Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Biovidenskab og bioteknologi - En strategi for Europa"

(2003/C 61/04)

Kommissionen besluttede den 25. januar 2002 under henvisning til artikel 262 i EF-traktaten at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Adrien Bedossa til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. september 2002.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 393. plenarforsamling af 18. og 19. september 2002, mødet den 18. september, følgende udtalelse med 124 stemmer for og 1 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Som opfølgning på høringsoplægget om en strategisk vision for biovidenskab og bioteknologi, som udvalget kommenterede i sin udtalelse af 20. februar d.å.(1), har Kommissionen fremlagt de nærmere detaljer for denne strategi for EU's institutioner.

1.2. Udvalget bifalder dette initiativ, eftersom strategien ledsages af en koncist udformet, dynamisk og proaktiv handlingsplan.

1.3. Den omfattende høring, som Kommissionen lægger til grund, indgår som bekendt i reglerne for god forvaltning, som skal bringe EU-institutionerne tættere på det organiserede civilsamfund, ngo'erne og alle andre aktører på det biovidenskabelige område: berørte erhvervssektorer, offentlige som private, institutioner samt nationale og europæiske organisationer.

1.4. Udvalget er enig i Kommissionens analyse, der helt klart ikke er nogen nem sag, eftersom udfordringerne er mange og må tages op én for én, hvis de skal tackles effektivt.

1.4.1. Det centrale element i meddelelsen ligger i den meget brede tilgang, hvis formål er at sikre tilstrækkeligt incitament til, at alle aktører fokuserer på de stærke sider frem for de svage, og at alle trækker på samme hammel, når det skal fastlægges, hvilke tiltag der skal træffes her og nu, og hvilke der bør drøftes mere indgående og finpudses. Denne tilgang er det eneste rigtige på dette område.

1.4.2. Imidlertid må det være de offentlige myndigheder, som i sidste instans er herrer over, hvilket perspektiv tingene skal ses i, og hvilke strategiske beslutninger der skal træffes.

1.4.3. Udvalget skal her understrege, at der er behov for at opbygge et system til styring af biovidenskab og bioteknologi, som indgår som en del af det overordnede system for demokratisk forvaltning af Unionen. Styringsstrukturerne skal under alle omstændigheder være forenelig med europæisk tradition inden for videnskab og have det europæiske samfunds klare opbakning.

1.5. Det handler om kvaliteten af forskningen inden for biovidenskab i de forskellige EU-lande og denne forsknings indfrielse af samfundets aktuelle forventninger, om innovationsprocessens effektivitet, dvs. om omsætningen af forskningsresultaterne til konkrete anvendelser og de problemer, der her opstår undervejs, om de offentlige myndigheders rolle med hensyn til at fremme biovidenskabens og bioteknologiens udvikling, om situationen i de sektorer, som ligger senere i produktionskæden og som er afgørende for nyttiggørelsen af forskningsresultaterne (lægemiddelindustrien med henblik på sundheden, fødevareindustrien for gmo'ers vedkommende), tilpasning af regelværket, især regelrammen omkring forsøg og markedsføring samt industriel ophavsret (som er et delområde under det mere omfattende begreb intellektuel ophavsret), om oplysningsniveauet, den brede befolknings inddragelse og opbakning samt de etiske grænser, som samfundet nødvendigvis skal respektere.

1.6. EU kom kraftigt bagud i 1980erne og prøver i dag at indhente dette efterslæb, hvilket i et vist omfang også er lykkedes. De lande, som er under udvikling eller omkalfatring, er lige så berørte som de rigere lande, uanset om det drejer sig om sundhedsbeskyttelse eller landbrug, også selv om de (Kina, Australien osv.) i øjeblikket indtager en marginal rolle på området. Det er vigtigt at være opmærksom på dette, for der er tale om en ny type ulighed hvad angår "retten til livet".

1.7. Lige som det gælder for alle andre avancerede teknologier, er bioteknologiens forsknings- og industriudviklinger, og naturligvis også dens markeder, af verdensomspændende omfang. Det forekommer derfor ofte, at der sideløbende udvikler sig forskellige juridiske standarder; det er navnlig tilfældet på europæisk plan, f.eks. på områderne kontrol med kliniske forsøg angående menneskers sundhed, markedsføring samt industriel ophavret, især når det gælder det følsomme spørgsmål om, hvor langt man kan gå mht. patentbeskyttelse af bioorganismer.

1.8. På et meget tidligt tidspunkt blev der, i vidt omfang på foranledning af forskere og videnskabsmænd, sat gang i en række overvejelser om de etiske problemer i forbindelse med de fremskridt, der sker på det biologiske og det bioteknologiske område. Disse overvejelser antog allerede fra begyndelsen international karakter, men gribes alligevel forskelligt an fra EU's og USA's side.

1.9. Bioteknologien medfører en teknologisk revolution, hvis økonomiske konsekvenser kan være med til at forme vores samfund:

- forskningsfriheden skal holdes inden for bestemte, fastlagte grænser

- der skal udstikkes retningslinjer, som fører frem til tværfaglige uddannelser

- de administrative rammer omkring forskningen må forenkles.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Udvalget bemærker, at Kommissionen meget præcist redegør for de problemer, som det medfører at skulle opstille en reel, nyttig og effektiv strategi for den teknologiske udvikling og for EU's politiske respons på denne udvikling:

2.1.1. Den politiske respons har omfattende og dybtgående konsekvenser.

- De nye videnskabelige discipliner og deres anvendelsesmåder udgør en fælles videnbase.

- Anvendelsesmulighederne kan få langt mere gennemgribende virkninger for vore samfund og økonomier end dyrkningen af gmo-afgrøder.

- Disse områder har et potentiale, som kan være med til at opfylde de målsætninger, der blev fastlagt i Lissabon, og som sigter på at gøre EU til en førende videnbaseret økonomi jf. Rådets topmøde i Stockholm.

2.2. Men EU tøver stadig

2.2.1. Der er stadig usikkerhed om den samfundsmæssige accept, og derfor skal EU formulere en ansvarlig politik med et globalt fremtidsperspektiv. Der tilkommer EU en vigtig rolle. EU's stemme vil kun blive hørt, hvis det er en vigtig aktør på området.

2.3. Europa-Kommissionen konstaterer, at der er stor spredning i ansvarsbeføjelserne, men at subsidiaritetsprincippet ikke må forhindre europæerne i at trække på samme hammel. Dette synspunkt deler udvalget.

2.4. De tre hovedmålsætninger i Kommissionens strategi skal give mulighed for at formulere holdbare, ansvarlige politikker.

- De muligheder, som biovidenskaben åbner, forudsætter menneskelige, industrielle og finansielle ressourcer, hvis konkurrenceevnen skal styrkes.

- Opbakning fra en oplyst, velorienteret offentlighed er af helt afgørende betydning, og derfor må etiske og samfundsmæssige implikationer og betænkeligheder tages op.

- EU står over for denne globale realitet og skal gribe den an på den måde, som bedst tilgodeser EU's interesser. Kommissionen foreslår derfor en integreret strategi, som gennemføres via en konkret og realistisk handlingsplan med anbefalinger til andre aktører og under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet. Udvalget er meget tilfreds med, at Kommissionen indtager denne konstruktive holdning.

2.5. Der kommer nye løsninger på håndgribelige problemer:

- sundhedsområdet

- levnedsmiddelområdet

- nonfood-anvendelser af afgrøder

- miljøforbedring.

2.6. Udnyttelsen af biovidenskabens og bioteknologiens potentiale skaber uden tvivl nye økonomiske muligheder, som medfører kapitaltilvækst og nye højtkvalificerede arbejdspladser.

2.6.1. Det forudsætter følgende:

- Videnbasen skal administreres effektivt, og det skal sikres, at den nye viden udbredes og udnyttes.

- EU's førerstilling på området skal sikres og fastholdes via effektiv, nyskabende forskning, og de europæiske tiltag skal tilrettelægges omkring de nye perspektiver, som den tværfaglige forskning åbner, eftersom bioteknologien åbner mulighed for innovative metoder inden for alle disse områder.

- Hvis forskningen skal tage udgangspunkt i borgernes behov, skal der også være samfundsmæssig opbakning til den.

- Det er vigtigt, at forskningen omsættes til reelle anvendelser. Hvis denne nye kapacitet skal kunne udnyttes, kræver det, at hele forsknings- og innovationsprocessen fremmes. Det er klart, at små og mellemstore virksomheder (SMV) her indtager en sårbar stilling.

2.6.2. I den forbindelse påpeger Kommissionen en række problemer, som skal løses:

- manglen på kvalificeret arbejdskraft

- alle hindringer skal fjernes.

2.6.3. Det er tanken at sætte ind på tre punkter:

- de videnbaserede ressourcer (finansielle og personalemæssige), som sektoren råder over, skal styrkes

- der skal være et stærkere netværkssamarbejde mellem de europæiske organisationer på bioteknologiområdet

- de offentlige myndigheder skal spille en aktiv rolle.

2.7. Administration af biovidenskab

2.7.1. Udvalget er formelt enig i forudsætningerne, som Kommissionen beskriver dem. Denne teknologiske revolution forudsætter således en forvaltning med udgangspunkt i følgende:

- åbent, velunderbygget og struktureret samråd og dialog med det øvrige samfund.

- udviklingen af biovidenskaben skal foregå i overensstemmelse med etiske og samfundsmæssige værdier, hvor man afvejer fordele og ulemper, med charteret om grundlæggende rettigheder som ledetråd.

- forbrugerne og virksomhederne skal have mulighed for at vælge frit ud fra et solidt beslutningsgrundlag. Den nye reviderede rammelovgivning om gmo'er, som træder i kraft i oktober 2002, skulle kunne afhjælpe det aktuelle dødvande i godkendelsen af nye produkter.

- samtlige aktører skal træffe de nødvendige tiltag for at sikre tiltroen til området via et regelfastsat tilsyn baseret på videnskabelige data.

2.7.2. Her noterer udvalget sig med tilfredshed Kommissionens holdning: patentbeskyttelse er det eneste effektive middel til afgørende at stimulere forskning og udvikling, ligesom det er den bedste måde, hvorpå det kan sikres, at investeringen ikke udhules.

2.7.3. Kommissionen opregner med sigte på at forene de strategiske målsætninger i lovgivningen om biovidenskab fire principper:

- risikostyring og produktgodkendelse

- beskyttelse af det indre marked

- proportionalitet og frit forbrugsvalg

- forudseelighed, modernisering og konsekvensvurdering.

2.8. EU og resten af verden

2.8.1. Kommissionen beskriver sin dagsorden for internationalt samarbejde, som skal tage højde for de internationale forskelle. Udvalget er enig i, at der bør etableres åbne, multilaterale og regelbaserede handelssystemer. I den forbindelse har EU allerede omfattende, positive erfaringer, navnlig som led i OECD og Codex Alimentarius. EU bør spille en større og mere effektiv rolle på dette område.

2.8.2. Udvalget mærker sig med tilfredshed, at EU efter Kommissionens mening har et særligt ansvar over for udviklingslandene og de umiddelbare behov, som gør sig gældende dér, og at EU bør stille kompetence til rådighed for disse lande.

2.8.2.1. Det forudsætter følgende:

- EU skal støtte multilaterale forhandlingsrammer

- EU skal bidrage med teknisk bistand, kapacitetsopbygning og teknologioverførsel

- EU bør tilskynde til ligelige og afbalancerede Nord-Syd-partnerskaber.

- Udvalget deler Kommissionens opfattelse af, at problemerne i forbindelse med opsplittede ansvarsbeføjelser bør løses via en fælles vision om en samarbejdsbaseret strategi.

2.8.2.2. Det forudsætter:

- overvågning af fremskridtet

- indre sammenhæng i EU's politikker

- samordning og benchmarking

- og især øget bevågenhed og politisk gennemslagskraft på området.

2.8.2.3. Udvalget støtter Kommissionens forslag om at oprette et permanent forum, om muligt med deltagelse af alle interessenter, og udvalget vil gerne bidrage hertil.

2.9. Handlingsplanen

2.9.1. Efter en gennemgang af de problemer, som denne strategi for biovidenskab og bioteknologi indebærer, opridser Kommissionen i sin handlingsplan i tredive punkter de tiltag og taktikker, som skal gennemføres for at føre strategien ud i livet og virkeliggøre målsætningerne i den. Det er også efter Udvalgets mening en god idé, at hver aktion omfatter:

- en detaljeret beskrivelse

- angivelse af "iværksætteren"

- en nøjagtig og/eller foreløbig tidsplan.

2.9.2. Kommissionen har her fastlagt en yderst målrettet plan, især eftersom handlingsplanen også tilgodeser subsidiaritetsprincippet.

3. Særlige kommentarer

Udvalget bakker således op om denne strategisk vigtige plan, som beskrives på en måde, der giver god mulighed for at vurdere projektets omfang. Udvalget mener dog, at visse aspekter bør gennemgås nøjere:

3.1. Biovidenskabelig forskning

3.1.1. I den biologiske industri indtager offentlig forskning en afgørende rolle. Den gennemføres

- af store offentlige forsknings- eller teknologiorganisationer

- af store sammenslutninger, som modtager omfattende midler fra privat side

- af virksomheder - som oftest producenter inden for områderne lægemidler, frø eller landbrugskemi.

3.1.2. Men de store landvindinger i videnniveauet og den hastighed, med hvilken anvendelsesmulighederne for de videnskabelige fremskridt bliver gjort til genstand for intellektuel ophavsret, betyder også, at disse virksomheder i stigende grad er nødt til at involvere sig i grundforskning, som ikke nødvendigvis foregår i EU.

3.1.3. For at imødegå den udfordring, som Kommissionen opridser, kan man tage udgangspunkt i eksempler fra USA, som ganske vist ikke kan overføres direkte til EU, men som viser, hvordan udviklingen i bioteknologien kan sikres. Det skal ske ved en resolut indsats og en bedre samordning mellem aktørerne og EU.

Det er nødvendigt:

- at stimulere forskningen i biovidenskab, navnlig inden for udnyttelse af genteknik;

- at sikre en bedre forbindelse mellem forskning og innovation ved ikke blot juridisk og finansielt, men også psykologisk, at skabe optimale vilkår, for at viden hurtigt omsættes til innovative anvendelser;

- at inddrage industrien mere i grundfaserne ved at udbygge forskningssamarbejdet både med eksterne laboratorier og med "biotekvirksomheder";

- at EU indtager sin retmæssige rolle: at sætte gang i udviklingen i bioteknologien (uden at lade stå til eller gribe for voldsomt ind), at fjerne lovmæssige og administrative hindringer eller byrder, som modvirker eller hæmmer initiativlysten, at sikre sammenhængen i de valg, som erhvervslivet træffer, men frem for alt at gøre EU-politikken til en dynamisk og kontinuerlig enhed.

3.2. Etik og accept

3.2.1. Bioteknologien rejser nogle store, vanskelige etiske spørgsmål.

3.2.1.1. Disse spørgsmål vedrører først og fremmest selve genforskningen og anvendelsen heraf, især hvad angår menneskers sundhed: det handler om selve livet, vores arvemasse, som efterhånden får afdækket mere og mere af sin historie, sin righoldighed, sin kompleksitet og de evner og latente muligheder som den indebærer, hvilket navnlig åbner op for medicinske anvendelser, f.eks. inden for kognitiv videnskab, som er et næsten ubegrænset område.

3.2.2. Takket være landvindingerne den seneste snes år er der sket en kraftig udvikling i videnniveauet og de første anvendelser, som bl.a. afspejles i de hastige fremskridt i kortlægningen af det humane genom og i den nye viden inden for human proteomanalyse.

3.2.3. De forskellige etiske indfaldsvinkler rækker langt videre end bioteknologien og ofte også end bioetikken. De har at gøre med de udtrykkelige eller underliggende værdier i forskellige samfund. Ofte stilles den kantske etik, som er fremherskende i Vesteuropa og som tager udgangspunkt i menneskets universalitet, over for den mere utilitaristiske grundholdning i den angelsaksiske verden, hvor man ikke ynder på forhånd fastlagte principper og nærmere hælder til at bedømme en handlings moralske karakter ud fra dens konkrete konsekvenser. Det er på grund af denne forskel i værdihierarkiet, at USA's regering og offentlige opinion modsætter sig at indføre lovgivning med specifikt sigte på bioteknologi.

3.2.4. Også i EU er der mærkbare holdningsforskelle, bl.a. af historiske grunde:

- et af de store usikkerhedsmomenter i de fremtidige etiske overvejelser om bioteknologien er, hvilken holdning lande som f.eks. Kina og Indien vil anlægge, når de bliver direkte involveret;

- den øgede konkurrence på det videnskabelige og det økonomiske felt gør både etikdebatten mere påkrævet og vanskeligere. Det gælder etikken såvel i den videnskabelige information som i forsøgsfasen. Den store mediebevågenhed omkring "fremskridtene" inden for kloning siden Dollys fødsel afspejler klart behovet for hurtigst muligt at få styrket de etiske overvejelser.

3.3. Gensplejsning, miljø og befolkningens holdning

3.3.1. Man kan med god ret spørge, hvorfor gensplejsning er genstand for så megen debat, mens den klassiske udvælgelse aldrig har givet anledning til reaktioner. Det skyldes de særlige forhold, der gælder for gensplejsning. Metoden er hurtig og kan overskride grænsen mellem forskellige arter, og derfor kan den medføre omvæltninger i økosystemet. For andre er miljøproblemer blot en dårlig undskyldning, hvormed de kan de afvise gmo'er uden at indrømme deres sande motiver, hvad enten de er begrundet i etik, religion eller ideologi.

3.3.2. Forbrugerne går i stigende grad op i miljøhensyn. De ser ikke længere blot på fødevarers kvalitet og pris, men også på produktionsformen og dens miljøvirkninger. Efter kogalskabskrisen er det gået op for dem, at landbruget kan risikere at overse grundlæggende hensyn for at tilgodese forventningerne hos de efterfølgende produktionsled. De har mistet noget af troen på videnskaben og lægger nu større vægt på risikofaktoren. De vil have sikkerhed.

3.3.3. Men det er svært at vide, hvor grænsen går mellem den sikkerhed, som borgerne med god ret kan kræve, og den sikkerhed, som forskerne kan garantere. De videnskabelige fremskridt medfører en række risici, som det kan være vanskeligt at vurdere. Samfundet accepterer disse risici, når teknikken tilgodeser bestemte interesser. I sådanne tilfælde taler man om "acceptable risici".

3.3.4. Når det drejer sig om gensplejsning af planter og dyr, er afvejningen af fordele og risici ikke entydig. Netop derfor er debatten så kompleks.

3.3.5. Der bør således stilles krav om en samfundsmæssig vurdering af fordele/risici for hver enkelt gmo, så borgerne kan bedømme gmo'ernes reelle legitimitet og dermed lettere acceptere dem.

3.4. Uddannelse

3.4.1. Den strategi, som Kommissionen har fastlagt, lægger dog ikke nok vægt på et meget vigtigt område, nemlig, at alle europæiske borgere, navnlig unge, skal bevidstgøres om de relevante fakta. Dette krav bør der tages højde for i hele uddannelsessystemet.

3.4.2. Ligesom i udtalelsen om "Meddelelse fra Kommissionen: Mod en strategisk vision for biovidenskab og bioteknologi: Høringsoplæg"(2) vil udvalget påpege følgende opgaver over for Kommissionen:

- udvikling af uddannelsesprogrammer på forsøgsbasis for at give de europæiske borgere indsigt i fremskridtene på områderne biovidenskab og bioteknologi;

- iværksættelse af en plan, som integrerer forskellige fællesskabspolitikker, især:

- indførelse i skoleundervisningen af læseplaner, som er mere åbne over for biovidenskab og bioteknologi;

- bestræbelser på at fjerne de hindringer, som forhindrer de europæiske borgere i at erhverve denne viden.

4. Udvalgets forslag

4.1. Kommissionens meddelelse fremstår balanceret og veldisponeret, ligesom handlingsplanen virker gennemtænkt, målrettet og konkret. Derimod forekommer en række principper og målsætninger sine steder enten for nuancerede eller ikke tilstrækkeligt eksplicitte. Dette er uheldigt i betragtning af, at det overordnede mål er afgørende vigtigt for EU's fremtid og i høj grad optager den offentlige mening, især på grund af den megen debat og de stærke følelser, som den giver anledning til i alle EU-lande og i alle dele af befolkningen.

4.2. Udvalget anmoder om, at de detaljerede udspil tager afsæt i to tværgående principper, som optages i regelværket.

4.2.1. Forebyggelse og forsigtighedsprincippet(3)

4.2.1.1. Forsigtighedsprincippet må være konstant fremherskende, også inden for bioovervågning. Princippet bør anvendes på alle stadier. Vanskeligheden består i at tillægge principper samme indhold i alle lande i verdenssamfundet, og at det skal gennemføres ensartet på internationalt plan. Det er ikke sket endnu. EU bør opfordre til, at der arrangeres en international konference, som kan sikre ensartede regler.

4.2.2. Større ansvarlighed

4.2.2.1. Dette princip (erstatningsansvar/tvister) skal fremgå klart af forslaget til Parlamentets og Rådets direktiv om miljøansvar, for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader(4).

4.2.3. Efter udvalgets opfattelse bør den foreslåede handlingsplan udbygges med følgende punkter, som det betragter som særligt vigtige:

4.2.3.1. Alle unge europæere bør uddannes og bevidstgøres i spørgsmål vedrørende biovidenskab, hvilket skal ske ved at oprette et rammeprogram og særlige støtteordninger.

4.2.3.2. De enkelte aktørers ansvarsbeføjelser skal fastlægges mere præcist, bl.a. for:

- de europæiske institutioner;

- medlemsstaterne hvad angår subsidiaritetsprincippet. De offentlige myndigheder må fastlægge ansvaret, inden der træffes afgørelser, og påtage sig dette ansvar, efter at beslutningerne er truffet;

- eksperter eller ekspertudvalg til støtte for beslutningsprocessen.

4.2.3.3. Information af hensyn til det frie valg

- alle stadier i forskningen skal tilstræbe åbenhed;

- kravet om sporbarhed samt klar og letlæselig mærkning af alle produkter skal gennemføres;

- de lovfastsatte mærkningsbestemmelser skal sættes i værk;

- den europæiske lovgivning skal suppleres med fællesskabsregler om frø og levnedsmidler, der indeholder gmo'er og er beregnet til dyrefoder;

- mellemprodukter skal mærkes;

- forbrugernes forventninger bør tilgodeses på internationalt plan ved at kræve, at der indføres cost/benefit-kriterier i alle forhandlingsfora.

4.2.3.4. Der skal føres en permanent debat for at

- bedømme og vurdere videnskabelige fremskridt på passende vis;

- indføre en kommunikationsstrategi for at styrke sammenhængen og gennemskueligheden i EU's politik for området og løbende igangsætte og udbygge denne, navnlig hvad angår bevidstgørelse og uddannelse af unge;

- denne information skal være objektiv, og det offentlige må sørge for, at der foregår en bred debat.

4.2.3.5. Inddragelsespligten skal indskærpes i alle faser.

- Udviklingslandene deltager beklageligvis mere som tilskuere end som aktører. Denne situation er særlig foruroligende, fordi udviklingslandene også lider under fødevareusikkerhed, mangelfulde sundhedssystemer og problemer omkring miljøforurening.

- EU bør integrere solidaritet som en væsentlig parameter: solidaritet mellem rige og fattige lande og solidaritet i det fælles ansvar for miljøbeskyttelse, som forudsætter flere offentlige ressourcer til at bekæmpe fattigdom og gøre landene selvforsynende med fødevarer.

4.3. EF-patent

4.3.1. Den hastige udvikling på det videnskabelige og teknologiske område og den voldsomme tilvækst i forskningsaktiviteten er medvirkende til, at der udvikler sig en "industriel ophavsret", eftersom der ud over de klassiske spørgsmål nu også sættes spørgsmålstegn ved innovationernes karakter eller med andre ord ved, om det er moralsk forsvarligt at tage patent på den og den nye opfindelse.

4.3.1.1. Ophavsretten har stor betydning set i et internationalt perspektiv, idet den tjener til at beskytte en opfindelse på den mest effektive måde. Gennem aftaler om intellektuel ophavsret med handelsmæssigt sigte etableres et sæt af regler, hvoraf nogle eksplicit inddrager bioteknologi.

4.3.2. Verdensorganisationen for industriel ophavsret (OMPI) får følgeskab af Det Europæiske Patentkontor, som imidlertid kun tilbyder en fælles procedure for patentanmeldelse, idet gennemførelsesprocedurerne forbliver nationale.

4.3.2.1. Det kan derfor ikke ske hurtigt nok med at indføre et enhedspatent i EU.

4.3.3. Den grundlæggende forskel i forhold til amerikansk patentret er, at det i USA er den, der først gør opfindelsen, som erhverver patentretten, og ikke den, der først indgiver anmeldelse.

5. Konklusion

5.1. Der tilkommer EU en vigtig rolle: EU vil kun blive hørt, hvis det er en vigtig aktør på det bioteknologiske område. Det er vigtigt, at EU hurtigt får større forståelse for betydningen af konkurrenceevne, vækst og jobskabelse. Der må derfor foreligge en stærk og permanent vilje til samarbejde mellem de forskellige aktører samt en fælles strategi og fælles instrumenter, først og fremmest et EF-patent. Innovation fører utvivlsomt til nye konstruktive, gennemsigtige ledelsesformer, der skal tage højde for den hastighed og den styrke, hvormed forskningen blotlægger nye felter for den menneskelige søgen. Fantasirigdom er i højere grad end hidtil et spørgsmål om at give impulser, at stimulere og at formidle. Når EU's rolle på det bioteknologiske område skal sikres, forudsætter det i sidste instans en ihærdig og beslutsom indsats.

Bruxelles, den 18. september 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 94 af 18.4.2002.

(2) EFT C 94 af 18.4.2002.

(3) EFT C 268 af 19.9.2000.

(4) KOM(2002) 17 endelig.