EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 14.3.2022 COM(2021) 805 final/2 2021/0423(COD) CORRIGENDUM



This document corrects document COM(2021) 805 final of 15.12.2021



Concerns all language versions.



The Legislative Financial Statement was missing and has been added.



The text shall read as follows:

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om reduktion af metanemissioner i energisektoren og om ændring af forordning (EU) 2019/942 (EØS-relevant tekst) {SEC(2021) 432 final} - {SWD(2021) 459 final} - {SWD(2021) 460 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Med den europæiske grønne pagt er Unionen på vej mod klimaneutralitet inden 2050 gennem en vidtgående dekarbonisering af alle sektorer i økonomien. Den har ligeledes til formål at beskytte, bevare og øge EU's naturkapital og beskytte borgernes sundhed og trivsel mod miljørelaterede trusler og konsekvenser. Metan er en stærk drivhusgas og tegner sig for ca. en tredjedel af den nuværende globale opvarmning. Kun kuldioxid bidrager samlet set mere til klimaændringerne. Selv om metan forbliver i atmosfæren i kortere tid end kuldioxid (10-12 år før oxidering til kuldioxid, der fortsat opfanger varme), er metan på et molekylært niveau en meget stærkere klimafaktor (med et globalt opvarmningspotentiale, der er 28 gange så stort som kuldioxids over en periode på 100 år og 86 gange så stort over 20 år). Metan bidrager desuden til ozondannelse, som er et stærkt luftforurenende stof, der giver alvorlige sundhedsproblemer. Ca. 60 % af de globale metanemissioner er menneskeskabte, hvoraf de største kilder skønnes at være produktion og anvendelse af fossile brændstoffer (mellem en fjerdedel og en tredjedel), affald (ca. en fjerdedel) og landbrug (ca. halvdelen af de samlede metanemissioner), navnlig i forbindelse med intensiv produktion. Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC) bemærker, at der skal opnås store reduktioner i metanemissionerne inden 2030, for at verden kan holde sig under det globale temperaturmål på 1,5 °C (eller endog 2 °C) i 2050. I den seneste IPCC-rapport fremhæves metan som en af de drivhusgasser, der er hovedansvarlig for klimaændringerne. Rapporten skitserer, at metanniveauerne er på det højeste niveau nogensinde og et godt stykke over de emissionsniveauer, der er forenelige med at begrænse opvarmningen til 1,5° C. Der er således behov for en kraftig, hurtig og vedvarende reduktion af metanemissionerne for at bremse den globale opvarmning og forbedre luftkvaliteten. I rapportens konklusioner understreges det, at stigningen i metan i atmosfæren skyldes menneskelig aktivitet, og at fossile brændstoffer sammen med landbrug (hovedsagelig husdyrbrug) og spildevand i det mindste siden 2007 har bidraget kraftigt til væksten i metanemissioner. Konsekvensanalysen af klimamålene for 2030 viser, at de mest omkostningseffektive metanemissionsbesparelser i EU kan opnås i energisektoren. Disse emissioner er et grænseoverskridende problem, og ukoordineret regulering på tværs af medlemsstater og sektorer skaber huller og ineffektivitet og kan hæmme Unionens indre energimarkeds funktion. Da størstedelen af metanemissionerne fra fossil energi, der forbruges i Unionen, forekommer uden for dens grænser, kan kun en fælles indsats fra medlemsstaternes side give resultater på dette område. I september 2021 bekendtgjorde Unionen og USA det globale metantilsagn, som er et politisk tilsagn om at reducere de globale metanemissioner i alle sektorer, der udleder metan, med 30 % inden 2030 (i forhold til 2020-niveauerne). Det blev lanceret på FN's klimakonference (COP 26) i november 2021 i Glasgow. Mere end 100 lande har forpligtet sig til at støtte tilsagnet, hvilket udgør næsten halvdelen af de globale menneskeskabte metanemissioner. Det globale metantilsagn omfatter en forpligtelse til i stigende grad at anvende de bedste tilgængelige opgørelsesmetoder til at kvantificere metanemissioner med særlig fokus på højemissionskilder. Det overordnede mål med forordningen er som led i det indre energimarkeds funktion og under opretholdelse af forsyningssikkerheden i Unionen at bevare og forbedre miljøet ved at reducere metanemissioner fra fossil energi, der produceres eller forbruges i Unionen. De specifikke mål er følgende: i) Forbedre nøjagtigheden af oplysninger om de vigtigste kilder til metanemissioner i forbindelse med energi, der produceres og forbruges i EU. Målet er at sikre tilgængeligheden af data på aktivniveau og robust kvantificering af emissioner og dermed øge nøjagtigheden af målingerne — herunder rapportering af data om drivhusgasopgørelser til De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) — samt mulighederne for passende afhjælpningsforanstaltninger. ii)Sikre yderligere reel reduktion af metanemissioner i hele energiforsyningskæden i EU. Dette specifikke mål retter op på de markedssvigt, der fører til utilstrækkelig reduktion af virksomhedernes metanemissioner. iii)Forbedre tilgængeligheden af oplysninger for at skabe incitament til at reducere metanemissioner i forbindelse med importeret fossil energi til EU. Da størstedelen af metanemissionerne, der er knyttet til fossil energi, som forbruges i EU, finder sted uden for EU, er formålet med dette specifikke mål at give incitament til at reducere metanemissioner i partnerlandene ved at skabe gennemsigtighed på markedet. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område I forordning (EU) 2021/1119 ("den europæiske klimalov") har Unionen i sin lovgivning forankret målet om klimaneutralitet i hele økonomien inden 2050 og også fastsat en bindende EU-forpligtelse til at reducere nettodrivhusgasemissioner internt (emissioner efter fratrækning af optag) med mindst 55 % under 1990-niveauerne senest i 2030. Forslaget bygger på Unionens klimamål for 2030 og dens konsekvensanalyse. Klimamålplanen viste på grundlag af modelscenarier, at det er muligt at nå et øget klimamål på mindst 55 % nettodrivhusgasemissioner i 2030, og at det vil hjælpe med at bane vejen for klimaneutralitet i 2050. Planen fremhæver også behovet for at øge reduktionen af metanemissioner. Den europæiske grønne pagt kombinerer et bredt udvalg af gensidigt forstærkende foranstaltninger og initiativer, der sigter mod at opnå klimaneutralitet i Unionen senest i 2050. I meddelelsen om den europæiske grønne pagt anføres det, at den vil fremme dekarboniseringen af gassektoren, bl.a. ved at behandle spørgsmålet om energirelaterede metanemissioner. Kommissionen vedtog i oktober 2020 en EU-strategi om reduktion af metanemissioner ("metanstrategien"), hvori der træffes foranstaltninger til at reducere metanemissioner i EU, herunder i energisektoren, og internationalt. I henhold til forordning (EU) 2018/1999 (forvaltningsforordningen) skal medlemsstaterne indføre nationale opgørelsessystemer med henblik på at estimere menneskeskabte drivhusgasemissioner og rapportere de nationale fremskrivninger. Denne rapportering foretages ved hjælp af IPCC-retningslinjer og er ofte baseret på standardemissionsfaktorer frem for direkte målinger på kildeniveau, hvilket indebærer usikkerhed med hensyn til emissionernes nøjagtige oprindelse, hyppighed og omfang. Metanemissioner i forbindelse med efterforskning og produktion af olie og fossil gas, udvinding og forarbejdning af fossil gas, transmission, distribution, underjordisk lagring og LNG-terminaler samt kulminer i drift eller lukkede eller forladte kulminer er ikke specifikt reguleret på EU-plan.

Direktiv 2010/75/EU (direktivet om industrielle emissioner), som i øjeblikket er under revision, regulerer forurenende emissioner fra industrianlæg, navnlig ved at fastsætte emissionsgrænseværdier på grundlag af den bedste tilgængelige teknik som godkendelsesvilkår. Direktivet om industrielle emissioner omfatter raffinering af mineralolie og gas, men ikke fossil gas opstrøms, midt og nedstrøms (LNG, underjordisk gaslagring, transmission, distribution) eller kulminedrift. I henhold til forordning (EF) nr. 166/2006 (det europæiske register over udledning og overførsel af forurenende stoffer, E-PRTR), der er nært forbundet med direktivet om industrielle emissioner, skal operatører inden for "Minedrift under jorden med tilhørende operationer" rapportere udledning af forurenende stoffer, herunder metan, hvis en rapporteringstærskel på 100 000 kg/år overskrides. Med hensyn til måling af metanudslip henvises der i tillæg 3 til E-PRTR-vejledningen til en ISO-standard, der er under udarbejdelse (ved ISP/TC 146/SC 1/WG 22). E-PRTR er også ved at blive revideret. Der vil ved revisionen af direktivet om industrielle emissioner og af E-PRTR blive taget hensyn til behovet for at undgå dobbeltregulering. Dette forslag supplerer således disse to retsakter, da det omhandler metanemissioner i hele forsyningskæden for fossil energi. Den 14. juli 2021 vedtog Europa-Kommissionen en række lovgivningsforslag, der beskriver, hvordan den agter at opnå klimaneutralitet i EU senest i 2050, herunder det mellemliggende mål om en nettoreduktion af drivhusgasemissionerne på mindst 55 % senest i 2030. Følgende initiativer har i den forbindelse relevante forbindelser til måling og reduktion af metanemissioner: Forordning (EU) 2018/842 (forordningen om indsatsfordeling) indeholder bindende årlige mål for drivhusgasemissioner for de enkelte medlemsstater fra 2021 til 2030 for en række sektorer, herunder transport (undtagen luftfart), byggeri, landbrug, affaldshåndtering, industri og de dele af energisektoren, der ikke er omfattet af EU's eksisterende emissionshandelssystem (ETS). Metan indgår i forordningens anvendelsesområde, og dette bibeholdes i det forslag til revision, der blev vedtaget den 14. juli 2021. Dette initiativ supplerer forordningen om indsatsfordeling, da den indfører specifikke foranstaltninger til reduktion af metanemissioner, fordi forordningen om indsatsfordeling ikke foreskriver sådanne foranstaltninger og giver medlemsstaterne en vis margen med hensyn til, hvordan de nødvendige reduktioner af drivhusgasemissionerne bedst kan opnås. Disse foranstaltninger vil bidrage til, at medlemsstaterne opfylder deres mål, og kan også bidrage til at øge omkostningseffektiviteten forbundet med at nå de mål, der er fastsat for forordningen om indsatsfordeling, som følge af det handelspotentiale mellem medlemsstaterne, som forordningen lægger op til. Forslaget om ændring af forordning (EU) 2018/841 (LULUCF-forordningen) som led i "Fit for 55"-pakken fastsætter et overordnet EU-mål for kulstofoptag gennem naturlige dræn. Nationale mål vil gøre det nødvendigt for medlemsstaterne at vedligeholde og udvide deres kulstofdræn. Forslaget fastsætter også Unionens mål om klimaneutralitet for 2035 inden for arealanvendelse, skovbrug og landbrug, herunder også andre emissioner end CO2, dvs. metan, fra landbruget. Direktiv (EU) 2018/2001 (direktivet om vedvarende energi, REDII) er det vigtigste EU-instrument til fremme af energi fra vedvarende energikilder. Det vil bidrage til den gradvise udskiftning af fossile energikilder med vedvarende energikilder. Direktivet indeholder desuden standardværdier for drivhusgasbesparelser, herunder skøn over metantab ved produktion af biogas og biometan, hvilket kan være relevant for bæredygtigheden af biogas og biometan. Producenter kan anvende disse standardværdier i deres rapportering af drivhusgasbesparelser i deres produktion for at påvise, at de opfylder REDII's bæredygtighedskrav, og standardværdierne kan indirekte give incitament til at reducere metanemissionerne. Metanemissioner fra rumopvarmnings- og -køleanlæg er omfattet af adskillige forordninger om miljøvenligt design og energimærkning, som indeholder regler for forbedring af produkters miljøpræstationer, f.eks. husholdningsapparater, informations- og kommunikationsteknologi eller ingeniørarbejde. Endelig foreslår Kommissionen at revidere direktiv 2009/73/EF og forordning (EF) nr. 715/2009 for at lette fremkomsten af dekarboniserede brint- og gasmarkeder ved at introducere en ny udformning af markedet, der giver vedvarende og kulstoffattige gasser adgang til rørledninger for på den ene side at skabe gunstige betingelser for et brintmarked og på den anden side fjerne hindringerne for dekarbonisering af det eksisterende naturgasnet. Forslaget supplerer eksisterende EU-ret, da det vil forbedre klimapræstationerne for fossil gas i den periode, hvor den gradvist vil blive erstattet af vedvarende og kulstoffattige gasser. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag supplerer de foranstaltninger, der træffes inden for landbrug og affaldshåndtering for at reducere metanemissionerne. For landbrugssektorens vedkommende imødegås en række udfordringer i fra jord til bord-strategien. Kommissionen har nedsat en ekspertgruppe for at analysere livscyklusmålinger af metanemissioner. Kommissionen er i samarbejde med sektorspecifikke eksperter og medlemsstaterne i færd med at udarbejde en oversigt over bedste praksis og tilgængelige teknologier for at undersøge og fremme en bredere anvendelse af innovative afhjælpende foranstaltninger. For at tilskynde til beregninger af kulstofbalancen på bedriftsniveau vil Kommissionen senest i 2022 udarbejde en digital kulstofnavigatormodel og retningslinjer for at udstikke fælles linjer for kvantitativ beregning af drivhusgasemissioner og -optag. Kommissionen vil fra 2021 fremme indførelsen af afbødningsteknologier gennem en større udbredelse af "kulstoflagrende dyrkning" i medlemsstaterne og deres strategiske planer under den fælles landbrugspolitik. I den strategiske plan for Horisont Europa for 2021-2024 foreslår Kommissionen målrettet forskning i de forskellige faktorer, der i praksis fører til reduktion af drivhusgasemissioner, idet der fokuseres på teknologi og naturbaserede løsninger samt på de faktorer, der fører til en kostomlægning. Kommissionen overvejer også at lade en del af kvægavlen være omfattet af direktivet om industrielle emissioner, hvilket kan bidrage til at begrænse sektorens metanemissioner. Metanemissioner i affaldssektoren er omfattet af eksisterende og kommende planlagte revisioner af miljølovgivningen. Direktiv (EU) 2018/850 (direktivet om deponering af affald) pålægger operatører af deponeringsanlæg at forvalte lossepladsgas enten ved at anvende den til at producere energi eller afbrænde den. I forbindelse med den revision af direktivet om deponering af affald, der planlægges afholdt i 2024, overvejer Kommissionen yderligere tiltag for at forbedre forvaltningen af lossepladsgas, minimere dens skadelige klimavirkninger og udnytte eventuelle energigevinster. Det overvejes endvidere i forbindelse med den igangværende revision af direktivet om industrielle emissioner også at vedtage konklusioner om BAT for deponering, som bl.a. vil omhandle metanemissioner. Nylige ændringer af EU's affaldslovgivning (2018) indførte en forpligtelse til at foretage særskilt indsamling af bionedbrydeligt affald senest i 2024 og fastsatte et nyt mål på højst 10 % deponering af affald senest i 2035. Som følge af disse ændringer forventes det, at der vil ske et yderligere fald i metanemissioner fra deponeringsanlæg. Hvad angår behandling og anvendelse af spildevand og spildevandsslam i henhold til de nuværende lovgivningsmæssige rammer, nemlig direktivet om rensning af byspildevand og direktivet om slam fra rensningsanlæg, tages der ikke specifikt fat på emission af drivhusgasser. Gennemførelsen af direktivet om rensning af byspildevand har imidlertid bidraget til at forhindre betydelige metanemissioner gennem opsamling og behandling i ineffektive centraliserede anlæg. Direktivet om rensning af byspildevand er i øjeblikket ved at blive revideret. Direktivet om slam fra rensningsanlæg regulerer anvendelsen af slam fra rensningsanlæg for at beskytte miljøet, navnlig jorden, mod de skadelige virkninger af forurenet slam, når det anvendes inden for landbruget. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for dette initiativ er artikel 194, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), som bemyndiger Unionen til at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå Unionens mål på energiområdet. Forslaget vedrører kun energisektoren og bidrager til Unionens energipolitiske mål som beskrevet i artikel 194, stk. 1, navnlig energimarkedets funktion ved at harmonisere overvågnings-, rapporterings- og reduktionsreglerne for metan, som bidrager til at bevare og forbedre miljøet. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Metanemissioner i energisektoren er et grænseoverskridende problem, der varierer på tværs af nationale og regionale niveauer i Unionen. De er relevante i alle medlemsstater i varierende grad afhængigt af medlemsstaternes energimiks og naturforhold, f.eks. hvor mange underjordiske kulminer der drives eller forsegles, og hvor meget fossil gas der produceres eller transporteres. Gasinfrastrukturens størrelse afspejler, at dette problem vedrører hele Unionen, med ca. 190 000 km transmissionsrørledninger i alle medlemsstater. Omfanget af rapportering af emissioner og af afhjælpende foranstaltninger varierer fra medlemsstat til medlemsstat og fra delsektor til delsektor. Der er flere private og frivillige initiativer, men disse er utilstrækkelige på grund af begrænsninger i anvendelsesområde, deltagelse og håndhævelse. Forskellige nationale tilgange kan give uoverensstemmelser i den reguleringsmæssige behandling på tværs af medlemsstaterne og øge den administrative byrde for virksomheder, der opererer i mere end én medlemsstat, hvilket potentielt kan hæmme det indre markeds funktion ved at skabe hindringer for operatører og komplicere indsamlingen af sammenlignelige data på tværs af Unionen. Da størstedelen af metanemissionerne i forbindelse med fossil energi, der forbruges i Unionen, finder sted uden for Unionens grænser, vil en fælles indsats fra medlemsstaternes side desuden bedre kunne give resultater for disse dele af forsyningskæden og opretholde det indre energimarkeds integritet. I lyset af ovenstående vil en ensartet politisk tilgang på EU-plan bidrage til at reducere metanemissioner i hele Unionen. De gunstige virkninger af foranstaltninger, der er rettet mod metanmåling og -reduktion, og relaterede virkninger på innovation, omkostningseffektivitet og lige vilkår i forbindelse med opretholdelsen af et velfungerende indre marked, gør, at det er værd at koordinere indsatsen på tværs af medlemsstaternes grænser. Koordinerede EU-politikker har en langt større chance for at føre til yderligere reduktioner af metanemissioner i energisektoren end fragmenterede nationale bestræbelser. En koordineret indsats på EU-plan gør det desuden lettere fuldt ud at inddrage hensynet til de forskellige kapaciteter, der findes i medlemsstater og private virksomheder. Det er også til fordel for operatørerne at have et enkelt lovgivningsgrundlag, der gør det nemmere at overholde bestemmelserne og mindsker den administrative byrde, der er forbundet med at anvende fragmenterede regler på tværs af medlemsstaterne.

Metanpolitikken på EU-plan udgør en betydelig merværdi for den internationale klimaindsats. Ved at udarbejde lovgivning, der minimerer metanemissioner i energisektoren, sender Unionen et stærkt politisk signal til eksterne aktører og øger bevidstheden om de skadelige virkninger, som metanemissioner har på klimaet. Dette signal vil ikke blot tilskynde Unionens partnere til at løse problemet med metanemissioner i energisektoren, men også føre til oprettelse af et internationalt partnerskab og dermed give Unionen en førende rolle i bekæmpelsen af metanemissioner. De udfordringer, der er forbundet med at reducere metanemissioner, kræver derfor en harmoniseret og koordineret tilgang og kan ikke håndteres effektivt af de enkelte medlemsstater. Unionens indsats er derfor berettiget ud fra nærhedsprincippet i overensstemmelse med artikel 194 i TEUF. •Proportionalitetsprincippet Forslaget skaber en nøje afstemt balance mellem på den ene side den reguleringsmæssige autonomi, som medlemsstaterne har med hensyn til nationale afhjælpende foranstaltninger, hvor de giver incitament til teknologisk innovation eller træffer beslutning om øremærket ressourcetildeling, og på den anden side behovet for at løse de problemer vedrørende metanemissioner, der skal tackles på EU-plan. Som beskrevet i konsekvensanalysens kapitel 6 er omkostningerne og de lovgivningsmæssige byrder i forbindelse med dette forslag blevet begrænset mest muligt. Foranstaltningerne i dette forslag overstiger ikke, hvad der er nødvendigt for at løse de identificerede problemer og nå de fastsatte mål. De forventede omkostninger for Kommissionen og medlemsstaterne anses for at være acceptable, også i betragtning af de positive økonomiske nettovirkninger, der er forbundet med et miljømæssigt og socialt omkostningseffektivt reduktionsniveau. •Valg af retsakt En forordning er det mest hensigtsmæssige retlige instrument for dette lovgivningsforslag, da den sikrer klare og detaljerede regler, som ikke giver mulighed for forskellig gennemførelse i medlemsstaterne. En forordning sikrer, at de retlige krav finder anvendelse på samme tid i hele Unionen, så der undgås ineffektivitet og lovgivningsmæssige omkostninger og byrder i forbindelse med inkonsekvent gennemførelse af bestemmelserne om reduktion af metanemissioner i hele Unionen. En forordning er desuden det rette instrument til at pålægge erhvervsdrivende og de nationale myndigheder direkte forpligtelser. Dette vil være nødvendigt for at skabe klare forpligtelser til at kvantificere, rapportere og verificere data og til at træffe foranstaltninger til at reducere metanemissioner, herunder udfasning af skadelig praksis i industrien, såsom udluftning og afbrænding. Det er afgørende at have harmoniserede målings- og rapporteringskrav for at kunne opnå konsekvente og sammenlignelige data. Dette kan bedst gøres ved hjælp af en forordning, som det fremgår af relaterede EU-retsakter, såsom forordning (EU) 2015/757, forordning (EF) nr. 166/2006 eller gennemførelsesforordning (EU) 2018/2066. I denne sammenhæng vil det skøn, som medlemsstaterne skal konkretisere ud fra et direktiv, være uforeneligt med behovet for sammenlignelige og dermed harmoniserede data. Med hensyn til afhjælpende foranstaltninger og begrænsninger af industriel praksis er forordningen desuden det rette instrument til at sikre, at bestemmelserne er rettet direkte mod virksomhederne, og at der skabes lige konkurrencevilkår med hensyn til industriel praksis. Endelig giver en forordning mulighed for at sætte skub i indsatsen for at reducere metanemissioner på en mere direkte og befordrende måde i forbindelse med klimakrisen og Unionens mål om klimaneutralitet som forklaret i afsnit 1 ovenfor. Ved at vælge en forordning sikres det, at de konstaterede problemer og mål håndteres på den mest effektive, virkningsfulde og forholdsmæssigt afpassede måde. Det sikrer en nøje afstemt balance mellem på den ene side den reguleringsmæssige autonomi, som medlemsstaterne har med hensyn til nationale afhjælpende foranstaltninger, hvor de giver incitament til teknologisk innovation eller træffer beslutning om øremærket ressourcetildeling, og på den anden side behovet for at løse de problemer vedrørende metanemissioner, der skal tackles på EU-plan. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Høringer af interesserede parter I overensstemmelse med retningslinjerne for bedre regulering i forbindelse med konsekvensanalyser gennemførte Kommissionen en omfattende høring af interessenter baseret på en høringsstrategi, der omfattede en række metoder og værktøjer. Høringsstrategien havde til formål at sikre, at al relevant dokumentation blev taget i betragtning, herunder oplysninger om omkostninger, samfundsmæssige virkninger og de potentielle fordele ved initiativet. Strategien blev udformet i overensstemmelse med interventionslogikken og omfattede både bagud- og fremadskuende elementer. Der blev anvendt flere forskellige høringsværktøjer: En offentlig onlinehøring, en målrettet høring om omkostningerne ved at gennemføre forordningen om overvågning, rapportering og verifikation (MRV) baseret på det såkaldte Oil and Gas Methane Partnership, dybdegående interviews og (tre) webinarer for interessenter. Den offentlige høring modtog 131 besvarelser, hvoraf 126 var i form af en i det mindste delvis udfyldelse af onlinespørgeskemaet, og der blev modtaget fem yderligere bidrag via e-mail. Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) og Rådet af Europæiske Energiregulatorer (CEER) indgav bl.a. en undersøgelse, som de havde afholdt blandt deres medlemmer som et uformelt bidrag til den offentlige høring, hvori de gav udtryk for, at de nationale tilsynsmyndigheder generelt støtter en harmoniseret tilgang til overvågning og sporing af metanemissioner på EU-plan, navnlig ud fra en obligatorisk overvågning af metanemissioner. Interessenterne gav udtryk for bred støtte til udvikling af en robust MRV-standard for metanemissioner i energisektoren. I den offentlige høring støttede 78 % af respondenterne løsningen med at basere olie- og gasdelen af MRV-forslaget på den metode, der anvendes i Oil and Gas Methane Partnership, som også støttes af alle sammenslutningerne i EU's olie- og gassektor. Der var også bred støtte, herunder fra kulindustrien, til at medtage MRV-bestemmelser for kul (96 % af besvarelserne til den offentlige høring). Disse aspekter indgår i dette forslag. Der var udbredt støtte til lovgivningsmæssige foranstaltninger til reduktion af emissioner i olie-, gas- og kulsektoren. Alle olie- og gasindustrisammenslutninger, der gav deres mening til kende ved den offentlige høring, udtrykte støtte til, at der i EU-lovgivningen indføres en forpligtelse til at foretage lækagedetektion og reparation (LDAR). NGO'erne støttede også i vid udstrækning en sådan forpligtelse. Alle NGO'er og respondenter fra branchen, der deltog i den offentlige høring, mente, at det er muligt at udfase rutinemæssig udluftning og afbrænding i forbindelse med den energi, der produceres og forbruges i EU. Med hensyn til at medtage afhjælpende foranstaltninger for metan fra kulminer blev der i den offentlige høring udtrykt stor opbakning (80 % af respondenterne). Disse aspekter indgår i dette forslag. 92 % af respondenterne i den offentlige høring støtter EU-lovgivningen om metanemissioner i energisektoren, der omfatter al olie og gas, som markedsføres i EU. Mere specifikt støttede 96 % af respondenterne udviklingen af et gennemsigtighedsværktøj for metan, både på EU-plan og på internationalt plan. Dette element indgår i forslaget.

72 % af respondenterne mente, at EU-lovgivningen om metanemissioner i energisektoren bør udvides således, at forpligtelserne også omfatter virksomheder, der importerer fossil energi til Unionen. 65 % af respondenterne mente, at det var muligt at pålægge de samme forpligtelser med hensyn til MRV, LDAR og udluftning og afbrænding for alle aktører i værdikæden for olie og gas, der forbruges i Unionen. Som svar herpå indeholder forslaget en revisionsklausul, der udtrykkeligt henviser til Kommissionens beføjelser til at fremsætte forslag til ændring af lovgivningen med henblik på at indføre strengere foranstaltninger over for importører, når først der foreligger bedre globale data om metanemissioner. •Indhentning og brug af ekspertbistand Forslaget og den tilhørende konsekvensanalyse er baseret på dokumentation fra interessenternes input til de omfattende høringer, der er gennemført i denne forbindelse, særlige workshopper samt gennemgang af faglitteratur, analyse og modellering. Gennemgangen af faglitteraturen omfattede resultaterne af en række aktuelle undersøgelser af centrale elementer i love om metanemissioner i forskellige lande og EU-medlemsstater, begrænsning af metanemissioner i energisektoren, samt evalueringer og vurderinger der er foretaget inden for rammerne af andre relevante initiativer fra Kommissionen. •Konsekvensanalyse Under hele konsekvensanalysen overvejedes en række foranstaltninger på alle områder for at løse de konstaterede problemer og underliggende faktorer med henblik på at nå initiativets mål. Alle politikområder omfattede en business as usual-løsningsmodel. Der er indkredset nogle foretrukne løsningsmodeller for tre politikområder. Efter at der var foretaget en vurdering af deres effektivitet, virkningsfuldhed, sammenhæng og proportionalitet blev en pakke af foretrukne løsningsmodeller anset for at være bedst egnet til at bidrage til opfyldelsen af de fastsatte mål. Pakken af foretrukne løsningsmodeller omfatter følgende hovedbestemmelser: Politikområde 1 omhandler løsningsmodeller til at forbedre målingen og rapporteringen af metanemissioner i energisektoren ved at forpligte operatører til at foretage målinger på aktivniveau og rapportere direkte emissioner af metan i forbindelse med økonomiske aktiviteter på EU's område. Dette omfatter obligatorisk overvågning, rapportering og verifikation for olie og gas, obligatorisk overvågning, rapportering og verifikation for olie, gas og kul samt obligatorisk overvågning, rapportering og verifikation for olie, gas og kul, der også omfatter indirekte emissioner. Den foretrukne løsningsmodel for politikområde 1 er at indføre en detaljeret forpligtelse (på aktivniveau) til at måle og rapportere metanemissioner fra olie, gas og kul i EU's energisektor. Den største fordel er, at dette vil forbedre rapporteringsniveauet for sådanne emissioner og fremme forståelsen af, hvor disse emissioner kommer fra, og hvor store de er, hvilket vil give anledning til en mere effektiv reduktion af de dermed forbundne emissioner. Politikområde 2 indeholder løsningsmodeller for reduktion af metanemissioner i EU gennem lækagedetektions- og reparationsforanstaltninger og grænser for udluftning og afbrænding. De har til formål at sikre yderligere effektiv reduktion af metanemissioner i hele energiforsyningskæden. Løsningsmodellerne omfatter retningslinjer eller obligatoriske foranstaltninger fra Kommissionen om reduktion af metanemissioner i olie- og gassektoren, obligatoriske foranstaltninger til reduktion af metanemissioner i sektorer, der indgår i produktionen af olie, gas og kul, samt indirekte emissioner og en lovgivningsmæssig foranstaltning til at opnå en vis reduktion af metanemissioner ved hjælp af et funktionelt krav. Den foretrukne løsningsmodel for politikområde 2 er at pålægge forpligtelser til at reducere metanemissioner fra olie, gas og kul i EU's energisektor gennem lækagedetektions- og reparationsforanstaltninger og til at forbyde udluftning og afbrænding. Dette vil føre til en større reduktion af metanemissioner sammenlignet med et business as usual-scenarie med deraf følgende miljømæssige og sociale fordele med hensyn til at bremse klimaændringerne og reducere luftforureningen. Politikområde 3 indeholder løsningsmodeller, der har til formål at reducere metanemissioner i forbindelse med importeret fossil energi. Den omfatter løsningsmodeller for måling, rapportering og reduktion af metanemissioner, der er knyttet til EU's forbrug af fossile brændstoffer, men som finder sted uden for EU, herunder anvendelse af diplomatiske foranstaltninger og gennemsigtighedsværktøjer, obligatorisk måling, rapportering og reduktion af alle metanemissioner fra fossil energi, der forbruges i EU, og som dækker hele værdikæden, oprettelse af en gennemsigtighedsdatabase for metanemissioner og et globalt overvågningsværktøj for høje metanemissioner samt en forpligtelse til at opnå en vis reduktion af metanemissioner, der gælder for al fossil energi, som forbruges i EU, og som dækker hele værdikæden. Den foretrukne løsningsmodel for politikområde 3 er at forelægge forskellige instrumenter, der kan anvendes til at opnå bedre information om metanemissionskilder fra virksomheder, der eksporterer fossil energi til EU, og give de enkelte lande incitamenter til at reducere deres metanemissioner. I lighed med politikområde 2 vil en reduktion af de globale metanemissioner have miljømæssige og sociale fordele for EU, navnlig med hensyn til at bremse klimaændringerne. •Grundlæggende rettigheder Initiativet er i fuld overensstemmelse med artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som kræver, at et højt miljøbeskyttelsesniveau og forbedring af miljøkvaliteten integreres i Unionens politikker og sikres i overensstemmelse med princippet om bæredygtig udvikling. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget indeholder en række krav med budgetmæssige konsekvenser. For det første kravet om, at Den Europæiske Unions Agentur for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) skal opstille og offentliggøre et sæt indikatorer og tilsvarende referenceværdier til sammenligning af investeringsomkostninger pr. enhed i forbindelse med måling, rapportering og reduktion af metanemissioner for sammenlignelige projekter én gang hvert tredje år. Selv om ACER hidtil ikke har behandlet de af netoperatørernes omkostninger, der er forbundet med måling, rapportering og reduktion af metanemissioner, skønnes ACER's supplerende opgaver og dets arbejdsbyrde at være tilstrækkeligt dækket af yderligere én fuldtidsækvivalent. For det andet kravet om, at Unionen skal oprette og opretholde en gennemsigtighedsplatform for metan, herunder oplysninger om import af fossil energi til Unionen, idet der skal gives opdateringer én gang i kvartalet, samt etablere et globalt metanovervågningsværktøj, der regelmæssigt offentliggør resultater af overvågning fra luften af store udledere af metan fra energikilder, idet der gives opdateringer én gang om måneden. De supplerende opgaver og deres arbejdsbyrde for Kommissionen anslås at gøre det nødvendigt at ansætte yderligere to tjenestemænd på fuldtid. I afsnit 3 i finansieringsoversigten redegøres der for forslagets budgetmæssige virkninger og de nødvendige menneskelige og administrative ressourcer. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering EU's klima- og energilovgivning udgør en overordnet ramme for at opnå fremskridt hen imod EU's mål og for at spore disse fremskridt, hvilket dette forslag vil bidrage til. Den overordnede ramme er fastlagt i den europæiske klimalov, og forordningen om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen indeholder en detaljeret integreret overvågnings- og rapporteringsramme. Data, der indsamles inden for rammerne af nævnte forordning, skal gøres offentligt tilgængelige på en e-platform, herunder indikatorer til overvågning af fremskridt hen imod Unionens energi- og klimamål.

Kommissionen kontrollerer medlemsstaternes nationale politikker og foranstaltninger, der skal sikre, at de når deres mål i henhold til forordningen om indsatsfordeling hvert femte år. Gennemførelsen og effektiviteten af de bestemmelser, der er indeholdt i forslaget, vil derfor også blive overvåget i forhold til målopfyldelsen i henhold til forordningen om indsatsfordeling. De kontrolmekanismer, der er fastlagt for kvaliteten af de nationale rapporter, vil også gøre det muligt at evaluere effektiviteten af bestemmelserne i dette forslag med hensyn til at opnå bedre datanøjagtighed. I denne forbindelse fastsætter forordningen om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen kravene til opgørelsessystemer for drivhusgasemissioner, -politikker, -foranstaltninger og -fremskrivninger på nationalt plan og på EU-plan og opfordrer til at forbedre dem løbende. Der stilles i international sammenhæng krav om at indføre sådanne systemer med henblik på at støtte gennemførelsen af nationale energi- og klimaplaner i forbindelse med dekarboniseringsdimensionen. Offentligheden er i stigende grad opmærksom på metanemissioner, bl.a. gennem videnskabelige kampagner og interessentkampagner møntet at påvise og kvantificere emissioner. En sådan offentlig kontrol er, bistået af satellitdata med en stadig stigende rumlig og tidsmæssig opløsning, en værdifuld ressource i forbindelse med overvågning af forslagets virkninger og identifikation af mangler i gennemførelsen. Hvad angår overvågning og evaluering af forpligtelserne i dette forslag ligger hovedansvaret for at sikre, at bestemmelserne anvendes, hos de nationale kompetente myndigheder. Med hensyn til verifikation af emissionsdata omfatter dette forslag deltagelse af uafhængige akkrediterede verifikatorer. Det internationale observationsorgan for methanemissioner, International Methane Emission Observatory, vil foretage yderligere kontrol af de indsendte data om metanemissioner, herunder muligheden for at foretage krydshenvisninger til andre kilder såsom satellitbilleder og -produkter. Kommissionen vil overvåge gennemførelsen af retsakten ved at kontrollere, at de forpligtede parter anvender foranstaltningerne korrekt, og om nødvendigt træffe håndhævelsesforanstaltninger. Dette forslag indeholder en revisionsklausul, hvori det fastlægges, at Kommissionen skal forelægge en rapport om evalueringen og revisionen af forordningen. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Den foreslåede forordning består af seks kapitler, der indeholder 35 artikler. Kapitel 1 – Almindelige bestemmelser I dette kapitel beskrives anvendelsesområdet og de vigtigste udtryk, der anvendes i den foreslåede forordning. Den indeholder også en bestemmelse om at opgøre netoperatørernes omkostninger i forbindelse med forordningens gennemførelse. Kapitel 2 — Kompetente myndigheder og uafhængig verifikation I dette kapitel fastsættes forordningens overholdelsesbestemmelser i forlængelse af sanktionsbestemmelserne i kapitel 6. Heri beskrives de kompetente myndigheders opgaver, navnlig reglerne om inspektioner og klager, samt uafhængige akkrediterede verifikatorers rolle og procedurer med hensyn til verifikation af data om metanemissioner, som rapporteres af operatører. Kapitel 3 — Metanemissioner i olie- og gassektoren I dette kapitel fastsættes operatørernes og medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til måling og rapportering af data om metanemissioner samt forpligtelser til at reducere metanemissioner på de relevante anlæg. Kapitel 4 — Metanemissioner i kulsektoren Dette kapitel er opdelt i tre afsnit, der dækker følgende: overvågning og rapportering af metanemissioner i aktive miner, reduktion af metanemissioner i aktive underjordiske miner og metanemissioner i lukkede og forladte underjordiske miner. I hvert afsnit fastsættes operatørernes og medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til måling og rapportering af data om metanemissioner samt forpligtelser til at reducere metanemissioner på de relevante anlæg.

Kapitel 5 — Metanemissioner, der forekommer uden for Unionen Med dette kapitel indføres gennemsigtighedsværktøjer for metanemissioner, der forekommer uden for Unionen: en oplysningspligt vedrørende metanemissioner for importører af fossile brændstoffer, en gennemsigtighedsliste over EU-virksomheder og -lande og over virksomheder, der eksporterer fossil energi til Unionen, herunder oplysninger om deres internationale rapporteringsforpligtelser med hensyn til metanemissioner og et globalt overvågningsværktøj til at afsløre omfanget, gentagne forekomster og den geografiske placering af metanudledere på verdensplan. For at tage hensyn til importen af fossil energi til Unionen fastsættes der i kapitlet oplysningskrav til importørerne, og Kommissionen gives beføjelse til at fremsætte forslag til lovændringer med henblik på at indføre strengere tiltag over for importører, når der foreligger bedre globale data om metanemissioner, og sikre overholdelse af Unionens gældende internationale forpligtelser. Kapitel 6 – Endelige bestemmelser Dette kapitel indeholder navnlig bestemmelser om en sanktionsordning: Omend det anerkendes, at fastsættelse af sanktioner henhører under den nationale kompetence, angiver systemet vejledende principper for sanktioner, navnlig kriterier for fastsættelse af sanktioner, typer af overtrædelser, der skal sanktioneres, kriterier for fastsættelse af maksimale lofter samt muligheden for at pålægge tvangsbøder. Den indeholder også bestemmelser om beføjelser til at vedtage delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter samt en revisionsklausul. 2021/0423 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om reduktion af metanemissioner i energisektoren og om ændring af forordning (EU) 2019/942 (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194, stk. 2, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger: (1) Metan, der er hovedkomponenten i naturgas, er en stærk drivhusgas og tegner sig for ca. en tredjedel af den nuværende klimaopvarmning. Kun kuldioxid bidrager samlet set mere til klimaændringerne. (2)Selv om metan forbliver i atmosfæren i kortere tid (10-12 år) end kuldioxid (flere hundrede år), er dens drivhuseffekt på klimaet mere betydelig, og den bidrager til ozondannelse, som er et stærkt luftforurenende stof, der giver alvorlige sundhedsproblemer. Indholdet af metan i atmosfæren er steget kraftigt i løbet af de seneste ti år. (3)Ifølge de seneste skøn fra De Forenede Nationers miljøprogram og koalitionen for klima og ren luft vil en reduktion af metanemissionerne på 45 % senest i 2030 på grundlag af tilgængelige målrettede foranstaltninger og yderligere foranstaltninger i overensstemmelse med De Forenede Nationers (FN's) prioriterede udviklingsmål kunne forhindre en global opvarmning på 0,3 °C inden 2045. (4)Ifølge Unionens drivhusgasopgørelser skønnes energisektoren at være ansvarlig for 19 % af Unionens metanemissioner. Dette omfatter ikke metanemissioner, der er knyttet til Unionens forbrug af fossil energi, og som finder sted uden for Unionen. (5)Den europæiske grønne pagt kombinerer et bredt udvalg af gensidigt forstærkende foranstaltninger og initiativer, der sigter mod at opnå klimaneutralitet i Unionen senest i 2050. I meddelelsen om den europæiske grønne pagt anføres det, at den vil fremme dekarboniseringen af gassektoren, bl.a. ved at behandle spørgsmålet om energirelaterede metanemissioner. Kommissionen vedtog i oktober 2020 en EU-strategi om reduktion af metanemissioner ("metanstrategien"), hvori der træffes foranstaltninger til at reducere metanemissioner i EU, herunder i energisektoren, og internationalt. I forordning (EU) 2021/1119 ("den europæiske klimalov") har Unionen i sin lovgivning forankret målet om klimaneutralitet i hele økonomien inden 2050 og også fastsat en bindende EU-forpligtelse til at reducere nettodrivhusgasemissioner internt (emissioner efter fratrækning af optag) med mindst 55 % under 1990-niveauerne senest i 2030. For at opnå en sådan reduktion af drivhusgasemissioner bør metanemissionerne fra energisektoren falde med ca. 58 % inden 2030 i forhold til 2020. (6)Metanemissioner er omfattet af anvendelsesområdet for Unionens mål for reduktion af drivhusgasemissioner for 2030 som fastsat i den europæiske klimalov og i de bindende nationale emissionsreduktionsmål i henhold til forordning (EU) 2018/842. Der findes imidlertid på nuværende tidspunkt ingen retlige rammer på EU-plan, der fastsætter specifikke foranstaltninger til reduktion af menneskeskabte metanemissioner i energisektoren. Selv om direktiv 2010/75 om industrielle emissioner omfatter metanemissioner fra raffinering af mineralolie og gas, omfatter det ikke andre aktiviteter i energisektoren. (7)Denne forordning bør i den forbindelse finde anvendelse på reduktion af metanemissioner inden for opstrømsefterforskning og produktion af olie og fossil gas, udvinding og forarbejdning af fossil gas, gastransmission, distribution, underjordisk lagring og LNG-terminaler samt drift af kulminer under jorden og i åbne brud samt lukkede og forladte underjordiske kulminer. (8)Regler for nøjagtig måling, rapportering og verifikation af metanemissioner i olie-, gas- og kulsektoren og for reduktion af disse emissioner, herunder ved lækagedetektions- og reparationsundersøgelser og ved restriktioner vedrørende udluftning og afbrænding, bør være omfattet af en passende EU-retlig ramme. En sådan ramme bør indeholde regler for at øge gennemsigtigheden med hensyn til import af fossil energi til Unionen og dermed skabe større incitament til at foranledige en bredere anvendelse af løsninger til reduktion af metan overalt i verden. (9)Overholdelse af forpligtelserne i henhold til denne forordning vil sandsynligvis kræve, at investeringer foretaget af operatører, som er omfattet af regulering, og omkostninger knyttet til sådanne investeringer bør tages i betragtning ved fastsættelse af tariffer med forbehold af effektivitetsprincipper. (10)Hver medlemsstat bør udpege mindst én kompetent myndighed til at føre tilsyn med, at operatører reelt opfylder de forpligtelser, der er fastsat i denne forordning, og bør underrette Kommissionen om en sådan udpegelse og eventuelle ændringer heraf. De udpegede kompetente myndigheder bør træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at kravene i denne forordning overholdes. I betragtning af den grænseoverskridende karakter af metanemissioner og aktiviteter i energisektoren bør de kompetente myndigheder samarbejde med hinanden og med Kommissionen. I denne forbindelse bør Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndigheder sammen danne et netværk af offentlige myndigheder for at anvende denne forordning til at skabe et tæt samarbejde med etablering af de nødvendige systemer til informationsudveksling, anvendelse af bedste praksis og afholdelse af høringer. (11)For at sikre en gnidningsløs og effektiv gennemførelse af de forpligtelser, der er fastsat i denne forordning, støtter Kommissionen medlemsstaterne gennem instrumentet for teknisk støtte med skræddersyet teknisk ekspertise til at udforme og gennemføre reformer, herunder reformer til at fremme reduktion af metanemissioner i energisektoren. Den tekniske støtte omfatter f.eks. styrkelse af den administrative kapacitet, harmonisering af de lovgivningsmæssige rammer og udveksling af relevant bedste praksis. (12)For at sikre, at de kompetente myndigheder kan udføre deres opgaver, bør operatørerne bistå dem i alle henseender. Operatører bør desuden træffe alle de nødvendige foranstaltninger, som de kompetente myndigheder angiver, inden for den tidsramme, som de kompetente myndigheder fastlægger, eller enhver anden tidsramme, der aftales med de kompetente myndigheder. (13)Den vigtigste mekanisme for de kompetente myndigheder bør være inspektioner, herunder gennemgang af dokumentation og optegnelser, emissionsmålinger og kontrol på stedet. Inspektioner bør finde sted med jævne mellemrum på grundlag af en vurdering af miljørisikoen fra de kompetente myndigheders side. Der bør desuden foretages inspektioner for at undersøge begrundede klager og tilfælde af manglende overholdelse og for at sikre, at reparationer eller udskiftninger af komponenter udføres i overensstemmelse med denne forordning. Hvis de kompetente myndigheder konstaterer, at der foreligger en alvorlig overtrædelse af kravene i denne forordning, bør de pålægge operatøren at udfærdige en meddelelse om udbedrende foranstaltninger. De kompetente myndigheder bør føre fortegnelser over inspektionerne, og de relevante oplysninger bør stilles til rådighed i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF. (14)Da nogle metanemissionskilder ligger tæt på byområder eller beboelsesområder, bør fysiske eller juridiske personer, der lider skade som følge af overtrædelser af denne forordning, kunne indgive behørigt begrundede klager til de kompetente myndigheder. Den klagende part bør holdes underrettet om proceduren og de afgørelser, der træffes, og bør modtage en endelig afgørelse inden for en rimelig tid efter klagens indgivelse. (15)En solid kontrolramme kan forbedre troværdigheden af de rapporterede data. Detaljeringsgraden og den tekniske kompleksitet af metanemissionsmålinger gør det endvidere nødvendigt at foretage passende verifikation af data om metanemissioner, som rapporteres af operatører, herunder mineselskaber. Selv om det er muligt at foretage egenkontrol, giver det større uafhængighed og gennemsigtighed, hvis kontrollen foretages af tredjeparter. Det muliggør desuden et harmoniseret sæt af kompetencer og ekspertise, som ikke nødvendigvis er tilgængelig for alle offentlige organer. Verifikatorer bør godkendes af akkrediteringsorganer i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 765/2008. Uafhængige akkrediterede verifikatorer bør således sikre, at operatørernes, herunder mineselskabernes, emissionsrapporter er korrekte og i overensstemmelse med kravene i denne forordning. De bør gennemgå dataene i emissionsrapporterne for at vurdere deres pålidelighed, troværdighed og nøjagtighed i forhold til gratis og offentligt tilgængelige europæiske eller internationale standarder, der er udarbejdet af uafhængige organer og bragt i anvendelse af Kommissionen. Kommissionen bør derfor tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter med henblik på at indarbejde og fastsætte anvendelsen af sådanne europæiske eller internationale standarder. Verifikatorer er adskilt fra de kompetente myndigheder og bør være uafhængige af operatørerne og mineselskaberne, som bør yde dem al den bistand, der er nødvendig for at muliggøre eller lette udførelsen af verifikationsaktiviteterne, navnlig hvad angår adgangen til anlæggene og fremlæggelse af dokumentation eller optegnelser. (16)Oplysningerne i de emissionsrapporter, der forelægges de kompetente myndigheder, bør forelægges Kommissionen med henblik på verifikation, en opgave som skal varetages af International Methane Emissions Observatory (IMEO), navnlig med hensyn til metoder til aggregering og analyse af data og verifikation af de metoder og statistiske processer, som virksomhederne anvender til at kvantificere de rapporterede emissionsdata. Referencekriterierne kan i den henseende omfatte OGMP-standarder og vejledende dokumenter. De oplysninger, som IMEO fremlægger, bør stilles til rådighed for offentligheden, og Kommissionen bør anvende disse oplysninger til at afhjælpe eventuelle konstaterede mangler med hensyn til måling, rapportering og verifikation af data om metanemissioner. (17)IMEO blev oprettet i oktober 2020 af Unionen i partnerskab med De Forenede Nationers miljøprogram, koalitionen for klima og ren luft og Det Internationale Energiagentur og lanceret på G20-topmødet i oktober 2021. IMEO har fået til opgave at indsamle, afstemme, kontrollere og offentliggøre data om menneskeskabte metanemissioner på verdensplan. IMEO indgår i De Forenede Nationers miljøprogram, som har indgået et aftalememorandum med Den Europæiske Union. Dets rolle er afgørende for verifikationen af data om metanemissioner i energisektoren, og der bør etableres passende forbindelser med henblik på at gennemføre overdragelsen af verifikationsopgaver. Da IMEO ikke er et EU-organ og ikke er underlagt EU-retten, er det vigtigt at sørge for, at IMEO træffer passende foranstaltninger for at sikre, at der værnes om Unionens og dens medlemsstaters interesser. (18)Unionen skal som part i De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC) og Parisaftalen hvert år forelægge en opgørelsesrapport over menneskeskabte drivhusgasemissioner, der udgør summen af medlemsstaternes nationale drivhusgasopgørelser, og som er udarbejdet under anvendelse af god praksis, der er godkendt af Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC). (19)I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 skal medlemsstaterne rapportere data i drivhusgasopgørelsen til Kommissionen og rapportere deres nationale fremskrivninger til UNFCCC's sekretariat. I medfør af artikel 17, stk. 2, i Rådets forordning (EU) 2018/1999 skal rapporteringen foretages ved hjælp af UNFCCC's retningslinjer for rapportering og er ofte baseret på standardemissionsfaktorer frem for direkte målinger på kildeniveau, hvilket indebærer usikkerhed med hensyn til emissionernes oprindelse, hyppighed og omfang.

(20)Landedata, der rapporteres i henhold til UNFCCC's rapporteringsbestemmelser, indsendes til UNFCCC's sekretariat i henhold til forskellige rapporteringsniveauer i overensstemmelse med IPCC's retningslinjer. IPCC foreslår i den forbindelse generelt, at der anvendes metoder på et højere niveau for de emissionskilder, der har betydelig indflydelse på et lands samlede drivhusgasopgørelse med hensyn til absolut niveau, tendens eller usikkerhed. (21)Et niveau repræsenterer en grad af metodologisk kompleksitet. Der findes tre niveauer. Ved niveau 1 anvendes der typisk IPCC-standardemissionsfaktorer, hvilket indebærer de mest grundlæggende og mindst opdelte aktivitetsdata. Ved højere niveauer anvendes der normalt mere avancerede metoder og kilde-, teknologi-, regions- eller landespecifikke emissionsfaktorer, som ofte er baseret på målinger og normalt kræver mere opdelte aktivitetsdata. Mere specifikt kræver niveau 2, at der anvendes landespecifikke emissionsfaktorer i stedet for standardemissionsfaktorer, mens niveau 3 kræver data eller målinger pr. anlæg og indebærer anvendelse af en streng bottom-up-vurdering af hver kildetype for hvert enkelt anlæg. Overgangen fra niveau 1 til 3 giver en øget sikkerhed for målinger af metanrelaterede emissioner. (22)Medlemsstaterne har forskellig praksis med hensyn til det niveau, som de anvender til at rapportere deres energirelaterede metanemissioner til UNFCCC. Rapportering på niveau 2 for store emissionskilder er i overensstemmelse med IPCC's rapporteringsretningslinjer, da niveau 2 anses for at være en højniveaumetode. Vurderingsmetoderne og rapporteringen af energirelaterede metanemissioner varierer derfor medlemsstaterne imellem, og rapportering på det laveste niveau, niveau 1, er stadig meget udbredt i flere medlemsstater for metanemissioner fra kul, gas og olie. (23)I øjeblikket er frivillige industriledede initiativer fortsat den vigtigste fremgangsmåde i forbindelse med kvantificering og afbødning af metanemissioner i mange lande. Et centralt initiativ, der ledes af energisektoren, er Oil and Gas Methane Partnership ("OGMP"), et frivilligt initiativ om måling og rapportering af metanemissioner, der blev oprettet i 2014 af De Forenede Nationers miljøprogram (UNEP) og koalitionen for klima og ren luft (CCAC), hvis bestyrelse Kommissionen er medlem af. OGMP fokuserer på at fastlægge bedste praksis for at forbedre tilgængeligheden af globale oplysninger om kvantificering og forvaltning af metanemissioner og fremme afbødningsforanstaltninger for at reducere metanemissioner. Over 60 virksomheder har indtil videre tilsluttet sig OGMP, hvilket dækker 30 % af den globale olie- og gasproduktion og de dertilhørende aktiver på fem kontinenter. OGMP's arbejde med at udarbejde standarder og metoder involverer regeringer, civilsamfundet og erhvervslivet. OGMP 2.0-rammen er den seneste iteration af en dynamisk metanemissionsstandard, og den kan danne et passende grundlag for metanemissionsstandarder, som er baseret på velunderbyggede videnskabelige normer. (24)Det er på denne baggrund nødvendigt at forbedre målingen og kvaliteten af de rapporterede data for metanemissioner, herunder de vigtigste kilder til metanemissioner i forbindelse med energi, der produceres og forbruges i Unionen. Der bør desuden sikres adgang til kildedata og til en robust kvantificering af emissioner, hvilket øger pålideligheden af rapporteringen samt mulighederne for passende afhjælpende foranstaltninger. (25)Olie- og gasselskaberne bør med henblik på effektiv måling og rapportering pålægges at måle og rapportere metanemissioner efter kilde og stille aggregerede data til rådighed for medlemsstaterne, så medlemsstaterne kan forbedre nøjagtigheden af deres rapportering af emissionsopgørelser. Det er endvidere nødvendigt at foretage effektiv kontrol af virksomhedernes rapporterede data. Rapporteringen bør finde sted én gang om året for at minimere den administrative byrde for operatørerne. (26)Denne forordning er baseret på OGMP 2.0-rammen, for så vidt som den opfylder de kriterier, der er omhandlet i betragtning 24 og 25, for at bidrage til indsamlingen af pålidelige og robuste data, der vil udgøre et tilstrækkeligt grundlag for overvågning af metanemissioner, og om nødvendigt for at gennemføre yderligere tiltag til begrænsning heraf. (27)OGMP 2.0-rammen har fem rapporteringsniveauer. Rapporteringen på kildeniveau begynder på niveau 3, hvilket anses for at være sammenligneligt med UNFCCC's niveau 3. Det gør det muligt at anvende generiske emissionsfaktorer. Rapportering på OGMP 2.0 niveau 4 kræver, at der foretages direkte målinger af metanemissioner på kildeniveau. Det gør det muligt at anvende specifikke emissionsfaktorer. Rapportering af OGMP 2.0 niveau 5 kræver, at der tilføjes supplerende målinger på stedet. I henhold til OGMP 2.0-rammen skal virksomheder desuden rapportere direkte målinger af metanemissioner inden for tre år efter at have tilsluttet sig OGMP 2.0 for driftsaktiver og inden for fem år for andre aktiver. På grundlag af den tilgang, der valgtes i forbindelse med OGMP 2.0 med hensyn til rapportering på kildeniveau, og under hensyntagen til, at et stort antal EU-virksomheder allerede havde tilsluttet sig OGMP 2.0 i 2021, bør EU-operatører forpligtes til at levere direkte kildemålinger af deres emissioner inden for 24 måneder for driftsaktiver og inden for 36 måneder for andre aktiver. Ud over kvantificering af kildeniveauet giver kvantificering på stedet mulighed for at vurdere, kontrollere og afstemme skøn på kildeniveau, der er opsummeret for hver lokalitet, hvorved der skabes større tillid til de rapporterede emissioner. Som i OGMP 2.0 kræver denne forordning målinger på lokalitetsniveau for at afstemme målinger på kildeniveau. (28)Ifølge data fra Unionens drivhusgasopgørelse skyldes mere end halvdelen af alle direkte emissioner fra energisektoren metanemissioner fra utilsigtet udledning af emissioner til atmosfæren. For olie og gas udgør dette den største andel af metanemissionerne. (29)Utilsigtede udslip af metan i atmosfæren kan forekomme under boring og ekstraktion og under forarbejdning, oplagring, transmission og distribution til slutbrugere. De kan også forekomme i inaktive olie- eller gasbrønde. Nogle emissioner skyldes mangler ved eller almindeligt slid på tekniske komponenter såsom samlinger, flanger og ventiler eller beskadigede komponenter, f.eks. i tilfælde af ulykker. Korrosion eller beskadigelse kan også forårsage lækager fra vægge i trykbærende udstyr. (30)Selv om udluftning af metan normalt er tilsigtet som følge af processer eller aktiviteter og anordninger, der er konstrueret til dette formål, kan det også være utilsigtet, som f.eks. ved funktionsfejl. (31)For at reducere disse emissioner bør operatører træffe alle de foranstaltninger, de kan, for at minimere metanemissioner under driften. (32)Mere specifikt reduceres metanemissioner fra lækager oftest ved hjælp af undersøgelser af lækagedetektion og reparation (LDAR), der udføres for at identificere lækager og efterfølgende reparere disse. Operatører bør derfor som minimum gennemføre regelmæssige LDAR-undersøgelser, herunder undersøgelser af komponenter, der afgiver metan, for at finde ud af, om der forekommer utilsigtet udluftning af metan. (33)Der bør i den forbindelse indføres en harmoniseret tilgang for at sikre lige vilkår for alle operatører i Unionen. Denne tilgang bør omfatte minimumskrav til LDAR-undersøgelser og samtidig give medlemsstaterne og operatørerne tilstrækkelig fleksibilitet. Dette er afgørende for at muliggøre innovation og udvikling af nye LDAR-teknologier og -metoder og dermed forhindre fastlåsning til en bestemt teknologi til skade for miljøbeskyttelsen. Der fremkommer fortsat nye teknologier og detektionsmetoder, og medlemsstaterne bør tilskynde til innovation i denne sektor, så de mest nøjagtige og omkostningseffektive metoder kan tages i brug. (34)Forpligtelserne i forbindelse med LDAR-undersøgelser bør omfatte en række eksempler på god praksis. LDAR-undersøgelserne bør først og fremmest have til formål at finde og begrænse lækager i stedet for at kvantificere dem, og områder med større risiko for lækager bør kontrolleres hyppigere. Undersøgelsernes hyppighed bør ikke kun bestemmes ud fra behovet for at reparere komponenter med metanudslip over tærsklen for metanemission, men også ud fra driftsmæssige overvejelser, hvor der tages hensyn til sikkerhedsrisici. Hvis der konstateres en højere risiko for sikkerheden eller en højere risiko for metantab, bør de kompetente myndigheder derfor have mulighed for at anbefale, at de relevante komponenter undersøges hyppigere. Alle lækager bør uanset størrelsen registreres og overvåges, da små lækager kan udvikle sig til større lækager. Efter lækagereparationer bør det kontrolleres, at de har været effektive. For at gøre det muligt senere at anvende mere avancerede teknologier til detektion af metanemissioner bør det angives, ved eller over hvilket metantab det er berettiget af foretage reparation, samtidig med at operatørerne selv får mulighed for at vælge detektionsudstyr. Hvor det er relevant, kan der anvendes løbende overvågning inden for rammerne af denne forordning. (35)Udluftning er udledning af uforbrændt metan til atmosfæren, enten forsætligt fra processer, aktiviteter eller anordninger, der er beregnet til at gøre det, eller utilsigtet i tilfælde af funktionsfejl. Udluftning bør forbydes i lyset af den kraftige udledning af drivhusgasser, som det forårsager, undtagen i nødstilfælde, ved funktionsfejl eller i forbindelse med særlige hændelser, hvor en vis udluftning er uundgåelig. (36)Afbrænding er kontrolleret forbrænding af metan med henblik på bortskaffelse i en anordning, der er bygget til dette formål. Når afbrændingen foretages under den normale produktion af olie eller fossil gas og som følge af utilstrækkelige faciliteter eller mangel på en egnet geologi til at reinjicere metan, anvende metan på stedet eller udbyde metan til salg på et marked, betragtes den som rutinemæssig afbrænding. Rutinemæssig afbrænding bør forbydes. Afbrænding bør kun tillades, hvis det er det eneste alternativ til udluftning, og når udluftning ikke er forbudt. Udluftning er mere skadelig for miljøet end afbrænding, da den frigjorte gas typisk har et højt indhold af metan, mens afbrænding oxiderer metan, så det bliver til kuldioxid. (37)Anvendelse af afbrænding som alternativ til udluftning kræver, at afbrændingsudstyret kan forbrænde metan på effektiv vis. Der bør derfor også indføres krav om forbrændingseffektivitet i de tilfælde, hvor afbrænding er tilladt. Der bør endvidere stilles krav om anvendelse af pilotbrændere, som giver mere en pålidelig antænding, da de ikke påvirkes af vind. (38)Reinjektion, anvendelse på stedet eller udbud af metan til salg på et marked bør altid være at foretrække frem for afbrænding — og dermed udluftning — af metan. Operatører, der anvender udluftning, bør over for de kompetente myndigheder dokumentere, at hverken reinjektion, anvendelse på stedet eller udbud af metan til salg på et marked eller afbrænding var mulig, og operatører, der anvender afbrænding, bør over for de kompetente myndigheder dokumentere, at hverken reinjektion, anvendelse på stedet eller udbud af metan til salg på et marked ikke var mulig. (39)Operatørerne bør straks underrette de kompetente myndigheder om større udluftnings- og afbrændinghændelser og indsende mere omfattende rapporter om alle udluftnings- og afbrændinghændelser. De bør også sikre, at udstyr og anordninger overholder de standarder, der er fastsat i EU-retten.

(40)Metanemissioner fra inaktive olie- og gasbrønde udgør en risiko for folkesundheden, sikkerheden og miljøet. Overvågnings- og rapporteringsforpligtelserne bør derfor fortsat finde anvendelse, og disse brønde og tilhørende lokaliteter bør regenereres og retableres. I sådanne tilfælde bør medlemsstaterne spille en fremtrædende rolle, navnlig med hensyn til at udarbejde opgørelser og afhjælpningsplaner. (41)Data fra EU's drivhusgasopgørelse viser, at metanemissioner fra kulminer er den største enkeltstående kilde til metanemissioner i EU's energisektor. I 2019 udgjorde de direkte emissioner fra kulsektoren 31 % af metanemissionerne, næsten det samme som andelen af direkte metanemissioner fra fossil gas og olie tilsammen på 33 %. (42)På nuværende tidspunkt findes der ingen EU-dækkende specifikke forordninger, der begrænser metanemissioner fra kulsektoren, omend der findes en bred vifte af afhjælpningsteknologier. Der findes ingen kulspecifikke overvågnings-, rapporterings- og verifikationsstandarder på EU-plan eller internationalt plan. I Unionen indgår rapportering af metanemissioner fra kulindustrien i medlemsstaternes rapportering af drivhusgasemissioner, og data fra underjordiske miner er også medtaget i det europæiske register over udledning og overførsel af forurenende stoffer, der er oprettet ved forordning (EF) nr. 166/2006. (43)Metanemissioner er primært knyttet til underjordiske mineaktiviteter, både i aktive og forladte miner. I aktive underjordiske miner kontrolleres metankoncentrationen i luften løbende, da det udgør en sundheds- og sikkerhedsrisiko. I forbindelse med underjordiske kulminer sker langt størstedelen af metanemissionerne gennem ventilations- og drænsystemer eller afgasning, hvilket er de to vigtigste måder at sænke metankoncentrationerne på i minen. (44)Når produktionen er standset, og en mine lukkes eller forlades, frigiver den fortsat metan (abandoned mine methane, AMM). Disse emissioner forekommer typisk på bestemte steder, såsom ventilationsskakter eller trykaflastningsventiler. AMM-emissionerne vil sandsynligvis stige i Unionen, i takt med at klimaambitionsniveauet øges, og energiproduktionen omlægges til mindre kulstofintensive energikilder. Det anslås, at selv ti år efter, at minedriften er ophørt, udledes der fortsat metan fra ikke-oversvømmede miner på helt op til ca. 40 % af de emissioner, der blev registreret på nedlukningstidspunktet. Behandlingen af AMM er desuden fortsat fragmenteret på grund af forskellige ejerskabs- og udnyttelsesrettigheder i EU. Medlemsstaterne bør derfor udarbejde opgørelser over lukkede og nedlagte kulaktiver, og der bør stilles krav om, at enten de eller den udpegede ansvarlige part skal installere udstyr til måling af metanemissioner. (45)Kulminer i åbne brud i Unionen, der er i drift, producerer brunkul og udleder mindre metan end underjordiske kulminer. Ifølge Unionens drivhusgasopgørelse gav driften af kulminer i åbne brud i 2019 anledning til, at der blev udledt 166 kiloton sammenlignet med 828 kiloton for underjordiske kulminer. Måling af metanemissioner fra kulminer i åbne brud er en udfordring, fordi de har en diffus karakter og dækker et stort område. Derfor måles emissioner fra miner i åbne brud sjældent på trods af den tilgængelige teknologi. Metanemissioner fra sådanne miner kan udledes ved hjælp af vandløbsspecifikke kulemissionsfaktorer og endnu mere præcist ved hjælp af mine- eller aflejringsspecifikke emissionsfaktorer, da kulbassiner har aflejringer med forskellig metanbærende kapacitet. Emissionsfaktorerne kan udledes gennem måling af gasindholdet i de kullag, som der tages prøver fra gennem efterforskning af borekerner. Mineselskaberne bør derfor foretage målinger af metanemissioner i kulminer i åbne brud ved hjælp af sådanne emissionsfaktorer. (46)Mineselskaberne bør således udføre kontinuerlig måling og kvantificering af metanemissioner fra ventilationsskakter i underjordiske kulminer og kontinuerlig måling af udluftet og afbrændt metan i drænstationer samt anvende specifikke emissionsfaktorer for kulminer i åbne brud. De bør rapportere disse data til de kompetente myndigheder. (47)På nuværende tidspunkt kan der bedst opnås en reduktion af metanemissioner i kulminer i drift og i lukkede eller forladte underjordiske kulminer. Teknologien begrænser i øjeblikket den effektive reduktion af metanemissioner fra drift og lukkede eller forladte miner i åbne brud. For at støtte forskning i og udvikling af teknologier til afbødning af sådanne emissioner i fremtiden bør der imidlertid være effektiv og detaljeret overvågning, rapportering og verifikation af omfanget af disse emissioner. (48)Underjordiske miner er enten termiske kulminer eller kokskulminer. Termisk kul anvendes primært som energikilde, og kokskul anvendes som brændsel og som reaktant i fremstillingen af stål. Både kokskul og termiske kulminer bør være underlagt måling, rapportering og verifikation af metanemissioner. (49)I forbindelse med drift af underjordiske kulminer bør metanemissioner reduceres gennem udfasning af udluftning og afbrænding. Omend lukkede eller forladte underjordiske kulminer kan oversvømmes for at forhindre metanemission, gøres dette ikke systematisk, og der er miljømæssige risici forbundet hermed. Udluftning og afbrænding i disse miner bør også udfases. Da geologiske begrænsninger og miljøhensyn forhindrer en universel tilgang til at afbøde metanemissioner fra forladte underjordiske kulminer, bør medlemsstaterne udarbejde deres egen afhjælpningsplan under hensyntagen til disse begrænsninger og den tekniske gennemførlighed af at afbøde metanemissioner fra forladte miner. (50)Den 28. juni 2021 vedtog Rådet på grundlag af et forslag fra Kommissionen det nye retsgrundlag for Kul- og Stålforskningsfonden, som omfatter støtte til forskning og innovation med henblik på at anvende tidligere aktive kulminer eller kulminer, som er under nedlukning, og dertil knyttet infrastruktur til andre formål i overensstemmelse med det overordnede mål om at bevæge sig væk fra kul og med mekanismen for retfærdig omstilling. I den forbindelse vil et af hovedmålene for det nye Kul- og Stålforskningsprogram for de kommende år være at minimere miljøvirkningerne af kulminer under omstilling, navnlig med hensyn til metanemissioner. (51)Unionen er afhængig af import for 70 % af sit forbrug af stenkul, 97 % af sit olieforbrug og 90 % af sit forbrug af fossil gas. Omfanget, oprindelsen og arten af metanemissioner knyttet til fossil energi, som forbruges i Unionen, men som finder sted i tredjelande, kendes ikke præcist. (52)De globale opvarmningseffekter forårsaget af metanemissioner er grænseoverskridende. Selv om nogle lande, der producerer fossil energi, er begyndt at handle på hjemmemarkedet for at reducere metanemissioner fra deres energisektorer, er mange eksportører ikke underlagt nogen bestemmelser på deres respektive hjemmemarkeder. Sådanne operatører har brug for klare incitamenter til at gøre noget ved deres metanemissioner, og der bør derfor stilles gennemsigtige oplysninger om metanemissioner til rådighed for markederne. (53)Der findes i øjeblikket i begrænset omfang nøjagtige data (UNFCCC niveau 3 eller tilsvarende) om internationale metanemissioner. Mange fossileksporterende lande har indtil videre ikke indsendt fuldstændige opgørelsesdata til UNFCCC. Samtidig er der konstateret store stigninger i metanemissioner fra olie- og gasproduktion på verdensplan fra 65 til 80 mio. ton/år i de seneste 20 år. (54)Som bebudet i meddelelsen om EU's metanstrategi er Unionen fast besluttet på at samarbejde med sine energipartnere og andre vigtige lande, der importerer fossil energi, om at bekæmpe metanemissioner på globalt plan. Energidiplomati vedrørende metanemissioner har allerede givet vigtige resultater. I september 2021 bekendtgjorde Unionen og USA det globale metantilsagn, som er et politisk tilsagn om at reducere de globale metanemissioner med 30 % inden 2030 (i forhold til 2020), der blev lanceret på FN's klimakonference (COP 26) i november 2021 i Glasgow. Over hundrede lande har tilsluttet sig, hvilket svarer til næsten halvdelen af de globale menneskeskabte metanemissioner. Det globale metantilsagn omfatter en forpligtelse til i stigende grad at anvende de bedste tilgængelige opgørelsesmetoder til at kvantificere metanemissioner med særlig fokus på højemissionskilder. (55)International Methane Emissions Observatory (IMEO) vil desuden komme til at spille en vigtig og ledende rolle med hensyn til at øge gennemsigtigheden i den globale energisektor for metanemissioner. Rådet ydede støtte til oprettelsen af IMEO i sine konklusioner af januar 2021 om klima- og energidiplomati. (56)Kommissionen vil samarbejde med IMEO om at udarbejde et "metanforsyningsindeks", som der udtrykkeligt henvises til i meddelelsen om EU's metanstrategi. Det vil tilvejebringe metanemissionsdata fra forskellige kilder til fossil energi fra hele verden — herunder kildedata fra skøn og målinger samt fra luft- og satellitovervågning — og dermed sætte købere af fossil energi i stand til at træffe informerede købsbeslutninger. (57)Samtidig med at Unionen fortsætter sit vellykkede diplomatiske arbejde for at opfylde sådanne globale forpligtelser, tilskynder den til i betydelig grad at reducere metanemissioner på verdensplan og navnlig i de lande, der leverer fossil energi til Unionen. (58)Importører af fossil energi til Unionen bør derfor forpligtes til at give medlemsstaterne oplysninger om foranstaltninger, som eksportører gennemfører i forbindelse med måling, rapportering og begrænsning af metanemissioner, navnlig anvendelsen af lovgivningsmæssige eller frivillige foranstaltninger til at begrænse deres metanemissioner, herunder foranstaltninger såsom lækagedetektions- og reparationsundersøgelser eller foranstaltninger til at kontrollere og begrænse udluftning og afbrænding af metan. De måle- og rapporteringsniveauer, der er fastsat i de oplysningskrav, der gælder for importører, svarer til dem, der kræves af EU-operatører i denne forordning, jf. betragtning 24-26 og 46. Oplysningerne om foranstaltninger til begrænsning af metanemissioner er ikke mere belastende end dem, som EU-operatører skal udlevere. (59)Medlemsstaterne bør stille disse oplysninger til rådighed for Kommissionen. På grundlag af disse oplysninger bør Unionen oprette og forvalte en gennemsigtighedsdatabase for import af fossil energi til Unionen med angivelse af, om de eksporterende virksomheder har tilsluttet sig OGMP for olie- og gasselskaber, og, i det omfang den er oprettet, en tilsvarende, internationalt anerkendt eller EU-anerkendt standard for kulselskaber. Sådanne oplysninger bør vise, i hvor høj grad virksomheder i eksportlandene har forpligtet sig til at måle, rapportere og få verificeret deres metanemissioner i henhold til niveau 3-metoderne i UNFCCC-rapporteringen. En sådan gennemsigtighedsdatabase vil tjene som informationskilde for importører, der skal træffe beslutninger om køb af fossil energi til Unionen, og for andre interessenter og offentligheden. Gennemsigtighedsdatabasen bør også afspejle den indsats, som virksomheder i Unionen og virksomheder, der eksporterer fossil energi til Unionen, gør for at måle, rapportere og reducere deres metanemissioner. Den bør desuden indeholde oplysninger om målings- og rapporteringsforanstaltninger samt lovgivningsmæssige afbødningsforanstaltninger i de lande, hvor der produceres fossil energi.

(60)Unionen bør endvidere indføre et globalt overvågningsværktøj for metan, der giver oplysninger om omfanget, hyppigheden og placeringen af kilder med stor metanemission. Dette bør yderligere tilskynde til reelle og påviselige resultater af gennemførelsen af metanregler og effektive afhjælpende foranstaltninger fra virksomheder i Unionen og virksomheder, der leverer fossil energi til Unionen. Værktøjet bør indsamle data fra flere certificerede dataleverandører og -tjenester, herunder Copernicuskomponenten i EU's rumprogram og IMEO. Værktøjet bør danne grundlag for Kommissionens bilaterale dialoger med de berørte lande for at drøfte de forskellige scenarier, der påtænkes for metanemissionspolitikker og -foranstaltninger. (61)Samlet set bør de foranstaltninger, der henvises til i betragtning 58-60, øge gennemsigtigheden for køberne, så de kan træffe informerede købsbeslutninger, og forbedre muligheden for en bredere anvendelse af metanreducerende løsninger i hele verden. De bør endvidere giver internationale virksomheder yderligere incitament til at tilslutte sig internationale standarder for måling og rapportering af metanemissioner, såsom OGMP, eller til at vedtage effektive målings-, rapporterings- og afbødningsforanstaltninger. Disse foranstaltninger danner grundlag for en trinvis metode til at benytte en strengere tilgang for importrelaterede foranstaltninger. Kommissionen bør derfor tillægges beføjelser til at ændre eller supplere importørernes rapporteringskrav. Kommissionen bør desuden evaluere gennemførelsen af disse foranstaltninger og, hvis den finder det hensigtsmæssigt, fremlægge forslag til revision med henblik på at indføre strengere foranstaltninger over for importører og sikre en sammenlignelig grad af effektivitet for de foranstaltninger, der anvendes i tredjelande til at overvåge, rapportere, kontrollere og begrænse metanemissioner. Der bør ved evalueringen tages hensyn til IMEO's arbejde, herunder metanforsyningsindekset, gennemsigtighedsdatabasen og det globale overvågningsværktøj for metan. Hvis Kommissionen finder det hensigtsmæssigt at indføre strengere foranstaltninger for import, er det særlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder høring af relevante tredjelande. (62)Medlemsstaterne bør sikre, at overtrædelser af denne forordning imødegås med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, og som kan omfatte bøder og tvangsbøder, og træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne bør for at have en betydelig afskrækkende virkning være afpasset typen af overtrædelse, den eventuelle fordel for operatøren og miljøskadens art og grovhed. Ved pålæggelse af sanktioner bør der tages behørigt hensyn til den pågældende overtrædelses art, grovhed og varighed. Sanktionerne bør stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og være i overensstemmelse med EU-retten og national ret, herunder med gældende retssikkerhedsgarantier og med principperne i chartret om grundlæggende rettigheder. (63)For at sikre større sammenhæng bør der opstilles en liste over de typer af overtrædelser, der bør pålægges sanktioner. Der bør fastsættes fælles ikke-udtømmende og vejledende kriterier for anvendelse af sanktioner for at opnå en mere konsekvent anvendelse af sanktioner. Sanktionernes afskrækkende virkning bør styrkes ved at give mulighed for at offentliggøre oplysninger om de sanktioner, som medlemsstaterne pålægger, i overensstemmelse med de databeskyttelseskrav, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 og (EU) 2018/1725. (64)Som følge af bestemmelserne om, at der ved fastsættelse af tariffer skal tages hensyn til investeringer fra operatører, som er omfattet af regulering, bør Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/942 ændres for at lade ACER stille et sæt indikatorer og referenceværdier til rådighed, så der kan foretages sammenligninger af enhedsinvesteringsomkostninger i forbindelse med måling, rapportering og reduktion af metanemissioner for sammenlignelige projekter. (65)For at definere de elementer, der indgår i udfasningen af udluftning og afbrænding i kokskulminer, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde med henblik på at supplere denne forordning ved at fastsætte restriktioner for udluftning af metan fra ventilationsskakter til kokskulminer. For at give mulighed for at afkræve importører yderligere oplysninger, hvis det viser sig nødvendigt, bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde delegeres til Kommissionen med henblik på at supplere denne forordning ved at ændre eller tilføje de oplysninger, som importørerne skal afgive. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning. For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet navnlig alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter. (66)Kommissionen bør for at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen tildeles gennemførelsesbeføjelser, så den kan indføre detaljerede regler for fælles rapporteringsformater i overensstemmelse med artikel 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011. (67)Virksomhederne og de kompetente myndigheder bør gives en rimelig frist til at træffe de nødvendige forberedende tiltag til at opfylde kravene i denne forordning. (68)Da målet med denne forordning, nemlig nøjagtig måling, rapportering, verifikation og reduktion af metanemissioner i energisektoren, ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor på grund af dens omfang bedre kan nås på EU-plan, kan Unionen træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål — VEDTAGET DENNE FORORDNING: Kapitel 1 Generelle bestemmelser Artikel 1 Emne og anvendelsesområde 1. Denne forordning fastlægger regler for nøjagtig måling, rapportering og verifikation af metanemissioner i Unionens energisektor og for reduktion af disse emissioner, herunder gennem lækagedetektions- og reparationsundersøgelser og begrænsning af udluftning og afbrænding. Denne forordning fastlægger også regler for værktøjer for at sikre gennemsigtighed med hensyn til metanemissioner fra import af fossil energi til Unionen. 2. Denne forordning finder anvendelse på: a) opstrømsefterforskning og produktion af olie og fossil gas, udvinding og forarbejdning af fossil gas b) gastransmission, distribution, underjordiske lagrings- og LNG-terminaler, der drives med fossil metan og/eller vedvarende metan (biometan eller syntetisk metan) c) drift af kulminer under jorden og i åbne brud, lukkede og forladte underjordiske kulminer.

3. Denne forordning finder anvendelse på metanemissioner, der forekommer uden for Unionen, med hensyn til krav til importøroplysninger, gennemsigtighedsdatabasen for metan og overvågningsværktøjet for metanudledere. Artikel 2 Definitioner I denne forordning forstås ved: 1) "metanemissioner": alle direkte emissioner fra alle komponenter, der er potentielle kilder til metanemissioner, enten som følge af tilsigtet eller utilsigtet udluftning, ufuldstændig forbrænding i flammetårne eller fra andre komponenter og utilsigtede udslip 2) "transmissionssystemoperatør": som defineret i [artikel 2, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF] [tilpasses i henhold til det igangværende omarbejdede forslag] 3) "distributørsystemoperatør": som defineret i [artikel 2, stk. 6, i direktiv 2009/73/EF] [tilpasses i henhold til det igangværende omarbejdede forslag] 4) "operatør": enhver fysisk eller juridisk person, der driver eller styrer et aktiv, eller som, hvis det er fastsat i national lovgivning, har fået overdraget afgørende økonomiske beføjelser med hensyn til den tekniske drift af et aktiv 5) "mineselskab": enhver fysisk eller juridisk person, der driver eller kontrollerer en kulmine, eller som, hvis det er fastsat i national lovgivning, har fået overdraget afgørende økonomiske beføjelser med hensyn til den tekniske drift af en kulmine 6) "verifikation": aktiviteter, der udføres af en verifikator for at vurdere, hvorvidt de rapporter, der fremsendes af operatøren eller mineselskabet, er udført i overensstemmelse med reglerne 7) "verifikator": en juridisk person, som er forskellig fra de kompetente myndigheder, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 4 i denne forordning, og som udfører verifikationsaktiviteter og er akkrediteret af et nationalt akkrediteringsorgan i henhold til forordning (EF) nr. 765/2008 eller en fysisk person, der på anden måde er godkendt, jf. dog artikel 5, stk. 2, i nævnte forordning, på det tidspunkt, hvor der udstedes en verifikationserklæring 8) "kilde": en komponent eller en geologisk struktur, der forsætligt eller utilsigtet, periodisk eller vedvarende udleder metan i atmosfæren 9) "aktiv": en virksomhed eller driftsenhed, som kan bestå af flere faciliteter eller anlæg, herunder aktiver, der er under operatørens operationelle kontrol (driftsaktiver), og aktiver, som operatørens ikke har operationel kontrol over (ubenyttede aktiver) 10) "emissionsfaktor": en koefficient, der kvantificerer emissioner eller optag af en gas pr. aktivitetsenhed, og som ofte er baseret på en stikprøve af måledata, beregnet som gennemsnit med henblik på udarbejdelse af en repræsentativ emissionsrate for et givet aktivitetsniveau under bestemte driftsforhold 11) "generisk emissionsfaktor": en standardiseret emissionsfaktor for hver type emissionskilde, som udledes af opgørelser eller databaser, men som under alle omstændigheder ikke verificeres ved direkte målinger 12) "specifik emissionsfaktor": en emissionsfaktor, der afledes af direkte målinger 13) "direkte måling": direkte kvantificering af metanemissionen på kildeniveau med en metanmåler 14) "metanemissioner på anlægsniveau": alle emissionskilder i et aktiv 15) "måling på anlægsniveau": en top-down-måling, typisk med anvendelse af sensorer, der er monteret på en mobil platform, såsom køretøjer, droner, luftfartøjer, både og satellitter eller andet for at opnå et fuldstændigt overblik over emissioner på et helt anlæg

16) "virksomhed": en fysisk eller juridisk person, der varetager mindst én af følgende funktioner: opstrømsudvinding, -efterforskning og -produktion af olie og fossil gas, udvinding og forarbejdning af fossil gas samt gastransmission, distribution og underjordisk lagring, herunder LNG 17) "lækagedetektions- og reparationsundersøgelse": en undersøgelse med henblik på at identificere kilder til metanemissioner, herunder lækager og utilsigtet udluftning 18) "udluftning": udledning af uforbrændt metan til atmosfæren, enten forsætligt fra processer, aktiviteter eller udstyr, der er beregnet til at gøre det, eller utilsigtet i tilfælde af funktionsfejl eller geologisk aktivitet 19) "afbrænding": kontrolleret forbrænding af metan med henblik på bortskaffelse i en anordning, der er konstrueret til dette formål 20) "nødsituation": en midlertidig, uventet og sjælden situation, hvor metanemissionen er uundgåelig og nødvendig for at forebygge en umiddelbar og væsentlig negativ indvirkning på menneskers sikkerhed, folkesundheden eller miljøet, men som ikke omfatter situationer, der forekommer som følge af eller er forbundet med følgende hændelser: a) operatøren undlader at installere passende udstyr med tilstrækkelig kapacitet til at håndtere forventet eller faktisk produktionshastighed og -tryk b) operatøren undlader at begrænse produktionen, hvis produktionshastigheden overstiger det tilknyttede udstyrs eller udvindingssystems kapacitet, undtagen hvis den overskydende produktion skyldes en nødsituation i senere produktionsled, funktionsfejl eller ikke-planlagt reparation og varer højst otte timer fra det tidspunkt, hvor der gives meddelelse om kapacitetsproblemet i efterfølgende led c) planlagt vedligeholdelse d) forsømmelighed fra operatørens side e) gentagne svigt, dvs. fire eller flere fejl inden for de foregående 30 dage på samme udstyr 21) "funktionsfejl": et pludseligt, uundgåeligt svigt eller sammenbrud af udstyr, der ligger uden for operatørens rimelige kontrol, og som i væsentlig grad afbryder driften, men som ikke omfatter svigt eller sammenbrud, som helt eller delvis skyldes dårlig vedligeholdelse, uforsvarlig drift eller andet udstyrssvigt eller sammenbrud, som kunne være forhindret 22) "rutinemæssig afbrænding": afbrænding under den sædvanlige produktion af olie eller fossil gas og som følge af utilstrækkelige faciliteter eller en egnet geologi til at reinjicere metan, anvende metan på stedet eller udbyde metan til salg på et marked 23) "flammetårn": en installation, der er udstyret med en brænder til afbrænding af metan 24) "inaktiv brønd": en olie- eller gasbrønd eller et brøndanlæg, hvor aktiviteter knyttet til efterforskning eller produktion har været ophørt i mindst ét år 25) "retablering": rensning af forurenet vand og forurenet jord 26) "regenerering": proces, hvorved en brønd eller et brøndanlæg bringes tilbage til de jordbunds- og vegetationsforhold, der eksisterede, før de blev forstyrret 27) "kulmine": et sted, hvor der er eller har været kulminedrift, inklusive landområder, udgravninger, underjordiske passager, skakter, skråninger, tunneler og anlæg, strukturer, faciliteter, udstyr, maskiner og værktøj på overfladen eller under jorden, og som anvendes i eller fremkommer ved arbejde med udvinding af brunkul, subbituminøst kul, bituminøst kul eller antracit fra deres naturlige forekomster i jorden på en hvilken som helst måde eller ved hjælp af en hvilken som helst metode, herunder arbejde i forbindelse med forberedelse til kulfremstilling 28) "aktiv kulmine": en kulmine, hvor størstedelen af indtægterne stammer fra udvinding af brunkul, subbituminøst kul, bituminøst kul eller antracit, og hvor mindst én af følgende betingelser er opfyldt: a) Mineudvikling er i gang. b) Der er produceret kul inden for de sidste 90 dage.

c) Ventilatorer til udluftning af mineluft er i drift 29) "underjordisk kulmine": en kulmine, hvor kul fremstilles ved at lægge en tunnel ned i jorden til kullejet, som derefter udvindes med underjordisk mineudstyr såsom skæremaskiner og maskiner til kontinuerlig lang- og kortvægsbrydning og transport til overfladen 30) "kulmine i åbent brud": en kulmine, hvor kul ligger tæt på overfladen og kan udvindes ved at fjerne dæklag af sten og jord 31) "ventilationsskakt": en lodret passage, der anvendes til at flytte frisk luft ned under jorden eller fjerne metan og andre gasser fra en underjordisk kulmine 32) "drænstation": et anlæg, der opsamler metan fra et gasdrænende system i kulminer 33) "drænsystem": et system, der kan omfatte flere metankilder, og som dræner metanholdig gas fra kullag eller omsluttende klippelag og transporterer den til en drænstation 34) "aktiviteter efter udvinding": aktiviteter, der udføres, efter at kul er udvundet og bragt op til overfladen, herunder håndtering, forarbejdning, oplagring og transport af kul 35) "kontinuerlig måling": en måling, hvor aflæsningen foretages mindst én gang i minuttet 36) "ventilationsluftmetan": metan, der udledes fra kullag og andre gasførende lag, og som opblandes i ventilationsluften og udtømmes fra ventilationsskakten 37) "kuldepot": et område på jorden, der indeholder kulmængder, som kan gøres til genstand for minedrift, og som er defineret i henhold til medlemsstatens dokumentationsmetode for geologiske mineralforekomster 38) "lukket kulmine": en kulmine, der har en bestemt operatør, ejer eller licenstager, og som er lukket i henhold til gældende licenskrav eller andre bestemmelser 39) "forladt kulmine": en kulmine, hvor der ikke kan identificeres en operatør, ejer eller licenstager, eller som ikke er blevet lukket på en reguleret måde 40) "kokskul": en mine, hvor mindst 50 % af den gennemsnitlige produktion i de seneste tre år er kokskul som defineret i bilag B til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1099/2008 41) "importør": en fysisk eller juridisk person, der er etableret i Unionen, og som i forbindelse med en handelsaktivitet bringer fossil energi fra et tredjeland i omsætning på EU-markedet. Artikel 3 Omkostninger for regulerede operatører 1. Ved fastsættelse eller godkendelse af transmissions- eller distributionstariffer eller af de metoder, som transmissionssystemoperatører, distributionssystemoperatører, LNG-terminaloperatører eller andre regulerede selskaber, herunder, hvis det er relevant, operatører af underjordiske gaslagre, skal anvende, tager tilsynsmyndighederne hensyn til de omkostninger og investeringer, der er afholdt for at opfylde forpligtelserne i denne forordning, for så vidt som de svarer til en effektiv og strukturelt sammenlignelig reguleret operatørs omkostninger og investeringer. 2. Hvert tredje år opstiller og offentliggør Den Europæiske Unions Agentur for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) et sæt indikatorer og tilsvarende referenceværdier til sammenligning af investeringsomkostninger pr. enhed i forbindelse med måling, rapportering og reduktion af metanemissioner for sammenlignelige projekter.

Kapitel 2 Kompetente myndigheder og uafhængig verifikation Artikel 4 Kompetente myndigheder 1. Hver medlemsstat udpeger en eller flere kompetente myndigheder, der skal sikre overvågning og håndhævelse af gennemførelsen af denne forordning. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen navne og kontaktoplysninger på de kompetente myndigheder senest den ... [3 måneder efter datoen for denne forordnings ikrafttræden]. Medlemsstaterne underretter hurtigst muligt Kommissionen om eventuelle ændringer af navne eller kontaktoplysninger hos de kompetente myndigheder. 2. Kommissionen offentliggør en liste over kompetente myndigheder og opdaterer den regelmæssigt. 3. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder har tilstrækkelige beføjelser og ressourcer til at opfylde de forpligtelser, der er fastsat i denne forordning. Artikel 5 De kompetente myndigheders opgaver 1. De kompetente myndigheder træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at kravene i denne forordning overholdes. 2. Operatøren eller mineselskabet yder de kompetente myndigheder al den bistand, der er nødvendig for, at de kompetente myndigheder, der er omhandlet i denne forordning, kan udføre deres opgaver, navnlig med hensyn til adgang til anlæggene og fremlæggelse af dokumentation eller optegnelser. 3. De kompetente myndigheder samarbejder med hinanden, med Kommissionen og om nødvendigt med myndigheder i tredjelande for at sikre overholdelse af denne forordning. Kommissionen kan oprette et netværk af kompetente myndigheder for at fremme samarbejdet med de nødvendige ordninger med henblik på at udveksle oplysninger og bedste praksis og afholde høringer. 4. Når rapporter skal offentliggøres i overensstemmelse med denne forordning, offentliggør de kompetente myndigheder dem gratis på et nærmere angivet websted og i et frit tilgængeligt format, der kan downloades og redigeres. I tilfælde, hvor oplysninger opbevares fortroligt i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 2003/4/EF, angiver de kompetente myndigheder, hvilken type oplysninger der tilbageholdes og årsagen hertil. Artikel 6 Inspektioner

1. De kompetente myndigheder foretager periodiske inspektioner for at kontrollere, at operatører og mineselskaber overholder kravene i denne forordning. Den første inspektion gennemføres senest den ... [18 måneder efter datoen for denne forordnings ikrafttræden]. 2. Inspektioner omfatter, hvor det er relevant, kontrol af anlæggene eller revision af dokumentation og optegnelser, der påviser overensstemmelse med kravene i denne forordning, detektering af metanemissioner og koncentrationsmålinger samt eventuelle opfølgende foranstaltninger, der træffes af eller på vegne af den kompetente myndighed for at kontrollere og fremme anlæggenes eller faciliteternes overholdelse af kravene i denne forordning. Hvis der under en inspektion konstateres en alvorlig overtrædelse af kravene i denne forordning, pålægger de kompetente myndigheder som led i den rapport, der er omhandlet i stk. 5, operatøren eller mineselskabet at træffe afhjælpende foranstaltninger. 3. Efter den første inspektion, jf. stk. 1, udarbejder de kompetente myndigheder programmer med hensyn på rutinemæssige inspektioner. Perioden mellem inspektionerne er baseret på en vurdering af miljørisikoen og må ikke overstige to år. Hvis der under en inspektion konstateres en alvorlig overtrædelse af kravene i denne forordning, finder den efterfølgende inspektion sted inden for et år. 4. De kompetente myndigheder foretager ikke-rutinemæssige inspektioner: a) for at undersøge begrundede klager som omhandlet i artikel 7 og tilfælde af manglende overholdelse hurtigst muligt efter den dato, hvor de kompetente myndigheder får kendskab til sådanne klager eller manglende overholdelse b) for at sikre, at der blev foretaget lækagereparationer eller udskiftning af komponenter i overensstemmelse med artikel 14. 5. Efter hver inspektion udarbejder de kompetente myndigheder en rapport med en beskrivelse af retsgrundlaget for inspektionen, de procedurer, der er fulgt, de relevante resultater og anbefalinger om yderligere tiltag fra operatørens eller mineselskabets side. Rapporten meddeles den pågældende operatør og gøres offentligt tilgængelig senest to måneder efter inspektionsdatoen. Hvis rapporten blev udløst af en klage, der blev indgivet i overensstemmelse med artikel 7, underretter de kompetente myndigheder klageren, når rapporten er offentligt tilgængelig. Rapporten gøres offentligt tilgængelig af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med direktiv 2003/4/EF. I tilfælde, hvor oplysninger opbevares fortroligt i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 2003/4/EF, angiver de kompetente myndigheder i rapporten, hvilken type oplysninger der tilbageholdes og årsagen hertil. 6. Operatøren eller mineselskabet træffer desuden alle de nødvendige foranstaltninger, som angives i den i stk. 5 nævnte rapport, inden for den tidsramme, som de kompetente myndigheder fastlægger, eller enhver anden tidsramme, der aftales med de kompetente myndigheder. Artikel 7 Klager indgivet til de kompetente myndigheder 1. Enhver fysisk eller juridisk person, der mener at have lidt skade som følge af operatørers eller mineselskabers overtrædelse af kravene i denne forordning, kan indgive en skriftlig klage til de kompetente myndigheder. 2. Klagen skal være behørigt underbygget og indeholde tilstrækkelig dokumentation for den påståede overtrædelse og den deraf følgende skade. 3. Hvis det viser sig, at klagen ikke indeholder tilstrækkelige beviser til at berettige en undersøgelse, underretter de kompetente myndigheder klageren om årsagen til deres beslutning om ikke at gennemføre en undersøgelse. 4. De kompetente myndigheder holder, uden at det berører de regler, der finder anvendelse i henhold til national ret, klageren underrettet om de skridt, der er taget i proceduren, og informerer den pågældende, hvis det er relevant, om passende alternative klagemuligheder, såsom adgang til nationale domstole eller enhver anden national eller international klageprocedure. 5. Med forbehold af de regler, der finder anvendelse i henhold til national ret, og på grundlag af sammenlignelige procedurer fastsætter og offentliggør de kompetente myndigheder vejledende frister for at træffe afgørelse om klager.

Artikel 8 Verifikationsaktiviteter og verifikationserklæring 1. Verifikatoren vurderer, om de emissionsrapporter, som operatøren eller mineselskabet indsender til denne i overensstemmelse med denne forordning, er udarbejdet i henhold til reglerne. Verifikatoren vu