EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 6.6.2016 COM(2016) 244 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Gennemførelse af EU's politiske tilsagn for så vidt angår fødevare- og ernæringssikkerhed: anden toårige rapport {SWD(2016) 155 final}



Bruxelles, den Rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet Gennemførelse af EU's politiske tilsagn for så vidt angår fødevare- og ernæringssikkerhed: anden toårige rapport

1. INDLEDNING Dette er den anden statusrapport om opfyldelsen af målene i "EU-rammepolitikken for bistand til løsning af udviklingslandenes fødevaresikkerhedsproblemer", som blev vedtaget i 2010. Der er siden ydet yderligere EU-bevillinger til udviklingspolitikken for at styrke den prioritering, der blev fastlagt i 2010. En gennemførelsesplan blev udarbejdet og drøftet i Rådet i april 2013. Heri opfordres Europa-Kommissionen til at udarbejde konsoliderede EU-omspændende statusrapporter i samarbejde med medlemsstaterne hvert andet år fra 2014. I overensstemmelse med artikel 210, stk. 2, i TEUF er denne anden rapport derfor koordineret af Kommissionen med bidrag fra følgende medlemsstater: Østrig, Belgien, Finland, Frankrig, Tyskland, Irland, Italien, Nederlandene, Spanien og Det Forenede Kongerige. I rapporten beskrives det, hvordan EU og medlemsstaterne klarer sig med hensyn til opfyldelsen af de politiske mål for fødevare- og ernæringssikkerhed, der blev fastsat i 2013. Rapporten ledsages af et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, som indeholder oplysninger om den anvendte metode og detaljerede casestudier. 2. DEN GLOBALE OG EUROPÆISKE POLITISKE UDVIKLING Der gøres betydelige fremskridt med hensyn til at forbedre den globale fødevaresikkerhed. Det globale sultindeks viser, at sultniveauet i udviklingslandene er faldet med 27 % siden 2000. Det samlede antal kronisk underernærede mennesker ligger imidlertid stadig på 795 millioner. Klimaændringer, overforbrug af naturressourcer, sygdomsrisici, fødevareprisudsving/inflation, ændrede kostvaner og væbnede konflikter udgør stadig betydelige risici for fødevare- og ernæringssikkerheden kombineret med et sammenløb af hændelser, der skaber og/eller forværrer krisescenarier på nationalt, regionalt eller globalt plan. Der er desuden sket en markant stigning i den socioøkonomiske ulighed mellem landene, hvilket også påvirker fødevare- og ernæringssikkerheden. På denne baggrund blev der i 2014/2015 indgået en række vigtige internationale aftaler og forpligtelser, som har opretholdt det globale momentum og den politiske vilje til at skabe fødevare- og ernæringssikkerhed, og hvor EU og medlemsstaterne har spillet en stor rolle. Bekæmpelse af sult er som noget meget vigtigt blevet opstillet som det andet mål på FN's agenda for 2030 "Transforming our World". EU har aktivt støttet Komitéen for Verdens Fødevaresikkerhed og har i den forbindelse tilsluttet sig principperne for ansvarlig landbrugsinvestering. G7-lederne forpligtede sig desuden i 2015 til at hjælpe med at bringe 500 millioner mennesker ud af sult og fejlernæring inden 2030. G20 vedtog en langsigtet ramme for fødevaresikkerhed og ernæring i 2014, som blev fulgt op af en handlingsplan i 2015. Disse foranstaltninger understøttes af Addis Abeba-handlingsplanen, hvor et politisk tilsagn om at hjælpe med at finansiere bæredygtig udvikling gennem innovative kilder blev bekræftet. I december 2015 undertegnede parterne i FN's rammekonvention om klimaændringer Parisaftalen, som udstak en ny ambitiøs kurs for den globale indsats til bekæmpelse af klimaændringer. Dette har betydelig indvirkning på fødevare- og ernæringssikkerheden. En række arrangementer med fokus på den globale fødevaresikkerhed blev afholdt under Expo Milano 2015, som Italien var vært for. Donorer har anerkendt betydningen af ansvarlige private investeringer i landbruget, herunder bæredygtige fiskeri- og akvakulturaktiviteter, og de har anerkendt landbruget som en vigtig drivkraft for inklusiv vækst og jobskabelse i landdistrikter. EU-donorer anerkender generelt den afgørende rolle, som kvinder spiller, når det gælder landbruget samt fødevare- og ernæringssikkerheden. I EU's handlingsplan for ligestilling for 2016-2020 forpligtes EU og medlemsstaterne til at sikre, at pigers og kvinders økonomiske og sociale rettigheder respekteres, og at de kan deltage i økonomien på en retfærdig og aktiv måde. Indtjeningsmuligheder i landdistrikter samt fødevare- og ernæringssikkerhed er vigtige faktorer, som påvirker politisk stabilitet, sikkerhed og migration. EU's Nødtrustfond for Stabilitet og Håndtering af de Grundlæggende Årsager til Irregulær Migration og til Fordrivelse af Personer i Afrika, som har et budget på 1,9 mia. EUR, vil hjælpe med at skabe beskæftigelsesmuligheder, især for unge og kvinder i landdistrikter. Den vil også opbygge modstandsdygtighed for at skabe fødevare- og ernæringssikkerhed og derved hjælpe med at løse de problemer, der ligger til grund for migration. Kommissionen har fokus på den videnbaserede økonomi og anerkender den afgørende betydning af forskning i og innovation af fødevare- og ernæringssikkerhed. Inden for rammerne af EU-Afrika-partnerskabet godkendte stats- og regeringschefer fra EU og Afrika et EU-Afrika-partnerskab om forskning og innovation med fælles finansiering, hvor fødevare- og ernæringssikkerhed og bæredygtigt landbrug har højeste prioritet. EU's politiske ramme er derfor stadig særdeles relevant. Som det fremgår af denne rapport, yder EU og medlemsstaterne stadig stærk støtte, og nogle har endda øget deres støtte. 3. RAPPORTERING OG FREMSKRIDT I dette afsnit gives der en redegørelse for udbetalingerne på området for fødevare- og ernæringssikkerhed og fremskridtet hen imod opfyldelsen af succeskriterierne for de forskellige politikområder siden den første rapport i 2014.

Udbetalinger Sammenlignet med den første rapport er EU's og medlemsstaternes udgifter til fødevare- og ernæringssikkerhed steget med 9 % fra 3 365 mio. EUR til 3 659 mio. EUR, hvilket svarer til 8 % af den samlede offentlige udviklingsbistand. Disse udbetalinger fra EU og medlemsstaterne afspejler en varieret portefølje af støtte til globale, regionale og nationale nøgleprioriteter for opnåelse af fødevare- og ernæringssikkerhed. Foranstaltninger på landeniveau tegner sig for to tredjedele af investeringerne. I 2014 blev 25 % af støtten udbetalt på globalt niveau, 9 % på regionalt niveau, og 66 % på nationalt niveau. Som det fremgår af tabel 1, er Afrika stadig den største modtager af offentlig udviklingsbistand til fødevare- og ernæringssikkerhed fra EU og medlemsstaterne med en andel på 45 % eller 1 663 mio. EUR. Den geografiske spredning af investeringerne er generelt uændret i forhold til 2012. Tabel 1. Geografisk fordeling af bistandsudbetalinger i 2012 og 2014 mellem kontinenter Kontinent 2012

(mio. EUR) 2012 (%) 2014

(mio. EUR) 2014 (%) Afrika – syd for Sahara 1 439 43 % 1 663 45 % Samlet 958 28 % 899 25 % Asien 593 18 % 539 15 % Latinamerika og Caribien 231 7 % 225 6 % Naboskabslande 88 3 % 231 6 % Andet 56 2 % 102 3 % I alt 3 366 100 % 3 659 100 % Dette gør sig gældende, selv om medlemsstaterne oplever et generelt pres på udbetalingerne til udviklingsbistand. Denne fortsatte betydelige investering afspejler sammen med nye politikker og programmer EU's og medlemsstaternes ønske om at gennemføre EU’s fødevare- og ernæringssikkerhedspolitik. Opfyldelse af succeskriterier for politikområder Tabel 2. Fremskridt i forhold til succeskriterier Politikområder Antal programmer Modtaget støtte

(mio. EUR) Antal lande År 2012 2014 2012 2014 2012 2014 1. Forbedre de små bedrifters tilpasningsevne og indtjeningsmulighederne i landdistrikter 1 560 1 822 2 022 60 % 2 137 58 % 108 103 heraf forskningsprogrammer 149 154 379 300 2. Støtte effektiv regeringsførelse 410 588 395 12 % 535 15 % 84 92 3. Støtte regionale politikker for landbrug og fødevare- og ernæringssikkerhed 98 188 151 4 % 191 5 % 4. Styrke sociale beskyttelsesmekanismer for fødevare- og ernæringssikkerhed 94 102 209 6 % 133 4 % 40 40 5. Forbedre ernæringen 278 341 467 14 % 504 14 % 63 64 6. Forbedre koordineringen mellem humanitære aktører og udviklingsaktører med henblik på at øge modstandsdygtigheden 63 148 122 4 % 159 4 % 18 37 I alt 2 503 3 343 3 366 3 659 Tabel 2 viser udbetalingerne og det antal programmer, der modtog finansiering inden for hvert politikområde. Finansieringen til politikområde 1, som modtog 60 % af midlerne, er uændret, men antallet af programmer er steget betydeligt. Antallet af programmer og udbetalingerne under politikområde 6 er steget betydeligt. Generelt viser undersøgelsen støt og fortsat fremskridt på tværs af alle kriterier. Politikområde 1 har højeste prioritet for EU og medlemsstaterne. Det omfatter foranstaltninger, der har til formål at støtte bæredygtig intensivering af produktionen i små bedrifter, forbedre leveringen af tjenester, fremme forskning og innovation rettet mod fattige, skabe beskæftigelsesmuligheder uden for landbruget og hjælpe små bedrifter med at komme ind på markederne ved at udvikle værdikæden. Europa er stadig en vigtig bidragyder til forskning og innovation, herunder til CGIAR-fonden (Consultative Group of International Agricultural Research) (169 mio. EUR), og var en betydelig bilateral donor (69 mio. EUR) til CGIAR-institutionerne. Det europæiske initiativ for forskning og udvikling inden for landbrug er stadig en effektiv platform for donorkoordinering og sikrer Europa en stærk stemme i forbindelse med CGIAR-reformen. Tekstboks 1. Integrated Agricultural Research for Development (IAR4D) "Sub-Saharan Africa Challenge Programme", som ledes af Forum for Agricultural Research in Africa og støttes af EU og en række medlemsstater, viste, at IAR4D er en god og effektiv tilgang til landbrugsforskning, der tager udgangspunkt i landbrugernes behov. Personer, der deltager i IAR4D's innovationsplatforme, opnåede en gennemsnitlig indkomst på 99 EUR om året – 231 % over referencetallet på 44 EUR om året. Under politikområde 2 har EU og medlemsstaterne aktivt støttet politikforanstaltninger på regionalt og nationalt plan. På panafrikansk niveau fortsatte de med at yde betydelig støtte til CAADP-processen under det overordnede program for landbrugsudvikling i Afrika. EU og en række medlemsstater ydede desuden støtte til decentraliseringsprocesser, som er afgørende for omstruktureringen af landdistrikterne, og støttede gennemførelsen af de frivillige retningslinjer for ansvarlig forvaltning af jordbesiddelser, fiskeri og skove (VGGT). EU og medlemsstaterne sikrede fortsat sammenhæng i udviklingspolitikken inden for fødevare- og ernæringssikkerhed. I EU's rapport om sammenhæng i udviklingspolitikken undersøges EU's og medlemsstaternes landbrugs- og fiskeripolitiske initiativer og deres indvirkning på udviklingslandene, og der redegøres for det stabile fremskridt, der er opnået siden 2013. Under politikområde 3 blev der ydet fortsat støtte til regionale programmer vedrørende handel, sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger og regionalt samarbejde om fødevaresikkerhed og fiskeriforvaltning. Støtten steg svagt, og antallet af programmer blev næsten fordoblet. Under politikområde 4 faldt udbetalingerne fra 209 mio. EUR til 133 mio. EUR. Der gennemføres imidlertid stadig 102 sociale beskyttelsesprogrammer, otte mere end i den foregående rapport, på tværs af 40 lande. Under politikområde 5 har EU og medlemsstaterne betydelige porteføljer, som omfatter 341 programmer i 64 lande. Udviklingen under dette politikområde er omhandlet i afsnit 5. Under politikområde 6 har fokus i langt højere grad været rettet mod gennemførelsen af programmer til fremme af modstandsdygtighed i Sahel og på Afrikas Horn med henblik på at fremme landenes og de regionale organisationers strategier for modstandsdygtighed. I Vestafrika er EU og medlemsstaterne dybt involverede i indsatsen for at bekæmpe de grundlæggende årsager til fødevarekriser gennem samarbejdet med AGIR (den globale alliance til styrkelse af resiliens) og Club du Sahel. På sit 42. møde godkendte Komitéen for Verdens Fødevaresikkerhed desuden en handlingsplan for fødevaresikkerhed og ernæring under langvarige kriser (Framework for Action for Food Security and Nutrition in Protracted Crises). Koordinering, komplementaritet og kohærens

Koordinering spiller stadig en vigtig rolle i indsatsen for at sikre, at EU's og medlemsstaternes støtte er effektiv på landeniveau, fordi støtte ydes af fem eller flere donorer i 45 lande. Antallet af rapporterede projekter er steget betydeligt fra 2 503 i 2012 til 3 343 i 2014. I alt støttes 109 lande. 35 lande modtog næsten 80 % af midlerne. EU og medlemsstaterne har fokus på en landestyret tilgang til udvikling og tilpasser deres strategier og investeringsplaner til partnerlandenes. Medlemsstaterne og EU er aktivt involveret i sektorkoordinering og -dialoger. Der er mange eksempler på, hvordan EU og medlemsstaterne samfinansierer programmer og samarbejder om analyse, overvågning og evaluering. På panafrikansk niveau deltager EU og medlemsstaterne i udviklingspartnernes arbejdsgruppe i CAADP-regi, hvor Tyskland overtager formandskabet fra Kommissionen i 2016. Den fælles programmering er blevet udvidet siden 2014, og 14 lande har en ny fælles strategi. Etiopien er et godt eksempel på fælles kontekstanalyse og fælles programmering, hvor EU og medlemsstaterne gennem deres samarbejde opnår betydelige resultater. Tekstboks 2. Fælles EU-programmering inden for ernæringssektoren i Etiopien I begyndelsen af 2013 godkendte EU og de 20 medlemsstater med repræsentation i Etiopien plus Norge (EU+) en fælles samarbejdsstrategi for Etiopien – "EU+ Joint Cooperation Strategy for Ethiopia". Denne strategi har til formål at sikre en sammenhængende og omfattende indsats over for Etiopiens udviklingsproblemer, at sikre bedre tilpasning af støtten til den etiopiske regerings ernæringspolitikker og at forbedre harmoniseringen, den resultatbaserede tilgang, forudsigeligheden og gennemsigtigheden, og den har samtidig til formål at undgå overlappende eller fragmenterede foranstaltninger. EU nedsatte en central gruppe på syv medlemsstater, som skulle tage fat om problemet med underernæring. Gruppen udarbejdede en køreplan, afsluttede kortlægningen af foranstaltninger vedrørende ernæring, iværksatte og afsluttede SITAN – "Situation Analysis of the Nutrition Sector in Ethiopia 2000-2015" og udviklede EU+-ernæringsstrategien. Resultaterne af SITAN er blevet anvendt af alle udviklingspartnere. Dette er et godt eksempel på, hvordan den fælles samarbejdsstrategi for Etiopien er blevet harmoniseret, så den støtter Etiopiens egen ernæringspolitik og -planlægning. Gennem denne strategi taler medlemsstaterne med én stemme i rapporteringen af deres indsats med hensyn til tilsagn om bistandseffektivitet. 4. RAPPORTERING AF RESULTATER Rådet fremhævede i sine konklusioner om den første toårige rapport "betydningen af at udvikle og harmonisere foranstaltninger til at spore fremskridt med hensyn til tilsagn om fødevare- og ernæringssikkerhed". Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Frankrig og Kommissionen har kunnet fremlægge aggregerede data på tværs af deres programmer (tabel 4). Der er dog anvendt forskellige metoder, hvilket gør det vanskeligt at sammenligne og aggregere resultaterne. Der findes også mange eksempler på rapportering af data for specifikke programmer og foranstaltninger. Tre af disse vises i tabel 5. I disse tabeller illustreres desuden den type målinger, der kan anvendes til at forbedre den måde, hvorpå resultater rapporteres. Tabel 4. Tværgående rapportering af resultater Det Forenede Kongerige 3 500 000 mennesker opnåede fødevaresikkerhed, herunder 1 800 000 kvinder. Ernæringsprogrammer nåede ud til 28 500 000 børn under fem år og kvinder, som er gravide eller ammer. Rettighederne til jord blev forbedret for 5 800 000 mennesker. Nederlandene Indsatsen nåede ud til 8 000 000 fejlernærede på verdensplan. 4 500 000 små landbrugere opnåede bedre produktion og adgang til markederne. Rettigheder blev sikret til 1 400 000 hektar jord på verdensplan, og halvdelen af skøderne blev udstedt til kvinder. Kommissionen 4 544 000 kvinder og børn modtog hjælp under ernæringsprogrammer. 51 000 mennesker fik ret til jord. 528 000 mennesker modtog rådgivning: 2 883 000 hektar landbrugsjord og græsningsarealer med forbedret jordbrugspraksis. 988 000 mennesker uden fødevaresikkerhed modtog bistand gennem sociale overførsler. Frankrig 800 000 familiebedrifter modtog støtte gennem projekter i Afrika syd for Sahara. Tabel 5. Rapportering af resultater – specifikke eksempler på foranstaltninger Østrig I Armenien blev 1 400 landbrugere med små bedrifter knyttet til kooperativer, hvilket førte til etableringen af mindre forarbejdningsvirksomheder og en stigning i antallet af kvindelige medlemmer af bestyrelserne for kooperativer på 33 %. Irland I Malawi blev over 13 000 000 søde kartoffelplanter solgt til 44 200 husstande, som hver især opnåede en gennemsnitlig indtjening på 118 EUR fra salget af afgrøder. Husstandenes realindkomst mere end fordobledes fra 199 EUR i 2010 til 384 EUR i 2014. Foranstaltningerne bidrog også til at reducere fejlernæring fra et gennemsnit på 47 % i 2010 til 42 % i 2014. Spanien Under et ernæringsprogram i Mali modtog 56 000 børn A-vitamintilskud og ormekur, 520 kvinder modtog hjælp til ernæringsfølsomt landbrug, og 12 landsbyer fik rindende vand. EU og medlemsstaterne er bevidste om behovet for at forbedre den måde, hvorpå resultater rapporteres, og arbejder for at styrke mulighederne for og systemerne til at generere data, der kan vise resultater fra deres programmer og samarbejdet med partnerinstitutioner. Alle donorer har imidlertid bemærket udfordringerne med at aggregere og sammenfatte resultatdata på tværs af en forskelligartet og kompleks portefølje af foranstaltninger. Der er behov for yderligere samarbejde mellem EU og medlemsstaterne med henblik på at skabe en robust og realistisk rapporteringsramme. 5. TEMATISK FOKUS Efter anmodning fra Rådet undersøges to temaer i yderligere detaljer i denne rapport – forbedret ernæring og inkluderende landbrugsfødevarekæder og -systemer. Forbedret ernæring Det er ikke nok at sikre en større fødevareproduktion og -tilgængelighed: Dette skal ledsages af en indsats for at sikre adgang til og forbrug af sikker og nærende fødevarer, som alle har råd til. Underernæring er den primære årsag til, at over 3,1 millioner børn dør hvert år. Over 159 millioner børn led i henhold til rapporter af reduceret vækst i 2015. Som resultat af "Nutrition for Growth"-initiativet fra 2013 under Det Forenede Kongeriges formandskab for G8 blev der rettet øget fokus mod ernæring og givet tilsagn om øgede investeringer. Betydningen af ernæring blev bekræftet af Romerklæringen om ernæring, som man nåede til enighed om på den anden internationale ernæringskonference i 2014, og af G20-landenes handlingsplan for fødevaresikkerhed og ernæring (Framework for Food Security and Nutrition). Efterfølgende er bekæmpelse af sult blevet opstillet som det andet af FN's mål for bæredygtig udvikling, der har som mål at udrydde enhver form for fejlernæring inden 2030. Medlemsstaterne og EU er gået forrest i indsatsen for at fremme og finansiere den globale dagsorden for forbedret ernæring. EU har givet tilsagn om at hjælpe partnerlandene med at bekæmpe reduceret vækst hos 7 millioner børn inden 2025 og har bevilget 3,5 mia. EUR i perioden 2014-2020 til at opfylde dette ambitiøse mål. Det Forenede Kongeriges regering har givet tilsagn om inden 2020 at forbedre ernæringssituationen for 50 millioner mennesker, der ellers ville sulte, og til sammen med alle Nutrition for Growth-partnere at forebygge reduceret vækst hos 20 millioner børn inden 2020.

I 2014 gav den tyske regering fødevaresikkerhed og ernæring højeste prioritet og iværksatte det særlige initiativ "One World – No Hunger". Nederlandene har udpeget bekæmpelse af eksisterende sult og fejlernæring til det første af landets tre politiske prioriteter på fødevare- og ernæringssikkerhedsområdet og har intensiveret arbejdet med ernæring. Irland udpegede i sin "Hunger Task Force Report" fra 2008 forbedring af mødres og børns ernæring til et prioriteret område og opfylder stadig sine tilsagn fra 2013 om at fordoble den irske bistandsinvestering i ernæring inden 2020. EU og medlemsstaterne benytter en tværgående strategi til bekæmpelse af undernæring, der omfatter en indsats for at sikre, at landbruget i stadig højere grad medvirker til at forbedre ernæringssituationen. Tekstboks 3. Integration af landbrugs- og ernæringsuddannelse med henblik på at forbedre børns ernæring Fødevaresikkerhedsforanstaltninger og deltagerorienteret ernæringsundervisning forbedrer børns kost betydeligt og kan have en indvirkning på reduceret vækst. FN's Fødevare- og Landbrugsorganisation (FAO) har med finansiel støtte fra Belgien, EU og Tyskland gennemført projekter i Malawi og Cambodja, som har forbedret fødevaresikkerheden, kosten og ernæringstilstanden for 49 500 udsatte familier og 11 100 børn i alderen 6-23 måneder. Strategien kombinerede diversificering af de lokale landbrugs- og fødevaresystemer med undervisning i sund ernæring til småbørn og børn og resulterede i programmerede kurser. Medlemsstaterne gør gode fremskridt med hensyn til at støtte ernæringsprogrammer i partnerlande. Spanien og Belgien støtter ernæringsprogrammer i Mali. Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Tyskland, Irland og EU støtter aktivt SUN-bevægelsen (Scaling Up Nutrition) og gør deres investeringer i ernæring synlige for offentligheden gennem SUN-bevægelsen og rapporten om global ernæring (Global Nutrition Report). Kommissionen har udviklet en stærk politisk ramme og en handlingsplan for ernæring med udgangspunkt i sit tilsagn fra 2012 om at bekæmpe reduceret vækst og sit mål fra 2013 om at forbedre ernæringssikkerheden. Siden lanceringen af planen har 40 EU-delegationer udpeget ernæring som et mål i deres støtte til partnerlande inden for forskellige indsatsområder, navnlig landbrug/udvikling af landdistrikter og sundhed. EU og medlemsstaterne anerkender, at stigningen i fedme, herunder i udviklingslande, i stigende grad skaber en dobbelt byrde for de berørte lande. Inkluderende landbrugsfødevarekæder og -systemer EU og medlemsstaterne anerkender, at dårlig fødevare- og ernæringssikkerhed i overvejende grad skyldes fattigdom, og forbedring af adgangen til fødevarer gennem højere indkomster er derfor et indsatsområde. Som f.eks. Det Forenede Kongerige har bemærket, kræver en løsning på sultproblemet derfor inkluderende økonomisk vækst, navnlig inden for landbrugssektoren. Dette er i overensstemmelse med Den Afrikanske Unions Malaboerklæring, hvor vækst og omstrukturering inden for landbruget anerkendes som nødvendig for at opnå fødevare- og ernæringssikkerhed og velstand i landdistrikterne. Tekstboks 4. Bæredygtig kakaovirksomhed og Cocoa-Food Link-programmet I Vestafrika, hvor kakao er en indtægtskilde for 3 millioner små familiebedrifter, har EU og Tyskland i fællesskab finansieret SSAB-projektet ("Sustainable Smallholder Agri-Business Cocoa-Food Link"). De har grundlagt en erhvervsuddannelse for landbrugere, som har til formål at udvikle landbrugernes erhvervskompetencer, og har etableret erhvervscentre, der skal hjælpe landbrugere og små bedrifter med at få adgang til teknisk rådgivning, markedsoplysninger og mikrofinansiering. 17 000 landbrugere har afsluttet denne erhvervsuddannelse, og 90 % af deltagerne har forøget deres kakaoudbytte med mere end 33 %. Tyskland benytter en helhedsorienteret tilgang til inkluderende landbrugsfødevarekæder og -systemer gennem fire ud af seks indsatsområder i det særlige initiativ "One World – No Hunger". Frankrig har prioriteret værdikæder, der kan skabe høj beskæftigelse og bæredygtigt landbrug, i sin indsats i Afrika syd for Sahara. For Nederlandene har fremme af inklusiv og bæredygtig vækst i landbrugssektoren næsthøjest prioritet i fødevare- og ernæringssikkerhedspolitikken. Irland har anført mere velfungerende og klimaresistente fødevaresystemer og -markeder som et af landets ti prioriterede områder, og flere medlemsstater støtter udviklingen af partnerskaber mellem landbrugs- og fødevaresektoren i deres hjemland og i Afrika. I 2015 lancerede EU et initiativ til finansiering af landbrug (Agriculture Financing Initiative) for at afhjælpe manglen på finansieringsmekanismer, der er tilpasset landbrugere og iværksættere på landbrugsområdet. Med 1 822 programmer under politikområde 1 har EU og medlemsstaterne som donorer en stor portefølje af foranstaltninger med fokus på værdikæder for landbrugsfødevarer. Tekstboks 5. Initiativ for bæredygtig handel (IDH – Initiatief Duurzame Handel) IDH sætter skub i opskaleringen af bæredygtig handel ved at danne koalitioner mellem nyskabende virksomheder, civilsamfundsorganisationer, myndigheder og andre interessenter. Ved udgangen af 2013 havde IDH formidlet finansiering fra den private sektor til et beløb af 56 mio. EUR. IDH opnår tydelige resultater. Små tedyrkere i Kenya, som deltager i "Rainforest Alliance" har f.eks. modtaget undervisning gennem IDH-foranstaltninger og har øget deres udbytte med i gennemsnit 30 %. 6. GENERELLE RESULTATER OG HENSTILLINGER Denne rapport viser, at EU's udviklingssamarbejde yder et væsentligt bidrag til den globale fødevare- og ernæringssikkerhed gennem den samlede investering på 3,7 mia. EUR. EU og medlemsstaterne har påvirket centrale globale aftaler og forpligtelser og befinder sig nu gennem de mange fødevare- og ernæringssikkerhedsprogrammer i en god position til at støtte deres gennemførelse. Der sker ifølge denne rapport en betydelig tilpasning til EU's politiske ramme. EU og medlemsstaterne har fornyet deres politiske tilsagn med hensyn til fødevare- og ernæringssikkerhed, og de har i en række tilfælde styrket både fokus og finansiering markant. Vejen frem – henstillinger 1.Fortsat topplacering af fødevare- og ernæringssikkerhed på den globale og nationale politiske dagsorden med henblik på støtte gennemførelsen af målene om bæredygtig udvikling. Fødevare- og ernæringssikkerhed er et langsigtet mål, der kræver vedholdende politisk opmærksomhed og investering. Udformningen af politikker og programmer skal tage udgangspunkt i fødevaresystemerne og skal tage hensyn til sammenhængen mellem ernæring, sundhed, jobskabelse, vækst, bæredygtig produktion og social beskyttelse. Der skal fortsat lægges vægt på ændring af kvinders rolle og opbygning af udsatte samfunds modstandsdygtighed. EU og medlemsstaterne skal samarbejde proaktivt med civilsamfundsorganisationer, den private sektor og andre partnere for at bevare fokus på/fremme økonomiske og udviklingsmæssige spørgsmål for derved at opnå bæredygtige investeringer og varige resultater. 2.Styrkelse af en fælles tværgående tilgang til bekæmpelse af underernæring. For at forbedre effektiviteten af foranstaltninger vedrørende ernæring skal EU og medlemsstaterne læggere mere vægt på koordinering, når de indgår i politisk dialog med partnerregeringer, så de samtidig forbedrer gennemførelsen af ernæringsinitiativer. Dette bør inddrage EU og medlemsstaterne for at skabe en bedre arbejdsfordeling mellem de forskellige sektorer. 3.Samarbejde om at hjælpe partnerlande med at afhjælpe indvirkningen af klimaændringer og udnyttelse de bedste løsninger for at reducere udledningen af drivhusgasser fra landbruget og landdistrikterne. EU og medlemsstaterne vil hjælpe partnerlande med at udvikle, finansiere og gennemføre klimaresistente planer for fødevare- og ernæringssikkerhed og handlingsplansplaner i overensstemmelse med deres nationalt bestemte bidrag fastsat på UNCC-COP 21. Der vil blive lagt vægt på programmer, som kan sikre små familiedrevne landbrug flere fordele med hensyn til fødevare- og ernæringssikkerhed og modvirkning af og tilpasning til klimaændringer. 4.Anerkendelse af omstrukturering af landdistrikter som en kritisk proces for skabe arbejdspladser, øge indkomstniveauet og opnå fødevare- og ernæringssikkerhed på lang sigt. EU og medlemsstaterne anerkender betydningen af økonomisk vækst og skabelse af anstændige arbejdspladser, navnlig for unge og kvinder, i landdistrikter. Dette hænger i høj grad sammen med indsatsen for at bekæmpe økonomisk ulighed og migration, som er drivende kræfter bag manglende fødevaresikkerhed og stabilitet. Der skal ydes en større indsats for at skabe gode vilkår for økonomisk investering og udvikling i landdistrikter, f.eks. gennem decentralisering, territoriale tilgange, gennemførelsespolitikker og forbedret infrastruktur. 5.Styrkelse af mekanismer til fremme af ansvarlig inddragelse af den private sektor og læring fra inkluderende forretningsmodeller. EU og medlemsstaterne arbejder i stadig stigende grad sammen med den private sektor for at medvirke til at skabe forandringer for små familiedrevne landbrug. Der er behov for innovative og inkluderende finansielle tjenester, som kan gøre det attraktivt for lokale interessenter at foretage bæredygtige investeringer. Der skal stadig ydes en betydelig indsats for at etablere effektive offentlig-private partnerskaber, som kan sikre forvaltningsmekanismer, hvor producentorganisationer og civilsamfundsorganisationer har medbestemmelse, for at anvende principperne for ansvarlige landbrugsinvesteringer og for at gennemføre de frivillige retningslinjer for ansvarlig forvaltning af jordbesiddelser, fiskeri og skove (VGGT). Der er også behov mere læring og udveksling af erfaringer vedrørende effektiviteten af "inkluderende forretningstilgange" med henblik på at sikre, at små familiedrevne landbrug får gavn af nationale, regionale og globale værdikæder.