P8_TA(2015)0170

Pengemarkedsforeninger ***I

Europa-Parlamentets ændringer af 29. april 2015 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om pengemarkedsforeninger (COM(2013)0615 — C7-0263/2013 — 2013/0306(COD)) (1)

(Almindelig lovgivningsprocedure: førstebehandling)

(2016/C 346/38)

Ændringsforslag 1

EUROPA-PARLAMENTETS ÆNDRINGSFORSLAG (*)

til Kommissionens forslag

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS

FORORDNING (EU) 2015/…

om pengemarkedsforeninger

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR –

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),

efter den almindelige lovgivningsprocedure,

ud fra følgende betragtning(er):

(1) Pengemarkedsforeninger stiller kortfristet finansiering til rådighed for finansielle institutioner, virksomheder og den offentlige sektor. Ved at stille finansiering til rådighed for disse enheder bidrager pengemarkedsforeninger til at finansiere den europæiske økonomi. Sådanne enheder bruger deres investeringer i pengemarkedsforeninger som en effektiv måde til at sprede deres kreditrisiko og -eksponering frem for udelukkende at anvende bankindlån.

(2) På efterspørgselssiden er pengemarkedsforeninger forvaltningsværktøjer for kortfristet likviditet, der giver en høj grad af likviditet, diversificering og værdistabilitet for den investerede kapital kombineret med et markedsbaseret afkast. Pengemarkedsforeninger anvendes ▌ af en række enheder, herunder velgørende organisationer, boligforeninger, lokale myndigheder og større professionelle investorer såsom virksomheder og pensionsfonde, der ønsker at investere deres overskydende likvide midler med kort tidshorisont. Pengemarkedsforeninger udgør derfor et vigtigt led mellem udbud af og efterspørgsel efter kortfristet likviditet.

(3) En række hændelser under finanskrisen viste, at bestemte træk ved pengemarkedsforeninger gør dem sårbare, når der er vanskeligheder på finansmarkederne, og de derfor kan sprede eller forværre risiciene i det finansielle system. Når prisen på de aktiver, som pengemarkedsforeningerne har investeret i, begynder at falde, især i situationer med markedsstress, kan pengemarkedsforeningerne ikke altid overholde løftet om straksindløsning og om at bevare kapitalværdien af en andel eller kapitalandel, som pengemarkedsforeningerne har udstedt til investorerne. Denne situation, som ifølge Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB) og Den Internationale Børstilsynsorganisation (IOSCO) kan være særlig alvorlig for pengemarkedsforeningerne med konstant eller stabil nettoaktivværdi, kan udløse betydelige og pludselige indløsningskrav, der kan have bredere makroøkonomiske konsekvenser.

(4) Indløsningskrav i stort omfang kan tvinge pengemarkedsforeningerne til at sælge nogle af deres investeringsaktiver i et faldende marked og dermed måske sætte gang i en likviditetskrise. Under disse forhold kan emittenterne stå over for alvorlige finansieringsvanskeligheder, hvis markederne for commercial paper og andre pengemarkedsinstrumenter tørrer ud. Dette kunne medføre, at markedet for kortfristet finansiering smittes, og resultere i direkte og store finansieringsvanskeligheder for finansielle institutioner, virksomheder og den offentlige sektor og dermed for hele økonomien.

(5) Formueforvaltere kan med støtte fra sponsorer beslutte at yde skønsmæssig støtte for at bevare deres pengemarkedsforeningers likviditet og stabilitet. Sponsorer er ofte tvunget til at støtte de pengemarkedsforeninger, de sponsorerer, som mister værdi, på grund af risikoen for deres omdømme og frygten for, at panikken kan brede sig til sponsorernes øvrige virksomheder. Afhængigt af foreningens størrelse og omfanget af indløsningspresset, kan sponsorstøtten nå et omfang, som overstiger deres umiddelbart tilgængelige ressourcer. Det er derfor vigtigt at indføre fælles regler for at forhindre, at sponsoren bliver nødlidende, og at risikoen spreder sig til andre enheder, der sponsorerer pengemarkedsforeninger.

(6) For at bevare det indre markeds integritet og stabilitet ▌er det nødvendigt at fastsætte regler om pengemarkedsforeningers virksomhed, især om sammensætningen af deres portefølje. Dette vil gøre pengemarkedsforeningerne mere modstandsdygtige og begrænse den afsmittende virkning. Det er nødvendigt med fælles regler i Unionen for at sikre, at pengemarkedsforeningerne ▌kan imødekomme indløsningskrav fra investorerne, særlig i situationer med markedsstress. Det er også nødvendigt med fælles regler om pengemarkedsforeningers portefølje for at sikre, at pengemarkedsforeninger kan efterkomme betragtelige og pludselige indløsningskrav fremsat af en stor gruppe investorer.

(7) Desuden er det nødvendigt med fælles regler om pengemarkedsforeninger for at sikre, at markedet for kortfristet finansiering for finansielle institutioner, virksomheder, der udsteder kortfristede gældsværdipapirer, og den offentlige sektor fungerer smidigt. De skal også sikre, at pengemarkedsforeningernes investorer behandles lige, og undgå , at investorer, der indløser sent, forfordeles, hvis indløsninger suspenderes midlertidigt, eller hvis pengemarkedsforeningen likvideres.

(8) Der bør ske harmonisering af tilsynskrav i tilknytning til pengemarkedsforeninger ved fastlæggelse af klare regler, ved hvilke pengemarkedsforeninger og deres forvaltere i hele Unionen pålægges direkte forpligtelser. Dette vil fremme pengemarkedsforeningers stabilitet som en kilde til kortfristet finansiering for den offentlige sektor og virksomhedssektoren i hele Unionen. Det vil også sikre, at pengemarkedsforeninger forbliver et pålideligt værktøj i forbindelse med den europæiske industris likviditetsstyringsbehov.

(9) Retningslinjerne for pengemarkedsforeninger, vedtaget af Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg (CESR) med henblik på at skabe lige konkurrencevilkår for pengemarkedsforeninger i Unionen, var et år efter deres ikrafttræden kun blevet implementeret af 12 medlemsstater, hvilket viser, at der fortsat er forskellige nationale regler. Med forskellige nationale tilgange kan der ikke rettes op på sårbarhederne på Unionens pengemarkeder ▌, og risikoen for afsmittende virkninger kan ikke nedsættes, hvilket bringer det indre markeds funktionsmåde og stabilitet i fare, som det skete under finanskrisen. Disse fælles regler for pengemarkedsforeninger bør derfor give et højt investorbeskyttelsesniveau og bør forebygge og mindske eventuelle afsmittende virkninger forårsaget af et massivt stormløb på pengemarkedsforeningerne.

(10) Hvis der ikke findes en forordning med regler for pengemarkedsforeninger, risikerer man, at der fortsat vedtages forskellige regler på nationalt plan, hvilket kan fortsætte med at forårsage alvorlige konkurrenceforvridninger som følge af store forskelle i vigtige investeringsbeskyttelsesstandarder. Divergerende krav vedrørende porteføljesammensætning, investerbare aktiver, disses løbetid, likviditet og diversificering, samt vedrørende kreditkvaliteten for emittenter af pengemarkedsinstrumenter medfører forskellige investorbeskyttelsesniveauer på grund af de forskellige risikoniveauer, der er knyttet til investeringsforslag i sammenhæng med pengemarkedsforeninger. Det er derfor væsentligt at vedtage et ensartet sæt regler for at undgå afsmittende virkninger til markedet for kortfristet finansiering og til pengemarkedsforeningernes sponsorer, idet sådanne virkninger i høj grad ville bringe stabiliteten af Unionens finansielle marked i fare. For at afværge systemiske risici bør pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi i Unionen fra datoen for denne forordnings ikrafttrædelse kun drives som en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld, en detailpengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi eller en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet. Samtlige henvisninger i denne forordning til pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi skal betragtes som henvisninger til både pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld, detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi og standardpengemarkedsforeninger med lav volatilitet, medmindre andet er angivet. De eksisterende pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi bør også have mulighed for at vælge at fungere som pengemarkedsforeninger med variabel nettoaktivværdi i stedet for.

(11) De nye regler om pengemarkedsforeninger hænger nøje sammen med direktiv 2009/65/EF (3) og direktiv 2011/61/EU (4) idet de udgør den retlige ramme for oprettelse, forvaltning og markedsføring af pengemarkedsforeninger i Unionen.

(12) I Unionen kan institutter for kollektiv investering drives som institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) forvaltet af forvaltere af investeringsinstitutter eller investeringsselskaber, der er godkendt i henhold til direktiv 2009/65/EF, eller som alternative investeringsfonde (AIF'er) forvaltet af forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er), der har erhvervet tilladelse eller er registreret i henhold til direktiv 2011/61/EU. De nye regler om pengemarkedsforeninger supplerer bestemmelserne i de nævnte direktiver. De nye fælles regler om pengemarkedsforeninger bør derfor anvendes som supplement til bestemmelserne i direktiv 2009/65/EF og 2011/61/EU. Samtidig bør en række regler om investeringsinstitutters investeringspolitik i kapitel VII i direktiv 2009/65/EF udtrykkelig ophæves, og der bør fastlægges specifikke produktregler i disse nye fælles bestemmelser om pengemarkedsforeninger.

(13) Der bør gælde harmoniserede regler for institutter for kollektiv investering, hvis kendetegn svarer til pengemarkedsforeningers. For investeringsinstitutter og AIF'er, der investerer i aktiver med kort løbetid som f.eks. pengemarkedsinstrumenter eller indlån eller indgår omvendte genkøbsaftaler eller visse derivataftaler udelukkende med det formål at afdække risici ved andre af deres investeringer, og som har som mål at tilbyde afkast svarende til pengemarkedsrenten eller at bevare investeringens værdi, bør overholdelse af de nye regler for pengemarkedsforeninger være obligatorisk.

(14) Det særegne ved pengemarkedsforeninger skyldes en kombination af de aktiver, som de investerer i, og de mål, de forfølger. Målet om at tilbyde et afkast svarende til pengemarkedsrenten og målet om at bevare en investerings værdi udelukker ikke hinanden gensidigt. En pengemarkedsforening kan forfølge et af disse mål eller begge samtidigt.

(15) Målet om at tilbyde afkast svarende til pengemarkedsrenten bør forstås i bred betydning. Det forventede afkast behøver ikke at være fuldstændig i overensstemmelse med Eonia, Libor, Euribor eller en anden relevant pengemarkedsrente. Hvis et investeringsinstitut eller en AIF har som mål at overgå pengemarkedsrenten med en lille margen, bør dette ikke medføre, at investeringsinstituttet eller AIF'en ikke er omfattet af de nye fælles regler.

(16) Målet om at bevare værdien af investeringen bør ikke forstås som en kapitalgaranti ydet af instituttet eller fonden. Det bør forstås som en målsætning, som investeringsinstituttet eller AIF'en søger at forfølge. Et fald i investeringernes værdi bør ikke medføre, at instituttet for kollektiv investering antages at have ændret målet om at bevare en investerings værdi.

(17) Det er vigtigt, at investeringsinstitutter og AIF'er, der har pengemarkedsforeningers kendetegn, identificeres som pengemarkedsforeninger, og at deres evne til løbende at være i overensstemmelse med de nye fælles regler for pengemarkedsforeninger konkret kontrolleres. Der bør derfor være kompetente myndigheder, der godkender pengemarkedsforeninger. For investeringsinstitutter bør godkendelsen som pengemarkedsforening være en del af godkendelsen som investeringsinstitut i henhold til de harmoniserede procedurer i direktiv 2009/65/EF. Da AIF'er ikke er omfattet af harmoniserede procedurer for erhvervelse af tilladelse og tilsyn i henhold til direktiv 2011/61/EU, er det nødvendigt at indføre fælles grundlæggende regler om godkendelse, der er et spejlbillede af de gældende harmoniserede regler for investeringsinstitutter. Sådanne procedurer bør sikre, at en AIF, der er godkendt som en pengemarkedsforening, som forvalter har en forvalter af alternative investeringsfonde (FAIF), der har erhvervet tilladelse i henhold til direktiv 2011/61/EU.

(18) For at sikre, at alle institutter for kollektiv investering, hvis kendetegn svarer til pengemarkedsforeningers, er omfattet af de nye fælles regler for pengemarkedsforeninger, er det nødvendigt at forbyde anvendelsen af betegnelsen »pengemarkedsforening« eller andre betegnelser, der peger i retning af, at et institut for kollektiv investering har samme kendetegn som en pengemarkedsforening, medmindre bestemmelserne i denne forordning er opfyldt. For at forhindre omgåelse af reglerne om pengemarkedsforeninger bør de kompetente myndigheder overvåge den markedspraksis, som følges af institutter for kollektiv investering, der er etableret eller markedsføres på deres område, for at kontrollere, at de ikke misbruger betegnelsen pengemarkedsforening eller udgiver sig for at være en pengemarkedsforening uden at opfylde bestemmelserne i de nye retlige rammer.

(19) De nye regler for pengemarkedsforeninger bør bygge på de gældende retlige rammer, der er fastlagt ved direktiv 2009/65/EF og direktiv 2011/61/EU og de retsakter, der er vedtaget med henblik på deres gennemførelse. Produktreglerne vedrørende pengemarkedsforeninger bør derfor anvendes som supplement til produktreglerne i den gældende EU-lovgivning, medmindre det udtrykkeligt gælder, at de ikke anvendes. Forvaltnings- og markedsføringsreglerne i de gældende rammer bør desuden anvendes på pengemarkedsforeninger under hensyn til, hvorvidt de er investeringsinstitutter eller AIF'er. På samme måde bør reglerne om grænseoverskridende levering af tjenesteydelser og etableringsret i direktiv 2009/65/EF og direktiv 2011/61/EU anvendes tilsvarende på pengemarkedsforeningers grænseoverskridende aktiviteter.

(20) Da investeringsinstitutter og AIF'er kan have forskellige retlige former, der ikke nødvendigvis giver dem status som juridisk person, bør bestemmelser om, at pengemarkedsforeninger skal handle, forstås sådan, at de vedrører forvalteren af pengemarkedsforeningen i tilfælde, hvor pengemarkedsforeningen er oprettet som et investeringsinstitut eller en AIF, der ikke selv kan handle, fordi det eller den ikke har status som juridisk person.

(21) En forudsætning for regler om pengemarkedsforeningers portefølje er, at det klart defineres, hvilke kategorier af aktiver der er investerbare for pengemarkedsforeninger, og på hvilke betingelser de er investerbare. For at sikre pengemarkedsforeningers integritet bør det også forbydes pengemarkedsforeninger at indgå bestemte finansielle transaktioner, der vil kunne udgøre en risiko for deres investeringsstrategi og mål.

(22) Pengemarkedsinstrumenter er omsættelige instrumenter, der normalt handles på pengemarkedet, som f.eks. skatkammerbeviser, kortfristede gældsbeviser udstedt af lokale myndigheder, indlånsbeviser, commercial papers, likvide asset-backed-værdipapirer af høj kvalitet, bankaccepter og andre værdipapirer med middel eller kort løbetid. De bør kun være investerbare for pengemarkedsforeninger, hvis de opfylder løbetidsgrænserne, eller i tilfælde af værdipapirer med sikkerhed i konkrete aktiver hvis de ifølge likviditetsbestemmelserne i sjette del i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (5) er berettiget til betegnelsen aktiver af høj kvalitet og af pengemarkedsforeningen anses for at være af høj kreditkvalitet.

(23) Gældsbreve med sikkerhed i konkrete aktiver bør anses for at være investerbare pengemarkedsinstrumenter, i det omfang de opfylder en række supplerende krav. Da visse securitiseringer under krisen var særlig ustabile, er det nødvendigt at indføre løbetidsgrænser og kvalitetskriterier for de underliggende aktiver og desuden sikre, at puljen af eksponeringer er tilstrækkeligt diversificeret. Ikke alle kategorier af underliggende aktiver har imidlertid vist sig at være ustabile. Navnlig securitiseringer, hvor de underliggende aktiver var forbundet med støtte til den erhvervsdrivendes driftskapital og salg af varer og tjenesteydelser inden for realøkonomien. Disse securitiseringer har givet gode resultater og bør anses som berettigede pengemarkedsinstrumenter i det omfang, de er berettigede til betegnelsen likvide aktiver af høj kvalitet i henhold til bestemmelserne i sjette del af forordning (EU) nr. 575/2013, der er nærmere angivet for Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. … (6) . Dette gælder for kvalificerede værdipapirer baseret på likvide aktiver af høj kvalitet omfattende en af underkategorierne af securitiserede underliggende aktiver, som omhandles i artikel 13, stk. 2, litra g, nr. iii) og iv), i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. …, dvs. billån og/eller billeasingaftaler til låntagere eller forpagtere, der er etableret eller bosiddende i en medlemsstat, og kommercielle lån, leasingaftaler eller kreditfaciliteter til virksomheder, der er etableret i en medlemsstat, til at finansiere andre kapitaludgifter eller virksomhedsaktiviteter end erhvervelsen eller udviklingen af kommerciel fast ejendom. Henvisningen til bestemte underkategorier af securitiserede underliggende aktiver jf. den delegerede forordning (EU) nr. …, er vigtig for at sikre en ensartet definition af investerbare underliggende securitiserede aktiver med henblik på likviditetsforordningerne for kreditinstitutter og denne forordning, som igen er vigtig for sådanne instrumenters likviditet for at undgå hindringer for realøkonomiske securitiseringer.

(23a) I overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde beføjes. Kommissionen til at vedtage retsakter om fastlæggelse af identificeringskriterier for simple, gennemsigtige og standardiserede securitiseringer. Kommissionen sikrer således overensstemmelse med de delegerede retsakter som vedtaget i henhold til artikel 460 i forordning (EU) nr. 575/2013 og artikel xx i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EU om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), og Kommissionen tager højde for de særlige kendetegn ved securitiseringer med en løbetid ved udstedelsen på under 397 dage. Derudover beføjes Kommissionen i overensstemmelse med artikel 90 i TEUF til at vedtage delegerede retsakter til fastlæggelse af identificeringskriterier for obligationer af høj kreditkvalitet og gældsbreve med sikkerhed i konkrete aktiver. Kommissionen sikrer i den forbindelse, at der er en sammenhæng med Den Europæiske Bankmyndigheds (EBA) arbejdsgange.

(24) Pengemarkedsforeninger bør kunne investere i indlån, i det omfang de kan hæve pengene til enhver tid. De praktiske muligheder for at hæve pengene ville blive hæmmet, hvis den dekort, der anvendes ved hævning før tiden, er så høj, at den overstiger de renter, der er påløbet før hævningen. Pengemarkedsforeninger bør derfor sørge for ikke at foretage indlån i et kreditinstitut, der anvender dekort over gennemsnittet, eller for lange indlån, hvis dette medfører for høj dekort.

(25) Finansielle derivater, der er investerbare for pengemarkedsforeninger, bør kun tjene det formål at afdække rente- og valutarisiko og bør som underliggende instrument kun have rentesatser, valutaer eller indeks, der repræsenterer disse kategorier. Anvendelse af derivater til andre formål eller med andre underliggende aktiver bør forbydes. Derivater bør kun anvendes som supplement til foreningens strategi, men ikke som det vigtigste værktøj til at nå foreningens mål. Hvis en pengemarkedsforening investerer i aktiver, der er udstedt i en anden valuta end foreningens valuta, forventes det, at forvalteren af pengemarkedsforeningen afdækker hele valutarisikoen, herunder ved hjælp af derivater. Pengemarkedsforeninger bør have ret til at investere i finansielle derivater, hvis derivatet handles på et reguleret marked som omhandlet i artikel 50, stk. 1, litra a), b) eller c), i direktiv 2009/65/EF eller over-the-counter (OTC) eller på en organiseret handelsplads som omhandlet i Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) nr. 600/2014 af 15. maj 2014 om markeder for finansielle instrumenter.

(26) Omvendte genkøbsaftaler vil kunne anvendes af pengemarkedsforeninger til at investere overskydende likviditet på meget kort sigt, forudsat at der stilles fuld sikkerhed for positionen. For at beskytte investorernes interesser er det nødvendigt at sikre, at sikkerhedsstillelsen i forbindelse med omvendte genkøbsaftaler er af høj kvalitet. Ingen andre effektive porteføljeforvaltningsteknikker, herunder udlån og indlån af værdipapirer, bør anvendes af pengemarkedsforeninger, da de kan have negativ indflydelse på pengemarkedsforeningernes opnåelse af deres mål.

(27) For at sætte grænser for pengemarkedsforeningers risikotagning er det væsentligt at begrænse modpartsrisikoen ved at fastsætte klare diversificeringskrav for pengemarkedsforeningers portefølje. Med henblik herpå er det også nødvendigt, at der stilles fuld sikkerhed for de omvendte genkøbsaftaler, og at der for at begrænse den operationelle risiko indføres et krav om, at en enkelt omvendt genkøbsaftale ikke må udgøre mere end 20 % af pengemarkedsforeningens aktiver. Alle OTC-derivater bør være omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 (7).

(28) Af forsigtighedshensyn og for at undgå, at en pengemarkedsforening udøver en væsentlig indflydelse på ledelsen af en udstedende enhed, er det nødvendigt at undgå, at pengemarkedsforeninger i for høj grad koncentrerer deres investeringer i emissioner fra samme udstedende enhed.

(29) Pengemarkedsforeninger bør have som ansvar at investere i investerbare aktiver af høj kvalitet. Pengemarkedsforeninger bør derfor have en forsvarlig og omhyggelig kredit vurderingsprocedure til bedømmelse af kreditkvaliteten af de pengemarkedsinstrumenter, de har til hensigt at investere i. I overensstemmelse med EU-lovgivningen om begrænsning af overdreven afhængighed af kreditvurderinger er det vigtigt, at pengemarkedsforeninger undgår overdreven afhængighed af kreditvurderinger udstedt af kreditvurderingsbureauer, når de vurderer kvaliteten af investerbare aktiver. ▌

(29a) På baggrund af det arbejde, der er udført af internationale organer såsom IOSCO og FSB, samt bestemmelserne i EU-lovgivningen, herunder Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 462/2013 (8) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/14/EU (9) om overdreven afhængighed af kreditvurderinger, er det ikke hensigtsmæssigt eksplicit at forbyde, at enheder, herunder pengemarkedsforeninger, anmoder om eller finansierer en ekstern kreditvurdering.

(30) For at undgå, at forvaltere af pengemarkedsforeninger anvender forskellige vurderingskriterier ved vurderingen af kreditkvaliteten ved et pengemarkedsinstrument og dermed tildeler samme instrument forskellige risikokarakteristika, er det væsentligt, at forvalterne indfører en intern vurderingsprocedure baseret på forsvarlige, omhyggelige, systematiske og kontinuerlige tildelingsmetoder. Som eksempler på interne vurderingskriterier kan nævnes kvantitative kendetegn vedrørende emittenten af instrumentet, f.eks. regnskabsnøgletal, udviklingen i balancen, rentabilitetsmål, der vurderes og sammenlignes med sammenlignelige virksomheder og grupper i branchen; kvalitative kendetegn vedrørende emittenten af instrumentet, f.eks. ledelseseffektivitet og selskabsstrategi, som analyseres med henblik på at sikre, at emittentens overordnede strategi ikke har negativ indflydelse på emittentens fremtidige kreditkvalitet. De højeste interne vurderinger bør afspejle, at kreditværdigheden for emittenten af instrumenterne til enhver tid bevares på de højest mulige niveauer.

(31) For at udvikle et gennemsigtigt og kohærent kreditvurderingsprocedure bør forvalteren dokumentere de procedurer, der anvendes til kreditvurderingen. Dette bør sikre, at proceduren følger et klart sæt regler, der kan overvåges, og at der efter anmodning gives oplysninger om den anvendte metodologi til de berørte parter samt til den nationale kompetente myndighed.

(32) For at begrænse pengemarkedsforeningers porteføljerisiko er det vigtigt at fastsætte løbetidsbegrænsninger i form af en højest tilladt vægtet gennemsnitlig renteløbetid (VGR) og vægtet gennemsnitlig restlevetid (VGL).

(33) VGR anvendes til at måle en pengemarkedsforenings følsomhed over for skiftende pengemarkedsrenter. Når VGR bestemmes, bør forvalterne tage højde for indvirkningen af finansielle derivater, indlån og omvendte genkøbsaftaler og lade effekten heraf afspejles i pengemarkedsforeningens renterisiko. Hvis en pengemarkedsforening indgår en swaptransaktion for at opnå eksponering for et fastrenteinstrument i stedet for en variabel rente, bør der tages hensyn hertil, når VGR bestemmes.

(34) VGL anvendes til at måle kreditrisikoen, idet det gælder, at jo længere tilbagebetalingen af hovedstolen udskydes, jo højere er kreditrisikoen. VGL anvendes også til at begrænse likviditetsrisikoen. I modsætning til beregningen af VGR er det ved beregningen af VGL for variabelt forrentede værdipapirer og strukturerede finansielle instrumenter ikke tilladt at bruge rentetilpasningstidspunkter, men kun den i det finansielle instrument fastsatte endelige dato for udløb. Den løbetid, der anvendes ved beregning af VGL er restløbetiden indtil ubetinget indløsning, idet dette er den eneste dato, hvor forvaltningsselskabet kan være sikker på, at instrumentet vil være indløst. Særlige kendetegn ved et instrument, f.eks. muligheden for at indløse på bestemte datoer, såkaldte putoptioner, kan ikke tages i betragtning ved beregningen af VGL.

(35) For at styrke pengemarkedsforeningers evne til at efterkomme indløsningskrav og forhindre, at pengemarkedsforeningers aktiver likvideres til stærkt nedsatte priser, bør pengemarkedsforeninger løbende have en minimumsmængde likvide aktiver med udløb inden for en dag eller en uge. For at beregne andelen af aktiver med udløb inden for en dag og en uge bør den ubetingede indløsningsdato for aktivet anvendes. Der kan tages hensyn til forvalterens mulighed for at opsige en kontrakt med kort varsel. Hvis f.eks. en omvendt genkøbsaftale kan opsiges med en dags varsel, bør den tælle som et aktiv med udløb inden for en dag. Hvis forvalteren har mulighed for at hæve penge på en indlånskonto med en dags varsel, kan den tælle som et aktiv med udløb inden for en dag. Hvis en forvalter af en pengemarkedsforening har fastlagt, at statsværdipapirerne er af høj kreditkvalitet, kan de medtages som aktiver med udløb inden for en dag.

(36) Da pengemarkedsforeninger kan investere i aktiver med forskellige løbetidsintervaller, bør investorerne kunne skelne de forskellige kategorier af pengemarkedsforeninger fra hinanden. Pengemarkedsforeninger bør derfor klassificeres enten som pengemarkedsforeninger med kort løbetid eller som standardpengemarkedsforeninger. Pengemarkedsforeninger med kort løbetid har som mål at tilbyde et afkast som pengemarkedsrenten og samtidig give det højest mulige sikkerhedsniveau for investorerne. Med kort VGR og VGL holdes løbetidsrisikoen og kreditrisikoen ved pengemarkedsforeninger med kort løbetid på et lavt niveau.

(37) Standardpengemarkedsforeninger har som mål at give afkast, der er lidt højere end afkastet på pengemarkedet, og derfor investerer de i aktiver, der har længere løbetid. For at opnå disse bedre resultater bør denne kategori af pengemarkedsforeninger desuden have lov til at anvende udvidede grænser for porteføljerisikoen, f.eks. vægtet gennemsnitlig renteløbetid og vægtet gennemsnitlig restlevetid.

(38) I henhold til bestemmelserne i artikel 84 i direktiv 2009/65/EF har forvaltere af pengemarkedsforeninger i form af investeringsinstitutter mulighed for midlertidigt at udsætte indløsning i undtagelsestilfælde, når omstændighederne kræver det. I henhold til bestemmelserne i artikel 16 i direktiv 2011/61/EU og i artikel 47 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 231/2013 (10) kan forvaltere af pengemarkedsforeninger i form af alternative investeringsfonde anvende særlige foranstaltninger, hvis foreningens aktiver bliver illikvide.

(39) For at undgå , at pengemarkedsforeningers risikostyring ikke farves af kortsigtede beslutninger under påvirkning af en eventuel kreditvurdering i de tilfælde, hvor en forvalter af en pengemarkedsforening anmoder om en ekstern kreditvurdering, skal dette være underlagt og ske i overensstemmelse med Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EU) nr. 462/2013 .▌For at sikre en hensigtsmæssig likviditetsforvaltning er det nødvendigt, at pengemarkedsforeninger indfører sunde politikker og procedurer til at kende deres investorer. De politikker, som forvalteren skal indføre, bør bidrage til en forståelse af pengemarkedsforeningens investorbasis, i det omfang der kan forventes store indløsningskrav. For at undgå, at pengemarkedsforeningen udsættes for massive og pludselige indløsningskrav, bør opmærksomheden særlig rettes mod store investorer, der udgør en væsentlig andel af pengemarkedsforeningens aktiver, f.eks. hvis der er tale om en enkelt investor, der udgør mere end den andel, som består i aktiver med udløb inden for en dag. I sådanne tilfælde bør pengemarkedsforeningen øge sin andel af aktiver med udløb inden for en dag, så den svarer til den andel, den pågældende investor har. Forvalteren bør i videst muligt omfang være opmærksom på investorernes identitet, også selv om de er repræsenteret ved klientkonti, portaler eller andre indirekte købere.

(40) Som led i den forsigtighedsbaserede risikostyring bør pengemarkedsforeninger som minimum hvert kvartal foretage stresstestning. Forvaltere af pengemarkedsforeninger forventes at handle for at styrke pengemarkedsforeningens robusthed, når resultaterne af stresstestningen peger i retning af sårbarheder.

(41) For at afspejle den faktiske værdi af aktiverne bør opgørelse til markedsværdi være den foretrukne metode ved værdiansættelse af pengemarkedsforeningers aktiver. Det bør ikke være tilladt for en forvalter at anvende opgørelse til modelværdi som værdiansættelsesmetode, hvis opgørelse til markedsværdi giver en pålidelig værdi af aktiverne, da metoden med opgørelse til modelværdi er tilbøjelig til at resultere i en mindre korrekt værdiansættelse. Aktiver som f.eks. skatkammerbeviser og kortfristede gældsbeviser udstedt af lokale myndigheder samt andre værdipapirer med middel eller kort løbetid forventes generelt at have en pålidelig værdiansættelse ved anvendelse af metoden med opgørelse til markedsværdi. Ved værdiansættelse af commercial papers eller indlånsbeviser bør forvalteren kontrollere, om der findes en korrekt prisfastsættelse via et sekundært marked. Den genkøbspris, som emittenten tilbyder, bør også anses for at udgøre et godt skøn over værdien af et commercial paper. Forvalteren bør foretage et skøn over værdien, f.eks. ved anvendelse af markedsdata som f.eks. afkast vedrørende sammenlignelige emissioner og sammenlignelige emittenter, og/eller anvende den internationalt accepterede metode med opgørelse til amortiseret kostpris som fastsat under anerkendte internationale regnskabsstandarder.

(42) Pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi har som formål at bevare investeringens kapital og samtidig sikre en høj likviditetsgrad. De fleste pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi har en nettoaktivværdi pr. andel eller kapitalandel, der er sat til f.eks. 1 EUR, 1 amerikansk dollar eller 1 britisk pund, når de udlodder afkast til investorerne. De øvrige akkumulerer afkast i foreningens nettoaktivværdi, samtidig med at de fastholder aktivets indre værdi på et konstant niveau.

(43) For at tage højde for de særlige forhold, der gør sig gældende for pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi, er det nødvendigt, at det tillades pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi også at anvende metoden med opgørelse til amortiseret kostpris ved fastsættelsen af nettoaktivværdien pr. andel eller kapitalandel. Med henblik på at sikre, at forskellen mellem den konstante nettoaktivværdi pr. andel eller kapitalandel og nettoaktivværdien pr. andel eller kapitalandel overvåges løbende, bør en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi imidlertid også beregne værdien af sine aktiver ved hjælp af metoden med opgørelse til markedsværdi eller metoden med opgørelse til modelværdi.

(44) Da en pengemarkedsforening bør offentliggøre en nettoaktivværdi, der afspejler alle bevægelser i værdien af dens aktiver, bør den offentliggjorte nettoaktivværdi højst afrundes til det nærmeste basispoint, eller modværdien hertil. Når nettoaktivværdien offentliggøres i en bestemt valuta, f.eks. 1 EUR, bør den løbende værdiændring derfor finde sted for hver 0,0001 EUR. Hvis der er tale om en nettoaktivværdi på 100 EUR, bør den løbende værdiændring finde sted for hver 0,01 EUR. Kun hvis pengemarkedsforeningen er en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi, kan pengemarkedsforeningen offentliggøre en pris, der ikke fuldstændig følger bevægelserne i værdien af dens aktiver. I så fald kan nettoaktivværdien afrundes til nærmeste cent ved en nettoaktivværdi på 1 EUR (hver bevægelse på 0,01 EUR).

(44a) Investorer bør, før de investerer i en pengemarkedsforening, have klar information om, hvorvidt pengemarkedsforeningen er en pengemarkedsforening med kort løbetid eller en standardpengemarkedsforening. For at undgå uberettigede forventninger fra investorernes side må det også klart anføres i alt markedsføringsmateriale, at pengemarkedsforeningen ikke er et garanteret investeringsinstrument.

(45) For at kunne afbøde mulige kundeindløsninger i situationer med et stort markedsstress, skal det i forbindelse med alle pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld, detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi og standardpengemarkedsforeninger med lav volatilitet sikres, at der er indført bestemmelser om likviditetsafgifter og indløsningsgates for at forhindre betydelige indløsninger i situationer med markedsstress og forhindre andre investorer i at blive uretmæssigt udsat for de gældende markedsforhold. Likviditetsafgiften skal svare til de aktuelle omkostninger til likvidering af aktiver til imødegåelse af kundernes indløsninger i situationer med markedsstress og ikke være et strafgebyr, der er højere end nødvendigt for at modsvare de tab, som indløsningen påfører andre investorer.

(46) Pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld og detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi ophører med at være pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi, hvis de ikke kan opfylde det minimale ugentlige likviditetskrav inden for en frist på 30 dage efter anvendelsen af likviditetsafgifter og indløsningsgates. I så fald bør pengemarkedsforeningen med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld og detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi automatisk ændre status til en pengemarkedsforening med variabel nettoaktivværdi eller likvideres.

(46a) Pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet godkendes kun for en periode på fem år. Fire år efter denne forordnings ikrafttræden foretager Kommissionen en vurdering af pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet. Vurderingen omfatter virkningen og gennemførelsen af bestemmelserne om pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet, herunder hyppigheden af sikkerhedsmekanismen, der er omhandlet i denne forordning. Vurderingen skal også tage hensyn til risikoen for den finansielle stabilitet af Unionens finanssystem og omkostningerne for økonomien, herunder for erhvervslivet, pengemarkedsforeningssektoren og finanssektoren mere generelt. Vurderingen skal også undersøge mulighederne for at godkende pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet i mere end 5 år elle for at godkende pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet på ubestemt tid og i givet fald undersøge hvilke ændringer der i givet fald skal ske i ordningen for pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet.

(47) Ekstern støtte til en pengemarkedsforening▌, som ydes med henblik på at bevare enten likviditet eller stabilitet, eller som i praksis har sådanne virkninger, øger risikoen for afsmittende virkninger mellem pengemarkedsforeningssektoren og resten af den finansielle sektor. Tredjeparter, der yder en sådan støtte, har en interesse i at gøre det, enten fordi de har en økonomisk interesse i det forvaltningsselskab, der forvalter pengemarkedsforeningen, eller fordi de ønsker at undgå skade på deres omdømme, hvis deres navn sættes i forbindelse med en nødlidende pengemarkedsforening. Da disse tredjeparter ikke udtrykkeligt forpligter sig til at yde eller garantere støtten, er det ikke sikkert, at støtten vil blive ydet, når pengemarkedsforeningen har brug for den. Under disse omstændigheder bidrager den skønsmæssige karakter af sponsorstøtten til usikkerhed blandt markedsdeltagerne om, hvem der vil bære pengemarkedsforeningens tab, hvis sådanne opstår. Denne usikkerhed kan gøre pengemarkedsforeninger endnu mere sårbare over for stormløb i perioder med finansiel ustabilitet, når bredere finansielle risici er mere udtalte, og når der opstår tvivl om sponsorernes sundhed og deres evne til at yde støtte til tilknyttede pengemarkedsforeninger. ▌ Af disse årsager er ekstern støtte til pengemarkedsforeninger forbudt.

(48) Investorer bør, før de investerer i en pengemarkedsforening, have klar information om, hvorvidt pengemarkedsforeningen er en pengemarkedsforening med kort løbetid eller en standardpengemarkedsforening▌. For at undgå uberettigede forventninger fra investorernes side må det også klart anføres i alt markedsføringsmateriale, at pengemarkedsforeningen ikke er et garanteret investeringsinstrument. ▌

(48a) Investorerne skal ligeledes underrettes om, hvor de kan få adgang til information om foreningens investeringsportefølje og likviditetsniveauer. ▌

(50) Pengemarkedsforeningens kompetente myndighed bør løbende kontrollere, om pengemarkedsforeningen er i stand til at opfylde kravene i denne forordning. Da de kompetente myndigheder allerede har vide beføjelser i henhold til direktiv 2009/65/EF og 2011/61/EU, er det nødvendigt, at disse beføjelser udvides, således at de også kan udøves med hensyn til de nye fælles regler for pengemarkedsforeninger. De kompetente myndigheder for investeringsinstitutter eller AIF'er bør også kontrollere, at alle institutter for kollektiv investering, hvis kendetegn svarer til pengemarkedsforeningers, og som findes på tidspunktet for denne forordnings ikrafttræden, opfylder kravene i denne forordning.

(50a) Kommissionen bør i en treårsperiode efter denne forordnings ikrafttrædelse analysere erfaringerne med anvendelsen af denne forordning og konsekvenserne for de forskellige økonomiske aspekter vedrørende pengemarkedsforeningerne. Gældsværdipapirer udstedt eller garanteret af medlemsstaterne udgør en særskilt kategori af investeringer med særlige kredit- og likviditetskendetegn. Desuden spiller statsgældsværdipapirer en afgørende rolle i forbindelse med medlemsstaternes finansieringsmuligheder. Kommissionen bør evaluere udviklingen på markedet for statsgældsværdipapirer udstedt eller garanteret af medlemsstaterne og muligheden for at skabe særlige rammer for pengemarkedsforeninger, der koncentrerer deres investeringspolitik om denne type værdipapirer.

(51) Kommissionen bør vedtage de delegerede retsakter vedrørende den interne vurderingsprocedure i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau.

(52) Kommissionen bør også tillægges beføjelser til at vedtage gennemførelsesmæssige tekniske standarder ved hjælp af gennemførelsesretsakter i overensstemmelse med artikel 291 i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde og i overensstemmelse med artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (11). ESMA bør få til opgave at udarbejde gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der skal forelægges for Kommissionen, vedrørende en indberetningsformular med oplysninger om pengemarkedsforeninger til de kompetente myndigheder.

(53) ESMA bør kunne udøve alle de beføjelser, der er tillagt myndigheden i henhold til direktiv 2009/65/EF og 2011/61/EU, med hensyn til denne forordning. ESMA bør også få til opgave at udarbejde udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder.

(54) Det er vigtigt, at Kommissionen i en treårsperiode efter denne forordnings ikrafttrædelse analyserer erfaringerne med anvendelsen af denne forordning og konsekvenserne for de forskellige økonomiske aspekter vedrørende pengemarkedsforeningerne. Denne gennemgang bør fokusere på den indvirkning, som ændringerne i henhold til denne forordning vil have på realøkonomien og den finansielle stabilitet.

(55) De nye fælles regler om pengemarkedsforeninger bør være i overensstemmelse med bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF (12) og med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (13).

(56) Målene for denne forordning, nemlig at sikre fælles tilsynskrav, der gælder for pengemarkedsforeninger i hele Unionen, samtidig med at der fuldt ud tages hensyn til behovet for at skabe en balance mellem pengemarkedsforeningers sikkerhed og pålidelighed og velfungerende pengemarkeder og omkostningerne for de forskellige berørte parter, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af omfanget og virkningerne bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(57) I de nye fælles regler om pengemarkedsforeninger overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som navnlig anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, særlig for så vidt angår forbrugerbeskyttelse, friheden til at oprette og drive egen virksomhed og beskyttelse af personoplysninger. De nye fælles regler om pengemarkedsforeninger bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper –

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Kapitel I

Almindelige bestemmelser

Artikel 1

Genstand og anvendelsesområde

1. I denne forordning fastsættes bestemmelser om, hvilke finansielle instrumenter der er investerbare for pengemarkedsforeninger, pengemarkedsforeningers portefølje og værdiansættelse samt indberetningskravene vedrørende pengemarkedsforeninger, der er etableret og forvaltes og markedsføres i Unionen.

Denne forordning finder anvendelse på institutter for kollektiv investering, der

i. kræver godkendelse som investeringsinstitutter i henhold til direktiv 2009/65/EF eller er alternative investeringsfonde (AIF'er) i henhold til direktiv 2011/61/EU;

ii. investerer i aktiver med kort løbetid;

iii. have som særligt eller overordnet mål at give et afkast svarende til pengemarkedsrenten eller at bevare værdien af investeringen.

2. Medlemsstaterne må ikke indføre supplerende krav på det område, der er omfattet af denne forordning.

Artikel 1a

Typer af pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi

Pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi skal med virkning fra datoen for denne forordnings ikrafttræden kun drive virksomhed som:

a) pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld i EU,

b) som detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi eller

c) pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet.

Samtlige henvisninger i denne forordning til pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi skal betragtes som henvisninger til både pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld, detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi og standardpengemarkedsforeninger med lav volatilitet, medmindre andet er angivet.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »aktiver med kort løbetid«: finansielle aktiver med en restløbetid på ikke over to år

2) »pengemarkedsinstrumenter«: de omsættelige instrumenter, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra o) , i direktiv 2009/65/EF, der normalt handles på pengemarkedet, som f.eks. skatkammerbeviser, kortfristede gældsbeviser udstedt af lokale myndigheder, indlånsbeviser, commercial papers, bankaccepter og andre værdipapirer med middel eller kort løbetid samt instrumenter, der er omhandlet i artikel 3 i direktiv 2007/16/EF.

3) »værdipapirer«: værdipapirer som defineret i artikel 2, stk. 1, litra n), i direktiv 2009/65/EF

4) »genkøbsaftale«: en aftale, hvorved en part overdrager værdipapirer eller rettigheder knyttet hertil til en modpart og samtidig forpligter sig til at købe dem tilbage til en nærmere angiven pris og på et senere tidspunkt, der er nærmere angivet, eller som skal angives nærmere

5) »omvendt genkøbsaftale«: en aftale, hvorved en part modtager værdipapirer eller rettigheder knyttet hertil fra en modpart og samtidig forpligter sig til at sælge dem tilbage til en nærmere angiven pris og på et senere tidspunkt, der er nærmere angivet, eller som skal angives nærmere

6) »udlån af værdipapirer« og »indlån af værdipapirer«: en transaktion, hvorved et institut eller dets modpart overdrager værdipapirer, på betingelse af at låntageren tilbageleverer værdipapirer af samme type på et senere tidspunkt, eller når overdrageren anmoder herom; dette vil være »udlån af værdipapirer« for et institut, der overdrager værdipapirer, og »indlån af værdipapirer« for et institut, til hvilket de overdrages

7) »securitisering«: securitisering som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 61, i forordning (EU) nr. 575/2013

7a) »værdipapir baseret på likvide aktiver af høj kvalitet«: kvalificeret værdipapir udstedt med sikkerhed i specificerede aktiver omhandlet i artikel 13 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. …, som supplerer forordning (EU) nr. 575/2013 med hensyn til likviditetsdækningskrav for kreditinstitutter baseret på artikel 460 i forordning (EU) nr. 575/2013, defineret for en ensartet specifikation til at være investerbare aktiver, der har stor likviditet og høj kreditkvalitet i henhold til artikel 416, stk. 1, litra d), i (EU) nr. 575/2013

8) »erhvervsobligationer«: gældsinstrumenter udstedt af en virksomhed, der reelt beskæftiger sig med at producere eller handle med varer og ikke-finansielle tjenesteydelser

9) »opgørelse til markedsværdi«: værdiansættelse af positionerne til lettilgængelige slutkurser fra uafhængige kilder, herunder vekselkurser, skærmkurser eller noteringer fra flere uafhængige og velrenommerede mæglere

10) »opgørelse til modelværdi«: en værdiansættelse, som skal benchmarkes, ekstrapoleres eller på anden vis beregnes ud fra et eller flere markedsinput

11) »metode med opgørelse til amortiseret kostpris«: en værdiansættelsesmetode, hvor der tages udgangspunkt i et aktivs erhvervelsesomkostninger, og hvor denne værdi justeres for amortisering af tillæg (eller fradrag) indtil udløb

12) »pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi«: en pengemarkedsforening, som fastholder en uændret nettoaktivværdi pr. andel eller kapitalandel; indtægter i foreningen tilskrives dagligt eller kan udbetales til investoren, og aktiverne værdiansættes normalt efter metoden med opgørelse til amortiseret kostpris, eller nettoaktivværdien afrundes til nærmeste procentpoint eller modværdien hertil i den pågældende valuta

12a) »detailpengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi«: pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi, der kun er tilgængelig for abonnement for velgørende organisationer, nonprofitorganisationer, offentlige myndigheder og offentlige stiftelser

12b) »pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet«: en pengemarkedsforening, som opfylder kravene i artikel 27, st. 1-4;

13) »pengemarkedsforening med kort løbetid«: en pengemarkedsforening, der investerer i investerbare pengemarkedsinstrumenter som omhandlet i artikel 9, stk. 1

14) »standardpengemarkedsforening«: en pengemarkedsforening, der investerer i investerbare pengemarkedsinstrumenter som omhandlet i artikel 9, stk. 1 og 2

15) »kreditinstitutter«: kreditinstitutter som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013

16) »pengemarkedsforeningens kompetente myndighed«: a) den kompetente myndighed for instituttet for kollektiv investering i investeringsinstituttets hjemland udpeget i henhold til artikel 97 i direktiv 2009/65/EF b) for EU-baserede alternative investeringsfonde (EU-AIF'er): den kompetente myndighed i den alternative investeringsfonds hjemland som defineret i artikel 4, stk. 1, litra p), i direktiv 2011/61/EU c) for ikke EU-baserede alternative investeringsfonde (ikke EU-AIF'er), én af følgende: i) den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor ikke-EU-AIF'en markedsføres i Unionen uden markedsføringspas ii) den kompetente myndighed for den EU-FAIF, der forvalter ikke-EU-AIF'en, hvis ikke-EU-AIF'en markedsføres i Unionen med et markedsføringspas eller ikke markedsføres i Unionen iii) den kompetente myndighed i referencemedlemsstaten, hvis ikke-EU-AIF'en ikke forvaltes af en EU-FAIF og markedsføres i Unionen med et markedsføringspas

17) »pengemarkedsforeningens hjemland«: den medlemsstat, hvor pengemarkedsforeningen er godkendt

18) »vægtet gennemsnitlig renteløbetid (VGR)«: den gennemsnitlige tid til ubetinget udløb eller, hvis denne tid er kortere, til næste rentetilpasning til en pengemarkedsrente, for alle de underliggende aktiver i foreningen, der afspejler den relative beholdning af hvert aktiv

19) »vægtet gennemsnitlig restlevetid (VGL)«: den gennemsnitlige tid til ubetinget udløb for alle de underliggende aktiver i foreningen, der afspejler den relative beholdning af hvert aktiv

20) »ubetinget udløb«: det tidspunkt, hvor et værdipapirs hovedstol forfalder i sin helhed, og som ikke er omfattet af nogen optionalitet

21) »restløbetid«: længden af perioden indtil ubetinget udløb

22) »shortselling«: udækket salg af pengemarkedsinstrumenter.

22a) »pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld«: en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi, der investerer 99,5 % af sine aktiver i statsgældsinstrumenter og inden 2020 mindst 80 % af sine aktiver i EU-statsgældsinstrumenter; pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld opbygger disse investeringer i statsgæld gradvist.

(22b) »Ekstern støtte«: direkte eller indirekte støtte tilbudt af tredjemand, herunder pengemarkedsforeningens sponsor, med det formål at garantere pengemarkedsforeningens likviditet eller stabilisere nettoværdien af pengemarkedsforeningens aktiver pr. andel eller kapitalandel. Støtten omfatter: a) likviditetstilførsel fra tredjemand; b) tredjemands erhvervelse af aktiver i pengemarkedsforeningen til en kunstigt høj kurs; c) tredjemands erhvervelse af andele eller kapitalandele i pengemarkedsforeningen for at tilføre foreningen likviditet; d) tredjemands udstedelse af eksplicitte eller implicitte garantier eller skriftlige støtteerklæringer til fordel for pengemarkedsforeningen e) handlinger fra tredjemands side, der som direkte eller indirekte formål har at bevare pengemarkedsforeningens likviditetsprofil og nettoaktivværdien pr. andel eller kapitalandel

22c) »EU-institutionernes statsgældsinstrumenter«: statsgældsinstrumenter i form af likvide midler, statsaktiver fra medlemsstaterne eller omvendte genkøbsforretninger sikret gennem statsgælden for EU's institutioner, agenturer eller organer, herunder Den Europæiske Centralbank, Den europæiske stabilitetsmekanisme, Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Investeringsfond og Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer;

22d) »statsgældsinstrumenter«: offentlige gældsinstrumenter i form af likvide midler, statsaktiver eller omvendte genkøbsforretninger sikret gennem enhver selvstændig stats statsgæld, som fastsat af forvalteren af pengemarkedsforeningen

Artikel 3

Godkendelse af pengemarkedsforeninger

1. Et institut for kollektiv investering kan ikke etableres, markedsføres eller forvaltes i Unionen som en pengemarkedsforening, medmindre det er blevet godkendt i overensstemmelse med denne forordning.

En sådan godkendelse har gyldighed i samtlige medlemsstater.

2. Et institut for kollektiv investering, for hvilket der kræves godkendelse som et investeringsinstitut i henhold til direktiv 2009/65/EF, godkendes som en pengemarkedsforening som led i godkendelsesproceduren i henhold til direktiv 2009/65/EF.

3. Et institut for kollektiv investering, der er en AIF, godkendes som en pengemarkedsforening i overensstemmelse med godkendelsesproceduren i artikel 4.

4. Et institut for kollektiv investering kan ikke godkendes som en pengemarkedsforening, medmindre pengemarkedsforeningens kompetente myndighed finder det godtgjort, at pengemarkedsforeningen kan opfylde alle kravene i denne forordning.

5. Med henblik på godkendelse skal pengemarkedsforeningen til sin kompetente myndighed indgive følgende dokumentation:

a) pengemarkedsforeningens fondsbestemmelser eller vedtægter

b) angivelse af forvalteren

c) angivelse af depositaren

d) en beskrivelse af eller oplysninger om pengemarkedsforeningen, der er tilgængelige for investorer

e) en beskrivelse af eller oplysninger om de ordninger og procedurer, der er nødvendige for at overholde de i kapitel II til VII omhandlede krav

f) andre oplysninger eller anden dokumentation, som pengemarkedsforeningens kompetente myndighed kræver for at kunne kontrollere, om kravene i denne forordning er opfyldt.

6. De kompetente myndigheder underretter kvartalsvis ESMA om, hvilke godkendelser der er meddelt eller trukket tilbage i henhold til denne forordning.

7. ESMA fører et centralt offentligt register over alle pengemarkedsforeninger, der er godkendt i henhold til denne forordning, deres typologi, deres forvaltere og deres kompetente myndigheder. Registeret skal være tilgængeligt i elektronisk form.

Artikel 4

Procedure for godkendelse af AIF'er som pengemarkedsforeninger

1. En AIF kan kun godkendes som en pengemarkedsforening, hvis dens kompetente myndighed har godkendt en i henhold til direktiv 2011/61/EU godkendt FAIF's ansøgning om at forvalte AIF'en samt fondsbestemmelserne og valget af depositar.

2. Ved indgivelse af ansøgningen om at forvalte AIF'en skal den godkendte FAIF fremlægge følgende for pengemarkedsforeningens kompetente myndighed:

a) den skriftlige aftale med depositaren

b) oplysninger om delegeringsaftaler for så vidt angår porteføljeforvaltning og risikostyring og administration vedrørende AIF'en

c) oplysninger om investeringsstrategierne, risikoprofilen og andre kendetegn for AIF'er, som FAIF'en er godkendt til at forvalte.

Pengemarkedsforeningens kompetente myndighed kan anmode FAIF'ens kompetente myndighed om præcisering og oplysninger hvad angår den i første afsnit omhandlede dokumentation eller om en erklæring om, hvorvidt pengemarkedsforeninger er omfattet af FAIF'ens forvaltningsgodkendelse. FAIF'ens kompetente myndighed skal svare, inden 10 arbejdsdage efter at pengemarkedsforeningens kompetente myndighed har fremsat anmodningen.

3. FAIF'en underretter pengemarkedsforeningens kompetente myndighed om eventuelle efterfølgende væsentlige ændringer i den dokumentation, der er nævnt i stk. 2.

4. Pengemarkedsforeningens kompetente myndighed kan kun afvise FAIF'ens ansøgning, hvis:

a) FAIF'en ikke overholder denne forordning

b) FAIF'en ikke overholder direktiv 2011/61/EU

c) FAIF'en ikke af sin kompetente myndighed er godkendt til at forvalte pengemarkedsforeninger

d) FAIF'en ikke har forelagt den dokumentation, der er nævnt i stk. 2.

Før en ansøgning afvises, skal pengemarkedsforeningens kompetente myndighed høre FAIF'ens kompetente myndighed.

5. Godkendelse af AIF'en som en pengemarkedsforening er ikke betinget af, at AIF'en forvaltes af en FAIF, der er godkendt i AIF'ens hjemland, eller at FAIF'en har eller delegerer aktiviteter i AIF'ens hjemland.

6. FAIF'en skal inden for en frist på to måneder efter indgivelsen af en komplet ansøgning have meddelelse om, hvorvidt AIF'en er godkendt som pengemarkedsforening.

7. Pengemarkedsforeningens kompetente myndighed undlader at give godkendelse, hvis AIF'en retligt er forhindret i at markedsføre sine andele eller kapitalandele i sit hjemland.

Artikel 5

Anvendelse af betegnelsen pengemarkedsforening

1. Et investeringsinstitut eller en AIF må kun anvende betegnelsen »pengemarkedsforening« i tilknytning til sig selv eller de andele eller kapitalandele, det udsteder, hvis investeringsinstituttet eller AIF'en er godkendt i henhold til denne forordning.

Et investeringsinstitut eller en AIF må kun anvende en betegnelse, der giver formodning om, at der er tale om en pengemarkedsforening, eller anvende udtryk som »kontant«, »likvid«, »penge-«, »likvide aktiver«, »indskudslignende« eller tilsvarende, hvis investeringsinstituttet eller AIF'en er godkendt i henhold til denne forordning.

2. Anvendelsen af betegnelsen »pengemarkedsforening« eller af en betegnelse, der giver formodning om, at der er tale om en pengemarkedsforening, eller anvendelsen af betegnelser som nævnt i stk. 1 omfatter anvendelse i alle eksterne eller interne dokumenter, rapporter, erklæringer, reklamer, meddelelser og breve og andet materiale, der er henvendt til eller i skriftlig, mundtlig, elektronisk eller anden form påtænkes distribueret til potentielle investorer eller indehavere af andele eller kapitalandele eller kompetente myndigheder.

Artikel 6

Gældende regler

1. En pengemarkedsforening skal til enhver tid opfylde bestemmelserne i denne forordning.

2. En pengemarkedsforening, som er et investeringsinstitut, og dennes forvalter skal til enhver tid opfylde kravene i direktiv 2009/65/EF, medmindre andet er fastsat i denne forordning.

3. En pengemarkedsforening, som er en AIF, og dennes forvalter skal til enhver tid opfylde kravene i direktiv 2011/61/EU, medmindre andet er fastsat i denne forordning.

4. Forvalteren af pengemarkedsforeningen er ansvarlig for at sikre overholdelse af bestemmelserne i denne forordning. Forvalteren hæfter for skade eller tab, der måtte opstå som følge af manglende overholdelse af bestemmelserne i denne forordning.

5. Denne forordning er ikke til hinder for, at pengemarkedsforeninger anvender investeringsgrænser, der er mere restriktive end krævet i denne forordning.

Kapitel II

Forpligtelser vedrørende pengemarkedsforeningers investeringspolitik

Afdeling I

Almindelige bestemmelser og investerbare aktiver

Artikel 7

Generelle principper

1. Består en pengemarkedsforening af flere investeringsafdelinger, betragtes hver afdeling som en separat pengemarkedsforening i forbindelse med kapitel II-VII.

2. Pengemarkedsforeninger, der er godkendt som investeringsinstitutter, er kun omfattet af forpligtelserne vedrørende investeringsinstitutters investeringspolitik, jf. artikel 49, 50 og 50a, artikel 51, stk. 2, og artikel 52-57 i direktiv 2009/65/EF, hvis det udtrykkeligt fremgår af denne forordning.

Artikel 8

Støtteberettigede udgifter

1. Pengemarkedsforeninger må kun investere i en eller flere af følgende kategorier af finansielle aktiver og kun på de betingelser, der er fastsat i denne forordning:

a) pengemarkedsinstrumenter

aa) finansielle instrumenter, som udstedes eller garanteres særskilt eller i fællesskab af medlemsstaterne statslige, regionale og lokale myndigheder og centralbanker eller af EU's institutioner, organer, kontorer eller agenturer, herunder Den Europæiske Centralbank, Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Investeringsfond, Den nye Europæiske Fond for Strategiske Investeringer, Den europæiske stabilitetsmekanisme, Den Internationale Valutafond, Den Internationale Bank for Genopbygning og Udvikling, Europarådets Udviklingsbank og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling.

b) indlån i kreditinstitutter

c) investerbare finansielle derivater, der udelukkende anvendes til afdækningsformål

d) omvendte genkøbsaftaler eller genkøbsaftaler eller genkøbsaftaler, hvis samtlige følgende krav er opfyldt: i) aktiver, der anvendes som sikkerhedsstillelse, må ikke sælges, geninvesteres eller pantsættes; ii) genkøbsaftalen skal være midlertidig og må ikke anvendes med henblik på investeringer; iii) pengemarkedsforeningen har ret til at opsige aftalen til enhver tid med en frist på højst to arbejdsdage; iv) Det kontantbeløb, som pengemarkedsforeningen har modtaget som led i genkøbsaftalen, må ikke overstige 10 % af pengemarkedsforeningens aktiver og må ikke overføres, geninvesteres eller genanvendes på anden vis.

2. Pengemarkedsforeninger må ikke beskæftige sig med følgende aktiviteter:

a) investering i andre aktiver end dem, der er nævnt i stk. 1

b) shortselling af pengemarkedsinstrumenter

c) direkte eller indirekte eksponering for ETF'er (exchange-traded funds), aktier eller råvarer, herunder viaderivater, certifikater, der repræsenterer dem, indeks baseret på dem eller andre midler eller instrumenter, som ville indebære eksponering for dem

d) indgåelse af aftaler om udlån eller indlån af værdipapirer▌ samt andre aftaler, der kan belaste pengemarkedsforeningens aktiver

e) indlån og udlån af likvide midler.

ea) investeringer i andre pengemarkedsforeninger.

Artikel 9

Investerbare pengemarkedsinstrumenter

1. Pengemarkedsforeninger må kun investere i pengemarkedsinstrumenter, der opfylder samtlige følgende krav:

a) de henhører under en af de kategorier af pengemarkedsinstrumenter, der er omhandlet i artikel 50, stk. 1, litra a), b), c) eller h), i direktiv 2009/65/EF

b) de har et af følgende alternative kendetegn: i) perioden mellem emission og ubetinget udløb er højst 397 dage ii) de har en restløbetid på højst 397 dage eller iii) den er investerbar som værdipapir baseret på likvide aktiver af høj kvalitet i henhold til artikel 2, stk. 7, litra a).

c) emittenterne af pengemarkedsinstrumenterne er blevet tildelt en af de to højeste interne ratinggrader i henhold til bestemmelserne i artikel 18 i denne forordning.

d) I forbindelse med eksponering for securitisering skal de supplerende krav i artikel 10 være opfyldt.

2. Standardpengemarkedsforeninger kan investere i pengemarkedsinstrumenter, der er omfattet af regelmæssige afkasttilpasninger i overensstemmelse med udviklingen på pengemarkedet mindst én gang hver 397. dag, forudsat at de ikke har en restløbetid på over to år.

3. Stk. 1, litra c), finder ikke anvendelse på pengemarkedsinstrumenter, der er udstedt eller garanteret af en statslig myndighed eller centralbanken i en medlemsstat, Den Europæiske Centralbank, Unionen, den europæiske stabilitetsmekanisme eller Den Europæiske Investeringsbank.

Artikel 10

Investerbare securitiseringer

1. En securitisering er investerbar, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:

a) det underliggende engagement eller den underliggende pulje af engagementer består udelukkende af investerbare obligationer og er tilstrækkeligt diversificeret;

b) de underliggende investerbare obligationer er af høj kreditkvalitet og likvide

c) perioden mellem emission og ubetinget udløb for de underliggende investerbare obligationer er højst 397 dage, eller de har en restløbetid på højst 397 dage.

1a. Likvide aktiver af høj kvalitet i henhold til artikel 2, stk. 7, litra a) betragtes som investerbare securitiseringer.

1b. Gældsbreve med sikkerhed i konkrete aktiver er investerbare securitiseringer, hvis de er likvide i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 575/2013, og de underliggende engagementer har en høj kreditkvalitet.

2. Kommissionen vedtager senest [seks måneder efter offentliggørelse af denne forordning] delegerede retsakter i henhold til artikel 44 til fastlæggelse af identificeringskriterier for simple, gennemsigtige og standardiserede securitiseringer ud fra følgende aspekter:

a) betingelserne og omstændighederne, under hvilke det underliggende engagement eller den underliggende pulje af engagementer anses for udelukkende at bestå af investerbare obligationer, og om det anses for at være tilstrækkeligt diversificeret .

b) betingelserne og de numeriske tærskler for, hvornår de underliggende investerbare obligationer er af høj kreditkvalitet og likvide.

ba) gennemsigtighedskravene til securitiseringen og de underliggende aktiver Således sikrer Kommissionen overensstemmelse med de delegerede retsakter som vedtaget i henhold til artikel 460 i forordning (EU) nr. 575/2013 og artikel 135, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EU om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), og Kommissionen tager højde for de særlige kendetegn ved securitiseringer med en løbetid ved udstedelsen på under 397 dage. Derudover vedtager Kommissionen senest [seks måneder efter offentliggørelse af denne forordning] delegerede retsakter til fastlæggelse af identificeringskriterier for obligationer af høj kreditkvalitet og gældsbreve med sikkerhed i konkrete aktiver i henhold til stk. 1a. Kommissionen støtter og sikrer i den forbindelse, at der er en sammenhæng med EBA's arbejdsgange.

Artikel 11

Investerbare indlån i kreditinstitutter

Pengemarkedsforeninger må kun investere i indlån i kreditinstitutter, der opfylder samtlige følgende krav:

a) der er tale om indlån på anfordring eller indlån, der til enhver tid kan hæves

b) indlånet forfalder inden for højst 12 måneder

c) kreditinstituttet har sit vedtægtsmæssige hjemsted i en medlemsstat eller, hvis kreditinstituttet har sit vedtægtsmæssige hjemsted i et tredjeland, det er underkastet tilsynsregler, der efter en vurdering foretaget i overensstemmelse med proceduren i artikel 107, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 anses for at svare til reglerne i EU-lovgivningen.

Artikel 12

Investerbare finansielle derivater

Pengemarkedsforeninger må investere i derivater, der er optaget til handel på et reguleret marked som omhandlet i artikel 50, stk. 1, litra a), b) eller c) i direktiv 2009/65/EF eller er omfattet af clearingsforpligtelsen omtalt i forordning (EU) nr. 648/2012 ▌, hvis samtlige følgende krav ▌er opfyldt:

a) det underliggende instrument for derivatet består af rentesatser, valutakurser eller valutaer eller indeks, der repræsenterer en af disse kategorier

b) derivatet tjener kun det formål at afdække løbetids- og kursrisikoen ved andre af pengemarkedsforeningens investeringer

c) modparterne til derivaterne er institutioner, der er underkastet tilsynsmæssig regulering og overvågning og tilhører de kategorier, som de kompetente myndigheder i pengemarkedsforeningens hjemland har godkendt

d) ▌derivaterne kan værdiansættes dagligt på en pålidelig og verificerbar måde og kan til enhver tid sælges, realiseres eller afvikles ved en udligningstransaktion til en rimelig værdi på pengemarkedsforeningens initiativ.

Artikel 13

Investerbare omvendte genkøbsaftaler

1. Pengemarkedsforeninger må kun indgå omvendte genkøbsaftaler, hvis samtlige følgende krav er opfyldt:

a) pengemarkedsforeningen har ret til at opsige aftalen til enhver tid med en frist på højst to arbejdsdage;

b) markedsværdien af de aktiver, der modtages som led i den omvendte genkøbsaftale, svarer til enhver tid mindst til størrelsen af det udbetalte beløb.

2. De aktiver, der modtages af pengemarkedsforeningen som led i en omvendt genkøbsaftale anses for pengemarkedsinstrumenter i overensstemmelse med artikel 9.

3. Securitiseringer som defineret i artikel 10 må ikke modtages af pengemarkedsforeningen som led i en omvendt genkøbsaftale. ▌

4. De aktiver, der modtages af pengemarkedsforeningen som led i en omvendt genkøbsaftale, indgår i beregningen af grænserne vedrørende diversificering og koncentration som fastsat i denne forordning. Disse aktiver må ikke sælges, geninvesteres, pantsættes eller på anden måde overdrages.

5. Uanset stk. 2 kan en pengemarkedsforening som led i en omvendt genkøbsaftale modtage andre likvide værdipapirer eller pengemarkedsinstrumenter, end dem, der er omhandlet i artikel 9, forudsat at disse aktiver opfylder et af følgende krav:

a) de er af høj kreditkvalitet, og de er udstedt eller garanteret af en statslig myndighed eller centralbanken i en medlemsstat, Den Europæiske Centralbank, Unionen, den europæiske stabilitetsmekanisme eller Den Europæiske Investeringsbank

b) de er udstedt eller garanteret af en statslig myndighed eller centralbanken i et tredjeland, forudsat at tredjelandsudstederen af aktivet godkendes under den interne kreditvurdering i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 16-19.

Det skal over for pengemarkedsforeningens investorer oplyses, hvilke aktiver der er modtaget som led i en omvendt genkøbsaftale, jf. første afsnit.

De aktiver, der er modtaget som led i en omvendt genkøbsaftale, jf. første afsnit, er omfattet af bestemmelserne i artikel 14, stk. 6.

5a. En pengemarkedsforening kan indgå aftaler om indlån eller genkøbsaftaler, hvis samtlige følgende krav er opfyldt:

a) genkøbsaftalen skal være midlertidig, maksimalt 7 arbejdsdage, og må ikke anvendes med henblik på investeringer;

b) det kontantbeløb, som pengemarkedsforeningen har modtaget som led i genkøbsaftalen, må ikke overstige 10 % af pengemarkedsforeningens aktiver og må ikke investeres i investerbare aktiver

c) pengemarkedsforeningen har ret til at opsige aftalen til enhver tid med en frist på højst to arbejdsdage;

d) sikkerhed modtaget i form af kontanter må kun: — deponeres hos enheder angivet i artikel 50 (f) i UCITS-direktivet — investeres i statsobligationer af høj kvalitet — anvendes til omvendte genkøbsforretninger, hvis forretningerne sker hos kreditinstitutter, der er underlagt tilsyn, og investeringsinstitutter til hver en tid kan tilbagekalde det fulde kontantbeløb efter periodiseringsprincippet — investeres i pengemarkedsforeninger med kort løbetid som defineret i retningslinjerne om en fælles definition af europæiske pengemarkedsforeninger. Geninvesteret kontant sikkerhed skal diversificeres i henhold til diversificeringskravene for ikke-kontant sikkerhed. Prospektet skal tydeligt informere investorerne om investeringsinstituttets politik for sikkerhedsstillelse, inklusive, i tilfælde af kontant sikkerhed, politikken for geninvestering (inklusive risici som følge af politikken for geninvestering).

▌

Afdeling II

Bestemmelser om investeringspolitik

Artikel 14

Diversificering

1. Pengemarkedsforeninger må højst investere 5 % af deres aktiver i hver af følgende kategorier:

a) pengemarkedsinstrumenter, der er udstedt af samme enhed

b) indlån i samme kreditinstitut.

2. Summen af alle eksponeringer for securitiseringer må ikke overstige 10 % af en pengemarkedsforenings aktiver.

3. Den samlede risikoeksponering over for en enkelt modpart til en pengemarkedsforening stammende fra ▌derivattransaktioner må ikke overstige 5 % af dens aktiver.

4. De samlede likvide midler, der stilles til rådighed for en enkelt modpart til en pengemarkedsforening ved omvendte genkøbsaftaler, må ikke overstige 10 % af dens aktiver.

5. Uanset de enkelte grænser i stk. 1 og 3 må pengemarkedsforeninger baseret på offentlig gæld eller normale pengemarkedsforeninger ikke kumulere følgende, hvis det resulterer i, at over 8 % af foreningens aktiver investeres i en enkelt enhed:

a) investeringer i pengemarkedsinstrumenter udstedt af den pågældende enhed

b) indlån i den pågældende enhed

c) ▌Derivater, der giver modpartsrisikoeksponering over for den pågældende enhed.

6. Uanset stk. 1, litra a), kan en kompetent myndighed tillade, at en pengemarkedsforening, i overensstemmelse med princippet om risikospredning, investerer indtil 100 % af sine aktiver i forskellige pengemarkedsinstrumenter udstedt eller garanteret af en statslig, regional eller lokal myndighed eller centralbanken i en medlemsstat, Den Europæiske Centralbank, Unionen, den europæiske stabilitetsmekanisme eller Den Europæiske Investeringsbank, en statslig myndighed eller centralbanken i et tredjeland eller et offentligt internationalt organ, som en eller flere medlemsstater tilhører.

Første afsnit finder kun anvendelse, hvis samtlige følgende krav er opfyldt:

a) pengemarkedsforeningen har pengemarkedsinstrumenter fra mindst seks forskellige emissioner fra den pågældende emittent

b) pengemarkedsforeningen begrænser investeringen i pengemarkedsinstrumenter fra den samme emission til højst 30 % af sine aktiver

c) pengemarkedsforeningen nævner i sine fondsbestemmelser eller vedtægter udtrykkeligt den eller de statslige, regionale eller lokale myndigheder eller centralbanker i medlemsstaterne , Den Europæiske Centralbank, Unionen, den europæiske stabilitetsmekanisme eller Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Investeringsfond, Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer, den statslige myndighed eller centralbanken i et tredjeland, statsgældsbeviser, Den Internationale Valutafond, Den Internationale Bank for Genopbygning og Udvikling, Bank of International Settlements, Europarådets Udviklingsbank og Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling eller enhver anden offentlig international organisation, som en eller flere medlemsstater tilhører, der udsteder eller garanterer pengemarkedsinstrumenter, i hvilke den påtænker at investere over 5 % af sine aktiver

d) pengemarkedsforeningen nævner på en fremtrædende plads i sit prospekt og markedsføringsmateriale, at denne undtagelse anvendes, samt den eller de statslige, regionale eller lokale myndigheder eller centralbanker i medlemsstaterne , Den Europæiske Centralbank, Unionen, den europæiske stabilitetsmekanisme eller Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Investeringsfond, Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer, den statslige myndighed eller centralbanken i et tredjeland, Den Internationale Valutafond, Den Internationale Bank for Genopbygning og Udvikling, Bank of International Settlements eller enhver anden offentlig international organisation, som en eller flere medlemsstater tilhører, der udsteder eller garanterer pengemarkedsinstrumenter, i hvilke den påtænker at investere over 5 % af sine aktiver.

7. Selskaber, som indgår i samme koncern med henblik på konsoliderede regnskaber i overensstemmelse med Rådets direktiv 83/349/EØF (14) eller i overensstemmelse med anerkendte internationale regnskabsregler, anses for at være en enkelt enhed ved beregning af de grænser, der er omhandlet i stk. 1 til 5.

Artikel 15

Koncentration

1. En pengemarkedsforening må højst besidde 5 % af de pengemarkedsinstrumenter, som en enkelt enhed har udstedt.

2. Den i stk. 1 fastsatte grænse finder ikke anvendelse på besiddelser af pengemarkedsinstrumenter udstedt eller garanteret af en statslig, regional eller lokal myndighed eller centralbanken i en medlemsstat, Den Europæiske Centralbank, Unionen, den europæiske stabilitetsmekanisme eller Den Europæiske Investeringsbank, en statslig myndighed eller centralbanken i et tredjeland eller et offentligt internationalt organ, som en eller flere medlemsstater tilhører.

AFSNIT III

PENGEMARKEDSINSTRUMENTERS KREDITKVALITET

Artikel 16

Intern vurderingsprocedure

1. Forvaltere af pengemarkedsforeninger skal indføre, implementere og ▌anvende en forsvarlig ▌ intern vurderingsprocedure til bedømmelse af pengemarkedsinstrumenters kreditkvalitet under hensyn til instrumentets emittent og selve instrumentets karakteristika.

1a. forvaltere af pengemarkedsforeninger skal sikre, at de oplysninger, der anvendes ved tildelingen af en intern kreditvurdering er af tilstrækkelig god kvalitet, ajourførte og fra pålidelige kilder.

2. Den interne vurderingsprocedure skal være baseret på ▌forsvarlige, ▌ systematiske og kontinuerlige tildelingsmetoder. De anvendte ▌metoder skal valideres af forvalteren af pengemarkedsforeningen på grundlag af historiske erfaringer og empirisk dokumentation, herunder backtestning.

3. Vurderingsproceduren skal være i overensstemmelse med følgende generelle principper:

a) den indebærer en effektiv procedure til at indhente og ajourføre relevante oplysninger om emittenternes karakteristika

b) forvaltere af pengemarkedsforeninger skal indføre og implementere hensigtsmæssige foranstaltninger til at sikre, at kreditvurderingen er baseret på en indgående analyse af ▌rimeligt tilgængelige og relevante oplysninger og tager hensyn til alle relevante faktorer, der påvirker emittentens kreditværdighed

c) forvaltere af pengemarkedsforeninger skal løbende overvåge den interne vurderingsprocedure og tage alle kreditvurderinger op til revision hvert halve år . Forvalterne skal tage interne vurderinger op til fornyet overvejelse , hver gang der sker en væsentlig ændring, der kan påvirke dens kreditvurdering af emittenten.

d) Når en forvalter af en pengemarkedsforening gennemfører den interne vurderingsprocedure sker det i medfør af og i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 462/2013;

e) forvalteren af en pengemarkedsforening tager mindst hvert halve år kreditvurderingsmetoderne op til revision for at afklare, om de fortsat er hensigtsmæssige set i forhold til den aktuelle portefølje og de eksterne vilkår, og vurderingen fremsendes til de kompetente myndigheder;

f) hvis metoder, modeller eller vigtige udgangshypoteser, der anvendes i de interne vurderingsprocedurer, ændres, tager forvaltere af pengemarkedsforeninger hurtigst muligt ▌ alle berørte interne vurderinger op til revision

g) ▌interne kreditvurderinger og den jævnlige revision af dem i regi af forvalteren af en pengemarkedsforening må ikke foretages af personer, der udfører eller er ansvarlige for pengemarkedsforeningens porteføljeforvaltning.

Artikel 17

Intern vurderingsprocedure

1. Alle emittenter af pengemarkedsinstrumenter, som en pengemarkedsforening har til hensigt at investere i, tildeles en kreditvurdering på grundlag af vurderingsproceduren, der er fastsat i overensstemmelse med den interne vurderingsprocedure.

2. Strukturen af kreditvurderingsproceduren skal være i overensstemmelse med følgende generelle principper:

a) proceduren skal omfatte en kvantificering af emittentens kreditrisiko under hensyntagen til den relative risiko for misligholdelse;

b) Proceduren skal tage hensyn til emittentens kreditrisiko og dokumentere de kriterier, der er anvendt til at fastslå det pågældende kreditrisikoniveau;

c) proceduren skal tage hensyn til pengemarkedsinstrumenters kortfristede natur.

3. Den kreditvurdering, der er nævnt i stk. 1, bygger på kriterier, der opfylde følgende krav:

a) de skal som minimum omfatte kvantitative og kvalitative indikatorer om emittenten af instrumentet og den makroøkonomiske og finansmarkedsmæssige situation

b) de skal angive de fælles numeriske og kvalitative referenceværdier, der anvendes til at vurdere de kvantitative og kvalitative indikatorer

c) de skal være egnede i forbindelse med den pågældende type emittent. Der skal sondres mellem som minimum følgende typer emittenter: statslige, regionale eller lokale offentlige myndigheder, finansielle selskaber og ikke-finansielle selskaber

d) i tilfælde af eksponering for securitiseringer skal de tage hensyn til kreditrisikoen ved emittenten, strukturen af securitiseringen og kreditrisikoen ved de underliggende aktiver.

Artikel 18

Dokumentation

1. Forvaltere af pengemarkedsforeninger skal dokumentere deres interne vurderingsprocedure og det interne ratingsystem. I denne dokumentation skal indgå:

a) udformningen og virkemåden af de interne vurderingsprocedurer og interne ratingsystemer beskrevet på en måde, der giver de kompetente myndigheder mulighed for at forstå henregningen til bestemte trin og vurdere, hvorvidt henregningen til et bestemt trin er rimelig

b) baggrunden for og analysen til støtte for forvalterens valg af ratingkriterierne og revisionshyppigheden herfor. I denne analyse skal indgå de parametre og den model — og begrænsningerne herfor — der er anvendt ved valget af ratingkriterier

c) alle væsentlige ændringer af den interne vurderingsprocedure, herunder angivelse af, hvad der udløser ændringer

d) tilrettelæggelsen af den interne vurderingsprocedure, herunder ratingtildelingsprocessen og strukturen af den interne kontrol

e) detaljerede oplysninger om tidligere interne ratinger af emittenter og anerkendte garantistillere

f) datoerne for tildeling af interne ratinger

g) de vigtigste data og den metode, der anvendes til at udlede den interne rating, herunder de vigtigste udgangshypoteser

h) oplysninger om den eller de personer, der har ansvaret for tildelingen af interne ratinger.

2. Den interne vurderingsprocedure skal være nærmere beskrevet i pengemarkedsforeningens fondsbestemmelser eller vedtægter, og alle de i stk. 1 omhandlede dokumenter skal stilles til rådighed, hvis pengemarkedsforeningens kompetente myndigheder eller pengemarkedsforeningens forvalters kompetente myndigheder anmoder herom.

Artikel 19

Delegerede retsakter

Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.

a) betingelserne for, at ratingmetoderne anses for at være forsvarlige, omhyggelige, systematiske og kontinuerlige, og betingelserne vedrørende validering, jf. artikel 16, stk. 2

b) definitionerne af hvert trin med hensyn til kvantificeringen af en emittents kreditrisiko, jf. artikel 17, stk. 2, litra a), og kriterier for at fastslå kvantificeringen af kreditrisikoen, jf. artikel 17, stk. 2, litra b)

c) de præcise referenceværdier for hver kvalitativ indikator og de numeriske referenceværdier for hver kvantitativ indikator. Disse referenceværdier for indikatorerne skal specificeres for hvert ratingtrin under hensyn til kriterierne i artikel 17, stk. 3

d) betydningen af væsentlig ændring, jf. artikel 16, stk. 3, litra c).

Artikel 20

Governance i forbindelse med kreditkvalitetsvurdering

1. De interne vurderingsprocedurer skal godkendes af den daglige ledelse, ledelsesorganet og, hvis en sådan findes, tilsynsfunktionen for pengemarkedsforeningens forvalter.

Disse parter skal have en god forståelse af forvalterens interne vurderingsprocedurer, interne ratingsystemer og ratingmetoder og indgående kendskab til de dertil knyttede rapporter.

2. Analyser af pengemarkedsforeningens kreditrisikoprofil baseret på interne ratinger skal udgøre en væsentlig del af den rapportering til parterne, der er omhandlet i stk. 1. I rapporteringen skal som minimum indgå risikoprofilen efter trin, migration mellem graderne, skøn over de relevante parametre pr. trin og sammenligning af de faktiske misligholdelsesfrekvenser. Rapporteringshyppigheden skal afhænge af, hvilke oplysninger der er tale om, og hvor vigtige de er, idet der dog som minimum skal ske årlig rapportering.

3. Den daglige ledelse skal løbende sikre, at den interne vurderingsprocedure fungerer efter hensigten.

Den daglige ledelse skal løbende holdes orienteret om, hvordan den interne vurderingsprocedure fungerer, de områder, hvor der er konstateret mangler, og fremskridt med hensyn til bestræbelser og tiltag, der er gjort for at rette op på tidligere konstaterede mangler.

Kapitel III

Forpligtelser vedrørende pengemarkedsforeningers risikostyring

Artikel 21

Porteføljebestemmelser for pengemarkedsforeninger med kort løbetid

Pengemarkedsforeninger med kort løbetid skal til enhver tid opfylde samtlige følgende porteføljekrav:

a) deres portefølje skal have en VGR på højst 60 måneder

b) deres portefølje skal have en VGR på højst 120 måneder

c) mindst 10 % af deres aktiver skal bestå af aktiver med udløb inden for en dag. Pengemarkedsforeninger med kort løbetid må ikke investere i andre aktiver end aktiver med udløb inden for en dag, hvis en sådan erhvervelse ville medføre, at pengemarkedsforeningen med kort løbetid ville have mindre end 10 % af sin portefølje investeret i aktiver med udløb inden for en dag

d) mindst 20 % af deres aktiver skal bestå af aktiver med udløb inden for en uge. Pengemarkedsforeninger med kort løbetid må ikke investere i andre aktiver end aktiver med udløb inden for en uge, hvis en sådan erhvervelse ville medføre, at pengemarkedsforeningen med kort løbetid ville have mindre end 20 % af sin portefølje investeret i aktiver med udløb inden for en uge. I forbindelse med denne beregning kan pengemarkedsinstrumenter medregnes i aktiver med udløb inden for en uge, forudsat at de kan sælges med afregning inden for de næste fem arbejdsdage.

da) De i litra c og d omhandlede daglige og ugentlige likviditetskrav forhøjes med henholdsvis: — 5 % af pengemarkedsforeningens aktiver, der værdiansættes under anvendelse af metoden med opgørelse til amortiseret kostpris — 10 % af pengemarkedsforeningens aktiver, der værdiansættes under anvendelse af metoden med opgørelse til amortiseret kostpris

Artikel 22

Porteføljebestemmelser for standardpengemarkedsforeninger

1. Standardpengemarkedsforeninger skal opfylde samtlige følgende porteføljekrav:

a) deres portefølje skal konstant have en VGR på højst 6 måneder

b) deres portefølje skal konstant have en VGL på højst 12 måneder

c) mindst 10 % af deres aktiver skal bestå af aktiver med udløb inden for en dag. Standardpengemarkedsforeninger må ikke investere i andre aktiver end aktiver med udløb inden for en dag, hvis en sådan erhvervelse ville medføre, at standardpengemarkedsforeningen ville have mindre end 10 % af sin portefølje investeret i aktiver med udløb inden for en dag

d) mindst 20 % af deres aktiver skal bestå af aktiver med udløb inden for en uge. Standardpengemarkedsforeninger må ikke investere i andre aktiver end aktiver med udløb inden for en uge, hvis en sådan erhvervelse ville medføre, at standardpengemarkedsforeningen ville have mindre end 20 % af sin portefølje investeret i aktiver med udløb inden for en uge. I forbindelse med denne beregning kan pengemarkedsinstrumenter medregnes i som 5 % af aktiver med udløb inden for en uge, forudsat at de kan sælges med afregning inden for de næste fem arbejdsdage.

da) De i litra c og d omhandlede daglige og ugentlige likviditetskrav forhøjes med henholdsvis: — 5 % af pengemarkedsforeningens aktiver, der værdiansættes under anvendelse af metoden med opgørelse til amortiseret kostpris — 10 % af pengemarkedsforeningens aktiver, der værdiansættes under anvendelse af metoden med opgørelse til amortiseret kostpris

2. Standardpengemarkedsforeninger må investere op til 10 % af deres aktiver i pengemarkedsinstrumenter, der er udstedt af en enkelt enhed.

3. Uanset den individuelle grænse i stk. 2, kan en standardpengemarkedsforening s om en indtagelse fra reglerne kombinere følgende, selv om det resulterer i, at op til 15 % af foreningens aktiver investeres i en enkelt enhed:

a) investeringer i pengemarkedsinstrumenter udstedt af den pågældende enhed

b) indlån i den pågældende enhed

c) ▌Derivater, der giver modpartsrisikoeksponering over for den pågældende enhed.

4. Investorerne i en standardpengemarkedsforening skal oplyses om alle porteføljeaktiver, som pengemarkedsforeningen investerer i henhold til stk. 2 og 5 .

5. En standardpengemarkedsforening må ikke have form af en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi.

Artikel 23

Kreditvurderinger af pengemarkedsforeninger

Når en pengemarkedsforening ønsker en ekstern kreditvurdering sker dette i medfør af og i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 462/2013;

Artikel 24

Kend din kunde-politik

1. Forvaltere af pengemarkedsforeninger skal indføre, implementere og anvende procedurer og udvise rettidig omhu for at fastslå antallet af investorer i en pengemarkedsforening, deres behov og adfærd og størrelsen af deres besiddelser med henblik på korrekt at forudsige effekten af samtidig indløsning fra flere investorers side, idet man som minimum tager højde for typen af investorer, det antal andele i fonden, som ejes af en enkelt investor, samt udviklingen i ind- og udgående pengestrømme. Med henblik herpå skal forvaltere af pengemarkedsforeninger som minimum tage hensyn til følgende faktorer:

a) identificerbare mønstre i investorers kontantbehov

b) investortypen

c) de forskellige investorers risikoaversion

d) graden af forbindelser eller nær tilknytning mellem forskellige investorer i pengemarkedsforeningen.

da) den cykliske udvikling i antallet af kapitalandele i foreningen

1a. Når pengemarkedsforeningernes investorer kanaliserer deres investeringer via en mellemmand, bør pengemarkedsforeningens forvalter indhente og mellemmanden fremlægge oplysninger, der gør det muligt for pengemarkedsforeningens forvalter at styre pengemarkedsforeningens likviditet og koncentration af investorer på hensigtsmæssig vis.

2. Forvaltere af pengemarkedsforeninger skal sikre:

a) at værdien af andele eller kapitalandele, der indehaves af en enkelt investor, ikke på noget tidspunkt overstiger værdien af aktiver med udløb inden for en dag

b) at en investors indløsning ikke har væsentlig indflydelse på pengemarkedsforeningens likviditetsprofil.

Artikel 25

Stresstestning

1. For hver pengemarkedsforening skal der findes solide stresstestningsprocesser, der giver mulighed for at identificere mulige hændelser eller fremtidige ændringer i de økonomiske forhold, der kan have ugunstige konsekvenser for pengemarkedsforeningen. Forvaltere af pengemarkedsforeninger skal jævnligt gennemføre stresstestning og udarbejde handlingsplaner for forskellige mulige scenarier. I tilfælde af pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi skal stresstestene for forskellige scenarier desuden give et skøn over forskellen mellem den konstante nettoaktivværdi pr. andel eller kapitalandel og den faktiske nettoaktivværdi pr. andel eller kapitalandel.

Stresstestene skal være baseret på objektive kriterier og tage hensyn til konsekvenserne af alvorlige sandsynlige scenarier. I stresstestscenarierne skal der som minimum tages hensyn til referenceparametre, herunder følgende faktorer:

a) hypotetiske ændringer i likviditetsniveauet for de aktiver, som pengemarkedsforeningen har i sin portefølje

b) hypotetiske ændringer i kreditrisikoniveauet for de aktiver, som pengemarkedsforeningen har i sin portefølje, herunder kredithændelser og ratinghændelser

c) hypotetiske bevægelser i rentesatserne

d) hypotetiske indløsningsniveauer.

da) hypotetiske udvidelser eller indsnævringer i spændet mellem de indekser, som rentesatserne for porteføljepapirerne er knyttet til

db) hypotetiske makrosystemiske rystelser, der påvirker økonomien som helhed.

2. I tilfælde af pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld og detailpengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi skal stresstestene for forskellige scenarier desuden give et skøn over forskellen mellem den konstante nettoaktivværdi pr. andel eller kapitalandel og nettoaktivværdien pr. andel eller kapitalandel. Forvaltere af pengemarkedsforeninger skal på grundlag af resultatet af stresstestene udarbejde genopretningsplaner for forskellige mulige scenarier. Genopretningsplanerne skal godkendes af den kompetente myndighed.

▌

4. Der skal gennemføres stresstestning med en hyppighed, der fastsættes af bestyrelsen for pengemarkedsforeningen ▌under hensyn til, hvad der er et passende og hensigtsmæssigt interval i lyset af markedsvilkårene, og under hensyn til eventuelle påtænkte ændringer i pengemarkedsforeningens portefølje. Hyppigheden skal som minimum være hvert kvartal.

4a. Hvis stresstesten viser, at pengemarkedsforeningen er sårbar, skal pengemarkedsforeningens forvalter træffe foranstaltninger for at styrke pengemarkedsforeningens robusthed, herunder foranstaltninger, der forbedrer likviditeten eller kvaliteten af pengemarkedsforeningens aktiver og øjeblikkeligt orientere de kompetente myndigheder om de foranstaltninger der er truffet..

5. Der skal forelægges en udførlig rapport med resultaterne af stresstesten og et forslag til handlingsplan for bestyrelsen for pengemarkedsforeningen. Bestyrelsen skal om nødvendigt ændre den foreslåede handlingsplan og godkende den endelige handlingsplan. Rapporten arkiveres i mindst fem år.

▌

6. Den i stk. 5 omhandlede rapport forelægges for pengemarkedsforeningens kompetente myndighed . De kompetente myndigheder fremsender rapporten til ESMA.

▌

Kapitel IV

Værdiansættelsesbestemmelser og regnskabsmæssig behandling

Artikel 26

Værdiansættelse af pengemarkedsforeningers aktiver

1. Pengemarkedsforeningers aktiver skal værdiansættes mindst dagligt. Resultaterne af denne værdiansættelse offentliggøres dagligt på pengemarkedsforeningens websted. Uden at det berører artikel 27, st. 4, litra a og b, foretages værdiansættelsen af en uafhængig tredjepart som anvender metoden med markedsværdipriser eller modelværdipriser. Den kan ikke foretages ar pengemarkedsforeningen selv, dens forvalter af aktiverne eller af dens sponsor.

2. Uden at det berører artikel 27, stk. 4n værdiansættes pengemarkedsforeningers aktiver skal så vidt muligt ved en opgørelse til markedsværdi.

3. Når der foretages opgørelse af aktiverne til markedsværdi, anvendes den mere forsigtighedsbaserede del af købs- og salgsbuddet, medmindre der kan indgås handel til middelkurs. Når metoden med markedsværdipriser anvendes, må der kun anvendes markedsdata af forsvarlig kvalitet leveret af anerkendte og uafhængige leverandører af værdiansættelsesoplysninger på betingelse af, at det ikke i unødig grad skader afregning samme dag . Kvaliteten af markedsdataene vurderes på grundlag af samtlige følgende faktorer:

a) antallet af modparter og disses kvalitet

b) volumen og omsætning i markedet for det pågældende aktiv

c) emissionsstørrelsen og den andel af emissionen, som pengemarkedsforeningen påtænker at købe eller sælge.

4. Hvis det ikke er muligt at anvende metoden med markedsværdipriser, eller hvis kvaliteten af markedsdataene ikke er tilfredsstillende, værdiansættes en pengemarkedsforenings aktiv konservativt gennem metoden med modelprisværdi. Modellen skal give et præcist skøn over det pågældende aktivs indre værdi på grundlag af følgende ajourførte nøglefaktorer:

a) volumen og omsætning i markedet for det pågældende aktiv

b) emissionsstørrelsen og den andel af emissionen, som pengemarkedsforeningen påtænker at købe eller sælge

c) markedsrisikoen, renterisikoen og kreditrisikoen i forbindelse med det pågældende aktiv.

Når metoden med modelværdipris anvendes, må der ikke anvendes metoder baseret på amortiseret kostpris.

Ved anvendelse af metoden med modelprisværdi må man udelukkende anvende værdiansættelsesoplysninger fra anerkendte og uafhængige leverandører, og værdiansættelsesmetoden i modellen skal godkendes af den kompetente myndighed for pengemarkedsforeningen.

5. Som en undtagelse fra stk. 1-4 kan aktiverne i en pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld og en detailpengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi værdiansættes under anvendelse af metoden med opgørelse til amortiseret kostpris.

Artikel 27

Beregning af nettoaktivværdien pr. andel eller kapitalandel

1. Uden at det berører bestemmelserne i artikel 2, punkt 13b beregnes den faktiske aktivværdi pr. andel eller kapitalandel som forskellen mellem summen af alle aktiverne i en pengemarkedsforening og summen af alle passiverne i en pengemarkedsforening, der værdiansættes i overensstemmelse med metoden med markedsprisværdi eller modelprisværdi divideret med antallet af cirkulerende andele eller kapitalandele i pengemarkedsforeningen.

Første afsnit finder anvendelse på alle pengemarkedsforeninger herunder pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi, pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld og detailpengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi:

2. Den faktiske aktivværdi pr. andel eller kapitalandel afrundes til nærmeste basispoint eller modværdien hertil, hvis nettoaktivværdien offentliggøres i en valutaenhed.

3. Den faktiske aktivværdi pr. andel eller kapitalandel i en pengemarkedsforening beregnes mindst dagligt.

4. Ud over at beregne den faktiske aktivværdi pr. andel eller kapitalandel i overensstemmelse med stk. 1-3, kan pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet ligeledes offentliggøre en konstant aktivværdi pr. andel eller kapitalandel, såfremt samtlige følgende betingelser er opfyldt:

a) anvendelse af metoden med opgørelse til amortiseret kostpris i forbindelse med værdiansættelsen af aktiver med en resterende løbetid på mindre end 90 dage; alle aktiver med en løbetid på over 90 dage værdiansættes efter metoden med markedsprisværdi eller modelprisværdi;

b) ved værdiansættelsen rundes aktiverne op til to decimaler på betingelse af, at den konstante aktivværdi ikke afviger fra den faktiske aktivværdi med mere en 20 basispoint og fire decimaler derefter;

c) ved værdiansættelsen rundes aktiverne op til to decimaler på betingelse af, at den konstante aktivværdi ikke afviger fra den faktiske aktivværdi med mere en 20 basispoint og fire decimaler derefter;

d) indlæse eller optage til den faktiske aktivværdi pr. andel eller kapitalandel, som skal rundes op ti fire decimaler eller mindre i de tilfælde for den faste aktivværdi afviger fra den faktiske aktivværdi med mere end 20 basispoint;

e) mulige investorer orienteres klart og skriftligt forud for indgåelsen af kontrakten om de situationer, hvor fonden ikke længere vil indløse eller optage til en fast aktivværdi;

f) Forskellen mellem den konstante aktivværdi pr. andel eller kapitalandel og den faktiske aktivværdi pr. andel eller kapitalandel skal løbende overvåges og offentliggøres dagligt på pengemarkedsforeningens website.

5. Fire år efter denne forordning ikrafttrædelse foretager Kommissionen en vurdering af resultaterne og gennemførelsen af forordningen herunder af, hvor hyppigt den i artikel 27, stk. 4, litra d, omhandlede sikkerhedsmekanisme er blevet bragt i anvendelse, og forelægger vurderingen for Europa-Parlamentet og Rådet.

Godkendelse af pengemarkedsforening med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet udløber fem år efter datoen for nærværende forordnings ikrafttrædelse.

Kommissionen undersøger om pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet på behørig vis har mindsket systemiske risici og andre trusler mod den finansielle stabilitet i hele eller dele af Unionens finanssystem På grundlag af resultaterne af denne vurdering og følgerne for den finansielle stabilitet fremsætte Kommissionen lovforslag i henhold til første afsnit, herunder om muligheden for at ophæve andet afsnit.

▌

Artikel 28

Emissions- og indløsningskurs

1. Andele eller kapitalandele i pengemarkedsforeninger med undtagelse af pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi med lav volatilitet, som behandles i overensstemmelse med artikel 7, stk. 4, udstedes eller indløses til en kurs, der svarer til nettoaktivværdien i pengemarkedsforeningen pr. andel eller kapitalandel.

2. Uanset stk. 1 udstedes eller indløses andele eller kapitalandele i detail pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi og pengemarkedsforeninger med konstant nettoaktivværdi baseret på offentlig gæld til en kurs, der svarer til den konstante nettoaktivværdi i