RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RAADET om gennemfoerelsen af maerkningsordningerne for oksekoed i de forskellige medlemsstater som omhandlet i artikel 19, stk. 3, i Raadets forordning (EF) nr. 820/97

(forelagt af Kommissionen)

RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RAADET

om gennemfoerelsen af maerkningsordningerne for oksekoed i de forskellige medlemsstater som omhandlet i artikel 19, stk. 3, i Raadets forordning (EF) nr. 820/97

1. Indledning

2. Maerkningsordningernes virkemaade

3. Forvaltning af de nationale maerkningsordninger

3.1. Forvaltningsstruktur

3.2. Indsendelse af specifikationer og godkendelsesprocedure

3.3. Kontrolprocedurer og konsekvenserne heraf

4. Forvaltning af maerkningen af oksekoed fra andre medlemsstater og tredjelande

4.1. Gensidig anerkendelse medlemsstaterne imellem

4.2. Maerker paa oksekoed fra tredjelande

5. Lovgivningen om maerkning af oksekoed og dens virkning

6. Vurdering af den fremtidige udvikling i maerkningspolitikken

6.1. Juridiske aspekter

6.2. Status over identifikationen af kvaeg

6.3. Kommissionens forslag

6.3.1. Forslag 1: Fastsaettelse af almindelige bestemmelser for en obligatorisk ordning, men indfoerelse af obligatoriske oplysninger i to tempi

6.3.2. Forslag 2: Udsaettelse af fristen for den obligatoriske ordnings ikrafttraedelse med et aar

1. Indledning

I henhold til artikel 19, stk. 3, i Raadets forordning (EF) nr. 820/97 skulle medlemsstaterne inden den 1. maj 1999 hver for sig aflaegge rapport til Kommissionen om gennemfoerelsen af maerkningsordningen for oksekoed paa deres omraade. Da Kommissionen paa sin side skal aflaegge rapport og fremsaette forslag til Raadet om samme emne inden den 1. januar 2000, som Raadet har sat som sin egen frist for at traeffe afgoerelse om de almindelige bestemmelser for en obligatorisk maerkningsordning for oksekoed, er der tre formaal med denne rapport:

_ at vurdere, hvordan oksekoedsmaerkningen er gennemfoert i hele EU,

_ at vurdere, hvilken virkning lovgivningen har haft paa EU's oksekoedsindustri og de erhvervsdrivende,

_ at beskrive, hvordan Kommissionen forestiller sig den videre politiske udvikling gennem nye forslag baseret paa erfaringerne og en vurdering af de tekniske og oekonomiske begraensninger i oksekoedsindustrien paa kort og mellemlang sigt.

De tekniske og politiske dele af denne rapport ville dog ikke vaere fuldstaendige, uden at der blev gjort rede for den retssag om forordningens retsgrundlag, som blev anlagt, efter at forordningen blev vedtaget den 21. april 1997.

Kort fortalt indklagede Kommissionen efter vedtagelsen af Raadets forordning (EF) nr. 820/97, der havde Maastricht-traktatens artikel 43 som retsgrundlag, Raadet for EF-Domstolen med den begrundelse, at hele forordningen burde have vaeret baseret paa artikel 100A (dvs. proceduren med faelles beslutningstagning), og at artikel 152, da Amsterdam-traktaten traadte i kraft, var det korrekte retsgrundlag, idet foranstaltningen primaert vedroerte folkesundheden.

Det boer dog bemaerkes, at Domstolen i skrivende stund stadig ikke har afsagt dom i sagen.

2. Maerkningsordningernes virkemaade

Den nugaeldende maerkningsordning er baseret paa det princip, at erhvervsdrivende og organisationer, der paa et maerke oensker at give oplysninger om oprindelse eller egenskaber eller produktionsbetingelser for det maerkede koed eller det dyr, som det stammer fra, skal overholde forordning (EF) nr. 820/97. Siden den 1. juli 1997, hvor forordningen traadte i kraft, har denne frivillige maerkningsordning kunnet anvendes i alle medlemsstaterne.

I henhold til artikel 19, stk. 4, i samme forordning kan medlemsstaterne dog, "hvis der findes en tilstraekkeligt udviklet identifikations- og registreringsordning for kvaeg ... indfoere en obligatorisk maerkningsordning for oksekoed fra dyr, der er foedt, opfedet og slagtet paa deres omraade". De kan ogsaa bestemme, hvilke oplysninger der skal vaere obligatoriske.

Foreloebig har tre medlemsstater gjort brug af denne bestemmelse og indsendt deres specifikationer til Kommissionen til godkendelse. Den 13. oktober 1998 blev de obligatoriske ordninger, som Frankrig og Belgien havde forelagt, godkendt ved Kommissionens beslutning K(1998) 3050, mens den finske ordning blev godkendt den 14. december 1998 [Kommissionens beslutning K(1998) 4040].

Generelt er de tre ordninger baseret paa oprindelse. Ifoelge den franske ordning er det ogsaa obligatorisk at angive dyrekategori (fx ungtyr, stud, ko, kvie, tyr) og kvaegtype (fx koed- eller malkerace). Den belgiske ordning specificerer, hvilken type oplysninger der kraeves i hvert afsaetningsled (fx slagteri, grossist og detailhandler), herunder obligatorisk identifikation af enkeltdyr eller parti, obligatorisk angivelse af det ansvarlige organs identitet og slagtedato. Den finske ordning er alene baseret paa angivelsen "finsk oksekoed", selv om forordning (EF) nr. 820/97 tillader andre angivelser.

3. Forvaltning af de nationale maerkningsordninger

3.1. Forvaltningsstruktur

De ansvarlige myndigheder og kontrolorganer, som hver enkelt medlemsstat har udpeget til gennemfoerelse af forordning (EF) nr. 820/97, er anfoert i tabel 1.

3.2. Indsendelse af specifikationer og godkendelsesprocedure

Af medlemsstaternes rapporter fremgaar det, at de udpegede myndigheder i de seneste to aar har opnaaet vaerdifulde erfaringer med hensyn til at forvalte og vurdere specifikationerne fra de erhvervsdrivende, som oensker forhaandsgodkendelse af deres oksekoedsmaerke. Myndighederne har enten saerlige afdelinger i deres administration til at behandle spoergsmaal om maerkning af oksekoed eller har specifikt udpeget instanser, der arbejder paa tvaers af flere administrative enheder inden for rammerne af deres nationale lovgivning.

Alle medlemsstaterne har med held udviklet detaljerede administrative procedurer til at behandle ansoegninger, og antallet af sager afspejler de forskellige maader, som medlemsstaternes myndigheder har praesenteret maerkningskravene for deres oksekoedsindustri paa, og hvordan den har reageret paa dem. Ved behandling af ansoegninger, der er behaeftet med uacceptable mangler eller fejl, er det gaengs, at den erhvervsdrivende faar besked om disse mangler og om, hvad der skal goeres, for at afhjaelpe dem, hvorefter det overlades til den paagaeldende at afgoere, om ansoegningen skal traekkes tilbage, eller om der skal foretages de noedvendige aendringer. Som foelge heraf er kun relativt faa ansoegninger blevet afvist direkte.

I medlemsstater som Belgien, Frankrig, Luxembourg og OEstrig er der blevet behandlet en haandfuld samlede ansoegninger, der hver omfatter et stort antal individuelle erhvervsdrivende. Medlemsstater som Tyskland, Finland og Det Forenede Kongerige har derimod modtaget mange ansoegninger (> 200), hvilket vidner om mere forskelligartede interesser i oksekoedssektoren og en mere individuel behandling af hver enkelt ansoegning. De fleste medlemsstater har modtaget under 100 ansoegninger. Antallet af ansoegninger, som hver enkelt medlemsstat har behandlet, fremgaar af tabel 1.

Blandt de frivillige oplysninger, som de erhvervsdrivende har indsendt til godkendelse, vedroerer de mest populaere forskellige kvalitetsaspekter, race og fodringssystem, herunder oekologisk produktion. En liste over de mest populaere udtryk, der anvendes i medlemsstaterne, findes i tabel 2.

Der goeres opmaerksom paa, at medlemsstaterne er ansvarlige for at fortolke, hvilke oplysninger der er acceptable. Hver enkelt myndighed har maattet afgoere, om en oplysning kan godkendes i henhold til forordning (EF) nr. 820/97, eller om den allerede er omfattet af de forordninger eller direktiver, der er naevnt i artikel 12, eller om den er vildledende eller uklar. Det har ikke altid vaeret en nem opgave, og nogle medlemsstater har tilkendegivet, at det ville vaere en stor hjaelp, hvis der blev udarbejdet definitioner paa EU-plan.

Hvad angaar maerkningens omfang rapporterer de fleste medlemsstater, at deres maerkningsordninger omfatter hele kaeden fra producent til den endelige forbruger, og at de er tilfredse med den maengde oplysninger, der naar frem til salgsstedet.

Endelig goer medlemstaterne opmaerksom paa de problemer, som smaa salgssteder staar over for paa grund af den administrative byrde og de hoeje omkostninger, der er forbundet isaer med kontrol. De fleste medlemsstater oensker procedurerne forenklet paa dette omraade.

3.3. Kontrolprocedurer og konsekvenserne heraf

De fleste medlemsstater, der anvender frivillig maerkning, godkender kun selvregulerende maerkningsspecifikationer, der er afhaengige af uvildige organers kontrol. I den henseende har procedurerne for godkendelse af uvildige kontrolorganer ikke foraarsaget problemer. Selv om der endnu kun er godkendt faa, er de fleste organisationer, der nu beskaeftiger sig med kontrol af maerkning af oksekoed, klar til at overholde standard EN/45011 med aarets udgang.

Af de medlemsstater, der anvender frivillig maerkning, er det kun myndighederne i Danmark og i en selvstyrende region i Spanien, der har paataget sig ansvaret for at foere kontrol.

I de tre medlemsstater, der anvender obligatoriske maerkningsordninger, foretages eller koordineres kontrollen af myndighederne, fordi den betragtes som lovpligtig for at kunne afsaette oksekoed i de lande.

Hvad angaar den overordnede haandhaevelse af standarderne for maerkning af oksekoed kan der identificeres tre kontrolniveauer, som i de forskellige medlemsstater resulterer i forskellige sanktioner lige fra boeder til tilbagetraekning af maerker eller varer. For det foerste kontrollerer myndighederne, hvordan de uvildige organer arbejder, og i nogle tilfaelde kan der blive opkraevet store boeder, hvis det konstateres, at en specifikation anvendes forkert. Dernaest kan der findes fejl i maerkningen i de uvildige organers rapporter, men ifoelge det "selvregulerende" princip medfoerer saadanne overtraedelser mindre sanktioner. Endelig har alle myndigheder, der enten arbejder med frivillig eller obligatorisk maerkning, bemyndiget de myndigheder, der er ansvarlige for foedevare- eller sundhedsstandarder paa deres omraade, til at foere kontrol paa stedet med, at maerkningen foretages korrekt paa salgsstedet i henhold til forordning (EF) nr. 820/97.

Selv om forordning (EF) nr. 820/97 er blevet gennemfoert paa et tidspunkt, hvor standarderne for at spore oksekoed tilbage til dets oprindelse hele tiden er blevet forbedret, isaer paa grund at den oegede anvendelse af edb, finder medlemsstaterne, at kontrolkravene (og dermed omkostningerne) er alt for store. Kontrolkravene menes ligefrem at afskraekke smaa erhvervsdrivende og slagtere fra at deltage i maerkningen af oksekoed og anses for at vaere en alvorlig hindring for ordningernes fremtid.

Da de fleste af de maerkningsspecifikationer, der nu er godkendt, kun har fungeret i kort tid, melder medlemsstaterne kun om ganske faa overtraedelser med undtagelse af Frankrig, hvor den obligatoriske ordning er blevet kontrolleret i vid udstraekning.

4. Forvaltning af maerkningen af oksekoed fra andre medlemsstater og tredjelande

4.1. Gensidig anerkendelse medlemsstaterne imellem

I EU meddeler medlemsstaterne, at der kun er udvekslet relativt faa specifikationer med henblik paa gensidig anerkendelse som naevnt i forordningens artikel 14, hvilket der er to aarsager til. For det foerste er det kun faa frivillige specifikationer, der omfatter produktion og/eller salg af oksekoed i to eller flere medlemsstater. For det andet har myndighederne i de tilfaelde, hvor der har fundet maerkning sted paa tvaers af graenserne, administreret specifikationerne direkte, ved at den erhvervsdrivende ved hjaelp af et officielt certifikat har dokumenteret sin adkomst til at maerke paa en bestemt maade i sit hjemland.

Det eneste problem synes at vaere, at de oplysninger, som medlemsstaterne godkender, undertiden kunne vaere mere praecise. Enhver afvigelse i ordlyden paa et maerke i forhold til den godkendte specifikation skaber, uanset hvor lille den maatte vaere, vanskeligheder for myndighederne i importlandet, naar de skal godkende maerket.

Det begraensede antal sager, der har kraevet gensidig anerkendelse, betyder derfor, at der ikke har vaeret problemer med den forenklede procedure i artikel 14, stk. 3. Medlemsstaterne er dog klar over, at arbejdsbyrden med hensyn til gensidig anerkendelse vil stige enormt, hvis man gaar over til en obligatorisk ordning, og at der i saa fald maa indfoeres forenklede procedurer.

4.2. Maerker paa oksekoed fra tredjelande

I medfoer af artikel 15 i forordning (EF) nr. 820/97 har Kommissionen modtaget og godkendt meddelelser om maerkning fra 12 tredjelande, nemlig Argentina, Australien, Botswana, Brasilien, Canada, Namibia, New Zealand, Paraguay, Swaziland, Uruguay, USA og Zimbabwe. I tabel 3 findes en oversigt over meddelelserne fra disse tredjelande.

Af medlemsstaternes rapporter fremgaar det, at der kun er faa problemer i forbindelse med tredjelandenes maerker. Nogle medlemsstater naevner dog, at oplysningerne i meddelelserne kunne vaere mere praecise, fordi der undertiden opstaar praktiske problemer, naar det importerede oksekoed ikke er maerket paa noejagtig samme maade som godkendt af Kommissionen. I tvivlstilfaelde bliver myndighederne noedt til at afvise den maerkning, der kan foraarsage vanskeligheder i handelsleddet, indtil den erhvervsdrivende i eksportlandet enten retter sine maerker eller anmoder sit lands myndigheder om at aendre det paagaeldende tredjelands meddelelse.

5. Lovgivningen om maerkning af oksekoed og dens virkning

Medlemsstaterne blev bedt om at goere rede for, hvilken virkning forordning (EF) nr. 820/97 havde haft for deres oksekoedsindustri siden indfoerelsen midt i 1997. I det foelgende gives et resumé af hovedindholdet i rapporterne.

Til spoergsmaalet om, hvorvidt politikken fungerer som forventet:

- Kun Danmark, Frankrig og Italien svarer uden forbehold, at lovgivningen har hjulpet effektivt med til at genskabe forbrugernes tillid og/eller oege forbruget af oksekoed, mens Spanien og OEstrig er mere forbeholdne i deres positive vurdering af politikken. Spanien mener, at der kraeves tid, for at det kan ses, hvilken virkning politikken har haft, mens OEstrig mener, at forordning (EF) nr. 820/97 uventet og uoensket har skraemt nogle oestrigske erhvervsdrivende bort, som tidligere maerkede i henhold til nationale love, paa grund af de ekstraomkostninger og den administrative byrde, som EU-ordningen medfoerer.

- De oevrige medlemsstater mener, at forordningen kun har haft ubetydelig virkning eller mere eksplicit, at der ikke er tegn paa, at indfoerelsen af den har haft nogen positiv virkning (fx ifoelge Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige).

Foelgelig er medlemsstaternes bemaerkninger om forbrugernes reaktion ogsaa blandede:

- Medlemsstater som Tyskland, Frankrig, Luxembourg, OEstrig og Finland foeler, at deres forbrugere er velinformerede og har en positiv opfattelse af oksekoedsmaerkningen, selv om den for Tysklands vedkommende er blevet noget koeligere siden ultimo 1998.

- Andre medlemsstater rapporterer, at deres forbrugere, selv om de er velinformerede, ikke har aendret deres moenster med hensyn til forbrug af oksekoed saerlig meget. Italien erkender fx, at EU-initiativet med hensyn til maerkning af oksekoed kraever stoerre udbredelse blandt forbrugerne, foer det kan faa en reel betydning.

Som svar paa Kommissionens anmodning til medlemsstaterne om at specificere, om maerkningsordningen har haft nogen uventede bivirkninger, blev der fremsat flere kommentarer:

- Irland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige paapeger, at oprindelsesmaerkningen ifoelge deres opfattelse har haft den uheldige virkning, at den fremmer en renationalisering af EU-markedet for oksekoed.

- Danmark, Frankrig, OEstrig og Det Forenede Kongerige mener, at den oegede administration og kontrol i forbindelse med oksekoedsmaerkningen har gjort det mindre let for de erhvervsdrivende at handle frit indbyrdes og har gjort forvaltningen af koedleverancer mere problematisk og bureaukratisk.

- Ifoelge Finland er de finske forbrugere forvirret over, at oksekoed med oprindelse i Finland obligatorisk er maerket, mens oksekoed, der indfoeres til Finland ikke noedvendigvis er maerket i henhold til forordning (EF) nr. 820/97.

- Det Forenede Kongerige, der accepterer, at forordning (EF) nr. 820/97 generelt har forbedret maerkningen af oksekoed, er samtidig bekymret over, at den investering, som de erhvervsdrivende og kontrolorganerne har gjort i denne erhvervsaktivitet, har skabt en raekke legitime forventninger, som kan paavirke den fremtidige udvikling af politikken.

Endelig var medlemsstaterne strengest i bedoemmelsen af de hoeje omkostninger, der er forbundet med den nugaeldende maerkningslovgivning, og den store administrative arbejdsbyrde, som paalaegges baade den offentlige og den private sektor. De indroemmer dog, at de kun har faa kriterier og uafhaengige markedsundersoegelser til at vurdere, om politikken har vaeret omkostningseffektiv.

6. Vurdering af den fremtidige udvikling i maerkningspolitikken

Kommissionen har, samtidig med at den har taget medlemsstaternes synspunkter ad notam, ogsaa maattet basere sin opfattelse af, hvordan oksekoedsmaerkningen kan udvikle sig, paa en vurdering af retsgrundlaget for forordning (EF) nr. 820/97 og en status over identifikationen af kvaeg har i EU. Disse to elementer er saa vigtige for den fremtidige politik, at de har haft kraftig indflydelse paa de muligheder, som Kommissionen har for at fremsaette forslag.

6.1. Juridiske aspekter

Ifoelge artikel 19 i forordning (EF) nr. 820/97 gaelder foelgende:

_ den frivillige maerkningsordning, der anvendes for oejeblikket i de fleste medlemsstater, udloeber automatisk med udgangen af 1999

_ ifoelge forordningen skal Raadet med kvalificeret flertal vedtage almindelige regler for en obligatorisk ordning.

Kommissionen indbragte imidlertid Raadet for EF-Domstolen, da forordning (EF) nr. 820/97 blev vedtaget paa grundlag af den tidligere artikel 43 i traktaten. Der er endnu ikke afsagt dom i sag C-269/97. I Kommissionens forslag er den nye traktats artikel 152 i traad med Kommissionens officielle holdning over for Domstolen i denne sag, derfor valgt som retsgrundlag, fordi den omfatter alle foranstaltninger, hvor det primaere formaal er at beskytte folkesundheden, og inddrager Europa-Parlamentet i et naert samarbejde ved hjaelp af den faelles beslutningsprocedure i traktatens artikel 251.

Kommissionen foreslaar derfor, at forordning (EF) nr. 820/97 ophaeves og afloeses af en forordning, der er baseret paa traktatens artikel 152, og som indeholder almindelige regler for den obligatoriske ordning for maerkning af oksekoed.

6.2. Status over identifikationen af kvaeg

For at kunne foretage en evaluering af den nuvaerende og fremtidige maerkning af oksekoed, isaer med hensyn til at spore koedet tilbage til oprindelsen, kraeves der en vurdering af, i hvilket omfang afsnit I i forordning (EF) nr. 820/97 (Identifikation og registrering af kvaeg) er blevet gennemfoert i hele EU.

Af de oplysninger, som er modtaget fra medlemsstaterne, og Kommissionens egne forespoergsler fremgaar det, at der er sket tydelige fremskridt i medlemsstaterne [1], siden de dele af direktiv 92/102/EOEF, der vedroerte kvaeg. blev afloest af forordning (EF) nr. 820/97 i 1997. Der er dog konstateret visse mangler med hensyn til dens anvendelse til maerkning af oksekoed, og disse kan sammenfattes saaledes:

[1] Da medlemsstaterne stadig er i faerd med at gennemfoere forordningen, kan den situation, der er beskrevet i denne rapport, have udviklet sig, siden rapporten blev skrevet i juni 1999.

_ pas med oplysninger om oprindelse, der gaelder for dyr i en medlemsstat eller dyr, der indgaar i samhandelen mellem medlemsstaterne, anvendes i de fleste medlemsstater kun for dyr, der er foedt efter den 1. januar 1998

_ medlemsstaterne beholder dog ikke noedvendigvis alle de oplysninger, de modtager om saadanne dyr, naar de genudsteder et nyt pas. I bedste fald, men bestemt ikke i alle tilfaelde, bevares nummeret paa den bedrift, som dyret sidst er kommet fra, i det nye pas

_ endvidere kan det forhold, at der ikke findes et ensartet pasformat eller en EU-kode til identificering af bedrifterne, foraarsage praktiske vanskeligheder med hensyn til at overfoere samtlige informationer om et dyr til den modtagende medlemsstat

_ databaserne er fuldt operationelle eller lige ved at vaere det i omkring 8 medlemsstater, men kun Belgien, Luxembourg og Nederlandene er i stand til at udveksle data elektronisk

_ de oevrige medlemsstater er i stoerre eller mindre grad klar til at vaere operationelle med udgangen af 1999, men der vil bestemt ikke foreligge fuldstaendige data paa databaserne for alle medlemsstaterne foer da.

Kommissionen konkluderer derfor, at de fleste medlemsstater:

_ enten paa grund af manglende informationer eller manglende adgang til dem fra den 1.1.2000 hverken ved, hvor hvert enkelt slagtet dyr er foedt, eller hvor det har vaeret holdt i dets levetid

_ ikke kan overholde artikel 19 i forordning (EF) nr. 820/97, hvorefter der den 31.12.1999 automatisk indfoeres en obligatorisk maerkningsordning for oksekoed baseret paa oprindelse

_ ved ikke at vaere i stand til paalideligt at gennemfoere obligatorisk maerkning vil fremkalde en utilfredsstillende situation med forvirring, uretfaerdighed og usikkerhed for hele EU's oksekoedssektor fra producent til forbruger.

6.3. Kommissionens forslag

Kommissionen, der tager disse vigtige juridiske og tekniske aspekter i betragtning, mener derfor, at det under disse omstaendigheder er mest hensigtsmaessigt at fremsaette to forslag, der begge er baseret paa Raadets og Europa-Parlamentets faelles beslutningstagning:

6.3.1. Forslag 1: Fastsaettelse af almindelige bestemmelser for en obligatorisk ordning, men indfoerelse af obligatoriske oplysninger i to tempi

Den foreslaaede fremgangsmaade er:

_ at medtage de brugbare dele af forordning (EF) nr. 820/97 (dvs. identifikation og registrering af kvaeg og dele af maerkningen af oksekoed) i en ny tekst. Der foreslaas kun en mindre aendring i afsnit I (identifikation og registrering af kvaeg) i forhold til den nuvaerende forordning (EF) nr. 820/97. I artikel 4, stk. 7, foreslaas det at forlaenge fristen for at forelaegge Raadet en rapport om elektronisk identifikation med et aar (dvs. indtil 31.12.2001). Dette skyldes, at der er opstaaet forsinkelser i startfasen af Kommissionens IDEA-projekt, der er en pilotundersoegelse, hvori teknologien for oejeblikket testes paa 1 million dyr i 6 medlemsstater, og hvoraf resultaterne forventes at foreligge sidst i 2001

_ at foreslaa den tekst som en ny forordning (med artikel 152 som retsgrundlag)

_ at tilfoeje realistiske almindelige bestemmelser for den obligatoriske maerkningsordning, saaledes at identifikation af kvaeg og maerkning af oksekoed forbliver i den samme forordning. AArsagen hertil er, at maerkning er saa afhaengig af, at koedet kan spores tilbage gennem et paalideligt identifikationssystem, at de to naesten er uadskillelige.

Fordelen ved denne fremgangsmaade er, at fremdriften i den nugaeldende maerkningspolitik bevares, og at der ikke pilles ved de legitime forventninger hos forbrugerne de erhvervsdrivende, som har investeret i maerkning af oksekoed, fordi man gaar over til en obligatorisk ordning.

I foerste fase mener Kommissionen, at de obligatoriske oplysninger boer fokusere paa paalidelig information, der er til raadighed for alle dyr ved slagtningen (fx slagtedato, slagtested, dyretype).

De oevrige obligatoriske oplysninger om oprindelse, som af tekniske aarsager ikke kan indfoeres fra starten, traeder ifoelge forslaget saa i kraft den 1.1.2003.

De frivillige ordninger for alle andre oplysninger end oprindelse (fx race, fodringssystem mv.) boer bevares uaendret, men med en forenklet administrativ godkendelsesprocedure.

Da der ifoelge forordning (EF) nr. 820/97 inden den 31.12.1999 skal traeffes afgoerelse om den obligatoriske ordning og Raadet og Europa-Parlamentet ikke har tid nok til at droefte dette forslag, foreslaar Kommissionen, at der vedtages et andet forslag inden aarets udgang.

6.3.2. Forslag 2: Midlertidig forlaengelse af de nugaeldende maerkningsbestemmelsers gyldighedsperiode

Ved dette forslag aendres forordning (EF) nr. 820/97, idet de gaeldende maerkningsbestemmelsers gyldighedsperiode forlaenges, indtil det foerste forslag om regler for en obligatorisk ordning er vedtaget.

Det er noedvendigt, at forslaget vedtages hurtigt for at undgaa, at den nugaeldende frivillige maerkningsordning bryder sammen, og at den automatisk afloeses af en obligatorisk ordning, uden at der er fastsat almindelige bestemmelser for den.

Hvis det ikke lykkes Raadet og Europa-Parlamentet af traeffe afgoerelse inden den 31.12.1999, bliver Kommissionen noedt til at forbeholde sig ret til at forelaegge Raadet et hasteforslag, som skal vedtages inden udgangen af 1999, og som er baseret paa den nugaeldende artikel 19 i forordning (EF) nr. 820/97 (dvs. at Raadet skal traeffe afgoerelse med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen). Et saadant forslag fremsaettes for at undgaa et retligt tomrum, naar den frivillige ordning automatisk ophoerer.

Tabel I RAPPORT OM MAERKNING AF OKSEKOED Myndigheder, kontrolorganer og antal ansoegninger

>TABELPOSITION>

Tabel 2 RAPPORT OM MAERKNING AF OKSEKOED Typer af oplysninger

>TABELPOSITION>

Tabel 3 RAPPORT OM MAERKNING AF OKSEKOED Tredjelande, myndigheder og oplysninger

>TABELPOSITION>