KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 22.07.1997 
KOM(97) 388 endelig udg. 
RAPPORT OM GENNEMFØRELSEN AF ORDNINGEN FOR GODTGØRELSE AF 
DE MEROMKOSTNINGER VED AFSÆTNING AF VISSE FISKERIVARER FRA 
AZORERNE, MADEIRA, DE KANARISKE ØER OG DET FRANSKE OVERSØISKE 
DEPARTEMENT GUYANA, DER ER EN FØLGE AF DISSE OMRÅDERS 
BELIGGENHDI FÆLLESSKABETS YDERSTE PERIFERI 
(forelagt af Kommissionen) 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
Forord 
Indledning 3 
Støtte til afsætning af visse fiskerivarer 4 
Målsætningen for denne rapport 5 
Gennemførelse af ordningen i de berørte regioner 
I. AZORERNE 6 
II. MADEIRA 16 
III. DE KANARISKE ØER 26 
IV. FRANSK GUYANA 46 
p:\uper\projet\005da.doc 
FORORD 
Indledning 
Rådet har ved beslutning 89/687/EØF1, 91/314/EØF2 og 91/315/9P indført særlige 
programmer for visse regioner som følge af disses afsides beliggenhed og økarakter. 
Herved har man fået et egnet grundlag for vedtagelse af foranstaltninger inden for de 
forskellige aktivitetsområder, som kræver særlig opmærksomhed i form af øget støtte fra 
EU for at afbøde virkningerne af en række forhold, som vedvarende belaster disse 
regioner (programmerne POSEIDOM, POSEICAN og POSEIMA). 
Med disse programmer søger man inden for rammerne af EU's politikker at tage hensyn 
til de særlige og ofte vanskelige forhold i de pågældende regioner som følge af deres 
afsides beliggenhed og økarakter. Regionerne er økonomisk afhængige af nogle få 
produkter, deres markeder er små, og de er på en gang EF-regioner og områder 
beliggende blandt udviklingslande, hvilket ikke kan undgå at påvirke det økonomiske og 
sociale liv. 
Programmerne symboliserer EU's solidaritet over for de fjerntbeliggende regioner, som 
er afgørende nødvendig for disses integration på det indre marked, og de er udformet som 
referencerammer for gennemførelsen af EU-politikkerne i de pågældende regioner. 
I den fælles erklæring om regionerne i Fællesskabets yderste periferi, der er knyttet til 
traktaten om Den Europæiske Union, erkendes det, at det er nødvendigt at vedtage 
specifikke foranstaltninger til fordel for disse regioner, for at sætte dem i stand til at nå op 
på det gennemsnitlige økonomiske og sociale niveau i Fællesskabet4. Rådet har vedtaget 
en række programmer omfattende flere erhvervssektorer, bl.a. fiskerisektoren, som spiller 
en særlig vigtig rolle i forbindelse med den socioøkonomiske udvikling i disse regioner. 
1 EFT nr. L 399 af 30. december 1989. 
2 EFTnr.L171af29.junil991. 
3 EFT nr. LI 71 af 29. juni 1991. 
4 Erklæringen i sin fulde ordlyd: 
Konferencen erkender, at regionerne i Fællesskabets yderste periferi (de franske oversøiske 
departementer, Azorerne og Madeira og De Kanariske Øer) er karakteriseret ved en situation med 
strukturelt svag udvikling, der forværres af flere fænomener (stor afstand, øsamfund, lille areal, 
vanskelige topografiske og klimatiske forhold, økonomisk afhængighed af nogle få produkter), der -
idet de er permanente eller optræder samtidig - hæmmer deres økonomiske og sociale udvikling 
alvorligt. 
Konferencen skønner, at skønt bestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab 
og den afledte ret fuldt ud finder anvendelse på regionerne i Fællesskabets yderste periferi, kan der ikke 
desto mindre vedtages specifikke foranstaltninger til fordel for disse regioner, for så vidt og så længe 
der objektivt er behov for at træffe sådanne foranstaltninger med henblik på disses økonomiske og 
sociale udvikling. Disse foranstaltninger skal sigte både mod gennemførelsen af det indre marked og 
anerkendelse af regionernes virkelige situation, for at sætte disse regioner i -stand til at nå op på det 
gennemsnitlige økonomiske og sociale niveau i Fællesskabet. 
p:\uper\projet\005da.doc 
En række faktorer, bl.a. de eksklusive økonomiske zoners store udstrækning og den 
beskæftigelse, der er skabt gennem fiskerirelaterede aktiviteter, retfærdiggør en strategi 
fra EU's side, der tager hensyn til udstrækningen af disse zoner og på samme tid til de 
problemer, der følger af regionernes afsides beliggenhed. 
I den forbindelse er de særlige programmer for disse regioner et passende grundlag for 
gennemførelse af en række foranstaltninger, hvorigennem de pågældende regioner 
gradvis kan blive integreret i det indre markeds dynamik med de fordele, som følger af, at 
deres økonomier nærmer sig udviklingsniveauet i resten af Fællesskabet. 
Støtte til afsætning af visse fiskerivarer 
Disse regioner savner et regionalt marked, og de allerede omtalte meromkostninger til 
transport gør det til enhver tid problematisk at få varerne frem til afsætningsstederne. 
Denne situation er fælles for de tre regioner i Fællesskabets yderste periferi. 
Dette er baggrunden for, at EU har besluttet at træffe foranstaltninger til fordel for 
producenterne i disse regioner med henblik på afsætning af fiskerivarer. Den ordning, der 
blev iværksat i 19925, gav meget positive resultater. Ordningen blev forlænget i 1994 ved 
Rådets forordning (EF) nr. 1503/946, hvorigennem der er ydet støtte til afsætning af de 
arter, som især er afhængige af, at afsætningen til andre markeder sker på betingelser, 
som kan sammenlignes med de betingelser, som gælder for erhvervsdrivende etableret på 
det europæiske kontinent. 
Hvad angår regionerne Azorerne og Madeira, repræsenterer de lokale konservesindustrier 
et produktionsvolumen svarende til næsten halvdelen af eksporten og beskæftiger en stor 
procentdel af den erhvervsaktive befolkning. De særlige forhold i disse regioner, som 
skyldes deres ringe størrelse og geografiske beliggenhed, indebærer meromkostninger på 
produktions- og afsætningsniveau, hvilket svækker deres konkurrenceevne i forhold til 
tilsvarende aktiviteter på det europæiske kontinent. Derfor ligger lønniveauet i 
fiskerisektoren klart under EU-gennemsnittet. De faktorer, som er medbestemmende for 
denne situation, er resultatet af driftsvilkårene i fiskeriindustrien: meromkostninger til 
transport og økonomiske byrder som følge af problemer med at få leveret 
produktionsfaktorerne (bl.a. salt, olie og dåser), meromkostninger til energi og 
omkostninger til transportforsikring. Det samme gælder for De Kanariske Øer, hvor der 
også er meromkostninger til råvarer, energi og transport. Den samme situation gør sig 
gældende i Fransk Guyana, hvor der ud over de allerede nævnte faktorer er særlige 
forhold, som forværrer produktionsvilkårene (man mangler søkreditter til de finansielle 
omkostninger, det er nødvendigt at ligge inde med store lagre af reservedele til fartøjerne, 
der er forskel i købsprisen på fartøjer bygget på værfter på kontinentet, der mangler lokalt 
udbud, og der er konkurrence fra eksporten fra visse syd- og mellemamerikanske 
tredjelande, som nyder gavn af fordelagtige vilkår ifølge EU-bestemmelserne). Den 
således beskrevne situation kan ikke afhjælpes på kort sigt. Derfor har det været 
nødvendigt at følge de iværksætte foranstaltninger op et juridisk instrument, der gør det 
5 Kommissionens beslutning af 30. juli 1992 om ydelse af fællesskabsstøtte til en række særlige 
foranstaltninger til gennemførelse af POSEIMA - EFT nr. L 248 af 28. august 1992. 
EFTnr.L 162 af 30.6.1994. 
p:\uper\projet\005da.doc 
muligt at fastlægge en stabil referenceramme for de berørte erhvervsdrivende. Dette er 
blevet udmøntet i Rådets forordning (EF) nr. 2337/957, som viderefører ordningen indtil 
den 31. december 1997. 
Målsætningen for denne rapport 
Ifølge artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 2337/95 af 2. oktober 1995 om en ordning 
for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, 
Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana, der er en 
følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi8 skal Kommissionen 
forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og 
Regionsudvalget en rapport om gennemførelsen af de i forordningen fastsatte 
foranstaltninger, eventuelt ledsaget afpassende forslag. 
I denne rapport redegøres der inden for de foreskrevne rammer for resultaterne af 
gennemførelsen af ordningen for støtte til afsætning af visse arter produceret i de 
pågældende regioner (tunfisk på Azorerne og Madeira, tunfisk, sardin og makrel på De 
Kanariske Øer og rejer i Fransk Guyana). Desuden gøres der rede for de problemer, som 
fiskerisektoren for øjeblikket står over for, hvad angår de arter, der omsættes i større 
mængder, og der ses på perspektiverne for EU-aktioner på dette område. 
7 EFT nr.L 236 af 5.10.1995. 
8 Forordningen blev citeret under det foregående punkt. 
5 
p:\uper\projet\005da.doc 
GENNEMFØRELSE AF ORDNINGEN I DE BERØRTE REGIONER 
T. AZORERNE 
1. Generel økonomisk situation 
Øgruppen Azorerne omfatter ni øer, fordelt på tre forskellige grupper: en vestlig (Flores 
og Corvo), en central (Terceira, Graciosa, S. Jorge, Pico og Faial) og en østlig (S. Miguel 
og Santa Maria). Øgruppen ligger inden for et bånd, som er orienteret V/NV til Ø/SØ, og 
arealet er ca. 630 km x 130 km. Den er beliggende mellem breddegraderne 39° 43' 23" N 
og 36° 55' 43" N og længdegraderne 24° 46' 15" V 0 31° 16' 24" i den sydlige del af 
ICES-område X. 
Azorerne er en isoleret region, der ligger 1 600 km fra det portugisiske fastland og 4 000 
km fra USA's østkyst. 
Denne isolation øges af, at øerne indbyrdes ligger meget spredt. Øerne Faial og Pico 
ligger tættest på hinanden (ca. 6 km) og Santa Maria og Corvo ligger længst fra hinanden 
(næsten 630 km). 
I kraft af øernes store spredning og deres isolation i forhold til hinanden og kontinenterne 
udgør de en eksklusiv økonomisk zone (938 000 km2). 
Befolkning og beskæftigelse 
Azorernes befolkningstal, som har været stærkt faldende siden 1960, var pr. 31. december 
1991 (dato for seneste tælling) på 237 795 indbyggere. Det anslås, at befolkningstallet 
ved udgangen af 1994 var på 240 520 indbyggere. 
Den erhvervsaktive befolkning i regionen var i slutningen af 3. kvartal 1996 på omkring 
94 121 personer, hvoraf 89 184 var i arbejde. 
Regionens arbejdsløshed nåede i tredje kvartal 1996 op på 5,2% af den erhvervsaktive 
befolkning. 
Azorernes økonomi, der er isoleret i forhold til kontinenterne, og som er præget af små 
geografiske dimensioner, en lille befolkning og et lavt bruttonationalprodukt, er 
karakteristisk for et øsamfund. 
De fleste produkter hidrører fra den primære sektor, og nogle af dem forarbejdes 
industrielt. Det er så afgjort i den primære sektor, at man finder den højeste produktivitet. 
Øerne udgør en eksklusiv økonomisk zone på 938 000 km2. Regionen har til hensigt at 
udnytte disse økonomiske muligheder gennem en effektiv og rationel udnyttelse af 
havressourcerne, hvadenten der er tale om lokalt forbrug eller forarbejdning og eksport. 
p:\uper\projet\005da.doc 
2. Fiskeriets betydning i regionen 
Fiskeriet på Azorerne omfatter to hovedaktiviteter: fiskeri efter tunfisk, som næsten 
udelukkende anvendes til fremstilling af konserves til eksport til fastlandet og forskellige 
europæiske lande, og, i meget mere begrænset omfang, fiskeri efter forskellige pelagiske 
og demersale arter, som anvendes lokalt eller eksporteres ferske eller kølede. 
Der er et stort og stigende overskud på handelsbalancen for fiskeriprodukter. Eksporten 
af fisk, som har Italien som vigtigste aftager, udgør næsten 60% af regionens samlede 
eksport. 
Handelsbalance 
(1000 ESC) 
PRODUKTER 
Fisk, bløddyr og krebsdyr 
Fødevareindustriprodukter 
(Tunkonserves) 
Andre produkter ' 
I ALT 1994 
Imp. 
486 922 
253 820 
63 
740 805 Eksp. 
756 031 
2 203 308 
0 
2 959 339 Saldo 
269 109 
1 949 488 
-63 
2 218 534 1995 
Imp. 
618 893 
2 435 
621 328 Eksp. 
2015619 
1 549 646 
0 
3 565 265 Saldo 
1396 726 
1 549 646 
-2 435 
2 943 937 
Samhandel med udlandet 
PRO­
DUKTER 
Fisk, bløddyr, 
krebsdyr og konserves 
Andre produkter 
I ALT IMPORT 
1989 
1000 ESC 
234 500 
9 37 300 
9 871 800 % 
2,4% 
97,6% 
100,0% 1994 
1000 ESC 
740 805 
13 432 143 
14 172 948 % 
5,2% 
94,8% 
100,0% EKSPORT 
1989 
1000 ESC 
"2 413 000 
1 889 000 
4 302 000 % 
56,1% 
43,9% 
100,0% 1994 
1000 ESC 
2 959 339 
2 105 207 
5 064 546 % 
58,4% 
41,6% 
100,0% 
(*) Omfatter import af fiskerfartøjer 
p:\uper\projet\005da.doc 
Generel beskrivelse af fiskerisektoren 
Fiskerizoner 
Azorernes fiskeri er koncentreret i områder med en vanddybde på under 500 m 
(kystområder og fiskebanker), som normalt betegnes "potentielle fiskerizoner". Her 
fanges næsten alle de demersale samt den største del af de pelagiske arter, herunder 
tunfisk, og de landes lokalt. 
Hvad angår Azorerne som en eksklusiv økonomisk zone, skal der tages hensyn til 
følgende aspekter: 
Velstanden i den eksklusive økonomiske zone Azorerne er langt fra proportional med 
dens størrelse, eftersom den er karakteriseret ved en række faktorer, der i vidt omfang 
begrænser dens potentiale (især når man sammenligner med zoner på fastlandet): 
ingen kontinentalsokkel; 
fiskebankerne ligger spredt og adskilt af store havdybder, der udgør en 
forhindring for de demersale og andre arters vandring; 
havbundens morfologi (store niveauforskelle og typisk store havdybder), der 
giver dårlige betingelser for økosystemet; 
øgruppens geografiske beliggenhed, som gør, at regionen er præget af vanskelige 
vind- og vejrforhold. 
tilstrømning af vandmasser fra Middelhavet, der skaber miljømæssig ustabilitet; 
lav primær produktivitet i denne zone i sammenligning med kontinentet; 
Den velstand, som fiskerne bibringer Azorerne, kan øges betydeligt gennem en 
modernisering af sektorens forskellige dele. 
Fiskerflåden 
Fiskerfartøjerne og disses karakteristika 
Azorernes fiskerflåde er mangelfuld og utilstrækkelig, hvis den sammenholdes med den 
eksklusive økonomiske zones udstrækning. 
Flåden omfatter på indeværende tidspunkt 1 747 fartøjer med en samlet tonnage på 
omkring 13 063 BRT. 
p:\uper\projet\005da.doc 
Azorernes fiskerflåde - tonnage og maskineffekt 
OMRÅDE ZONE KATEGORI SITUATION PR. 30.06.96 
ANTAL 
FARTØJER TONN. EFFEKT fl 
AZORERNE Kystzone og EU-farvande 
Internationale farvande og 
tredjelande.« farvande Kombinationsfartøjer 
Højsøflåde 1745 11480 
1S83 44 766 
2 354 
I ALT 1747 13 063 47120 
Effekt i kW 
Langt den overvejende del af fiskerflåden består af små fartøjer, der opererer i 
kystfarvande eller meget tæt på kysten (lokalt fiskeri). De fisker efter små demersale 
arter, hestemakrel eller spansk makrel med motorer på op til 75 kW, og fangsterne går op 
til et par hundrede kg. 
Der findes 268 lidt større kystfiskerfartøjer, som ligeledes har en større autonomi. De 
opererer i almindelighed tæt på kysten, men de største af disse tager ligeledes ud til de 
banker, der ligger inden for 200 milegrænsen. Deres fangster omfatter tun og andre 
vandrende pelagiske arter samt demersale arter. 
Tunflåden består i øjeblikket af 34 fartøjer, hvoraf 15 ejes af uafhængige redere, og 19 er 
knyttet direkte eller indirekte til konserveringsvirksomheder. En stor del af disse fartøjer 
har kapacitet til opbevaring af fangsterne i kølet havvand, og kan således gennemføre 
togter af 8 dages varighed. 
De vigtigste fiskeredskaber 
Fartøjerne anvender meget forskelligartede fiskeredskaber til lokalt fiskeri og kystfiskeri, 
og mange gange er der op til tre forskellige redskabstyper om bord på fartøjerne: kroge, 
garn og fælder. 
Kroge, omkredsende net, garn og fælder anvendes meget langs kysten, mens der 
anvendes flydeliner mere lokalt. 
Redskaberne anvendes specifikt til forskellige former for fiskeri: f.eks. anvendes 
veranda-net og stænger især til tunfiskeri, og slæbeliner til fiskeri efter bundfisk som 
f.eks. skælbrosme, vragfisk, spidstandet blankesten, havmalle og almindelig blankesten. 
p:\uper\projet\005da.doc 
Beskæftigelse 
Fiskerflåden beskæftiger direkte 4 400 personer, herunder fiskere og andre 
erhvervskategorier. Eftersom antallet af beskæftigede i 1995 var på 87 888, anslås det, at 
5% af de erhvervsaktive er direkte knyttet til fiskeriet. 
De fleste fiskere er beskæftiget med lokalt fiskeri og ofte kun på deltid. Inden for 
kystfiskeriet arbejder næsten alle beskæftigede på fuld tid. 
Registrerede fiskere 
ÅR 
ANTAL 1992 
4 436 1993 
4 433 1994 
4 081 1995 
4 420 
Der er de seneste år blevet gjort en stor indsats inden for den faglige uddannelse. 
Fiskerihavne 
Betydning og beliggenhed 
Den store spredning af øerne gør, at der her også findes mange fiskerihavne. 
På indeværende tidspunkt er 49 havne i brug, og de er for de flestes vedkommende enten 
små eller meget små. Kun i tre havne - Ponte Delgada (Doca), Santa Cruz (Horta) og 
Praia de Vitôria (som er under bygning) er der altid læ til store fartøjer takket være 
læmoler. 
Der kan ikke ske nogen udvikling af fiskeriet uden havne, der til stadighed er 
operationelle. Der er derfor behov for meget store investeringer i havneinfrastrukturer. 
De vigtigste fiskearter 
Fiskeriet efter tun og lignende fisk er af stor betydning på Azorerne, og det repræsenterer 
hen ved 57% af de fangster, der landes. Dette fiskeri har i årenes løb været meget 
svingende på grund af usædvanlige vejrforhold i Nordatlanten (jf. nedenstående 
oversigt). Azorerne er et af de områder i EU, der henter flest tunfisk i 
fællesskabsfarvande. 
De demersale arter udgør 26% af de ferske fisk, og de vigtigste er skægbrosme, havmalle, 
vragfisk, spidstandet blankesten, chokoladehaj, "peixao" (blankestenslægten) og 
strømpebåndsfisk; fangsterne ligger på omkring 3 2001. Blandt de små pelagiske arter er 
den vigtigste hestemakrellen med fangster på ca. 2 0001. 
Blandt bløddyrene og krebsdyrene er den tiarmede blæksprutte den vigtigste art (250 t i 
1995). 
10 
p:\uper\projet\005da.doc 
Udviklingen inden for mængder landet fisk på Azorerne 
Enhed: ton 
ARTER 
TUN 
storøjet tun 
rygstribet pelamide 
langfinnet tun 
andre 
BLØDDYR 
tiarmet blæksprutte 
andre 
KREBSDYR 
ANDRE ARTER 
skælbrosme 
havmalle 
spansk makrel 
vragfisk 
hestemakrel 
havål 
sværdfisk 
spidstandet blankesten 
chokoladehaj 
"peixao" (blankesten) 
strømpebåndsfisk 
Andre 
lait 1992 
6216 
2 439 
2 554 
1209 
14 
89 
76 
13 
42 
7 550 
442 
575 
304 
234 
1255 
339 
344 
611 
761 
431 
255 
1 998 
13 897 1993 
10 676 
4 158 
2 243 
4 275 
0 
117 
108 
9 
34 
7 808 
327 
652 
265 
309 
1739 
320 
404 
357 
591 
430 
264 
2 149 
18 635 1994 
6 591 
1895 
3 360 
1335 
1 
124 
113 
10 
22 
8 012 
284 
698 
353 
428 
1781 
312 
288 
388 
309 
520 
373 
2 278 
14 749 1995 
11689 
4915 
592 
6 183 
0 
261 
250 
11 
24 
8 482 
290 
581 
474 
240 
1 820 
266 
461 
450 
321 
573 
778 
2 229 
20 457 
Køle-/fryselagre 
På Azorerne findes der tre offentligt ejede køle-/fryselagre i havnene Vila do Porto på 
Santa Maria, Santa Cruz på Faial og Madalena på Pico. Næsten al den fisk, der fryses i 
disse lagre, er bestemt for regionens industri. 
Forarbejdning og afsætning 
Forarbejdning 
Når man for Azorernes vedkommende taler om forarbejdning af fisk, er der næsten 
udelukkende tale om tunkonserves. 
Regionens tunkonservesindustri, der blev etableret for ca. 60 år siden, omfatter i dag fire 
virksomheder, som i alt råder over fem fabrikker på fire forskellige øer: S. Miguel, S. 
Jorge, Pico og Faial. 
Disse virksomheder konkurrerer på det nationale og internationale marked på særlige 
betingelser, der er en følge af vilkårene for fiskeriet på Azorerne: 
råvaremængderne er sæsonbetingede, og de fanges i en kort afstand fra 
fabrikkerne. Næsten hele fangsten anvendes af den lokale industri; 
p:\uper\projet\005da.doc t\ 
de resterende fysiske produktionsfaktorer (olie, olivenolie, salt, emballage m.m.) 
er dyrere på grund af transportomkostningerne og oplagring i lange perioder; 
energien er dyr, og forsyningerne ustabile, hvilket gør det nødvendigt at installere 
eget udstyr til el-produktion, som er dyrt og binder kapital, der kunne anvendes 
bedre direkte i produktionen. 
Det fremgår af nedenstående oversigt, hvor store mængder fisk konservesindustrien har 
anvendt i de seneste fem år: 
Mængder forarbejdet fisk 
1992 
9 985 697 1993 
9 509 682 1994 
7 568 760 1995 
8 592 646 1996 
8 597 635 
En forøgelse af produktiviteten og modernisering af visse fabrikker har gjort det muligt 
for virksomhederne at opretholde deres eksport. Det internationale marked for 
kvalitetsprodukter er - med Italien som den største aftager - det vigtigste for Azorernes 
konservesindustri. 
Produktionen af tunfiskekonserves er arbejdskraftintensiv, og den beskæftiger mange 
arbejdstagere i området, herunder især kvinder. 
Afsætning 
Afsætningssektoren omfatter små og mellemstore virksomheder, hvis aktiviteter 
hovedsagelig omfatter eksport af fersk eller kølet fisk og tunkonserves. 
Bortset fra tunfisk, som næsten udelukkende anvendes af de lokale fabrikker (når bortses 
fra langfinnet tun, der udelukkende eksporteres), afsættes en stor del af de fisk, der fanges 
ved Azorerne, navnlig dem, som har størst handelsværdi, på det nationale og 
internationale marked. 
Perspektiver for udvikling inden for flåde og fangster 
Der er sket visse omlægninger af Azorernes fiskerflåde, herunder ibrugtagning af nye 
fartøjer og oplægning af andre. 
Formålet hermed har været at forbedre fartøjernes kølefaciliteter og udstyr til rationel 
udnyttelse af havressourcerne - både med henblik på det lokale forbrug og afsætning på 
de eksterne markeder. 
Det øgede antal operationelle fiskerfartøjer har naturligvis medført, at fangsterne er 
større, og at der landes flere fisk i regionen. Det forventes, at den fremtidige udvikling i 
fangstmængderne bliver følgende: 
12 
p:\uper\projet\005da.doc 
Udvikling i fangsterne 
BUNDFISK 
TUN 
I ALT 1997 
9 000 
11500 
20 500 1998 
9 500 
12 500 
22 000 1999 
10 000 
13 500 
23 500 2000 
10 500 
14 500 
25 000 
Anvendelse af kompensationsordningen 
Situationen forud for indførelsen af ordningen 
Med Rådets afgørelse 91/315/EØF af 26. juni 1991 blev der introduceret et program med 
specifikke foranstaltninger til afhjælpning af Azorernes og Madeiras problemer på grund 
af deres afsides beliggenhed og økarakter. 
Med Kommissionens beslutning 92/448/EØF og bevillingen af støtte til specifikke 
foranstaltninger til afhjælpning af problemerne i forbindelse med Azorernes og Madeiras 
afsides beliggenhed anerkendtes det efterfølgende, at disse to øgrupper har 
vanskeligheder, der forhindrer dem i fuldt ud at deltage i det indre marked, og at de 
økonomisk er mere tilbagestående end andre EU-regioner. 
De specifikke vilkår for Azorerne, der skyldes deres ringe størrelse og den meget perifere 
beliggenhed, medfører naturligt nok meromkostninger ved fremstilling og afsætning af 
konserves, som forringe/ konkurrencevilkårene i forhold til lignende aktiviteter på det 
europæiske fastland og dermed også indtjeningen i tunfiskesektoren. 
For at sikre en harmonisk vækst i sektoren og supplere de investeringer, der er gjort på 
andre områder, er det nødvendigt at skabe vilkår, der gør det muligt for eksisterende og 
kommende virksomheder at øge deres produktionskapacitet, gør dem mere rentable, og 
sætter dem i stand til at aftage al den fisk, der fanges af de regionale fartøjer. 
3. Ordningens konsekvenser med hensvn til beskæftigelsef eksport og 
markedssituation 
Den støtte til afsætning af visse fiskeriprodukter der gives under ordningen til 
kompensation for meromkostninger, som er en konsekvens af den perifere beliggenhed, 
har skabt stabilitet i sektoren og givet både rederne og industrien acceptable fortjenester. 
Der er med ordningen skabt 240 nye arbejdspladser i de fire eksisterende virksomheder, 
hvoraf en er blevet erstattet med en ny enhed, der ligger tæt ved et område, som er stærkt 
afhængigt af fiskeriet. 
Virksomhedernes afsætning af hele produktionen på det eksterne marked til priser, der 
svarer til de portugisiske fastlandspriser og de europæiske priser i almindelighed, udgør 
for Azorernes redere en garanti for, at alle deres fangster aftages af den lokale industri. 
13 
p:\uper\projet\005da.doc 
Der er både fra redernes og industriens side tilfredshed med anvendelsen af denne 
ordning på Azorerne. 
4. Målgrupper for udligningsordningen og administrative foranstaltninger 
Sektorer, der er omfattet af ordningen 
Ordningen omfatter redere, der til tunfiskeri inden for den eksklusive økonomiske zone 
omkring Azorerne og Madeira anvender fartøjer, der er registreret i havne i regionen. 
Herudover omfatter ordningen tunkonservesindustrien, og befragtere af udenlandske 
fartøjer, som fisker inden for det eksklusive økonomiske område omkring Azorerne, kan 
ligeledes være omfattet af ordningen. 
Administrative foranstaltninger 
I forlængelse af offentliggørelsen af beslutning 92/448/EØF af 30. juli 1992, Rådets 
forordning (EF) nr. 1503/94 af 27. juni 1994 og Rådets forordning (EF) nr. 2337/95 af 
9. oktober 1995 har den selvstyrende region Azorerne - i samarbejde med Secretaria 
Regional da Agricultura (det regionale landbrugsministerium) - fastlagt regler for 
tildeling af fællesskabsstøtte til konservessektoren. Disse regler er blevet offentliggjort i 
Jornal Oficial de Portarias (lovtidende). 
Rederne og fiskeindustrien fremlægger hvert kvartal betalingsanmodninger for Secretaria 
Regional da Agricultura e Pesca. Efter gennemgang af anmodningerne fremsender dette 
ministerium dem til IF AD AP (Institute de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento 
da Agricultura e Pescas) (institut for finansiering af og støtte til udvikling af landbrug og 
fiskeri) med henblik på udbetaling. 
Betalinger i forbindelse med tun, der er importeret eller taget af befragtede fartøjer, 
foretages kun ved udgangen af hvert år efter afslutningen af de årlige leverancer. 
IF AD AP er ansvarlig for opfølgning og finansiel forvaltning af foranstaltningen. 
KONKLUSION 
Den ovenfor beskrevne situation viser, at den ordning, som blev indført i 1992, for 
tunfisks vedkommende har fungeret ret tilfredsstillende med hensyn til den 
gennemsnitlige produktion på årsbasis og de fordele, som de berørte parter har opnået. 
Man skal imidlertid være opmærksom på, at de allerede beskrevne betingelser, som er 
årsag til de meromkostninger, der retfærdiggør denne ordning, er uforandrede. Dette 
betyder, at den store afstand til markedet for dette produkt fortsat medfører 
meromkostninger, som den lokale sektor ikke kan undgå. Det er derfor stadig berettiget at 
yde kompensation til dette produkt. 
5. Demersale arter på Azorerne 
Fiskeriet efter og afsætningen af demersale arter på Azorerne har i de senere år fået en 
mærkbar betydning. 
14 
p:\uper\projet\005da.doc 
De demersale arter udgjorde i 1996 29% af de ferske fisk, og de vigtigste var 
skælbrosme, havmalle, vragfisk, havål, spidstandet blankesten, nordisk beryx, 
chokoladehaj, "peixao" (blankestenslægten) og strømpebåndsfisk; fangsterne lå på 3 900 
t. 
De demersale arter fanges for en stor dels vedkommende af Azorernes fiskerflåde. 
Hovedparten af fartøjerne er små og opererer ud for kysten. Der findes 268 større fartøjer 
med en større autonomi, som kan nå helt ud til fiskebankerne inden for den eksklusive 
økonomiske zone. 
Disse fartøjer beskæftiger direkte 4 000 fiskere, hvilket i 1995 udgjorde tæt ved 90% af 
søfolkene. 
En stor del af de fisk, der fanges i havet ved Azorerne, og navnlig dem, der har størst 
handelsmæssig værdi, afsættes på det portugisiske fastland og på det internationale 
marked. 
Den nedenstående oversigt viser mængderne af eksporteret fisk (bruttovægt = fisk + is + 
emballage) og de vigtigste eksportmål i 1995 og 1996; eksporten fandt sted ad luftvejen. 
15 
p:\uper\projet\005da.doc 
Eksport af fersk fisk 
EKSPORTMÅL 
USA 
Canada 
Portugal (fastland) 
Madeira 
EU 
Andet 
IALT 1995 
t 
127 
260 
3 516 
101 
381 
118 
4 503 % 
2,82% 
5,77% 
78,08% 
2,24% 
8,46% 
2,62% 
100,00% 1996 
t 
155 
236 
2,950 
463 
32 
123 
3,959 % 
3,92% 
5,96% 
74,51% 
11,69% 
0,81% 
3,11% 
100,00% 
Eksporten af de demersale arter indebærer meromkostninger på grund af flytransport (den 
eneste måde, hvorpå fisken kan nå frem til forbrugerne, uden at kvaliteten forringes), en 
minimumstransportpris, der fastsættes af det luftfartsselskab, som har monopol på 
forbindelserne til fastlandet, og endelig på grund af pakning m.m. (termokasser og is). 
For at afhjælpe denne situation vil det være hensigtsmæssigt under POSEIMA-
programmet at iværksætte en foranstaltning, der kan kompensere for meromkostningerne 
og ulemperne i forbindelse med økarakteren og den meget fjerne beliggenhed ved eksport 
af fersk fisk. 
Foranstaltningen skal omfatte de fiskearter, der har den største handelsmæssige værdi, og 
som er mest efterspurgt som f.eks. spidstandet blankesten (herunder "peixao"), vragfisk, 
nordisk beryx, havmalle og strømpebåndsfisk. 
Den gennemsnitlige, årlige eksport er på 3 5001. 
IL MADEIRA 
i. Pep generelle økonomiske situation i området 
Økonomien på Madeira, som er en selvstyrende region, er stærkt afhængig af de eksterne 
markeder. Madeira ligger i den nordøstlige del af Atlanterhavet mellem breddegraderne 
30° 1' 38" og 33° T 34" N og længdegraderne 15° 51' 11" og 17° 15' 52" V. 
De nærmeste geografiske områder er øen La Palma (De Kanariske Øer) (ca. 400 km væk) 
og Cabo Sin på Afrikas kyst (ca. 625 km væk), og der er omkring 950 km til Lissabon. 
Afstanden til Europas hovedstad, Bruxelles, er på ca. 2 700 km. 
Disse afstande gør, at Madeira - ud over at være en ø-region - er en af de fjernest 
beliggende regioner i forhold til det europæiske kontinent og EU. 
16 
p:\uper\prqjet\005da.doc 
Regionen er en øgruppe, der omfatter øerne Madeira og Porto Santo, som er beboede, og 
to grupper af småøer, Désertas og Selvagens. 
Øgruppens areal er på 779 km2. Alle øerne er af vulkansk oprindelse. Madeira er den 
største af øerne, og næsten hele områdets befolkning er bosat her. 34% af arealet er 
anvendeligt til landbrugsproduktion og anden økonomisk aktivitet. 
Naturskabte hindringer 
Meget varierende relief og meget stejlt terræn på grund af en voldsom erosion; 
jorderne er generelt magre; 
meget stejl kyst; 
brat overgang til store havdybder. 
Væsentligste konsekvenser 
Forøgelse af tid og omkostninger på grund af varierende relief og behov for at 
tilpasse arbejder og bygværker hertil; 
vanskeligheder ved projektering af anlægsarbejder, der indebærer jordarbejder, på 
grund af særlige og forskelligartede klippebundsforhold i regionen; 
begrænsede muligheder for "sol og strand"-turisme, da der ikke findes egentlige 
badestrande; 
relativt begrænsede fiskeressourcer på grund af en brat overgang til store 
havdybder og deraf følgende begrænsede mængder plankton. 
Geografisk placering 
Identificering 
Økarakter 
Stor afstand til fastlandet, beliggenhed i den yderste periferi 
Væsentligste konsekvenser 
Isolation; konsekvenser, der afspejler sig i mange forhold i regionen (økonomi, 
socialt netværk, arbejdskraftens kvalifikationer, uddannelse m.m.); 
specifikke regionale problemer; vanskeligheder med gennemførelse og 
opfølgning af visse politikker og programmer på nationalt plan og EU-niveau. 
Faktorer, der har rod i fortiden (inden selvstyrets indførelse^ 
Identificering 
17 
p:\uper\projet\005da.doc 
Begrænset investering; 
centralisme. 
Væsentligste konsekvenser (efter selvstyrets indførelse) 
Økonomien er kun lidt udviklet og sårbar; 
dårlig infrastruktur, der kræver store investeringer; 
befolkningens levestandard er klart lavere end i resten af landet, 
stor ekstern afhængighed. 
Befolkning og beskæftigelse 
Selv om man i forbindelse med udviklingen af Madeira og Porto Santo altid har fokuseret 
på befolkningens velfærd i forbindelse med alle foranstaltninger og initiativer, har 
hovedparten af befolkningen på de to øer stadig en lav levestandard. 
Med hensyn til lønninger, almen uddannelse og erhvervsuddannelse og forskellige 
indikatorer for velfærd er der endnu lang vej at gå, hvis man skal nå op på en 
levestandard svarende til den, man finder i andre lande, herunder selv i de mindst 
udviklede EU-medlemsstater. 
Befolkningstallet er i de seneste fem år vokset lidt (0,7%) og var i 1996 på 255 100 
personer, hvilket giver en befolkningstæthed på 327,5 indbyggere/km2. 
Antallet af arbejdsløse er på 5 238 svarende til en arbejdsløshedsprocent på 4,68%, og 
erhvervsfrekvensen er på 43,9%. 
Den tertiære sektor beskæftiger 60,6% af den erhvervsaktive befolkning, den sekundære 
sektor 27,7% og den primære sektor 11,7%. 
På Funchal, hvis befolkning udgør næsten halvdelen af øgruppens befolkning, er de 
erhvervsaktive hovedsagelig beskæftiget i servicesektoren. Den primære sektor har 
følgelig en stor vægt i landkommunerne på Madeira. 
Eksklusiv Økonomisk Zone 
Regionens eksklusive økonomiske zone er på ca. 110 000 kvadratsømil, hvilket er mere 
end 500 gange landarealet. Denne zone er præget af, at der ikke findes nogen 
kontinentalsokkel og en begrænset kontinentalskråning. Den gennemsnitlige og 
maksimale havdybde er på henholdsvis 4 000 og 5 400 m, og der findes kun nogle fa 
områder med lavere havdybder (banker). 
2. Fiskeriet i regionen 
Erhvervets lokale betydning for de enkelte øer set i forhold til samtlige økonomiske 
aktiviteter 
Fiskeriet er hovedsagelig koncentreret i to landkommuner: Câmara de Lobos og Machico. 
18 
p:\uper\prqjet\005da.doc 
Fiskeriet beskæftiger direkte 2 150 personer, dvs. 2% af den erhvervsaktive befolkning 
(fiskere, fiskehandlere, industriarbejdere og funktionærer inden for den offentlige 
administration) 
Sammenligning med andre økonomiske sektorer 
Madeiras økonomi har, på grund af de nævnte begrænsninger, en stor ekstern 
afhængighed og et tilsvarende stort underskud på handelsbalancen. Både den primære og 
den sekundære sektor er baseret på skrøbelige strukturer. Set på baggrund af de stadige 
problemer i visse sektorer spiller forarbejdningen af fisk en vigtig rolle - ikke blot med 
hensyn til eksport, men også fordi den forøger produktets værdi. Dette har positive 
konsekvenser for økonomien i almindelighed og sektoren i særdeleshed, herunder med 
hensyn til afsætning af produktion, beskæftigelse og indtjening. 
Beskrivelse af eksisterende infrastrukturer 
Fiskerihavne 
Den vigtigste havn er Funchal havn, som årligt ekspederer ca. 10 0001 fersk fisk, hvilket 
udgør 95% af den mængde fisk, der årligt landes i regionen. 
Der er på grund af landingernes størrelse brug for at forbedre havnene Porto Santo, 
Canical og Câmara de Lobos. 
En kaj i Porto Novo, i Santa Cruz kommune, blev for nylig udvidet og istandsat og 
benyttes hovedsagelig til landing, af fisk, der anvendes direkte i fiskeindustrien i området. 
Kølefaciliteter 
Af de tolv havne i regionen er der kun fem, der råder over kølefaciliteter. Herudover har 
den regionale regering erhvervet kølefaciliteter i Santa Cruz kommune, som efter 
istandsættelse blev taget i anvendelse i 1993. Kølelagrene har fryse-, køle-, og 
opbevaringsfaciliteter og sælger endvidere is. 
Næsten al frossen fisk anvendes i den regionale industri, og overskydende fisk går videre 
til fiskeindustrien på Azorerne og fastlandet. 
Flåde og fiskeredskaber 
Den regionale fiskerflåde består af små fartøjer, af hvilke der i alt er 538. Hovedparten af 
fartøjerne er træskibe med ringe autonomi og utilstrækkeligt navigations- og 
fiskesøgningsudstyr. Sikkerhedsforholdene, opholdsrummene og fiskerummene er 
endvidere mangelfulde. 
De små fartøjer fisker især med krog og line. De fartøjer, der fisker efter sort sabelfisk, er 
lidt større (8-15 m) og anvender langliner. Der anvendes omkredsende net til fiskeri efter 
små pelagiske arter, og fem fartøjer har tilladelse til at anvende dette redskab. De fartøjer, 
der går efter tun, er større (18-30 m) og anvender verandanet og stænger. 
Næsten samtlige fartøjer opererer ved kysten og i Portugals eksklusive økonomiske zone. 
19 
p:\uper\projet\005da.doc 
Landing af fisk 
Nedenstående oversigt viser andelen af tun og sort sabelfisk ud af de samlede landinger i 
regionens havne. 
Landinger af fisk på Madeira 1992 -1996 
ARTER 
tun 
sort sabelfisk 
andre 
IALT 1992 
vægt 
8 095 
2812 
2 261 
13168 (%) 
61,5 
21,4 
17,1 
100 værdi 
1068 
676 
426 
2170 (%) 
49,1 
31,2 
19,5 
100 1993 
vægt 
4 725 
3 466 
2 151 
10 342 (%) 
45,7 
33,6 
20,7 
100 værdi 
567 
640 
400 
1607 (%) 
35,3 
39,9 
24,8 
100 1994 
vægt 
5 245 
3 132 
1968 
10 345 (%) 
50,8 
30,3 
19,1 
100 værdi 
709 
683 
467 
1859 (%) 
38,2 
36,8 
25 
100 
ARTER 
tun 
sort sabelfisk 
andre 
IALT 1995 
vægt 
8 851 
3 432 
1484 
13 767 (%) 
64,1 
25,0 
10,9 
100 værdi 
1205 
634 
380 
2 219 (%) 
54,4 
28,6 
17,0 
100 1996 
vægt 
6 331 
3 279 
2 116 
11726 (%) 
54,0 
28,0 
18,0 
100 værdi 
1 180 
662 
429 
2 271 (%) 
52,0 
29,2 
18,8 
100 
Konservesindustrieri 
Den regionale konservesindustri omfatter på nuværende tidspunkt fire virksomheder. 
Disse virksomheder er dagligt i stand til at forarbejde 40 t fisk. På årsplan forarbejder de 
gennemsnitligt 4 0001, og i 1992 nåede man op over 6 2001. Det skal bemærkes, at to af 
virksomhederne startede forarbejdningen i begyndelsen af 1997, og at de ovenfor anførte 
tal derfor vil ændre sig betydeligt fra i år. 
Næsten al den forarbejdede fisk er af regional oprindelse og fanges af lokalt registrerede 
fartøjer. 
Den anvendte råvare er hovedsagelig tun og lign., som afsættes i EU. 
Denne industri beskæftiger i alt 395 personer. 
20 
p:\uper\projet\005da.doc 
Gennemførelse af POSEIMA-programmet 1992/1996 (TUN) 
ÅR 
1992 
1993 
1994 
1995 
1996 
IALT Produktion/Kg. 
Regional 
6 270 893 
3 408 040 
3 036 512 
5 538 966 
2 387 872 
20 642 238 Import 
0 
0 
772 076 
0 
112 460 
834 536 IALT 
6 270 893 
3 408 040 
3 758 588 
5 538 966 
2 500 332 
21 476 774 PTE 
Industri 
203 804 023 
22 152 260 
27 888 723 
41054 816 
21867 012 
316 766 834 Redere 
0 
88 609 040 
90 123 676 
164 235 881 
70 802 793 
413 771 390 IALT 
203 804 023 
110 761 300 
118 012 400 
205 290 697 
88 505 868 
730 538 224 
Fiskeforarbejdmngsmdustrien 
Tunfiskeindustrien udgør uden tvivl, som f.eks. i 1992, den vigtigste del af 
fiskeindustrien på Madeira. Den direkte og indirekte beskæftigelse i tunfiskeindustrien 
anslås at være på omkring et tusind arbejdspladser. Der findes i øjeblikket fire 
virksomheder, der er beskæftiget med forarbejdning denne fisk, som udelukkende 
afsættes på det portugisiske og italienske marked. 
Grundlaget for EU-støtten til tunfiskesektoren er uforandret, eftersom de specifikke 
betingelser for øgruppen fortsat er de samme og indebærer meromkostninger i forbindelse 
med fremstilling og afsætning af produkterne, hvilket har negative konsekvenser for 
indtjeningsmulighederne i sektoren. 
De argumenter, der blev formuleret og fremlagt i 1992 i forbindelse med den oprindelige 
undersøgelse, som førte til fastlæggelse af en støtteordning for denne sektor, er stadig 
gyldige. 
Inden for forarbejdningsindustrien findes der endvidere en virksomhed, hvor der fileteres 
sort sabelfisk. 
Denne virksomhed afsluttede sin indkøringsfase i begyndelsen af 1997. Ved normal drift 
har den en kapacitet på 7-8 t råvarer pr. dag, hvortil svarer 3-4 t færdigt produkt. 
Virksomhederne er ganske tilfredse med den modtagelse produktet har fået - både på det 
regionale marked og de eksterne markeder, hvor det er blevet præsenteret, og der er meget 
fine afsætningsmuligheder. 
Den pågældende virksomhed har skabt 45 arbejdspladser, hvoraf hovedparten er for 
kvinder. 
Der findes andre initiativer med produktioner, der ganske vist er mindre, men som 
bidrager til en positiv udvikling i denne delsektor. 
21 
p:\uper\projet\005da.doc 
Det forudses, at der i en nær fremtid vil kunne blive gennemført andre initiativer af denne 
art. 
EU-ordningen til udligning af meromkostninger 
Situation forud for indførelsen af ordningen 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber fastlagde med afgørelse 91/315/EØF i 1991 et 
program med specifikke foranstaltninger til afhjælpning af problemerne ved den afsides 
beliggenhed og økarakter, der gør sig gældende for Madeira og Azorerne, og 
Kommissionen bevilligede med beslutning 92/448/EØF i 1992 fællesskabsstøtte til 
specifikke foranstaltninger til dette formål. Hermed erkendtes det ikke blot, at der var 
specifikke udviklingsproblemer, som forhindrede disse to øgrupper i at få det fulde 
udbytte af det indre marked, men også, at der var ulemper forbundet med den geografiske 
beliggenhed, nedbørsforhold, den meget mangelfulde infrastruktur samt det generelle 
økonomiske efterslæb. 
Hvad angår Madeira, kunne man især inden for fiskeriet, fra slutningen af firserne og 
begyndelsen af halvfemserne, konstatere, at moderniseringspolitikken for flåden gav 
større fangster, især af tun. Herefter begyndte fangstoverskuddene på grund af manglen 
på industriel infrastruktur at give alvorlige afsætningsvanskeligheder og problemer med 
producentpriserne. 
For at sikre en harmonisk vækst i sektoren og supplere de investeringer, der allerede var 
foretaget på andre områder (havneinfrastruktur, køleinstallationer og flåde), var det 
nødvendigt at skabe gunstige betingelser for etablering af virksomheder - især med 
henblik på forarbejdning af al den tun, flåden var i stand til at lande. 
For at føre denne udviklingsstrategi ud i livet var det nødvendigt at skabe bedre 
indtjeningsmuligheder for virksomhederne, hvis omkostninger på grund af økarakteren og 
den fjerne beliggenhed nødvendigvis måtte reduceres. Væksten i sektoren - hvor der i 
1991 kun var en fabrik og i 1996 fire fabrikker - hænger sammen med gennemførelsen af 
POSEIMA, som skaber betingelser, der svarer til betingelserne i andre konkurrerende 
virksomheder på fastlandet. 
3. Ordningens konsekvenser meå hsnsyji til beskæftigelse, eksport, 
markedsudvikling m.m. 
Som nævnt i foregående afsnit er det ikke en tilfældighed, at etableringen af 
konservesfabrikker, der arbejder hele året rundt, sker samtidigt med gennemførelsen af 
POSEIMA. 
Støtten under dette program har givet en varig stabilitet i sektoren og gjort det muligt for 
både rederne og konservesfabrikkerne at opnå passende fortjenester på deres aktiviteter. 
Der er under POSEIMA blevet skabt ca. 300 arbejdspladser i de tre virksomheder, der 
startede deres aktiviteter i 90'erne. 
22 
p:\uper\projet\005da.doc 
Hvis disse virksomheder har mulighed for at eksportere deres produktion, har de også 
brug for råvarer. Al den fisk, der ikke anvendes direkte til konsum, går til industrien og 
nogle gange, hvis de lokale råvareleverancer er utilstrækkelige, bytter man kvoter med 
Azorerne, hvilket giver rederne en garanti for, at de kan få afsat al den tun, de fanger. 
I perioden 1990-1996 firedobledes eksporten af konserves; beskæftigelsen i sektoren steg 
tilsvarende og er oven i købet forblevet stabil, og markedet for tunfisk er endvidere 
blevet, reguleret. Der er på baggrund heraf generel tilfredshed, både hos redere og fiskere 
og i den regionale konservesindustri. En virksomhed, den ældste, har endog påbegyndt 
bygning af en ny enhed til erstatning af den eksisterende. 
4. Målgrupper for udligningsordningen og administrative foranstaltninger 
Målgrupperne og de administrative foranstaltninger er de samme som dem, der er nævnt 
under afsnittet om Azorerne (se ovenfor). 
KONKLUSION 
Den ovenfor beskrevne situation viser, at den ordning, der blev indført i 1992, for tunfisks 
vedkommende har fungeret ret tilfredsstillende med hensyn til den gennemsnitlige 
produktion på årsbasis, og de fordele, som de berørte parter har opnået. 
Man skal på den anden side være opmærksom på, at de vilkår, der skaber 
meromkostninger, og som retfærdiggør ordningen, forbliver de samme. Dette betyder, at 
den betydelige afstand til markedet for dette produkt fortsat medfører meromkostninger, 
som den lokale sektor ikke kan undgå. Det er derfor fortsat berettiget at anvende 
udligningsordningen for dette produkt. 
5. Sort sabelfisk fra Madeira 
Fiskeriet efter sort sabelfisk er på Madeira et gammelt og traditionelt erhverv, som på 
indeværende tidspunkt beskæftiger ca. 40% af fiskerne. 
Der landes årligt 3 500 t af denne art, hvilket udgør ca. en tredjedel af den samlede 
mængde fisk, der landes i regionens havne. Den videnskabelige overvågning af fiskeriet 
efter denne fisk viser ingen tegn på nedgang i bestanden, hvilket understøttes af, at 
fangsterne (vægt/størrelse) i de seneste 15 år har ligget på det samme niveau, og arten kan 
således betragtes som underudnyttet. 
Fiskeriet har i de senere år ændret sig betydeligt. Der er sket en nedgang i antallet af 
fartøjer, og antallet af fiskedage på årsbasis er også gået ned. Der har således siden 1992 
været en nedgang i fiskeriindsatsen. Fiskeriindsatsen påvirker ikke bestandstætheden. De 
foranstaltninger, de lokale myndigheder anvender i forbindelse med denne form for 
fiskeri, omfatter kontrol med antallet af fiskedage og antallet af togter i gydningsperioden. 
De fisk, der fanges, er voksne fisk, som findes på vanddybder, hvor der ikke forekommer 
yngel. 
Denne fisk er en af de vigtigste bestanddele i kosten på Madeira og er endvidere populær 
på de eksterne markeder. 
23 
p:\uper\projet\005da.doc 
De eksterne markeder udgør den vigtigste afsætningskanal for dette produkt, og 90% af 
den råvare, der anvendes i forarbejdningsindustrien, eksporteres. 
Da der tidligere ikke fandtes en forarbejdningsindustri, var fangsterne af sort sabelfisk 
indtil i år begrænset til, hvor store mængder fersk fisk, det regionale marked kunne 
aftage. 
For at afhjælpe denne situation, og eftersom ressourcerne gør det muligt at øge 
fangsterne, er der blevet godkendt tre projekter for virksomheder, der skal forarbejde og 
afsætte denne fisk. Projekterne er godkendt og medfinansieret af EU, og de er af stor 
betydning, eftersom skabelsen af 60 arbejdspladser, hovedsagelig for unge og kvinder, 
har bidraget til, at befolkningerne kan blive boende i deres lokalsamfund. 
De tre virksomheder vil årligt kunne forarbejde 2 0001 sort sabelfisk. 
Virksomhederne, hvoraf to allerede er i drift, og den tredje er ved at blive gjort 
operationel, er beskæftiget med filetering og frysning, og deres væsentligste markeder er 
EU-landene og visse tredjelande. 
De specifikke betingelser for øgruppen - herunder den ringe størrelse og den perifere 
beliggenhed - medfører imidlertid meromkostninger i forbindelse med produktion og 
afsætning af produkter, der giver konkurrenceforvridning i forhold til lignende aktiviteter 
på det europæiske fastland, og som har negativ indvirkning på indtjening og 
beskæftigelse i denne sektor. 
KONKLUSION 
Meromkostningerne i forbindelse med afsætning af denne art er et resultat af de særlige 
vilkår, der gør sig gældende i sektoren: udgifter til søtransport (inklusive forsikring), dyr 
energi og oplagring af råvarer og færdige produkter. 
Det er på den baggrund berettiget med en EU-foranstaltning, som kompenserer for 
meromkostningerne i forbindelse med afsætningen af denne art. I overensstemmelse med 
de beregninger, der er foretaget, skal de beløb, som anvendes, fastsættes på grundlag af en 
årlig mængde på 1 800 t, som er den mængde råvare, der indgår i de eksporterede 
produkter. 
6. Afsætningsvilkår for spansk makrel fra Madeira 
Fiskeriet efter spansk makrel (Scomber japonicus) går langt tilbage i tiden på Madeira, 
hvor der er tradition for forarbejdning af denne fisk. Siden 1985 er den imidlertid af 
forskellige grunde ikke blevet anvendt til konserves. 
Fem mindre fartøjer, udstyret med omkredsende net, har autorisation til denne form for 
fiskeri, der beskæftiger omkring 90 fiskere. 
De årlige fangster har de tidligere år ligget på omkring 1 000-1 200 t/år, hvilket svarer til 
en bruttoværdi på 100-120 mio. ESC. 
24 
p:\uper\projet\005da.doc 
Det lokale forbrug af frisk makrel er temmelig begrænset, hvorfor det er nødvendigt at 
eksportere fisken. 
Med ibrugtagningen af en ny konservesfabrik, der beskæftiger 170 personer, kan man 
forvente øgede fangster, eftersom der er meget store ressourcer. Betingelserne for 
forarbejdning og afsætning af spansk makrel er i øvrigt de samme som for tun. Der var i 
første kvartal af 1997 en mærkbar stigning i den industrielle forarbejdning af spansk 
makrel. Dette udgjorde en supplerende aktivitet for de virksomheder, der forarbejder 
tunfisk, og bidrog hermed til opretholdelse eller forøgelse af deres aktiviteter, 
opretholdelse af arbejdspladser, forøgelse af produktets værdi samt til forbedring af 
industriens konkurrenceevne. 
Det forventes, at fangsterne i år når op på 2 000 t. Hele den industrielle produktion 
eksporteres til Italien. 
De specielle betingelser for øgruppen, som skyldes dens ringe størrelse og den meget 
perifere beliggenhed, medfører imidlertid meromkostninger ved produktion og afsætning 
af produktet, der skaber konkurrenceforvridning i forhold til lignende aktiviteter på det 
europæiske fastland, og som har negativ indvirkning på indtjening og beskæftigelse i 
regionen. 
Meromkostningerne ved afsætning af denne fisk hidrører fra udgifter til søtransport af 
forsyninger, ballastsejladser, oplagring, elektricitet, forsikringer og eksportdokumenter. 
KONKLUSION 
Det er under hensyntagen til betingelserne for forarbejdning og afsætning af denne art 
berettiget med en EU-foranstaltning til udligning af meromkostningerne i forbindelse med 
den mængde fisk, der forarbejdes og eksporteres (2 000 t). I absolut værdi er der tale om 
et beskedent beløb, men det har stor samfundsøkonomisk betydning, bl.a. for 
beskæftigelsen. 
25 
p:\uper\projet\005da.doc 
III DE KANARISKE ØER 
INDLEDNING 
Da De Kanariske Øer ligger langt ude på havet og har et gunstigt klima, har fiskeri altid 
været en meget fremtrædende økonomisk aktivitet på øerne. 
Øgruppens østligste punkt befinder sig 115 km fra den afrikanske kyst, og dens 
nordligste punkt 1 100 km fra Cadiz, der er den nærmeste havn på det spanske fastland. 
Til Madrid, der er det største afsætningsmarked for fisk i Spanien med 172 0001 om året, 
er afstanden 1 600 km. 
Øgruppen består af syv øer, der er inddelt i to provinser, nemlig Las Palmas og Santa 
Cruz, og har et samlet areal på 7 273 km, hvilket svarer til 1,44% af Spaniens samlede 
område. 
Småfiskeri og kystfiskeri har i over 300 år sameksisteret med højsøfiskeri på Sahara-
fiskebanken, hvis aktivitet i et vist omfang har overskygget småfiskeriet og kystfiskeriet, 
der er meget mere begrænset med færre ressourcer. Fiskerierhvervet har derfor haft en 
stor betydning på øerne og har været en af de grundlæggende økonomiske ressourcer. På 
nogle øer såsom Lanzerote indtager fiskeriet andenpladsen blandt erhvervsaktiviteterne 
efter turismen. 
Kysterne på de forskellige øer er for størstedelens vedkommende stejle, og der er kun få 
fjorde, bugter og rede. Øerne er ikke forbundet med en havsokkel, da havdybden mellem 
dem nogle steder overstiger 3 000 m. Havbunden mellem øerne består af basiske 
bjergarter og lava og er fyldt med kratere, hvilket umuliggør trawlfiskeri, der er 
almindeligt i andre have. 
De fiskearter, der forekommer i øernes farvande, er enestående ligesom øgruppens 
havdyb og havgeologi. 
Havet omkring øgruppen rummer over 350 fiskearter, hvilket er usædvanligt i forhold til 
andre steder i Atlanterhavet. Disse arter tilpasser sig godt til øgruppens arrede 
havorografi på grund af mikroklimaerne i dybderne mellem øerne. 
Denne rigdom af arter i øernes næringsfattige farvande og dybhavsmikroklimaer skyldes 
to faktorer: 
1. Marine arter, der er særegne for Nordeuropa, Middelhavet og det tropiske Amerika, 
når øerne som følge af, at De Kanariske Øers kolde strøm krydser strømmen fra 
Gibraltarstrædet. 
2. Arter fra den afrikanske kyst når øerne som følge af permanente passatvinde fra 
Atlanterhavet, der afbøjes af vindene fra Sahara, hvorved havstrømmen presses 
mod De Kanariske Øers vestlige punkt. 
De Kanariske Øers farvande rummer to typer marine arter: 
26 
p:\uper\projet\005da.doc 
a) Forskellige demersale arter, der lever i havdybderne, men som ikke forekommer i 
tilstrækkelig mængde til industriel udnyttelse. 
b) Pelagiske arter eller overfladefisk såsom tunfisk, okseøjefisk, makrel, pigmakrel og 
sardiner, der ankommer til øerne i stor mængde. 
De Kanariske Øers farvande fremviser særlige forhold med hensyn til saltindhold og 
temperatur, der tiltager efterhånden som man fjerner sig fra den afrikanske kyst. Ved De 
Kanariske Øer ligger temperaturen indtil 6°C over det samme vands temperatur ved den 
afrikanske kyst. Denne forskel bevirker, at øernes havfauna afviger stærkt fra havfaunaen 
ved den kontinentale afrikanske kyst, især fra 200 meters dybde, som følge af at de 
undersøiske strømme fra Middelhavet krydser strømmene fra Atlanterhavet. 
Den særegne havorografi og de knappe ressourcer i De Kanariske Øers indre farvande er 
afgørende for, at kun 5% af fangsterne tages i De Kanariske Øers egne farvande. Resten 
fiskes traditionelt på Sahara-fiskebanken. 
Da disse fiskepladser i 1975 kom under mauretansk og marokkansk jurisdiktion, blev 
flåden hjemmehørende på øerne tvunget til at forhandle sig frem til fangstmængden med 
mellemrum, nedbringe flådens størrelse og betale afgifter for fiskerirettighederne samt 
samarbejde på det teknologiske, erhvervsmæssige og industrielle plan med de nævnte 
lande. Disse forhold betød, at De Kanariske Øers fiskerisektor var præget af usikkerhed. 
Blandt øernes ovennævnte ressourcer er de pelagiske havfisk den vigtigste indtægtskilde 
for småfiskeriet. Deres forekomst i De Kanariske Øers farvande er sæsonbestemt og 
varierer endog fra år til år. De mest repræsentative pelagiske havfisk er: storøjet tun 
(Thunnus obesus), bugstribet bonit (Katsuwonus pelamis), langfinnet tun (Thunnus 
alalunga), almindelig tun (Thunnus thynnus) og gulfinnet tun (Thunnus albacares). 
En betydelig del af fiskerflåden hjemmehørende på øerne opererer i Vestafrikas farvande 
og fisker i stort omfang efter blæksprutter, men også efter sardiner, antarktisk torsk, rejer, 
ansjoser og andre arter. 
Blæksprutter er den vigtigste ressource i Vestafrikas nordlige zone med hensyn til såvel 
fangstmængde som økonomisk værdi. Fiskepladserne for blæksprutter ligger mellem 
Cabo Bojador og Cabo Verde (Senegal). De vigtigste arter blæksprutter er ottearmet 
blæksprutte, lille blæksprutte og tiarmet blæksprutte. 
Den ottearmede blæksprutte er repræsenteret ved en enkelt art, Octopus vulgaris, mens 
den lille blæksprutte tilhører arten Sepia med dens underarter officinalis, hierredda og 
berttheloti. Den tiarmede blæksprutte er repræsenteret ved arterne Loligo vulgaris og 
Loligo forbesi. 
27 
p:\uper\projet\005da.doc 
SOCIOØKONOMISKE DATA FOR SEKTOREN 
Den samlede befolkning på De Kanariske Øer androg i 1995 1 601 498 indbyggere. Den 
erhvervsaktive befolkning var på 647 200 personer, hvoraf 518 000 var i beskæftigelse 
og 129 200 arbejdsløse. Aktivitetsgraden var på 50% og beskæftigelsesgraden på 40%. 
Arbejdsløshedsgraden androg 23,73%. 
BNP fordeler sig på 5% for landbruget og fiskeriet, 9% for industrien, 7% for byggeriet 
og 79% for servicesektoren. 
I løbende pesetas andrager BNP pr. indbygger 1 719 167. 
De Kanariske Øers fiskerisektor udgør 2% af øernes BNP. 
Ifølge data fra Secretaria General de Pesca Maritima omfatter den kanariske flåde 
følgende fartøjer: 
TRAWLERE, KOMBINATIONSFAR-
TØJER OG VODFARTØJER I EU-FAR-
VANDE 
NOTFARTØJER, FARTØJER TIL PE­
LAGISK FISKERI, GARNFARTØJER 
OSV. IEU-FARVANDE 
TRAWLERE OG 
KOMBINATIONSFARTØJER I 
TREDJELANDES FARVANDE OG 
INTERNATIONALE FARVANDE 
NOTFARTØJER, FARTØJER TIL PE­
LAGISK FISKERI, GARNFARTØJER 
OSV. I TREDJELANDES FARVANDE 
OG INTERNATIONALE FARVANDE 
IALT Antal fartøjer 
2 
1353 
142 
57 
1554 BRI 
472,10 
5 148,65 
35 503,09 
7 251,86 
48 375,70 IALTkW 
1220,10 
27 078,13 
94 239,49 
19 792,08 
142 329,81 
Arbejdsstyrken i småfiskeriet udgør 53% af den samlede erhvervsaktive befolkning i 
fiskeriet, selvom dens produktion kun andrager 23%. Resten er beskæftiget i 
industriflåden. 
Ifølge data fra 1996 androg de landede ferske fisk 74 9461 og de frosne fisk 153 053 t. 
ANACEF's industriflåde, der er tilknyttet Producentorganisation 43, består af 156 
fartøjer på 280 BRT i gennemsnit med en samlet arbejdsstyrke på 2 550 personer, og den 
giver arbejde til 12 000 personer på land. Dens fangst af blæksprutter ligger på omkring 
28 
p:\uper\projet\005da.doc 
50 000 t om året, hvis der ikke tages hensyn til 1995, hvor der opstod problemer som 
følge af undertegnelsen af fiskeriaftalen med Marokko. 
Nævnte fangster har følgende destination: 50% går til Japan og 50% til EU (60% til det 
spanske moderland og 40% til Italien, Portugal og Grækenland). 
Sardinflåden hjemmehørende i Arrecife havn på Lanzarote består af otte fartøjer på ca. 4 
500 BRT med en samlet arbejdsstyrke på 184 personer. Sardinfangsterne i 1996 var på 
122 000 t fordelt således: 93% til fremstilling af fiskemel, 5% til konserves og 2% til 
frysning. Den endelige destination er det spanske moderland for 90% af produktionens 
vedkommende i forbindelse med de to sidste andele og 100 % til industrien på Lanzarote 
i forbindelse med den første andel. 
Tunflåden består af ca. 60 enheder på i alt 3 000 BRT med en besætning på 400 personer. 
Fangsten af tunfisk andrager 20 000 t om året. Størstedelen af denne mængde går i fersk 
tilstand til det spanske moderland efterfulgt af eksporten til Japan og USA og den 
resterende del til konservesindustrien. 
Der er to fabrikker på land, som ligger på Lanzarote. 
Den ene af dem tilhører selskabet AGRAMAR, der ud over fiskemel og fiskeolie forar­
bejder fersk og frossen tun og råder over et køleanlæg med en indfrysningskapacitet på 
750 t/dag og en lagerkapacitet på 3 000 t. AGRAMAR ejer også et isværk med en 
kapacitet på 140 t/dag. AGRAMAR giver direkte og indirekte beskæftigelse til 315 
personer. 
I indeværende år har fabrikken kapacitet til at forarbejde 750 t råvarer pr. døgn og har 
opført et drikkevandsanlæg. 
En anden af AGRAMAR's aktiviteter er afsætning af tun, der normalt sendes i fersk 
tilstand til det spanske moderland eller, hvis der ikke er efterspørgsel, nedfryses med 
henblik på senere salg. Sidste år blev der indledt forsøg med rensning af fisk og 
udtagning af "loins", der indhylles i plastfolie og især sælges i Las Palmas. Forsøget 
forløb tilfredsstillende. 
Den anden fabrik tilhører selskabet GARA VILLA, der beskæftiger sig med konservering 
af sardiner og tun. Produktionen androg i 1996 lidt over 200 000 kasser sardinkonserves, 
hvoraf ca. 50% gik til EU. Resten blev afsat til tredjelande. GARAVILLA giver direkte 
og indirekte beskæftigelse til 450 personer. 
Forbruget af sardinkonserves i Spanien er forholdsvist højt, men det er meget vanskeligt 
for De Kanariske Øer at konkurrere, da transporten til det spanske moderland indebærer 
en meget betydelig ekstraomkostning pr. kg. Ud over transporten kommer andre 
nødvendige og meget lidt konkurrencedygtige input: dåseblik til dåserne transporteres fra 
det spanske moderland, kartonerne fra Tenerife er relativt dyre, vandprisen på Lanzarote 
osv... 
På grund af de sæsonbestemte fangster, der er koncentreret fra september til november og 
praktisk talt ophører mellem januar og maj, er nedfrysning en nødvendighed, der påfører 
store udgifter. 
29 
p:\uper\projet\005da.doc 
Af fiskemelsproduktionen aftager det spanske moderland ca. 10% af produktionen, det 
øvrige EU ca. 40%, og de resterende 50% afsættes i Det Fjerne Østen. De vigtigste 
konkurrerende lande er Chile og Peru. 
Med hensyn til fiskeolie afsættes ca. 20% af den samlede mængde i det spanske 
moderland. Resten afhændes til det øvrige EU og de nordiske lande, hvor den anvendes 
til medicin, kosmetik og levnedsmidler. På disse markeder er kvaliteten meget afgørende 
(målt ved jodindholdet og surhedsgraden). 
EU har betegnet De Kanariske Øer som velegnede til akvakultur på grund af deres 
klimaforhold. Det er blevet forsøgt i ti år med store vanskeligheder. Produktionen af 
pighvar og rejer måtte opgives, hvorefter kun guldbrasen og bars er tilbage. På 
indeværende tidspunkt er man kun nået op på 20% af den produktion, der er forudset i de 
flerårige udviklingsprogrammer. 80% af denne produktion afsættes på det europæiske 
marked, hovedsagelig i Italien. 
Der er i nogle havne også brug for kraner til losning af fiskene og platformvægte på kajen 
for at undgå transportomkostninger og den heraf følgende forringelse af fiskenes kvalitet, 
når de skal transporteres langt væk fra landingsstedet for at blive vejet. 
Trods disse mangler i infrastrukturerne er der i de seneste år konstateret en meget 
mærkbar forbedring i køleanlæggene. Alligevel dækker frysekapaciteten i Santa Cruz på 
Tenerife ikke behovet. Dette bevirker, at tunflåden er nødt til lande i andre havne. 
Puerto de La Luz på Las Palmas ekspederede i 1995 2 490 fiskerfartøjer på i alt 
1 640 347 BRT med en omsætning på 225 9501 fisk. 
30 
p:\uper\projet\005da.doc 
EVALUERING AF NABOLANDENES KONKURRENCE I DENNE SEKTOR 
Marokkos eksport til Spanien i de seneste år i er steget konstant fra 25 859 t i 1986 til en 
samlet værdi på 5 509 mio. ESP til 54 887 t til en samlet værdi på 23 501 mio. ESP. 
Marokko er det vigtigste konkurrerende land for den kanariske flåde. 
Den største andel udgøres af frosne blæksprutter, der med 16 000 t om året klart 
konkurrerer med De Kanariske Øers højsøfiskeri. 
Marokkos situation med total toldfritagelse for landets eksport af produkter til EU fra 
1987 som følge af samarbejdsaftalen bevirkede, at dets produkter nød godt af en 
præferencebehandling i forhold til De Kanariske Øers produkter indtil disse øers 
fuldstændige integration i toldordningen i 1993. 
Det japanske marked, der er et af de vigtigste afsætningsmarkeder for de marokkanske 
produkter, opretholder en mere fordelagtig ordning for de marokkanske produkter end for 
de kanariske produkter, da sidstnævnte produkter er omfattet af den ordning, der gælder 
for EU. 
Desuden er produktionsomkostningerne i Marokko generelt er meget lavere end i EU og 
dermed på De Kanariske Øer. 
Det kan konkluderes, at Marokkos fiskerisektor i de seneste år takket være de gunstige 
betingelser for landets produkter på verdensmarkedet og de lavere produktions­
omkostninger skader det kanariske fiskeri i stor udstrækning. 
I 1995 forhandlede Mauretanien om EU-fartøj ernes adgang til landets farvande. I 
november gav dette land tilladelse til atten blækspruttefartøjers fiskeri i dets farvande, 
hvilket delvist kompenserede for den nedsættelse, der blev pålagt for det første år i 
aftalen mellem EU og Marokko. 
31 
p:\uper\projet\005da.doc 
AFSLUTTENDE KONKLUSIONER 
Hvis der er et negativt træk blandt andre, der springer i øjnene ved analysen af den 
kanariske fiskesektor, er det dens permanente AFHÆNGIGHED. 
Afhængighed af især MAROKKOS fiskepladser 
Afhængighed af meget få markeder, hovedsagelig det JAPANSKE marked 
Afhængighed af begrænsede transportmidler som følge af øernes fjerne 
beliggenhed 
Afhængighed af en enkelt emballagefabrik 
Afhængighed af en enkelt konservesfabrik. 
Men denne afhængighed er ikke den eneste uheldige omstændighed, eftersom en lang 
række ændringer, der har fundet sted i forbrugernes adfærd, tvinger primærsektoren til at 
producere med højere kvalitet og bedre præsentation. 
Forbedring af kvaliteten og præsentationen medfører altid øgede omkostninger, og disse 
omkostninger er ydermere meget højere, når produktionen er fysisk isoleret over store 
afstande. 
Det kanariske industrifiskeri er langsomt gået tilbage og er næsten bukket under i 
konkurrencen fra industrien i tredjelande, som beskyttes som følge af deres 
socioøkonomiske særtræk (udviklingslande, med hvilke der er indgået samarbejdsaftaler 
osv.). 
Vi taler derfor om en europæisk erhvervssektor, hvis geografiske beliggenhed påfører den 
skarp konkurrence fra udviklingslande, og som kun kan gives rimelige vilkår, hvis der 
ydes kompensation for øernes isolerede beliggenhed og deres lange afstand til de centrale 
handelscentre. 
32 
p:\uper\projet\005da.doc 
ANALYSE AF MEROMKOSTNINGERNE FOR HVER SEKTOR 
SEKTOREN FOR FROSSEN OG FERSK TUN 
Fiskeriet efter tunfisk, der har et betydeligt omfang, sker udelukkende med almindelige 
fiskekroge, men med stor effektivitet. Fremtiden for fiskeriaktiviteten på De Kanariske 
Øer afhænger meget af udviklingen i tunfiskeriet og hovedsageligt af evnen til at afsætte 
tun generelt, da tunfiskeriets betydning kan betinge en mere eller mindre intensiv 
udnyttelse af dybvandsressourcerne. 
Meromkostningerne skyldes hovedsagelig transportudgifter, inklusive forsikring, 
håndtering og havne- og lufthavnsafgifter, der følger af disse typer transport. Disse 
udgifter udgør for fersk tun 33,61% af de samlede omkostninger og for frossen tun 
13,08%. Det skal tages i betragtning, at lufttransport er den eneste måde, hvorpå øerne 
kan sikre, at fiskene når forbrugerne uden forringelse af kvaliteten. 
Nedenfor anføres tallene for de mængder (i tons), der er produceret i de seneste år, såvel 
som tallene for den støtte, der efter forordning (EF) nr. 2337/95 er udbetalt for 
henholdsvis fersk tun og frossen tun. 
POSEICAN-støtte 
1. - Støtteansøgninger (tons) 
ÅR 
1992 
1993 
1994 
1995 TUN 
Antal 
ansøgninger 
194 
174 
186 
172 Fersk 
4 095 
4 903 
11 185 
11703 Frossen 
7 184 
2 746 
1420 
872 IALT 
11279 
7 649 
12 605 
12 575 
2. - Ydet støtte (tons) 
ÅR 
1992 
1993 
1994 
1995 TUN 
Antal 
ansøgninger 
194 
174 
186 
172 Fersk 
4 095 
4 903 
10 400 
10 400 Frossen 
7 184 
2 746 
1420 
872 IALT 
11279 
7 649 
11820 
11272 
33 
p:\uper\prqjet\005da.doc 
UDBETALT STØTTE 
1) Tun til afsætning i fersk tilstand. 
År 
1992 
1993 
1994 
1995 Antal 
ansøgn. 
125 
149 
190 
149 Tons 
4 095 
4 903 
10 400 
10 400 ECU/t 
150 
150 
125 
151 ECU i alt 
614 250 
735 450 
1 300 000 
1 570 400 Kurs 
ESP/ECU 
149 
158 
193 
167 ESP i alt 
91 697 547 
116185 276 
250 947 312 
263 020 883 
2) Tun til nedfrysning. 
Ar 
1992 
1993 
1994 
1995 Antal 
ansøgn. 
192 
151 
43 
23 Tons 
7 184 
2 746 
1420 
786 ECU/t 
50 
50 
45 
54 ECU i alt 
359 200 
137 300 
63 900 
42 444 Kurs 
ESP/ECU 
149 
158 
192 
168 ESP i alt 
53 625 849 
21 692 228 
12 287 932 
7118 993 
34 
p:\uper\projet\005da.doc 
ANALYSE AF MEROMKOSTNINGERNE FOR HVER SEKTOR 
SEKTOREN FOR SARDIN OG MAKREL, FROSSEN OG I KONSERVES 
Fangstsæsonen for sardiner varer kun syv måneder fra juni til december på grund af 
sardins livscyklus, hvorfor det er nødvendigt at oplagre råvarer og færdigvarer for at klare 
salgsforpligtelseme igennem hele året. Dette medfører naturligvis øgede udgifter til 
opretholdelse af lagre med henblik på fiskekonservesfabrikkerne i det spanske 
moderland, der kan arbejde hele året med et meget stort udvalg af fiskeprodukter. 
FROSSEN SARDIN OG MAKREL 
Ud over disse øgede udgifter skal der også tages hensyn til meromkostningerne til energi 
og nødvendig emballering og indpakning, der er dyrere på De Kanariske Øer end i det 
spanske moderland, og som forøger produktets pris med ca. 15%. Hertil kommer 
udgifterne til søtransport udelukkende på grund af De Kanariske Øers fjerne beliggenhed. 
Disse udgifter indbefatter naturligvis også udgifter til forsikring og sagsbehandling og 
havneafgifter og når op på 42,22% af de samlede fob-udgifter. 
Nedenfor anføres tallene for de producerede mængder og den støtte, der blev ydet i de 
seneste år efter forordning (EF) nr. 2337/95. 
SARDIN OG MAKREL I KONSERVES 
Omkostningsforskellen mellem det spanske moderland og De Kanariske Øer påvirker 
praktisk talt alle de input, der er nødvendige for produktionen. Bortset fra råvaren, der er 
billigere på De Kanariske Øer (som eksempel kan det anføres, at for tiden er produktet ca. 
219 ESP billigere pr. kg på De Kanariske Øer), kræver såvel energi, emballage, 
afskrivning af maskiner og de finansielle udgifter flere midler på De Kanariske Øer. 
Som det fremgår af nedenstående tabel er der en forskel på indtil 9 ESP i energiprisen, på 
297 ESP i emballageprisen, 5 ESP ved afskrivning af maskiner og 325 ESP i de 
finansielle udgifter. 
I DE KANARISKE ØER I DET SPANSKE MODERLAND 
ENERGI 114 105 
EMBALLAGE 1 847 1 550 
AFSKRIVNING AF 71 66 
MASKINER 
FINANSIELLE UDGIFTER | 1_200 | 875 
AFSKRIVNING 
Meromkostningerne ved afskrivning skyldes to faktorer: 
a) En højere værdi af maskiner og anlæg som følge af transporten til øerne og 
teknikernes og montørernes rejseudgifter i forbindelse med igangsætningen. 
b) Følgerne af det årlige beløbs afskrivning over seks måneders aktivitet. 
35 
p:\uper\projet\005da.doc 
GENERELLE OMKOSTNINGER OG FINANSIELLE UDGIFTER 
De generelle omkostninger og de finansielle udgifter er højere end for enhver anden 
virksomhed i det spanske moderland, da arbejdet er indskrænket til de syv måneders 
fangstsæson (juni/december) som følge af sardins livscyklus, og fordi øerne er 
fjerntliggende med deraf følgende vanskelig forsyning med hjælpestoffer (såsom 
emballage, olie osv.) - . Alt dette forudsætter oplagring af råvarer for at opretholde 
produktionen af færdigvarer, for at afsætningen kan foregå i alle årets tolv måneder. 
a) Generelle omkostninger 
Disse omkostninger kan inddeles i følgende kategorier: 
A) Reparation og vedligehold af maskiner og anlæg koster mere som følge af de dyrere 
reservedele, og fordi det er nødvendigt at hente teknisk bistand fra de andre øer 
eller det spanske moderland. 
B) Forsikringer. Meromkostninger som følge af en højere basisværdi ved beregning af 
præmierne såvel for anlægsaktiver som for lager, reservedele, råvarer og 
færdigvarer. 
C) Telekommunikation. Større forbrug ved mere intens brug af telefon og telefax såvel 
som ved forsendelse af dokumenter og mindre reservedele. 
D) Udgifter til administration og rejser til det spanske moderland. Meromkostninger i 
forbindelse med virksomhedernes interne revisionstjeneste, administrative tjeneste 
og tekniske tjeneste og i forbindelse med forretningsrejser til det spanske 
moderland. 
b) Finansielle udgifter 
Der er meromkostninger forbundet med at opretholde store lagre af hjælpestoffer (kasser, 
emballager, kartoner, olier, plomber og andre komponenter), færdigvarer og reservedele 
til maskiner og anlæg med henblik på at sikre velfungerende produktionsanlæg og 
fremstillingsprocesser og konkurrencedygtighed på markedet. 
Oven i nævnte meromkostninger kommer udgifterne til transport, der nødvendigvis må 
ske ad søvejen. Disse udgifter er om muligt mere tyngende for disse produkter, da de 
lider under at produktionen har sin oprindelse på en ø, nemlig Lanzarote, mens havnen, 
hvorfra produkterne forsendes, befinder sig enten på Gran Canaria eller Tenerife. 
Nedenfor anføres tabellerne over mængder og støtte, der er ansøgt om og 
ydet efter Rådets forordning (EF) nr. 2337/95. 
36 
p:\uper\projet\005da.doc 
Produktion af sardiner i fangstsæsonerne 1993 til 1996. i tons. 
1993 
1994 
1995 
1996 6 501 
* På grund af vanskeligheder 
med Marokko. TIL KONSERVES 
6 634 
6 694 TIL FRYSNING 
2 530 
3 583 
677* 
2 563 
POSEICAN-støtte 
1) Støtteansøgninger (tons) 
År 
1992 
1993 
1994 
1995 SARDINER/MAKREL 
Antal ansøgn. 
3 
3 
4 
3 Forarbejdning 
5 984 
6 506 
9 721 
1000 Nedfrysning 
1077 
2 630 
3 616 
676 IALT 
7 061 
9 136 
13 337 
1676 
2) Ydet støtte (tons) 
År 
1992 
1993 
1994 
1995 SARDINER/MAKREL 
Antal ansøgn. 
3 
3 
4 
3 Forarbejdning 
5 984 
6 506 
9 721 
1000 Nedfrysning 
1077 
2 630 
3 616 
676 IALT 
7 061 
9 136 
13 337 
1676 
YDET STØTTE 
3) Sardiner/makrel til forarbejdning 
Åi Tons ECU/t ECU i alt Kurs ESP/ECU ESP i alt 
1992 
1993 
1994 
1995 5 984 
6 506 
9 721 
1000 100 
100 
85 
103 598 400 
650 600 
826 285 
103 000 149 
158 
192 
160 89 336 735 
102 790 289 
158 912 089 
16 521075 
4) Sardiner/makrel til nedfrysning 
År 
1992 
1993 
1994 
1995 Tons 
1077 
2 630 
3 616 
676 ECU/t 
50 
50 
45 
54 ECU i alt 
53 850 
131 500 
162 720 
36 504 Kurs ESP/ECU 
149 
158 
192 
167 ESP i alt 
8 039 803 
20 773 308 
31293 818 
6 098 440 
37 
p:\uper\projet\005da.doc 
SARDINER 
Forarbejdning. 
Frysning. 
IALT 1992 
Tons 
5 984 
1077 
7 061 ESP. 
89 336 735 
8 039 803 
97 376 538 1993 
Tons. 
6 506 
2 630 
9 136 ESP. 
102 790.289 
20 773 308 
123 563 597 1994 
Tons. 
9 721 
3 616 
13 337 ESP. 
158 912 089 
31293 818 
190 205 907 1995 
Tons. 
1000 
676 
1676 ESP. 
16 521.075 
6 098.440 
22 619.515 
38 
p:\uper\projet\005da.doc 
KONKLUSIONER 
Den situation, der er beskrevet på de foregående sider, viser, at ordningen, der blev 
indført i 1992, har fungeret yderst tilfredsstillende for alle de berørte arter, både for så 
vidt angår beregningen af den produktion, der er omfattet af ordningen, og selve 
ordningens funktion. På samme måde har de fordele, som de berørte erhvervsdrivende 
har draget af disse regler, gjort det muligt for de forskellige berørte sektorer at opretholde 
et passende produktions- og udviklingsniveau. 
Den særlige situation, der er årsag til de meromkostninger for øgruppens produktion, der 
er analyseret ovenfor, har ikke ændret sig og vil ikke ændre sig i nær fremtid. Den har sin 
oprindelse i de vanskeligheder, øgruppens fjerne beliggenhed volder de kanariske 
producenter, og derfor er det indlysende, at afsætningen af de pågældende produkter 
fortsat vil være forbundet med højere omkostninger end i det spanske moderland, 
meromkostninger, som øgruppens producenter ikke selv kan bære. 
Derfor er en fortsat kompensation for meromkostningerne for at lette de pågældende 
produkters afsætning på EU-markedet fuldt ud berettiget, så at de kanariske producenter 
kan få adgang til det indre marked på lige fod med producenterne i det spanske 
moderland. Dette kan ikke sikres uden den støtte, som sektoren modtager under den 
nuværende ordning. 
39 
p:\uper\projet\005da.doc 
SEKTOREN FOR AKVAKULTUR 
De første forsøg med akvakultur på De Kanariske Øer blev indledt i 1978. 
Det autonome samfund De Kanariske Øer prioriterede udvikling af akvakultur som et af 
dets mål, da man havde fastslået akvakulturens levedygtighed og dens betydning for 
diversificering af en yderst fastlåst økonomi, der var baseret på meget få aktiviteter og 
produkter, med en fiskerisektor med alvorlige strukturproblemer og i mærkbar 
tilbagegang. 
Det første program for akvakultur, som Spanien sendte Kommissionen for 
femårsperioden 1987-1991, blev godkendt ved Kommissionens beslutning af 11. 
december 1987 (EFT nr. L 4 af 7.1.1988). Målet for Spanien og herunder De Kanariske 
Øer var ved udgangen af perioden at nå op på følgende årlige produktionsmængder: 
Mængde (t). 
ART SPANIEN I ALT DE KANARISKE 
ØER I ALT 
Guldbrasen 7 500 1 400 
Bars 6 000 500 
Pighvar 4 700 200 
Ved afslutningen af det første flerårige udviklingsprogram for akvakultur blev det andet 
flerårige udviklingsprogram, som Spanien forelagde for perioden 1992-1996, godkendt 
ved Kommissionens beslutning af 20. december 1991 (EFT nr. L 29 af 5.2.1992). Som 
årlig produktionsmængde opretholdtes de samme mål som i det tidligere flerårige 
udviklingsprogram for guldbrasen og pighvar, mens produktionsmængden for bars blev 
reduceret med lidt over 50%. Disse tre arter anses for at have størst interesse for De 
Kanariske Øer. 
I det indeværende årti har akvakulturen næppe haft fremgang, da den har været hæmmet 
af overdragelser, opsplitninger og omstillinger af nogle af de oprindelige projekter. 
Resultaterne vidner om en klar stagnation i udvikling af nye projekter og tyder på en 
betydelig forsinkelse i gennemførelsen af de allerede godkendte projekter. Sektoren er 
således meget langt fra de produktionsmål, der er fastsat i det flerårige Udvik­
lingsprogram, selvom der er gået ti år, siden EU's og De Kanariske Øers officielle støtte 
til akvakulturen blev indledt. 
De virksomheder, der med hjælp fra FIUF og med nationale midler etablerede sig i 
sektoren, har dog kunnet udvikle en stabil produktion med en mængde, der er steget hvert 
år, selvom deres konkurrenceevne lider et alvorligt afbræk, da de indtil nu ikke er blevet 
kompenseret for akvakulturens meromkostninger, der skyldes De Kanariske Øers særlige 
status som fjerntliggende øgruppe. 
I denne forbindelse anføres nedenfor en række sociale, økonomiske og tekniske 
argumenter, der viser den fjerne beliggenheds og de andre heraf følgende faktorers 
indflydelse på akvakulturens situation. 
40 
p:\uper projet\005da.doc 
1. Sociale og økonomiske argumenter 
Samtlige akvakulturanlæg på De Kanariske Øer ligger i stærkt fiskeriafhængige områder 
ifølge en meddelelse fra Kommissionen i 1992. Det er derfor i disse områder, at 
omstillingen af fiskeriet påvirker det sociale netværk mest. 
For at omstille fiskeribefolkningen fremmer EF-initiativet PESCA (EFT nr. C 180 af 
1.7.1994) diversificering af fiskeriaktiviteten, da det er klart, at akvakultur, der er stærkt 
arbejdsintensiv, kan opsuge en stor del af den befolkning, der bliver arbejdsløs efter 
ophør med fiskeriaktivitet. 
Af de tolv projekter, der blev fremlagt mellem 1986 og 1989 på De Kanariske Øer, 
lykkedes det kun for fire at komme godt fra start. De fire virksomheder klarede sig takket 
være det høje prisniveau i begyndelsen af 90'erne, som dæmpede den negative virkning 
af de høje omkostninger som følge af øernes fjerne beliggenhed. Desværre faldt priserne 
og hermed fortjenstmargenen, hvorved transportomkostningerne blev en stor hæmsko for 
konkurrencedygtigheden. 
På De Kanariske Øer fremstilles størstedelen af det spanske fiskemel, der er 
hovedbestanddel i foder. Som bekendt er sektoren i gang med en omstillingsproces. 
Udvikling af en stærk akvakultursektor på øerne vil uden tvivl være en medhjælpende 
faktor under den vanskelige proces. 
Ved udgangen af 1999 udløber den nuværende fiskeriaftale mellem Kongeriet Marokko 
og EU. Hvis der som forventet opstår store vanskeligheder mod at få fornyet aftalen, 
betyder det tab af arbejdspladser for besætningen på over 170 fartøjer hjemmehørende på 
De Kanariske Øer, som helt afhænger af denne fiskeplads. I dette perspektiv vil det være 
meget uheldigt, hvis fiskeriundersektoren akvakultur ophører med sin virksomhed. 
2. Tekniske argumenter. 
Der findes følgende meromkostninger, der let kan kvantificeres, og som er specifikke for 
de kanariske akvakulturanlæg: 
1, Fiskeyngel 
Meromkostningerne ved indførsel af fiskeyngel skyldes hovedsagelig transportomkost­
ningerne og forsikringerne. 
Selvom forsendelserne sikres godt, afbrydes udsætningscyklen i tilfælde af massiv 
dødelighed, og produktionen ophører derfor i flere måneder. Som følge af den skarpe 
konkurrence mellem producenterne kan et midlertidigt fravær fra markedet betyde tab af 
markedsandele. 
Anlæggene i det spanske moderland kan rekvirere en ny ladning fisk i løbet af få dage, 
når sådanne uheld indtræder. På De Kanarisk? Øer er forsyningsfristen mindst to 
måneder. 
Den lange transport forårsager en dødelighed på næsten 10% (det normale i det spanske 
moderland er under 2%) og en høj grad af misdannelser og sygelighed, hvis følger helt 
bæres af virksomheden, da disse forhold ikke kan konstateres ved leveringen af fiskene. 
-4-1-4-Z-
p:\uper\projet\005da.doc 
2, Foder 
I betragtning af den langsommelige forsyning af øerne er minimumslageret flere gange 
større end lageret på lignende anlæg andre steder i EU. Dette forhold er en 
konkurrencemæssig ulempe, da det forøger udgifterne til finansiering af nævnte lager og 
forringer kvaliteten af foderet, eftersom det drejer sig om et meget letfordærveligt 
produkt. Forskellen i transport er en anden kilde til meromkostninger. 
3, Transport 
På markedet for guldbrasen og bars er produktets kvalitet af største betydning. For at 
sikre kvaliteten må de kanariske producenter bære omkostninger, der for de øvrige 
producenter er ubetydelige. F.eks. kræves der således en større mængde is (indtil 20% af 
produktets vægt) til en gennemsnitsudgift på 8 000 ESP/t, hvortil kommer, at isens vægt 
forøger fragten. Andre eksempler vedrører emballagens holdbarhed, opretholdelse af 
kølekæden under de successive omladninger osv.). Sikkerhedsnormerne for lufttransport 
kræver et ekstra plastovertræk, der ikke er nødvendigt ved transport på jorden. 
Der skal også tages hensyn til problemet med transport mellem øerne, der sker ad søvejen 
til meget højere omkostninger end transport i det spanske moderland. 
4, Andre udgifter 
Øernes fjerne beliggenhed kommer ikke blot til udtryk i driftsregnskaberne. Den afspejler 
sig også i omkostningerne i forbindelse med anlægsaktiverne og i forskellige 
omkostninger, der ikke kan kvantificeres i beløb: teknologioverførsel, salgsfremstød, 
markedsprospektering osv. 
5, Ikke-toldmæssige hindringer 
Siden det indre markeds ikrafttrædelse påføres produkter med oprindelse i det spanske 
moderland i denne forbindelse hverken afgifter på afsendelsesstedet eller 
bestemmelsesstedet. 
Alle forsendelser fra De Kanariske Øer skal passere toldmyndighederne med de heraf 
følgende administrationsomkostninger. I dag kan en kasse fisk forlade Cadiz og 
ankomme til Rom uden at passere nogen kontrol, mens den kasse, der forsendes fra De 
Kanariske Øer, skal underkastes forskellige former for kontrol og overholde 
bestemmelserne i det administrative enhedsdokument. 
fr Emballage 
Der kræves en supplerende papkasse og en plastpose pr. kasse ved forsendelse pr. fly til 
det europæiske marked, mens kun plastposen kræves i det spanske moderland. 
3. Konklusion 
POSEICAN-programmet, sådan som det er defineret for tiden, kan og bør omfatte de 
kanariske akvakulturprodukter. De passer helt ind i programmets filosofi, eftersom de er 
ramt af et konkurrencemæssigt handicap som følge af afstanden til de vigtigste steder for 
43 
p:\uper\projet\005da.doc 
forsyning med råvarer og afsætning af produktet i samme grad som øgruppens øvrige 
landbrugs- og fiskerivarer. 
SEKTOREN FOR BLÆKSPRUTTER, TUNGE OG GULDBRASEN 
I 1991, da De Kanariske Øer helt blev indlemmet i Fællesskabet, afsatte øgruppens 
industriflåde størstedelen af sine fangster (der hovedsagelig består af blæksprutter, men 
også af en vis del guldbrasen og tunge) til det japanske marked. Da øgruppen helt blev 
integreret i de fælles politikker, begyndte Japan at anvende betydeligt højere toldtariffer 
for denne eksport end dem, der anvendes for den kanariske flådes hovedkonkurrenter, 
isp^r Marokko. Under disse forhold vedtog Rådet en overgangsforanstaltning for at 
kompensere for nævnte toldforskelle. 
Nævnte støtte blev indført mellem 1993 og 1997 ved to rådsforordninger med et årligt 
budget på 3,6 mio. ECU for at subventionere 30 0001 med 108 ECU/t. 
I den samme periode blev der under POSEI-programmerne vedtaget en anden 
rådsforordning, der indfører en ordning for godtgørelse af De Kanariske Øers og det 
franske departement Guyanas meromkostninger som følge af disse områders fjerne 
beliggenhed. Denne forordning er blevet ændret flere gange, sidste gang ved Rådets 
forordning (EF) nr. 2337/95. 
De spanske myndigheder har aldrig anmodet om at få produktionen af blæksprutter, hvis 
andel af eksporten til det europæiske marked var beskeden, indlemmet i denne forordning 
om godtgørelse af meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra De Kanariske 
Øer. 
I de seneste år har tendensen på markedet for blæksprutteprodukter dog ændret sig i en 
sådan grad, at eksporten af den kanariske produktion nu er nået til et vendepunkt. Næsten 
halvdelen af produktionen eksporteres nu til det europæiske marked, og den stigende 
tendens for denne eksport i forhold til eksporten til det japanske marked holder sig i 
fremtidsprognoserne. 
I denne forbindelse kan det nævnes, at det japanske marked i de seneste år kun har aftaget 
små blæksprutter, mens resten går til EU. 
4. 
Denne vending i eksporten fremgår af det antal tons, der nu sælges til EU, og som 
rundede 22 0001 i gennemsnit i de sidste seks år, inklusive salg af blæksprutter, tunge og 
guldbrasen, en mængde, der er nær de ca. 30 000 t, der eksporteres til det japanske 
marked. Blandt EU's medlemsstater går eksporten hovedsagelig til Spanien, Italien, 
Grækenland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. 
I nær fremtid vil mængden til EU blive mere udtalt, da der er planlagt en reduktion af 
licenserne for fiskeri i marokkanske farvande på ca. 10% om året, og hermed en 
forlægning af den kanariske flåde til Mauretaniens farvande, hvor fangsternes 
sammensætning er helt forskellig, hvorved fangsterne af arter, der eksporteres til EU, 
forøges. Der kan derfor med god grund forventes et salg på 25 0001 til EU i fremtiden. 
44 
p:\uper\projet\005da.doc 
Det skal tilføjes, at det drejer sig om en meget vigtig flåde, der består af 135 fartøjer, der 
giver arbejde til ca. 2 300 personer på havet og ca. 10 000 personer på land, og som fisker 
nær øerne samt i Marokkos og Mauretaniens farvande. 
Dette er baggrunden for, at der anmodes om, at disse arter (der rammes af de samme 
meromkostninger ved transport, emballage, tjenesteydelser, afskrivning af maskiner osv.) 
medtages i den kommende forordning, der skal afløse Rådets forordning (EF) nr. 2337/95 
efter den 31.12.1997. 
Da såvel Rådets forordning (EF) nr. 712/97, "hvorved der indføres en særforanstaltning 
til fordel for blæksprutteproducenter, der er hjemmehørende på De Kanariske Øer", som 
forordning (EF) nr. 2337/95 ,"hvorved der indføres en ordning for godtgørelse af de 
meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De 
Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana, der er en følge af disse 
områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi", udløber den 31. december 1997, 
ophører den overgangsordning, der blev indført i 1993, til fordel for en særlig 
foranstaltning for blæksprutter og sektorens indlemmelse i POSEI-programmerne for 
fiskerivarer. 
Med denne indlemmelse opnås der ikke blot en større konsekvens i støtten til sektoren, 
men den afspejler også de faktiske forhold i sektoren, hvis eksport er blevet stærkt 
påvirket af De Kanariske Øers fulde integration i EU, og som i dag finder sit største 
afsætningsmarked i EU med tendens til endnu større stigning i fremtiden. 
45 
p:\uper\projet\005da.doc 
TV. FRANSK GUYANA 
1. Den generelle socioøkonomiske situation 
Det franske departement Guyana ligger tæt ved Ækvator mellem Surinam og Brasilien og 
har en overflade på 83 534 km2. 
Det anslås, at der på nuværende tidspunkt er 160 000 indbyggere i Fransk Guyana. 
Der foregår en voldsom demografisk udvikling i Fransk Guyana, som har en meget stor 
procentdel af unge i befolkningen, idet over halvdelen var under 25 år i 1990 og mere end 
en tredjedel under 15 år. Størstedelen af befolkningen er koncentreret langs kysten og de 
store grænsefloder med over halvdelen i Cayenne. 
Mellem 1982 og 1990 steg den erhvervsaktive befolkning fra 31 200 til 48 700, dvs. en 
fremgang på 56%. Ikke desto mindre er arbejdsløshedsprocenten meget høj (21%). BNP 
pr. indbygger er på 39% af BNP i det franske hovedland. 
Fiskerisektoren i Fransk Giiyana 
Sektoren i Fransk Guyanas økonomi 
Fransk Guyanas eksklusive økonomiske zone dækker en overflade på 130 140 km2. 
Fransk Guyanas kystlinje er lige og lav og består generelt af mangrover. En række floder 
af varierende størrelse munder ud på kysten. 
Kontinentalsoklen er enorm (40 000 km2) og skråner jævnt ud mod det åbne hav. 
Det fysiske miljø langs kysten er gunstigt og tiltrækker som følge af de massive tilførsler 
af ferskvand fra floderne store mængder fisk og skaldyr, der kan befiskes med trawl. 
Der er to typer ressourcer i disse farvande: 
- rejer, som repræsenterer hovedparten af Fransk Guyanas fiskeriindsats som følge af de 
store forekomster på kontinentalsoklen 
- fisk, som især udnyttes af mindre kystfartøjer, som navnlig går efter de såkaldte 
"hvidfisk". 
Fiskeriet spiller en meget vigtig rolle i Fransk Guyanas økonomi. Det er en af 
hovedaktiviteterne med en produktion, der anslås til ca. 250 mio. FF på årsbasis. Med en 
eksportværdi på 200 mio. FF står fiskerivarer, og her især rejer, for en fjerdedel af Fransk 
Guyanas samlede eksportindtægter. 
Skemaet nedenfor viser mængden af Fransk Guyanas vigtigste eksportvarer. 
46 
p:\uper\projet\005da.doc 
Eksport tons 
Subtotal for de 
vigtigste varer 
Fisk 
Rejer 
Ris 
Træ 
Guld og 
guldlegeringer 1991 
19.660 
918 
4.068 
9.625 
5.049 1992 
29.369 
781 
3.801 
19.451 
5.335 
1 1993 
23.845 
1.078 
3.038 
16.844 
2.884 
2 1994 
22.702 
1.187 
3.813 
10.868 
6.385 
1 1995 
23.221 
1.161 
3.597 
13.619 
4.843 
2 
Beskæftigelse i tilknytning til rejefiskeriet 
Med 146 fiskerfartøjer udrustet i Fransk Guyana, hvoraf 65 er rejetrawlere, beskæftigede 
fiskerisektoren i begyndelsen af 1997 614 personer, hvoraf næsten 400 var påmønstret 
rejefartøjer. 
Af de 614 personer er 57% påmønstret fartøjerne, mens 43% arbejder på land. 50 
personer, som arbejder lokalt med direkte underleverancer, er kølehusarbejdere, svejsere, 
ansatte i provianteringsfirmaer osv. 
I begyndelsen af 1996 blev det anslået, at der var 56 140 erhvervsaktive ud af en samlet 
befolkning på 160 000 personer. Det vil sige, at rejeindustrien repræsenterer 1,1% af den 
erhvervsaktive befolkning. 
Infrastrukturerne 
Fiskerihavnen i Larivot er den femtestørste franske fiskerihavn (auktioner) på grundlag af 
de landede mængders værdi. Rejefiskeriet udgår fra denne havn, som begyndte at blive 
moderniseret i 1996. 
Fangsterne bliver størrelsessorteret og nedfrosset om bord, eller de bliver behandlet på 
fabrik. Størsteparten af fangsterne eksporteres derefter i frossen stand. 
Erhvervet er organiseret i flere strukturer. Den Regionale Komité for Havfiskeri er den 
repræsentative organisation for sektoren. Den er sammensat af repræsentanter for større 
og mindre redere, besætningerne på fartøjerne, forarbejdningsvirksomhederne, 
engroshandelen, kooperativerne og lønmodtagerne. Den har beføjelse til at træffe 
foranstaltninger i Fransk Guyanas territorialfarvand, der skærper EU's eller nationale 
bestemmelser. 
Der blev i 1996 oprettet to nationalt anerkendte producentorganisationer for reje- og 
fiskesektoren i Fransk Guyana ifølge EU's bestemmelser om den fælles markedsordning 
for fiskerivarer. 
Ud over fiskerkooperativet er der i Fransk Guyana kooperative strukturer langs kysten, 
som bidrager til at organisere erhvervet ved gradvis at overtage kollektive tjenesteydelser 
(forsyning med is og brændstoffer, distribution af fisk osv.). 
47 
p:\uper\projet\005da.doc 
Regulering af rejefiskeriet 
Rejeressourcerne fordeler sig på fire hovedbestande, der befiskes fra kysten i forskellige 
havdybder, men fiskeriindsatsen er koncentreret om kontinentalsoklen. Med henblik på 
artens bevarelse er der siden 1985 hvert år blevet fastsat en samlet tilladt fangstmængde 
(TAC) for rejer. Siden 1988 har nogle fartøjer udvidet deres aktivitetsområde til fiskeri på 
kontinentalsoklen efter arter uden for TAC, hvis salgspris er højere på de europæiske 
markeder. 
Produktionen i rejefiskeriet 
Det gennemsnitlige antal fartøjer, der reelt er i aktivitet hvert år, ligger markant under 
antallet af udrustede fartøjer. Således var der i begyndelsen af 1995 ud af 67 udrustede 
trawlere gennemsnitligt 51 fartøjer i aktivitet i fiskeriområdet taget på årsbasis (mod 46 i 
1994). 
Aktiviteter i rejefiskeriet 
Antal tilladte 
rejefartøjer 
Gennemsnitligt 
antal fartøjer i 
aktivitet 
Samlede 
fangster (t) 1991 
72 
56 
3.653 1992 
72 
58 
4.208 1993 
70 
57 
3.431 1994 
66 
46 
4.241 1995 
68 
51 
4.343 1996 
68 
62 
4.344 
Fransk Guyanas produktion repræsenterede i 1995 0,16% af verdensproduktionen af rejer 
(0,22%, hvis man kun tager ikke-opdrættede rejer i betragtning). 
Verdensmarkedet er præget af en opgang i efterspørgslen og af en hurtig udvikling i 
produktionen af rejer fra akvakultur. Akvakulturbrugene ligger fortrinsvis i Sydøstasien 
og Sydamerika, hvor der er forholdsvis lave produktionsomkostninger. På denne 
baggrund er salgspriserne på verdensmarkedet gået mærkbart ned, hvilket har tvunget 
rederne i Fransk Guyana til at reducere deres fortjenstmargen for fortsat at kunne afsætte 
deres produktion. 
Der er i løbet af året 1995 fundet en stigning sted i de gennemsnitlige priser for rejer. 
Denne udvikling har medført, at eksporten af rejer fra Guyana kun er faldet med 1% i 
værdi i 1995, på trods af at mængden faldt med 6%. 
48 
p:\uper projet\005da.doc 
Geografisk fordeling af eksporten i mængde 
Franske hovedland 
Antillerne 
hvoraf: Guadeloupe 
Martinique 
Spanien 
Italien 
Storbritannien 
Diverse 
lait 1991 
3.258,9 
143,4 
21,0 
122,4 
80,6 
327,0 
173,6 
0,3 
3.983,8 1992 
3.443,0 
180,8 
39,7 
141,1 
41,6 
6,7 
50,2 
79,1 
3.801,4 1993 
2.712,8 
228,8 
52,6 
176,2 
74,1 
13,5 
0,0 
8,5 
3.037,7 1994 
3.376,7 
339,9 
74,8 
265,1 
93,8 
0,0 
0,0 
3,1 
3.813,5 t 
1995 
3.039,0 
349,0 
59,7 
289,3 
191,0 
0,0 
0,0 
18,1 
3.597,1 
I perioden 1993-1996 gik eksportmængden i vejret med 24%. I Europa er de vigtigste 
markeder det franske hovedland og via reeksport Spanien, Portugal og Italien. 
Blandt de vigtigste lokale eksportvarer (fiskerivarer, ris, træ, guld, frugter) ligger rejer i 
spidsen efter værdi med 44,5% i 1995 og 38,7% i 1996. 
Priserne i det franske hovedland er presset af importen fra Asien og Sydamerika. Rejer 
fra Fransk Guyana er også udsat for konkurrence fra rejer af høj kvalitet bl.a. fra 
Madagaskar, hvor redernes kostpriser er klart lavere. 
I øvrigt må man være opmærksom på følgerne af EU's generelle toldpræferenceordning 
(GSP), som indebærer toldnedsættelser og endog nultold. Dette er tilfældet for rejer fra 
Andespagtlandene og Mellemamerika i forbindelse med støtte til narkotikabekæmpelse. 
EU har desuden åbnet et autonomt toldkontingent til nulsats for 6 000 tons rejer. Denne 
ordning er med til at sænke priserne på de europæiske markeder. 
På baggrund af ovenstående kan der gives følgende evaluering: 
- Siden 1992 er produktionen først gået i vejret og har derefter stabiliseret sig. 
- Fra 1993 til 1996 steg eksporten 24% mængdemæssigt og 17% i værdi. Der 
eksporteres til flere lande især efter 1994 (Spanien, Portugal, Italien osv., ud over det 
franske hovedland). Tendensen på mellemlang sigt ser ret positiv ud i den henseende. 
Den årlige mængde har stabiliseret sig på ca. 4 2001. 
-Få den anden side er konkurrencen på det internationale marked blevet skærpet med 
øget produktion i Mellem- og Sydamerika, Sydøstasien og på Madagaskar, hvor 
kostprisen er klart lavere. Det veludviklede distributionsnet i det franske hovedland 
udnytter de nye forsyningsmuligheder, hvilket presser priserne. 
- EU har selv givet lettere adgang for konkurrerende produkter ved at åbne et autonomt 
toldkontingent på 6 0001 til nultold i 1997 af en varighed på tolv måneder. 
- Den omfattende omstrukturering af virksomhederne, der blev påbegyndt i 1994, 
fortsætter, hvilket viser, at denne sektor er i stand til at starte forfra på et sundt 
grundlag. 
49 
p:\uper\projet\005da.doc 
- I forbindelse med omstruktureringen er antallet af arbejdspladser ikke gået ned og er 
nu på over 600 varige arbejdspladser, inklusive søfolk, rederiets personale på land og 
de direkte underleverandørers personale. 
- Fiskerflådens aktiviteter er øget, idet antallet af fartøjer på havet gik fra 81% til 91% 
mellem 1993 og 1996. 
Der er således tale om en situation, der samtidig er af dynamisk og følsom karakter, og 
man må i den forbindelse ikke undlade at gøre opmærksom på EU-afsætningsstøttens 
rolle. Denne støtteordning er af vital betydning for virksomhederne og lader i de fleste 
tilfælde konkurrencen udøve sin stimulerende virkning. 
Der er næppe" tvivl om, at hvis denne støtte ikke havde været der, ville mange 
arbejdspladser være forsvundet og adskillige virksomheder være blevet overtaget af 
udenlandske interesser. Set fra en biologisk synsvinkel forbedrer ordningen desuden 
forvaltningen af bestanden. Uden denne støtteordning ville fiskerne, for at opnå større 
rentabilitet i produktionen, i stedet for at drive fiskeri på de kategorier, som er mest 
velegnet til eksport, have opfisket en større mængde små rejer til skade for bestandens 
overlevelse. 
Evaluering og aktualisering af meromkostningerne 
Man må huske på, at man ikke i EU har noget der svarer til fiskeriet efter tropiske rejer i 
Fransk Guyana. Derfor kan man kun vurdere meromkostningerne for de virksomheder, 
som er etableret i Fransk Guyana, på grundlag af en analyse af de omkostninger, der ville 
påløbe ved en tilsvarende aktivitet i det franske hovedland. 
En sådan vurdering er foretaget de foregående år, idet man skelnede mellem 
industrialiseret og ikke-industrialiseret fiskeri. 
Ved aktualiseringen af disse meromkostninger i 1997 har det været nødvendigt at tage 
hensyn til konsekvenserne af den omstruktureringsplan for den ikke-industrialiserede 
sektor, der blev igangsat i slutningen af 1995. Ifølge denne plan skal et halvoffentligt 
selskab inden udgangen af 1998 opkøbe de ikke-industrielle trawlere, der hidtil har været 
drevet direkte af deres ejer som medlem af besætningen. 
På kort sigt vil hele Fransk Guyanas fiskerflåde blive industrialiseret. Derfor skal man til 
at foretage en global vurdering af en mere uensartet flåde med gennemsnitlige 
produktionsomkostninger, der afviger fra den tidligere industrialiserede flådes 
produktionsomkostninger. 
Støttemodtagere og mekanisme for fordeling af støtten 
Forvaltningen af EU-støtten varetages af FIOM (Fonds d'intervention et d'organisation 
des marchés des produits de la pêche maritime et des cultures marines), et offentligt 
organ, der har til formål at forbedre og regulere markederne for fiskerivarer og 
akvakulturprodukter. Der bliver hvert år givet meddelelse om, hvilke betingelser og 
retningslinjer der gælder for udbetalingen af den støtte, der ydes i forbindelse med 
kompensationsordningen. I meddelelsen anføres støttemodtagerne, støttebeløbet, 
50 
p:\uper\projet\005da.doc 
støtteberettigelseskriterierne, fordelingen af kompensationen mellem støttemodtagerne og 
udformningen af støtteansøgningerne. 
Hver støttemodtager skal, via Fransk Guyanas leder af direktoratet for maritime 
anliggender, indgive følgende til FIOM: 
- en ansøgning om udbetaling 
- en oversigt over produktionen på basis af de produktionsopgørelser, der er lagt til 
grund ved beregningen af løn til besætningerne, og de eksportangivelser, der er 
indgivet til toldvæsenet 
- en sammenfattende opstilling over de mængder, der er udbudt til salg 
- en kopi af alle fakturaer over salg af rejer. 
Støtten udbetales, efter at der er foretaget kontrol på lokalt niveau af direktoratet for 
maritime anliggender og på centralt niveau af FIOM inden udbetalingsordren. FIOM 
råder i øvrigt, som repræsentant for EUGFL, Garantisektionen, for Frankrig med hensyn 
til havfiskeri, over fire inspektører, som på grundlag af et nærmere fastlagt program kan 
foretage en forudgående kontrol af støtten. 
Den således fastlagte ramme for udbetaling af støtten giver større sikkerhed for, at EU-
forskrifterne overholdes. 
51 
p:\uper\projet\005da.doc 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 388 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 08 07 13 
Katalognummer : CB-CO-97-390-DA-C 
ISBN 92-78-23035-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
GO-