BERETNING FRA KOMMISSIONEN - Første del - XXXIII Beretning om Konkurrencepolitikken - 2003

Indledning

1. Dette års beretning afspejler ikke blot de betydelige ændringer i Kommissionens interne organisation og arbejdsmetoder på det konkurrencepolitiske område, men viser også, hvordan Kommissionen sikrer ensartetheden i EU's økonomiske forvaltningsstruktur ved at afveje kontinuitet og fremsyn.

2. På den ene side er den nuværende Kommissions embedsperiode ved at nærme sig sin afslutning samtidig med, at EU snart optager ti nye medlemsstater. For at sikre dem en blid overgang må der lægges vægt på en fortsat og udvidet anvendelse af et fælles regelsæt på konkurrenceområdet. Forberedelserne til den praktiske gennemførelse af de moderniserede procedureregler på kartelområdet er derfor i fuld gang, og revisionen af den gældende fusionsforordning skal ligeledes være afsluttet på det tidspunkt, hvor de nye medlemsstater tiltræder. Selv om man i et stykke tid har vidst, at der var behov for at fremskynde reformerne inden for kontrollen med statsstøtte, er tiden nu inde til at gennemføre disse reformer i praksis. Kommissionens resolutte indsats i 2003 for at fremme lige anvendelse af statsstøttereglerne på samtlige medlemsstater, store som små, understreger, hvor vigtigt det er at tackle konkurrenceforvridende statsstøtte på lige fod med håndhævelsen af reglerne for virksomhederne.

3. På den anden side kræver udviklingen inden for de enkelte sektorer en meget stor opmærksomhed og indsats fra såvel erhvervslivets som Kommissionens side. Den faktiske gennemførelse af liberaliseringen inden for elektroniske kommunikationsmidler, energi eller transport i EU uden at skade den effektive levering af tjenesteydelser til alle forbrugere er en vanskelig opgave, men den er ikke umulig. Når man f.eks. skal tilpasse en sund økonomisk udvikling i mediesektoren efter andre mål i den offentlige interesse, såsom at sikre et varieret udbud af pålidelige informationskilder, kræver det også en omhyggelig anvendelse af de relevante instrumenter.

4. EU's konkurrencepolitik spiller en væsentlig rolle i bestræbelserne på at nå Lissabon-dagsordenens mål for konkurrenceevnen. Den omfatter ikke blot kartel- og fusionsreglerne, som er af grundlæggende betydning for enhver velfungerende markedsøkonomi, men også anvendelsen af effektive og stramme statsstøtteregler. I betragtning af den verdensøkonomiske situation generelt og EU's bestræbelser på at fremme væksten er det vigtigt, at samspillet mellem de forskellige politiske instrumenter, som Kommissionen har til rådighed, udnyttes bedst muligt, og at forbedringen af EU's konkurrenceevne fortsat er et højt prioriteret punkt på Kommissionens dagsorden.

Statistiske oplysninger om Kommissionens anvendelse af konkurrenceretten i 2003

5. I 2003 blev der registreret i alt 815 nye sager, herunder 262 kartelsager (efter EF-traktatens artikel 81, 82 og 86), 212 fusionssager og 377 statsstøttesager (bortset fra klager). Antallet af nye sager faldt betydeligt på alle områder, nemlig med ca. en femtedel inden for karteller og fusioner og med ca. en syvendedel på statsstøtteområdet.

6. På kartelområdet faldt antallet af nye anmeldelser yderligere (med ca. en fjerdedel) i overensstemmelse med afskaffelsen af anmeldelsessystemet fra maj 2004. På samme måde indtrådte der en beskeden stigning i antallet af nye sager, som Kommissionen indledte på eget initiativ (97). Antallet af sager, der er indledt på grund af klager (94), er af samme størrelsesorden, selv om det ligger klart under sidste års tal (med ca. en fjerdedel). Hvad fusioner angår, aftog aktiviteterne yderligere og nåede igen det (i forvejen høje) niveau, der gjorde sig gældende sidst i 1990'erne. Inden for statsstøttekontrollen faldt antallet af anmeldelser og nye tilfælde af uanmeldt støtte, mens antallet af nye sager vedrørende eksisterende støtte næsten blev firdoblet (efter et kraftigt fald i 2002). 203 sager blev indberettet af medlemsstaterne i henhold til gruppefritagelsesforordningen.

7. Det samlede antal afsluttede sager i 2003 var 831, herunder 319 kartelsager, 230 fusionssager og 282 statsstøttesager (bortset fra klager) [1]. På kartelområdet blev 24 sager afsluttet ved en formel beslutning, og antallet af sager under behandling blev yderligere nedbragt. Inden for fusionskontrollen blev der vedtaget 231 formelle beslutninger i år, idet antallet af sager, der krævede en indgående undersøgelse (9), holdt sig konstant. Inden for statsstøtte blev antallet af endelige negative beslutninger (20) næsten halveret, og antallet af positive (18) faldt med over en tredjedel i forhold til 2002. Antallet af indledte formelle procedurer (55) var også lavere end året før.

[1] Statsstøttesagerne blev afsluttet ved en endelig beslutning af følgende art: ingen indsigelse, positiv beslutning, negativ beslutning, betinget beslutning.

Boks 1: Konkurrencepolitikken og forbrugerne

I 2003 skete der betydelige fremskridt med hensyn til en bedre integration mellem Kommissionens konkurrence- og forbrugerbeskyttelsespolitik, hvilket skaber et godt grundlag for yderligere fremskridt i 2004.

I forbindelse med dette års anden konkurrencedag den 9. december i Rom meddelte kommissær Mario Monti, at Juan Rivière y Martí [2] var blevet udnævnt til at varetage den nyoprettede stilling som kontaktperson på forbrugerområdet i Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence. Denne stilling blev oprettet for at sikre en løbende dialog med EU's forbrugere, hvis velfærd er konkurrencepolitikkens hovedmål, men hvis røst ikke høres i tilstrækkeligt omfang, når man behandler konkrete sager eller drøfter politikspørgsmål. Den skal også styrke kontakterne mellem Generaldirektoratet for Konkurrence og andre af Kommissionens generaldirektorater, især Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse.

[2] Juan Rivière y Martí har arbejdet i Generaldirektoratet for Konkurrence siden 1989. Forud for sin udnævnelse var han konsulent i direktoratet for politikudvikling og koordinering.

Kontaktpersonen har især til opgave at:

fungere som vigtigste kontaktpunkt for forbrugerorganisationer og individuelle forbrugere

skabe mere regelmæssige og omfattende kontakter til forbrugerorganisationerne, især Den Europæiske Rådgivende Forbrugergruppe (ECCG) [3]

[3] ECCG består af atten medlemmer, herunder en repræsentant for forbrugerorganisationerne i hver medlemsstat og en repræsentant for hver af de tre europæiske forbrugerorganisationer, AEC, ANEC og BEUC. Observatører, der repræsenterer forbrugerorganisationerne i tiltrædelseslandene, deltager allerede nu i ECCG's arbejde.

gøre forbrugergrupper opmærksomme på konkurrencesager, når det kan være hensigtsmæssigt, at de udtaler sig, og rådgive dem om, hvordan de kan fremsætte bemærkninger og synspunkter

varetage forbindelserne til de nationale konkurrencemyndigheder om spørgsmål vedrørende forbrugerbeskyttelse.

I lighed med cheføkonomen på konkurrenceområdet skal kontaktpersonen ikke blot beskæftige sig med spørgsmål inden for fusionskontrol, men også med spørgsmål inden for karteller og misbrug af dominans samt andre konkurrencesager og politikker [4].

[4] Planerne om at oprette en sådan stilling blev første gang meddelt i december 2002, hvor der blev vedtaget en reformpakke vedrørende fusionskontrollen i EU.

Forbrugerorganisationer og de enkelte forbrugere kan henvende sig direkte til kontaktpersonen om konkurrencerelaterede spørgsmål på følgende e-mail-adresse:

COMP-CONSUMER-OFFICER@cec.eu.int.

Desuden ledede Kommissionen for første gang et fælles møde mellem ledende medarbejdere fra konkurrence- og forbrugermyndighederne i de femten medlemsstater, tiltrædelseslandene og EFTA-landene den 19. november i Bruxelles. Deltagerne udtrykte støtte til den bedre integration mellem konkurrence- og forbrugerbeskyttelsespolitikken. De påpegede især behovet for at udarbejde fælles metoder til indsamling og analyse af relevante oplysninger, såsom forbrugerklager, for at påvise forhold, der skader forbrugerne eller på anden måde forringer deres velfærd på bestemte markeder. De var også enige i, at det ikke var tilstrækkeligt i sig selv at opretholde konkurrence på markedet, men at konkurrencens virkninger i form af lavere priser og/eller bedre valgmuligheder for forbrugerne også var af stor betydning.

Ud over denne vigtige udvikling for forbrugerne har Kommissionen været involveret i en række sager, der berører forbrugerne eller er af særlig interesse for dem. Mange af de beslutninger, der er beskrevet i denne rapport, har direkte indvirkning på forbrugernes dagligdag - hvad enten der er tale om individuelle beslutninger (f.eks. inden for mobiltelefoner, radio- og tv-virksomhed eller luftfartssektoren) eller beslutninger, der omfatter hele sektorer (f.eks. transport, liberale erhverv, motorkøretøjer og mediesektoren).

Reformen af fusionskontrollen og moderniseringen af kartelreglerne, som er beskrevet i denne beretning, er nogle af de største initiativer til at effektivisere EU's konkurrencepolitik og gøre den mere relevant på markedet, samtidig med at der tages tilstrækkeligt hensyn til forbrugerbeskyttelsesaspektet. Et andet potentielt vigtigt punkt, der er beskrevet, er Kommissionens påvisning af ulovlig statsstøtte i tiltrædelseslandene.

Ud over de formelle procedurer anvender Kommissionen dog også de uformelle metoder, der findes, til at tackle potentielle negative virkninger, som markedsaktørernes adfærd kan få. Nedenstående sag er et typisk eksempel på, hvordan Kommissionen har grebet ind for at varetage forbrugernes interesser.

Billetsalgsordninger for De Olympiske Lege i Athen [5]

[5] Sag COMP/D-3/38.468.

Organisationskomitéen for De Olympiske Lege i Athen, ATHOC, ønskede med sin anmeldelse til Kommissionen at sikre sig, at billetsalgsordningerne for Legene i 2004 var i overensstemmelse med EU's konkurrenceregler.

Ordningerne omfatter diverse salgskanaler for personer med bopæl i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). For første gang vil personer med bopæl i EØS få mulighed for at købe billetter direkte fra ATHOC over internettet. De kan også købe billetter gennem de nationale olympiske komitéer eller deres autoriserede agenter. Disse foranstaltninger sikrer, at alle personer med bopæl i EØS kan købe billetter uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet. Desuden kan tilskuerne købe billetterne direkte hos de rejsebureauer, de benytter i forbindelse med rejse og hotelophold.

Efter drøftelser mellem ATHOC og Kommissionen med henblik på at beskytte forbrugernes interesser og sikre overholdelse af konkurrencereglerne ændrede ATHOC ordningerne med hensyn til reglerne for internetsalg og salg gennem de nationale olympiske komitéer i EØS og tillod dem at sælge billetter under den pålydende værdi i stedet for at pålægge dem en mindstepris. Som følge af disse ændringer konkluderede Kommissionen på grundlag af de foreliggende oplysninger, at billetsalgsordningerne ikke var i strid med EU's konkurrenceregler.

I - Karteller og monopoler - artikel 81 og 82; statsmonopoler og monopolrettigheder - artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

1. Kommissionens nye konkurrenceregler

Revision af gruppefritagelsesforordningen vedrørende teknologioverførsel

8. I oktober offentliggjorde Kommissionen et udkast til en forordning og til retningslinjer for teknologioverførselsaftaler [6]. Teknologilicenser, såsom patenter, knowhow og softwarerettigheder, får stadig større betydning og er væsentlige for en vid udbredelse af innovation. De foreslåede nye regler har til formål at afklare anvendelsen af konkurrencereglerne på dette område og at sikre deres fortsatte relevans under nutidens skiftende økonomiske forhold.

[6] EUT C 235 af 1.10.2003.

9. Det foreslås, at de nye regler følger de nye gruppefritagelsesforordninger og retningslinjer for distributionsaftaler og horisontale samarbejdsaftaler samtidig med at der tages hensyn til licensaftalers særlige karakteristika. Dette var også et ønske hos mange af dem, der fremsatte bemærkninger til evalueringsrapporten af december 2001. Herved vil der kunne opnås følgende fordele:

- Gruppefritagelsesforordningen vil kun indeholde en sort liste, det vil sige, at alt, hvad der ikke udtrykkeligt er udelukket fra gruppefritagelsen, nu er fritaget. Ved at afskaffe den hvide og den grå liste i den nuværende forordning undgår man spændetrøjeeffekten. Det giver virksomhederne større muligheder for at udarbejde de mest rentable former for licensaftaler, samtidig med at det sikrer en effektiv konkurrence og skaber tilstrækkelig retssikkerhed for virksomhederne

- De nye regler får et bredere anvendelsesområde, idet de kommer til at omfatte alle typer teknologioverførselsaftaler om produktion af varer eller tjenester. Det foreslås, at den nye forordning kommer til at omfatte ikke blot patent- og knowhowlicenser, men også licenser på ophavsrettigheder til software, som ønsket af mange af dem, der fremsatte bemærkninger til evalueringsrapporten. I de tilfælde, hvor Kommissionen ikke har beføjelse til at udstede en gruppefritagelsesforordning, f.eks. ved patentpuljer og licenser på ophavsrettigheder generelt, giver retningslinjerne en klar vejledning med hensyn til den fremtidige håndhævelsespolitik.

- I de nye regler skelnes der klart mellem licenser mellem virksomheder, der er konkurrenter, og licenser mellem virksomheder der ikke er konkurrenter. Det er indlysende, at konkurrencepolitikken bør skelne mellem licenserne i disse to forskellige tilfælde, da især den gældende liste over alvorlige konkurrencebegrænsninger bør være forskellig. Det er mere sandsynligt, at der vil opstå konkurrenceproblemer ved licenser mellem virksomheder, der konkurrerer med hinanden, end ved licenser mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter.

10. Ved offentliggørelsen af udkastet til forordning og til retningslinjer opfordrede Kommissionen interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til de nye regler inden udgangen af november. Den modtog 79 bemærkninger. Efter en nærmere gennemgang af disse bemærkninger vil Kommissionen revidere sine udkast og vedtage de nye regler. Det er målet, at de reviderede regler skal være på plads, inden den nye moderniseringspakke på kartelområdet træder i kraft i maj 2004.

2. Modernisering af reglerne for anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82.

11. For at afslutte moderniseringen af EU's kartelregler skal Kommissionen vedtage en række retsakter, som under et betegnes moderniseringspakken. Disse retsakter tager fortrinsvis sigte på at lette anvendelsen af konkurrencemyndighedernes håndhævelsesbeføjelser og uddybe de samarbejdsordninger mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder og domstole, der er fastsat i forordning 1/2003.

12. I september vedtog Kommissionen udkastene til alle dele af moderniseringspakken, som den sendte til offentlig høring [7]. Den offentlige høring medførte ca. 50 bemærkninger. Efter en undersøgelse af disse bemærkninger vil Kommissionen revidere sine udkast og vedtage de nye retsakter i begyndelsen af det kommende år inden den 1. maj 2004, der er det tidspunkt, hvor forordning nr. 1/2003 træder i kraft.

[7] Disse udkast er offentliggjort i EFT C 243 af 10.10.2003, s. 3.

13. Pakken omfatter Kommissionens gennemførelsesforordning til Rådets forordning 1/2003 og seks meddelelser. Kommissionens gennemførelsesforordning omhandler fortrinsvis betingelserne for høring af de deltagende parter, klagere og tredjemand samt en række andre procedurespørgsmål, såsom aktindsigt og behandling af fortrolige oplysninger. De seks forslag til meddelelser kan opdeles i tre kategorier:

(1) den første kategori understreger Domstolens og Kommissionens hidtidige praksis med hensyn til to begreber, der er af central betydning for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, nemlig begrebet påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og de principper, der ligger til grund for artikel 81, stk. 3. Meddelelserne beskriver metoderne til anvendelse af disse traktatbestemmelser og giver en kort gennemgang af den eksisterende retspraksis og vil dermed kunne være til hjælp for de nationale konkurrencemyndigheder og domstole, når de skal anvende disse bestemmelser

(2) den anden kategori fokuserer på samarbejdet mellem de forskellige myndigheder, der håndhæver EU's konkurrenceregler - Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder og domstole - og tager hovedsagelig sigte på at uddybe de samarbejdsordninger, der er fastsat i forordning nr. 1/2003, for at sikre en effektiv og ensartet anvendelse af EF-traktatens artikel 81 og 82 overalt i EU. Meddelelserne omfatter især spørgsmålet om fordeling af sagsbehandlingen og de deraf følgende samordnings- og samarbejdsaktiviteter mellem konkurrencemyndighederne inden for Det Europæiske Konkurrencenetværk og Kommissionens mulighed for at afgive skriftlige og mundtlige indlæg for de nationale domstole

(3) den sidste kategori omhandler forholdet mellem Kommissionen og nogle af de vigtigste interessegrupper på det konkurrencepolitiske område, nemlig forbrugerne og erhvervslivet. Kommissionen agter således at vedtage en meddelelse om behandling af klager og en meddelelse om vejledningsskrivelser, hvorved den kan bistå virksomhederne med at vurdere nye eller uløste spørgsmål.

3. Revision af procedurereglerne

3.1 Udnævnelse af en cheføkonom på konkurrenceområdet

14. Kommissionen udnævnte med virkning fra den 1. september professor Lars-Hendrik Röller som cheføkonom på konkurrenceområdet for en periode på tre år. Han vil få ca. ti specialiserede økonomer under sig.

15. Lars-Hendrik Röller er professor i industriøkonomi ved Humboldt-universitetet i Berlin. Han er desuden direktør for instituttet for konkurrenceevne og industriel forandring ved "Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung". Siden 1996 har han været programdirektør for gruppen for industriøkonomi ved Centre for Economic Policy Research (CEPR) i London. Efter at have taget en B.S. i datavidenskab ved Texas A&M University fortsatte han sine studier ved University of Pennsylvania (M.S. i data- og informationsvidenskab, M.A. i økonomi, Ph.D. i økonomi). Han har derefter haft forskellige stillinger ved en række højere læreanstalter, herunder European Institute of Business Management, INSEAD, i Frankrig, Stanford University, New York University og Universitat Autonoma de Barcelona. Han har været rådgiver i konkurrencepolitiske spørgsmål for såvel en lang række offentlige organisationer som private firmaer. Han har udgivet en række publikationer om konkurrencespørgsmål og sidder i flere tidsskrifters redaktionsudvalg, herunder International Journal of Industrial Economics (redaktør siden 1999).

16. "Jeg er overbevist om, at professor Röllers enestående akademiske karriere og hans erfaring på dette område vil blive en uvurderlig støtte for Kommissionen, når den forbereder sine beslutninger i komplicerede sager på fusionsområdet og i forbindelse med undersøgelser af karteller og statsstøtte", udtalte konkurrencekommissær Mario Monti.

17. Cheføkonomen får følgende tre hovedopgaver:

- vejledning i økonomiske og økonometriske spørgsmål i forbindelse med anvendelse af EU's konkurrenceregler. Dette kan også omfatte udvikling af generelle politikinstrumenter

- generel vejledning i individuelle konkurrencesager, lige fra de indledende faser

- detaljeret vejledning i de vigtigste konkurrencesager, der indebærer indviklede økonomiske spørgsmål, især hvis de kræver en avanceret kvantitativ analyse.

18. Cheføkonomen skal også tage sig af kontakterne med akademiske kredse og tilrettelægge og lede møderne i Academic Advisory Group for Competition Policy, som er en gruppe bestående af førende akademikere, der arbejder inden for industriøkonomi og statsstøtte.

3.2 Høringskonsulentens virksomhed

3.2.1 Andet år under det nye mandat

19. I 2001 traf Kommissionen en ny afgørelse for yderligere at styrke høringskonsulentens rolle ved behandlingen af konkurrencesager efter EF-traktatens artikel 81 og 82 og fusionsforordningen [8]. I betragtningerne i Kommissionens afgørelse 462/2001/EF, EKSF af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager [9] erkender Kommissionen, at det for at sikre parternes ret til at blive hørt er nødvendigt, at tilrettelæggelsen af de administrative procedurer betros en uafhængig person, der har erfaring med konkurrencespørgsmål og den fornødne integritet til at kunne bidrage til en objektiv, gennemsigtig og effektiv behandling af disse sager [10]. 2003 var andet år, hvor høringskonsulenterne [11] kunne udnytte det udvidede ansvar og den større uafhængighed, som det nye mandat havde givet dem. Med dette første bidrag til den årlige beretning vil høringskonsulenterne gerne benytte lejligheden til at give en kort beskrivelse af deres funktion.

[8] Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21.12.1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser.

[9] EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21; i det følgende benævnt "mandatet".

[10] Høringskonsulentens mandat, betragtning 1-3.

[11] De to nuværende høringskonsulenter er Serge Durande og Karen Williams.

3.2.2 Gennemsigtighed skal sikre uafhængighed

20. For at sikre høringskonsulenternes uafhængighed skal deres udnævnelse og en eventuel begrundet afgørelse om deres overflytning eller fratræden offentliggøres i EU-Tidende [12]. Høringskonsulenterne knyttes direkte til det medlem af Kommissionen, der har ansvar for konkurrencespørgsmål [13], og modtager ingen instrukser fra Generaldirektoratet for Konkurrence.

[12] Mandatets artikel 2, stk. 1.

[13] Mandatets artikel 2, stk. 2.

3.2.3 Høringskonsulenten som garant for en retfærdig procedure

21. Selv om høringskonsulenternes hovedopgave er at sikre, at retten til at blive hørt overholdes, kan de gribe ind i ethvert tilfælde, der drejer sig om en retfærdigprocedure. I denne forbindelse kan de på et hvilket som helst tidspunkt fremsætte bemærkninger for at sikre, at alle relevante aspekter ved den konkrete sag undersøges nøje og objektivt [14].

[14] Efter mandatets artikel 3, stk. 3, kan høringskonsulenten fremsætte bemærkninger om et hvilket som helst spørgsmål som led i en af Kommissionen behandlet konkurrencesag til det kompetente medlem af Kommissionen. Herved sørger høringskonsulenten for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger tages behørigt hensyn til alle relevante forhold, hvad enten de er fordelagtige eller ufordelagtige for de berørte parter, herunder faktuelle elementer i relation til en overtrædelses grovhed (mandatets artikel 5). Dette forudsætter, som fastsat i mandatets artikel 3, stk. 2, at den direktør, der er ansvarlig for behandlingen af sagen, holder høringskonsulenten underrettet om udviklingen i sagen.

22. Ud over at behandle konkrete sager konsulteres høringskonsulenterne hyppigt af Generaldirektoratet for Konkurrence [15] i spørgsmål om kontradiktionsret, ligesom de deltager i drøftelserne om mange spørgsmål vedrørende en retfærdig procedure.

[15] Idenne forbindelse er den franske jobbetegnelse, "Conseiller Auditeur", mere velegnet til at beskrive høringskonsulentens egentlige funktion end den engelske betegnelse "Hearing Officer".

3.2.4 Gennemførelsen af den mundtlige høring

23. I forbindelse med de enkelte konkurrencesager er det høringskonsulentens traditionelle opgave at tilrettelægge og gennemføre de mundtlige høringer objektivt [16]. Den mundtlige høring er et forum, hvor de deltagende virksomheder får lejlighed til at fremlægge deres sag for en bredere tilhørerskare end den gruppe tjenestemænd, der har ansvaret for undersøgelsen. I realiteten er opfattelsen af en række sager, som fremført i klagepunktsmeddelelsen, blevet ændret på grund af den mundtlige høring. Den værdi, de mundtlige høringer tillægges, afspejles også i, at langt størstedelen af virksomhederne i 2003 benyttede sig af deres ret til at forsvare deres sag under en mundtlig høring [17]. Høringskonsulenten tager stilling til, om andre end de parter, som klagepunktsmeddelelsen er rettet til, kan godtgøre en tilstrækkelig interesse i sagen til at blive hørt [18]. Desuden kan der kun fremlægges nye dokumenter i sagen med høringskonsulentens tilladelse [19]. Efter høringen aflægger høringskonsulenten rapport til det kompetente medlem af Kommissionen om høringen og sine konklusioner deraf, for så vidt angår overholdelse af retten til at blive hørt [20]. Selv om disse bemærkninger i den såkaldte "interimsrapport" hovedsagelig vedrører procedurespørgsmål [21], kan de også vedrøre behovet for yderligere oplysninger eller henstillinger om fremsættelse eller tilbagetrækning af klagepunkter [22].

[16] Ifølge mandatets artikel 12, stk. 2, er høringskonsulenten eneansvarlig for gennemførelsen af høringen. Ved forberedelsen af høringen anmoder høringskonsulenten normalt de ansvarlige sagsbehandlere om at fremlægge en omfattende oversigt, som klart viser alle parternes argumenter som svar på Kommissionens klagepunkter og Kommissionens reaktion på disse argumenter.

[17] Kun ca. en femtedel af de virksomheder, som Kommissionen havde rettet en klagepunktsmeddelelse til, afslog retten til at udtale sig under en mundtlig høring.

[18] Mandatets artikel 6.

[19] Mandatets artikel 12, stk. 3. Det er dog vigtigt at bemærke, at høringen ikke kan erstatte en klagepunktsmeddelelse. Hvis Kommissionen fremsætter nye påstande om overtrædelse eller nye væsentlige forhold, der adskiller sig fra klagepunktsmeddelelsens indhold, skal den udarbejde en supplerende klagepunktsmeddelelse og tilrettelægge en ny høring.

[20] Mandatets artikel 13, stk. 1. Den ansvarlige direktør og generaldirektøren for konkurrence får tilsendt en kopi af rapporten.

[21] F.eks. aktindsigt, tidsfrister for besvarelse af klagepunktsmeddelelsen og selve gennemførelsen af den mundtlige høring.

[22] I denne forbindelse må der skelnes mellem interimsrapporten og høringskonsulentens endelige rapport efter mandatets artikel 15, som kun vedrører overholdelsen af retten til at blive hørt og spørgsmålet om, hvorvidt udkastet til beslutning kun beskæftiger sig med klagepunkter, som parterne har fået lejlighed til at kommentere. Den endelige rapport udarbejdes på grundlag af det udkast til beslutning, der forelægges for det rådgivende udvalg. I modsætning til interimsrapporten meddeles den også beslutningens adressat sammen med beslutningen og offentliggøres i EU-Tidende.

3.2.5 Forlængelse af tidsfristerne og anmodninger om fortrolig behandling

24. Høringskonsulenten træffer beslutning om anmodninger om forlængelse af tidsfristerne for at sikre, at parterne har tilstrækkelig tid til at fremsætte deres synspunkter med hensyn til såvel materielle som proceduremæssige spørgsmål vedrørende deres sag [23]. Høringskonsulenten afgør også spørgsmål om aktindsigt, ved at afveje interessen i fortrolig behandling og virksomhedens ret til at få adgang til alle oplysninger, der er indhentet under proceduren [24]. På samme måde tager høringskonsulenten stilling til offentliggørelse af oplysninger, hvis indhold hævdes at være fortroligt, når en kommissionsbeslutning offentliggøres i EU-Tidende. Hvis det påtænkes at offentliggøre oplysninger, som angiveligt indeholder forretningshemmeligheder, skal den pågældende virksomhed have lejlighed til at indbringe høringskonsulentens beslutning for Førsteinstansretten [25]. Det skal bemærkes, at disse formelle beslutninger om offentliggørelse af forretningshemmeligheder, som træffes af høringskonsulenten på Kommissionens vegne, kun er blevet indbragt for Retten i meget få tilfælde [26].

[23] Mandatets artikel 10.

[24] Kommissionen kan kun i sin endelige beslutning benytte oplysninger, som virksomheden har fået adgang til. Høringskonsulenten må derfor også tage i betragtning, at håndhævelsen af konkurrenceretten kan hindres urimeligt af tredjemands krav om fortrolig behandling.

[25] Denne procedure er fastsat i mandatets artikel 9. Den svarer til den procedure, som Domstolen beskrev i AKZO II-sagen (sag 53/85, AKZO mod Kommissionen, Sml. 1986, s. 1965).

[26] I denne forbindelse er Førsteinstansretten for øjeblikket ved at behandle et interessant spørgsmål. I sagen Bank Austria Creditanstalt (sag T-198/03) har Retten for nylig i en kendelse (af 7.11.2003) fastslået, at mandatets artikel 9, stk. 3, er tvetydigt, da det er spørgsmålet, om høringskonsulenten også skal tage stilling til, om dele af en kommissionsbeslutning ikke bør offentliggøres efter artikel 21 i forordning nr. 17, fordi de ikke indgår i beslutningens "hovedindhold".

B - Anvendelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1 Oversigt over håndhævelsen af kartelreglerne

25. Kommissionen fortsatte i 2003 den kartelbekæmpelse, der blev påbegyndt for to år siden, ved at vedtage fem beslutninger vedrørende ulovlige horisontale aftaler, der implicerede ca. 27 virksomheder og sammenslutninger. Disse sager vedrørte: fransk oksekød, sorbater, elektriske og mekaniske kulstof- og grafitprodukter, organiske peroxider og industrielle kobberrør.

26. De bøder, der blev pålagt i disse beslutninger, beløb sig til 404 mio. EUR, hvilket bragte det samlede bødebeløb for "hard core" karteller siden 2001 op på over 3 200 mio. EUR. I de seneste tre år har Kommissionen kunnet udstede over otte beslutninger om året. Det er et betydeligt højere aktivitetsniveau end i de forudgående tredive år frem til 2001, i hvilke det gennemsnitlige antal beslutninger om året var på 1,5. I betragtning af de igangværende kartelundersøgelser, i alt over 30, ser tendensen fra de sidste tre år ud til at fortsætte.

27. Bødebeløbet i 2003 på over 400 mio. EUR stod i et rimeligt forhold til størrelsen af de markeder, på hvilke kartellerne virkede, og størrelsen af de deltagende virksomheder. På linje med Kommissionens sædvanlige praksis lå bøderne i alle sager på et niveau, der virkede afskrækkende.

28. Som følge af antallet af nye sager i anden halvdel af 2002 og begyndelsen af 2003 måtte Generaldirektoratet for Konkurrence overflytte ressourcer fra en række igangværende undersøgelser til disse nye sager, hvor det var nødvendigt at gennemgå anmodninger om bødefritagelse og gennemføre kontrolundersøgelser. I årets løb foretog Kommissionen kontrolundersøgelser i sager, der omfattede ikke mindre end 21 produkter eller tjenesteydelser. (Det skal bemærkes, at hver sag/kontrolundersøgelse medfører besøg på en række forskellige virksomheder). Kontrolundersøgelser er nyttige, ikke blot som et middel til at afsløre ulovlig adfærd men også i sig selv, da virksomhederne normalt stopper deres ulovlige adfærd umiddelbart efter Kommissionens indgriben.

29. Den reviderede samarbejdsmeddelelse, der blev vedtaget i 2002 [27], gav fortsat anledning til nye sager. Hovedelementerne i samarbejdsmeddelelsen fra 2002 er følgende [28]: For det første fritages den første virksomhed, der henvender sig, for bøder. For det andet skal det bevismateriale, der fremlægges, være tilstrækkeligt til, at Kommissionen kan iværksætte en kontrolundersøgelse. For det tredje tillader Kommissionen henvendelser baseret på formodninger, hvor de faktiske beviser først behøver at blive fremlagt senere. For det fjerde giver det den virksomhed, der henvender sig, stor retssikkerhed, at der træffes beslutninger om betinget bødefritagelse i løbet af et par uger. For det femte er der stadig mulighed for bødefritagelse under visse omstændigheder, og forudsat at ingen anden virksomhed allerede er indrømmet bødefritagelse, efter at Kommissionen har foretaget en kontrolundersøgelse. For det sjette kan virksomheder, der leverer bevismateriale, som repræsenterer en betydelig merværdi for Kommissionens sag, opnå en bødenedsættelse på op til 50%, hvis der allerede er indrømmet bødefritagelse, eller hvis Kommissionen i forvejen har tilstrækkelige beviser til at kunne fastslå, at der er tale om en overtrædelse. Sidst men ikke mindst informerer Kommissionen for at skabe sikkerhed virksomheden om bødenedsættelsen senest samtidig med udarbejdelsen af en klagepunktsmeddelelse.

[27] Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, EFT C 45 af 19.2.2002.

[28] Der gives flere oplysninger i XXXII Beretning om Konkurrencepolitikken (2002).

30. Siden den nye samarbejdsmeddelelses ikrafttrædelse i februar 2002 har Kommissionen modtaget 34 anmodninger om bødefritagelse vedrørende mindst 30 forskellige påståede overtrædelser. Der er indrømmet betinget bødefritagelse i 27 sager. Kommissionen har undersøgt næsten alle disse sager væsentligst ved kontrolundersøgelser. Der er i øjeblikket ved at blive udarbejdet klagepunktsmeddelelser i de fleste sager. Disse tal, der dækker mindre end to år, viser, at den nye samarbejdsmeddelelse er meget effektiv. For sammenligningens skyld kan det nævnes, at der hidtil kun er indrømmet fuld bødefritagelse i 11 sager efter 1996-samarbejdsmeddelelsen [29].

[29] I sager, der blev afgjort i 2003, samt i en række igangværende undersøgelser anvendes 1996-meddelelsen, da virksomhederne anmodede om bødefritagelse, før 2002-meddelelsen trådte i kraft.

31. Oplysninger, der fører til indledning af nye sager, er ikke begrænset til anmodninger om bødefritagelse. Undersøgelser af potentielle ulovlige hemmelige karteller indledes også automatisk på grundlag af oplysninger indsamlet gennem overvågning af (fag)pressen og industridata, oplysninger indsamlet via rapportering (de kan stamme fra utilfredse ansatte eller tidligere ansatte), eller oplysninger fra klagere (forbrugere eller virksomheder eller nu og da også konkurrenter).

32. Timingen for undersøgelser, i stigende grad sager af international karakter, er i stadig højere grad påvirket af samarbejdsbestræbelserne mellem kartelkontorer verden over. Det bedste eksempel herpå er sagen Heat Stabilisers and Impact Modifiers, hvor Kommissionen og konkurrencemyndighederne i USA, Canada og Japan i februar i tæt samarbejde koordinerede deres undersøgelsesindsats og foretog næsten samtidige kontrolundersøgelser og andre undersøgelsesforanstaltninger. Et andet eksempel er Industrial Copper Tubes-sagen, der blev afgjort i december, hvor meget af det bevismateriale, som beslutningen hvilede på, var fremkommet ved kontrolundersøgelser, der var koordineret med USA's konkurrencemyndigheder.

33. Af nogle af de vigtige emner, der blev rejst i Kommissionens kartelbeslutninger og undersøgelser, kan følgende tre nævnes:

- For det første pålagde Kommissionen en enhed, der ikke var en aktiv virksomhed på det omhandlede marked, en bøde. I sagen vedrørende organiske peroxider blev det schweiziske konsulentfirma AC Treuhand pålagt en bøde for dets rolle i tilrettelæggelsen af et kartel. Bøden var meget lille, da der var tale om en forholdsvis ny type sag, men Kommissionen gjorde det klart, at den i fremtiden ville slå hårdere ned i den type sager.

- For det andet beskyttelse af korrespondance mellem klient-advokat (retlig immunitet), der blev relevant i nogle kontrolundersøgelser i løbet af 2003, navnlig i forbindelse med kontrolundersøgelser udført i februar i Heat Stabilisers and Impact Modifiers-sagen. Et spørgsmål vedrørende kopiering, hvor virksomhederne krævede retlig immunitet, blev indbragt for Retten i Første Instans [30].

[30] Forenede sager T-125/03 og T-253/03 Akzo Nobel Chemicals Ltd. og Akcros Chemicals Ltd. mod Kommissionen. Formanden for Retten i Første Instans udstedte en kendelse om afvisning af foreløbige foranstaltninger, hvorimod hovedsøgsmålene fortsat behandles.

- For det tredje de foranstaltninger, Kommissionen har iværksat for at beskytte samarbejdspolitikkens integritet i lyset af USA's civilprocessuelle regler om "edition". Som følge af USA's civilprocessuelle regler vedrørende edition ("discovery") i sager, hvor der rejses civilretlige erstatningskrav ved domstole i USA, kan oplysninger, som virksomheder frivilligt fremlægger for kartelkontorer, blive editionspligtige ("discoverabel") for modparten. Skriftlige erklæringer fra virksomheder til Kommissionen i forbindelse med immunitet eller anmodninger om bødefritagelse blev i visse tilfælde af USA's underretter betragtet som værende editionspligtige dokumenter. I betragtning af sådanne sagsanlægs potentielle finansielle følger, der kan medføre en tredobling af erstatningen, kunne virksomhederne tøve med at henvende sig til Europa-Kommissionen eller endda helt afholde sig fra det og på den måde begrænse virkningen af Kommissionens samarbejdsmeddelelse. Bortset fra at intervenere ved amerikanske domstole som amicus curiae eller på anden måde for at forbeholde anvendelsen af disse dokumenter udelukkende til Kommissionens procedure [31], begyndte Kommissionen i 2003 at se på sine egne procedurer. Kommissionen fortsætter dialogen med retsvæsenet og erhvervslivet for yderligere at fremme disse procedurer og mindske risikoen for edition af erklæringer fra virksomheder. Kommissionens indsats tager udelukkende sigte på at gøre samarbejdsmeddelelsen mere effektiv og sikre, at virksomheder, der anmoder om favorabel behandling eller bødefritagelse, ikke stilles ringere hvad angår eventuelle civile erstatningskrav, end virksomheder, der ikke samarbejder med Kommissionen.

[31] For at sikre at Kommissionens holdning var klar, intervenerede den gennem amicus curiae-indlæg ved en række retter i De Forenede Stater. Kommissionen intervenerede først ved US District Court for the District of Columbia i den verserende vitamin-sag. Dernæst ved US District Court for the District of Northern California i Methionin-sagen. I det tilfælde blev Kommissionens holdning vedrørende ikke-edition af indlæg, som virksomheder fremlægger for Kommissionen inden for rammerne af samarbejdsmeddelelsen, bekræftet af retten i sidste instans. For det tredje ved USA's højesteret i sagen AMD mod Intel. Selv om sidstnævnte sag ikke direkte vedrører edition, har den potentielt følger for effektiviteten af EU's samarbejdspolitik og dermed for edition af virksomheders indlæg.

34. Hvad angår administrativ organisation, blev der indført en vigtig ændring i håndteringen af kartelundersøgelser som følge af den interne reorganisering af Generaldirektoratet for Konkurrence. I 1998 oprettede Kommissionen en særlig kartelenhed, der tog sig af de fleste af de kartelsager, der behandles i Generaldirektoratet for Konkurrence. Efter en gradvis ressourcestigning blev der i 2002 oprettet endnu en kartelenhed. I den periode, hvor disse kartelenheder var i drift, var Kommissionen bl.a. som følge af nye managementformer i stand til at nedbringe sagsbehandlingstiden for kartelsager betragteligt. Siden juli 2003 og som følge af den interne reorganisering af Generaldirektoratet for Konkurrence har alle antitrust-enheder forud for ikrafttrædelsen af forordning 1/2003 brugt stadig flere ressourcer på at afsløre og forfølge karteller inden for deres ansvarsområde.

35. Et sidste punkt, der skal nævnes på kartelområdet, er den 5. internationale kartelworkshop, som Europa-Kommissionen var vært for i oktober. Formålet med denne workshop var at udveksle viden om undersøgelse, forfølgelse og opløsning af karteller. Der deltog ca. 160 repræsentanter for konkurrencemyndigheder i over 35 lande i workshoppen. En række internationale organisationer inden for konkurrencespørgsmål var også repræsenteret, f.eks. OECD.

1.2 Kartelsager

Fransk oksekød [32]

[32] Sag COMP/F3/38.279, EFT L 209 af 19.8.2003.

36. Den 2. april besluttede Kommissionen at pålægge seks franske sammenslutninger i oksekødssektoren bøder på i alt 16,68 mio. EUR, hvoraf fire repræsenterede kvægavlere (bl.a. Fédération Nationale des Syndicats d'Exploitants Agricoles, der er den største franske landbrugssammenslutning), og to repræsenterede kvægslagterier. Bøderne er en sanktion for indgåelse af en skriftlig aftale den 24. oktober 2001, der løb videre mundtligt fra ultimo november - primo december 2001. I en situation med faldende priser som følge af BSE-krisen foreskrev aftalen et midlertidigt importstop og minimumspriser for visse kvægkategorier.

37. Kommissionen kom til den konklusion, at aftalen udgjorde en overtrædelse af bestemmelserne i artikel 81, og at den ikke kunne omfattes af nogen af undtagelserne i artikel 2 i forordning nr. 26/62 [33]. I betragtning af den meget specielle situation på markedet for oksekød, har Kommissionen nedsat bødebeløbet betragteligt. Parterne har indbragt beslutningen for Retten i Første Instans [34] og anmodet om udsættelse af bødebetalingen.

[33] Rådets forordning nr. 26 af 4.4.1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer, den danske specialudgave, 1. serie , I kapitel 1959-1962, s. 120.

[34] Sag T-217/03, T-245/03, T-252/03.

Sorbater [35]

[35] Sag COMP/E1/37.370.

38. Den 1. oktober pålagde Kommissionen selskaberne Hoechst AG. (Tyskland), Daicel Chemical Industries, Ltd. (Japan), Ueno Fine Chemicals Industry, Ltd. (Japan) og Nippon Synthetic Chemical Industry Co., Ltd. (Japan) bøder på henholdsvis 99,0 mio. EUR, 16,6 mio. EUR, 12,3 mio. EUR og 10,5 mio. EUR for deltagelse i et kartel om prisfastsættelse og markedsdeling hvad angår sorbater sammen med Chisso Corporation (Japan). Sorbater er kemiske konserveringsmidler, der anvendes for at forsinke eller forhindre vækst af mikroorganismer. De anvendes væsentligst i fødevare- og drikkevareindustrien. Efter en undersøgelse, der blev indledt i 1998, fandt Kommissionen, at disse selskaber havde deltaget i et verdensomspændende kartel i perioden 1979 til 1996. Hoechst AG blev pålagt den største bøde på grund af skærpende omstændigheder for gentagne overtrædelser. Hvad angår samarbejdsmeddelelsen, er det vigtigt at bemærke, at Chisso Corporation (Japan) blev indrømmet fuld bødefritagelse, da det var det første selskab, der fremlagde afgørende bevismateriale vedrørende kartellet.

Elektriske og mekaniske kulstof- og grafitprodukter [36]

[36] Sag COMP/E2/38.359.

39. Den 3. december pålagde Kommissionen bøder på i alt 101,44 mio. EUR til selskaberne C. Conradty Nürnberg GmbH (1,06 mio. EUR), Hoffmann & Co. Elektrokohle AG (2,82 mio. EUR), Le Carbone Lorraine S.A. (43,05 mio. EUR), Schunk GmbH and Schunk Kohlenstofftechnik GmbH (tilsammen 30,87 mio. EUR) og SGL Carbon AG (23,64 mio. EUR) for deltagelse i et kartel om prisfastsættelse og markedsdeling på EØS-markedet hvad angår elektriske og mekaniske kulstof- og grafitprodukter. Kartellet varede fra oktober 1988 til december 1999. Morgan Crucible Company plc blev indrømmet bødefritagelse, da selskabet var det første, der afslørede kartellets eksistens.

Organiske peroxider [37]

[37] Sag COMP/E2/37.857.

40. Den 10. december pålagde Kommissionen selskaberne Atofina S.A., Peroxid Chemie GmbH & Co KG, Degussa UK Holdings Ltd. og Peroxid Chemie GmbH & Co KG (Tyskland) in solidum, Peroxidos Organicos S.A. og AC Treuhand AG (Schweiz) henholdsvis 43,47 mio. EUR, 8,83 mio. EUR, 16,73 mio. EUR, 0,5 mio. EUR og 1 000 EUR. Akzo (Akzo Nobel Polymer Chemicals B.V, Akzo Nobel N.V, Akzo Nobel Chemicals International B.V) blev indrømmet bødefritagelse for at være de første, der afslørede kartellet. Efter en undersøgelse, der blev indledt i 2000, fandt Kommissionen, at selskaberne havde deltaget i et kartel på EØS-niveau vedrørende organiske peroxider [38] mellem 1971 og 1999 (nogle selskaber i kortere perioder).

[38] Organiske peroxider er dobbelt oxygenbundne organiske kemiske stoffer, der anvendes ved produktion af plastik og gummi.

41. Hvad angår bøden, er det vigtigt at bemærke, at konsulentfirmaet AC Treuhand blev pålagt en bøde for at have overtrådt EU's love ved at hjælpe med at organisere kartellet; bøden er imidlertid lille, da der er tale om en forholdsvis ny tilgang. Tre af deltagerne, nemlig Peroxid Chemie, Atofina og Degussa UK Holdings fik forhøjet deres bøder, da de havde deltaget i karteller før.

Industrielle kobberrør [39]

[39] Sag COMP/E1/38.240.

42. Den 16. december pålagde Kommissionen de førende europæiske kobberrørproducenter KM Europa Metal AG (sammen med dets 100 % ejede datterselskaber Europa Metalli SpA og Tréfimétaux SA), Wieland Werke AG og Outokumpu Oyj (sammen med dets 100 % ejede datterselskab Outokumpu Copper Products Oy) en bøde for overtrædelse af EU's konkurrenceregler. Efter en undersøgelse, der blev indledt i 2001, konkluderede Kommissionen, at de omhandlede selskaber havde aftalt faste priser og markedsandele for industrielle præcisionsoprullede kobberrør (LWC) fra 1988 til begyndelsen af 2001 inden for rammerne af det schweizisk baserede Cuproclima Quality Association for ACR-Tubes (luftkonditionering og afkøling).

43. Alle beslutningens adressater samarbejdede med Kommissionen i undersøgelsen ifølge 1996-samarbejdsmeddelelsen. Kommissionen indrømmede en nedsættelse på 50 % til Outokumpu, 30 % til KME-koncernen og 20 % til Wieland Werke på grund af deres samarbejde. Den højeste bøde på i alt 39,81 mio. EUR blev pålagt selskaberne i KME-koncernen, mens Wieland Werke blev pålagt en bøde på 20,79 mio. EUR. Outokumpu blev omfattet af formildende omstændigheder for samarbejde uden for 1996-samarbejdsmeddelelsens rammer, da det var det første selskab, der afslørede hele kartellets varighed, der var på over 12 år. På den anden side var der tale om skærpende omstændigheder, da Outokumpu tidligere havde overtrådt reglerne og været genstand for en anden beslutning fra Kommissionen om et kartel inden for rustfrit stål i 1990. Outokumpu's endelige bøde var på 18,13 mio. EUR, og selskabernes samlede bødebeløb i denne sag androg 78,73 mio. EUR.

1.3 Retssager

Aminosyrer [40]

[40] Sager T-220/00, T-223/00, T-224/00, T-230/00.

44. I dommene i aminosyre-sagerne [41] afviste Retten i Første Instans sagsøgerens påstand om, at Kommissionen skulle fastsætte bødebeløbet under hensyntagen til bøder, der allerede er pålagt af andre retskredse. Sagsøgerne fremførte, at Kommissionen brød princippet om, at der ikke to gange må idømmes straf for én og samme overtrædelse og ikke tog hensyn til den afskrækkende virkning af tidligere bøder. Førsteinstansretten konkluderede, at der ikke på nuværende tidspunkt er et princip i folkeretten, der forhindrer myndigheder eller domstole i forskellige stater i at retsforfølge og dømme samme person for de samme forhold.

[41] Sag T-224/00.

45. Retten i Første Instans fastslog det princip, at tilvejebringelse af oplysninger, der ikke kan betragtes som samarbejde, der falder ind under samarbejdsmeddelelsen, men som ikke desto mindre bidrager til Kommissionens undersøgelse, kan betragtes som samarbejde uden for samarbejdsmeddelelsens rammer (ifølge afsnit 3, punkt 6 i retningslinjerne). Sådanne oplysninger giver ret til yderligere en bødenedsættelse på grund af formildende omstændigheder.

46. Den fastslog også, at eventuelle procentuelle forøgelser eller nedsættelser som følge af skærpende eller formildende omstændigheder skal beregnes af grundbeløbet i forhold til overtrædelsens alvor og varighed.

Græske færger [42]

[42] Sag COMP/D-2/34.466 Kommissionens beslutning 1999/271/EF af 9.12.1998 efter EF-traktatens artikel 81, EFT L 109 af 27.4.1999, s. 24. Førsteinstansrettens dom af 11.12.2003 i sag T-56/99 Marlines mod Kommissionen, T-59/99 Ventouris Group mod Kommissionen, T-61/99 Adriatica mod Kommissionen, T-65/99 Strintzis mod Kommissionen og T-66/99 Minoan mod Kommissionen.

47. Efter en klage indgivet af en borger i 1992, hvor der blev peget på, at priserne på færgeoverfarter mellem Grækenland og Italien lå meget tæt op ad hinanden, indledte Kommissionen en undersøgelse af en række færgeselskaber, der drev passager- og fragttrafik på en række ruter mellem Grækenland og Italien. I 1998 traf Kommissionen en beslutning, hvorefter syv af disse selskaber havde overtrådt EU's konkurrenceregler ved at aftale priser og praksis. De blev pålagt bøder på i alt omkring ni mio. EUR.

48. Førsteinstansrettens dom af december 2003 stadfæstede Kommissionens beslutning og de oprindelige bødebeløb med undtagelse af bøden til to selskaber, der fik deres bøde nedsat.

49. Vedrørende substansen stadfæstede Førsteinstansretten bl.a., at kontrolundersøgelser hos en mellemmand med selvstændig retsevne er lovlige, selv om beslutningen udelukkende er rettet til kommittenten. Førsteinstansretten stadfæstede også, at foranstaltninger truffet af en mellemmand med selvstændig retsevne kan tilskrives kommittenten, hvis de to selskaber udgjorde én og samme økonomiske enhed i forbindelse med anvendelsen af traktatens artikel 81. Hvad angår de offentlige myndigheders rolle, godkendte Førsteinstansretten også, at selskaber selv i stærkt regulerede sektorer, hvor myndighederne anbefaler en vis prispolitik, som f.eks. inden for søtransport, forbliver ansvarlige for deltagelse i et prisfastsættelseskartel, så længe de offentlige myndigheder ikke udøver et urimeligt pres på dem, der tvinger dem til at indgå prisaftaler. Endvidere bekræftede Førsteinstansretten Kommissionens nuværende metode til beregning af bøder, herunder vurderingen af formildende og skærpende omstændigheder. Førsteinstansretten nedsatte imidlertid de bøder, der var pålagt Adriatica og Ventouris, to mellemstore selskaber, da de kun drev forretning på de såkaldte sydlige ruter (Bari, Brindisi), og da de kun havde spillet en lille rolle i kartellet.

1.4 Andre sager

British Airways / SN Brussels Airlines [43]

[43] COMP/D2/38.477

50. Den 25. juli 2002 anmeldte British Airways (BA) og SN Brussels Airlines (SN) en række samarbejdsaftaler til Kommissionen i henhold til forordning nr. 3975/87 [44], der skulle give dem mulighed for at samarbejde om prisfastsættelse, fartplankoordinering og kapacitet inden for deres respektive rutenet. Parterne ansøgte om fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3. Perioden på 90 dage udløb den 10. marts 2003, uden at Kommissionen havde rejst alvorlig tvivl.

[44] Rådets forordning (EØF) nr. 3975/87, EFT L 374 af 31.12.1987, s. 1, der fastlægger fremgangsmåden for anvendelse af konkurrencereglerne på virksomheder i luftfartssektoren, som sidst ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1284/91 af 14.5.1991 (EFT L 122, 17.5.1991, s. 2) og Rådets forordning (EØF) nr. 2410/92 af 23.7.1992 (EFT L 240, 24.8.1992, s. 18); forordningen fastlægger at anmeldte aftaler automatisk er fritaget i en periode på maksimalt seks år, hvis Kommissionen ikke gør indsigelse indenfor 90 dage fra at Kommissionen har offentliggjort et resumé af aftalen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. I denne sag var et resumé blevet offentliggjort i EFT C 306 af 10.12.2002.

51. Kommissionens analyse viste, at parternes rutenet i høj grad er komplementære, og at deres samarbejde er til gavn for forbrugerne. Aftalen vil bl.a. give SN's passagerer adgang til langdistanceruter, mens BA's passagerer vil få lettere adgang til SN's destinationer i Afrika.

52. For at sikre at alliancen ikke fører til, at konkurrencen fjernes på visse af de berørte markeder, undersøgte Kommissionen nøje alliancens følger for de overlappende ruter, navnlig Bruxelles- London og Bruxelles-Manchester.

53. Hvad angår Bruxelles-London, kom Kommissionen til den konklusion, at alliancen ikke vil fjerne konkurrencen, da BA og SN fortsat vil være op imod to stærke konkurrenter, nemlig bmi og Eurostar. Bruxelles-Manchester var den rute, hvor aftalen ville få flest konkurrencebegrænsende følger, da parternes samlede markedsandel er tæt på 100 %. Endvidere er der kapacitetsbegrænsninger i Bruxelles' lufthavn i myldretiden, hvilket kunne hindre en ny markedsdeltager i at komme ind på dette marked. For at fjerne den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i den første gennemgang, forpligtede selskaberne sig til at frigive nok slots i Bruxelles's lufthavn til at en ny markedsdeltager vil kunne drive tre daglige afgange til Manchester, hvis sådanne slots ikke skulle være ledige gennem den almindelige slottildelingsprocedure.

ARA , ARGEV, ARO [45]

[45] COMP/D3/35.470 - COMP/D3/35.473

54. Den 16. oktober vedtog Kommissionen en positiv beslutning om den østrigske ordning til tilbagetagning af emballage, ARA. Med beslutningen udstedes der negativattest efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, for alle de anmeldte aftaler, bortset fra aftalen mellem ARA-systemet og dets indsamlere/sorteringsanlæg. Aftalen omfattes af en fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3. For at sikre konkurrenter til ARA-systemet ubegrænset adgang til indsamlingsinfrastrukturen er der knyttet forpligtelser til fritagelsen.

55. Altstoff Recycling Austria AG (ARA) er den eneste virksomhed, der har en områdedækkende tilbagetagningsordning for emballage fra husholdninger og virksomheder i Østrig. ARA udsteder licenser til at anvende "Der Grüne Punkt"-mærket og overtager forpligtelserne i de selskaber, der er omfattet af den østrigske emballageforordning. Selskaberne i affaldshåndteringssektoren (SRC, herunder ARGEV, der står for indsamling og sortering af plasticemballage, og ARO, der står for papiremballage) samarbejder med ARA, hvad angår organisation af indsamling og nyttiggørelse af emballage. Sammen med ARA udgør de ARA-ordningen. Den nuværende indsamling, sortering og genindvinding udføres af virksomheder, der udbyder deres tjenester til affaldshåndteringsselskaberne.

56. Beslutningen om ARA-ordningen i Østrig anvender og afklarer Kommissionens samlede politik vedrørende tilbagetagning af emballage som fastslået i beslutningerne fra 2001 om DSD i Tyskland og Eco-emballages i Frankrig [46]. Formålet er navnlig at sikre, at ARA-ordningen ikke medfører uberettigede eksklusivbestemmelser eller andre uberettigede krav i kontraktrelationerne med partnerne, hvilket kunne hindre nye markedsdeltagere i at komme ind på markedet. Som følge af Kommissionens indgriben påtog ARA sig en række forpligtelser vedrørende anvendelsen af "Der Grüne Punkt"-mærket og varigheden af aftalerne med indsamlere og sorteringsanlæg.

[46] DSD: Kommissionens beslutninger af 20.4.2001 (EFT L 166 af 21.6.2001, s. 1) og af 17.9.2001 (EFT L 319 af 4.12.2001, s. 1). Eco-emballages: Kommissionens beslutning af 15.6.2001 (EFT L 233 af 31.8.2001, s. 37).

57. ARA kræver ikke licensafgift for emballage, der ikke indgår i ordningen, men bærer "Der Grüne Punkt"-mærket. Licensafgiften svarer derfor til "ingen service, ingen afgift"-princippet. Endvidere har ARA indgået en forpligtelse, ifølge hvilken ARA tillader anvendelsen af "Der Grüne Punkt"-mærket på al emballage på det østrigske marked, selv om producenter og importører (delvis) bruger tjenester leveret af en af ARA's konkurrenter. Det er vigtigt for virksomheder, der sælger deres varer i medlemsstater, hvor "Der Grüne Punkt"-mærket er obligatorisk, da de kan sælge deres varer på det østrigske marked uden at skulle anvende to emballagelinjer.

58. Ifølge aftalerne med indsamlere og sorteringsanlæg er der kun en indsamler og et sorteringsanlæg per region og per materialetype. Det kontraktlige forhold kan afsluttes efter tre år, og ARA forpligtede sig til at tildele nye kontrakter efter en procedure baseret på konkurrence, åbenhed og objektivitet senest efter fem år. En varighed på mellem tre og fem år for aftaler med en eksklusivitetsforpligtelse kan accepteres for at give genindvindingsselskaber mulighed for at afskrive de investeringer, der er nødvendige for at opbygge indsamlingsinfrastrukturen.

59. De særlige udbudsbetingelser på markedet for indsamling og sortering af husholdningernes emballageaffald gør en fordobling af den eksisterende indsamlingsinfrastruktur umulig eller økonomisk urealistisk. Det var derfor nødvendigt at knytte betingelser til beslutningen om fritagelse, der gik ud på, at ARGEV ikke må forhindre indsamlere og sorteringsanlæg i at åbne deres infrastruktur for ARA-ordningens konkurrenter.

Det Forenede Kongerige og Tyskland - aftaler om netdeling [47]

[47] Sag COMP/C1/38.370, O2 UK Limited/T-Mobile UK Limited - UK Network Sharing Agreement; EFT L 200 af 7.8.2003 og pressemeddelelse IP/03/589 af 30.4.2003; sag COMP/C-1/38.369, T-Mobile Deutschland/O2 Germany - Network Sharing Rahmenvertrag, pressemeddelelse IP/03/1026 af 16.7.2003.

60. Den 30. april og den 16. juli vedtog Kommissionen to beslutninger om fritagelse, der fastsatte, hvor langt mobiloperatører kan samarbejde om netdeling. I februar 2002 anmeldte T-Mobile og mmO2 to aftaler om parternes samarbejde om netdeling angående opbygningen af tredje generation af mobiltelenet ("3G") i Det Forenede Kongerige og Tyskland.

61. Det blev fastslået, at mobiloperatørers "site sharing" ikke er konkurrencebegrænsende i de omhandlede tilfælde: samarbejdet omfatter nemlig kun basisnetelementer, og parterne beholder den individuelle kontrol med deres basisnet. "Site sharing" blev også betragtet som nyttig af hensyn til miljø og sundhed.

62. Det fastslås, at national roaming mellem mobiloperatører er konkurrencebegrænsende på engrosniveau og potentielt har skadelige virkninger på de afledte detailmarkeder. National roaming giver imidlertid operatørerne mulighed for at tilbyde bedre dækning, kvalitet og transmissionshastighed for deres tjenester samt udbygning af net og tjenesteudbud inden for en kortere tidsramme. I de to beslutninger fritog Kommissionen national roaming i landdistrikter indtil den 31. december 2008, hvorimod national roaming i byområder skal udfases efter en stram tidsplan frem til den 31. december 2008.

Yamaha [48]

[48] Sag COMP/F1/37.975.

63. Den 16. juli vedtog Kommissionen en beslutning [49], der pålagde Yamaha Corporation Japan, Yamaha Europa GmbH, Yamaha Musica Italia S.p.A, Yamaha Musique France S.A. og Yamaha Scandinavia AB en bøde på EUR 2,56 Millioner pfor handelsrestriktioner og bindende videresalgspriser. Yamaha er markedsleder på de fleste relevante markeder for musikinstrumenter i Europa.

[49] Kommissionens beslutning af 16.7.2003; pressemeddelelse IP/03/1028 af 16.7.2003.

64. Yamaha's europæiske datterselskaber og deres officielle forhandlere anvendte forskellige aftaler og/eller samordnet praksis, som havde til formål at begrænse konkurrencen i forskellige medlemsstater og i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (Tyskland, Italien, Frankrig, Østrig, Belgien, Nederlandene, Danmark og Island) efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 53, stk. 1. De omhandlede foranstaltninger, der væsentligst var indeholdt i distributionsaftaler, omfattede geografiske begrænsninger (navnlig forbud mod leverancer mellem forhandlerne i det selektive distributionsnet) og begrænsninger for forhandlernes mulighed for at fastsætte videresalgspriser.

Boks 2: Konkurrence og tv-transmission af store internationale sportsbegivenheder - fastsættelse af grundregler: beslutning om UEFA Champions League [50]

[50] Beslutning om fritagelse med betingelser/forpligtelser af 23.7.2003 i sag COMP/C2/37.398; IP/03/1105 af 24.7.2003.

Et begrænset antal sportsrettigheder - navnlig inden for fodbold - samt førsteudsendelse af succesfilm er et tv-indhold, der har afgørende betydning for tv-stationers mulighed for at tiltrække reklamer, hvilket er hovedindtægtskilden for kommercielt gratis-tv og betalings-tv. Enerettigheder til hovedparten af et sådant indhold giver en etableret tv-station en markedsposition, der gør det meget vanskeligt for nye konkurrenter at få indpas på markedet.

Konkurrenceproblemer på markederne for rettigheder til sportsbegivenheder skyldes ofte aftaler om fælles salg og eksklusive rettigheder, der er vidtrækkende og/eller har lang varighed. Fremme af effektiv konkurrence for sportsrettigheder kan fremme konkurrencen på markederne for tv-transmission og give seerne adgang til et stort udbud af innovative tv-kvalitetstjenester til en rimelig pris. Kommissionen forsøger derfor at sikre, at tv-rettigheder udbydes korrekt på markedet, således at potentielle deltagere får en rimelig chance for at få tildelt rettighederne.

Det er sandsynligt, at udviklingen af det nye internet- og mobilmarked vil ske sideløbende med udviklingen af markederne for betalings-tv, således at sportsindhold vil blive en af drivkræfterne for udviklingen af disse nye tjenester. Rettighedsindehaverne har imidlertid i øjeblikket en tendens til at tilbageholde udnyttelsen af nye medierettigheder, fordi de frygter, at de vil fjerne værdien af tv-rettighederne. Kommissionen kan ikke acceptere konkurrencebegrænsende aftaler, der fører til tilbageholdelse af sådanne rettigheder.

Kommissionens beslutning af 23. juli i UEFA Champions League-sagen er et eksempel på, hvordan der kan indgås aftaler om fælles salg af eksklusive medierettigheder, der er til gavn for forbrugerne, og som hindrer unødvendige konkurrencebegrænsninger, hvad angår udbudsbegrænsning og priskonkurrence.

UEFA's fælles salgsaftale, der var indgået, før Kommissionen greb ind, illustrerer disse punkter. UEFA solgte alle tv-rettigheder i en pakke til en tv-station på eksklusivt grundlag for en fireårig periode per medlemsstat. Mange rettigheder forblev ubrugte, da der normalt kun blev sendt 1-2 kampe direkte ud af maksimum 16. Nye medierettigheder blev ikke udnyttet, og fodboldklubberne kunne ikke udnytte nye medierettigheder individuelt.

Situationen var skadelig for konkurrencen på markedet for erhvervelse af senderettigheder for regelmæssige (i modsætning til periodiske) fodboldbegivenheder - et marked, hvor UEFA Champions League på EU-niveau besidder ca. 20 %.

Kommissionen erkender imidlertid, at en fælles salgsaftale potentielt kan forbedre produktion og distribution til fordel for fodboldklubber, tv-stationer og seere. En fælles salgsaftale skaber et samlet salgssted for et mærket og pakket ligaprodukt. Det kan føre til en betragtelig nedsættelse af transaktionsomkostningerne. Det er klart, at en fælles salgsaftale ikke skal indeholde konkurrencebegrænsninger, der ikke er nødvendige for at sikre denne effektivitet og forbrugerfordele.

Kommissionen mener, at den har opnået dette i de nye fælles salgsaftaler, som UEFA - efter intense forhandlinger - anmeldte - i 2002. Aftalerne sikrer, at alle medierettigheder sælges efter en udbudsprocedure i fjorten forskellige pakker af op til tre års varighed. Endvidere vil UEFA miste sine eksklusive rettigheder til at sælge tv-rettigheder, der ikke er solgt før en bestemt skæringsdato. Både UEFA og de individuelle klubber vil sideløbende udnytte visse direkte tv-rettigheder, medierettigheder til forskudt transmission, arkivrettigheder og ikke mindst nye medierettigheder. Det vil give en mere omfattende og forskelligartet dækning af konkurrencen. Ud over UEFA's fremstilling af en række League-produkter, kan fodboldklubber nu fremstille nye klubmærkede produkter, der viser de individuelle klubbers indsats i UEFA Champions League på deres netsteder, mobiltjenester, DVD og lignende.

Kommissionens indgriben førte til en succesrig åbning af markedet. Dobbelt så mange tv-kanaler vil transmittere UEFA Champions League sammenlignet med situationen før Kommissionens indgriben. Den nye ordning har skabt ny konkurrence på mediemarkederne, idet tv-kanalerne og nye medieoperatører nu konkurrerer om at udbyde tjenester til forbrugerne.

Ifølge de principper, der blev fastslået i UEFA Champions League-sagen, undersøger Kommissionen også visse nationale ligaers fælles salg af fodbold. Her er stillingen på markedet imidlertid væsentligt stærkere og risikoen for lukning af markedet betydelig større. Kommissionen vil være særlig opmærksom på gennemgangen af disse aspekter.

Philips/Sony [51]

[51] Sag COMP/C3/37.228 Ingman Disc + VDC mod Philips og Sony, COMP/C3/37.561 Pollydis mod Philips og Sony, COMP/C3/37.707 Broadcrest m.fl. mod Philips og Sony og COMP/C3/38.787 Philips og Sony: anmeldelse af standardlicensaftalen.

65. Den 25. juli godkendte Kommissionen ved en administrativ skrivelse Philips' og Sonys bilaterale aftaler om indførelse af et verdensomspændende licensprogram for CD og 2003-udgaven af en standardlicensaftale, som Philips tilbyder tredjeparter baseret på Philips' og Sonys patenter samt patenter, som er baseret på selskabernes fælles opfindelser inden for CD-teknologi.

66. Kommissionen konkluderede, at aftalerne om indførelse af det fælles licensprogram for CD var omfattet af gruppefritagelsesforordningen for visse kategorier af aftaler om overførsel af teknologi. Selv om aftaler mellem medlemmer af en patentpulje normalt ikke kan omfattes af ovennævnte forordning, dækker artikel 5, stk. 2, nr. 2, patentpuljer, der kun består af to parter, uden nogen geografiske begrænsninger i EØS-området.

67. Endvidere blev det vurderet, at 2003-udgaven af standardlicensaftalen ikke medførte nogen mærkbar begrænsning af konkurrencen i den i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, anførte betydning, navnlig når der kun skal meddeles licenser for væsentlige patenter i denne udgave. Endvidere kan licenstagerne vælge den fælles licens eller individuelle licenser hos Philips og Sony og bruge dem, uanset om der er tale om standardspecifikationer eller ej. "Grant-back"-bestemmelsen gælder kun patenter af betydning for den/de type/-r CD, den enkelte licenstager vælger.

REIMS-II [52]

[52] Sag COMP/C1/38.170, EFT L 56 af 24.2.2004, s. 76.

68. Den 23. oktober vedtog Kommissionen en beslutning om fritagelse for endnu en periode på fem år for REIMS II-aftalen [53]. Aftalen vedrører det gebyr, de såkaldte terminalafgifter, som parterne betaler hinanden for udbringning af grænseoverskridende post, dvs. post der sendes fra en medlemsstat til en anden. Sytten offentlige posttjenester, herunder alle medlemsstaternes posttjenester bortset fra Nederlandenes, og posttjenesterne i Norge, Island og Schweiz har på nuværende tidspunkt undertegnet REIMS II-aftalen.

[53] IP/03/1438, 23.10.2003.

69. Aftalen, som Kommissionen allerede fritog i 1999 indtil den 31. december 2001, blev genanmeldt af parterne den 18. juni 2001 med en anmodning om en forlængelse af fritagelsen. Det blev vurderet, at aftalen var konkurrencebegrænsende efter artikel 81, stk. 1, da den hindrer parterne i at aftale andre terminalafgifter end dem, der er fastsat i aftalen.

70. På grund af de fordele, der allerede blev fastslået i beslutningen om fritagelse fra 1999, navnlig en forbedring af udbringningen af grænseoverskridende post, besluttede Kommissionen at fritage aftalen igen for en femårig periode med forbehold af nye strenge betingelser om ikke-diskrimination hvad angår private posttjenesters adgang til REIMS II-aftalens udbringningsbetingelser på den ene side og billige alternativer til terminalafgifter på den anden side.

2. Artikel 82 og 86

2.1 Artikel 82

Deutsche Telekom AG [54]

[54] Sag COMP/C1/37.451, 37.578, 37.579, EFT L 263 af 14.10.2003, s. 9.

71. Den 21. maj vedtog Kommissionen en beslutning efter artikel 82 om Deutsche Telekom AG's (DT) prisstrategi for lokale adgangstjenester til det faste telefonnet og pålagde selskabet [55] en bøde på 12,6 mio. EUR. Kommissionen fastslog i beslutningen, at DT udøvede et prispres på grund af et misforhold mellem engros- og detailpriserne for adgangen til abonnentnettet. Det afskrækkede nye markedsdeltagere fra at søge ind på markedet og begrænsede mulighederne for at vælge teleudbyder samt priskonkurrencen for endelige forbrugere. Kommissionens undersøgelse blev indledt i 1999 og udsprang af klager fra 15 nye markedsdeltagere på det tyske marked for fastnettjenester.

[55] Pressemeddelelse IP/03/717 af 21.5.2003.

72. Kommissionen konkluderede, at der var tale om misbrug i form af et prispres, da forskellen mellem DT's detail- og engrospriser enten var negativ eller en smule positiv, men ikke tilstrækkelig til at dække DT's produktspecifikke omkostninger i forbindelse med udbud af egne detailtjenester. På grund af det utilstrækkelige spænd siden indførelsen af ubundtet adgang til abonnentledninger i Tyskland og frem til vedtagelsen af beslutningen, kunne nye markedsdeltagere ikke konkurrere med DT om fastnetadgang for endelige forbrugere.

73. Kommissionen mente, at DT kunne have undgået prispresset, bl.a. ved at øge detailpriserne for analoge-, ISDN- og ADSL-forbindelser inden for rammerne af den tyske "price cap"-ordning. Under den første "price cap"-ordning mellem 1998 og 2001 kunne DT have undgået prispresset ved at forhøje slutbrugernes abonnementsafgifter. Stigende abonnentafgifter kunne have været opvejet af lavere samtalepriser. Fra 2002 kunne DT i det mindste have mindsket prispresset ved at øge prisen for ADSL-adgangstjenesterne. Prispresset blev derfor ikke pålagt DT gennem beslutninger truffet af de tyske tilsynsmyndigheder på telekommunikationsområdet.

Wanadoo Interactive [56]

[56] Sag COMP/C1/38.233.

74. Kommissionen vedtog den 16. juli en beslutning efter artikel 82 om Wanadoo's prisstrategi for ADSL-tjenester [57]. Kommissionen vurderede, at Wanadoo, der på det tidspunkt var et 72 % ejet datterselskab af France Télécom, havde anvendt en prissætning under omkostningsniveauet fra marts 2001 til oktober 2002 og pålagde derfor Wanadoo en bøde på 10,35 mio. EUR.

[57] Pressemeddelelse IP/03/1025 af 16.7.2003.

75. ADSL er den væsentligste teknologi i Frankrig til tilvejebringelse af højhastighedsadgang til internettet til privatkunder og "small office/home office"-kunder (SOHO). ADSL giver mulighed for at udbyde bredbåndstjenester over den almindelige telefonlinje. I den periode, som beslutningen dækker, blev næsten alle ADSL-linjer i Frankrig drevet af den etablerede udbyder France Télécom. De første bredbåndstjenester blev lanceret i 1998, men det var først i slutningen af 1999, at der virkelig kom gang i markedet. Da massemarkedsføringen af Wanadoo's ADSL-tjenester først startede i marts 2001, mente Kommissionen, at misbruget startede omkring det tidspunkt.

76. Kommissionen konkluderede, at Wanadoo fra slutningen af 1999 til oktober 2002 markedsførte sine ADSL-tjenester til priser under det gennemsnitlige omkostningsniveau. Wanadoo's priser lå noget under de gennemsnitlige variable omkostninger indtil august 2001. I den efterfølgende periode lå de cirka på niveau med de gennemsnitlige variable omkostninger, men betydeligt under de gennemsnitlige samlede omkostninger. Wanadoo led store tab frem til slutningen af 2002 som følge af denne praksis. At opveje de oprindelige tab over en vis periode var et muligt scenario, selv om der kan have været andre grunde til Wanadoo's agressive strategi. Fra dokumenter, der blev fundet under en inspektion af Wanadoo's lokaler, kunne Kommissionen også konkludere, at Wanadoo havde til hensigt at sætte sig på det strategiske marked for højhastighedsadgang til internettet [58].

[58] Wanadoo har anlagt annulationssøgsmål ved Retten i Første Instans: sag T-340/03.

Boks 3: Prismisbrug i telesektoren

I første halvår af 2003 vedtog Kommissionen to formelle forbudsbeslutninger efter EF-traktatens artikel 82 om ekskluderende adfærd i forbindelse med udbud af teletjenester. Det er de første beslutninger af den slags siden den fulde liberalisering af telesektoren i 1998, og endda siden 1982, da det blev fastslået, at British Telecommunications, der stadig var et statsmonopol, misbrugte sin dominerende stilling til at begrænse brugen af telex- og telefonfaciliteter [59].

[59] EFT L 360 af 21.12.1982.

Disse to beslutninger er vigtige, da de vedrører en økonomisk sektor, der var underlagt en forhåndsregulering, hvor medlemsstaterne spiller en vigtig rolle via beslutningsprocessen i de nationale tilsynsmyndigheder. Reglerne for denne regulering blev reformeret i 2002 af de nye EF-direktiver om elektronisk kommunikation og ændrer sig i retning af koncepter baseret på konkurrencelovgivning.

Kommissionen vil fortsat bekæmpe prismisbrug, selv i de tilfælde hvor de omhandlede priser vedrører en sektorspecifik regulering. De to beslutninger fastsætter betingelserne for gennemførelse af de relevante test. Prissætning under omkostningsniveauet kræver en direkte sammenligning af priserne og de underliggende omkostninger og medfører en forpligtelse til at øge priserne til over omkostningsniveauet. Undersøgelse af prispres starter med en sammenligning af engros- og detailpriser. De underliggende downstream-omkostninger vil kun blive undersøgt, hvis detailpriserne er højere end engrospriserne. Begge test kan skabe præcedens for andre kommende sager om prismisbrug i telesektoren, ikke kun for Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder, men også for de nationale konkurrencemyndigheder.

IMS Health [60]

[60] Sag COMP/D3/38.044.

77. I sektoren for informationstjenester traf Kommissionen beslutning om en tilbagetrækning af de foreløbige foranstaltninger, der blev vedtaget i 2001 [61]. På det tidspunkt pålagde Kommissionen via foreløbige foranstaltninger IMS Health, der er førende på verdensplan inden for indsamling af data om salg af lægemidler og recepter, at meddele licens på sin "1860-blokstruktur" [62] vedrørende dataindsamling til de daværende konkurrenter på det tyske marked for regionale salgsdata for salg af lægemidler. IMS fik derimod ret til at opkræve licensafgifter. Beslutningen blev suspenderetaf præsidenten for Retten i Første Instans [63]. I en dom af 17. september 2002 gav en tysk domstol [64] NDC Health, som er IMS's hovedkonkurrent på det tyske marked, ret til at udbyde en struktur, der opfylder kundernes behov. Selv om domstolen erkendte, at IMS Health's "1860-blokstruktur" var omfattet af en national ophavsretlig beskyttelse, fastslog den, at tredjeparter ikke kan hindres i at udvikle en anden struktur baseret på administrative og postale opdelinger, selv om den nye struktur har samme antal blokke som 1860-strukturen og må betragtes som værende baseret på denne. Der kan således udvikles andre blokstrukturer, der ligner 1860-strukturen meget, til indsamling af data om lægemiddelsalg, og de kan lovligt anvendes til at udarbejde og markedsføre salgsrapporter om lægemidler. Samtidig forbedrede NDC sin markedsstilling. Endvidere var der en anden konkurrent, der skulle have draget fordel af Kommissionens foreløbige foranstaltninger, der trak sig tilbage fra det tyske marked.

[61] COMP/D3/38.044 NDC Health/IMS Health, beslutning af 3.7.2001 (EFT L 59, 28.2.2002).

[62] IMS's "1860-blokstruktur" opdeler Tyskland i 1 860 salgsområder eller "blokke".

[63] Kendelse af 26.10.2001, sag T-184/01R og kendelse af 11.4.2002, sag C-481/01P(R), præsidenten for Domstolen afviste NDC's appel af kendelsen afsagt af præsidenten for Førsteinstansretten.

[64] Dom afsagt af Frankfurts højesteret (Frankfurter Oberlandesgericht) den 17.9.2002 i sag 11 U 67/2000.

78. På grund af den ændrede situation var det ikke længere hastende at Kommissionen greb ind, og Kommissionen trak derfor beslutningen fra 2001 om foreløbige foranstaltninger tilbage.

79. Nationale domstolsprøvelser og en præjudiciel afgørelse fra EF-Domstolen var undervejs. I sidstnævnte tilfælde afgav generaladvokat Tizzano udtalelse den 2. oktober [65]. Han anfører, at en afvisning af at meddele licens på et ophavsretligt beskyttet produkt (i dette tilfælde "1860-strukturen") udgør et misbrug af en dominerende stilling, hvis der ikke foreligger en objektiv begrundelse for en sådan afvisning, og hvis anvendelsen af det immaterielle gode er absolut nødvendig for den givne aktivitet på det afledte marked i en sådan grad, at ejeren udelukker konkurrence på det omhandlede marked. Det er imidlertid en betingelse, at den virksomhed, der anmoder om licens, har til hensigt at udbyde varer eller tjenesteydelser med andre karakteristika, der opfylder særlige behov hos forbrugerne, der ikke kan opfyldes af de eksisterende varer eller tjenesteydelser.

[65] Udtalelse fra generaladvokat Tizzano af 2.10.2003 i sag C-418/01 IMS Health GmbH & Co.KG mod NDC Health GmbH &Co.KG.

GVG/FS [66]

[66] Sag COMP/D1/C.37.685, EFT [ ].

80. Den 28. august traf Kommissionen en beslutning efter artikel 82 vedrørende Ferrovie dello Stato S.p.A (FS), det italienske jernbaneselskab, for misbrug af en dominerende stilling på det italienske jernbanemarked. Kommissionen vurderede, at FS havde forhindret det tyske jernbaneselskab Georg Verkehrsorganisation GmbH (GVG) i at drive en international passagertjeneste på strækningen Basel-Milano.

81. GVG havde siden 1995 anmodet FS om at indgå en international samarbejdsaftale [67] for at få oplysninger om pris og disponibilitet for togkanaler og skaffe trækkraft, dvs. lokomotiv og lokofører. GVG ønskede at befordre passagerer fra forskellige byer i Tyskland til Basel. Selskabet foreslog en non-stop ("sprinter") jernbaneforbindelse to gange daglig fra Basel til Milano via Domodossola. Denne tjeneste skulle navnlig konkurrere med Cisalpino, der er et joint venture-selskab mellem FS og Schweizerische Bundesbahnen (SBB). Der er kun én daglig forbindelse mellem Basel og Milano med Cisalpino.

[67] Direktiv 91/440/EØF kræver, at der oprettes en "international sammenslutning", som består af mindst to jernbaneselskaber i forskellige medlemsstater med henblik på drift af grænseoverskridende passager- og fragttrafik, EFT L 237 af 24.8.1991.

82. Som et vertikalt integreret selskab har FS et lovfæstet monopol til at drive den italienske jernbaneinfrastruktur. FS er den udpegede infrastrukturforvalter og det nationale tildelingsorgan og har derfor varetaget regulerende funktioner for staten. Selskabet har ansvaret for at oprette og vedligeholde den italienske jernbaneinfrastruktur og for tildeling af togkanaler til jernbaneselskaber i Italien mod gebyr. FS har også som infrastrukturforvalter ansvaret for at udstede sikkerhedscertifikater til jernbaneselskaber.

83. FS er dominerende på markedet for adgang til det nationale jernbanenet, der betragtes som en essentiel facilitet. Hvad angår trækkraft, konkluderede Kommissionen på basis af en detaljeret markedsundersøgelse, at FS også er dominerende på dette marked. På nuværende tidspunkt er intet andet italiensk jernbaneselskab udstyret, så det kan udbyde den nødvendige trækkraft til GVG [68]. Hvad angår de afledte markeder, blev det også vurderet, at FS var dominerende, da det er det eneste selskab, der udbyder passagertjenester på det italienske jernbanenet på strækningen Basel-Milano. Bortset fra Cisalpino udbyder FS en række daglige passagertjenester mellem Basel og Milano i samarbejde med SBB. Endvidere er adgangen til det afledte marked begrænset til selskaber, der indgår i internationale samarbejdsaftaler. Kommissionen konkluderede, at det kun var FS, der kunne indgå en sådan international samarbejdsaftale med GVG.

[68] Af en række grunde konkluderede Kommissionen også fra sin markedsundersøgelse, at GVG ikke selv kunne skaffe trækkraft til det italienske marked.

84. Kommissionen konkluderede i sin beslutning, at FS i tre tilfælde havde misbrugt sin dominerende stilling og overtrådt artikel 82. For det første havde selskabet ved at afvise at behandle GVG's anmodning om adgang til jernbaneinfrastrukturen nægtet adgang til jernbanenettet, der betragtes som en essentiel facilitet. For det andet havde selskabet ved ikke at reagere på GVG's anmodning om trækkraft i realiteten afvist at levere trækkraft til GVG til den omhandlede tjeneste. Der er derfor tale om misbrug, da FS's afvisning førte til fjernelse af en potentiel konkurrent, og da der ikke forelå en objektiv begrundelse. Endelig fremlagde FS ingen objektiv begrundelse for sin afvisning af at indlede forhandlinger med GVG om indgåelse af en international samarbejdsaftale. FS forhindrede derfor GVG i at komme ind på det afledte marked for jernbanepassagertransport til Italien.

85. For at få afsluttet sagen afgav FS betydelige tilsagn. FS forpligtede sig bl.a. til at indgå internationale samarbejdsaftaler med nye jernbaneselskaber, der er meddelt licens af en medlemsstat, og som har konkrete forslag til drift af en international jernbanetjeneste. Endvidere forpligtede FS sig til i en femårig periode at levere trækkraft til andre jernbaneselskaber, der ønsker at udbyde grænseoverskridende passagertjenester. På det grundlag indgik FS samarbejdsaftaler med GVG. FS forpligtede sig også til at tilbyde GVG egnede togkanaler, så snart SBB stiller togkanaler til rådighed på det schweiziske jernbanenet. Kommissionen fandt det nødvendigt at udstede en formel beslutning i denne sag, men på grund af den igangværende liberalisering af jernbanesektoren afstod Kommissionen fra at pålægge en bøde, da der var tale om en ny sag.

2.2 Artikel 86

Der er ikke i år truffet formelle beslutninger efter artikel 86.

C - Udviklingen i konkurrencen i de enkelte sektorer

1. Energi

86. I 2003 blev der gjort betydelige fremskridt med liberaliseringen i energisektoren (el og gas). Det vigtigste resultat var vedtagelsen den 26. juni af en lovgivningspakke, der sikrer, at alle europæiske el- og gasforbrugere senest den 1. juli 2007 kan vælge leverandør. Ud over disse lovgivningsmæssige foranstaltninger fortsatte Kommissionen sin behandling af konkurrencesager. Rådets drøftelser af forsyningssikkerheden i gassektoren førte den 15. december til en politisk aftale.

87. Lovgivningspakken består af følgende elementer i forbindelse med fuld liberalisering af den europæiske gas- og elindustri. Rådet og Parlamentet vedtog (1) direktiv 2003/54/EF om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF [69] (eldirektivet), (2) direktiv 2003/55/EF om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF [70] (gasdirektivet) og (3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1228/2003 om betingelserne for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling [71] (elforordningen). Gas- og eldirektiverne erstatter tidligere udgaver, der opfordrede til en gradvis liberalisering.

[69] EFT L 176 af 15.7.2003, s. 37.

[70] EFT L 176 af 15.7.2003, s. 57.

[71] EFT L 176 af 15.7.2003, s. 1.

88. Gas- og eldirektiverne indebærer en åbning af markedet for alle erhvervskunder fra den 1. juli 2004 og for private husstande fra den 1. juli 2007. De omhandler også indførelse af reguleret tredjepartsadgang til nettene samt til LNG-terminaler (LNG = flydende naturgas). Kun med hensyn til adgang til lagre vil medlemsstaterne stadig have et valg mellem regulerede og forhandlede ordninger for tredjepartsadgang. Endvidere hedder det i direktiverne, at der skal udpeges tilsynsmyndigheder, som skal have ansvaret for fastsættelse eller godkendelse af i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår, før de kan træde i kraft.. Nærmere detaljer og vejledning kan fås i de fortolkningsmeddelelser, som Kommissionens tjenestegrene har offentliggjort.

89. Elforordningen fremmer fair regler for grænseoverskridende handel med el og skærper dermed konkurrencen på det indre elmarked. Med henblik herpå indføres en kompensationsordning for operatører af transmissionssystemer til at dække omkostninger ved at huse grænseoverskridende strømme af elektricitet. Der fastsættes harmoniserede principper for grænseoverskridende transmissionsafgifter, især for ikke-diskriminerende, gennemsigtige afgifter, som ikke er afstandsbestemte. Forordningen fastsætter regler for at maksimere adgangen til transmissionskapacitet og fastsætter principper for håndtering af kapacitetsbegrænsninger.

90. Et af de mest kontroversielle punkter i gasdirektivet og i elforordningen er undtagelsen fra de forskellige regler i ordningen for tredjepartsadgang, der kan indrømmes store nye infrastrukturer (samkøringslinjer eller LNG-terminaler). Disse bestemmelser skal skabe balance mellem incitamenter til at oprette ny infrastruktur og etablering af et fælles marked. Det er indlysende, at undtagelser kun kan indrømmes, hvis alle betingelserne i direktivet/forordningen er opfyldt. Den vigtigste betingelse for at opnå en undtagelse fra forpligtelsen til at give adgang til tredjepart er, at risikoen er så stor, at investeringen ikke ville finde sted uden en undtagelse. En anden vigtig betingelse er, at investeringen skal skærpe konkurrencen på forsyningssiden. Samtidig må fritagelsen ikke skade konkurrencen eller et velfungerende internt (gas- eller el)marked eller et velfungerende reguleret system som infrastrukturen er forbundet med. Fritagelser må forventes at give incitamenter til at sikre, at uudnyttet kapacitet ikke hamstres, og hvor man vil forvente, at der gælder use-it-or-lose-it-mekanismer (forbrug eller fortab). Det ville ligeledes være lettere at påvise, at fritagelsen opfylder konkurrencekravene, når den pågældende udvikler er i stand til at bevise, at vedkommende havde tilbudt tredjepart adgang ved udformningen af infrastrukturen, f.eks. gennem en "open season process". Mere generelt følger det af rationalet bag reglen, at alle fritagelser skal være begrænset i omfang og tid til det absolutte minimum [72].

[72] En mere udførlig beskrivelse kan findes i GD for Energi og Transports meddelelse om direktiv 2003/54-55 og forordning nr. 1228/03.

91. Endvidere vedtog Kommissionen i december 2003 et forslag til forordning om betingelserne for adgang til gastransmissionsnet [73]. Med forslaget søger man at sikre lighed i hele EU med hensyn til afgørende vilkår for tredjepartsadgang og at forbedre alle transmissionssystemoperatørers overholdelse af de retningslinjer, der blev vedtaget på Madrid-forummet. I forslaget til forordning fastsættes principperne for adgangstakster, krav om gennemsigtighed, et fælles minimumssæt af adgangstjenester for tredjepart, kapacitetstildeling og styring af overbelastning, regler og gebyrer for balancering, og handel med rettigheder til netkapacitet. Der fastsættes minimumsstandarder for adgang til gastransmissionsnettene, mens medlemsstaterne vil få mulighed for at indføre eller opretholde mere detaljerede foranstaltninger.

[73] KOM(2003) 741, Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om betingelserne for adgang til gastransmissionsnet.

92. Der blev desuden gjort vigtige fremskridt i retning af liberalisering på Madrid- og Firenze-forummet, hvor Kommissionen, de nationale tilsynsmyndigheder og industrien mødes en eller to gange årligt for at drøfte liberaliseringsprocessen. I september vedtog man på Madrid-forummet, der vedrører gas, et sæt nye retningslinjer for god praksis i forbindelse med forbedring af vilkårene for tredjepartsadgang til de europæiske gasrørledninger. De vigtigste resultater er forbedret gennemsigtighed og bedre systemer til forvaltning af kapacitetsbegrænsninger.

93. Forsyningssikkerhed stod også højt på dagsordenen i 2003. I elsektoren oplevede man en række strømsvigt. De blev i hvert fald delvis tilskrevet utilstrækkelige investeringer i nettet. Som reaktion fremlagde Kommissionen et forslag til direktiv om forsyningssikkerhed i elsektoren. For gassektoren havde Kommission fremlagt et forslag allerede i september 2002, som man som nævnt nåede til politisk enighed om.

94. Liberaliseringsprocessen blev - ligesom i de foregående år - ledsaget af en række konkurrencesager i energisektoren, hvor Kommissionen benyttede alle konkurrenceinstrumenter, dvs. fusionskontrol, statsstøttekontrol og håndhævelse af kartelreglerne.

95. Hvad angår karteller, var en af hovedtendenserne i 2003 et nært samarbejde med de nationale tilsynsmyndigheder og de nationale konkurrencemyndigheder. Et sådant samarbejde er passende for at sikre en konsekvent anvendelse af loven i hele EU og en effektiv ressourceallokering. Et godt eksempel på vellykket samarbejde er Dong/DUC-sagen [74], hvor forhandlingerne om en løsning foregik i fællesskab med den danske Konkurrencestyrelse, som derefter fik til opgave at føre kontrol med, at de pågældende markedsaktører opfyldte deres tilsagn.

[74] Pressemeddelelse IP/03/566 af 24.4.2003.

96. Det er også værd at bemærke, at fokus inden for håndhævelsen af kartelreglerne i gassektoren skifter fra sager, der vedrører aktiviteter i et tidligere led, til sager, der vedrører aktiviteter i et senere led. Mens konkurrencesager tidligere især omhandlede gasproduktion (Corrib [75], GFU [76], Dong/DUC [77]), drejer de sager, der nu efterforskes, sig i højere grad om markederne i senere omsætningsled. Der er f.eks. tale om spørgsmålet om langfristede eksklusive forsyningskontrakter, som kan virke afskærmende for nye markedsaktører, eller territoriale salgsrestriktioner i transportkontrakter mellem europæiske operatører.

[75] Sag COMP/E-3/37.708; Pressemeddelelse IP/01/578 af 20.4.2001.

[76] Sag COMP/E-3/36.702; Pressemeddelelse IP/02/1084 af 17.7.2002.

[77] Pressemeddelelse IP/03/566 af 24.4.2003.

97. Mens en del sager tidligere blev afsluttet efter forlig, forventer man flere formelle beslutninger i fremtiden. Det vil øge retssikkerheden og give Kommissionen mulighed for at klarlægge sin politik formelt. Kommissionen vil dog fortsat acceptere anmodninger om forlig, hvis den finder, at man bedre kan opnå en reel ændring på markedet på denne måde.

98. Den vigtigste begivenhed på kartelområdet i 2003 var afslutningen af sagen ENI/Gazprom [78]. Denne sag indgår i den løbende efterforskning af territoriale salgsrestriktioner i gasforsyningskontrakter mellem gasproducenter og de europæiske gasgrossister/importører. Sagen blev afsluttet, da virksomhederne slettede den restriktive klausul fra deres nugældende gasforsyningskontrakter, og ENI afgav tilsagn om en række ledsagende foranstaltninger, blandt andet tilbud om at sælge betydelige mængder gas uden for Italien. Forliget gav samtidig større retssikkerhed i forbindelse med langfristede gasforsyningskontrakter, som gasindustrien finder påkrævede for udviklingen af visse nye gasfelter.

[78] Sag COMP/E3/37.811; Pressemeddelelse IP/03/1345 af 6.10.2003.

99. Af andre sager kan nævnes forbedringen af ordningerne for tredjepartsadgang i Tyskland [79] og Nederlandene [80]. Tilsagn fra det tyske gasselskab BEB førte til indførelse af en ordning for adgang til og udtræden af det tyske gasmarked. Entry/exit-ordninger regnes for at være bedre end de ordninger for tredjepartsadgang, der hidtil er anvendt i Tyskland. Der var desuden tale om vigtige afklaringer i Dong/DUC-sagen [81], hvori man understregede, at brugsrestriktioner og nedbringelsesklausuler ikke er forenelige med europæisk konkurrenceret. Brugsrestriktioner er klausuler, der forhindrer køberen i at anvende gassen til andre formål end det, der er aftalt mellem køber og sælger. Nedbringelsesklausuler er klausuler, der tillader køberen at begrænsede de mængder, der aftages fra sælgeren, hvis denne begynder at sælge i køberens forsyningsområde.

[79] Pressemeddelelse IP/03/1129 af 29.7.2003.

[80] Pressemeddelelse IP/03/547 af 16.4.2003.

[81] Pressemeddelelse IP/03/566 af 24.4.2003.

100. På fusionsområdet var den vigtigste sag i 2003 fusionen mellem den østrigske elproducent Verbund og de østrigske regionale forsyningsselskaber, der drives under navnet Energie Allianz [82]. Kommissionen godkendte denne fusion, efter at virksomhederne indvilgede i at medvirke til at etablere en stærkere konkurrent på det østrigske marked og tilbød at stille en vis mængde elektricitet til rådighed for mindre konkurrenter ved auktion.

[82] Sag COMP/M.2947; Pressemeddelelse IP/03/825 af 11.6.2003.

2. Posttjenester

2.1 Gennemførelse af det nye postdirektiv (direktiv 2002/39/EF)

101. Det nye postdirektiv, der blev vedtaget i 2002 [83], baner vejen for fuldendelsen af et indre marked for posttjenester, især gennem en gradvis indskrænkning af eneretsområdet og liberalisering af udgående grænseoverskridende post. Gennemførelsen af disse bestemmelser, der skal skabe et større konkurrenceområde, må forventes at påvirke anvendelsen af EU's konkurrenceregler i postsektoren. Direktivet skulle have været gennemført senest den 31. december 2002.

[83] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester, EFT L 176 af 5.7.2002, s. 21.

102. I januar indledte Kommissionen overtrædelsesprocedure mod de medlemsstater, der endnu ikke havde gennemført direktivet i national lovgivning (eller ikke givet meddelelse herom). Den 14. oktober havde alle medlemsstater med undtagelse af Frankrig allerede afsluttet gennemførelsen af direktivet.

103. I henhold til artikel 7 i direktiv 97/67/EF, som ændret ved artikel 1 i direktiv 2002/39, liberaliseres udgående grænseoverskridende post i alle medlemsstaterne med undtagelse af de stater, hvor indtægterne herfra betragtes som nødvendige for at opfylde befordringspligten. Et vigtigt spørgsmål i forbindelse med anvendelsen af konkurrencereglerne er derfor, hvorvidt medlemsstaterne ved gennemførelsen af direktivet har besluttet at holde markedet for udgående grænseoverskridende post inden for monopolområdet. Den 14. oktober havde seks medlemsstater (Grækenland, Spanien, Irland, Italien, Luxembourg og Portugal) ud af de 14, der allerede havde afsluttet gennemførelsen, besluttet ikke at liberalisere det pågældende marked.

104. Et resumé af situationen i medlemsstaterne kan findes i nedenstående tabel:

>TABELPOSITION>

3. Elektronisk kommunikation og informationssamfundet

3.1 Gennemførelse af det nye regelsæt

105. Den 25. juli udløb fristen for gennemførelse af det nye regelsæt om elektronisk kommunikation i national lov. Rådet og Europa-Parlamentet vedtog den 7. marts 2002 fire direktiver [84], mens Kommissionen parallelt hermed vedtog et direktiv efter artikel 86 [85]. Disse direktiver erstattede det hidtidige retsgrundlag for indgreb i denne sektor.

[84] EFT L 108 af 24.4.2002.

[85] EFT L 249 af 17.9.2002.

106. Den 6. oktober indledte Kommissionen procedure mod de medlemsstater, der ikke havde meddelt Kommissionen, hvilke gennemførelsesforanstaltninger de havde truffet, eller fremlagt oplysninger, der viste, at de havde opfyldt deres forpligtelser. Der var tale om Belgien, Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Portugal for alle fem direktivers vedkommende og Sverige kun med hensyn til direktiv 2002/77/EF. Den 17. december sendte Kommissionen en begrundet udtalelse til alle disse medlemsstater med undtagelse af Spanien, som i mellemtiden havde gennemført direktiverne. Sagen mod Sverige blev afsluttet i december. Den 19. november vedtog Kommissionen sin 9. rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for elektronisk kommunikation [86]. I rapporten fremhæves det, at antallet af faste bredbåndsforbindelser er næsten fordoblet i det sidste år, men at konkurrencesituationen skal forbedres yderligere, hvis bredbåndssektoren for alvor skal stimulere EU's økonomi. I rapporten forudses det, at antallet af mobilabonnenter i 2003 vil vokse hurtigere end i 2002, selv om penetrationsgraden allerede ligger tæt på 90 % i en række EU-lande. Rapporten påpeger også, at hidtil har kun otte medlemsstater afsluttet deres gennemførelse af den nye EU-lovgivning i national lov.

[86] KOM(2003) 715 endelig.

107. På baggrund heraf har man i den 9. rapport bevidst koncentreret sig om hovedpunkter, som skal behandles i gennemførelsesprocessen, frem for at foretage en vurdering af situationen i de enkelte medlemsstater. Blandt disse hovedpunkter kan nævnes, at de nationale tilsynsmyndigheders opgaver skal overdrages til kompetente nationale organer, og at der foretages en klar opdeling af disse opgaver, når de fordeles mellem de forskellige organer. Rapporten understreger også, at der er behov for at sikre videre beføjelser og skønsmuligheder samt, at de nationale tilsynsmyndigheder får rådighed over alle midler fastlagt i den nye lovpakke.

108. I rapporten bemærkes det, at antallet af operatører, der konkurrerer på hinandens nationale markeder, har ligget mere eller mindre stabilt, selv om en række operatører har forskanset sig på deres hjemmemarkeder. Konkurrencepresset synes at have bevæget sig fra udlands- og langdistancemarkederne til lokalopkaldssegmentet, hvor de etablerede selskabers faste markedsandele fortsat falder, mens forbrugerne stadig nyder godt af prisfald på fast taletelefoni. Den nedadgående pristrend er fortsat, men var i 2003 væsentligt lavere end i de foregående år og mindre end halvdelen af tallet for 2002 [87].

[87] IP/03/1572 af 19.11.2003.

109. Rettidig gennemførelse er endnu vigtigere, fordi den nye lovpakke indebærer betydelige ændringer af regulerings- og konkurrencepolitikkens omfang og rolle i telesektoren i Europa. Den nye lovpakke er baseret på tre principper. For det første skal et forudgående indgrebs grad og intensitet stå i forhold til det foreliggende problem. Når der er effektiv konkurrence på markederne, skal den eksisterende regulering ophæves. For det andet skal markederne analyseres på grundlag af de principper, der anvendes i konkurrenceretten og i praksis. Det vedrører markedsdefinitioner, vurdering af markedsstyre og udpegelse af afhjælpende foranstaltninger. I henhold til den nye lovpakke skal en operatør således kun reguleres, hvis vedkommende har en dominerende stilling, som defineret i artikel 82. For det tredje skal alle elektroniske kommunikationstjenester og -net behandles på samme måde (teknologisk neutralitet), hvilket f.eks. indebærer, at der nu gælder de samme regler for kabel-tv-net som for telenet.

110. I rammedirektivet kræves det, at de nationale tilsynsmyndigheder skal foretage markedsanalyser for at fastslå, hvordan konkurrencesituationen er på de pågældende kommunikationsmarkeder og udpege eventuelle udbydere med stærk markedsposition på disse markeder. Når en operatør siges at have stærk markedsposition, skal tilsynsmyndighederne udpege de specifikke forpligtelser, vedkommende skal pålægges. Forpligtelserne kan variere afhængigt af karakteren af og kilden til det konkurrencemæssige problem, hvilket giver en betydelig fleksibilitet ved udformningen af modforholdsregler i de enkelte situationer.

111. I sin henstilling om relevante markeder, der skal forhåndsreguleres [88], har Kommissionen opført 18 markeder. Beslutningen om at medtage disse markeder blev taget på grundlag af deres strukturelle karakteristika og de oplysninger om situationen på disse markeder i samtlige medlemsstater, som Kommissionen havde adgang til på daværende tidspunkt. Der er indført en høringsordning (artikel 7-procedure) for at skabe et tættere samarbejde mellem Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder og dermed sikre konsekvent anvendelse af den nye lovpakke.

[88] Kommissionens henstilling 2003/311/EF af 11. februar 2003 om relevante produkt- og tjenestemarkeder inden for den elektroniske kommunikationssektor, som er underlagt forhåndsregulering, EFT L 114 af 8.5.2003.

Boks 4: "Artikel 7"-høringsordninger

I henhold til rammedirektivets artikel 7 skal de nationale tilsynsmyndigheder under visse omstændigheder anmelde udkast til reguleringsbeslutninger til Kommissionen. Inden for en måned kan Kommissionen fremsætte bemærkninger til udkastene til beslutning, som de nationale tilsynsmyndigheder skal tage hensyn til. Hvis et udkast vil få virkninger for samhandelen mellem medlemsstaterne og er baseret på en markedsdefinition, der adskiller sig fra definitionen i Kommissionens henstilling, eller konkluderer/afviser, at en virksomhed har en stærk markedsposition, kan Kommissionen inden for yderligere to måneder kræve, at de nationale tilsynsmyndigheder trækker den påtænkte foranstaltning tilbage (Kommissionens "vetoret").

Med vedtagelse den 23. juli af Kommissionens henstilling om procedureaspekter [89] og den strøm af udkast til foranstaltninger, der er kommet fra de nationale tilsynsmyndigheder siden begyndelsen af august, er lovpakken nu operationel. Kommissionen har oprettet to taskforcer til at forvalte høringen, den ene i GD for Konkurrence og den anden i GD for Informationssamfundet. Taskforcerne gennemgår og analyserer de udkast til regulerende foranstaltninger (sager), de nationale tilsynsmyndigheder anmelder i henhold til artikel 7. Det forventes, at taskforcerne vil komme til at spille en afgørende rolle i de nationale tilsynsmyndigheders markedsanalyser. De er især ansvarlige for at modtage anmeldelser af udkast til foranstaltninger fra de nationale tilsynsmyndigh