1.2.2.

EØSU undrer sig over, hvorfor der er så få henvisninger, om nogen overhovedet, til mange af de seneste, uhyre vigtige udviklinger, der berører såvel EU som Asien. Der er eksempelvis: — intet forsøg på at identificere eller undersøge nogen af de største strategiske udfordringer, som Europa kommer til at stå over for, i sine fremtidige forbindelser med Asien — ingen tilskyndelse til eller undersøgelse af asiatisk ledede forbindelsesmuligheder eller investeringsspørgsmål rettet helt eller delvist mod Europa — ingen reference til de større handels- eller økonomipartnerskabsaftaler mellem EU og førende asiatiske lande, som enten allerede er i kraft eller undervejs. Vi finder det overraskende, at man udelader enhver henvisning til den seneste økonomiske partnerskabsaftale mellem EU og Japan, som er den vigtigste af sin art (og nu er trådt i kraft) — ingen henvisninger under »Konnektivitet mellem mennesker« til nogen af de eksisterende civilsamfundsdialoger mellem EU og Asien, navnlig de vigtigste af civilsamfundets tilsynsorganer, der blev oprettet under disse handelsaftaler — intet forsøg på at evaluere civilsamfundets potentielle rolle på trods af dets aktive tilsynsrolle, navnlig i betragtning af at der kun er begrænset tradition herfor i Asien — intet forsøg på at undersøge sociale spørgsmål, selv om disse ofte er vigtige for sådanne organer. Her tænkes på gennemførelse af centrale ILO-konventioner, fremme af ligestilling mellem kønnene (mål 5 for bæredygtig udvikling) eller sågar menneskerettigheder — ingen angivelse overhovedet af det kinesiske »ét bælte, én vej« -initiativ (BRI) — på trods af at BRI ikke kun er rettet mod Europa, men også påvirker alle andre asiatiske lande, og selv om der foreslås konkret støtte til handel og infrastruktur samt finansiel støtte — ingen hensyntagen til risikoen for, at BRI kan forårsage store gældskrav uden skabelse af nye job, eller nogen som helst undersøgelse af de potentielle strategiske muligheder eller udfordringer for Europa — blot et flygtigt forsøg på at se nærmere på EU's strategi over for Centralasien, og på hvordan den påvirkes af det strategiske magtspil i området, der indbefatter Kina, Den Russiske Føderation og mange andre lande, herunder Tyrkiet, Iran og Indien — ingen henvisning til eller vurdering af Den Eurasiske Økonomiske Union, der er oprettet af Rusland, og som omfatter både europæiske og centralasiatiske lande, med ambitioner om yderligere ekspansion — ingen henvisning til forvaltning af efterspørgslen efter energi og de konkurrerende interesser for de enorme kulbrinteforekomster i Centralasien — bortset fra henvisningen til at »støtte energikonnektivitet mellem og med partnere i Asien« — ingen henvisning til aktuelle konnektivitetsinitiativer vedrørende transport eller energi, såsom Den Mellemstatslige Kommission for transportkorridoren Europa-Kaukasus-Asien (TRACECA) (2) — intet forsøg på at forbinde transport og behovet for infrastruktur i regionen med eksempelvis mål 9 for bæredygtig udvikling, som omhandler infrastruktur — heller ingen henvisning til de udfordringer, som både EU og Asien står over for med hensyn til opfyldelse af målene i Parisaftalen om klimaændringer, navnlig hvad angår miljøforurening — ingen henvisning til den stigende fare for væbnede konflikter med anvendelse af rumteknologi og digital teknologi eller behovet for dialog med de asiatiske lande — ingen henvisning til, hvordan man bedst kan samarbejde med asiatiske lande om at styrke internationale organisationer, navnlig WTO — Indien nævnes kun i forbifarten til trods for landets størrelse og potentielle styrke — og Iran, som i stadig større omfang er en central aktør i den bredere region, er blot nævnt én gang.