DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/6

Høringskonsulentens endelige rapport (1)

Afgørelse om tilsagn i sag COMP/39.398 — VISA MIG

2011/C 79/04

Udkastet til afgørelse, der er forelagt Kommissionen i henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1/2003 vedrører en del af sag COMP/39.398 — VISA MIG, som i øjeblikket undersøges af Kommissionen. I en klagepunktsmeddelelse af 3. april 2009, der bl.a. er stilet til Visa Europe Limited (»Visa Europe«) kom Kommissionen til den foreløbige konklusion, at Visa Europe har overtrådt artikel 101 i TEUF og artikel 53 i EØS-aftalen ved at fastsætte multilateralt aftalte interbankgebyrer (»MIG«) for grænseoverskridende og visse indenlandske salgsstedstransaktioner foretaget med debetkort, debetkort med forskudt betaling og forbrugerbetalingskort inden for EØS-området (»hovedsagen«).

Udkastet til afgørelse vedrører kun de MIG'er, som Visa Europe har fastsat for grænseoverskridende og visse indenlandske salgsstedstransaktioner foretaget med VISA-, VISA Electron- og V PAY-forbrugerbetalingskort med direkte betaling inden for EØS. Afgørelsen omhandler ikke Visa Europe's MIG'er for transaktioner foretaget med forbrugerbetalingskort og debetkort med forskudt betaling, som fortsat undersøges af Kommissionen.

Det var oprindelig Karen Williams, der var ansvarlig for denne sag. Efter min udnævnelse til høringskonsulent den 16. september 2010 har jeg overtaget ansvaret for sagen.

1. Skriftlig og mundtlig procedure

Den 28. november 2006 indledte Kommissionen på eget initiativ en undersøgelse af de MIG'er, der er fastsat for grænseoverskridende og visse indenlandske salgsstedstransaktioner foretaget med VISA- og V PAY-forbrugerbetalingskort inden for EØS. På baggrund af denne undersøgelse indledte Kommissionen den 6. marts 2008 en kartelsag efter artikel 101 i TFEU og artikel 53 i EØS-aftalen, og der blev efterfølgende den 3. april 2009 fremsendt en klagepunktsmeddelelse til Visa Europe.

Den 15. juni 2009 indgav EuroCommerce en klage mod Visa Europe med påstand om, at de gebyrer, som Visa Europe og dets medlemsbanker pålægger detailhandlende, udgør overtrædelse af EU's konkurrenceregler. EuroCommerce fik status som klager i hovedsagen.

Under den skriftlige procedure i hovedsagen fik Visa Europe aktindsigt, og efter en begrundet anmodning forlængede den daværende høringskonsulent tidsfristen for at svare på klagepunktsmeddelelsen til den 30. juli 2009. Visa Europe svarede inden for den fastsatte tidsfrist. Visa Europe anmodede om yderligere aktindsigt for at få mulighed for at gennemgå beviserne fra de undersøgelser vedrørende den handlendes bank og den indløsende bank, som Kommissionen gennemførte i undersøgelsesfasen. Efter at visse virksomheder, der havde fremlagt oplysninger, havde anmodet om fortrolig behandling, blev der oprettet et datarum i Kommissionen fra den 28. september til den 6. oktober 2009 for at give mulighed for aktindsigt. Efter afslutningen af datarumsproceduren, blev der fastsat en ny frist for Visa Europe's supplerende svar til klagepunktsmeddelelsen, som efter en begrundet anmodning, blev forlænget til 30. oktober 2009. Visa Europe overholdt denne tidsfrist.

Seks interesserede parter fik adgang til hovedproceduren. De blev underrettet om procedurens karakter og genstand i overensstemmelse med artikel 13 i Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 (2). I sin anmodning af 23. november 2009 om at få status som interesseret tredjepart anmodede MasterCard specifikt om en kopi af den ikke-fortrolige version af klagepunktsmeddelelsen. Denne anmodning blev efterfølgende gentaget ved flere lejligheder. Jeg afviste MasterCard's anmodning under henvisning til en afgørelse, der blev truffet den 13. oktober 2010 med hjemmel i artikel 8 i mandatet, med den begrundelse, at Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 klart sondrer mellem status som klager og status som tredjepart: klageren har ret til at modtage en kopi af den ikke-fortrolige version af klagepunktsmeddelelsen, medens tredjeparten kun har ret til at blive skriftligt underrettet om procedurens karakter og genstand (3). I lyset af MasterCard's deltagelse i disse procedurer finder jeg desuden, at MasterCard havde mulighed for at fremsætte sine bemærkninger og udøve sine rettigheder som tredjepart.

Visa Europe hævdede i hovedproceduren, at virksomhedens ret til at forsvare sig var blevet tilsidesat, fordi den ikke havde fået adgang til vigtige og/eller diskulperende beviser. Visa Europe hævdede endvidere, at det havde været nødvendigt at svare på klagepunktsmeddelelsen, inden man havde fået adgang til »centrale beviser« i Kommissionens sagsakter. Visa Europe anmodede derfor høringskonsulenten om at gennemgå sagen i sin helhed for at fastslå, hvorvidt eventuelle diskulperende beviser burde være videregivet til Visa Europe. Ved brev af 16. november 2009 meddelte den daværende høringskonsulent, at det er GD for Konkurrence og ikke høringskonsulenten, der i første omgang afgør, om bevismateriale i Kommissionens sagsakter skal videregives til en part. Visa Europe rejste derfor spørgsmålet over for GD for Konkurrence. GD for Konkurrence meddelte den 20. november 2009 Visa Europe, at — under hensyn til tredjeparternes ønske om fortrolighed i forbindelse med disse dokumenter — kunne anmodningen om en ny gennemgang af sagens bevismateriale kun overvejes, hvis der forelå mere præcise oplysninger, som retfærdiggjorde anmodningen vedrørende hvert enkelt dokument. Visa Europe gik ikke videre med dette spørgsmål. Jeg mener derfor ikke, at virksomhedens ret til at forsvare sig er tilsidesat.

Alle hovedsagens parter benyttede sig af retten til at blive hørt ved den mundtlige høring, som fandt sted den 30. november og 1. december 2009.

2. Forslag til udkast til tilsagn

Efter den mundtlige høring i hovedproceduren foreslog Visa Europe den 26. april 2010 et sæt tilsagn vedrørende dets intraregionale MIG'er for forbrugerkort til direkte betaling samt visse andre netregler.

Den 28. maj 2010 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende i medfør af artikel 27, stk. 4 i forordning (EF) nr. 1/2003, der indeholdt et kort resumé af de afgivne tilsagn og en anmodning til tredjemand om at fremsætte bemærkninger hertil inden for en måned efter offentliggørelsen (4). Kommissionen modtog i alt tretten bemærkninger, der var fremsat af klageren, andre kortselskaber, finansielle institutioner og handelssammenslutninger. Kommissionen underrettede Visa Europe om de modtagne bemærkninger, og på baggrund af disse afgav Visa Europe reviderede tilsagn den 10. september 2010. I det væsentlige gav Visa Europe tilsagn om at lægge et loft på de årligt vægtede gennemsnitlige grænseoverskridende MIG'er, der gælder for forbrugerkreditkort med direkte betaling og foreslog yderligere tilsagn vedrørende visse netregler.

Ved brev af 27. september 2010 meddelte Kommissionen EuroCommerce, at de foreslåede reviderede tilsagn tilsyneladende imødekom Kommissionens betænkeligheder vedrørende Visa Europe's MIG'er for forbrugerkreditkort til direkte betaling (5). Den 21. oktober 2010 fremsatte EuroCommerce bemærkninger til dette brev.

På baggrund af de reviderede tilsagn er Kommissionen nu nået frem til den konklusion, at proceduren med hensyn til Visa Europe's MIG'er for forbrugerkreditkort til direkte betaling bør afsluttes, jf. dog artikel 9, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003.

Høringskonsulenten har i forbindelse med de foreslåede tilsagn ikke modtaget anmodninger fra Visa Europe, klageren eller nogen tredjepart.

I lyset af ovenstående finder jeg, at parternes ret til at blive hørt er blevet respekteret i denne sag.

Bruxelles, den 26. november 2010 Wouter WILS

(1) I henhold til artikel 15 og 16 i Kommissionens afgørelse (2001/462/EF, EKSF) af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21) (»Mandatet«).

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004 om Kommissionens gennemførelse af procedurer i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (EUT L 123 af 27.4.2004, s. 18).

(3) Artikel 6, stk. 1, og artikel 13, stk. 1.

(4) EUT C 138 af 28.5.2010, s. 34.

(5) I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 773/2004, artikel 7, stk. 1.