MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET,EUROPA-PARLAMENTET, DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG, REGIONSUDVALGET OG DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK - Rapport om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter

Rapporten om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter, der er tilknyttet som bilag, har tre formål:

- At gøre detaljeret status over, hvor langt man er kommet med forberedelserne få måneder før overgangen til euroen. Dokumentets længde skyldes, at der er tale om en meget kompliceret operation, og at virkningerne heraf er meget omfattende, idet de direkte berører alle forbrugere, offentlige forvaltninger og europæiske økonomiske aktører.

- At fremlægge et fuldstændigt, sammenfattende dokument for Eurogruppen om, hvor langt man er nået med arbejdet.

- At fortsætte det arbejde, Kommissionen har igangsat ved at indkredse og videreformidle de former for god praksis, som det navnlig vil være nyttigt at anvende for at sikre en vellykket overgang til eurosedler og -mønter.

Formålet med dokumentet er på den mest objektive måde at give et billede af, hvor langt man er nået med forberedelserne. De på nationalt plan ansvarlige for koordineringen af overgangen til euroen er blevet hørt i forbindelse med udarbejdelsen af rapporten.

1.1 Hvordan ser situationen ud-

Virksomhederne

Generelt går de store virksomheders forberedelse fremad i et tilfredsstillende tempo. De små og mellemstore virksomheder og navnlig de meget små virksomheder har imidlertid tendens til at undervurdere opgavens størrelse og risiciene ved at forberede sig for sent. I henhold til den seneste Flash Eurobarometer-undersøgelse (januar 2001) er det således kun 26% af de små og mellemstore virksomheder, der siger, at de allerede er forberedt på indførelsen af euroen. Næsten halvdelen af virksomhederne har endnu ikke udarbejdet en handlingsplan for overgangen til euroen. Undersøgelsen viser imidlertid, at der er tendens til, at jo større virksomheden er, desto bedre forberedt er den. De seneste måneder er situationen for f.eks. de mellemstore virksomheder blevet bedre. Hidtil har næsten en tredjedel af virksomhederne endnu ikke indset, at 1. januar 2002 er skæringsdatoen for den fuldstændige overgang til euroen.

( Det er nødvendigt at informere mere, navnlig de små og mellemstore virksomheder.

Forbrugerne

Eurobarometer-undersøgelsen fra januar 2001 om borgernes holdning til euroen viser, at de undertiden har et temmelig uklart billede af den nye valuta. Dette gælder både for så vidt angår bestræbelserne for at lære den nye værdiskala (flertallet af forbrugerne lægger ikke særlig meget mærke til den dobbelte prisangivelse, og 80% kan endnu ikke huske nogen priser i euro) og selve eurobegrebet (en tredjedel af borgerne tror, at vekselkursen for euroen endnu ikke er endeligt fastsat). Næsten hver fjerde tror, at de eurosedler og -mønter, der udstedes i deres land, kun er gyldige her og har ikke forstået selve betydningen af begrebet den fælles valuta. Hver femte ved heller ikke, at indførelsen af euroen medfører, at de nationale valutaer forsvinder. Der er imidlertid sket betydelige fremskridt for så vidt angår kendskabet til tidsplanen, idet 60% af borgerne kender den nøjagtige dato for indførelsen af eurosedler og -mønter (mod 40% i november 2000), men kan ikke huske de nærmere deltaljer (de mener f.eks. i gennemsnit, at det tidsrum, hvori der vil være to valutaer i omløb, er på seks måneder).

( De mange informationskampagner har hidtil kun haft en beskeden virkning. Det er endnu svært at få forbrugerne til at interessere sig for euroen. Der vil sandsynligvis ske en udvikling i denne situation i begyndelsen af andet halvår, når de offentlige værker og bankerne i forbindelse med bankkonti og betalingsoverførsler før tiden vil gå over til at anvende euroen, hvilket medvirker til, at borgerne i stadig højere grad bliver omgivet af euroen. Forbrugerne har dog brug for praktisk oplysning og undervisning.

De offentlige forvaltninger

Alle eurolande har offentliggjort en plan for de offentlige forvaltningers overgang til euroen og en plan med de nærmere detaljer for ombytningen af sedler og mønter. I de fleste eurolande har det været fakultativt at anvende euroen fra januar 1999 (januar 2001 i Grækenland) i forbindelse med næsten alle pengestrømme og ved fremlæggelsen af finansielle oplysninger for de offentlige myndigheder. De fleste lande har valgt først at gå over til euroen på konti efter overgangsperioden. De offentlige myndigheder skal træffe en lang række beslutninger vedrørende navnlig tilpasningen af de midler, den brede offentlighed anvender i forbindelse med den daglige kontakt med forvaltningen, og tilpasningen af de omregnede beløb, som generelt afrundes i den nationale valuta. I de fleste tilfælde kræves der for at træffe disse beslutninger supplerende bestemmelser, som er ved at blive vedtaget. De offentlige forvaltninger i medlemsstaterne begynder i højere grad at anvende euroen i forbindelse med deres aktiviteter og relationer med erhvervslivet og borgerne.

( De nationale forvaltninger er generelt forberedt og giver borgerne mulighed for i ret så mange situationer at anvende euroen. Få af dem har på mere frivillig basis gennemført en strategi [1] med henblik på at få hele økonomien med.

[1] F.eks. ved at gå over til euroen allerede i år i forbindelse med offentlige kontrakter og aflønning af offentligt ansatte.

Banker og finansielle institutioner

Bankverdenen har ført en meget aktiv politik for at sikre forberedelsen af indførelsen af euroen, som generelt har medført, at de i deres relationer med kunderne tidligt er gået over til at anvende euroen. Tilpasningen af pengeautomaterne i 2002 skal ske meget hurtigt, helst straks, i de fleste af eurolandene, og der vil hovedsagelig kunne hæves små sedler i automaterne for derved at mindske de erhvervsdrivendes problemer med byttepenge. Ombytningen af nationale sedler til euro vil være gratis og kan ske i ubegrænset omfang i de fleste eurolande i det tidsrum, hvor der er to valutaer i omløb. Indførelsen af eurosedler og -mønter kræver, at der etableres et eurobetalingsområde. Der arbejdes på sagen, men det går langsomt, og der er risiko for, at arbejdet ikke er færdig til januar 2002. Betalinger på tværs af grænserne, der ikke foretages i kontanter, vil derfor fortsat koste langt mere end nationale betalinger, hvilket borgerne ikke vil kunne forstå. Kommissionen har påpeget, at dette vil være i strid med målsætningen om, at alle potentielle fordele ved Den Økonomiske og Monetære Union skal komme forbrugerne og de økonomiske aktører til gavn. Kommissionen opfordrer i tæt samarbejde med Den Europæiske Centralbank meget stærkt aktørerne til at tilvejebringe de nødvendige redskaber for at rette op på denne situation.

( Næsten alle nationale banker har besluttet at spille en fremtrædende rolle i forbindelse med overgangen til euroen ved at tage initiativ til at gå over til den nye valuta i begyndelsen af andet halvår i forbindelse med betalingsoverførsler. Dette er i meget høj grad med til at skabe opmærksomhed omkring euroen blandt de økonomiske aktører. Der kræves imidlertid en hurtig indsats for at komme videre med etableringen af et eurobetalingsområde. Kommissionen har til hensigt at gøre alt, hvad der står i dens magt, og at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at omkostningerne ved transaktioner på tværs af grænserne pr. 1. januar 2002 kommer til at ligge tættere på omkostningerne ved nationale transaktioner.

1.2 Hvilke konklusioner kan der drages af gennemførelsen af Kommissionens henstilling af 11. oktober 2000-

Kommissionen opfordrede navnlig til følgende:

- Bankkonti og dertil knyttede pengerepræsentativer skal (medmindre kunden udtrykkeligt giver anden instruks) overgå til euro i begyndelsen af tredje kvartal 2001. På det tidspunkt var det kun de belgiske og de franske banker, der havde planlagt dette. I dag er det næsten sket overalt. I Tyskland, Frankrig, Østrig, Italien, Portugal, Luxembourg og Belgien går bankerne over til euroen i juli 2001, i Spanien i september, i Finland i oktober og i Grækenland i december. Nogle banker i Nederlandene har også planlagt at gøre det. Kun i Irland er der ikke planer herom.

- Priserne på alle varer, der sælges ved fjernsalg eller i detailforretninger, hvor kontant betaling er dominerende, skal angives i euro med modværdien i national valuta. I fælleserklæringen vedtaget af europæiske repræsentanter for forbrugerne, de erhvervsdrivende og de små og mellemstore virksomheder den 2. april 2001 i Bruxelles fastsættes det, at priserne i stadig større omfang skal angives i euro, og således at prisen i euro er mere tydelig end prisen i den nationale valuta, samt at der i tidsrummet mellem september og begyndelsen af december 2001 skal ske en fastsættelse af psykologiske priser i euro. Denne europæiske aftale skal nu gennemføres på nationalt plan.

- Bankernes ombytning af kundernes sedler og mønter skal være gratis, men ved større beløb vil det dog i den periode, hvor både nationale sedler og mønter og euro er i omløb, være obligatorisk at give banken besked herom på forhånd. Det vil være tilfældet i alle eurolande med undtagelse af Østrig (hvor der dog er et højt loft på 50 000 ATS, dvs. 3633,64 EUR) og Irland.

- Ombytningen af sedler og mønter for personer, der ikke er kunder i den pågældende bank, skal i den periode, hvor der er to valutaer i omløb, være gratis, ofte med et loft, som banken selv kan fastsætte. Dette vil være tilfældet i alle eurolande med undtagelse af Tyskland - hvor størstedelen af bankerne ikke ønsker at ombytte den nationale valuta til euro for personer, der ikke er kunder hos dem - og Nederlandene og Østrig, hvor der generelt skal betales et gebyr.

- Der skal træffes foranstaltninger for at give borgerne mulighed for at ombytte sedler og mønter i den nationale valuta til euro i forretningsbanker i et vist tidsrum efter udløbet af perioden med to valutaer i omløb. Alle eurolande har truffet foranstaltninger med henblik herpå, hvilket for det meste (undertiden mod betaling) gør det muligt at ombytte frem til udgangen af juni eller udgangen af december.

- Medlemsstaterne skal vedtage bestemmelser, der sikrer, at mønter kan ombyttes i de officielle institutioner længe nok, efter at de er ophørt med at være lovligt betalingsmiddel, til at møntindehavere med bopæl i udlandet har mulighed for at returnere dem. Med undtagelse af Portugal, hvor dette tidsrum er lidt kort (udgangen af december 2002), har alle eurolande truffet foranstaltninger med henblik herpå. Det vil være muligt at ombytte i centralbanken i to år i Grækenland, frem til udgangen af 2004 i Belgien og Luxembourg, i tre år i Frankrig, i ti år i Italien og Finland, i 30 år i Nederlandene og uden tidsbegrænsning i de øvrige lande.

- Der skal allerede i de første dage af 2002 stilles en tilstrækkelig mængde små pengesedler til rådighed i pengeautomater eller på anden egnet vis En del eller alle pengeautomater i eurolandene med undtagelse af Finland vil indeholde små sedler (5 og 10 euro). I aftalen af 19. februar 2001 mellem Kommissionen og tre europæiske banksammenslutninger fastsættes det ligeledes, at beløb af almindelig størrelse, der hæves i bankerne, skal være i små sedler i de første uger af 2002.

- De erhvervsdrivende skal udelukkende give tilbage i euro i 2002. De offentlige forvaltninger og/eller erhvervsorganisationer i alle eurolande har henstillet til de erhvervsdrivende at gøre det.

1.3 Hvilke former for god praksis er der indkredset i meddelelsen-

Opgaven er anderledes end i forbindelse med en henstilling, idet det ikke drejer sig over at afstikke generelle retningslinjer af politisk art, men at fremhæve konkrete, punktuelle ideer, der reelt er gennemført i det ene eller andet euroland, og som med fordel kan anvendes i de øvrige. Denne meddelelse kan være med til at sikre dette. Visse foranstaltninger kan sandsynligvis gennemføres inden den 1. januar 2002, mens andre først kan gennemføres i det tidsrum, hvor der er to valutaer i omløb.

1.3.1 Ti eksempler på foranstaltninger, der er nyttige at træffe inden den 1. januar 2002

( I bredt omfang at uddele omregnere til småhandlende, for at de kan beregne byttepengenes størrelse.

I de store varehuse findes der kasser, der gør det muligt at beregne byttepengenes størrelse, også i tilfælde af kombinerede betalinger. Det vil sjældent være tilfældet for småhandlende, for hvem det manglende specialudstyr i høj grad vil gøre det vanskeligt at sidde ved kassen. Der findes billigt udstyr i lommeregnerformat på markedet, men ordrerne herpå lader vente på sig. Disse redskaber er imidlertid nødvendige for at undgå, at der danner sig køer i nærbutikkerne og for at mindske risikoen for at give forkert tilbage. De kan distribueres ad mange kanaler, f.eks. handelskamre, banker, handelsforeninger og offentlige forvaltninger.

( At skabe og formidle enkle midler til beregning af behovet for kontanter.

Det er relativt svært for en handlende at beregne, hvor stort behovet er for før tiden at blive forsynet med euro, og hvor stor en kassebeholdning den pågældende har brug for i begyndelsen af 2002. Dette er imidlertid væsentligt, fordi han skal bestille de nødvendige mønter og sedler. Østrig, Irland og Nederlandene er hidtil de eneste tre lande, der har udformet og uddelt små softwarepakker til de erhvervsdrivende, således at de kan beregne deres behov for før tiden at få udleveret euro og deres kassebeholdningsbehov.

( Med forbrugerens samtykke sammen med byttepengene at udlevere møntsæt i de sidste dage af december.

Denne idé, som navnlig de nederlandske erhvervsdrivende planlægger at anvende, er relativ let at gennemføre, idet møntsættene alle har en værdi, der svarer til et rundt beløb i den nationale valuta (f.eks. 100 FRF og 500 BEF). Dette kan være med til at øge antallet af sædvanlige distributionskanaler og derved den mængde euro, forbrugerne får udleveret inden 1. januar. Derved mindskes forbrugernes problemer med at kunne betale det nøjagtige beløb og de erhvervsdrivendes med byttepenge i de første dage af 2002.

( At give arbejdsgiverne tilladelse til at tilbyde deres personale små møntsæt.

De belgiske myndigheder har f.eks. givet arbejdsgiverne tilladelse til som et socialt gode at give al deres personale et møntsæt (kan fratrækkes virksomhedens forretningsudgifter). Dette vil desuden være med til at øge mængden af euro, der distribueres inden skæringsdatoen.

( At fylde pengeautomaterne med små sedler i de sidste dage af december.

Dette er navnlig planen i Tyskland og Nederlandene. Det vil gøre det muligt at sænke værdien af de sedler, der anvendes de første dage af januar 2002 og derved i sig selv mindske den mængde byttepenge i euro, der kræves, og lette de erhvervsdrivendes logistiske problemer.

( På forhånd at fylde pengeautomaterne med eurosedler.

Flere store banker har til hensigt at gøre dette, navnlig i Belgien og i lande, hvor pengeautomaterne har fire pengekassetter. Eurokassetten vil normalt blive aktiveret elektronisk den 1. januar kl. 00.00, således at offentligheden straks kan begynde at få eurosedler.

(At sende eksperter ud til de erhvervsdrivende for at forklare dem om overgangen til euroen.

Det har handelskammeret i Lille f.eks. gjort ved at få eksperter til at gå fra dør til dør i de stille timer af dagen for at forklare de erhvervsdrivende om retningslinjerne for overgangen til euroen. Det kunne være nyttigt på initiativ af handelskamre, håndværksråd eller lokale myndigheder at træffe denne type foranstaltninger generelt.

( At skrive til alle virksomheder for at minde dem om deres forpligtelser.

Flere medlemsstater som f.eks. Frankrig, Belgien og Luxembourg har skrevet til alle momsregistrerede virksomheder for at minde dem om de forskellige skæringsdatoer og gøre dem opmærksom på de regnskabs- og skattemæssige forpligtelser, de har i 2002 ved overgangen til euroen. Dette er med til at forbedre oplysningen af virksomhederne, navnlig de mindre, og begrænse misforståelserne.

( At gennemføre simulerede betalinger i euro.

Der er allerede blevet gennemført et stort antal foranstaltninger af denne type, hvor der i et meget begrænset tidsrum blev sat jetoner eller kunstige penge med en "værdi" svarende til euroens i omløb, ofte på initiativ af lokale myndigheder. Sådanne forsøg gør det muligt for enkeltpersoner at vænne sig til at betale i euro på en forbrugervenlig måde.

( At involvere alle lokale aktører i informationskampagner vedrørende euroen.

Det er f.eks. blevet gjort i Barcelona-regionen, hvor myndighederne i hver by har opfordret alle lokale økonomiske aktører til at mødes for at oprette lokale grupper, der følger overgangen til euroen og koordinerer informationskampagner rettet mod befolkningen og små og mellemstore virksomheder.

1.3.2 Ti eksempler på foranstaltninger, der er nyttige at træffe efter 1. januar 2002

( At forskyde datoen for udsalgets start, hvis det er planlagt til første uge af januar.

Det har man f.eks. planlagt i Belgien, hvor udsalget vil blive fremrykket 2-3 uger efter 3. januar. Det vil være ønskeligt, at udsalget starter enten ved udgangen af december eller efter anden uge i januar. Traditionelt er de tre første dage med udsalg de mest aktive. Ved at udgå, at datoen for overgangen til euroen og datoen for udsalgets start falder sammen undgås det samtidig, at den travleste handelsperiode falder sammen med den periode, hvor forbrugere og erhvervsdrivende har nok at gøre med at styre problemerne med kontanter.

( At tillade, at de nationale sedler gøres ubrugelige.

I Belgien har man allerede besluttet at lade bankfilialerne gøre de nationale pengesedler ubrugelige ved at perforere dem i 2002, og i Frankrig undersøger man mulighederne herfor. Selv om dette kan skabe visse tekniske problemer (f.eks. er det nødvendigt at passe på, at de perforerede pengesedler ikke afvises af pengeoptællingsmaskinerne), er det med til i betydelig grad at mindske de sikkerheds- og forsikringsmæssige problemer, især hvis denne foranstaltning ledsages af en række administrative bestemmelser, således at det kun er bankerne, der kan ombytte disse sedler i centralbanken.

( At udforme standardmetoder for returnering af nationale mønter.

Det vil f.eks. være tilfældet i Frankrig. Det kan gøres på to forskellige måder afhængig af, hvorledes bankerne fungerer. Hvis de regelmæssigt modtager de erhvervsdrivendes kassebeholdning og krediterer deres konti herfor og hver morgen udleverer en standardkassebeholdning, vil det være nyttigt at give de erhvervsdrivende en standardpakke i euro svarende til et rundt beløb i den nationale valuta. Hvis de erhvervsdrivende modtager en kassebeholdning i euro svarende til værdien af den kassebeholdning, de deponerede dagen før, vil det være nyttigt at give dem et kit til brug ved returnering af nationale mønter svarende til et rundt beløb i euro. Sådanne foranstaltninger vil sikre, at de nationale mønter hurtigt returneres.

( At lægge de nationale sedler og mønter, der kommer i kassen, til side.

De fleste store varehuse har til hensigt at lægge de nationale sedler og mønter, de modtager, i en boks under kassen. Hvis personen ved kassen har let adgang til de nationale sedler og mønter, og forbrugeren kan se dette, risikerer man, at de kunder, der betaler med den nationale valuta, beder om at få byttepenge i samme valuta, hvilket i høj grad vil modarbejde indførelsen af euroen. Det er i alles interesse at begrænse anvendelsen af to valutaer mest muligt.

( At ansætte en eller flere personer til specifikt at besvare spørgsmål om euroen i store varehuse og stormagasiner.

Alle simulationer viser, at det forhold, at der er to valutaer i omløb, i betydelig grad forlænger den tid, det tager at betale ved kassen, hvilket vil få en negativ virkning for omsætningen. For at mindske problemerne med køer er det som minimum nødvendigt at sørge for, at alle kundernes spørgsmål vedrørende euroen besvares uden for kasserne, hvilket flere store varehuse er ved at forberede. At skulle koncentrere sig om både at give penge tilbage og at besvare spørgsmål fra kunder, der er dårligt informeret, ved samme kasse kan skabe problemer og forlænge køerne.

( At stille euroomregnere til rådighed for kunderne.

Den periode, hvori der er to valutaer i omløb, kan være svær, og der kan ske fejl. For hurtigt at kunne behandle eventuelle klager fra kunderne er det ønskeligt, at der ved kasserne stilles euroomregnere til rådighed for kunderne. De europæiske repræsentanter for de erhvervsdrivende har i øvrigt forpligtet sig hertil i en fælleserklæring af 2. april 2001 [2].

[2] Belgien har via nettet af apoteker uddelt omregnere til alle enker, enkemænd, invalide og pensionister over 66 år og forældreløse.

( At åbne en del eller alle banker den 1. januar 2002

Dette er bl.a. planlagt i de nederlandske og de tyske banker og sparekasser. Det vil lette overgangen til eurosedler og -mønter, idet ombytningen af den nationale valuta til euro allerede starter den første dag. Det vil også indgyde aktørerne tillid. Hvis der skulle være problemer med at få personale den dag, kan man eventuelt nøjes med kun at lade de erhvervsdrivende få adgang [3].

[3] Det er tilfældet i Nederlandene, hvor kun de erhvervsdrivende kan komme og hæve de eurosedler, de har bestilt.

( Hurtigst muligt at tilpasse pengeautomaterne til euroen.

I alle eurolandene er det først og fremmest via pengeautomaterne, at forbrugerne får fat i pengesedler. I fem lande (Belgien, Tyskland, Luxembourg, Nederlandene og Østrig) vil der pr. 1. januar i alle pengeautomater kun være euro for derved at skabe betingelserne for en hurtig indførelse af den nye valuta. Et væsentligt element i forbindelse med overgangen til euroen er derfor, at pengeautomaterne hurtigt tilpasses.

( At forlænge bankernes åbningstider.

Dette er allerede planlagt i mange banker i de første to uger af januar 2002, hvilket vil være med til at lette ombytningen af kontanter og begrænse omfanget af nationale pengesedler til betaling af køb i forretninger (og dermed problemerne med byttepenge).

( At sikre, at de beløb, der hæves i bankerne, er i små sedler.

Dette er bl.a. planlagt i Belgien, Spanien og Tyskland og indgår som en del af den aftale, Europa-Kommissionen og tre europæiske bankorganisationer indgik den 19. februar 2001 [4]. Denne foranstaltning supplerer på nyttig vis ovennævnte foranstaltning med at fylde pengeautomaterne med små pengesedler og gør det således muligt at mindske problemerne med byttepenge.

[4] Der er tale om European Banking Federation, European Association of Cooperative Banks og European Savings Bank Group.

Det skal desuden påpeges, at det er nødvendigt at gøre, hvad der er muligt for enkeltvis at informere personer, der er isoleret fra de sædvanlige informationskilder. En række "tillidsvækkende personer", som f.eks. socialrådgivere, familielæger og ansatte på plejehjem, kan spille en vigtig rolle, fordi de har mulighed for at påvirke deres omgivelser og de personer, de ser, til at bruge euroen. Ingen af disse idéer er revolutionerende, men sammen kan de være med til at "smøre hjulene" i det tunge og komplekse maskineri, der sættes i gang i forbindelse med ombytningen.

Rapport

om forberedelserne

til indførelsen af eurosedler og -mønter

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. Indledning 15

2. Status over forberedelserne 16

2.1. Virksomhedernes forberedelser 16

2.1.1. Status 16

2.1.1.1. De store virksomheder 16

2.1.1.2. Små og mellemstore virksomheder. 17

2.1.2. Omfanget af anvendelsen af euroen 19

2.1.2.1. Regnskaber i euro 19

2.1.2.2. Konti i euro 20

2.1.2.3. Betalinger i euro 20

2.2. De finansielle institutioners forberedelser 21

2.2.1. Forberedelserne til 2001 21

2.2.1.1. Tidlig overgang til euroen på konti og i forbindelse med betalingsoverførsler 21

2.2.1.2. Forhåndsdistribution af eurosedler og -mønter og videredistribution 22

2.2.2. Forberedelserne til 2002 22

2.2.2.1. Distribution af euro til forbrugerne 23

2.2.2.2. Ombytning af nationale sedler og mønter til euro 23

2.3. Forvaltningernes forberedelser 24

2.3.1. De nationale forvaltninger 24

2.3.1.1. Tilpasning af den retlige ramme 24

2.3.1.2. Interne forberedelser 26

2.3.1.3. De offentlige forvaltningers anvendelse af euroen. 27

2.3.2. De lokale forvaltninger 27

2.3.2.1. Tilpasning af den administrative og retlige ramme 27

2.3.2.2. Interne forberedelser 28

2.3.2.3. Lokale informationstiltag vedrørende euroen 30

2.4. Borgernes forberedelser 31

2.4.1. Borgernes kendskab til euroen 31

2.4.1.1. Tidsplanen for overgangen til euroen 31

2.4.1.2. De praktiske aspekter i forbindelse med euroen 32

2.4.2. At blive fortrolig med den nye værdiskala 32

2.4.2.1. Forbrugernes manglende fortrolighed med euroen 33

2.4.2.2. Langsom iværksættelse af en mere aktiv strategi 33

2.4.3. Omfanget af anvendelsen af euroen 34

2.4.3.1. Konti i euro 34

2.4.3.2. Betalinger i euro 35

2.5. Informationskampagner 36

2.5.1. Kommissionens rolle i forbindelse med udarbejdelsen og gennemførelsen af meddelelsen om euroen 36

2.5.1.1. Udveksling af oplysninger 36

2.5.1.2. Udviklingen af direkte partnerskaber og foranstaltninger 37

2.5.1.3. Gennemførelse af specifikke foranstaltninger 37

2.5.2. Medlemsstaternes rolle i forbindelse med udarbejdelsen og gennemførelsen af meddelelsen om euroen 38

2.5.3. Eurosystemets kampagne om eurosedler og -mønter 38

3 Nuværende og fremtidige arbejdsområder 39

3.1 De vigtigste arbejdsområder 39

3.1.1 Bekæmpelse af falskmøntneri 39

3.1.1.1 Tekniske aspekter 39

3.1.1.2 Beskyttelsesmekanismer 40

3.1.1.3 Koordination af EU's institutioner og organer 40

3.1.1.4 Retslig beskyttelse af euroen 41

3.1.1.5 Uddannelse og information 41

3.1.2 Praktisk forberedelse af borgerne og hjælp til befolkningsgrupper med ringe adgang til information 42

3.1.3 Behandling af risikoen for prisstigninger 43

3.1.3.1 Man kan fremme anvendelse af dobbelt prisangivelse 44

3.1.3.2 Man kan kræve flere prisopgørelser og -kontroller i slutningen af 2001 og begyndelsen af 2002 44

3.1.3.3 Man kan opfordre de handlende til frivilligt at give tilsagn om at holde priserne i ro 44

3.1.3.4 Man man bruge de offentlige myndigheder som eksempel 44

3.1.3.5 Man kan indføre ad hoc-statistikker 44

3.1.4 Forvaltning af kasser og kødannelser 45

3.1.4.1 Forvaltning af kasser 45

3.1.4.2 Forebygge lange køer 45

3.1.5 Oprettelse af et eurobetalingsområde 46

3.2 Tyve forslag til god praksis, der kan lette den endelige overgang til euroen 48

3.2.1 Ti eksempler på nyttige tiltag inden den 1. januar 2002 48

3.2.1.1 Man kan forsyne småhandlende med redskaber til beregning af det beløb, kunden skal have tilbage 48

3.2.1.2 Man kan udvikle og udbrede simple redskaber til vurdering af behovet for kontanter 48

3.2.1.3 Man kan indføre den ordning, at kunderne de sidste dage af december 2001 kan få penge tilbage i form af euromøntkits, såfremt de er indforstået hermed 49

3.2.1.4 Man kan give arbejdsgiverne lov til at forære deres ansatte et sæt euromønter 49

3.2.1.5 Man kan i de sidste dage af december lade pengeautomater distribuere nationale sedler med lavere seddelværdier 49

3.2.1.6 Man kan på forhånd placere eurosedler i pengeautomaterne 49

3.2.1.7 Man kan sende specialister ud til de handlende for at forklare dem overgangen til euro 49

3.2.1.8 Man kan skrive til samtlige virksomheder og gøre dem opmærksom på deres forpligtelser 49

3.2.1.9 Man kan gennemføre simulationer af betalinger i euro 50

3.2.1.10 Man kan inddrage samtlige lokale aktører i informationsarbejdet om euroen 50

3.2.2 Ti eksempler på nyttige foranstaltninger efter den 1. januar 2002 50

3.2.2.1 Man kan udskyde det tidspunkt, hvor udsalget starter, hvis dette normalt sker i første uge af januar 50

3.2.2.2 Man kan give tilladelse til neutralisering af nationale pengesedler 50

3.2.2.3 Man kan fremstille prækalibrerede hylstre til returnering af nationale mønter. 50

3.2.2.4 Man kan anbringe inkasserede nationale sedler og mønter i en separat boks 50

3.2.2.5 Man kan i supermarkeder og stormagasiner ansætte en eller flere personer med den særlige opgave at besvare spørgsmål om euroen 51

3.2.2.6 Man kan stille omregningsapparater til rådighed for kunderne 51

3.2.2.7 Man kan åbne alle eller en del bankafdelinger den 1. januar 2002 51

3.2.2.8 Man kan så tidligt som muligt tilpasse pengeautomaterne til euroen 51

3.2.2.9 Man kan forlænge bankernes åbningstider 51

3.2.2.10 Man kan udlevere små seddelværdier, når der hæves penge i bankerne 52

4 Bilag 53

4.1 Gennemførelse af Kommissionens henstilling af 11. oktober 2000 53

4.1.1 Artikel 1 - Information af de kommende brugere 53

4.1.2 Artikel 2 - Hjælp til borgerne med tilvænningen til euroen 53

4.1.3 Artikel 3 - Opfordre de økonomiske beslutningstagere til at bruge euroen i praksis 54

4.1.4 Artikel 4 - Reducere antallet af transaktioner, der skal konverteres til euro 55

4.1.5 Artikel 5 - Lette overgangen til eurosedler og -mønter 55

4.2 Samlet tidsplan for overgangen til euro 57

4.3 Fælles erklæring fra forbrugerrepræsentanter og repræsentanter for detailhandelen og SMV 59

4.4 Svar på tekniske spørgsmål om afslutningen på overgangsperioden 64

4.4.1 Omskrivning af kapital 64

4.4.2 Indberetninger i 2002 for regnskabsåret 2001 65

4.4.3 Intern bogføring og historiske data 66

4.5 Tabel over nationale planer for valutaombytning 67

1. Indledning

Om nøjagtig 272 dage vil Europa opleve historiens største pengebytning, idet ca. 15 mia. eurosedler og 50 mia. euromønter i løbet af nogle få uger skal erstatte ca. samme mængde nationale sedler og mønter i tolv forskellige lande til gavn for ca. 300 mio. mennesker. Den materielle indførelse af euroen er en historisk begivenhed, men også en strategisk, logistisk og praktisk udfordring uden fortilfælde. Virksomhederne skal tilpasse deres udstyr, forberede sig på at anvende den nye valuta og på bedst mulig vis udnytte den øgede konkurrence på det indre marked, fordi priserne i højere grad bliver sammenlignelige. Forbrugerne skal blive fortrolige med euroen og gøre den nødvendige indsats for skabe en ny værdiskala. Flere mio. automater og flere hundrede tusinder pengeautomater skal omstilles. Flere tusinder lastbiler skal køre landevejene tynde for at bringe de nye sedler og mønter ud og indsamle de gamle.

Hele pengeombytningen antager spektakulære dimensioner, idet alene euromønterne vejer mere end 239 000 t, hvilket svarer til firs gange Eiffeltårnet. Hvis mønterne stables, vil de stikke 78 870 km op i vejret, dvs. 1,4 mio. gange højden på det skæve tårn i Pisa. Der ville være brug for ca. 478 000 pengetransportbiler, hvis alene mønterne skulle transporteres ad én gang. Hvis sedlerne blev lagt i forlængelse af hinanden, ville de dække en afstand på 1,9 mio. km, hvilket svarer til fem gange afstanden mellem jorden og månen. Disse tal skal imidlertid fordobles, hvis man i beregningen medtager tilbagetrækningen af de nationale valutaer.

Pengeombytningens logistiske fase starter i de fleste eurolande om fem måneder med, at man begynder at sende eurosedler og -mønter ud. Formålet er at gøre pengeombytningen mere flydende ved på forhånd at distribuere den størst mulige mængde sedler og mønter, således at det bliver muligt hurtigt fra 1. januar 2002 at foretage betalinger i euro. I de fleste eurolande vil bankerne allerede i september modtage de første mønter og/eller sedler. De erhvervsdrivende vil begynde at modtage euroen mellem september og december afhængig af det enkelte land. Fra midten af december vil det i alle eurolande med undtagelse af Grækenland være muligt for enkeltpersoner at købe møntsæt.

Den 1. januar 2002 kl. 00.00 ophører de nationale valutaer med at eksistere, herunder som en underafdeling af euroen. I de fleste lande vil de nationale sedler og mønter fortsat blive accepteret i op til otte uger [5], men det bliver ikke længere muligt at foretage betalinger med kort eller check i de gamle nationale valutaer. Virksomhederne skal gå over til udelukkende at anvende euro. Der vil komme euro ud af pengeautomaterne, og de erhvervsdrivende vil bestræbe sig på at give penge tilbage i euro, selv om betalingen sker i den tidligere nationale valuta [6]. Allerede i første uge af januar vil de fleste transaktioner i kontanter normalt ske i euro. Ved udgangen af anden uge vil størstedelen af foranstaltningerne for at indføre euroen være gennemført. I den periode, hvor både euroen og de nationale valutaer er i omløb, vil forbrugerne kunne anvende de sedler og mønter i den nationale valuta, de råder over, i forretningerne. Hvis de ønsker det, kan de ligeledes gratis ombytte deres valuta til euro i banken; det vil normalt kun ved store summer være nødvendigt at give banken besked på forhånd. Ved udgangen af denne periode vil sedlerne det meste af tiden endnu kunne ombyttes i forretningsbankerne (i nogle måneder) [7], hvorefter det kun vil være nationalbankerne, der ombytter i op til mindst ti år [8].

[5] Frem til 28. januar i Nederlandene, 9. februar i Irland, 17. februar i Frankrig og 28. februar alle andre steder, med undtagelse af Tyskland, hvor D-marken allerede pr. 1. januar 2002 ikke længere er lovligt betalingsmiddel (men de erhvervsdrivende forpligter sig til at acceptere den frem til 28. februar). Visse banker vil tage et gebyr for at ombytte den nationale valuta efter udløbet af perioden med to valutaer.

[6] Da eurosedlerne og -mønterne er lovlige betalingsmidler, kan forbrugerne ikke kræve, at de erhvervsdrivende skal give tilbage i den tidligere valuta.

[7] Frem til 30. juni 2002 i Frankrig, Spanien, Luxembourg og Portugal, frem til 31. december i Nederlandene og Belgien, og i de øvrige lande afhængig af de enkelte banker. Irland har endnu ikke truffet beslutning herom.

[8] I ti år i Finland, Italien, Frankrig og Grækenland, 20 år i Portugal, 30 år i Nederlandene og uden begrænsning i de øvrige lande.

Denne rapport om forberedelserne til indførelsen af eurosedler og -mønter har til formål at gøre status over, hvor langt de forskellige økonomiske aktører er nået, og hvor langt man generelt er nået med arbejdet på nogle væsentlige områder, samt at indkredse eksempler på god praksis for at sikre en harmonisk overgang til den nye valuta.

2. Status over forberedelserne

Der vil blive set nærmere på henholdsvis virksomhedernes, de finansielle institutioners, forvaltningernes og borgernes forberedelser. Der vil blive lagt særlig vægt på informations kampagner.

2.1. Virksomhedernes forberedelser

Såvel virksomhedernes forberedelser til indførelsen af euroen som deres anvendelse af den går endnu langsom.

2.1.1. Status

De store virksomheder er generelt kommet længere end de små og mellemstore virksomheder med deres forberedelser til indførelsen af euroen.

2.1.1.1. De store virksomheder

De fleste af de store virksomheder har allerede i 1996 eller 1997 ansat personale til at forberede overgangen til euroen. Den endelige indførelse af euroen vil være kronen på flere års forberedelser og intensiv indsats, der undertiden har involveret store team. En undersøgelse i december 2000 for Association for the Monetary Union of Europe (AUME) og Cap Gemini Ernst and Young viste, hvor langt de store virksomheder var nået med forberedelserne [9].

[9] Findes på følgende internetsted: www.amue.org

I gennemsnit anvender næsten en fjerdedel af de store virksomheder allerede euroen i deres transaktioner og regnskaber. Næsten halvdelen har til hensigt at gå over til euroen i år, mens kun en fjerdedel venter til 1. januar 2002 eller senere. Resultaterne varierer meget fra land til land og fra erhvervssektor til erhvervssektor. Mens mere end en tredjedel af de store østrigske (45%), luxembourgske (36%) og finske virksomheder allerede anvender euroen i deres regnskaber, er dette endnu sjældent i irske (16%), italienske (15%) og især portugisiske (9%) virksomheder. Fordelt på erhvervssektorer er det fremstillingsindustrien (31%), bankerne (30%) og teleselskaberne (23%), der er de tre sektorer, hvor anvendelsen af euroen i virksomhedernes regnskaber er mest udbredt. Bilsektoren er særlig langt fremme. Allerede i 1998 udarbejdede de europæiske bilfabrikanter et fælles charter om overgangen til euroen og besluttede at sikre en hurtig overgang, der ligeledes skulle omfatte en række tilskyndelses- og ledsageforanstaltninger i forbindelse med deres leverandørers overgang til euroen. Denne indsats har båret frugt, idet ud over bilfabrikanterne selv er ca. 80% af leverandørerne i sektoren gået over til at anvende euroen.

Forberedelsen til den endelige overgang til euroen er generelt et af de områder, virksomhederne (43%) prioriterer højt, langt højere end elektronisk handel. Dette forudsætter det meste af tiden (81%) en tilpasning af alle edb-systemer, navnlig i lande, hvor der sjældent anvendes decimaler (f.eks. Italien og Spanien).

Arbejdstagerne i de store virksomheder aflønnes i gennemsnit sjældnere i euro (22%). Situationen varierer imidlertid meget fra land til land. Mens det er mindre end hver tiende arbejdstager i Italien, Grækenland, Finland, Irland og Spanien, der aflønnes i euro, er det hver fjerde i Luxembourg og Portugal og mere end hver anden i Belgien og Nederlandene.

Ud over selv at forberede sig har næsten hver tredje virksomhed (29%) hjulpet sine leverandører med at gå over til euroen, og hver femte har til hensigt at gøre det i år.

De store virksomheder mener generelt, at de er relativ godt informeret om forholdene omkring overgangen til euroen og de skatte- og regnskabsmæssige følger heraf (73%).

2.1.1.2. Små og mellemstore virksomheder.

Det fremgår klart, at de små og mellemstore virksomheder i langt mindre grad end de store virksomheder er forberedt på euroen. Størstedelen har til hensigt at omstille deres aktiviteter fra den nationale valuta til euroen i sidste øjeblik. Disse virksomheder har generelt tendens til at undervurdere omfanget af det arbejde, dette indebærer, og risiciene ved at forberede sig sent. Deres beskedne forberedelser har ofte til følge, at det er nødvendigt at inddrage virksomhedslederen selv, og denne er ofte optaget af andre opgaver i forbindelse med den daglige drift af virksomheden.

Jo mindre virksomheden er, desto mindre er den forberedt. De meget små virksomheder, småhandlende og små håndværkere er generelt meget lidt forberedt. I henhold til en Flash Eurobarometer-undersøgelse i januar 2001 [10] er det kun 19% af de meget små virksomheder, der råder over en detaljeret handlingsplan. Der er systematisk færre i denne kategori af virksomheder end i andre, der har truffet konkrete foranstaltninger med henblik på overgangen til euroen. Omvendt er de mellemstore virksomheder generelt langt bedre forberedt, idet 86% har planlagt de foranstaltninger, der skal træffes, mod 69% i maj 2000, og 51% har udarbejdet en detaljeret handlingsplan. Generelt finder kun 26% af de små og mellemstore virksomheder, at de er forberedt til euroen (mod 17% i september). 23% finder, at det er for tidligt at forberede sig (mod 32% i september). Blandt de meget små virksomheder (færre end 10 ansatte) og servicevirksomhederne er der mange, der mener, at de kan udsætte deres forberedelser. De mellemstore virksomheder er bedre informeret. Forskellene fra land til land er små, med undtagelse af i Tyskland, hvor de små og mellemstore virksomheder synes at være betydeligt mindre overbevist om behovet for at forberede sig (33% mener, at de kan vente). Disse tal afspejler en afventen, der giver anledning til bekymring i lyset af den korte tid, der er tilbage inden indførelsen af euroen.

[10] Undersøgelse af 2828 små og mellemstore virksomheder i euroområdet gennemført af EOS Gallup Europe på vegne af Europa-Kommissionen, januar 2001. Pressemeddelelse den 23. januar 2001. Findes på følgende internetsted: www.europa.eu.int/rapid

I henhold til samme Flash Eurobarometer-undersøgelse er det kun 11% af de små og mellemstore virksomheder, der siger, at de er i stand til at udføre alle deres transaktioner i euro. Dette er især tilfældet i Finland, Belgien, Nederlandene, Tyskland, Østrig og Luxembourg (hvor det er 30% af virksomhederne) og i mindre grad i Italien, Portugal og Frankrig. Få små og mellemstore virksomheder anvender reelt euroen i deres handelstransaktioner, idet det i gennemsnit kun er 12% af disse virksomheder, der systematisk fakturerer i euro. I Portugal og Frankrig er der tale om 5-6% af virksomhederne, og i Østrig, Grækenland og Belgien 19-20%.

Andelen af små og mellemstore virksomheder, der siger, at de er forberedt til indførelsen af euroen er betydelig større end den andel af virksomhederne, der reelt arbejder i euro. Denne forskel kan skyldes forskellige forhold. Nogle virksomheder undervurderer, hvor forberedte de er, mens andre internt er i stand til at arbejde i euro, men endnu ikke anvender denne valuta med deres partnere (fordi kunder, leverandører m.fl. står tøvende heroverfor). Næsten halvdelen af de små og store virksomheder har endnu ikke udarbejdet en handlingsplan for overgangen til euroen. Det er tilfældet i de fleste finske, tyske, franske, portugisiske og græske små og mellemstore virksomheder

Meget få små og mellemstore virksomheder planlægger reelt overgangen til euroen. Det er under halvdelen af handlingsplanerne, der er detaljerede. Selv om antallet af små og mellemstore virksomheder, der har vedtaget en handlingsplan, stiger lidt (51% mod 42% i september 2000), er virksomhederne næppe kommet længere med den konkrete gennemførelse heraf. Ca. en tredjedel af de små og mellemstore virksomheder har imidlertid fastlagt de tilpasninger, der skal foretages af edb-systemerne (65%) og udpeget den person, der skal være ansvarlig for de foranstaltninger, der skal træffes (67%). 57% af de adspurgte små og mellemstore virksomheder har allerede informeret deres personale. Til gengæld har mindre end 40% af de små og mellemstore virksomheder afklaret, hvilke følger euroen vil få for hver enkelt stilling (39%), evalueret, hvor mange midler det er nødvendigt at afsætte på budgettet (35%), og hvor stort behovet for at uddanne personalet vil være, eller informeret deres partnere om deres intentioner (36%). Disse resultater giver indtryk af, at forberedelserne er begrænset til et minimum, hvilket får de strategiske og handelsmæssige aspekter til at træde i baggrunden (relationer med leverandører og kunder, omregning af priser, hensyntagen til, at priserne er mere gennemskuelige, uddannelse og inddragelse af personalet etc.). De små og mellemstore virksomheder opfatter for ofte overgangen til euroen som en simpel pengeombytning. Euroen opleves som et mindre problem [11] og mødes generelt med ligegyldighed. Næsten to tredjedele af de små og mellemstore virksomheder (63%) mener f.eks., at euroen ingen indflydelse har på deres konkurrenceevne, navnlig i Frankrig og Tyskland. Denne holdning blandt mange virksomhedsledere er med til at gøre virksomhederne mindre åbne over for oplysningskampagnerne vedrørende euroen. De traditionelle informationskampagner har derfor begrænset virkning. Få små og mellemstore virksomheder kender de nærmere detaljer omkring indførelsen af eurosedler og -mønter, hvilket navnlig giver anledning til bekymring, når det drejer sig om de erhvervsdrivende, som skal spille en aktiv rolle i den forbindelse. [12]

[11] Jf. navnlig den kvalitative undersøgelse af de europæiske små og mellemstore virksomheders holdning til euroen og omfanget af deres forberedelser, OPTEM, januar 2001.

[12] De erhvervsdrivende spiller en væsentlig rolle i forbindelse med indførelsen af nye sedler og mønter og informeringen af deres kunder. De har særlige logistiske problemer med hensyn til tilpasningen af deres kasseapparater, mærkning af deres varer, opbevaring af kontanter etc., hvilket ofte kræver særlige investeringer.

Der hersker desuden fortsat forvirring omkring tidsplanen og skæringsdatoen den 1. januar. 7% af de små og mellemstore virksomheder regner med at vente til efter 1. januar 2002, inden de systematisk begynder at fakturere i euro, og 12% forventer ikke at være i stand til at udføre alle deres transaktioner i euro før efter denne dato. Hvis de små og mellemstore virksomheder, der ikke spontant siger, at de arbejder i euro senest den 1. januar 2002, medtages i beregningerne, har næsten en tredjedel af virksomhederne ikke forstået, at 1. januar 2002 er skæringsdatoen for den fuldstændig overgang til euroen. Den dårlige informering er navnlig udbredt i Frankrig, Spanien, Italien, Tyskland, Finland og Portugal.

2.1.2. Omfanget af anvendelsen af euroen

Det går fremad med anvendelsen af euroen, men generelt er det for få, der anvender den. Ved hjælp af tre indikatorer er det muligt at vurdere anvendelsen af euroen i virksomhederne, nemlig euroens udbredelse i forbindelse med regnskaber, bankkonti og betalinger. Oplysningerne stammer fra Kommissionens kvartalsundersøgelse [13] blandt banker og finansministerier. Tallene er fra sidste kvartal i 2000.

[13] Quarterly note on the development of the use of the euro. Findes på følgende internetadresse: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/document/misc/eurouse_en.htm

2.1.2.1. Regnskaber i euro

Det er svært at vurdere, hvor mange virksomheder der er gået over til at anvende euroen i deres regnskaber. En virksomhed kan udregne sine priser i euro og udstede fakturaer i euro, samtidig med at dens regnskaber føres i den nationale valuta. Forvaltningerne formoder, at de virksomheder, der opgiver deres moms i euro, er gået over til at anvende euroen i deres regnskaber, og får derved et ret godt overblik over situationen. Tendensen er klar. Hvis der ses bort fra Luxembourg og Belgien, er mindre end 1,5% af virksomhederne gået over til at anvende euroen i deres regnskaber [14].

[14] I en undersøgelse foretaget af den tyske arbejdsgiverforening (DIHT) blandt 25 000 virksomheder vurderes det, at 14% af de tyske virksomheder fører deres regnskaber i euro.

Luxembourg (21%) ligger i spidsen med hensyn til antal virksomheder, der anvender euroen i deres regnskaber, fulgt af Belgien (5,5%) og Portugal (1,2%). I Østrig (0,01%) og Italien (0,29%) er der usædvanligt få virksomheder, der gør det.

Der kan være flere årsager hertil:

- Mange virksomheder er ikke klar over, at de (lovligt) kan gå over til at anvende euroen i deres regnskaber midt i året og har derfor valgt at vente til den 1. januar, generelt i 2002 [15]. I visse medlemsstater er det imidlertid obligatorisk i 2002 at opgive resultaterne af regnskabsåret 2001 i euro [16], så selv om det tilsyneladende ser enkelt ud at vælge 1. januar 2002 som skæringsdato, komplicerer dette situationen.

[15] De franske resultater tyder på, at der ikke er mange virksomheder, der er gået over til at anvende euroen i deres regnskaber den 1. januar 2001 (antallet af virksomheder, der fører deres regnskaber i euro, er fordoblet, men i alt er der kun tale om 1,5% af alle virksomheder).

[16] Det er tilfældet i Grækenland, Portugal og Frankrig.

- Bestemte former for software, som anvendes i virksomheder med meget store markedsandele [17], gør det ikke muligt i regnskaberne at gå over til euroen i løbet af året, fordi det ikke er muligt at beregne data med tilbagevirkende kraft.

[17] SAP-software.

- De gentagne opfordringer fra den europæiske sammenslutning af revisorer til før tiden at gå over til euroen har generelt vakt meget lidt genklang blandt de nationale sammenslutninger af revisorer.

2.1.2.2. Konti i euro

Det er selvfølgelig ikke nødvendigt at åbne en konti i euro for at kunne foretage betalinger i euro, idet dette kan gøres fra en konti i den nationale valuta. En interessant indikator for at måle, hvor bevidste virksomhederne er omkring indførelsen af euroen, er antallet af konti i euro, idet åbningen af en konto i euro er et tegn på, at virksomheden har vilje til reelt at udvikle aktiviteter i euroen, og finder sted samtidig med virksomhedens overgang til euroen. I henhold til Kommissionens undersøgelser udgjorde antallet af konti ved udgangen af 2000 i gennemsnit 3,9% af det samlede antal konti i virksomheder. Udviklingen går endnu ret langsomt, også når det drejer sig om at etablere en ny handelsrelation, idet mere end 90% af de nye konti, der åbnes, fortsat er i den nationale valuta.

Tre lande kan fremvise betydeligt bedre resultater end gennemsnittet, nemlig Luxembourg (10,9%), Belgien (10,8%) og Frankrig (7,1%). Antallet af konti i euro er derimod særlig lavt i Nederlandene (0,44%), Spanien (0,70%), Finland og Irland (1%). Rækkefølgen er næsten den samme, når det drejer sig om udviklingen i antallet af nye konti, der åbnes, hvor Luxembourg (36,4%), Belgien (27,6%) og Frankrig (16,6%) ligger i spidsen, mens Irland (0,02%), Østrig (1,27%) og Spanien (1,80%) ligger sidst. Disse betydelige forskelle mellem landene indbyrdes kan skyldes en forskel i såvel virksomhedernes aktiviteter i euro som bankernes handelspolitik for at fremme euroen eller mangel på samme.

Der sker sandsynligvis næsten ingen udvikling i situationen, førend bankerne i begyndelsen af andet kvartal iværksætter deres strategier for før tiden at gå over til euroen (jf. 2.2 De finansielle institutioners forberedelse), selv om visse banker med held er begyndt systematisk at gøre fremstød for euroen blandt deres virksomhedskunder.

2.1.2.3. Betalinger i euro

I henhold til Kommissionens kvartalsundersøgelse blandt banker lå den gennemsnitlige andel af nationale betalinger mellem virksomheder (uanset type) ved udgangen af 2000 opgjort i værdi på 30% og opgjort i volumen på 5,8%, hvilket er en lille stigning i forhold til begyndelsen af 2000 (henholdsvis 25% og 2,4%). Den meget store forskel mellem resultaterne opgjort i henholdsvis volumen og værdi skyldes hovedsageligt, at der er meget flere store end små og mellemstore virksomheder, der er gået over til euroen. Resultaterne opgjort i volumen giver generelt et mere troværdigt billede af det reelle omfang af aktiviteterne i euro end resultaterne opgjort i værdi, fordi de er mindre påvirket af store punktuelle transaktioner (f.eks. en fusion af to store virksomheder).

Resultaterne for de enkelte lande viser temmelig store kontraster. Som altid skiller Luxembourg sig temmelig meget ud, ved at 20% af betalingerne foregår i euro. Derefter kommer de belgiske (8,8%), de græske (7,3%), de irske (6%) og de portugisiske (5,4%) virksomheder. Anvendelsen af euroen er særlig lille i Østrig (1,1%), Nederlandene (1,2%) og Frankrig (1,7%) [18]. Euroen indtager allerede en dominerende plads for så vidt angår værdien af betalinger i tre lande, nemlig Spanien (75%), Belgien (56%) og Luxembourg (55%).

[18] Statistikkerne for februar 2001 viser dog en mærkbar fremgang i betalingerne i euro i Frankrig.

Anvendelsen af euroen er naturligvis meget mere udbredt i forbindelse med internationale transaktioner opgjort i såvel værdi (39,7%) som volumen (32,5%). Euroens betydning i forbindelse med grænseoverskridende transaktioner er den logiske konsekvens af to faktorer:

- De nationale valutaers fuldstændige forsvinden fra de finansielle markeder til fordel for euroen, hvilket bidrager til at skabe et miljø, der befordrer anvendelsen af euroen i forbindelse med internationale transaktioner.

- De store virksomheders større eksport i forhold til små og mellemstore virksomheder, hvilket bekræftes af den lille forskel mellem euroens anvendelse opgjort i såvel volumen som værdi.

Opgjort i volumen anvendes euroen navnlig i forbindelse med spanske (72%), portugisiske (43%), græske (40%) og luxembourgske (38,5%) virksomhedernes internationale betalinger. Anvendelsen af euroen er fortsat ret begrænset i Frankrig (15,6%) og meget beskeden i Østrig (2,2%).

2.2. De finansielle institutioners forberedelser

Den europæiske bankverden har gjort en meget betydelig teknisk og finansiel indsats for at bidrage til at sikre en vellykket overgang til euroen. De finansielle institutioners forberedelser til 2001 sker generelt på frivillig basis, hvilket vil kunne have en positiv virkning på samtlige økonomiske aktører. Forberedelserne til 2002 går overordnet betragtet ud på at skabe betingelserne for en hurtig og vellykket overgang til euroen for forbrugerne.

2.2.1. Forberedelserne til 2001

Ud over at gøre en betydelig indsats for at informere deres kunder spiller bankerne en nøglerolle i forbindelse med dels overgangen til euroen på konti og i forbindelse med betalingsoverførsler, dels forhåndsdistributionen af euro. De finansielle institutioner har i vidt omfang fulgt bestemmelserne i Kommissionens henstilling af 11. oktober 2000 (jf. bilag 1), uanset om det drejer sig om overgangen til euroen på konti før tiden, retningslinjerne for ombytningen af sedler og mønter eller forsyningen af pengeautomaterne med små pengesedler.

2.2.1.1. Tidlig overgang til euroen på konti og i forbindelse med betalingsoverførsler

I sin henstilling af 11. oktober 2000 opfordrede Kommissionen til på bankkonti og i forbindelse med betalingsoverførsler at overgå til euroen i tredje kvartal 2001, medmindre kunden udtrykkeligt bad om det modsatte. På det tidspunkt var det kun de belgiske og de franske banker, der havde planlagt dette. I dag er det næsten sket overalt. I Tyskland, Frankrig, Østrig, Italien, Portugal, Luxembourg og Belgien går bankerne over til euroen i juli 2001, i Spanien i september, i Finland i oktober og i Grækenland i december. I Nederlandene er der officielt ikke truffet foranstaltning hertil, men flere store banker forventes dog at gå over til euroen før tiden. De irske banker har ikke til hensigt at gå over til euroen på konti før tiden, men foretager en omregning på kundens anmodning.

I et dokument af 26. februar 2001 [19] har tre europæiske bankorganisationer [20] stadfæstet princippet om en fremrykket overgang til euroen på konti inden udgangen af september, når kunden udtrykkeligt har accepteret dette, og herefter med stiltiende samtykke (med en måneds varsel). De har desuden opfordret deres medlemmer til at stille checkhæfter i euro til rådighed for deres kunder - for virksomhedernes vedkommende fra 1. juli 2001 og for enkeltpersoner fra 1. september 2001 [21].

[19] "European guidelines for best practice concerning customer and nostro legacy currency account conversion" (26. februar 2001). Dette dokument er en henstilling, hvori der ikke tages hensyn til eventuelt forskellige nationale situationer. Dokumentet findes på følgende internetsted: www.fbe.be

[20] European Banking Federation, European Association of Cooperative Banks og European Savings Bank Group.

[21] "European guidelines for best practice concerning legacy currency cross border cheques", 2. marts 2001. Findes på følgende internetsted: www.fbe.be

For bankerne betyder den fremrykkede overgang til euroen, at det bliver muligt at sprede indsatsen ud over et længere tidsrum. De erfaringer, de økonomiske aktører, der er gået over til euroen, hidtil har gjort, viser, at idéen om, at det skulle være muligt uden problemer at tilpasse de tekniske redskaber til at skifte valuta over en weekend, ikke holder. Ved at fremskynde overgangen til euroen på bankkonti undgås det også, at dette tidsmæssigt falder sammen med indførelsen af nye sedler og møntet, hvilket kan være svært at styre samtidigt.

For de økonomiske aktører udgør overgangen til euroen på bankkonti og i forbindelse med betalingsoverførsler også et væsentligt incitament til i højere grad at anvende euroen og dermed at blive fortrolig med den nye valuta. F.eks. sker 46% af de betalinger, der foretages, uden brug af sedler og mønter, i Frankrig ved hjælp af checks. Muligheden for at betale i eurochecks vil i betydelig grad øge anvendelsen af euroen.

2.2.1.2. Forhåndsdistribution af eurosedler og -mønter og videredistribution

Bankerne spiller pr. definition en central rolle i forbindelse med tilførslen af pengemidler til økonomien. Inden 1. januar 2002 kommer de til at udgøre en af hjørnestenene i forbindelse med forhåndsdistributionen af euro. De vil blive forsynet med mønter og sedler i tidsrummet september-december (jf. bilag 5, sammenlignende tabel over de nationale planer for ombytning af sedler og mønter). I henhold til den debiteringsmodel, Den Europæiske Centralbank har truffet beslutning om (for sedlernes vedkommende), og den debiteringsmodel, finansministerierne har truffet beslutning om (for mønternes vedkommende), vil bankerne blive debiteret værdien af de sedler og mønter, de modtager, forskudt ad tre omgange fra januar 2002 (en tredjedel henholdsvis den 2., den 23. og den 30. januar).

Bankerne beholder en del af de sedler og mønter, de modtager, til eget behov og videredistribuerer resten til deres kunder (erhvervsdrivende og virksomheder). Bankerne skal straks stille med garantier af samme værdi som de sedler og mønter, de videredistribuerer, til den nationale centralbank, og de forbliver retligt ansvarlige for eventuelle følger af en forkert anvendelse af sedlerne og mønterne. I aftalen af 19. februar 2001 mellem Kommissionen og tre europæiske banksammenslutninger [22] fastsættes det, at de erhvervsdrivende, der kan stille med garantier til gengæld for de sedler og mønter, de modtager, ikke vil blive debiteret inden den 1. januar 2002.

[22] Findes på følgende internetsted: www.europa.eu.int/rapid

2.2.2. Forberedelserne til 2002

Bankerne vil stå i centrum i forbindelse med pengeombytningen, idet de forsyner virksomhederne med sedler og mønter og forbrugerne med sedler og udfører en stor del af ombytningen af de nationale sedler og mønter til euro.

2.2.2.1. Distribution af euro til forbrugerne

Dette sker via pengeautomater eller ombytning i bankerne [23]. Med hensyn til pengeautomaterne indgik Kommissionen og tre europæiske banksammenslutninger en aftale den 19. februar 2001, hvori det fastsættes, at banker, der i deres afdelinger råder over euro, skal gøre alt, hvad der står i deres magt, for straks at lægge dem ud i pengeautomaterne for derved at undgå, at der sættes nationale sedler i omløb. I Tyskland, Belgien, Luxembourg og Østrig vil der straks ske en fuldstændig tilpasning af pengeautomaterne. Tilpasningen af pengeautomaterne i Grækenland, Nederlandene, Spanien og Italien vil ske næsten med det samme (ca. 90% pr. 1. januar 2002) og i Irland relativ hurtigt (ca. 80% den første dag, 100% efter en uge). I tre lande er der planlagt en langsommere tilpasning af pengeautomaterne, nemlig Portugal (ca. 8% pr. 1. januar, men 85% efter en uge), Finland (ca. 38% pr. 1. januar og ca. 65% efter en uge) og Frankrig (ca. 55% pr. 1. januar [24] og ca. 85% efter en uge). I alle tilfælde vil samtlige pengeautomater normalt være tilpasset euroen efter to uger.

[23] Forbrugerne vil få udleveret mønter fra midten af december i alle eurolande med undtagelse af Grækenland. En stor del af mønterne og sedlerne vil i øvrigt blive sendt ud i omløb via forretninger, der forsynes med euro mellem september og december afhængig af de enkelte eurolande. Den Europæiske Centralbank og Rådet (på det uformelle møde mellem økonomi- og finansministrene i Versailles) har afvist at forhåndsforsyne den brede offentlighed med euro. De europæiske sammenslutningers arbejde er dog blevet videreført og har generelt vist sig at være nyttigt.

[24] Bankkortsammenslutningen mener imidlertid, at 85% af pengeautomaterne vil være tilpasset fra den første dag.

En anden vigtig måde, hvorpå forbrugerne forsynes med euro, er ved, at de hæver penge eller ombytter den nationale valuta i bankerne. For at mindske de erhvervsdrivendes problemer med byttepenge har de belgiske, spanske og tyske banker planlagt at opdele de beløb, der normalt hæves, i mindre sedler. Dette punkt indgik også som en del af aftalen af 19. februar 2001 mellem Kommissionen og tre europæiske banksammenslutninger.

En del eller alle pengeautomater i eurolandene med undtagelse af Finland vil indeholde små sedler (5 eller 10 euro). I Irland udbetales størstedelen af de sociale ydelser hver uge i kontanter via postkontorerne. I løbet af første uge af januar vil betalingen af et beløb på over 20 euro normalt ske ved brug af mindst fire femeurosedler.

2.2.2.2. Ombytning af nationale sedler og mønter til euro

Bankernes ombytning af kundernes sedler og mønter vil generelt være gratis, men ved større beløb vil det dog i den periode, hvor både den nationale valuta og euroen er i omløb, være obligatorisk at give banken besked herom på forhånd. Det vil være tilfældet i alle eurolande med undtagelse af Østrig (hvor der dog er et højt loft på 50 000 ATS, dvs. 3633,64 EUR) og Irland.

Ombytningen af sedler og mønter for personer, der ikke er kunder i den pågældende bank, vil i den periode, hvor der er to valutaer i omløb, også være gratis, ofte med et loft, som banken selv kan fastsætte. Dette vil være tilfældet i alle eurolande med undtagelse af Tyskland - hvor størstedelen af bankerne ikke ønsker at ombytte for personer, der ikke er kunder hos dem - og Nederlandene og Østrig, hvor der generelt opkræves et gebyr.

Alle eurolande har truffet en række foranstaltninger, der gør det muligt at ombytte sedler og mønter i forretningsbanker nogen tid efter udløbet af den periode, hvor der er to valutaer i omløb; for de flestes tilfælde frem til udgangen af juni eller december.

2.3. Forvaltningernes forberedelser

EU-institutionerne gik i forbindelse med alle deres aktiviteter (budget, lønninger etc.) over til euroen den 1. januar 1999. Med hensyn til eurolandene skal der sondres mellem de nationale forvaltninger og de lokale forvaltninger.

2.3.1. De nationale forvaltninger

I de senere år har man på nationalt plan truffet adskillige retlige foranstaltninger og de fleste beslutninger vedrørende overgangen til euroen. Med offentliggørelsen af Italiens handlingsplan har alle lande i euroområdet nu afstukket retningslinjerne for pengeombytningen (jf. bilag 4 for nærmere oplysninger om de forskellige faser af pengeombytningen i hvert af landene i euroområdet). Blandt de spørgsmål, der er af almen interesse, er de væsentligste retlige foranstaltninger vedrørende overgangen til euroen, tilpasningen af det udstyr, befolkningen anvender i forbindelse med deres daglige kontakt med forvaltningerne, afrunding til brugbare tal af det omregnede beløb og i hvor høj grad euroen anvendes i de offentlige forvaltninger.

2.3.1.1. Tilpasning af den retlige ramme

I Belgien godkendte regeringen den 2. februar 2001 den endelige version af dokumentet vedrørende situationen i Belgien i forbindelse med overgangen til eurosedler og -mønter. Endvidere blev der i slutningen af juli 2000 offentliggjort tre love vedrørende euroen. Disse vedrører afrundingen af beløb i den offentlige sektor, der er omregnet til euro, indførelsen af de decimaltal, der er nødvendige i forbindelse med overgangen til euroen i den offentlige sektors software, og prisangivelser på måleudstyr. Ved udgangen af august blev der offentliggjort 24 kongelige lovdekreter med henblik på gennemførelsen af disse love. I november 2000 blev der vedtaget et dokument vedrørende det overordnede scenario for en proaktiv og endelig overgang til kontopenge i euro. Tilpasningen af lovgivningen i forbindelse med overgangen til euroen er således i det store og hele fuldført. Den fortsætter i alle de berørte ministerier i samråd med sprogfællesskaberne og regionerne.

I Tyskland går lovgivningsarbejdet vedrørende den såkaldte "afrunding af beløbsgrænser" hurtigt framad. Forbundsregeringen har vedtaget mere end et dusin ændringslove (Artikelgesetze), hvoraf nogle af de væsentligste allerede var vedtaget af forbundsregeringen og offentliggjort i det tyske lovtidende, Bundesgesetzblatt, først og fremmest loven af 19. december 2000 om omregning og afrunding af beløb i euro i skattelove (Steuer-Euroglättungsgesetz). De 16 delstater er også ved at lægge sidste hånd på deres lovgivningsarbejde, der omfatter dels ændringslove i nogle delstater, dels specifik lovgivning på særlige områder (Einzelgesetze) i andre delstater. Delstaternes indenrigsministre har på deres møde desuden vedtaget en generel strategi vedrørende sikkerhedsspørgsmål i forbindelse med indførelsen af eurosedler og -mønter. Den vil nu blive gennemført på delstatsplan og lokalt plan og sikrer et tæt samarbejde mellem det lokale politi, den tyske centralbanks filialer i delstaterne (Landeszentralbanken), finansielle institutioner, forretningsdrivende og pengetransportfirmaer.

Grækenland vedtog i september 2000 en grundlæggende lov vedrørende indførelsen af euroen. Loven indeholder bl.a. bestemmelser om ombytning og afrunding og problemerne med aktiekapital, og der fastsættes heri retningslinjer vedrørende dobbelt beløbsangivelse, kapitalmarkedet og omregning af bødestraffe. Der blev navnlig vedtaget tre retsakter, nemlig et fælles dekret fra finansministeriet og udviklingsministeriet om dobbelt prisangivelse, et cirkulære fra finansministeriet og udviklingsministeriet om etableringen af et euroobservatorium og et cirkulære fra finansministeriet med bestemmelser vedrørende skattespørgsmål i overgangsperioden. Omlægningen af den græske stats værdipapirer til euro blev fuldført inden for de rammer, der var opstillet i tidsplanen for "konverterings weekenden", og involverede det græske finansministerium, Grækenlands nationalbank, banker og andre finansielle institutioner. Finansministeriet udsendte et cirkulære om toldspørgsmål i forbindelse med euroen og udviklingsministeriet et om omlægning af aktiekapital til euro. Den nationale koordineringskomité godkendte i december 2000 en handlingsplan for pengeombytningen.

Spanien er ved at udarbejde retsforskrifter med henblik på ændring af lov 46/1998. Heri vil den periode, hvori der er to valutaer i omløb, blive fastsat til to måneder, og der vil blive fastsat bestemmelser om gratis ombytning af pesetassedler og -mønter frem til udgangen af juni 2002 i forretningsbanker og i et ubegrænset tidsrum i Spaniens nationalbank.

Frankrig vedtog retsforskrifter om afrunding i juni 2000 (lov 2000-517) og i september 2000 (Ordonnance 2000-916). Ca. 600 tærskler og beløb vedrørende navnlig skatteforhold blev ændret til euro. I februar blev der offentliggjort fire dekreter om omregning og afrunding af ca. 200 beløb i euro i forbindelse med forskrifter inden for skat, finansielle forhold, told og skat, forbrugeranliggender og opsparing. I de seneste uger er der blevet udsendt adskillige dekreter vedrørende fastsættelsen af beløbstærskler på det administrative område.

Irland offentliggjorde den 5. februar 2001 et lovforslag vedrørende overgangen til euroen, der indeholder bestemmelser om omregningen af pengebeløb i love til brugbare beløb i euro pr. 1. januar 2002. For nylig er dels den årlige socialsikringslov, der bl.a. vedrører omregningen af beløb i sociallovgivningen til euro, og finansloven 2001, der sikrer omregningen af beløb i skattelovgivningen, desuden blevet vedtaget. Det irske parlament har den 9. februar 2002 fået forelagt et dekret vedrørende tilbagetrækningen af de irske pundsedler og -mønter som lovligt betalingsmiddel.

Italien vedtog en budgetlov med de væsentligste foranstaltninger i forbindelse med indførelsen af euroen (finanslov nr. 388 af 23. december 2000, artikel 155). Heri fastsættes bl.a. sidste frist for anvendelsen af liren som lovligt betalingsmiddel og bestemmelser vedrørende de tekniske aspekter i forbindelse med tilbagetrækningen af liremønter Handlingsplanen for pengeombytningen indeholder en række bestemmelser vedrørende tilpasning og afrunding af beløb i den offentlige forvaltning, bl.a. for så vidt angår gebyrer, bøder og selvangivelser.

I Luxembourg godkendte regeringen i begyndelsen af oktober 2000 et lovforslag med henblik på at tilpasse 250 omregnede beløb på lovgivningsområdet og 600 beløb på det administrative område. Loven indeholder bestemmelser vedrørende afrunding og tilpasning af bøder, andre administrative gebyrer, socialsikrings- og skattebeløb, historiske beløb i andre love, stempelmærker, tærskler, og told og skat m.m.

I Nederlandene vedtog regeringen den 8. december 1998 en plan for pengeombytningen. Parlamentet er på nuværende tidspunkt ved at behandle et lovforslag om omregningen af beløb i lovgivningen til euro, hvori det grundlæggende princip er, at omregningen skal være neutral. Parlamentet er desuden ved at behandle et lovforslag om møntfoden, i henhold til hvilket gylden ophører med at være lovligt betalingsmiddel den 28. februar 2002 (kl. 00.00). Der vil desuden snart blive vedtaget en retsforskrift, i henhold til hvilken kommunerne får tilladelse til at opkræve parkeringsafgifter i andet end kontanter.

I Østrig omfatter den ajourførte plan for pengeombytningen (Die Euro-Umstellung im öffentlichen Sektor) en række retlige og administrative aspekter af euroen, en kort gennemgang af forberedelserne i medlemsstaterne, detaljerede omlysninger om pengeombytningen og oplysninger om overgangen til euroen i forbindelse med regnskaber, skatter og elektroniske applikationer i den offentlige sektor. Adskillige love er blev ændret, således at de er i overensstemmelse med EF-retten. "Eurogesetz" (det østrigske lovtidende Bundesgesetzblatt I nr. 72/2000) indeholder bestemmelser vedrørende den periode, hvori der er to valutaer i omløb. Bestemmelserne vedrørende dobbeltangivelse af priser er fastsat i "Euro-Währungsangabengesetz" (Bundesgesetzblatt I nr.110/1999), og bestemmelserne vedrørende omlægningen af langtidskontrakter og -aftaler i "Euro-Justiz-Begleitgesetz" (Bundesgesetzblatt I nr. 125/1998).

Den 16. november 2000 godkendte ministerrådet i Portugal handlingsplanen for pengeombytningen. Den vedrører forsyningen af de finansielle institutioner med euromønter og -sedler, som de skal videredistribuere til forretningsdrivende og offentligheden. Det fastsættes desuden heri, at tidsubegrænsede kontrakter, som den offentlige forvaltning har indgået, og tidsafgrænsede kontrakter, der udløber efter 1.1.2000, skal være i euro. Ministerierne er ved at lægge sidste hånd på arbejdet med at omregne og afrunde historiske data. Det portugisiske finansministerium godkendte den 7. februar 2001 den endelige udgave af planen for finansforvaltningens overgang til euroen. Den 15. marts godkendte regeringen to love. I den ene fastsættes det tidsrum, hvori der vil være to valutaer i omløb, til to måneder, og bestemmelser om gratis ombytning af escudossedler og -mønter frem til udgangen af juni 2002 i forretningsbanker og i en tyveårig periode i den portugisiske centralbank og om tilladelse til, at de forretningsbanker, der ønsker det, efter oktober 2001 med kundernes stiltiende samtykke kan konvertere bankkonti før tiden. Den anden lov vedrører dobbelt prisangivelse, som er obligatorisk i tidsrummet 1. oktober 2001-28. februar 2002.

I Finland blev handlingsplanen for pengeombytningen offentliggjort i oktober 2000. Den indeholder de centrale dele af den offentlige sektors handlingsplan for overgangen til euroen.

2.3.1.2. Interne forberedelser

Med hensyn til den tekniske forberedelse af forvaltningen har man i Frankrig og Østrig gennemført 20-30% af arbejdet med at tilpasse de elektroniske applikationer i den offentlige sektor. I Frankrig har regeringen desuden fra midten af 2001 til marts 2002 givet absolut prioritet til overgangen til euroen i de offentlige forvaltningers edb-systemer i forhold til alle andre edb-projekter. Ca. 40% af de opgaver, der skal udføres i den forbindelse, er fuldført. I begyndelsen af året var 10% af de programmer, der var blevet tilpasset til anvendelsen af euroen, i brug. I Irland meddeler ministerierne, at forberedelserne på IT-området går efter planen.

Medlemsstaterne har desuden truffet en række foranstaltninger for at uddanne deres offentligt ansatte ordentligt, således som Kommissionen henstillede. I Grækenland blev der inden for rammerne af det operationelle program Kleisthenis afholdt en workshop med henblik herpå. Frankrig er ved at gennemføre en interministeriel plan med henblik på at uddanne de offentligt ansatte frem til udgangen af 2001. I Portugal fortsætter uddannelses foranstaltningerne i de offentlige instanser og andre organer, og der er blevet uddelt mere end 1 000 eksemplarer af en håndbog om euroen i den offentlige forvaltning. I denne håndbog på 60 sider behandles de juridiske og administrative aspekter af euroen, dens indvirkning på informationssystemerne, på det regnskabs- og skattemæssige område og på statistikkerne. I november blev der desuden afholdt en international konference i Lissabon vedrørende god praksis i forbindelse med euroen i centraladministrationen og de offentlige forvaltninger. Der er ved at blive arrangeret informationsmøder for landets 308 kommuner. I Finland afholdt finansministeriet den 13. december 2000 et seminar om forberedelserne til euroen, som tæt ved 300 offentligt ansatte deltog i, herunder ansatte i alle central administrationens regnskabsafdelinger. I Irland gennemføres der et uddannelsesprogram for dem, der i forbindelse med bestræbelserne for at informere personalet underviser i euroen i ministerier og offentlige organer.

2.3.1.3. De offentlige forvaltningers anvendelse af euroen.

Andre nationale initiativer vedrører anvendelsen af euroen inden for rammerne af forbindelserne mellem den offentlige forvaltning, de offentligt ansatte, virksomhederne og offentligheden. Kommissionens henstilling fra oktober 2000 indeholder en række forslag vedrørende sådanne ændringer.

I Grækenland anvender de offentlige tjenester dobbeltangivelse af priser for slutbeløbet på deres regninger. Det græske finansministerium gennemfører en række pilotaktioner vedrørende dobbeltangivelse af beløb i forbindelse med lønninger og pensioner. Fra. 1.1.2001 udtrykkes, udstedes og handles alle græske statsværdipapir i dematerialiseret form i euro. Budgettet for 2001 er udtrykt både i drakmer og euro. I Frankrig er alle nye offentlige kontrakter siden 1. juli 2000 indgået i euro. De lokale myndigheder er blevet opfordret til at gøre det samme fra januar 2001. Alle offentligt ansatte vil blive aflønnet i euro fra juli 2001; sammen med deres normale lønseddel med dobbeltangivelse af deres løn vil de modtage en detaljeret lønseddel i euro til orientering. Euroteamet har i forbindelse med overgangen til euroen pr. 1. januar 2002 offentliggjort to praktiske vejledninger, en for hospitaler og en for den almennyttige boligsektor, og vil udarbejde en vejledning til borgmestre. I Luxembourg er det blevet henstillet til alle ministerier og offentlige forvaltninger at anvende euroen i forbindelse med offentlige indkøbsaftaler. Endvidere angives lønnen på lønsedlen både i den nationale valuta og i euro.

I Nederlandene vil kontrakter med den offentlige sektor principielt blive indgået i gylden frem til 31. december 2001, selv om det er blevet henstillet til den offentlige forvaltning at anvende euro i offentlige indkøbsaftaler, der varer ud over den 1. januar 2002. I Portugal er det planen, at den offentlige forvaltning og de lokale myndigheder skal begynde at aflønne de offentligt ansatte i euro så tidligt som muligt i 2001. Fra december 2000 anvender regeringen euro i alle nye forslag til retsakter. I Irland har alle skatteydere fået tilsendt skattekort i to valutaer til brug ved betaling af skat af lønnen i 2001. Ministerierne går enkeltvis over til euroen for så vidt angår udbetalingen af lønninger, dvs. ca. fra midten af andet kvartal til udgangen af året. De offentligt ansattes lønseddel vil derefter være i euro med kun nettobeløbet også angivet i irske pund. Generelt er det sandsynligt, at betalingerne fortsat vil være i den nationale valuta frem til januar 2002. I Italien vil lønninger og pensioner i den offentlige sektor generelt være beregnet i lire frem til udgangen af 2001, men kan udbetales i euro, hvis modtagerne er interesseret heri. For at gøre de offentligt ansatte fortrolige med den nye valuta vil lønningssedlerne og pensionsopgørelserne være i euro i andet kvartal og kun modværdien i lire angivet ved slutbeløbet.

2.3.2. De lokale forvaltninger

2.3.2.1. Tilpasning af den administrative og retlige ramme

I Tyskland har de 16 delstater vedtaget den lovgivning, der på lokalt plan er nødvendig for at omregne til euro og foretage afrundinger. De ansvarlige for europrojektet i delstaterne mødes regelmæssigt for at se nærmere på spørgsmål af almen interesse, der dukker op under de regelmæssige samråd med euroteamet i det tyske finansministerium. Der er blevet udsendt detaljerede retningslinjer til de tyske kommuner. I Østrig er delstaterne ved at færdiggøre de retsforskrifter, der skal stemmes om inden sommeren 2001. Det østrigske euroteam prioriterer forberedelsen af de lokale myndigheder i løbet af første halvdel af 2001 højt. De ansvarlige for kontrollen med euroforberedelserne i finansministeriet har i 2001 planlagt en række tekniske møder i marken med lokalt valgte og offentligt ansatte på lokalt plan.

I Frankrig har 36 559 kommuner modtaget instrukser om konverteringen af kontrakter og offentlige udbud til euro og brugen af euroen i de offentlige forvaltninger fra finans- og indenrigsministeriet. En række standardovervejelser om omregningen af de offentlige takster, der er udarbejdet på initiativ af en arbejdsgruppe i en stor kommune, er blevet omsendt som et eksempel på god praksis til orientering for alle kommuner. Efter kommunalvalgene i marts 2001 modtager nye og genvalgte borgmestre en publikation for at byde dem velkommen i deres nye stilling, hvori de mindes om frister for og de praktiske forberedelser i forbindelse med overgangen til euroen. I hvert departement skal præfekter i deres kvartalsrapport nævne, hvor langt man er nået med forberedelserne på lokalt plan til overgangen til euroen.

I Nederlandene holder finansministeriet meget nøje øje med, hvor langt de 502 kommuner er nået i forberedelserne. En privat virksomhed, der er udvalgt efter indkaldelse af bud, evaluerer, hvor langt hver enkelt kommune er nået. Det nederlandske finansministerium udsender med jævne mellemrum et officielt spørgeskema. Besvarelsen heraf skal underskrives af borgmesteren eller den valgte rådmand med ansvar for kommunens finanser, for at sikre, at han er velinformeret om eurokoordinatorens arbejde i kommunen. En arbejdsgruppe, der ser nærmere på bedste praksis ("Lego"), indkalder regelmæssigt 25 ansvarlige for europrojektet fra de meste dynamiske kommuner til møde i finansministeriet. I en officiel rapport fra parlamentet opstilles hvert halve år en klassifikation af kommunerne efter, hvor langt de er nået med forberedelserne.

Sammenslutningen af kommuner og provinser i Spanien står sammen med proviserne og de selvstyrende regioner for den tekniske forberedelse af kommunerne i marken. I Belgien udsteder regionerne efter en koordinering på føderalt plan hver især cirkulærer med retningslinjer for de kommunale forvaltningers overgang til euroen og de tilhørende tekniske instrukser. I Irland har de lokale myndigheder selv ansvaret for kommunens overgang til euroen, og den finansansvarlige i hvert kommunalråd skal forestå forberedelsen heraf.

Tilpasningen af de lokale offentlige forvaltningers administrative og retlige rammer til euroen går generelt fremad.

2.3.2.2. Interne forberedelser

De problemer, de lokale forvaltninger står over for i forbindelse med overgangen til euroen, kan være et incitament til at forbedre deres forvaltningsformer gennem en modernisering af den finansielle forvaltning, uddannelse, edb og drift af automater. De fleste større kommuner er kommet langt med deres handlingsplaner for overgangen til euroen. Situationen er mere varieret hos de mindre kommuner, hvor der ofte er behov for at gennemføre støtteforanstaltninger på lokalt plan. Den tekniske forberedelse til overgangen til euroen udgør en gunstig lejlighed til at se nærmere på samtlige tjenesteydelser og modernisere forvaltningen.

Edb-systemerne hos de lokale myndigheder blev delvis tilpasset euroen under forberedelserne til overgangen til år 2000. På grund af antallet af anvendte edb-programpakker og deres kompleksitet er der i hele 2001 behov for bistand fra adskillige edb-virksomheder. I Bonn er 80% af edb-applikationerne ved at blive tilpasset euroen. I Frankrig har edb-virksomheder, der er specialiseret i lokale applikationer, holdt adskillige møder med centraladministrationen for gøre status over, hvor langt man er nået med tilpasningerne til euroen. De fleste nederlandske kommuner har tilpasset deres printere, således at det er muligt at angive to valutaer på deres administrative dokumenter. I Belgien er det i retningslinjerne for de lokale myndigheders endelige overgang til euroen fastsat, at edb-applikationerne (lønninger, skatter, fakturering) skal være installeret inden 31. oktober 2001, så de kan være operationelle pr. 1. januar 2002. Det tidsrum, der er afsat til edb-test, er ofte kortere end planlagt, hvilket risikerer at skabe problemer. I slutningen af 2000 blev der offentliggjort en række specifikke brochurer for edb-medarbejdere og bogholdere.

Som følge af arbejdet i arbejdsgrupper vedrørende europrojektet er en række unødvendige formularer ofte blevet skrottet. De administrative dokumenters læsbarhed er undertiden blevet forbedret, efter at der er blevet set nærmere på, hvor "eurokompatible" dokumenterne er.

De lokale myndigheder i euroområdet har anmodet om at få ændret deres udstyr. Tilpasningen af automater kan ligeledes medføre forbedringer i den lokale forvaltning. Således har Bonn kommunes forhandlinger med postvæsnet om overgangen til euroen i postfrankeringsmaskinerne medført betydelige besparelser, og tilpasningen til euro af parkeringsautomaterne vil medføre, at der i højere grad vil blive anvendt chipkort, og at sikkerheden vil blive forbedret, idet antallet af parkometre, hvortil der skal anvendes mønter, vil blive reduceret.

Uddannelsen af offentligt ansatte på lokalt plan vedrørende anvendelsen af euroen er meget vigtig, ikke kun for den interne ledelse, men især for kvaliteten af deres kontakt med offentligheden fra 1. januar 2002. Der kan i den forbindelse anvendes forskellige metoder. Mange lokale myndigheder har medtaget uddannelsen af deres ansatte vedrørende euroen i deres årlige handlingsplaner. I Frankrig og Portugal afholdes der i løbet af første halvdel af 2001 uddannelseskurser for specialiserede undervisere, der skal fungere som videreformidlere på lokalt plan. Den nederlandske finansminister tilrettelægger et seksdages uddannelseskursus i løbet af første halvdel af 2001, der er rettet mod kommunernes eurokoordinatorer.

Af de nationale offentlige forvaltningers evalueringer af de lokale myndigheders forberedelser i forbindelse med indførelsen af euroen fremgår det, at der er en reel, men ikke ligelig fordelt vilje til at anvende euroen. I Nederlandene peges der f.eks. i en officiel rapport, der er forelagt parlamentet, på, at 14 små og mellemstore kommuner og 26 kommuner med flere end 50 000 indbyggere endnu ikke i tilstrækkelig grad er forberedt. I Frankrig viser en nyere rapport blandt lokale revisorer, at forberedelserne er direkte proportionelle med kommunens størrelse. 66% af kommunerne med flere end 50 000 indbyggere følger planen eller er foran, mens dette tal falder til 37% i kommuner med mellem 10 000 og 50 000 indbyggere, 31% i kommuner med mellem 3 500 og 10 000 indbyggere, 27% i kommuner med mellem 500 og 3 500 indbyggere og 23% i de mange kommuner med færre end 500 indbyggere. I Spanien er 30-40% af de lokale myndigheder i henhold til en evaluering foretaget af sammenslutningen af kommuner og provinser i marts 2001 på nuværende tidspunkt godt i gang med forberedelserne. I Østrig overlader 85% af kommunerne tilrettelæggelsen af overgangen til euroen i praksis til konsulentfirmaer, med hvem de har indgået langtidskontrakter.

De offentlige myndigheder har ikke pålagt kommunerne at følge en særlig administrativ model for overgangen til euroen. Det er hverken ønskeligt eller realistisk at forestille sig en ensartet forberedelse af de næsten 73 000 lokale enheder i euroområdet. Med udgangspunkt i god praksis i marken er det dog muligt at konstatere følgende af almen interesse:

- Retningslinjerne og brochurerne er i den operationelle fase i 2001 mindre nyttige end tidsplaner for de opgaver, der skal udføres lokalt. Sådanne dokumenter findes der f.eks. i Nederlandene og Frankrig.

- Det tværkommunale samarbejde mellem kommuner af forskellig størrelse gør det lettere at komme videre med forberedelserne til overgangen til euroen, hvilket erfaringerne fra Villeurbanne, Breda og Sintra viser.

- Tilpasningen af de elektroniske applikationer, der er nødvendige for på lokalt plan at udbetale sociale ydelser i euro, kræver en helt særlig opmærksomhed.

- Ved at uddanne ledere og andre offentligt ansatte på lokalt plan, der er i direkte kontakt med offentligheden, vil de ligeledes være i stand til at besvare de mange spørgsmål, de stilles. Der kan med henblik herpå med fordel udarbejdes og videreformidles standardinformations materiale.

2.3.2.3. Lokale informationstiltag vedrørende euroen

Uanset om der er tale om lokale initiativer eller nationale kampagner på lokalt plan øges de lokale myndigheders tiltag på informationsområdet i 2001. I Tyskland vil der i 100 byer i 2001 blive opstillet et informationsteltet vedrørende euroen. I Italien fortsætter en "eurokaravane" frem til slutningen af juni 2001 sin pædagogiske indsats i marken i en række mellemstore byer. I Portugal er der i adskillige byer planlagt en eurouge med en række uddannelsesaktioner vedrørende den praktiske anvendelse af euroen, der er rettet mod både offentligt ansatte, unge skolesøgende og små og mellemstore virksomheder. I Spanien vil 400 kommuner ude på landet tage imod to vandreudstillinger om euroen. I Frankrig vil en forbrugerorganisation med flere lokale afdelinger sammen med bl.a. postvæsnet og pensionerede ledere i marken vise, hvorledes euroen anvendes i praksis.

Der er ligeledes tendens til, at der udvikles en række mere målrettede informationskampagner i nærmiljøet. I samarbejde med de lokale myndigheder formidler turistbureauerne og handelskamrene i turistområder oplysninger om euroen til fagfolk i turistbranchen og deres kunder. En række foreninger modtager f.eks. praktiske oplysninger med henblik på at lette udarbejdelsen af finansielle dossierer for nederlandske byer. I alle franske departementer gennemføres der med hjælp fra en håndbog fremstillet i fællesskab af økonomi- og finans- og industriministeriet, Caisse des Dépôts et Consignations, det europæiske interregionale forbrugerinstitut og sammenslutningen af franske departementer og med udgangspunkt i de redskaber, der er udviklet i forbindelse med Kommissionens projekt om at gøre euroen letforståelig, et program (Tous prêts pour l'euro) med henblik på skabe bevidsthed om euroen blandt personer med sociale problemer. Flere andre lande, f.eks. Belgien, Spanien og Italien, har truffet lignende foranstaltninger. I Italien arrangerer de lokale myndigheder, borgerforeninger og de regionale økonomiske aktører i hver region eurofestivaler inden for rammerne af et projekt, der koordineres af foreningen "Cittadinanza Attiva". Inden for rammerne af Exchange II-foranstaltningen, hvortil der ydes støtte via Prince-programmet, gennemfører 12 byer, der er sluttet sammen via Eurocity-nettet, på skift en aktion rettet mod andre målgrupper med problemer. De yderste regioner arbejder ligeledes sammen inden for samme ramme for tage hensyn til behovene hos befolkningsgrupper, for hvem det er svært at få adgang til oplysninger.

De lokale myndigheder kan desuden være med til at lette de små og mellemstore virksomheders overgang til euroen ved at supplere handelskamrenes og håndværksrådenes indsats. I Jyväskylä i midten af Finland yder et regionalt udviklingsfirma, der er oprettet af de lokale myndigheder, ud over at støtte lokale små og mellemstore virksomheder rådgivning og oplysning om, hvorledes de får adgang til internationale markeder i forbindelse med overgangen til euroen. De lokale myndigheder gennemfører specifikke informations kampagner vedrørende omregning rettet mod små virksomheder, der har indgået offentlige aftaler. Når halvoffentlige virksomheder eller lokale offentlige virksomheder, som ofte er omfattet af privatretten, går over til euroen, kan det få små og mellemstore virksomheder i nærheden til at følge trop. I Irland er Loughrea Euro Town Project, inden for rammerne af hvilket en række lokale virksomheder før tiden gik over til euroen, gennemført, og erfaringerne hermed videreformidles til landets øvrige virksomheder, som nu står over for at skulle gå over til euroen.

De offentlige forvaltninger begynder i stadig højere grad at anvende euroen i forbindelse med deres offentlige aktiviteter og deres relationer med borgerne. Det er mere udbredt at anvende euroen i de nationale offentlige forvaltninger end i socialsikringsorganerne og de fleste lokale offentlige forvaltninger. Der skal imidlertid sondres efter sektor, idet store kommuner i flere år har udnyttet de finansielle muligheder for at låne i euro. Offentlige kontrakter og kontrakter, der løber ud over 2001, er ofte i euro, enten udelukkende eller med dobbelt beløbsangivelse for at undgå tvister i forbindelse med omregninger. De lokale myndigheder er mere tilbageholdende med at anvende euro i forbindelse med udbetalinger og selvangivelser eller aflønning af offentligt ansatte.

Dette afspejler imidlertid holdningen til overgangen til euroen blandt lokalbefolkningen og den lokale offentlige mening. De lokale myndigheders stigende involvering i lokale informationskampagner er så meget desto større i 2001 for derved at lette overgangen til at anvende euroen i det daglige.

2.4. Borgernes forberedelser

Borgerne har endnu kun et nogenlunde overblik over, hvordan overgangen til euroen i store træk skal ske, er meget lidt fortrolige med den nye værdiskala og anvender i relativ begrænset omfang den nye valuta. Der er endnu et par måneder til at hjælpe dem med at lære tidsplanen for overgangen til euroen, at få dem gjort fortrolige med den nye valuta ved at anvende den i praksis og at opfordre dem til at huske nogle referencepriser.

2.4.1. Borgernes kendskab til euroen

I henhold til Kommissionens Eurobarometerundersøgelser (gennemført i januar 2001) [25] er befolkningen ved at få et bedre kendskab til den generelle tidsplan for overgangen til euroen, men der kan endnu konstateres mange huller i dens viden om de nærmere detaljer i forbindelse hermed.

[25] Flash Eurobarometer nr. 82/5 om holdningerne til indførelsen af euroen, gennemført af Gallup Europe på Europa-Kommissionens vegne.

2.4.1.1. Tidsplanen for overgangen til euroen

Datoen, hvor eurosedler og -mønter sættes i omløb, er nu relativ velkendt, idet i gennemsnit 60% af borgerne i euroområdet spontant svarer 1. januar 2002, hvilket er en stigning på 20 point i forhold til november 2000. Ca. 10% nævner en tidligere dato, mens 24% nævner en senere dato. Nu hvor skæringsdatoen nærmer sig, vil antallet af personer, der nævner en tidligere dato, pr. definition mindskes (med mindre der sker en sammenblanding med datoen for forhåndsdistributionen).

Navnlig blandt luxembourgerne (81%), nederlænderne (77%), finnerne (74%), irerne (73%), belgierne (67%), franskmændene (65%) og tyskerne (63%) er der mange, der svarer rigtigt. I tre lande er der fortsat et informationsproblem, idet de fleste borgere svarer forkert, nemlig Spanien (48% rigtige svar), Portugal (45%) og Grækenland (34%). Overordnet er det mændene og personer med en længere skolegang, der i højere grad kender den rigtige dato i forhold til resten af befolkningen.

Meget få borgere ved, i hvor lang tid der vil være to valutaer i omløb, idet det i gennemsnit vurderes at være seks måneder, hvilket er tre gange længere, end det i virkeligheden er tilfældet. Oplysningen af borgerne går dog i positiv retning (idet det gennemsnitlige svar i november 2000 var otte måneder), men det går temmelig langsomt. Det er de nederlandske borgere, der er tættest på det rigtige svar (i gennemsnit 4,1 måned), mens portugiserne (8,3 måneder) og østrigerne (7,9 måneder) er længst fra det rigtige svar.

2.4.1.2. De praktiske aspekter i forbindelse med euroen

Det er endnu ikke alle, der har forstået, at det er muligt at anvende eurosedler og -mønter i hele euroområdet, idet i gennemsnit 24% af borgerne i euroområdet mener, at de sedler og mønter, der udstedes i deres land, kun er gyldigt betalingsmiddel her, hvilket viser, at de således ikke reelt har forstået idéen bag den fælles mønt. Resultaterne er nogenlunde ens i alle eurolande (de varierer mellem 70% og 80% rigtige svar). I november 2000 troede hver femte endnu, at indførelsen af euroen ikke ville medføre, at de nationale valutaer forsvinder.

To tredjedele af borgerne (68%) ved nu, at vekselkursen er endelig og ikke kan ændres. Det eneste land, hvor der kan registreres et betydeligt dårligere resultat end gennemsnittet, er Tyskland (57%). Generelt er det kvinderne, ældre og personer med kortere skolegang, der er de dårligst informerede om disse to punkter i forhold til resten af befolkningen.

Det er kun 15% af indbyggerne i euroområdet, der kender den nøjagtige vekselkurs. Dette tal stiger kun lidt, idet det kun er steget tre point mellem begyndelsen af 2000 og begyndelsen af 2001. De fleste begår den fejl, at de overvurderer værdien af euroen. Selv om kun en lille del af borgerne kender den sekscifrede vekselkurs, har de fleste dog en omtrentlig værdi af euroen i hovedet. Med en fejlmargin på +/- 1% er der 52,5%, der svarer rigtigt, og med en fejlmargin på +/- 5% 73%. Der er dog betydelige forskelle fra land til land for så vidt angår kendskabet til den omtrentlige vekselkurs. Med en fejlmargin på 5% svarer 83% af nederlænderne, 87% af luxembourgerne og 90% af belgierne rigtigt, mens det kun er tilfældet for 54% af irerne. Mærkeligt nok er resultaterne for Italien (65%), Portugal (68%) og Tyskland (71%) dårligere end gennemsnittet, selv om vekselkursen i disse tre lande er meget nær et rundt tal, der er let at huske [26].

[26] 1 euro = 1936,27 lire (eller 2000 lire er inden for en margin på 5%), 1,95583 D-mark (eller 2 D-mark er inden for en margin på 5%), 200,482 escudos (eller 200 escudos er inden for en margin på 5%).

2.4.2. At blive fortrolig med den nye værdiskala

For at "forstå" priser i euro og være i stand til at vurdere prisforskelle har forbrugerne brug for at skabe sig en værdiskala i den nye valuta ved at huske nogle referencebeløb. Dette tager tid. For at forberede forbrugerne på euroen er det ønskeligt at anvende en aktiv strategi, der får forbrugerne til i stadig højere grad at vænne sig til euroen. Informationskampagnerne bør derfor være med til at få forbrugerne til at huske visse referencepriser i euro. Kommissionen har bl.a. i oktober 2000 henstillet, at der sker en fremrykket konvertering af bankkonti og dertil knyttede pengerepræsentativer (jf. 2.2), og at de offentlige værker fremrykker anvendelsen af euroen, samt at lønninger snarest muligt udbetales i euro, at euroen anvendes i forbindelse med lønforhandlinger, og at priserne fastsættes i euro [27] allerede fra tredje kvartal 2001.

[27] For fjernsalg og de sektorer, hvor der hovedsageligt anvendes betalingsoverførsler.

Det kan på nuværende tidspunkt konstateres, dels at forbrugerne kun i begrænset omfang er fortrolige med euroen, dels at der kun gøres små fremskridt med hensyn til at gennemføre en aktiv strategi.

2.4.2.1. Forbrugernes manglende fortrolighed med euroen

Næsten 80% af forbrugerne kan ikke huske priser i euro; dette tal har været relativt stabilt i hele 2000. Det er ret ofte de franske (28,2%), de luxembourgske (24,6%) og de spanske (23,4%) forbrugere, der gør en indsats for at lære at få referencepunkter. Det er sjældent tilfældet for de nederlandske (11,3%), de portugisiske (13,8%) og de irske (14,2%) forbrugeres vedkommende. Generelt er det mændene, der i højere grad kan huske priser i euro end kvinderne (25,7% mod 19,1%).

I gennemsnit udtaler 56% af forbrugerne i euroområdet imidlertid, at de lægger mærke til angivelsen af priser i to valutaer; dette tal har været nogenlunde konstant siden iværksættelsen af den økonomiske og monetære union. Selv om der er ikke er betydelige forskelle i svarene afhængig af køn, uddannelsesniveau eller social klasse, varierer andelen af borgere, der lægger mærke til den dobbelte prisangivelse, betydeligt mellem eurolandene, nemlig 69% af spanierne, 73% af italienerne og 76% af finnerne, mens det kun er 39% af franskmændene, 41% af belgierne og 42% af luxembourgerne. Dette resultat er måske et udtryk for en vis træthed blandt forbrugerne i disse tre lande, hvor der generelt i langt større omfang er blevet anvendt dobbelt prisangivelse end andre steder, hvor forbrugerne i øvrigt i lighed med andre steder finder overgangsfasen på tre år temmelig lang. I dag er det generelt næsten alle store europæiske varehuse, der anvender en mere eller mindre fuldstændig dobbelt prisangivelse. Tallet svinger afhængig af landet mellem 30% og 50% af forretningerne. Tre eurolande (Grækenland, Portugal og Østrig) har vedtaget retsforskrifter, der gør dobbelt prisangivelse obligatorisk. Visse lande som f.eks. Belgien forbeholder sig ret til at gøre det, hvis der ikke automatisk generelt er indført dobbelt prisangivelse i anden halvdel af 2001.

Det synes imidlertid at være klart, at den dobbelte prisangivelse i sin nuværende form (prisen i den nationale valuta er tydeligere end prisen euro) kun i temmelig begrænset omfang har indflydelse på forbrugerne. I henhold til en særlig Eurobarometer-undersøgelse [28] ser mindre end hver tiende forbruger (8%) systematisk på prisen i euro. Dette tegn på en vis træthed er tydeligt, idet andelen af personer, der ikke ser på priserne i euro, er steget med otte point i forhold til 1999. Forbrugerne vil uden tvivl i stadig højere grad begynde at lægge mærke til priserne i euro i årets sidste måneder, når skæringsdatoen nærmer sig.

[28] Eurobarometer 54 om europæerne og euroen. Gennemført af European opinion research group på Europa-Kommissionens vegne og offentliggjort i marts 2001 (spørgsmålene blev stillet i november).

2.4.2.2. Langsom iværksættelse af en mere aktiv strategi

Uden for den finansielle sektor er det endnu meget sjældent, at priserne fastsættes i euro (herunder de psykologiske priser). Flere store varehuse har til hensigt at indføre dobbelt prisangivelse for alle deres varer i sidste kvartal, generelt i november. Den af varehusene valgte strategi varierer ofte efter den type varer, de sælger, idet jo hurtigere varen kommer ind og bliver solgt igen (f.eks. fødevarer), i desto større omfang har man planlagt før tiden at angive prisen i euro. Dette er oftest tilfældet i forbindelse med varer, der kommer på lager i de sidste uger af 2001, og som forventes at blive solgt i løbet af hele første kvartal 2002 (f.eks. tøj og små husholdningsartikler).

I fælleserklæringen fra de europæiske repræsentanter for forbrugere, erhvervsdrivende og små og mellemstore virksomheder, der blev vedtaget den 2. april 2001 i Bruxelles (jf. bilag 3), henvises der til løftet i eurologo-aftalen fra 1998 om i 2001 generelt at indføre dobbelt prisangivelse og at sikre en mere iøjnefaldende angivelse af prisen i euro end prisen i den nationale valuta [29] samt fastsættelse af priser i euro fra september til begyndelsen af december 2001. Denne europæiske aftale skal nu gennemføres på nationalt plan. Frankrig er hidtil det eneste land, der officielt har henstillet, at der sikres en mere iøjnefaldende angivelse af prisen i euro [30].

[29] Et flertal af forbrugerne (56%) i euroområdet udtrykte i henhold til Flash Eurobarometer-undersøgelse nr. 82/5 ønske herom.

[30] Udtalelse nr. 9 fra det franske forbrugerråd, Conseil national de la consommation. Dokumentet findes på følgende internetsted:: www.euro.gouv.fr

På nuværende tidspunkt er det kun personalet i store virksomheder og EU-institutionern