Nr. C 221/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
Udtalelse om Fællesskabets middelhavspolitik 
(89/C 221/05) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 25. januar 1989 i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om Fællesskabets middelhavspolitik. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for EF's eksterne forbindelser, handels- og 
udviklingspolitik, som udpegede Andrea Amato til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 16. juni 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 268. plenarforsamling, den 12. juli 1989, 
med 45 stemmer for, 19 imod, mens 17 hverken stemte for eller imod, følgende udtalelse 
(afstemning med navneangivelse). 
1. Indledning 
1.1. I sin udtalelse af 31. januar 1985 om Kommissio­
nens forslag vedrørende »Iværksættelsen af en middel­
havspolitik for det udvidede Fællesskab« (l), som frem­
sattes på anmodning af Kommissionen, tilkendegav 
ØSU sit syn på Kommissionens første forslag (2) til 
forhandling med 12 middelhavstredjelande (MTL) (3) 
om tillægsprotokoller til de allerede eksisterende asso­
cierings- og samarbejdsaftaler samt om nye finansie-
ringsprotokoller. ØSU gav i udtalelsen udtryk for sin 
generelle godkendelse af Kommissionens forslag, men 
fremkom dog med visse bemærkninger og forslag. 
ØSU beklager, at der hverken i de nu endeligt vedtagne 
protokoller eller mere generelt fra Rådets side er blevet 
taget hensyn til visse af ØSU's væsentlige bemærkninger 
om for eksempel samhandelen med industriprodukter 
og samarbejde på det sociale område. 
1.2. ØSU skal ligeledes gøre opmærksom på, at det 
hverken er blevet hørt af Kommissionen eller Rådet om 
Kommissionen efterfølgende forslag [om tilpasning af 
markedsordningerne (4) og om økonomisk samarbej­
de (5)] eller om de forskellige henstillinger til Rådets 
beslutninger i forbindelse med protokolaftalerne med 
de forskellige middelhavstredjelande. 
1.3. Med gennemførelsen af de nye protokoller er 
der indledt en ny fase i forbindelserne mellem EF og 
middelhavstredjelande. En række faktorer, der giver 
anledning til bekymring og utilfredshed både i middel-
havstredjelandene og i EF's middelhavsregioner, over­
skygger dog dette. 
(') EFT nr. C 87 af 9. 4. 1985. 
(2) KOM(84) endelig udg. af 11. maj 1984. 
(3) De 12 middelhavstredjelande, som EF har indgået aftaler med, 
er følgende: Malta, Cypern og Tyrkiet (associeringsaftaler); 
Marokko, Tunesien, Algeriet, Egypten, Jordan, Libanon, Sy­
rien, Jugoslavien (samarbejdsaftaler), Israel (aftale om fri 
adgang). Med andre ord samtlige tredjelande i middelhavs-
bækkenet med undtagelse af Libyen og Albanien. 
(4) KOM(85) endelig udg. af 17. juli 1985. 
(s) KOM(85) endelig udg. af 30. september 1985. 1.4. Der fremsættes i dag fra flere sider krav om en 
generel nytænkning omkring EF's middelhavspolitik og 
om ny udformning heraf, som svarer til denne større 
udfordring. 
1.5. Europa-Parlamentet bevæger sig i denne retning 
med politiske tiltag til at oprette et »samarbejdsråd for 
middelhavsområdet«, som skal munde ud i en global 
samarbejdskontrakt mellem EF og samtlige middelhavs­
tredjelande. 
1.6. ØSU agter med denne initiativudtalelse at yde 
sit bidrag til, at middelhavspolitikken udvikles i en ny 
retning. Vurderingerne og forslagene heri tager ud­
gangspunkt i de analyser, som er indeholdt i rapporten 
hertil. 
FØRSTE DEL: EN NY EF-MIDDELHAVSPOLITIK 
2. Nødvendigheden af en ændring af den aktuelle mid­
delhavspolitik 
2.1. Forskydningerne i den internationale politiske 
situation, økonomiens globale udstrækning, de øgede 
skævheder mellem verdens nordlige dele og sydlige dele 
og gennemførelsen af det indre EF-marked gør det 
nødvendigt at omdefinere EF's internationale rolle både 
politisk og økonomisk. 
De nye udfordringer, de nye muligheder og det voksen­
de ansvar forudsætter, også selv om problemer som 
identitet og europæisk enhed trænger sig stadig mere 
på, en omprioritering i EF's eksterne forbindelser og 
navnlig en afgrænsning af deres funktioner. Det er 
således nødvendigt at opstille differentierede mål og 
kriterier for EF's eksterne relationer afhængigt af, om 
vægten i de forskellige områder lægges på a) handelsin-
teresser; b) udviklingssamarbejde og -støtte; c) forsk­
ning og opbygning af komplementaritet, interaktion og, 
i videre perspektiv, økonomisk integration. 
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/17 
2.2. ØSU mener i den forbindelse, at EF bør give 
middelhavstredjelandene øget opmærksomhed og 
øgede forpligtelser, og det både med hensyn til priorite­
ring og ud fra en strategisk synsvinkel, ved at lade disse 
falde ind under denne tredje kategori i den ovenfor 
opstillede klassificering. 
2.3. EF står foran at skulle gøre sin entré på den 
internationale scene, som beherskes af to store strategi­
ske områder, det amerikanske og det asiatiske, og kan 
ikke, selv om det står stærkere med gennemførelsen af 
det indre marked, klare konkurrencen, med mindre det 
udvider sit »eget« økonomiske område og sine marke­
der. Dette strategiske »europæiske« område kan kun 
opbygges, hvis EF retter sin opmærksomhed mod sine 
naboer: Den europæiske Frihandelssammenslutning 
(EFTA), Østeuropa og middelhavsbækkenet. For så 
vidt angår sidstnævnte område, bør EF snarest søge 
at indhente det forsømte, da amerikansk og japansk 
interesse og tilstedeværelse her gør sig gældende, såvel 
inden for handel, investeringer, økonomisk støtte og, 
ikke mindst, med hensyn til teknologisk »kolonisering«. 
2.4. Naturligvis er der stor forskel på den økonomi­
ske og politiske modenhed i de tre ovennævnte områder. 
Specielt for så vidt angår middelhavstredjelandene, vil 
det ikke være muligt i større omfang at skabe komple­
mentaritet, interaktion for ikke at tale om økonomisk 
integration, hvis ikke den nuværende, store udviklings-
kløft i forhold til EF indsnævres. 
2.5. Dette er en af grundene til, at EF bør være meget 
interesseret i udviklingen af middelhavstredjelandene. 
Men der er også andre, specielt den demografiske udvi­
kling. Ifølge fremskrivningerne forventes det, at be­
folkningstallet i EF falder fra 320 millioner til 310 
millioner inden 2020, mens befolkningstallet i middel­
havstredjelandene stiger fra 200 til 500 millioner. En 
sådan demografisk tidsbombe ville få følgevirkninger 
for EF. Hvor nødvendigt det end måtte være at indføre 
administrative foranstaltninger, vil dette ikke i sig selv 
kunne dæmme op for en indtrængen af millioner og 
atter millioner af disse landes borgere i EF. Det er 
nødvendigt at hjælpe middelhavstredjelandene til at 
skabe leve- og arbejdsmuligheder på stedet, idet der i 
denne sammenhæng må tages højde for relationerne 
mellem økonomisk vækst og befolkningstilvækst. 
2.6. Man må heller ikke glemme, at middelhavsbæk­
kenet i stadig stigende grad er hjemsted for interne 
konflikter og sociale og religiøse spændinger, hvis eks­
treme udslag nu kan opleves på europæisk jord. Disse 
fænomener kan ikke imødegås blot ved, at man ignore­
rer disse, eller ved at medlemslandene hver især træffer 
deres foranstaltninger. De økonomiske og sociale forhold i middelhavstredje­
landene er baggrunden for disse konflikter og spændin­
ger, omend de ikke er den eneste årsag. I øvrigt er EF's 
interesse i at sikre middelhavstredjelandénes udvikling 
i høj grad knyttet til spørgsmålet om sikkerhed i dets 
egne middelhavsområder. 
2.7. ØSU mener derfor, at der nok bør ske en udbyg­
ning af det politiske samarbejde med middelhavsbække­
net, men at tidspunktet nu også er inde, hvor EF's 
middelhavspolitik på det økonomiske og sociale områ­
de må omformes og udvikles. 
2.8. EF's forståelse for nødvendigheden af en middel­
havspolitik er overordentlig glædelig. Den har styrket 
forbindelserne med middelhavstredjelandene og har af­
gjort været til fordel for såvel EF som disse tredjelande. 
Nu, hvor der er forløbet ti år, må man dog erkende, at 
de overordnede målsætninger, der indgik i denne poli­
tik, ikke er blevet indfriet. 
Thi selv om der er opnået positive resultater, må det 
påpeges: at samhandelen mellem EF og middelhavstred­
jelandene har ikke nået det forventede omfang, at EF 
mister terræn i sin handel med disse lande, at bestræbel­
serne for at genskabe ligevægt i handelssamkvemmet er 
slået fejl, samt at middelhavslandenes underskud over 
for EF-landene (bortset fra råolie) er steget kraftigt. 
Middelhavspolitikken har ikke kunnet forhindre en for­
værring af den økonomiske og sociale situation i mid­
delhavstredjelandene [nedgang i bruttonationalprodukt 
(BNP) per capita, stigende afhængighed af fødevareim­
port og øget gældsætning] (l). 
2.9. Når EF's middelhavspolitik kun har givet delvise 
resultater, skyldes det afgjort, at aftalerne har været 
begrænset i deres rækkevidde og ikke er blevet gennem­
ført med konsekvens. For eksempelstrider EF's protek­
tionistiske forholdsregler ofte imod målsætningen om 
at øge middelhavstredjelandénes eksport. Det gælder 
også spørgsmålet om vandrende arbejdstagere, hvor EF 
endnu ikke fuldt og helt har opfyldt forpligtelserne i 
aftalerne. Det gælder for eksempel de meget ubetydelige 
ressourcer, som er blevet afsat til finansielt samarbejde, 
og som ingen muligheder har for at give positive resulta­
ter. Men det er navnlig selve den politiske holdning i 
middelhavspolitikken med dens utilstrækkelighed og 
manglende konsekvens, som har været afgørende, samt 
en række andre forhold, som skyldes uløste problemer 
inden for EF. 
2.10. Tager man således middelhavstredjelandénes 
eksport, som er et væsentligt problem — der i øvrigt 
ikke fandt sin løsning med tillægsprotokollerne af 1987/ 
1988 — og analyserer kendsgerningerne, så konstaterer 
man, at det for at fremme eksporten ikke altid er 
tilstrækkeligt med adgang til EF's markeder, fordi for­
udsætningen er, at der produceres varer med en kvalitet 
(') Jf. pkt. 2.6 i sektionens rapport. 
Nr. C 221/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
og standard, der kan leve op til efterspørgslen på et 
bestandig mere kræsent marked som det europæiske. 
Spørgsmålets løsning må derfor tage udgangspunkt i 
menneskelige ressourcer, teknologisk udvikling og mid-
delhavstredjelandenes produktionssystem. 
2.11. Det er således den politiske holdning til ud­
viklingen af middelhavstredjelandene, som kræver en 
omfattende revision. Det drejer sig specielt om den 
opfattelse i den nuværende middelhavspolitik, at eks­
porten næsten alene skal tjene som drivkraft for ud­
viklingen i middelhavstredjelandene. Erfaringen viser, 
at eksporten kun kan få en afgørende betydning for 
udviklingen, hvis der eksisterer en teknologisk avance­
ret produktionsstruktur, som kan skabe værditilvækst, 
kapitalakkumulering og fremme investeringer på stedet. 
Det er i forhold til denne målsætning, at for eksempel 
opgivelsen af en specifik samarbejdspolitik på råolieom­
rådet, til trods for EF's store import, har givet negative 
resultater. Det er således klart, at tanken om udviklings­
støtte, som er gennemført med finansprotokollerne 
(støtte til det enkelte produkt) ikke slår til i forbindelse 
med denne målsætning. 
2.12. Der kan dog kun udformes en ændret og mere 
velfungerende middelhavspolitik, hvis man får fjernet 
visse af de restriktive faktorer, som ikke har med selve 
middelhavspolitikken at gøre, i det mindste dem, EF 
selv har indflydelse på. 
Der er for det første den objektive konkurrence mellem 
middelhavstredjelandenes aktuelle og potentielle pro­
dukter og produkterne i EF's middelhavsregioner. Selv 
om man må udelukke enhver tanke om protektionisme 
(lukning for eksporten fra middelhavstredjelandene), 
hvilket yderligere vil forværre den socio-økonomiske 
situation i middelhavstredjelandene, medføre både en 
nedgang i deres import fra EF samt negative politiske 
reaktioner, så er det på den anden side vanskeligt at 
forestille sig, at middelhavstredjelandene skulle gives 
flere eksportindrømmelser, end de har nu, hvis ikke der 
sker en ændring af udviklingen i EF's sydlige områder, 
da disse i de fleste tilfælde vil gå på tværs af vitale 
interesser i store dele af EF. 
De negative følgevirkninger, som middelhavstredjelan­
denes import af billige landbrugsprodukter har for føde­
vareselvforsyningen, er en anden ekstern faktor. Også 
selv om der er tale om et problem, som ikke udelukken­
de skyldes EF, er der ingen tvivl om, at yderligere 
reform af den fælles landbrugspolitik kan bidrage til at 
ændre situationen. 
2.13. ØSU mener derfor ikke, at disse begrænsninger 
og hindringer kan ryddes af vejen inden for rammerne 
af den aktuelle middelhavspolitik, som allerede har udtømt de fleste af sine muligheder, og heller ikke uden 
en tilpasning af EF's politik i al almindelighed. 
2.14. Udviklingen af middelhavstredjelandene og be­
skyttelsen af middelhavsområdernes interesser forud­
sætter en middelhavspolitik, der som målsætning har 
en samlet udvikling af hele middelhavsbækkenet. Over­
vejelser over, hvordan man mest effektivt kan bidrage 
til middelhavstredjelandenes udvikling, og over den 
overordnede udviklingsmodel, som skal gennemføres, 
har også bragt ØSU til denne konklusion (1). 
2.15. Udviklingen af hele middelhavsbækkenet kan i 
øvrigt give EF gode muligheder for at udvide det »indre 
marked« mod syd og gøre det dobbelt så stort. Middel­
havsbækkenet bør være det område, hvor en udvidelse 
af et strategisk Euro-middelhavsområde først kommer 
på tale, da det udgør en »ny grænse« for Europa. 
Opbygningen af et strategisk Euro-middelhavsområde 
må imidlertid ikke forveksles med en senere udvidelse 
af EF mod syd. Der er tværtimod tale om en fælles 
plan, som forskellige politiske og økonomiske organer 
sammen udarbejder. 
3. Generelle retningslinjer for en ny politik 
3.1. En EF-politik for middelhavsområdet, som ikke 
blot drejer sig om støtte og samhandel, forudsætter, at 
EF og middelhavstredjelandene i fællesskab udarbejder 
en differentieret plan for en samordnet udvikling. En 
sådan plan vil være effektiv, hvis den ud over et økono­
misk indhold også får plads til et egentligt kulturelt 
og politisk indhold. En samordnet udviklingsstrategi 
kræver en virkelig vilje til dialog mellem EF og middel­
havstredjelandene og mellem de forskellige berørte 
lande, som også bør omfatte arbejdsmarkeds- og befol­
kningsforhold. 
Det er indlysende, at denne strategi derfor også bør 
kunne føre til resultater på det samfundskulturelle om­
råde. Fred mellem middelhavstredjelandene, en vækst 
til gavn for alle i de enkelte samfund, respekt for og 
gensidig anerkendelse af religiøse traditioner og skikke 
er afgørende forudsætninger for, at en politik for 
samordnet udvikling kan gennemføres på en fornuftig 
og kontinuerlig måde. 
3.2. En sådan plan, som skal gennemføres med behø­
rig hensyntagen til de respektive parters suverænitet og 
autonomi, kræver, at både EF og middelhavstredjelan­
dene indgår nogle forpligtelser, som dog vil være til at 
bære på grund af de store fordele, derdigennem kan 
opnås. 
(') Jf. pkt. 11 og 12 i sektionens rapport. 
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/19 
3.3. Dette indebærer for EF: 
— at de konkurrenceproblemer, der følger af en grad­
vis åbning for middelhavstredjelandenes landbrugs-
og industrieksport, skal løses gennem en produk-
tionsomlægningsproces, der indgår som led i EF's 
øvrige politik, og som indledes i EF's middelhavsre-
gioner, 
— at en sådan proces skal følges op af en sammen­
hængende revision/udbygning af EF's politik (den 
fælles landbrugspolitik, industri-, F&U-, energi-, 
transport- og regionalpolitikken) på en måde, der 
fremmer en geografisk og sektoriel afvejet fordeling 
af produktionsapparatet. 
3.4. Middelhavstredjelandene bør også tage deres 
produktionsvalg op til fornyet overvejelse inden for 
disse fælles rammer, som er fastlagt ud fra et kompatibi-
litetshensyn, og som ud fra målsætningen om primært 
at fremme udviklingen i hele middelhavsbækkenet bør 
sikre, at det enkelte tredjelands valg virkeliggøres under 
hensyntagen til behovene i de øvrige tredjelande, i EF's 
middelhavsregioner og i EF-landene som sådan. 
3.5. Forudsætningen for komplementaritet og frem­
tidig økonomisk integration i middelhavsbækkenet er 
en gradvis nedbrydning af forskellene mellem EF's sydli­
ge regioner og EF's centrale og nordlige regioner. EF's 
middelhavsregioner skal i den forbindelse have en stra­
tegisk rolle som bindeled mellem EF's mest udviklede 
områder og de udviklingsprocesser, som finder sted i 
middelhavsområdet. 
3.6. Dette indebærer gennemførelse af målsætningen 
om intern kohæsion som led i en mere omfattende ny 
»interregional« arbejdsdelingsproces, som medinddra­
ger middelhavstredjelandene og fremhjælpes ved at give 
EF's middelhavsregioner en ny rolle og placering inden 
for de mere avancerede og nyskabende teknologier, som 
i dag benyttes i industrilandene. 
3.7. Kun hvis EF's sydlige områder integreres i disse 
udviklingsprocesser, vil de få mulighed for selv at frem­
me en udviklingsstrategi for det samlede middelhavs-
bækken, hvoraf de geografisk og strategisk er en be­
standdel. Denne strategi skal have til formål: 
— fysisk at bringe Middelhavets to randområder nær­
mere hinanden og også de forskellige regioner, som 
befinder sig imellem disse langs nord-syd og øst-
vest aksen, på grundlag af et egnet transport- og 
telekommunikationsnet. 
— at skabe komplementaritet mellem industrisektorer 
(herunder også i landbruget), som kan sikre samtlige middelhavsregioner mulighed for innovation, 
teknologi og avancerede serviceydelser, samtidig 
med at lokale, miljømæssige og kulturelle ressourcer 
prioriteres. 
3.8. Gennemførelsen af enhedsmarkedet og de pro­
duktionsmæssige og samfundsmæssige omlægninger, 
dette indebærer, er en passende lejlighed til at gennem­
føre denne nye »interregionale« arbejdsdeling. Virk­
somheder af europæisk tilsnit, i første række det euro­
pæiske selskab, kunne virke som en af de drivende 
kræfter bag den operation, som også vil indebære koor­
dinering af sektorpolitikken og den økonomiske politik, 
samt koordinering af det offentliges efterspørgsel og 
forhandling med arbejdsmarkedets parter. 
3.9. Globalitetsprincippet, som var udgangspunktet 
for udformningen af EF's middelhavspolitik og blev 
genoptaget og udbygget med Kommissionens memo­
randum af 1982, må understreges. Dette princip må 
derfor ajourføres, således at middelhavspolitikken kom­
mer til at omfatte middelhavsbækkenet »globalt« lige 
fra EF's randområder, hvis problemer afgjort skal løses 
på EF-plan og gennem integration med EF's centrale/ 
nordlige områder; men der bør også tages hensyn til 
de nye krav om kompatibilitet og kohærens, som er 
nødvendige for en effektiv middelhavspolitik. 
3.10. Hvis man tager udgangspunkt i enhedstanken, 
uanset de eksisterende forskelle og den helt afgørende 
nødvendighed af at opretholde en effektiv dialog mel­
lem alle middelhavstredjelande med det formål at sikre 
gensidig anerkendelse af de enkelte landes nationale 
og historiske identitet, så mener ØSU, at den globale 
middelhavspolitik bør: 
— hæve sig op over de enkelte medlemslandes og mid­
delhavstredjelandenes interesser af hensyn til de fæl­
les fremtidsperspektiver, 
— undgå at give anledning til, at nogle middelhavstred­
jelande tror at skulle opnå særlige begunstigelser 
ud fra forestillinger om at have særlig betydning i 
europæisk sammenhæng, 
— opgive de eksisterende bilaterale forbindelser mel­
lem EF og middelhavstredjelande, som medvirker 
til at øge skævhederne mellem de forskellige lande 
i middelhavsbækkenet, 
— sikre koordinering, inden for fælles rammer, af den 
samarbejdspolitik med middelhavstredjelande , som 
de enkelte medlemslande fører, ved at yde EF-bi-
stand (arbejdkraft og finansielle midler) til nationale 
og regionale initiativer og ved at støtte overførselen 
til EF af beføjelser, således at EF bliver hovedaktø­
ren på dette område. 
Nr. C 221/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
3.11. Målsætningerne i finansprotokollerne fra 1987-
1988 kan kun opnå værdi og effektivitet inden for 
rammerne af en global middelhavspolitik, som gradvis 
fører frem til en økonomisk integration, der også omfat­
ter EF, og ØSU, som fuldt og helt godkender disse 
målsætninger, mener, at der heri også skal indgå kort­
og mellemfristede mål for den globale middelhavspoli­
tik. Det drejer sig om følgende: 
— udvikling og diversificering af landbrugsproduktio­
nen for at nedbringe levnedsmiddelafhængigheden, 
— diversificering af landbrugseksporten for at opnå 
større komplementaritet mellem de forskellige re­
gioner omkring Middelhavet, 
— økonomisk komplementaritet mellem EF og middel-
havstredjelandene via samarbejde inden for industri, 
tjenesteydelsessektoren, F&U, uddannelse osv., 
— regionalt og multilateralt samarbejde. 
3.12. ØSU finder det vigtigt, at disse mål umiddel­
bart bliver omfattet af reel EF-støtte til investeringer i 
middelhavstredjelandene og helst i form af joint venture 
inden for ramme af udviklingsaftaler (se pkt. 4). 
Der melder sig i den forbindelse følgende vigtige spørgs­
mål: investeringernes karakter, deres teknologiske ni­
veau, deres funktion i relation til udviklingen af middel-
havstredjelandenes produktionssystem, deres fordeling 
på hendholdsvis hjemmemarked og eksport og den præ­
ference, som skal gives forarbejdning af naturlige res­
sourcer på stedet. Med hensyn til disse spørgsmål henvi­
ses der til pkt. 11 og 12 i rapporten. 
3.13. En fremtidig økonomisk integration på regio­
nalt plan mellem middelhavstredjelandene er af afgø­
rende betydning for en global og integreret udvikling i 
middelhavsområdet. Udvidelsen af deres interne marke­
der, komplementaritet og interaktion (man behøver 
blot at tænke på landbrug og olieindustrien) og løsnin­
gen af interne konflikter taler herfor. ØSU ser derfor 
med tilfredshed på oprettelsen af Maghrebunionen mel­
lem Algeriet, Libyen, Marokko, Mauritanien og Tune­
sien, ligesom det glæder sig over det nu oprettede samar­
bejdsråd mellem Egypten, Jordan, Irak og Nordyemen. 
ØSU slår til lyd for, at EF iværksætter en konkret 
aktion for at støtte disse initiativer, hvilket naturligvis 
også skal ske ud fra et globalt syn på situationen i 
middelhavsområdet. Oprettelsen af post 967 på EF's 
budget, som ØSU glæder sig over, kan betragtes som 
et første skridt i denne retning. 
3.14. I sidste instans er den middelhavspolitik, som 
foreslås af ØSU, en global politik, hvis mål er økono­
misk integration og kohærens. Fra at være en samar­bejdspolitik bør denne i stedet blive en fælles udvi­
klingspolitik for EF og middelhavstredjelandene, som 
eventuelt senere kan udbygges. Samarbejdsinitiativerne 
er kun midler, som skal danne grundlag for den fælles 
udviklingspolitik. 
4. Et basisværktøj: »Udviklingsaftalen« 
4.1. Den politik for fælles udvikling, som er skitseret 
ovenfor, stiller krav om et beslutningsværktøj, som 
forpligter begge parter. Et sådant værktøj har man i 
»udviklingsaftalen«. 
4.2. Aftalen skal forpligte EF og et eller flere middel-
havstredjelande samt andre offentlige (i EF-, nationalt 
eller lokalt regi) eller private organisationer i det ene 
og det andet land til at gennemføre specifikke aktiviteter 
inden for rammerne af et udviklingsprogram. 
4.3. Aftalen og udviklingsprogrammet bør omfatte 
et konsekvent hele af udviklingsaktioner, som skal 
gennemføres enten i middelhavstredjelande eller i EF, 
kontraktlige forpligtelser af kommerciel tilsnit samt 
finansielle forpligtelser. 
4.4. Praksisen med at yde støtte til enkeltstående 
projekter bør revideres, da individuelle direkte investe­
ringer som hovedregel kun har en begrænset afsmit­
ningseffekt. I aftalen bør den enkelte investering være 
integreret vertikalt med andre investeringer i produk­
tionskæden og horisontalt med initiativer på infrastruk­
tur-, erhvervsuddannelses- og innovationsområdet m.v. 
I aftalerne kunne udviklingsforanstaltningerne indgå 
som led i langtidsleveringskontrakter, som garanterer 
EF forsyningssikkerhed (f.eks med hensyn til råstoffer), 
og samtidig sikre middelhavstredjelandene en prisstabi­
litet, der betyder, at deres bytteforhold ikke forringes. 
4.5. De udviklingsprogrammer, aftalerne rummer, 
skulle derved antage karakter af integrerede program­
mer. Disse behøver ikke nødvendigvis vedrøre et mid-
delhavstredjeland i dets helhed, eller omfatte alle tænke­
lige foranstaltninger i dette land. Programmerne kan 
således også indgå som led i en overordnet udviklings­
aktion, hvorved iværksættelse og finansiering på en 
smidig måde kan afpasses efter omstændighederne. Pro­
grammerne fastlægges derfor efter produktionsgren og 
efter geografisk område. 
4.6. Udviklingsaftalen kan — takket være foran­
staltningernes og forpligtelsernes tresidede struktur — 
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/21 
også bruges som et værktøj til at skabe en konkret 
udvikling i varesamhandelen samt til at skabe komple­
mentaritet og økonomisk integration mellem middel-
havstredjelande tilhørende samme region, specielt hvor 
der i forvejen er tale om et institutionaliseret regionalt 
samarbejde (som f.eks. unionen af arabiske Maghreb-
lande og det arabiske samarbejdsråd)! 
5. Finansieringsmidler 
5.1. Middelhavstredjelandenes gældssituation for­
værres fortsat. De har også behov for at finansiere 
underskuddet på deres betalingsbalance, idet der ikke 
er umiddelbare udsigter til, at de kan øge deres eksport 
mængdemæssigt eller værdimæssigt. Finansieringen af 
betalingsbalanceunderskuddet og behovet for en finan­
siering af det udviklingsmæssige take-off stiller krav 
om betydelig kapitalimport over en lang periode, og 
om en tilbagebetaling af denne over en endnu længere 
periode. 
5.2. En fælles udviklingspolitik som den her skitsere­
de pålægger EF en pligt til så vidt muligt at påtage sig en 
finansieringsrolle i forhold til middelhavstredjelandene. 
Omfanget af denne forpligtelse bør være langt større 
end den aktuelle. 
5.3. Lån og støtte (som ikke skal betales tilbage) ydet 
af EF bør hverken tage form af betalingsbalancestøtte 
eller af traditionel bistandshjælp (som egner sig bedre 
til fattige lande), men derimod at støtte til strukturtil­
pasninger — som et alternativ til makro-økonomiske 
stabiliseringsforanstaltninger via Den internationale 
Valutafond (IMF) (som middelhavstredjelande ikke kan 
påtage sig). 
5.4. Der bør udvikles mekanismer for tilførsel af 
risikovillig kapital, således som dette allerede er stipule­
ret i finansprotokollerne indgået med middelhavstredje­
landene. ØSU undrer sig imidlertid over, at disse meka­
nismer tager form af lån (selv om disse er efterstillet og 
ydes på særlige betingelser), som Den europæiske 
Investeringsbank (EIB) stiller til rådighed (og opkræver 
renter på); det havde været bedre, om der blev oprettet 
en revolverende fond til formålet. 
5.5. Ved den fremtidige europæiske centralbank 
kunne der åbnes en afdeling, specielt for middelhavslan­
dene, som instrument til finansiering af udviklingspro­
grammer. Herved vil der også kunne etableres en ko­
bling til Verdensbankens initiativer. 
5.6. Det må også være EF's opgave — som led i 
etableringen af det strategiske euro-mediterrane område 
— at beskytte middelhavstredjelandene mod valuta­
kursrisici i deres handelsmæssige og finansielle transak­tioner. Dette kan ske ved i mere udstrakt grad at angive 
priserne på råstoffer, olie samt landbrugs- og industri­
varer i ECU og ved at yde ECU-lån til middelhavstredje­
lande. 
5.7. ØSU forbeholder sig ret til senere at se nærmere 
på spørgsmålet om kanalisering af finansieringsmidler 
til middelhavstredjelandene. I denne sammenhæng 
agter det at fremlægge konkrete forslag til udformning 
af det finansielle samarbejde. 
6. Institutionelle former 
6.1. Den her skitserede middelhavspolitik kan ikke 
blot baseres på bilaterale aftaler. Efter ØSU's mening vil 
en global konvention eller en traktat — med forbillede i, 
hvad der foreslås i Kommissionens memorandum (1) 
fra 1982 og på den seneste konference for et globalt 
samarbejde i middelhavsområdet, forslag som bakkes 
op af Europa-Parlamentet — være den løsning, der 
bedst opfylder kravene til en ny middelhavspolitik. Til 
forskel fra Lomé-konventionen drejer det sig ikke om 
en konvention om udviklingssamarbejde, men om en 
konvention for fælles udvikling af EF og middelhavs-
tredjelande. 
6.2. En global konvention skal ikke indebære, at 
EF's aktioner og opgaver ensartetgøres i forholdet til 
disse lande, men derimod, at der fastlægges én samlet 
ramme, som danner udgangspunktet for formulering af 
målsætninger, stategier og beslutninger, som vedrører 
udviklingen i hele det euro-mediterrane område. Ud-
viklingsaftalerne bør være tilpasset de enkelte middel-
havstredjelandes (eller middelhavstredjelande-grup-
pers) specifikke problemer og behov. 
63. I den globale konvention bør der udstikkes 
hovedretningslinjer for den fælles udviklingspolitik for 
middelhavsområdet, ligesom midlerne i denne politik 
må være angivet. Konventionen bør udformes af EF og 
middelhavstredjelandene i fællesskab, nærmere bestemt 
af de regionale organisationer (hvor sådanne findes). 
Endvidere må medlemsstaternes og EF-regionernes rolle 
fastlægges. 
(') I dette memorandum hedder det bl.a., at Kommissionen, som 
et udtryk for at den ser med fortrøstning på fremtiden, 
erklærer sig rede til at tilbyde samtlige lande i middelhavsom­
rådet, at de kan blive omfatter af en kollektiv kontrakt, så 
snart omstændighederne tillader det. Hermed befæster disse 
lande en fælles vilje til fred og uafhængighed i forhold til 
ydre kræfter, inden for en ramme, som begunstiger deres 
økonomiske ekspansion og fremmer et indbyrdes kulturelt 
samarbejde. 
Nr. C 221/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
6.4. Som led i konventionen må der etableres et 
teknisk instrumentarium (i form af et center eller et 
kontor), som lægges under en fælles ledelse; dette skal 
have til opgave at yde teknisk/planlægningsmæssig bi­
stand i forbindelse med udviklingsaftalerne, idet der 
skal anlægges et dynamisk syn på disse. Centret eller 
kontoret skal især beskæftige sig med en lang række 
sektorer, frem for alt teknologioverførsel. 
6.5. ØSU vil samtidig påpege, at forskellene og de 
fortsatte konflikter mellem de enkelte middelhavstredje-
lande — der er forskellige udviklinger på vej politisk 
— ikke må være en uoverstigelig hindring for indgåelsen 
af en global konvention. På den anden side vil denne 
målsætning kun kunne realiseres gradvis, på baggrund 
af de konkrete resultater, som den naturlige udvikling 
i de nuværende samarbejds- og associeringsaftaler vil 
afføde. 
6.6. I afventning af, at man når frem til disse mål, 
foreslår ØSU — under henvisning til henstillingen i 
resolution af De forenede Nationer (FN) af 7. december 
1988 (2), som blev fremhævet på den allerede nævnte 
konference afholdt af Europa-Parlamentet — at EF 
etablerer et »forum« for middelhavsområdet. Dette 
forum skal være åbent for samtlige middelhavslande og 
involvere forskellige internationale, EF-, nationale og 
regionale institutioner og organer, kredse fra erhvervs-
og samfundslivet, videnskabelige organisationer samt 
repræsentanter for kulturlivet. Det skal have til opgave 
at befæste kontakter, gennemføre analyser og diskutere 
konkrete problemer: lige fra erhvervs- og gældproble­
mer til miljøproblemer og fredskabelsesproblematik. 
6.7. ØSU slår i øvrigt til lyd for snarlig oprettelse af 
»Rådet for samarbejde i middelhavsområdet« som det 
værktøj, hvorved EF-institutionerne og middelhavs-
tredjelandene opbygger den globale middelhavspolitik. 
7. Det økonomiske og sociale livs medinddragelse 
7.1. Forudsætningen for, at en middelhavspolitik, 
der følger dette koncept, krones med held, er, at 
erhvervs- og samfundslivet i EF og i middelhavstredje-
landene yder et konstruktivt bidrag til denne politik og 
drages med ind i den. 
7.2. Med hensyn til den rolle, arbejdsmarkedets par­
ter bør spille, henvises til de generelle kriterier, der er 
opstillet i det oplæg ØSU udarbejdede til det 12. møde 
mellem erhvervs- og arbejdstagerrepræsentanter fra sta­
ter i Afrika, Vestindien og Skillehavet (AVS)/EØF, og 
specielt til sluterklæringen. 
(') Vedtaget på første del af FN-generalforsamlingens 43. møde. 7.3. På dette stadium af konventionens tilblivelse 
kunne ØSU, støttet af Rådet, forpligte sig til: 
— at etablere en stående kontaktgruppe for relationer­
ne mellem ØSU og de økonomiske og sociale råd 
i de enkelte middelhavstredjelande (hvor sådanne 
findes) eller erhvervs- og samfundslivets organisa­
tioner, 
— at arrangere et årligt møde mellem repræsentanter 
for det økonomiske og sociale liv i EF/MTL. 
7.4. ØSU føler, at det har et bidrag at yde til for­
valtningen af middelhavspolitikken og opfordrer Rådet 
og Kommissionen til at give det større medindflydelse 
på middelhavspolitikken. I første omgang anmoder det 
om at blive hørt om de retningsgivende iværksættelses-
planer, som er indeholdt i de seneste finansprotokoller, 
der er indgået med middelhavstredjelandene. 
8. Scenarium for opbygningen af en global middel­
havspolitik 
1. fase: 
— Formulering fra EF-side af et referencepapir vedrø­
rende »Overordnede retningslinjer for en styrkelse 
af EF's middelhavspolitik«. Dette må godkendes af 
Rådet efter forslag fra Kommissionen i samarbejde 
med Europa-Parlamentet og efter høring af ØSU. 
— Oprettelse af »Rådet for samarbejde i middelhavs­
området« (RSM), som forelægges ovennævnte ret­
ningslinjer til drøftelse. 
2. fase: 
— Oprettelse af et »Forum for middelhavsområdet«. 
— RSM udarbejder, efter grundig drøftelse i Forum'et, 
retningslinjerne for de sektorrettede politikker. 
— Opstartning af visse vigtige udviklingsaftaler, på 
forsøgsbasis. 
— Koordinering og understøtning af medlemsstaternes 
samarbejdspolitikker over for middelhavstredjelan­
dene. 
3. fase: 
— Oprettelse af Centret (eller Kontoret) for teknisk­
planlægningsmæssig understøtning af udviklingsaf­
talerne. 
— Generel gennemførelse af udviklingsaftalerne. 
— Indgåelse af rammeaftaler for enkeltsektorer med 
middelhavstredjelandene. 
— Tilpasning — ud fra en konvergensmålsætning — 
af de nuværende samarbejds- og associeringsaftaler. 
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/23 
4. fase: 
— Indgåelse af en konvention mellem EF og middel-
havstredjelandene om fælles udvikling samt etable­
ring af særlige institutioner til varetagelse af denne. 
ANDEN DEL: NOGLE FORSLAG FOR DE ENKEL­
TE SEKTORER 
9. Aktionsområder 
9.1. ØSU vil i det efterfølgende i al korthed frem­
komme med nogle forslag til aktionsområder for en 
fælles udviklingspolitik for EF og middelhavstredjelan-
dene. For nogle af disse aktionsområders vedkommende 
— det gælder landbrug, industri, håndværk, energi, 
tjenesteydelser og miljøpolitik — vil ØSU på grundlag 
af følgende forslag fremsætte mere detaljerede udta­
lelser. 
Uddannelse og socio-økonomiske incitamenter 
9.2. Uddannelse er af afgørende betydning i enhver 
udviklingspolitik for middelhavstredjelandene, såvel 
som for EF's middelhavsregioner. Uddannelse bør der­
for have særlig høj prioritet i udviklingsprogrammerne 
og -aftalerne. 
Ud over finansiering af uddannelsesstrukturer og -mate­
riel i middelhavstredjelandene og iværksættelsen af ud­
dannelsesprogrammer og -projekter i middelhavstredje-
lande (også managementuddannelse i den private og 
offentlige sektor) bør man fremme uddannelsesordnin­
ger i EF-landene med den målsætning at lære borgere 
fra middelhavstredjelande, som er bosiddende i EF, 
og som ønsker at vende tilbage til deres hjemland, 
håndværksmæssige, tekniske og ledelsesmæssige 
færdigheder. Disse uddannelsesordninger bør sammen­
kædes med programmer for oprettelse af virksomheder 
i middelhavstredjelande, som sikrer disse personer be­
skæftigelse. 
9.3. Tillige med uddannelse bør man også støtte en 
række foranstaltninger, som på forskellig måde kan 
bidrage til at fremme den lokale økonomi og initiativer 
på det socio-økonomiské område (kooperativer, lokale 
beskæftigelsesinitiativer osv.). Foranstaltninger på dette 
område bør så vidt muligt samordnes med lignende 
foranstaltninger i tilbagestående EF-regioner. 
9.4. Med hensyn til beskæftigelsesinitiativerne — på 
såvel uddannelsesområdet som i forbindelse med igang-
sættelsesforanstaltninger — og offentlige og private EF-eller MTL-projekter skal der navnlig ydes støtte, når 
disse iværksættes af virksomheder, faglige organisatio­
ner, erhvervsorganisationer, kooperativer og ikke-stats-
lige organisationer. 
Forskning, udvikling og innovation 
9.5. Som anført i rapportens punkt 3.3. er det tanken 
primært at fremme middelhavstredjelandenes anskaffel­
se af den know-bow, som er nødvendig i forbindelse 
med anlæg og produktionsmidler. EF bør gøre en virke­
lig indsats for at genvinde terræn på dette område, 
eftersom behovene på en lang række områder i dag 
dækkes af tredjelande (USA, Japan og USSR). 
9.6. Det er nødvendigt at privilegere de teknologier, 
som udnytter de stedlige ressourcer, sparer på de knap­
pe ressourcer og mindsker spild mest muligt. Udviklin­
gen af sådanne nye teknologier skal støttes gennem 
initiativer, som medinddrager forskningsorganer, hvor 
man forener forskningsorganer, universiteter, lokale in­
stitutioner og industrier. Endvidere er der behov for 
specifikke incitamenter til fremme af F&U i små og 
mellemstore virksomheder (SMV). 
Da netop problemerne med at finde frem til de rigtige 
teknologier i mange tilfælde er de samme som i EF's 
middelhavsregioner, bør man navnlig fremme og støtte 
programmer, som inddrager iværksættervirksomhed og 
forskningsorganer fra, middelhavstredjelande og fra 
EF's middelhavsregioner i forskning, forsøg og produk­
tion, som skal foregå sideløbende i EF's sydlige regioner 
og i middelhavstredjelandene. Der er allerede gjort for­
skellige erfaringer af denne art i visse EF-regioner. Disse 
erfaringer må evalueres, udbygges og videreformidles. 
Landbrug og agro-industri 
9.7. Målet er, at der i middelhavsbækkenet udvikles 
en moderne og produktiv landbrugssektor og agro­
industri, som i videst mulig omfang skal supplere hinan­
den. Det er derfor nødvendigt, at EF og middelhavstred­
jelandene i fællesskab fastlægger og koordinerer et pro­
gram, som medfører en gennemgribende omlægning af 
landbrugsproduktionen og agro-industrien i hele mid­
delhavsområdet. Dette program skal: 
— sikre en koordinering af udviklingsprogrammerne 
for produktionsområdet på basis af: a) udviklings­
behovene i EF's middelhavsregioner og middelhavs­
tredjelandene, b) mulighederne for afsætning af pro­
dukterne (også på tredjelandes markeder), 
— for de middelhavsprodukter, som er mest konkur­
rencefølsomme, tilstræbe en rationalisering, omlæg­
ning og omfordeling af produktionskapaciteten og 
i den forbindelse sikre komplementaritet, hvor det 
Nr. C 221/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
er muligt, f.eks. gennem differentiering af produk­
tionsplaner, produktspecialisering og -standardise­
ring inden for rammerne af en generel kvalitetsfor-
bedringspolitik, stimulering af forbruget i og uden 
for EF (fjernelse af afgifter, fælles handelspolitik og 
afsætningsinstrumenter osv.), forskning og udvi­
kling inden for forarbejdningsindustrien, 
— søge at fremme en bedre udnyttelse af de sparsomme 
naturlige ressourcer og udvikling af nye produkter 
(ikke konsumbestemte landbrugsprodukter og pro­
duktion, hvori der benyttes bioteknologi), via akti­
viteter, som samtidig inddrager forskning og udvi­
kling samt net for teknologioverførsel, 
— øge middelhavstredjelandenes selvforsyning med fø­
devarer gennem omfattende støtteprogrammer til 
fordel for landbrugsstrukturer med det formål at 
skabe egnede infrastrukturer på grundlag af teknisk 
bistand, 
— sikre, at man i landbruget og agro-industrien over­
holder konventioner af Den internationale Arbejds­
organisation (ILO). 
9.8. Et sådant produktionsoplægningsprogram vil 
dels gøre det muligt at fjerne alle de protektionistiske 
foranstaltninger, som fortsat gælder for landbrugseks­
porten fra middelhavstredjelande, dels vil det kræve en 
omfattende reform af den fælles landbrugspolitik med 
hensyn til middelhavsprodukterne, idet det bliver nød­
vendigt at: 
a) omdefinere garantiforanstaltninger og -instrumen­
ter og afpasse dem efter regionalt definerede pro­
duktions- og udviklingsmålsætninger med produkt­
kvaliteten som eneste målestok, 
b) revision af de eksisterende prisstøtteforanstaltnin­
ger, således at der sondres mellem indkomststøtte 
og støtte til omstrukturering og omlægning, 
c) gennemføre beskyttelsesforanstaltninger til fordel 
for middelhavsprodukter, for eksempel: forbud mod 
sødning af vine, tilskyndelse til øget forbrug af 
olivenolie. 
9.9. Det ville være hensigtsmæssigt, at der oprettedes 
et agentur for afsætning af middelhavsprodukter, som 
forvaltedes af EF og middelhavstredjelandene i fælles­
skab. 
9.10. Eftersom middelhavstredjelandene i længere 
tid har måttet importere landbrugsprodukter for at 
dække egne fødevarebehov, og for at undgå, at EF's 
landbrugseksport fratager middelhavstredjelandene ly­
sten til selv at have en landbrugsproduktion (jf. rappor­
ten), er det nødvendigt at få etableret en eksportkredit­
politik (der skal bidrage til at finansiere agrolevneds-
middelimport fra udviklingslande, med rentesatser og 
tilbagebetalingsordninger, som svarer til deres begræn­sede betalingsevne) og få udformet langtidskontrakter. 
Disse instrumenter vil ud over at skabe mere stabile 
verdensmarkedspriser give middelhavstredjelandene 
mulighed for at planlægge deres egen landbrugsudvi­
kling over en længere periode. Disse kontrakter bør 
knyttes til landbrugsudviklingsprogrammerne for mid­
delhavstredjelandene, som de skal supplere og stimulere 
i lighed med EF's programmer i Indien (Operation 
Flood). 
Industri 
9.11. Det bør undersøges, hvilke overordnede krite­
rier der skal gælde for investeringerne i en strategi for 
udvikling af middelhavstredjelandene. Middelhavstred­
jelandenes investeringer (investeringsvalgene fremmes 
ofte af virksomheder, der konstruerer, fremstiller eller 
sælger produktionsanlæg og -udstyr), bør så vidt muligt 
passes ind i en konsekvent ramme af koordinerede 
kriterier, som harmonerer med interesserne i hele den 
europæiske del af middelhavsområdet. Det handler om 
at udforme og iværksætte et konsekvent industriud­
viklingsprogram for hele middelhavsbækkenet. 
9.12. I programmet skal der satses på 1) de strategi­
ske sektorer (de mest avancerede sektorer i den interna­
tionale arbejdsdeling), som bør tilgodeses på investe­
ringsområdet (nye materialer, genbrugsindustri, edb, 
telekommunikation), 2) visse erhvervssektorer i EF, som 
lider under overkapacitet — stålindustrien, den kemiske 
og petrokemiske industri — men som er af fundamental 
betydning for middelhavstredjelandenes udvikling, 
dette gælder f.eks. lokal råstofforædling, 3) visse pro­
duktionsprocesser, som skulle kunne udvikles i middel­
havstredjelande på basis af allerede eksisterende indus­
trier, kumuleret know-how samt uudnyttede mulighe­
der i middelhavsregionerne, og som vil kunne virke som 
løftestang for investeringer i disse lande via hensigts­
mæssige koblinger og synergieffekter. 
9.13. For så vidt angår tekstil/beklædning, vil ØSU 
mene, at betingelserne i dag er til stede for at bringe 
selvbegrænsningsaftalerne til ophør og genetablere så­
danne produkters frie adgang til de europæiske marke­
der (jf. i øvrigt, hvad der står i ovennævnte udtalelse 
fra ØSU), dog forudsat: 
— at der ikke er tale om eksport til dumping-priser, 
— at visse middelhavstredjelandes eksportkredit­
ordninger tages op til revision, 
— at middelhavstredjelandene indfører strenge normer 
og effektive kontrolforanstaltninger for at dæmme 
op for plagieringer, 
— at der i produktionsleddet tages hensyn til ILO's 
konventioner, hvad angår menneskerettighederne, 
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/25 
sociale minimumsnormer, sikkerhed på arbejds­
pladsen, social sikring, organisationsfrihed, fagfor­
eningernes ret til at forhandle aftaler om arbejdsvil­
kår samt overholdelse af de kollektive overenskom­
ster. 
9.14. Det må forudses, at fredskabelsesprocessen i 
middelhavsområdet vil bringe visse delsektorer af EF's 
våbenindustri i vanskeligheder. I denne sammenhæng 
håber ØSU, at der på EF-plan vil blive truffet foran­
staltninger til understøtning og videreførelse af de 
igangværende omstillingsbestræbelser hen imod civile 
produktioner. Samtidig skal ØSU dog understrege be­
hovet for en effektiv regulering fra EF's side af våben­
handelen og -eksporten, idet man kan følge den linje, 
der allerede er lagt, for så vidt angår kemiske våben. 
9.15. Den form for industrielt samarbejde, som pri­
mært bør nyde fremme, må være joint ventures. I nogle 
tilfælde vil dette samarbejde med fordel kunne udvides 
til også at dække industrielle aktiviteter inden for EF. 
Joint ventures bør fremmes ved, at der nu for alvor 
gøres brug af de muligheder, som de allerede eksiste­
rende finansprotokoller frembyder. 
9.16. For så vidt angår fremme af et netværk af 
effektive små og mellemstore virksomheder på lokalt 
plan, bør erfaringerne fra EF's igangværende SMV-
program (BC-net, databanker m.v.) kunne overføres på 
middelhavstredjelande, herunder specielt erfaringerne 
med innovations- og erhvervsfremmecentre. I dette øje­
med bør samarbejdet mellem Kommissionen og de 
internationale sammenslutninger, der repræsenterer 
SMV, håndværket og kooperativsektoren, videreud­
vikles. 
9.17 Kommissionen bør straks etablere en ad hoc-
informationsformidling for at give specifikke oplysnin­
ger om det indre marked. Ligeledes bør EF yde middel-
havstredjelandene teknisk bistand i forbindelse med 
tilpasninger, de må foretage inden for visse vigtige 
sektorer (produktstandardisering, patentlovgivning, va­
rebevægelser, transport, banker, forsikring m.v.). 
9.18. I industrisamarbejdet må de vigtigste samar­
bejdspartnere være handelskamrene, virksomhedkon­
sortier og erhvervsorganisationer, kooperativsammen­
slutninger samt ikke-statslige organisationer. 
Energi 
9.19. Med udgangspunkt i de bemærkninger, der 
fremføres i rapporten, mener ØSU, at kulbrinteimpor­
ten fra middelhavstredjelande er af et sådant omfang, 
at det taler for, at der iværksættes en fælles EF/MTL-
udviklingspolitik på området. Den skal ikke blot ved­
røre det rent handelsmæssige, den skal også løsrives fra den traditionelle bistandspolitik (som i den seneste 
aftale med Golf-staterne). 
9.20. Frem for alt bør EF nu lægge en, længe savnet, 
fælles politik og strategi for olie- og naturgassektoren. 
9.21. ØSU finder det nødvendigt, at de eksisterende 
aftaler om levering af naturgas og udformningen af 
langtidskontrakter for olieleverancer kunne indgå i hen­
sigtsmæssigt styrede programmer for udviklingsbi­
stand. Dette indebærer ikke, at middelhavstredjelande, 
som modydelse for prisstabilitet eller prisindrømmelser, 
skal have pligt til at aftage varer fra EF (tied aid) — 
noget som alle udviklingslande normalt afviser. Der­
imod handler det om at omsætte resultaterne af sådanne 
aftaler til begge parters fordel i økonomiske og handels­
mæssige forbindelser, dvs. i fælles initiativer sigtende 
mod udvikling af industri og landbrug, i begge parters 
interesse. Producentlandene og EF-medlemsstaterne bør 
i den forbindelse arbejde sammen i joint ventures om 
videnskabelig og teknologisk forskning, fremskrivinger, 
produktionsstrategi og markedsføring. 
9.22. De fælles programmer kunne tage deres ud­
gangspunkt i industrielle anvendelser på naturgasområ­
det, f.eks. forsøg med/produktion af specialstål. Pro­
grammerne kunne gennemføres i pilotanlæg i EF's mid­
delhavsområde, som i forvejen er forsynet med natur­
gasnet, for dernæst (via joint ventures eller autonomt) at 
blive kørt i middelhavstredjelande. Et andet potentielt 
område ville være forskning i/konstruktion af særlige 
tankskibe, der er i stand til at begrænse fordampningen 
af flydendegjort naturgas (LNG) på længere sejlruter i 
områder med høje varmegrader. 
9.23. På olieområdet bør EF, efter ØSU's mening, 
primært føre en politik, som fremmer fælles deltagelse 
af EF/MTL-selskaber i hele produktionsforløbet, lige 
fra efterforskning og udvinding, over raffinering til 
distribution (salg fra servicestation) af produktet (her 
skulle man kunne trække på de erfaringer, de enkelte 
selskaber er ved at indvinde fra Golf-staterne); også 
industrielle anvendelser bør medtages, specielt nye ver­
tikale produktionskæder. 
9.24. Udviklingen af vedvarende energikilder er et 
problem, som berører hele middelhavsbækkenet. EF 
bør gøre en øget indsats for i sine middelhavsregioner 
at udvikle solenergi, vindenergi og biomasse; middel­
havstredjelande må drages ind i disse bestræbelser, og 
der må sideløbende udføres forsøg/videreformidles 
F&U-resultater i disse lande. 
Turisme 
9.25. Turisme er en stor indtægtskilde for hele mid­
delhavsbækkenet. Det er vigtigt, at det ikke kun er den 
traditionelle turisme, som udvikles, eftersom der er 
Nr. C 221/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
behov for udvikling af nye turistprodukter, byggende 
på avancerede serviceydelser og kulturelle aktiviteter. 
Det er muligt og også nødvendigt, at der på en række 
punkter sikres større komplementaritet mellem middel-
havstredjelande og EF (samarbejde mellem rejsearran­
gører i begge områder), mellem middelhavstredjelande 
og middelhavsregionerne samt mellem middelhavstred-
jelandene indbyrdes (f.eks. i form af integrerede rejse­
ruter). 
Transport og telekommunikation 
9.26. Et egnet kommunikationsnet bør understøtte 
den integrerede udvikling af middelhavsbækkenet. Det 
er vigtigt, at denne kommunikation ikke kun udvikler 
sig i retningen nord/syd, men også i retningen øst/vest. 
9.27. ØSU vil kort opregne nogle af de afgørende 
virkninger, en EF-politik for udviklingssamarbejde med 
middelhavsområdet kunne have for søfarten: 
— tilpasninger i den fælles søfartspolitik, 
— planlægning af tilvæksten i sejladsen mellem havene 
i middelhavsområdet, 
— bekæmpelse af de former for protektionistisk prak­
sis, som anvendes i de fleste middelhavstredjelande, 
— tilpasning af havneinfrastrukturerne i middelhavs­
området, som virker som en alvorlig hæmsko på 
udviklingen, 
— fælles regulering af søfarten, byggende på princippet 
om navigationsfrihed: udelukkelse af ensidede for­
anstaltninger (forskelsbehandling, restriktioner ved­
rørende last m.v.), fortsat liberalisering på afgifts­
området samt fastlæggelse af procedurer for bilæg­
gelse af tvister. 
Miljø og fysisk planlægning 
9.28. Allerede nu er man ved at miste kontrollen 
med miljøproblemerne i middelhavsområdet: for­
ureningen af Middelhavet (som belastes af kulbrinteud­
ledninger, stigende befolkningstæthed, tilvækst i turist­
strømmen og voksende industriel aktivitet), belastnin­
gen af kystområderne, hvor der er et presserende behov 
for en løsning af overfyldningsproblemerne i byerne og 
for en sanering af storbyområderne, samt ørkendannel­
se i visse kystregioner ved Middelhavet. En løsning af 
disse problemer er kun mulig, dersom EF og 
middelhavstredjelandene går sammen om en helheds­
plan for bekæmpelse af forureningen i Middelhavet og 
for en nyorientering af udviklingen hen imod økologisk 
ligevægt i hele middelhavsområdet. Ved formuleringen 
af denne plan må der nødvendigvis tages udgangspunkt 
i handlingsprogram for middelhavsområdet (PAM) — herunder i den såkaldte »Blå Plan« — der gennemføres 
med finansiel støtte fra FN's miljøprogram og fra de 
lande, som har underskrevet Barcelona-konventionen. 
Arbejdsmarked, beskæftigelse, sociale vilkår 
9.29. Også arbejdsmarkedsproblemerne må gribes 
an under en helhedssynsvinkel, som omfatter hele det 
europæiske middelhavsområde. Fra EF-side er situatio­
nen kendetegnet ved store modsætninger. Side om side 
med en uacceptabelt høj arbejdsløshed (17 millioner 
ledige) er der en voksende kløft mellem: et primært 
arbejdsmarked (velorganiseret og reguleret), et sekun­
dært arbejdsmarked (ringe organiseret og med manglen­
de beskyttelse) karakteriseret ved usikre og/eller socialt 
uacceptable ansættelsesvilkår samt et »sort« arbejds­
marked (illegal beskæftigelse, manglende social beskyt­
telse). 
De to sidstnævnte arbejdsmarkeder, der beskæftiger 
størstedelen af den arbejdskraft, som er indvandret fra 
middelhavstredjelande til EF, har i de seneste år været 
i konstant ekspansion. Ekspansionen er sket uafhængigt 
af den afdæmpede økonomiske vækst, som snarere, i 
første række, har ramt det primære arbejdsmarked, der 
ikke har formået at opsuge en voksende ledig arbejds­
kraft. Hvis der ikke lægges en EF-politik, som skaber 
afgørende bedre balance på arbejdsmarkedet, vil det 
sekundære og det »sorte« arbejdsmarked derfor blot 
vokse yderligere. Den kraftige og stigende arbejdsløshed 
i middelhavstredjelandene giver næring til strømmen af 
vandrende arbejdstagere til de to arbejdsmarkeder; her­
til kommer, at vandringen hjælpes på vej af den til­
trækningskraft, som arbejdstagere fra middelhavstred­
jelande, der allerede er bosat i EF, øver. På mellemlang 
og lang sigt vil der i EF optræde et aldringsproblem og 
en befolkningstilbagegang. I denne udvikling vil EF-
arbejdskraften have en tendens til at koncentrere sit 
arbejdsudbud på det arbejdsmarked, hvor aflønningen 
er højst, den sociale beskyttelse bedst og arbejdet alt i 
alt mere behangeligt, og er dermed med til at fastholde, 
ja måske øge, den ikke-dækkede efterspørgsel efter 
arbejdskraft i mindre tillokkende sektorer, hvor der er 
tale om dårlige job, kendetegnet ved ringe beskyttelse og 
aflønning. Da det fremvoksende, såkaldte »sekundære« 
arbejdsmarked er kendetegnet ved udtalt jobusikker­
hed, ja endog illegal arbejdskraft, opstår der en risiko 
for, at arbejdsmarkedspolitikken differentieres efter, 
om der er tale om EF-arbejdskraft eller ej. 
Denne tendens må snarest muligt imødegås gennem en 
egnet arbejdsmarkedspolitik, som sikrer, at de ledige 
job i første række besættes med EF- eller anden arbejds­
kraft, som under alle omstændigheder må være beskyt­
tet via sociallovgivningen og omfattet af kollektive over­
enskomster. Dette krav er bl.a. i overensstemmelse med 
ILO's konvention 143. 
9.30. Der kan næppe herske tvivl om, at det overord-
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/27 
nede mål er en udvikling af middelhavstredjelandene 
og en heraf følgende styrkelse af beskæftigelsen. 
Af de grunde, der er anført ovenfor, kan man på den 
anden side vanskeligt forestille sig, at strømmen af 
vandrende arbejdstagere fra middelhavstredjelande vil 
ophøre. I stedet for at undervurdere eller ignorere ud-
vandringsproblemets omfang bør man snarere søge at 
styre vandringsbevægelserne som led i en fælles ud­
viklingspolitik, således at man undgår at skærpe den 
interne ledighed i EF eller at sende de invandrede ar­
bejdstagere ud i fornyet arbejdsløshed. 
9.31. Der må derfor stilles krav om en regulering 
byggende på følgende grundlag: 
— Bekæmpelse af illegal indvandring, i overensstem­
melse med betingelserne for indrejsetilladelse til EF 
og forholdsregler over for vandrende arbejdstagere 
uden gyldig opholds-/arbejdstilladelse. Men den 
mest effektive bekæmpelse af illegalt indvandret 
arbejdskraft kan kun foretages af EF selv ved, at 
det slår ned på enhver form for ulovlig beskæftigelse 
af arbejdskraft i EF (hvis der ikke sættes ind over 
for illegal beskæftigelse, vil det være vanskeligt at 
bekæmpe illegal indvandring). På den anden side 
må det undgås, at der sker en skærpelse af de 
administrative foranstaltninger, således at der læg­
ges hindringer i vejen for MTL-borgeres indrejse i 
EF (f.eks. visum o.lign.). 
— Analyser af vandringsstrømme og en styring af be­
skæftigelsen via arbejdskraftprognoser for EF. 
— Forbedring af jobvilkårene inden for de områder 
hvor de vandrende arbejdstagere traditionelt er be­
skæftiget. 
— Forbedring af de vandrende arbejdstageres erhvervs­
kompetence, specielt gennem uddannelsestilbud. 
— Anvendelse af princippet om, at de vandrende ar­
bejdstagere (og deres familier) skal have samme 
behandling og samme rettigheder som EF-arbejdsta-
gere. 
— Udarbejdelse af et fælles regelsæt for kontrol med 
de vandrende arbejdstageres leve- og arbejdsvilkår 
i EF. 
9.32. Dette er ikke det rette sted at tackle det store 
spørgsmål om det retfærdige eller ønskelige i et EF-
arbejdsmarked, som uvægerligt vil være splittet i to 
dele — bedre og mindre gode jobs. Man må kunne 
kræve, at EF støtter alle de former for aggregering og 
organisering af arbejdsudbuddet — f.eks. kooperativer 
inden for individuelle serviceydelser — som bidrager 
til at dæmme op for usikre beskæftigelsesforhold og 
mangelfuld beskyttelse af arbejdstageren. 9.33. For så vidt angår garantierne for ikke-diskrimi-
nering og for integrering af arbejdstagere fra middel­
havstredjelande, må ØSU: , 
— beklage, at EF, nu hvor tillægsprotokollen til asso­
cieringsaftalen med Tyrkiet har været i kraft i 16 
år, og samarbejdsaftalen med Maghreb-landene har 
eksisteret i 12 år, endnu ikke har ikraftsat de garan­
tier mod forskelsbehandling, som indgår i disse 
aftaler, 
— påpege, at denne alvorlige, manglende efterlevelse 
af aftalerne fra EF's side har haft uholdbare konse­
kvenser, fordi man på den ene side begrænser ind­
vandringen under henvisning til interne arbejdsløs­
hedsproblemer, men på den anden side benytter sig 
af illegal arbejdskraft, 
— henvise til de krav, der fremsættes i den tidligere 
nævnte udtalelse fra ØSU om middelhavspolitikken, 
samt i ØSU's udtalelse af 25. oktober 1984 om 
vandrende arbejdstagere (*) — krav, som accentu­
eres yderligere af de skærpede tendenser til racisme 
og fremmedhad i EF, 
— betragte det som indlysende, at EF-normerne ved­
rørende de fundamentale arbejdsmarkedsmæssige 
og sociale rettigheder, som behandles i ØSU's udtal­
else af 22. februar 1989, også finder fuld anvendelse 
på vandrende arbejdstagere bosat i EF. 
9.34. ØSU mener dog under alle omstændigheder, at 
problemerne omkring den voksende arbejdsløshed i 
middelhavstredjelandene primært må løses gennem den 
økonomiske udvikling af disse lande. 
9.35. Den fælles udviklingspolitik, som foreslås, vil 
forhindre, at vilkårene på arbejdsmarkedet i middel­
havstredjelande indebærer social dumping i forhold til 
EF-arbejdsmarkedet. Som led i denne politik må det, 
med udgangspunkt i en fælles procedure, kontrolleres, 
at middelhavstredjelande efterlever ILO's konventioner 
om arbejdstagernes minimumsrettigheder. 
Kultur og information 
9.36. Der bør specielt sættes ind for at etablere et 
kulturpolitisk samarbejde, som vil have desto større 
værdi, jo mere det bygger på gensidig anerkendelse af 
forskellighederne. Det kulturelle fællesskab udspringer 
først og fremmest af den omstændighed, at vi planlæg­
ger en fælles fremtid. 
(l) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984. 
Nr. C 221/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
9.37. På den ene side bør man forbedre middelhavs- via EF-udvekslingsprogrammer for studerende og ung­
tredjelandenes viden og oplysninger om EF (lige fra dom, kurser i middelhavslandenes sprog, historie og 
specialviden til folkeoplysning). På den anden side er litteratur m.v.), turistpolitisk og ikke mindst økono-
det endnu vigtigere, at man fra EF's side får et bedre misk, socialt og administrativt (f.eks. til brug for in-
kendskab til middelhavstredjelandene kulturelt (f.eks. vesteringsbeslutninger). 
Bryssel, den 12. juli 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Amato, Ataide, Beltrami, Bento Goncalves, Beretta, Bleser, Boisserée, Bredima Savopoulou, Briganti, Cai, 
Calvet Chambon, Cavazzuti, Ceballo Herrero, Alves Conde, Della Croce, Elstner, Eulen, Frandi, Giacomelli, 
Gomez Martinez, Horsken, Kazazis, Laca Martin, Liverani, Luchetti, Mainetti, Mantovani, Margot, Mayayo 
Bello, Morselli, Muniz Guardado, Neto Da Silva, Orsi, Quevedo Rojo, Ramaekers, Santillan Cabeza, 
Schopges, Silva, Telles, Vallejo Calderon, Vassilaras, Velasco Mancebo, Vercellino, Vlassopoulos, Zufiaur 
Narvaiza. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Bazianas, Breyiannis, Broicher, Campbell, Ceyrac, Clavel, Collas, van Dam, De Tavernier, Donck, Droulin, 
Kirchfeld, Kitsios, Laur, Low, Petropoulos, Polyzos, Ribiére, Wick. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalelsen: 
Berns, Bos, Dassis, Decaillon, Drago, Haas, Kroger, Lustenhouwer, Marvier, Meyer-Horn, Mourgues, Muller, 
Raftopoulos, Rouzier, Tixier, Wagner, Yverneau.