2)

I stedet for artikel 7, 7a og 7b indsættes følgende: »Artikel 7 1. Medlemsstaterne kan bibeholde eller indføre vejafgifter og/eller brugsafgifter på det transeuropæiske vejnet eller en hvilken som helst del af vejnettet, der normalt benyttes til international godstransport i betydeligt omfang, på de betingelser, der er fastsat i stk. 2, 3 og 4 og i artikel 7a-7j. 2. Medlemsstaterne må ikke på deres område opkræve både vejafgifter og brugsafgifter ▐. I medlemsstater, hvor brug af vejnettet er afgiftsbelagt, kan der dog også lægges afgift på afbenyttelse af broer, tunneller og bjergpas. 3. Vejafgifter og brugsafgifter skal opkræves uden direkte eller indirekte forskelsbehandling begrundet i transportvirksomhedernes nationalitet, den medlemsstat eller det tredjeland, hvori denne er etableret, køretøjernes registreringsland eller transportens afsendelses- eller bestemmelsessted. 4. Medlemsstaterne kan indføre reducerede vej- eller brugsafgifter eller undtagelser fra forpligtelsen til at betale vej- eller brugsafgift for køretøjer, der er undtaget fra kravet om, at der skal installeres og anvendes kontrolapparater i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 af 20. december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport (12), og i de tilfælde, der er omfattet af nærværende direktivs artikel 6, stk. 2, litra a) og b), på de deri fastsatte betingelser. 5. Indtil den 31. december 2011 kan en medlemsstat vælge kun at lægge vejafgifter og/eller brugsafgifter på køretøjer, der har en tilladt totalvægt på 12 ton og derover. Fra den 1. januar 2012 lægges der vejafgifter og/eller brugsafgifter på alle køretøjer som omhandlet i artikel 2, litra d), medmindre en medlemsstat skønner, at en udvidelse til køretøjer på mindre end 12 ton vil (13): ▐ Artikel 7a 1. Brugsafgifter skal afspejle længden af det tidsrum, hvori den pågældende infrastruktur benyttes, og skal kunne betales for et døgn, en uge, en måned og et år. Månedsafgiften skal være højst 10 % af årsafgiften, ugeafgiften højst 5 % af årsafgiften og afgiften for et døgn højst 2 % af årsafgiften . ▐ 2. Brugsafgifter, herunder administrative udgifter, fastsættes af den pågældende medlemsstat til en sats, der ikke er højere end maksimumssatserne i bilag II for de forskellige køretøjsklasser. Artikel 7b 1. Infrastrukturafgifter skal bygge på princippet om, at kun infrastrukturomkostninger skal dækkes. De vægtede gennemsnitlige infrastrukturafgifter skal stå i forhold til anlægsudgifterne og omkostningerne til drift, vedligeholdelse ▐, udbygning og sikring af sikkerhedsstandarder for det pågældende infrastrukturnet. De vægtede gennemsnitlige infrastrukturafgifter kan også omfatte kapitalafkast eller fortjenstmargen baseret på markedsvilkår. 2. Afgifter for eksterne omkostninger skal stå i forhold til omkostningerne ved luftforurening fra trafikken, trafikstøj eller begge. På vejafsnit med trafikbelastning kan der i de eksterne omkostninger også indgå omkostninger ved trafikbelastning i de perioder, hvor der normalt er trafikbelastning på de pågældende vejafsnit. 3. De omkostninger, der medregnes, skal vedrøre det net eller en del af det net, for hvilket vejafgifterne opkræves, og de køretøjer, der er pålagt vejafgift. Medlemsstaterne kan vælge kun at dække en procentdel af disse omkostninger. Artikel 7c 1. Afgiften for eksterne omkostninger tilpasses efter vejtype og EURO-emissionsklasse (bilag IIIa, tabel 1) samt tidsrum, hvis der i afgiften indgår omkostninger ved trafikbelastning eller omkostninger ved trafikstøj. 2. For hver kombination af køretøjsklasse, vejtype og tidsrum fastsættes afgiftsbeløbet for eksterne omkostninger i henhold til de i bilag IIIa anførte minimumskrav, fælles formler og øvre grænser for indregning af eksterne omkostninger. 3. Køretøjer, som allerede opfylder de fremtidige EURO-emissionskrav forud for de anvendelsesdatoer, der foreskrives i de relevante bestemmelser, pålægges ikke afgiften for eksterne omkostninger . 4. Afgiftsbeløbet for eksterne omkostninger fastsættes af hver medlemsstat. Hvis en medlemsstat udpeger en myndighed til denne opgave, skal myndigheden være juridisk og økonomisk uafhængig af det organ , der administrerer og opkræver hele afgiften eller en del af den. ▐ Artikel 7d 1. Medlemsstaterne beregner infrastrukturafgiften ved en metode, der bygger på de grundlæggende principper i bilag III. 2. For koncessionsvejafgifter skal det maksimale niveau for infrastrukturafgiften svare til eller ligge under det niveau, der ville være resultatet, hvis der var anvendt en metode baseret på de grundlæggende beregningsprincipper i bilag III. Vurderingen af, om afgifterne er på et hertil svarende niveau, foretages på grundlag af en referenceperiode af en rimelig længde, der er afpasset efter koncessionskontraktens art. 3. Forpligtelserne i henhold til stk. 1 og 2 gælder ikke for vejafgiftsordninger, der allerede var indført den 10. juni 2008, eller for hvilke der inden den 10. juni 2008 ifølge en udbudsprocedure var modtaget bud eller svar på opfordringer til at forhandle ved udbud med forhandling, så længe disse ordninger fortsat er gældende, og forudsat at de ikke ændres væsentligt. Artikel 7e 1. Der kan for usædvanlig infrastruktur i bjerg- eller byområder efter underretning af Kommissionen opkræves en forhøjet vejafgift for specifikke vejafsnit, hvor der lejlighedsvis er trafikbelastning, eller hvor vejtrafikken forårsager væsentlige miljøskader, hvis: a) provenuet fra forhøjelsen investeres i finansiering af ▐ projekter, der har til formål at fremme bæredygtig mobilitet, og som direkte bidrager til at mindske trafikbelastningen eller miljøskaderne, og som befinder sig i samme korridor som den vejstrækning, forhøjelsen vedrører b) forhøjelsen ikke overstiger 15 % af den vægtede gennemsnitlige infrastrukturafgift, beregnet i overensstemmelse med artikel 7b, stk. 1, og artikel 7d, medmindre provenuet fra forhøjelsen investeres i grænseoverskridende afsnit af ▐ projekter, der har til formål at fremme bæredygtig mobilitet, og som vedrører infrastruktur i bjergområder, i hvilket tilfælde forhøjelsen ikke må overstige 25 % c) forhøjelsen ikke fører til uretfærdig behandling af erhvervsmæssig trafik i forhold til andre trafikanter d) Kommissionen inden forhøjelsen træder i kraft får forelagt en beskrivelse af, nøjagtigt hvor forhøjelsen gælder, og bevis for, at der er truffet beslutning om finansiering af de i litra a) omhandlede projekter , og e) den periode, hvor forhøjelsen skal gælde, defineres og begrænses på forhånd og, for så vidt angår det forventede merprovenu, er i overensstemmelse med de finansieringsplaner og cost-benefit-analyser, der er fremlagt for de projekter, som provenuet fra forhøjelsen skal medfinansiere. Bestemmelsen i første afsnit anvendes kun på nye grænseoverskridende projekter, hvis de berørte medlemsstater giver deres samtykke hertil. 2. Der kan også efter underretning af Kommissionen foretages en forhøjelse på et vejafsnit, som udgør en alternativ rute til det vejafsnit, hvor afgiften er forhøjet som omhandlet i stk. 1, hvis: — forhøjelse på én vej vil føre til, at en betydelig andel af trafikken flytter over på den alternative rute, og — betingelserne i stk. 1, første afsnit, litra a)-e), er opfyldt. 3. Infrastrukturafgifter, der er differentieret i henhold til artikel 7f, kan forhøjes. 4. Når Kommissionen modtager de krævede oplysninger fra en medlemsstat, der har til hensigt at pålægge en forhøjet afgift, skal den stille disse oplysninger til rådighed for medlemmerne af det i artikel 9c nævnte udvalg. Hvis Kommissionen finder, at den planlagte forhøjelse ikke opfylder betingelserne i stk. 1, eller hvis den finder, at den planlagte forhøjelse vil påvirke et randområdes økonomiske udvikling i stærkt negativ retning, kan den efter høringsproceduren i artikel 9c, stk. 2, forkaste de afgiftsplaner, der er fremlagt af den pågældende medlemsstat, eller forlange dem ændret. 5. På vejafsnit, der opfylder kriterierne for forhøjelse i stk. 1, kan en medlemsstat kun pålægge en afgift for eksterne omkostninger, hvis der også er sket en forhøjelse. ▐ Artikel 7f 1. Vejafgifter, der kun består af en infrastrukturafgift, differentieres over EURO-emissionsklasserne (bilag IIIa, tabel 1) på en sådan måde, at ingen vejafgift er mere end 100 % højere end den vejafgift, der pålægges et tilsvarende køretøj, der opfylder de strengeste emissionskrav. 2. Hvis en fører i forbindelse med en kontrol ikke kan fremvise de køretøjsdokumenter, der er nødvendige for at konstatere, hvilken EURO-emissionsklasse køretøjet tilhører, kan medlemsstaterne pålægge den højeste af de gældende vejafgifter under forudsætning af, at det efterfølgende er muligt at tilbagesøge den opkrævede afgiftsdifference . 3. Vejafgifter, der kun består af en infrastrukturafgift, kan også differentieres med det formål at mindske trafikbelastning og infrastrukturslid, optimere udnyttelsen af den pågældende infrastruktur eller forbedre færdselssikkerheden, hvis: a) differentieringen er gennemsigtig, bredt offentliggjort og gældende for alle brugere på samme vilkår b) differentieringen sker på grundlag af, hvilket tidspunkt på dagen, hvilken dag eller hvilken årstid der er tale om c) ingen vejafgift er mere end 500 % højere end den vejafgift, der gælder for det billigste tidspunkt på dagen, den billigste dag eller den billigste årstid. 4. Differentieringen i stk. 1 og 3 må ikke være udformet med henblik på at tilvejebringe ekstra vejafgiftsprovenu. Der skal kompenseres for en eventuel utilsigtet provenustigning ved ændringer i differentieringens struktur senest to år efter afslutningen af det regnskabsår, i hvilket det ekstra provenu er fremkommet. 5. Hvis der i en vejafgift indgår en afgift for eksterne omkostninger, finder stk. 1 og 3 ikke anvendelse på den del af vejafgiften, som udgøres af infrastrukturafgift. Artikel 7g 1. Senest seks måneder inden en medlemsstat iværksætter en ny infrastrukturafgiftsordning, sender den Kommissionen følgende: a) For vejafgiftsordninger, der ikke involverer koncessionsvejafgifter: — de enhedsværdier og andre parametre, der anvendes ved beregning af de forskellige infrastrukturomkostningselementer, og — klare oplysninger om, hvilke køretøjstyper der er omfattet af vejafgiftsordningen, om den geografiske udstrækning af det net eller den del af nettet, der anvendes ved hver omkostningsberegning, og om, hvor stor en procentdel af omkostningerne der søges dækket. b) For vejafgiftsordninger, der involverer koncessionsvejafgifter: — koncessionskontrakterne eller væsentlige ændringer af sådanne kontrakter — den grundmodel, som koncessionsgiveren har baseret bekendtgørelsen om koncession på, jf. bilag VII B til direktiv 2004/18/EF; i grundmodellen skal indgå de skønnede omkostninger som defineret i artikel 7b, stk. 1, i forbindelse med koncessionen, den forventede trafik opgjort på køretøjstyper, de påtænkte vejafgiftsniveauer og den geografiske udstrækning af det net, der er omfattet af koncessionskontrakten. 2. Senest seks måneder efter at have modtaget alle nødvendige oplysninger i henhold til stk. 1 afgiver Kommissionen udtalelse om, hvorvidt forpligtelserne i artikel 7d er opfyldt. Kommissionens udtalelser stilles til rådighed for det i artikel 9c nævnte udvalg og Europa-Parlamentet . 3. Senest seks måneder inden en medlemsstat iværksætter en ny ordning for afgifter for eksterne omkostninger, sender den Kommissionen følgende: a) nøjagtige oplysninger om, hvilke vejafsnit der pålægges afgift for eksterne omkostninger, og hvordan afgiften for eksterne omkostninger differentieres efter køretøjsklasser, vejtyper og tidspunkter b) den forventede vægtede gennemsnitlige afgift for eksterne omkostninger og det forventede samlede provenu c) navnet på den myndighed, der udpeges efter artikel 7c, stk. 4, til at fastsætte afgiften, og dens repræsentant d) de parametre, data og oplysninger, der er nødvendige for at vise, hvordan beregningsmetoden i bilag IIIa bliver anvendt e) den påtænkte øremærkning af afgiften for eksterne omkostninger f) en konkret plan for, hvordan merprovenuet fra en afgift for eksterne omkostninger vil blive brugt til at afbøde negative virkninger af transport . 4. Senest seks måneder efter at have modtaget oplysningerne i henhold til stk. 3 kan Kommissionen beslutte at anmode den pågældende medlemsstat om at ændre den foreslåede afgift for eksterne omkostninger, hvis den finder, at bestemmelserne i artikel 7b, artikel 7c, artikel 7i eller artikel 9, stk. 2, ikke er overholdt. Kommissionens beslutning stilles til rådighed for det i artikel 9c nævnte udvalg og Europa-Parlamentet . Artikel 7h 1. Medlemsstaterne må ikke indrømme nogen brugere rabatter eller nedsættelser af en vejafgift, for så vidt angår det afgiftselement, der vedrører eksterne omkostninger. 2. Medlemsstaterne kan indføre rabatter eller nedsættelser i infrastrukturafgiften under forudsætning af, at: a) den deraf følgende afgiftsstruktur er proportional, bredt offentliggjort og tilgængelig for alle brugere på lige vilkår og ikke medfører, at andre brugere pålægges yderligere omkostninger i form af højere vejafgifter b) at sådanne rabatter og nedsættelser medfører faktiske besparelser i administrative omkostninger og højst er på 13 % af den infrastrukturafgift, der betales af tilsvarende køretøjer, som ikke er berettigede til rabat eller nedsættelse. 3. Med forbehold af betingelserne i artikel 7f, stk. 3, litra b), og artikel 7, stk. 4, kan vejafgifterne i undtagelsestilfælde, nemlig i forbindelse med specifikke projekter af væsentlig europæisk interesse på området for godstransport , differentieres på andre måder for at sikre sådanne projekters kommercielle levedygtighed, når de er udsat for direkte konkurrence fra andre former for køretøjstransport. Den deraf følgende afgiftsstruktur skal være lineær og proportional, bredt offentliggjort og tilgængelig for alle brugere på lige vilkår og må ikke medføre, at der væltes yderligere omkostninger over på andre brugere i form af højere vejafgifter. Inden den pågældende afgiftsstruktur indføres, kontrollerer Kommissionen, om disse betingelser er opfyldt. Artikel 7i 1. Vejafgifter og brugsafgifter pålægges og opkræves, og betalingen af dem kontrolleres, på en sådan måde, at trafikafviklingen hindres mindst muligt, og således at enhver obligatorisk kontrol ved Fællesskabets indre grænser undgås. Med henblik herpå samarbejder medlemsstaterne om at fastlægge metoder til at give transportvirksomhederne mulighed for at erlægge brugsafgifter døgnet rundt, i det mindste på alle større salgssteder, med anvendelse af alle normale betalingsmidler i og uden for de medlemsstater, hvor de pålægges. Medlemsstaterne stiller tilstrækkelige faciliteter til rådighed på de steder, hvor vejafgifter og brugsafgifter betales, således at normale færdselssikkerhedsstandarder opretholdes. 2. Ordningerne for opkrævning af vejafgifter og brugsafgifter må hverken finansielt eller på anden måde uberettiget stille lejlighedsvise brugere af vejnettet ringere end brugere, der anvender en alternativ betalingsform . Hvis en medlemsstat opkræver vejafgifter eller brugsafgifter udelukkende ved hjælp af systemer, der kræver udstyr til installation i køretøjet (on-board units), sørger den for, at alle brugere kan erhverve de nødvendige on-board units, der opfylder kravene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/52/EF (14), på rimelige administrative og økonomiske vilkår. 3. Hvis en medlemsstat pålægger et køretøj en vejafgift , skal det samlede vejafgiftsbeløb, infrastrukturafgiften og afgiften for eksterne omkostninger fremgå af et dokument, som udleveres til transportvirksomheden , om muligt ad elektronisk vej . 4. Afgifter for eksterne omkostninger pålægges og opkræves ved hjælp af et elektronisk system, som opfylder kravene i artikel 2, stk. 1, i direktiv 2004/52/EF. Medlemsstaterne samarbejder endvidere om at sikre anvendelse af kompatible elektroniske systemer, som kan anvendes på en anden medlemsstats område, dog under forudsætning af, at satserne kan tilpasses om nødvendigt. 5 . Så snart systemerne for afgiftsopkrævning baseret på Galileos satellitpositioneringssystem fungerer teknisk, pålægges og opkræves afgifterne for eksterne omkostninger ved hjælp af et interoperabelt europæisk elektronisk afgiftsopkrævningssystem, som omhandlet i direktiv 2004/52/EF. Artikel 7j Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstater, der indfører en ordning med vejafgifter og/eller brugsafgifter på infrastruktur, med forbehold af traktatens artikel 87 og 88, fastsætter passende kompensation for disse afgifter , selv når de opkrævede afgiftsbeløb er lavere end minimumsatserne i bilag I .