Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af:

- Rådets direktiv 76/895/EØF af 23. november 1976 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i frugt og grøntsager,

- Rådets direktiv 86/362/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på korn,

- Rådets direktiv 86/363/EØF af 24. juli 1986 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på levnedsmidler af animalsk oprindelse, og - Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager (96/C 82/01)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 10. juli 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede María Candelas Sánchez til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 28. november 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 331. plenarforsamling af 20. og 21. december 1995, mødet den 20. december 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Rådet anerkendte i sin resolution af 22. juli 1974, at der var et behov for fællesskabsregler til harmonisering af de nationale lovgivninger om reststoffer fra fytosanitære produkter. Indtil da havde maksimumsgrænserne for reststoffer været begrundet med beskyttelsen af forbrugernes sundhed, mens de i virkeligheden blot bevirkede, at der etableredes ikke-afgiftsmæssige handelshindringer mellem medlemsstaterne.

1.2. Den første fællesskabsbestemmelse på dette område blev Rådets direktiv 76/895/EØF af 23. november 1976 () om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i frugt og grøntsager.

En analyse af bestemmelserne i dette direktiv viser for det første, at de maksimalgrænseværdier for pesticidrester, direktivet fastsætter, ikke indebærer en egentlig harmonisering af lovgivningskravene på dette område, eftersom medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 3, stk. 2, har mulighed for at anvende højere grænseværdier i de nationale lovgivninger.

Samtidig kan det udledes, at den tekniske og videnskabelige viden på dette tidspunkt ikke kan have været på højde med, hvad man ved i dag, og at det derfor kan tænkes, at der i et vist omfang har ligget økonomiske og politiske interesser til grund for beslutningerne. På baggrund af de foreliggende videnskabelige data og den aktuelle offentlige opinion kan dette direktiv ikke siges at være fuldt ud tilfredsstillende i forhold til de samfundsmæssige og markedsrelaterede krav i EU, selvom det i sin tid var et fremskridt.

1.3. Rådets direktiver 86/362/EØF og 86/363/EØF af 24. juli 1986 () om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for indholdet af pesticidrester i og på henholdsvis korn og levnedsmidler af animalsk oprindelse indebar allerede et betydeligt fremskridt i retning af en egentlig harmonisering af de nationale lovgivninger, da der heri fastsattes maksimalgrænseværdier for pesticidrester, som samtlige medlemsstater skulle overholde.

Det bør især bemærkes, at der med direktiv 86/363/EØF blev indført maksimalgrænseværdier for pesticidrester i kød- og mælkeprodukter.

Og alligevel var disse direktiver forbundet med betydelige mangler. Dels synes det, at det oprindelige formål med direktiverne - selv om det i senere ændringer til bilagene er blevet udvidet - næsten udelukkende var at forhindre, at der internt i EU blev markedsført produkter, som indeholder rester af pesticider, hvis anvendelse ikke er tilladt i EU's landbrug, mens medlemsstaterne frit kunne eksportere til tredjelande. Dels peger fraværet af referencer til den tekniske og videnskabelige viden på, at fastsættelsen af maksimalgrænseværdierne fortsat har været politisk motiveret.

1.4. Rådets direktiv 90/642/EØF af 27. november 1990 () om fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i visse produkter af vegetabilsk oprindelse, herunder frugt og grøntsager, udgør et betragteligt fremskridt i forhold til direktiv 76/895/EØF. Dels indebærer direktivet en reel harmonisering af de nationale lovgivninger på dette område, og dels bestemmes det, at maksimalgrænseværdierne for reststoffer skal fastsættes separat for de forskellige vegetabilske produkter eller grupper af vegetabilske produkter, til hvis dyrkning eller behandling de enkelte aktive pesticidstoffer kan anvendes. Endvidere indeholder direktivet bestemmelser om kontrollen med reststoffer i vegetabilske produkter, ligesom det fastslås, at der skal stilles de samme krav til vegetabilske produkter, der eksporteres til tredjelande.

Uanset de fremskridt, dette direktiv indebærer, er det dog fortsat mangelfuldt. Da det ikke bestemmes, at der skal ske en øjeblikkelig harmonisering med hensyn til samtlige pesticider, vil de forskellige maksimalgrænseværdier i de forskellige lande i betydelig grad hæmme virkeliggørelsen af enhedsmarkedet for vegetabilske produkter, hvilket igen vil gøre det umuligt at løse problemet med hensyn til forarbejdede vegetabilske produkter. Desuden er fastsættelsen af maksimalgrænseværdierne fortsat i vid udstrækning politisk motiveret, ligesom der ikke gives tekniske kriterier for deres beregning. Man kan sige, at der er tale om et fejlslagent direktiv, da det blev udtænkt som led i gennemførelsen af det indre marked, og kun ganske få af de eksisterende hindringer er fjernet her i 1995.

2. Generelle bemærkninger

2.1. I den periode, hvor alle de foregående direktiver og de forskellige ændringer heraf har været gældende, har Kommissionen i sine forslag til fastsættelse af maksimalgrænseværdier benyttet videnskabelige kriterier, som Rådet har været fuldt tilfreds med. Derfor er maksimalgrænseværdierne i kommissionsforslagene ikke blevet ændret i restriktiv retning af Rådet.

2.2. Med vedtagelsen af disse direktiver blev der afsløret problemer, som ikke var forudset i de tidligere direktiver. Nævnes kan især anvendelsen af åbne positioner i de tilfælde, hvor der ikke består en sundhedsrisiko, men hvor man ikke råder over de nødvendige data for fastsættelse af en endelig maksimalgrænseværdi.

2.3. Proceduren for Rådets vedtagelse af maksimalgrænseværdierne udgør en klar hindring for anvendelsen af direktiverne. Forud for hver fortegnelse over maksimalgrænseværdier, der vedtages, har Kommissionens medarbejdere igennem op mod et år brugt deres tid på at forsvare det nye direktivforslag, og derefter går der endnu et år, inden medlemsstaterne gennemfører bestemmelserne. Der er tale om en meget lidt hensigtsmæssig procedure, som bevirker, at Kommissionen kun har den halve kapacitet til fastlæggelse af de maksimalgrænseværdier, der er brug for.

2.4. Til dato er der ingen fremskridt gjort med hensyn til forarbejdede vegetabilske produkter, og i betragtning af hvor stort et forbrug der er tale om, er der behov for harmoniseringsbestemmelser, som kan yde forbrugerne fuldstændig sundhedsgaranti. I direktiv 91/414/EØF bestemmes det, at der skal tages hensyn til indholdet af reststoffer i forarbejdede produkter, men direktivet indeholder hverken bestemmelser om fastsættelsen af maksimalgrænseværdierne eller om overvågning af disse. Uden sådanne bestemmelser på EU-niveau har forbrugeren intet grundlag for at afgøre, om de nationale myndigheder har fastlagt maksimalgrænseværdierne ud fra sundhedsmæssige hensyn, eller om hensigten tværtimod er at beskytte den nationale fødevareindustri i økonomisk-kommerciel henseende.

2.5. Vist gennemfører de enkelte medlemsstater programmer for kontrol med pesticidrester, som er tilpasset landets egne borgeres forbrugsvaner. Men forbrugernes ønsker kan ikke anses for at være indfriet, så længe der ikke anvendes fælles direktiver på EU-plan, hvor der tages hensyn til befolkningernes forskellige vaner og betingelser, og som ikke indebærer øgede udgifter for medlemsstaterne, men derimod en bedre udnyttelse af de midler, der er afsat til dette formål. Som forholdene ser ud i dag, kunne en sådan kontrol koordineres med udgangspunkt i gennemførelsen af Rådets direktiv 93/99/EØF om offentlig kontrol med levnedsmidler.

2.6. Indirekte lægges der hindringer i vejen for produktdiversifikation. Hvis man foretager en detaljeret analyse af de maksimalgrænseværdier, som er fastsat i direktiv 90/642/EØF, ser man, at der for de vigtigste afgrøder eller afgrøderne med størst udbredelse i EU er etableret maksimalgrænseværdier for praktisk talt alle omhandlede pesticider. De mindre udbredte og mere arbejdskraftintensive afgrøder, der kan blive fremtidens løsning for mindre landbrugsbedrifter, vil derimod stå uden beskyttelse mod skadegørere, da der ikke drives privat forskning for at finde anvendelige pesticider. Denne situation vil blive endnu mere kritisk, når samtlige maksimalgrænseværdier, der er fastsat i direktiv 76/895/EØF, skal revideres.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Direktivernes anvendelsesområde

ØSU godkender de foreslåede direktivændringer, men ønsker dog at fremsætte følgende bemærkninger:

3.1.1. ØSU mener, at det tjener forbrugernes interesser, at Kommissionen har udvidet direktivernes anvendelsesområde til også at omfatte tørrede, forarbejdede og sammensatte produkter. Således vil det for alle disse produkttyper være obligatorisk at overholde maksimalgrænseværdierne, der afhænger af de anvendte råvarer.

3.1.2. På samme måde er det et skridt i den rigtige retning, at maksimalgrænseværdierne skal gælde produkter, som er bestemt til eksport til tredjelande, selv om der kan undtages fra denne bestemmelse, når bestemmelseslandets lovgivning giver mulighed for en særlig behandling.

3.1.3. I betragtning af at dette direktiv ikke anvendes for de omhandlede produkter, når de ikke er bestemt til fødevareformål, mener ØSU, at der bør foregå en nøje kontrol, således at det forhindres, at produkterne ender som fødevarer eller dyrefoder, og at man dermed undgår, at denne undtagelse på nogen måde kan indebære en risiko for forbrugernes sundhed.

3.2. Fastsættelse af maksimalgrænseværdier

3.2.1. Kommissionens forslag om at ændre procedurerne for fastsættelse af maksimalgrænseværdier udgør en betydelig forbedring: dels vil de forskellige procedurer i de enkelte direktiver blive uniformiseret, og dels vil de formelle procedurer blive forenklet. Hvis Rådets indgriben bliver nødvendig, skal det ske inden for to uger (hasteprocedure) eller højst tre måneder.

3.2.2. ØSU vil i denne forbindelse gerne påpege, at Kommissionen hermed konsoliderer en procedure, hvor beslutningsmyndigheden ligger hos Kommissionen, eftersom den under de relevante omstændigheder kan forelægge forslag for Rådet om godkendelse eller ændring af maksimalgrænseværdierne uden nødvendigvis at vedlægge en udtalelse fra Den Stående Komité for Plantesundhed, enten fordi denne har udtalt sig negativt eller ikke har afgivet udtalelse inden for den fastsatte frist.

I forbindelse med denne procedure bør der tages hensyn til indholdet af ovennævnte direktiv 91/414/EØF, hvori der henvises til ADI-værdien (»Admissible Daily Intake«, acceptabel daglig indtagelse).

3.2.3. Et andet vigtigt aspekt har været definitionen af oprindelses- og bestemmelsesmedlemsstat med henblik på fastsættelse af maksimalgrænseværdier for import og midlertidige maksimalgrænseværdier. Denne definition er vigtig i forbindelse med eventuelle tvister medlemsstaterne imellem.

3.3. Bilæggelse af tvister mellem medlemsstaterne

3.3.1. Indtil i dag har tvister mellem medlemsstaterne om maksimalgrænseværdier kunnet bilægges ved bilaterale forhandlinger, hvis resultat importlandene frivilligt har underkastet sig.

3.3.2. ØSU finder, at systemet for bilæggelse af tvister mellem medlemsstaterne er en praktisk løsning, så længe man ikke har opnået en harmonisering af de nationale regler for fastsættelse af maksimalgrænseværdier. På denne måde vil den fri bevægelighed for produkterne kunne fremmes, samtidig med at forbrugernes sundhed beskyttes.

3.3.3. ØSU finder det ikke velbegrundet, at de tvister, der måtte opstå med hensyn til forarbejdede produkter, ikke er omfattet af dette system. ØSU mener, at disse bør være omfattet af Kommissionens kompetence.

3.3.4. Systemet synes fornuftigt, idet Kommissionen dog bør tage den rapport i betragtning, som eksperterne i de lande, der er i konflikt, har udarbejdet, eftersom den løsning, Kommissionen dikterer, vil få virkning i samtlige lande, når først den har været offentliggjort i EFT.

I øvrigt skal det påpeges, at den bedste måde til bilæggelse af tvister mellem medlemsstaterne ville være etableringen af et voldgiftssystem, som er afpasset efter de interesser, der skal varetages, og som rækker videre end til medlemsstaterne.

4. Konklusion

4.1. Forbrugerne har krav på et system, som fuldt ud sikrer, at deres sundhed beskyttes, og som sætter dette hensyn over EU's generelle interesser.

4.2. På samme måde, som det ikke er ønskværdigt, at maksimalgrænseværdierne fastsættes på politisk niveau, er det heller ikke godt, at denne kompetence næsten fuldstændig overlades til Kommissionen. Da ydermere Rådet ikke er egnet til med smidighed at fastsætte EU-maksimalgrænseværdierne, synes det mest hensigtsmæssigt at benytte forskriftsudvalgsproceduren IIIb (med »antisikkerhedsnet«) til fastsættelse og overvågning af grænseværdierne, hvorved der opnås en tilstrækkelig kontrol med Kommissionens arbejde.

4.3. En betydelig del af de vegetabilske produkter, der frembringes, har form af forarbejdede eller sammensatte levnedsmidler. Derfor bør Kommissionen opfordres til hurtigst muligt at fastsætte de korrektionsfaktorer, der skal benyttes til beregning af maksimalgrænseværdierne for disse produkttyper. Desuden bør disse produkttyper være omfattet af procedurerne for bilæggelse af tvister (som muliggør anvendelse af artikel 30 til 36 i traktaten).

4.4. Diversifikation af afgrøderne skal fremmes på trods af de hindringer, som gennemførelsen af de gældende direktiver indebærer. I betragtning af de økonomiske problemer, indsamling af de nødvendige data kan forventes at være forbundet med, når det drejer sig om de mindre afgrøder, skønnes det nødvendigt, at man så vidt muligt baserer sig på allerede gennemførte undersøgelser og ekstrapolation fra data, som er indsamlet for andre afgrøder i tredjelande.

4.5. ØSU ønsker, at Kommissionen styrker gennemførelsen af undersøgelsesprogrammer, som kan udvikle pesticider, der ikke er sundhedsskadelige for mennesker, og udvikler nye dyrkningsmetoder, herunder navnlig miljøvenlige landbrugsmetoder, som kan stimulere udviklingen i tilbagegangsområder.

På denne baggrund vil det være tilrådeligt at oprette et internationalt kontor for udveksling af data om pesticider.

Bruxelles, den 20. december 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. L 340 af 9. 12. 1976.

() EFT nr. L 221 af 7. 8. 1986.

() EFT nr. L 350 af 14. 12. 1990.