Nr. C 175/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
ØSU godkender Kommissionens forslag om at forlænge ØSU henstiller dog, at systemet udbygges og udvides i 
den ovenfor nævnte beslutnings gyldighedsperiode med den kommende periode, 
yderligere seks år. 
Bryssel, den 27. april 1988. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om generelle sikkerhedskrav til forbrugsvarer 
(88/C 175/07) 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) besluttede den 16./17. december 1987 i henhold til 
forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte initiativudtalelse om generelle sikkerheds­
krav til forbrugsvarer. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektionen for miljø-, sundheds- og forbruger­
spørgsmål, som udpegede Alma Williams til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
5. april 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 255. plenarforsamling (mødet den 27. april 
1988) enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Formål 
Denne udtalelse, som ØSU i december 1987 enstemmigt 
vedtog at udarbejde på eget initiativ, har til formål at 
henstille til Kommissionen at foreslå en lovgivning om 
sikkerhedskrav til forbrugsvarer. En sådan lovgivning 
skal forpligte alle, der er impliceret i fremstilling, leve­
ring og salg af forbrugsvarer, til at opfylde generelle 
sikkerhedskrav. 
1.1.1. Formålet underbygges af overvej eiser over føl­
gende: 
— hvad gennemførelsen af det indre marked i 1992 
indebærer for forbrugerne, og hvilke følger varernes 
frie bevægelighed får for dem, 
— hvad artikel 100 A, stk. 3, i Fællesakten indebærer. 
Heri anføres det, at »Kommissionens forslag inden 
for sundhed, sikkerhed, miljøbeskyttelse og forbru­
gerbeskyttelse skal bygge på et højt beskyttelsesni­
veau«. ØSU fortolker i sin udtalelse denne artikel 
således, at den både omfatter fortsat forbrugerbe­
skyttelse og nødvendigheden af lynaktioner, herun­
der tilbagekaldelse af produkter. 1.2. ØSU tager endvidere følgende punkter i betragt­
ning. 
1.2.1. Der må tages skridt i retning af harmonisering 
for at imødegå stigningen i antallet af nationale love, 
der er forskellige i rækkevidde og indhold. Det er tillige 
nødvendigt at fjerne handelshindringer og at overtale 
medlemsstaterne til at lade være med at anvende falske 
sundheds- og sikkerhedsnormer, der forhindrer fri­
handel. 
1.2.2. I denne forbindelse er det vigtigt at bemærke, 
at det i EØF-traktatens artikel 36 fastslås, at restriktio­
ner kan være begrundet i hensynet til beskyttelse af 
menneskers sundhed og sikkerhed, men at de »hverken 
(må) udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling 
eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem 
medlemsstaterne«. 
1.2.3. Der findes allerede specifik lovgivning i EF om 
bestemte emner (såkaldte »vertikale« direktiver). Der 
er kun få vertikale direktiver, og selv om de indeholder 
beskyttelsesklausuler, som giver medlemsstaterne tilla­
delse til at gribe ind i farlige tilfælde, gælder beskyttel­
sesforanstaltningerne kun de bestemte varer, som direk­
tiverne dækker. 
4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/13 
1.2.4. Mange forskellige produkter har således ingen 
beskyttelse, og da det er praktisk umuligt at vedtage 
vertikale direktiver for alle produkter, er der behov for 
et bredt baseret horisontalt rammedirektiv, der tager 
sig af de produkter, for hvilke der endnu ikke findes 
vertikale direktiver, og som tillige dækker hullerne og 
utilstrækkelighederne i den nuværende lovgivning. 
1.2.5. På det udvidede marked vil sunde og moderne 
sikkerhedsstandarder (eller normer) for forbrugsvarer, 
der sælges og anvendes i EF, være af afgørende betyd­
ning. Disse normer bør være ens i alle medlemsstaterne, 
og de bør håndhæves med ensartede metoder (se også 
punkt 3). 
1.3. Dette initiativ er således et middel til at presse 
Kommissionen til handling og til hurtigst muligt at 
fremsætte et forslag til direktiv. Det er imidlertid ikke 
ØSU's opgave at levere teksten til EF's lovgivning, hvad 
enten det drejer sig om et direktiv eller en forordning 
eller en kombination af de to. Det er ØSU's opgave at 
henlede Kommissionens opmærksomhed på en række 
forskellige perspektiver, der kan anlægges på de proce­
durer, der skal gøre forbrugsvarerne meget sikrere. 
1.4. Det erkendes, at produktsikkerhed er et meget 
komplekst emne. Der er navnlig taget hensyn til følgen­
de informationsmateriale: 
— forbrugsvarers sikkerhed/forbrugersikkerhed, 
— meddelelse fra Kommissionen om forbrugersikker­
hed i forbindelse med forbrugsvarer. Ifølge denne 
meddelelse kommer der stadig flere vidnesbyrd om 
ulykker i hjemmet og deres sociale og økonomiske 
betydning. Ulykkerne omfatter nu mindst 
45 millioner mennesker om året, og de skyldes ofte 
i lige så høj grad menneskelig adfærd som farlige 
produkter og utilstrækkelige brugsanvisninger, 
— direktivet om produktsikkerhed, der handler om 
fabrikanternes særlige ansvar (1). Det kompletteres 
af denne initiativudtalelse, 
— den ny metode til teknisk harmonisering af normer 
(Resolution fra 7. maj 1985) (2) som også er et 
uundværligt supplement. 
2. Definitioner 
ØSU finder det meget væsentligt, at der vedtages speci­
fikke definitioner og foreslår følgende. 
0) Direktiv 85/374/EØF (EFT nr. L 210 af 7. 8. 1985). 
(2) EFTnr. C 316 af 4. 6. 1985. 2.1. Ved »forbrugsvarer« forstås i denne udtalelse 
enhver varetype, varig eller ikke-varig, der er lovligt 
indkøbt og normalt anvendt af private forbrugere. ØSU 
erkender dog, at der kan være grå områder som følge 
af den ofte meget ringe forskel mellem udstyr, der kan 
anvendes til private og professionelle formål. 
Ordet »forbrugsvarer« omfatter også råstoffer, hvis de 
sælges som færdigvarer, komponenter, reservedele og 
tilbehør. ØSU beskæftiger sig ikke med varer, der sælges 
brugt af private enkeltpersoner, men medtager brugte 
varer, der sælges erhvervsmæssigt. Endvidere er varer, 
der kunne berøre dyr, ikke medtaget i øjeblikket. 
2.1.1. ØSU erkender, at der ofte er service forbundet 
med varerne (især ved leje af apparatur). I den forelig­
gende initiativudtalelse behandles dog kun varer. 
2.2. ØSU påpeger, at sikkerhed nødvendigvis må 
være relativ og ikke absolut, og at den afhænger af 
en række forskellige sociale, økonomiske og kulturelle 
faktorer. Alligevel betyder »sikker« efter ØSU's fortolk­
ning, at der ikke er nogen risiko, eller kun en helt 
minimal risiko, for at nogle af de følgende forhold vil 
skade nogen eller medføre døden: 
— varen i sig selv, 
— opbevaring, anvendelse eller forbrug af varen, 
— samling af en vare som leveres adskilt, 
— udslip eller udsivning fra varerne eller som følge af 
deres anvendelse, opbevaring eller forbrug, 
— tillid til at målinger, beregninger eller andre af­
læsninger, der foretages med eller ved hjælp af 
varerne, er nøjagtige. 
2.3. Det er nødvendigt at give en klar fortolkning af 
udtrykket »generelle sikkerhedskrav«. Det foreslås, at 
der hermed forstås, at de varer, der bringes på markedet 
i EF, skal opfylde de sikkerhedskrav, forbrugerne med 
rette kan forvente, når der tages hensyn til den normale 
anvendelse, man med rimelighed kan forvente, at de 
pågældende varer udsættes for. 
2.3.1. Forbrugerne er afhængige af sikker design og 
konstruktion. ØSU bemærker her, at designerne kan 
bidrage til at gøre varerne væsentlig sikrere, hvis de 
tager højde for mulige risici på det tidligste udviklings­
trin. 
Nr. C 175/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
2.3.2. Man kan anse varer for ikke at opfylde disse 
generelle sikkerhedskrav, hvis de ikke er rimeligt sikre, 
når alle omstændigheder tages i betragtning, nemlig: 
— varernes mærkning, udseende, mærker anvendt i 
forbindelse med dem og anvisninger eller advarsler 
angående deres anvendelse, opbevaring eller for­
brug, 
— alle offentliggjorte og godkendte europæiske sikker­
hedsnormer, 
— alle rimelige midler til at gøre varerne sikre med 
hensyntagen til virkningerne af eventuelle om­
kostninger. 
3. Normer og forskrifter 
3.1. ØSU er klar over den voksende betydning af det 
juridiske krav i henhold til »den ny metode til teknisk 
harmonisering af normer«, der indebærer, at produkter 
skal være sikre for at kunne nyde godt af gensidig 
anerkendelse af normer og afprøvninger. ØSU er også 
opmærksom på den rolle, CEN og Cenelec samt natio­
nale standardiseringsorganer spiller ved at opstille fri­
villige normer, der er opnået enighed om, men erkender 
samtidig, at det er en regeringsopgave at fastsætte 
grundlæggende obligatoriske forskrifter. 
3.2. Følgende punkter skal bemærkes: 
3.2.1. Varer, som frembyder særlige sundheds- og 
sikkerhedsrisici, vil kræve særlige normer og kendetegn, 
normalt udtrykt som »væsentlige sikkerhedskrav«. 
3.2.2. Lovgivning om generelle sikkerhedskrav til 
forbrugsvarer vil medvirke til at sikre et elementært 
sikkerhedsniveau for de mange private forbrugsvarer, 
som der ikke findes normer eller specifikke forskrifter 
for. 
3.2.3. ØSU konstaterer, at der kan opstå problemer 
i de tilfælde, hvor de eksisterende normer eller for­
skriftsmæssige sundheds- og sikkerhedskrav ikke er 
strenge nok, ligesom der kan opstå et behov for at få 
afklaret, om opfyldelsen af normerne kan betragtes som 
et tilstrækkeligt forsvar (se også punkt 6.3). 
3.2.4. Der er et behov for rimeligt harmoniserede 
forskriftsmæssige sundheds- og sikkerhedskrav i tråd 
med artikel 100 A, stk. 3, dvs. som skal »bygge på et 
højt beskyttelsesniveau«. Disse krav må omsættes i 
normer, og kvaliteten må garanteres for hele produk­
tionsprocessen. 
3.2.5. Det erkendes, at det ikke kun er standardise­
ringsorganer, der har bidrag at yde til opstillingen af kriterier for sikrere produkter, men også andre aner­
kendte institutter og foreninger. 
3.2.6. I denne forbindelse konstaterer ØSU, at det er 
Kommissionens erklærede hensigt, at forbrugere fra 
anerkendte organisationer i større omfang skal inddra­
ges og repræsenteres i standardiseringsorganerne. ØSU 
opfordrer indtrængende Kommissionen til at gennemfø­
re sin længe ventede beslutning om at udvide forbruger­
nes repræsentation og skabe de nødvendige økonomiske 
betingelser herfor. 
4. Produktsikkerhed i produktionskæden 
Når produktsikkerhed skal gennemføres hele vejen i 
produktionskæden, fra fabrikant til detailhandler, må 
der tages hensyn til følgende faktorer: 
4.1. Fabrikantens rolle ved gennemførelse af kontrol 
både under produktionsprocessen og efter at produktet 
er sat i omløb. 
4.2. Producentens ansvar, som består i at give klare, 
enkle og fyldestgørende informationer og brugsan­
visninger, der også tager højde for sprogproblemet, når 
en vare anvendes i et andet medlemsland end produk-
tionslandet. 
4.3. Det mulige bidrag fra erhvervslivets selvkontrol 
gennem frivillige adfærdskodeks, der hurtigt kan tilpas­
ses, og problemerne i forbindelse med effektiv, menings­
fuld håndhævelse af sådanne kodeks. ØSU kan her 
henvise til sin initiativudtalelse fra 1984 om dialogen 
mellem producenter og forbrugere, hvori der fremsattes 
forslag til et rammedirektiv med bestemmelser, som 
frivillige adfærdskodeks skulle efterkomme. 
4.4. Bidraget fra uafhængige adfærdskodeks på sik­
kerhedsområdet fra organisationer udefra, som f.eks. 
De forenede Nationers organisationer. 
4.5. Meddelelse om fabrikanters advarsler og iværk­
sættelse af tilbagekaldelser, herunder oplysninger om 
udskiftning, reparation eller destruktion. 
4.6. Systematisk kontrol efter at varerne er blevet 
solgt på markedet, og undersøgelse af forbrugerens 
brug og misbrug af varen, hvor det er muligt. 
4.7. De særlige problemer, der opstår for importører 
og leverandører af varer fra lande uden for EF. 
4.8. Detailhandlernes problemer. Med deres direkte 
kontakt til forbrugerne bærer de ansvarsbyrden for 
farlige og defekte varer, der er fremstillet af andre. 
4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/15 
5. Inspektion og kontrol 
5.1. Ved gennemførelsen af produktsikkerhed og 
-kontrol må der tages hensyn til følgende punkter, som 
har været omtalt i tidligere udtalelser fra ØSU: 
— hvor i produktionskæden de offentlige myndigheder 
bør foretage inspektion, 
— de vanskeligheder, der er forbundet med at sikre 
ensartede kontrolmetoder i EF, 
— medlemsstaternes omkostninger ved udvidelsen af 
offentlige tjenester, 
— hvorvidt det er praktisk muligt, at regeringer giver 
offentlige myndigheder ordre til at gennemføre pro­
dukttilbagekaldelser og salgsforbud, samt at sikre 
overholdelsen af officielle normer, 
— vanskeligheder der muligvis vil opstå i forbindelse 
med uautoriserede gade- og markedshandlere uden 
fast adresse. 
5.2. ØSU erkender de offentlige myndigheders afgø­
rende betydning ved inspektion og kontrol. Det under­
streger, at offentlige organer i alle medlemsstaterne 
nødvendigvis må fastlægge følgende: 
— en normal procedure for behandling af farlige varer, 
som omfatter generelle foranstaltninger for en 
række produkter og særlige foranstaltninger for et 
bestemt mærke eller produkt, 
— en direkte hasteprocedure, der ufortøvet kan sættes 
i gang, 
— retningslinjer for samarbejde og koordination både 
nationalt og på EF-niveau. 
5.3. For importerede varer bør der indføres og opret­
holdes særlig kontrol på det første importsted. ØSU 
understreger behovet for samarbejde mellem de kompe­
tente myndigheder og told- og afgiftsembedsmændene. 
Der må tænkes på behovet for at tilpasse fremstillingen 
af varer til anderledes eller endnu strengere normer, når 
der eksporteres til tredjelande. ØSU erkender, at EF har 
en forpligtelse til ikke at marketsføre farlige varer ved 
eksport af varer til lande i den tredje verden, hvor 
uvidenheden ofte er stor og beskyttende lovgivning 
sparsom. 
6. Beskyttelsesforanstaltninger 
6.1.1. Udviklingen af europæiske systemer for hurtig 
tilbagekaldelse noteres, og Kommissionen anmodes ind­
trængende om at udvide sin service i medlemsstaterne. 
I øjeblikket er det kun et informationssystem, og ØSU gør opmærksom på, at information, der måske ikke 
altid er så gennemskuelig, som den burde være, ikke er 
nok i sig selv. 
6.1.2. Både i forbindelse med advarsler, suspenderin­
ger og tilbagekaldelse af produkter er der imidlertid 
problemer, der må tages hensyn til. ØSU foreslår, at 
fabrikanter får lejlighed til at udtale sig om varer, de 
har at gøre med, såfremt det ikke indebærer urimelige 
forsinkelser. I tilfælde af tilbagekaldelser anmoder ØSU 
Kommissionen om klart at angive, hvilke data der kræ­
ves, f.eks. fabrikat eller firmanavn, identificationsnum-
mer, varepartinummer, dato og sted for levering og 
fabrikantens eller leverandørens navn og adresse. 
6.1.3. Et godt kommunikationsnet på alle relevante 
niveauer er af afgørende betydning, hvis man vil opnå 
en positiv reaktion fra folk, der skal rådes eller advares. 
Man må give dem mulighed for at reagere ved at 
fremstille sagen klart og enkelt i flere medier. ØSU er 
klar over, hvilke problemer der opstår, når folk 
ikke reagerer på en advarsel: varer, der ikke er sikre, 
kan gå fra hånd til hånd og således fortsat anvendes i 
mange år. 
6.1.4. Der er fortsat forståelse for, at oplysning og 
uddannelse må gives sideløbende med lovgivningen om 
forbrugersikkerhed. Udviklingen af det personlige an­
svar anses for at være en hovedbestanddel i denne 
uddannelse, hvor forbrugerorganisationerne har en sær­
lig rolle at spille. 
Uddannelse omfatter også bevidsthed om, at sikkerhed 
koster penge. 
6.2. Fobrugernes aktionsmidler 
6.2.1. Forbrugernes aktionsmidler og adgang til rets­
forfølgelse bør ses på baggrund af direktivforslaget om 
forbrugerens ret til erstatning og afhjælpning ved skader 
[dok. (KOM(87) 210 endelig udg.], som omhandler, 
hvilke foranstaltninger der kan sættes ind mod util­
strækkelige og defekte varer. Farlige varer, som har 
forårsaget skade, indgår i en kategori for sig. Det kan 
ske, at mange lider af virkningerne fra det samme 
produkt. I det tilfælde kunne man også overveje mu­
ligheden af at ofrene selv iværksætter en samlet aktion 
for at opnå erstatning. Dette ville på ingen måde fratage 
forbrugerne retten til at handle som enkeltpersoner. 
ØSU foreslår derudover, at Kommissionen overvejer 
oprettelsen af en EF-fond til hjælp for personer, der af 
en række forskellige grunde (f.eks. hvis et firma, de 
handler med, er gået konkurs) ikke har andre effektive 
aktionsmidler. 
6.3. Producenters og distributørers stilling - Sanktioner 
og forsvar 
6.3.1. Det bør overvejes, om økonomiske sanktioner 
alene er tilstrækkeligt over for producenter, som frem-
Nr. C 175/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
stiller og markedsfører farlige produkter. Den aktuelle 
EF-lovgivning tillader ikke, at Kommissionen påbyder 
retsforfølgning. Desuden har ØSU bemærket, at med­
lemslandenes sanktioner er forskellige, og ØSU foreslår 
derfor, at Kommissionen undersøger muligheden af at 
påbyde administrative sanktioner på EF-niveau. 
I tilfælde af varer, der mod bedre vidende og forsætligt 
fremstilles eller sælges af »erhvervslivets delinkventer«, 
opfordrer ØSU dog indtrængende medlemsstaterne til 
at sætte hårdt ind på nationalt plan. 
6.3.2. For eksempel kunne lovgivningen udformes 
således, at det blev strafbart at levere, tilbyde eller at 
indvillige i at levere, udstille eller have i hænde med 
henblik på levering, enhver vare, der ikke opfylder de 
»generelle sikkerhedskrav«, som defineret under 
punkt 2.3. 
63.3. ØSU understreger, at alle, der har at gøre med 
fremstilling eller salg, vil få nye forpligtelser, og at de 
også bør få forsvarsrettigheder som omtalt i punkt 3 
(normer). ØSU opfordrer derfor indtrængende Kom­
missionen til at specificere, hvilket forsvar der kan 
anvendes i tilfælde af påstand om lovbrud. 
6.3.4. Forsvaret kunne omfatte følgende: 
a) leverandøren havde opfyldt en eksisterende norm 
(men se punkt 3.2.3); 
b) leverandøren havde rimelig grund til at tro, at varer­
ne ikke ville blive anvendt eller forbrugt i et med­
lemsland; 
c) leverandøren havde truffet alle rimelige forholdsreg­
ler og udvist så megen omhu som muligt for at 
undgå at begå lovovertrædelsen; 
d) hvis varerne blev solgt af en detailhandler, som på 
leveringstidspunktet ikke vidste og ikke havde 
nogen rimelig mulighed for at vide, at de ikke op­
fyldte de generelle sikkerhedskrav; 
e) fabrikanten, leverandøren og detailhandleren sam­
arbejdede om hurtigt at trække det farlige produkt 
tilbage fra markedet. 
7. Kommissionens rolle 
ØSU foreslår, at Kommissionen påtager sig følgende 
opgaver: 
7.1. En grundig analyse af den eksisterende lovgiv­
ning om produktsikkerhed og dens gennemførelse i 
medlemsstaterne og i andre industrialiserede lande. 
7.2. En undersøgelse af det arbejde, der er gjort i 
internationale organisationer, f.eks. Organisationen for 
økonomisk samerbejde og udvikling (OECD) og sam­funds- og erhvervsgrupper som Kontoren for de euro­
pæiske Forbrugerorganisationer (Bureau européen des 
unions de consommateurs, BEUC), Udvalget for fami­
lieorganisationer i De europæiske Fællesskaber (Comité 
des organisations familiales auprés des Communautés 
européennes, COFACE) og respekterede produktions-
og handelsorganisationer. 
7.3. En nyvurdering af gældende EF-lovgivning og 
forslag på vej fra de forskellige generaldirektorater, 
således at det sikres, at sikkerhedslovgivningen integre­
res og koordineres med anden lovgivining. 
Man kunne f.eks. gennemgå forslaget til direktiv om 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om maski­
ner der handler om anvendelse af maskiner i industrien, 
for at se om det har relevans for tilsvarende maskiner, 
der anvendes af private forbrugere. 
7.4. Kommissionen bør fortsat være ansvarlig for 
a) indsamling og koordination af ulykkesstatistikker 
(EHLASS) (!), der leveres af medlemsstaterne. Det er 
disse kendsgerninger, som kan danne grundlag for prio­
ritering af aktioner; b) driften af systemet for hurtig 
informationsudveksling. 
ØSU ville dog ønske, at disse systemer blev mere ambiti­
øse, gennemskuelige og effektive. 
7.5. ØSU foreslår også, at Kommissionen overvejer 
andre relevante spørgsmål, som f.eks.: 
— udviklingen af risikovurderingsmodeller, 
— i hvor høj grad statistikkerne i medlemslandene og 
i andre lande, som er handelspartnere, er sammen­
lignelige og kompatible, 
— en mere detaljeret gennemgang af dødsstatistikker; 
der er ganske vist færre tilfælde af dødsfald end af 
skader, men disse statistikker kunne pege på meget 
alvorligere farer, 
— nøje undersøgelse af alvorlige skader i et tidsrum 
på mindst tre år efter en ulykke. 
7.6. ØSU understreger, at det er indsamlingen og 
analysen af fakta, der efterhånden fører til bl.a. ind­
kredsningen af varer, der ikke er sikre. ØSU erkender, 
at en vare kan være farlig, fordi den er dårligt udtænkt 
eller udført, eller fordi anvisningerne er utilstrækkelige 
eller mangelfulde; men ØSU peger også på, at menne­
skers ofte uforudsigelige adfærd hyppigt bidrager til 
ulykker. 
C) EHLASS = European Home and Leisure Accident Surveillan-
ce System (Europæiske Kontrolsystem for ulykker i hjemmet 
og i fritiden). 
4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/17 
7.7. ØSU fremhæver behovet for en enkel og accepta­
bel procedure, der gør det muligt for de implicerede, 
især de kompetente myndigheder, der er udpeget af 
medlemsstaterne, og Kommissionen, at finde hurtige 
løsninger i hastesituationer. 
7.8. Kommissionen skulle tilsvarende virke som den 
centrale modtager af information om farlige produkter, 
der anmeldes til den af såvel nationale som lokale 
myndigheder, der har konkluderet, at hurtig handling 
er nødvendig. Disse myndigheder skulle også informere 
Kommissionen om producenters frivillige tilbagetræk­
ning af produkter. Når omstændighederne tillader det, 
vil Kommissionen også tage hensyn til oplysninger fra 
andre pålidelige kilder, da det er nødvendigt at have 
adgang til en bred række respondenter. 
7.9. Hvis den oprindelige aktion viser sig berettiget, 
Bryssel, den 27. april 1988. 
1. Indledning 
1.1. Den europæiske Regionaludviklingsfonds tolvte 
årberetning (1986) blev offentliggjort af Kommissionen 
den 1. december 1987. ØSU hilser beretningen velkom­
men. Det konstateres heri, at fondens aktiviteter i det bør det være Kommissionens opgave at påbyde alle 
medlemsstaterne at gøre noget tilsvarende. 
7.10. Hvis der pludselig opstår en situation, hvor 
mange menneskers helbred og sikkerhed trues, er øje­
blikkelig handling påkrævet. Medlemsstaterne kan selv 
beslutte at handle med det samme, men Kommissionen 
bør tillige kunne sikre, at der vedtages bindende haste­
foranstaltninger, i staterne i overensstemmelse med ens­
artede kriterier. Der er derfor behov for et effektivt 
juridisk EF-instrument (se punkt 1.3) med et klart sæt 
regler, som muliggør indgriben i nødstilfælde. Dette 
indgreb kunne omfatte øjeblikkelig suspension, konfis­
kation eller endog destruktion af farlige varer. 
pågældende år blev udvidet og forsat steg i omfang. 
ØSU bifalder tillige den gradvise udvikling af de analyti­
ske procedurer, som fonden vil tage i anvendelse ved 
fastlæggelsen af prioriterede spørgsmål og gennemgan­
gen af forslag til formindskelse af de regionale pro­
blemer. Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens tolvte årsberetning om Den europæiske Fond om regional­
udvikling 
(88/C 175/08) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 21. december 1987 under 
henvisning til EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
(ØSU) udtalelse om Kommissionens tolvte årsberetning om Den europæiske Fond for regiona­
ludvikling (EFRU). 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU' sektionen for regionaludvikling og fysisk planlæg­
ning, som udpegede William Black til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 19. april 
1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 255. plenarforsamling den 27. april 1988, 
uden stemmer imod, men én hverken for eller imod, følgende udtalelse.