ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.5.17

Annullering af bevillinger, som der ikke er indgået forpligtelser for: EØSU sætter spørgsmålstegn ved »N+2«-reglen, som består i at annullere bevillinger, som der ikke er indgået forpligtelser for, to år efter den fastsatte programperiode. Erfaringerne viser, at de nationale myndigheder med henblik på at undgå dette har tendens til at træffe forhastede beslutninger om tvivlsomme projekter, undertiden med stiltiende accept fra Europa-Kommissionens side. EØSU vurderer, at en streng evaluering fra EU's side af projekter i henhold til fastlagte mål bør være den eneste permanente regel. EØSU bekræfter behovet for at sikre, at de beløb, der ikke er anvendt i de pågældende perioder, genanbringes, frem for at de anvendes til forhastede og overfladiske projekter på grund af truslen om automatisk annullering.
Forslaget fremhæver også generelle vanskeligheder med at forstå og efterleve eksisterende EU-lovgivning med hensyn til såkaldte »stoffer«. Mange af de stoffer, som er opført på listen og som findes i det oprindelige EINECS-register over eksisterende stoffer, er korrekt klassificeret som UVCB'er, dvs. komplekse blandinger af kendte eller ukendte sammensætninger som defineret i en akademisk artikel, der blev offentliggjort i 1999. Den blev efterfølgende omtalt i en fodnote på side 18 i beslutningsmanualen for gennemførelse af sjette og syvende ændringer af direktiv 67/548/EØF, som det Europæiske Kemikaliebureau offentliggjorde i 2002. Det er klart, at disse stoffer ikke er simple stoffer i generel betydning, og desuden er det kun få af dem, som for tiden markedsføres. Det understøtter Kommissionens synspunkt om, at da EINECS's liste for første gang blev offentliggjort, angav EINECS antallet af stoffer med kommerciel betydning til at være fire gange så højt som det reelt var, dvs. at der dengang rent faktisk fandtes omkring 25 000 stoffer på markedet i betydelige mængder. Formentlig er nogle af disse nu erstattet af de ca. 5 000»nye stoffer«, som er opført på ELINCS — med lignende definitions- og identifikationsproblemer — hvilket betyder, at der rent faktisk er omkring 30 000 stoffer på markedet i 2005. Dette tal er mere beskedent end de 100 000, som ofte nævnes, men det rejser stadig spørgsmål om offentlighedens og fagkundskabens adgang til allerede indsamlet (men ikke løbende ajourført) data om mindst halvdelen af disse og om de problemer, som de kompetente myndigheder i medlemsstaterne har med at fastslå, om et stof allerede eksisterer, eller om det er nyt, og i givet fald hvilken reguleringsprocedure der skal følges.
5.5.1

EØSU opfordrer Kommissionen til hurtigt at analysere muligheden for at indføje en specifik reference til andelsselskaber i de finansielle instrumenter, der forvaltes af Den Europæiske Investeringsfond. I den forbindelse har EØSU imidlertid fået oplyst, at denne reference for nylig blev afvist med henvisning til ligebehandling af juridiske former. EØSU beder følgelig Kommissionen om at præcisere, hvilke nye konkrete foranstaltninger der kan iværksættes med henblik på finansiering af Kommissionen, eftersom den anden tilgang til foranstaltningerne, dvs. at sikre, at andelsselskaberne fortsat er støtteberettigede under andre fællesskabsprogrammer, ikke ændrer den aktuelle situation. Derudover så udvalget gerne, at den europæiske fond afsatte en større andel at sin støtte til SMV og andelsselskaber, som ikke råder over større garantier på det finansielle område.
4.8

Som understreget i punkt 3.4 bør ELFUL-fonden ikke være en fond, der automatisk træder ind over for landdistrikterne, når andre finansielle instrumenter viser sig at være uegnede. Derfor foreslår EØSU i artikel 57 »Erhvervsuddannelse, kompetenceudvikling og iværksætterindsats« at lade litra c) og d) udgå. Den Europæiske Socialfond må kunne intervenere i forbindelse med uddannelsen af personer med ledelsesfunktioner og lokalpolitikere, som er ansvarlige for et lokaludviklingsprojekt. Hvis projektet derudover falder ind under et Leader-tiltag, er der muligheder for herunder at finansiere en del af det lokale iværksætterarbejde.
3.2

Det interne aspekt ligger i EU's evne til at håndtere strukturelle reformer. Efter EØSU's opfattelse er Lissabon-strategiens succes nøglen til succes for et specifikt EU-politisk bidrag til den sociale dimension af globaliseringen. Den Europæiske Union kan kun tjene som model for det globale niveau, hvis det lykkes medlemsstaterne at gennemføre de nødvendige strukturreformer ved gensidigt at styrke økonomisk udvikling, beskæftigelse og social- og arbejdsmarkedspolitik samt ved at tilvejebringe økonomisk og social sammenhængskraft. EU skal overvinde de protektionistiske tendenser, der i dag findes i EU's handelspolitik, især, men ikke udelukkende, inden for landbruget specielt forarbejdede varer, og bør generelt bane vej for en handelspolitik uden eksportstøtte. EU og dets medlemsstater må derudover med afgørende reformer tage aktiv stilling til problemet med vedvarende høj arbejdsløshed. For på baggrund af den demografiske aldring at anspore til en bæredygtig højnelse af beskæftigelsesniveauet er det afgørende at reformere socialsikrings- og forsikringssystemerne, så tilskyndelsen til at arbejde øges, og de ikke-lønrelaterede arbejdsomkostninger reduceres. Fleksible arbejdstidsordninger er lige så vigtige som rimelig beskyttelse af dem, der arbejder under disse ordninger, og som investeringer i menneskelige ressourcer. Der bør også udarbejdes nye aktive strategier på området økonomisk indvandring, som understreget af Det Europæiske Råd i Thessaloniki. Kommissionen og EØSU har fremsat forskellige forslag vedrørende dette spørgsmål. Disse reformer skal udarbejdes med omhu i samarbejde med arbejdsgivere og fagforeninger.
1.3

Når Kommissionen foreslår at videreføre kvoterne for kartoffelstivelse de næste to år uden ændringer, begrundes det med, at det er for tidligt at vurdere, hvordan reformen af den fælles landbrugspolitik (f.eks. af afkoblingen) og EU's seneste udvidelse påvirker kartoffelstivelsessektoren. I en række producentmedlemsstater vil reformen af den fælles landbrugspolitik faktisk først være gennemført i 2006 (dvs. for produktionsåret 2006-2007).
2.4

EØSU er tilfreds med, at Kommissionen benytter forlængelsen til at indføre ændringer, som sigter mod at styrke de forebyggende foranstaltninger, at fremme selektionsprogrammer og at udvide begrænsningerne med hensyn til flytning og kontrol, specielt over for tredjelandene.
Ministerrådene og De Europæiske Råd har i nyere tid gentagne gange givet klart og utvetydigt udtryk for, at det er nødvendigt at sikre kontinuitet i det nuværende program. Europa-Parlamentet har også deltaget aktivt i debatten og bedt Kommissionen om at udvikle et program til erstatning for det nuværende for at dække de stigende ungdomspolitiske behov.

I tillæg til artikel 149 i EF-traktaten fastlægges det ligeledes i traktaten om en forfatning for Europa, at EU's tiltag skal sigte mod at befordre unges deltagelse i det demokratiske liv i Europa.
7.5

På baggrund af mange års overvejelser, og ikke mindst takket være den interne debat, som finder sted, når udtalelserne udarbejdes, er EØSU nået frem til følgende konklusion: hvis udviklingspolitikker skal have en værdi og kunne omsættes i praksis, er det for det første nødvendigt at intensivere debatten mellem og med de aktører, som sidder direkte med virksomhedernes problemer (arbejdsgivere og arbejdstagere). For det andet må man anerkende, at uanset om mikrovirksomheders og de små virksomheders problemer ligner eller er anderledes end de store virksomheders problemer, fremstår de forskellig, fordi de håndteres med midler, instrumenter og støtte, som ikke kan sammenlignes med de store virksomheders. Når man forsøger at finde nye midler og instrumenter til udvikling, er det derfor vigtigt, at holde sig disse overvejelser for øje.
4.7

EØSU hilser det velkommen, at strukturstøttens hidtidige principper (koncentration, programmering, additionalitet og partnerskab) kan opretholdes. Det ville imidlertid være passende at fremhæve den særlige rolle arbejdsmarkedets parter spiller i forbindelse med de arbejdsmarkedspolitiske ESF-foranstaltninger samt det nødvendige i at inddrage arbejdsmarkedsparterne både på centralt og regionalt plan. Arbejdsmarkedets parter har et medansvar både i de institutionelle strukturer og for den praktiske gennemførelse af arbejdsmarkedspolitikkerne i medlemsstaterne. Planlægningen og gennemførelsen af yderligere ESF-interventioner må koordineres med de nationale arbejdsmarkedspolitiske strategier. Dette kræver, at arbejdsmarkedets parter inddrages i programmeringen og programgennemførelsen både på centralt og regionalt plan. EØSU går ligesom ESF-udvalget ind for forslaget om, at man i konvergensregionerne afsætter en bestemt andel af de finansielle midler til støtte for arbejdsmarkedsparternes gennemførelse af EU's beskæftigelsesstrategi.
2.1.2

I sin udtalelse CES 842/2002 af 17.-18. juli 2002 om forslag til forordning om Marco Polo I-programmet mente udvalget ikke, at man med dette program alene ville kunne nå de af Kommissionen fastsatte overflytningsmål, og foreslog derfor at supplere programmet med følgende ti meget konkrete tiltag: — Kontrol og sanktioner i tilfælde af overtrædelse af social- og arbejdsmarkedslovgivningen bør styrkes. — Der bør afsættes offentlige midler til finansiering af trafikoverflytningsinfrastrukturer (terminaler, adgangsinfrastrukturer osv.). — Der bør stilles krav om tilsagn fra operatørernes side om, at universaltjenesterne vil eksistere på lang sigt for at sikre overflytningerne, ellers vil kunderne ikke ændre deres vaner. — Det bør allerede nu forudses at forlænge Marco Polo-programmet med to eller tre år for at sikre dets kontinuitet indtil 2010 (for at undgå en afbrydelse, som den der blev konstateret mellem PACT og Marco Polo). — Man bør i højst mulig grad trække på erfaringerne fra PACT-programmet i forbindelse med afslutningen af dettes eksterne evaluering, hvor de positive virkninger ikke blev evalueret udtømmende. — Der bør etableres en plan for, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at gennemføre aktionerne i Marco Polo-programmet. — Det bør overlades til et forvaltningsudvalg permanent at overvåge de iværksatte aktioner for midt i Marco Polo-programperioden at tilføje nyttige justeringer. — Man bør forudse muligheden for blandt de projekter, der er støtteberettigede under Marco Polo-programmet, at medtage projekter, der subsidiært inddrager lufttransport og transport pr. rørledning, hvis disse er knyttet til andre transportformer. — Man bør tillade finansiering af projekter, der omfatter tiltag, der kun er lokaliseret på én enkelt medlemsstats territorium, for så vidt som effekten af dem er til gavn for enhver bruger af international transport, der benytter dette territorium. — Der bør udarbejdes en »europæisk vejledning« til alle brugere over samtlige multimodale trafikoverflytningsplatforme i EU med alle deres karakteristika, og der bør fastsættes mindstenormer.
5.6

EØSU understreger endnu en gang, at det er fuldt overbevist om, at der består et strategisk behov for et transeuropæisk energi- og transportnet, som skal spille en central rolle med hensyn til at skabe forudsætningerne for at sikre fri bevægelighed for personer, varer og tjenester. Dette er et nødvendigt og uomgængeligt mål for opbygningen af et integreret og konkurrencedygtigt EU, der stemmer overens med Lissabon-strategien og overholder princippet om miljøvenlig udvikling.
—

stk. 5 burde nævne, at certifikatindehavere skal have mulighed for at klage over eventuel suspension via en effektiv klageprocedure;
3.6.2

Store erstatninger for forsinkelser må dog ikke som følge heraf føre til, at jernbanevirksomheder løber større sikkerhedsmæssige risici for at undgå erstatningskrav. De må heller ikke medføre, at jernbanevirksomhederne lægger umådeholdent pres på de ansatte med fare for, at der lades hånt om arbejds-, køre- og hviletider. Det skal endvidere sikres, at der er tilstrækkeligt med veluddannet personale til at opfylde kvalitetskravene.
1.5

EØSU insisterer på, at der skal anvendes åbne protokoller og filformater eller standarder, der benyttes overalt, og som kan læses med gratis aflæsningssoftware. Det må endvidere sikres, at de referenceinformationer, der står til rådighed i Inspire, gøres offentligt tilgængelige, da det drejer sig om videnskabelige data, som er uundværlige for såvel miljøpolitik som for studenter og forskere. Endelig understreger EØSU, at dette arbejde skal udføres, uden at fortroligheden af visse data ophæves, hvad enten de vedrører privatlivet, er af almen eller af sikkerhedsmæssig interesse.
4.3.1.1

Den form, som arbejdsmarkedets parter kan deltage under, er principielt forkert. Repræsentanterne for arbejdsmarkedsparterne får jo status af observatører (selv om deres synspunkter skrives ind i mødereferatet), hvilket rimer dårligt med tankerne om deltagelsesdemokrati i EU's forfatningstraktat, som er ved at blive ratificeret. Hvad der især er brug for i den nuværende situation er at etablere forudsætningerne for at fremelske et socialt medansvar i forbindelse med udformningen og udviklingen af de europæiske uddannelsespolitikker. Med en egentlig inddragelse af arbejdsmarkedets parter (dvs. med stemmeret) i det nævnte udvalg skabes forudsætningerne for socialt medansvar, hvorved udvalgets rolle får afgørende betydning for udformningen og udviklingen af effektive delpolitikker på uddannelsesområdet. Arbejdsmarkedets parter har ligesom de lokale og regionale myndigheder et ansvar for generelle uddannelsesbeslutninger, nemlig ansvaret for faglig efteruddannelse igennem hele arbejdslivet, som kommer til udtryk — eller som bør komme til udtryk — i forbindelse med procedurerne for kollektive forhandlinger.
2.8.3

Hjerneflugten er, som det også siges i grønbogen, en vigtig negativ faktor for oprindelseslandene, eftersom landenes investeringer i uddannelse ikke kommer dem selv til gode. Dertil kommer, at vores nuværende politik med at tiltrække kvalificeret arbejdskraft kan betyde en yderligere forværring af dette problem. Det er derfor særdeles vigtigt, at der indføres kompensationsordninger for det tab, som dette medfører for de pågældende lande. EU bør investere væsentlig mere i samarbejds- og udviklingsprogrammer, som omfatter hjælp til uddannelse, faglige uddannelsesaktiviteter og forskningsaktiviteter i oprindelseslandene. EU kan for eksempel foretage konkrete investeringer for at fremme den økonomiske og sociale udvikling og i tredjelandene øge antallet af uddannelsesinstitutioner, der uddanner kvalificerede arbejdere, såsom lærere, sygeplejersker og læger. Mange tredjelande begrænser antallet af uddannelsespladser på grund af manglende ressourcer, hvilket resulterer i, at mange af deres statsborgere, som lever op til indgangskravene, skal vente i mindst et år på en studieplads på en uddannelsesinstitution. En forøgelse af antallet af uddannelsespladser kan reducere konsekvenserne af hjerneflugten. Der er ligeledes nødvendigt, at Europa er mere generøs i forhandlingerne om handel.
4.1.3

Kommissionen anfører strålingsbeskyttelse og logik (der er tale om de samme materialer, og den eneste forskel er deres bestemmelse) som argumenter for at udvide anvendelsesområdet med brugt brændsel bestemt til oparbejdning. Så snart de radioaktive materialer er omfattet af samme ordning, uanset deres bestemmelse, vil det være nødvendigt at undgå, at de foreslåede nye regler misbruges til at skabe hindringer for overførslen af brugt brændsel. Derfor udgør den såkaldte automatiske godkendelsesmekanisme et balanceskabende element i direktivet, som bør bevares. Et andet balanceskabende element er en snævrere definition af begrundelserne for at afslå at godkende en overførsel.
4.7

Hvad angår det delikate spørgsmål om, hvor stor en mængde der gives tilladelse til at fremstille, bemærker EØSU, at der er uoverensstemmelse mellem art. 6, stk. 2, hvor det kræves, at den samlede mænge af produktet »ikke væsentligt overstiger den mængde, som det pågældende medlem har meddelt WTO«, og art. 8, stk. 2, hvor det slås fast, at »den mængde (…) produkt(er), der fremstilles under licensen, ikke må være større end det, der er nødvendigt for at opfylde behovet«. EØSU foreslår, at denne uoverensstemmelse fjernes ved at ændre teksten i art. 6, stk. 2, således at det klart fremgår, at produktionen ikke bør overstige det, der er nødvendigt og der anmodet om.
5.3.3

EØSU støtter i princippet ikke forslaget om, at hver enkelt medlemsstat skal have mulighed for at fastsætte en tærskel på mindre end EUR 100 000 og forskellige tærskler for varer og tjenesteydelser. Dette medfører blot, at der beklageligvis fortsat vil være forskel mellem de nugældende regler, hvilket vanskeliggør operatørernes arbejde, øger de administrative omkostninger og endnu engang er i modstrid med de principper, som det indre marked er baseret på. EØSU er imidlertid klar over, at særlige forhold i medlemsstaterne kan kræve afvigelser fra de almindelige regler, og at en harmonisering af fritagelsens loft derfor ikke vil have en mærkbar effekt, samtidig med at der er andre og vigtigere skævheder.
3.5.3.2

EØSU finder det foruroligende, at »foranstaltningerne til beskyttelse og udvikling af den akvatiske fauna« i artikel 37 er rent tekniske foranstaltninger, såsom etablering af faste eller mobile anlæg med henblik på at beskytte og udvikle den akvatiske fauna eller genopretning af indre farvande og indre farvande og ferskvande som vandrende arters gydepladser og vandringsveje. Der bliver ikke nævnt noget om behovet for at afsætte midler til en videnskabelig opfølgning, og direkte udsætning udelukkes. EØSU kræver, at fondens medfinansiering af denne type foranstaltninger automatisk ledsages af en videnskabelig opfølgning, og anmoder Kommissionen om at anerkende behovet for støtte til udsætning af visse vandrende arter. Kommissionen opfordres endvidere til at føje private aktører, som har interesse på dette område og kan opfylde de fastsatte mål, til listen over organer, der kan gennemføre denne type aktioner.
3.7.1.2

Det er uklart, hvorfor direktivforslaget, jf. artikel 2, kun skal være gældende for notarer og andre selvstændige inden for de juridiske erhverv, når de deltager i bestemte transaktioner, mens andre liberale erhverv, hvis udøvere opfylder lige så høje etiske og faglige standarder, har hele deres forretningsområde omfattet. Udvalget er klar over, at visse aktiviteter i nogle medlemsstater er forbeholdt notarer og andre udøvere af juridiske erhverv (normalt i forbindelse med deres rolle som advokater i formelle retsprocedurer), og at man med fuld ret kan sondre mellem udøvere af juridiske erhverv og udøvere af andre liberale erhverv inden for disse områder, således at der kan argumenteres for at holde de førstnævnte uden for direktivets anvendelsesområde. Dog mener udvalget, at de bør være omfattet af direktivet, når de aktiviteter, de er involveret i, ikke er forbeholdt udøvere af juridiske erhverv, og de pågældende tjenesteydelser ville falde ind under direktivet, hvis de blev leveret af en hvilken som helst anden behørigt reguleret liberal erhvervsvirksomhed.
3.2

EØSU kommer i denne udtalelse ikke nærmere ind på spørgsmålet om niveauet af egne indtægter, da dette blev behandlet grundigt i den foregående udtalelse som omtalt i punkt 2.1. Det er dog vigtigt at understrege, at EU ikke kan gennemføre sine prioriteringer og opfylde borgernes behov og forventninger, hvis det ikke har et stærkt finansielt udgangspunkt. EU-finansiering kan have en mærkbar multiplikatoreffekt på de totale ressourcer, som afsættes til bestemte målsætninger, og dette potentiale bør udnyttes fuldt ud. I øjeblikket er der uenighed om holdningen for det første i de nettobetalende medlemsstater, for det andet i de største modtagerlande, for det tredje om de politiske forpligtelser over for nye medlemsstater og deres borgere samt for det fjerde om behovet for at omfordele indtægterne til nye prioriteringer i EU. Udvalget understreger, at der skal ske en omstrukturering af udgifterne til fordel for EU's prioriteringer, uanset hvilket niveau af egne indtægter man ender med at blive enige om.
3.11.1

Den nævnte rapport om EU's finansiering (9) indeholder en detaljeret analyse af problemstillingen. Kort sagt foreslår Kommissionen radikalt at nedsætte den BNI-baserede indtægt og erstatte den med en tilsvarende forhøjelse af bidraget fra det skatte- og afgiftsbaserede system. Tre alternativer kan — nødvendigvis stærkt forenklet — sammenfattes på følgende måde: En skat eller afgift på energiforbruget, et momsbaseret system baseret på nuværende snarere end på statistiske indtægter, en selskabsskat. Hvis den fjerde indtægtskilde delvis erstattes af et skatte- og afgiftsbaseret system, ville det ifølge Kommissionen (punkt 4.1.1.1 i rapporten) have den fordel, at EU gøres mere synligt for borgerne, og at der skabes en direkte forbindelse til dem. Under det nuværende system, som i alt væsentligt bygger på den fjerde indtægtskilde, er der i medlemsstaterne og især blandt nettobidragyderne en tilbøjelighed til at bedømme EU's politikker og initiativer udelukkende ud fra deres egne nationale tildelinger og med ringe opmærksomhed omkring substansen i EU's politikker, med en risiko for, at disses »merværdi« tilsløres.
2.1

De hidtidige Life-programmers finansielle udrustning har været alt andet end prangende. Programmets betydning for miljøets situation og for miljøpolitikkens udvikling må ses på baggrund af de relativt beskedne midler, der har været til rådighed; den må derfor ikke overvurderes, men skal heller ikke undervurderes. Med ca. 150 mio. EUR årligt (til nu i alt 25 medlemsstater) (i 2005 godt 71 mio. EUR til Life-Miljø og Life-Natur hver og ca. 7,5 mio. til Life-Tredjelande) har det været muligt i det mindste at finansiere nogle vigtige europæiske »fyrtårnsprojekter«, der har været af stor betydning for og har forbedret miljø- og naturbeskyttelsen i EU. Navnlig er der grund til at fremhæve indsatsen for via Life-Natur at etablere Natura 2000-nettet, der uden støtte fra Life ville have været endnu længere efter den tidsplan, der blev fastlagt i 1992. Det er derfor vigtigt at fastholde muligheden for delvis at medfinansiere driften af Natura 2000-nettet via Life+-programmet. Desuden må nævnes foranstaltningerne med henblik på kapacitetsopbygning såvel på miljø- som på naturbeskyttelsesområdet.
4.5

Angående de finansielle bestemmelser og i lyset af, at det europæiske audiovisuelle marked fortsat er fragmenteret og at den kulturelle uensartethed ligeledes udmøntes i et modsætningsforhold mellem lande med svag audiovisuel kapacitet og/eller med et begrænset sprogligt eller geografisk område og lande med højere produktionskapacitet (19), mener EØSU, at Kommissionen under hensyntagen til begrænsningerne inden for konkurrenceretten ved udformningen af retningslinjerne for programmet skal tage højde for den konkrete situation i visse medlemsstater, som helt klart endnu ikke har realiseret deres fulde potentiale mht. udvikling af audiovisuelle industrier.