EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 12.10.2016 COM(2016) 590 final 2016/0288(COD) NOTE

This language version reflects the corrections done to the original EN version transmitted under COM(2016) 590 final of 14.9.2016 and retransmitted (with corrections) under COM(2016) 590 final/2 of 12.10.2016

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation (Omarbejdning) (EØS-relevant tekst) {SWD(2016) 303 final/2}

{SWD(2016) 304 final}

{SWD(2016) 305 final}

{SWD(2016) 313 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Siden sidste revision af regelsættet for elektronisk kommunikation i 2009 har sektoren i væsentlig grad udviklet sig, og dens rolle som katalysator for online-økonomien er vokset. Markedsstrukturerne har udviklet sig, idet de monopolistiske markedskræfter i stadig højere grad er blevet begrænsede, og samtidig er konnektivitet blevet en faktor, der i vid udstrækning præger det økonomiske liv. Forbrugerne og erhvervslivet er i stadig større grad afhængige af data- og internettjenester i stedet for telefon og andre traditionelle kommunikationstjenester. Denne udvikling har fået tidligere ukendte typer af markedsaktører til at konkurrere med de traditionelle telekommunikationsudbydere (f.eks. såkaldte over-the-top-aktører): udbydere af en lang række applikationer og tjenester, herunder kommunikationstjenester, over internettet). Samtidig har det også øget efterspørgslen efter fast og trådløs konnektivitet i takt med, at der er blevet flere onlineindholdstjenester, og de er blevet mere populære, f.eks. cloudcomputing, tingenes internet, kommunikation mellem maskiner m.m. Også de elektroniske kommunikationsnet har udviklet sig. De væsentligste ændringer er som følger: i) den igangværende overgang til et miljø, der er baseret udelukkende på IP-teknologi, ii) mulighederne som følge af nye og forbedrede underliggende netinfrastrukturer, der muliggør næsten ubegrænset transmissionskapacitet i fiberoptiske net, iii) det forhold, at faste og mobile net konvergerer mod sammenhængende tjenester, der tilbydes slutbrugerne, uanset hvor de befinder sig, eller hvilket udstyr der anvendes, og iv) udviklingen af innovative metoder til teknisk forvaltning af net, navnlig softwaredefinerede net og virtualisering af netfunktioner. Denne ændrede anvendelse og drift giver nye udfordringer, hvad angår de nuværende regler, og udfordringerne vil sandsynligvis blive større på mellemlang og lang sigt. Det er derfor nødvendigt at foretage en revision af regelsættet for elektronisk kommunikation. Denne revision skal ses i lyset af strategien for et digitalt indre marked i EU. I denne strategi anerkendes betydningen af det paradigmeskift, der sker i den digitale sektor, og det påpeges, at enkeltpersoner og virksomheder gnidningsløst bør kunne få adgang til og udføre onlineaktiviteter under fair konkurrencevilkår. Det bebudes desuden heri, at "Kommissionen i 2016 vil fremlægge et forslag om en ambitiøs gennemgang af regelsættet for telekommunikation, hvor der navnlig lægges vægt på i) at opnå en sammenhængende tilgang til frekvenspolitik og frekvensforvaltning på det indre marked, ii) at skabe de rette betingelser for et reelt indre marked ved at takle opsplitningen i reguleringen, så effektive netudbydere og tjenesteudbydere kan opnå stordriftsfordele, og der sikres en effektiv forbrugerbeskyttelse, iii) at sikre lige vilkår for alle markedsdeltagere og ensartet anvendelse af reglerne, iv) at skabe incitamenter til investering i højhastighedsbredbånd (bl.a. ved at revidere forsyningspligtdirektivet) og v) at etablere mere effektive institutionelle rammer for reguleringen." I medfør af dette løfte og i overensstemmelse med kravene om bedre lovgivning foretog Kommissionen en efterfølgende evaluering. Den vurderede effektiviteten og relevansen af, kohærensen i samt merværdien på EU-plan af EU's regelsæt og pegede på de områder, hvor der er mulighed for at forenkle uden derved at sætte målene over styr. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Da konnektivitetstjenesterne via de elektroniske kommunikationsnet udgør grundlaget for digitale produkter og tjenester, er der en høj grad af synergi mellem dette forslag og andre initiativer i strategien for et digitalt indre marked i EU. Forslaget supplerer også den eksisterende sektorspecifikke forordning. Forslaget er navnlig kohærent med direktiv 2014/61/EU (direktivet om nedbringelse af bredbåndsomkostningerne), sammen med hvilket det udgør et samlet sæt regler, der letter udbredelsen af bredbåndsinfrastrukturer. Sammen med den nyligt vedtagne forordning (EU) 2015/2120, der sikrer et åbent internet og afskaffer roamingtillæg, sikrer dette forslag en høj grad af slutbrugerbeskyttelse på andre områder, hvor der kræves sektorspecifikke regler. De foreslåede regler om frekvensforvaltning bygger på de nuværende forskrifter på dette område, navnlig beslutning nr. 676/2002/EF om et frekvenspolitisk regelsæt, afgørelse 2002/622/EF om en frekvenspolitikgruppe og afgørelse 243/2012/EU om indførelse af et flerårigt radiofrekvenspolitikprogram. Herudover baner det også vejen for revisionen af direktiv 2002/58/EF om beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor inden for rammerne af strategien for et digitalt indre marked. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag behandler en række reguleringsspørgsmål som følge af de særlige forhold, der kendetegner sektoren for elektronisk kommunikation som en netindustri, men det bygger på og supplerer eksisterende EU-lovgivning på flere områder. Hvad angår markedsregulering, er forslaget i lighed med det eksisterende regelsæt baseret på principperne i EU's konkurrenceregler. Derudover fastsættes der i forslaget en række foranstaltninger såsom kortlægning af netudbygningen, som også giver nyttige oplysninger til brug i forbindelse med statsstøtte, hvilket øger kohærensen mellem de to politikker. Hvad angår beskyttelse af slutbrugerne, supplerer de foreslåede regler den generelle forbrugerbeskyttelseslovgivning, idet der fokuseres på sektorens særlige karakteristika, samtidig med at de nuværende sektorspecifikke regler strømlines på områder, hvor forbrugerbeskyttelsesreglerne har udviklet sig siden den seneste revision i 2009. På den måde undgås det, at forslaget overlapper områder, hvor generelle regler alene kan sikre en passende beskyttelse af slutbrugerne. Samhørighedspolitikken og de europæiske struktur- og investeringsfonde udgør et vigtigt redskab til at sikre konnektivitetstjenester i områder, hvor markedet har svigtet, og midlerne bør fordeles på en måde, der gør det muligt at få mest muligt ud af de disponible ressourcer. Forslaget bidrager til at nå dette mål ved at sikre hensigtsmæssige vilkår for private investeringer, således at de offentlige midler kan anvendes de steder, hvor der er størst behov for dem. Forslaget opretholder den nuværende komplementaritet mellem elektroniske kommunikationstjenester og audiovisuelle medietjenester, idet det fortsat sikres, at bestemmelserne ikke er til skade for de foranstaltninger, der træffes på EU-plan eller nationalt plan, jf. EU-lovgivningen, for derved at forfølge mål af almen interesse, navnlig vedrørende indholdsregulering og audiovisuel politik. Sondringen mellem regulering af transmission af sendesignaler og regulering af indhold hindrer ikke, at der tages hensyn til den forbindelse, der er mellem de to områder, navnlig med henblik på at garantere mediepluralisme, kulturel mangfoldighed og forbrugerbeskyttelse. •Sammenhæng med internationale forpligtelser Dette forslag er i overensstemmelse med gældende internationale retlige forpligtelser, herunder GATS, bilaget til GATS om telekommunikation og GATS-referencedokumentet. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Forslaget har hjemmel i artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, da det har til formål at gennemføre det indre marked for elektronisk kommunikation og sikre, at det fungerer.

•Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Da forslaget udgør en revision af det eksisterende regelsæt, fokuseres der i analysen vedrørende subsidiaritetsprincippet nedenfor på: det nye mål om allestedsnærværende og ubegrænset konnektivitet, harmonisering af de nationale tilsynsmyndigheders beføjelser, harmonisering af frekvensrelaterede spørgsmål og reviderede regler for tjenester. Allestedsnærværende og ubegrænset konnektivitet, Uden en allestedsnærværende konnektivitet med meget høj kapacitet kan potentialet i en betydelig del af de menneskelige ressourcer, der er til rådighed på det indre marked, ikke udnyttes. Dette hæmmer både den territoriale samhørighed og virksomhedernes mulighed for at producere effektivt og levere innovative og konkurrencedygtige tjenester. Konnektivitet kan spille en væsentlig socioøkonomisk rolle, når det drejer sig om at forhindre isolation og affolkning og forbinde yderområderne med de centrale regioner i EU. Situationen med hensyn til konnektivitet varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. Der er meget store forskelle, som ikke kan forklares alene ved forskelle i landskaber, befolkninger, BNP eller købekraft, men som skyldes forskellige politiske valg, der er truffet nu og tidligere. En manglende indsats fra EU's side for at forfølge målet om allestedsnærværende og ubegrænset konnektivitet som et særskilt mål i regelsættet ville kun forstærke dette mønster og have negative virkninger for det indre marked og forbrugernes interesser. Harmonisering af de nationale tilsynsmyndigheders beføjelser Den institutionelle struktur giver de nationale tilsynsmyndigheder og medlemsstaterne en høj grad af fleksibilitet, hvilket gør det muligt at skræddersy bestemmelserne, så de passer til de specifikke nationale eller lokale forhold. Dette system har dog betydelige svagheder på områder, hvor det er vigtigt med kohærens, eller hvor det ville være i den fælles europæiske interesse med kohærens. Visse lovgivningsområder kræver en mere koordineret eller harmoniseret tilgang på EU-plan. Dette kan bl.a. sikres ved at harmonisere de opgaver, som de nationale tilsynsmyndigheder, der deltager i Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation (BEREC), har som hjørnestenen i den institutionelle struktur. Harmoniseringen af de nationale tilsynsmyndigheders opgaver bør ikke føre til, at deres politiske uafhængighed mindskes, men tværtimod udvide beskyttelsen mod, at de modtager instrukser på alle nye kompetenceområder. Harmonisering af frekvensrelaterede spørgsmål Frekvenser er i lighed med andre ressourcer såsom tal og i en vis udstrækning land en knap ressource, der tilhører medlemsstaterne, og som skal forvaltes og tildeles under hensyn til nationale forhold og behov. Samtidig er der behov for en mere konvergerende og ensartet EU-regulering af markedsadgangen for at fjerne hindringer, der skyldes ulige vilkår for tildeling af individuelle rettigheder til at bruge frekvenser, tal eller land. Det er nødvendigt med ensartede EU-regler for at i) gøre det muligt for udbydere at udvide deres tjenester til andre medlemsstater, ii) skabe en tilstrækkelig markedsstørrelseseffekt til, at de medlemsstater, der er længst fremme, kan drage nytte af det, iii) give rettidig adgang til trådløs kapacitet og trådløse tjenester på højeste niveau for unionsborgere og erhvervslivet, således at de kan drage nytte af det digitale miljø, innovative tjenester og applikationer og kommercielt udvikle og understøtte fordelene ved den digitale økonomi, som hele tiden er på vej til at udvikle sig til at blive en "mobil" økonomi, hvor frekvenspolitik spiller en vigtig rolle, iv) gøre det muligt for lande, der er bagefter, at komme op på niveau og deltage i strategien for et digitalt indre marked, hvorved det bliver muligt for de medlemsstater, der er længere fremme, yderligere at øge borgernes udveksling og samhandlen inden for deres grænser og iv) behandle alle frekvensbrugere ensartet i hele EU. Hvis EU skal føre resten af verden mod nye og bedre tjenester såsom 5G, er det desuden nødvendigt, at producenterne af udstyr og udbyderne af kommunikationstjenester er tilstrækkeligt store. Dette indebærer ikke kun en teknisk harmonisering, men mest af alt et indre marked, der generelt udvikler sig ensartet, således at tjenester og udstyr er omfattet af stabile og harmoniserede regler. Tjenester Hvad angår tjenester, øger konkurrencen mellem lokale udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, som tilbyder pakker, der kombinerer netadgang med tjenester, og globale over the top-netudbydere, EU's ret til at gribe ind for at sikre lige vilkår. Der er også brug for en indsats på EU-plan for at mindske fragmenteringen af reglerne for beskyttelse af slutbrugerne, som øger de administrative udgifter for grænseoverskridende udbydere af tjenester og hindrer udviklingen af innovative tjenester, hvilket medfører en uensartet og ikke optimal forbrugerbeskyttelse i EU. •Proportionalitetsprincippet Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union, fordi det ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målene. Det medfører en målrettet justering af det nuværende regelsæt som følge af de markedsmæssige og teknologiske ændringer, navnlig hvad angår behovet for på EU-plan at dække behovet for adgang til og generel udnyttelse af netforbindelser med meget høj kapacitet som grundlag for et velfungerende digitalt indre marked. Hvad angår markedsadgangen, har de nationale tilsynsmyndigheder fortsat kompetence til at sikre, at markedssvigt afhjælpes ved hjælp af hensigtsmæssige midler, og at reguleringen bidrager til de fælles politiske mål. De foreslåede regler giver tilsynsmyndighederne yderligere redskaber til at klare den nuværende udfordring, hvad angår konnektivitet, men hvordan de skal anvendes, afhænger af de nationale forhold, hvilket de nationale tilsynsmyndigheder skal vurdere. Den målrettede styrkelse af tilsynet, der sker ved at give BEREC en øget rolle, begrundes med, at det sker på grundlag af dokumentation for, at der ikke sker en ensartet gennemførelse af bestemmelserne, hvilket er af allerstørste betydning for at fremme det indre marked. Med hensyn til frekvenser er det også et område med delt kompetence mellem Kommissionen og medlemsstaterne. De foreslåede regler udgør en overordnet ramme for en kohærent frekvensforvaltning på tværs af EU, men medlemsstaterne har de nødvendige skønsbeføjelser til at gennemføre og anvende reglerne afhængigt af de nationale forhold. Da frekvensforvaltning har store grænseoverskridende konsekvenser og bred indflydelse på konnektiviteten på det indre marked, er det nødvendigt med visse koordineringsprocedurer på EU-plan. Reglerne for beskyttelse af slutbrugerne medfører en fuld harmonisering med målrettede undtagelser (f.eks. hvad angår den maksimale varighed af aftaler), men harmoniseringen er begrænset til de områder, der er omfattet af forslaget. Valget af et direktiv som retslig form vil give medlemsstaterne visse skønsbeføjelser til at tilpasse gennemførelsen til deres nationale lovgivning. •Valg af retsakt Forslaget om en EU-kodeks for elektronisk kommunikation består af en generel omarbejdning af de fire eksisterende direktiver (rammedirektivet, adgangsdirektivet, tilladelsesdirektivet og forsyningspligtdirektivet), som samles i et enkelt direktiv. Hvert af direktiverne indeholder de foranstaltninger, der finder anvendelse på elektroniske kommunikationsnet og udbydere af elektroniske kommunikationstjenester. Revisionen giver mulighed for at forenkle den nuværende struktur med henblik på at skabe større kohærens og gøre den mere tilgængelig i overensstemmelse med målet om målrettet regulering. Den giver også mulighed for at tilpasse strukturen til den nye markedssituation, hvor leveringen af kommunikationstjenester ikke længere nødvendigvis sker i form af pakker i tilknytning til netadgang. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

I arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene, som ledsager forslaget og indeholder en vurdering af, hvor målrettede de nuværende regler er, konkluderes det, at regelsættet for elektronisk kommunikation i vid udstrækning har nået sit generelle mål om at sikre en konkurrencedygtig sektor til stor gavn for slutbrugerne. Selv om de væsentligste specifikke mål - fremme af konkurrencen, udvikling af det indre marked og fremme af slutbrugernes interesser - fortsat er relevante, forekommer det nødvendigt med en revision af regelsættet for at klare det voksende behov for øget konnektivitet på det indre digitale marked og strømline bestemmelserne under hensyntagen til udviklingen på markedet og den teknologiske udvikling. Hvad angår de specifikke evalueringskriterier, kan det mere specifikt resumeres som følger: Relevans - Generelt har evalueringen vist, at regelsættets specifikke mål - fremme af konkurrencen, udvikling af det indre marked og beskyttelse af forbrugernes interesser - fortsat er lige så gyldige som før, men målet vedrørende det indre marked har fået større relevans. En effektiv og bæredygtig konkurrence fremmer effektive investeringer og sætter gang i udviklingen af det indre marked. Dette er i sidste ende i slutbrugernes interesse, idet det medfører innovation og sikrer de største fordele, hvad angår valgmuligheder, pris og kvalitet. Samtidig er konnektivitet blevet en underliggende drivkraft for det digitale samfund og den digitale økonomi, som understøttes af de teknologiske forandringer og nye forbruger- og markedsbehov - konnektivitet er meget vigtig for Juncker-Kommissionens løfte om at skabe et digitalt indre marked. Det er derfor nødvendigt at overveje at tilpasse de nuværende politiske mål og reguleringsmæssige redskaber, så de i højere grad understøtter udbygningen af infrastruktur og en bred udbredelse af de tilsvarende konnektivitetstjenester i overensstemmelse med de fremtidige behov. De fleste lovgivningsområder er fortsat lige så relevante som i 2009, om ikke mere - navnlig frekvensforvaltning som følge af den rolle, frekvenser spiller som en vigtig, men knap ressource for udbygningen af den nuværende og næste generation af mobile og faste trådløse net sammen med adgangsbestemmelser som en måde at tackle de vedvarende hindringer for netadgang på. Selv om udviklingen på markedet f.eks. gør, at der kan stilles spørgsmålstegn ved relevansen af visse specifikke dele af forsyningspligtreglerne, vinder tanken om et sikkerhedsnet, som sikrer, at alle borgere inkluderes i et fuldt udviklet digitalt samfund, stadig mere frem på et digitalt indre marked. De specifikke bestemmelser vedrørende målet om beskyttelse af slutbrugerne skal måske tilpasses i lyset af de teknologiske, markedsmæssige eller reguleringsmæssige ændringer, men de grundlæggende behov for at beskytte slutbrugerne, som bestemmelserne vedrører, er fortsat relevante, og deres specifikke mål er og bliver af central betydning. Virkegrad - Det er generelt anerkendt, at regelsættet har haft sin virkning og skabt en generelt konkurrencedygtig sektor. Dette har til gengæld givet slutbrugerne betragtelige fordele såsom bred adgang til (basale) bredbåndstjenester, et betydeligt prisfald og flere valgmuligheder. Navnlig adgangs- og frekvensreguleringen, men også bestemmelserne om markedsadgang har været med til at skabe større konkurrence. Adgangsreguleringen har dog givet større konkurrence, hvad angår tjenesterne snarere end nettene, og selv om investeringerne i net med meget høj kapacitet er blevet fremmet, er dette ikke sket i alle medlemsstater med den fart, der var planlagt i den politiske dagsorden og svarende til de forventede fremtidige behov. Selv om frigivelsen af en stor mængde frekvenser til trådløse bredbånd udgør et bemærkelsesværdigt resultat, er det vigtigt at påpege, at de fremskridt, der er gjort med frekvensforvaltningen, ikke lever op til det, der blev forventet efter sidste revision, og det har medført en forsinket og fragmenteret udbygning og anvendelse af 4G-nettet. Bestræbelserne for at nå målet for det indre marked har kun givet temmelig beskedne resultater. Der er kun i begrænset omfang opnået lovgivningsmæssig ensartethed, hvilket påvirker grænseoverskridende udbyderes virksomhed og gør situationen mindre forudsigelig for alle udbydere og deres investorer. Det nuværende regelsæt medfører kun harmonisering af meget få af de beføjelser, der ligger hos de nationale tilsynsmyndigheder, som er ansvarlige for den forudgående markedsregulering, og gør det muligt for medlemsstaterne at tildele andre myndigheder, som ikke opfylder de samme krav om uafhængighed, en række opgaver. Resultatet er et kludetæppe, da der ud over den forudgående markedsregulering ikke findes andre beføjelser, som alle 28 nationale tilsynsmyndigheder, som er medlemmer af BEREC, også er ansvarlige for. Hvad der er af endnu større betydning er, at de disponible redskaber til at sikre samarbejde og ensartethed har ført til en situation, hvor det ikke altid er de bedste reguleringsmæssige løsninger, der er blevet valgt, og det har påvirket resultaterne for slutbrugerne. Kontrollen på EU-plan af ensartetheden via den nuværende forvaltningsstruktur er med til at skabe mere forudsigelighed, hvad angår adgangsreguleringen i hele EU. Kontrollen har dog temmelig begrænsede virkninger, hvad angår forslag til afhjælpende foranstaltninger. På samme måde har den manglende ensartethed i frekvensforvaltningen og den manglende institutionelle struktur til koordinering af frekvenstildelingen haft negative konsekvenser for slutbrugerne såsom den forsinkede udbygning af 4G-nettet de fleste steder i EU. Regelsættet har dog givet væsentlige resultater med hensyn til beskyttelsen af slutbrugerne og sikring af et sikkerhedsnet (forsyningspligt), men forbrugertilfredsheden er kun vokset relativt langsomt. Det er også tydeligt, at ikke alle sektorspecifikke bestemmelser om beskyttelse af forbrugerne fortsat er hensigtsmæssige i lyset af den teknologiske udvikling, udviklingen på markedet og den generelle udvikling i lovgivningen. Effektivitet - Selv om det ikke har været muligt at foretage en nøjagtig beregning af udgifterne, har evalueringen vist, at fordelene ved regelsættet - for de fleste udbydere, slutbrugere og samfundet som helhed - i høj grad opvejer udgifterne til gennemførelsen heraf. Selv om det kan være nødvendigt med en vis grad af kompleksitet for at sikre en velkalibreret intervention (f.eks. en hensigtsmæssig adgangsregulering), har man konstateret, at der er flere områder, hvor den administrative byrde kunne lettes uden derved at gøre bestemmelserne mindre effektive - i nogle tilfælde ville det endda gøre dem mere effektive. Det drejer sig f.eks. om længere forudgående markedsreguleringscyklusser, forenklede procedurer for at indføre afhjælpende foranstaltninger på termineringsmarkeder og strømlining af visse overlappende forbrugerbeskyttelsesbestemmelser. Merværdi på EU-plan - Regelsættet har været af afgørende betydning for at sikre konkurrencen på det indre marked, hvilket til en vis grad ikke ville have været muligt eller sandsynligt på nationalt plan. Det har øget den nationale reguleringspraksis i sektoren, hvilket med varierende held på de specifikke regulerede områder har fremmet de bedste modeller på tværs af EU. EU's indsats har også været med til at skabe en mere omfattende, om ikke ensartet, forbrugerbeskyttelse, end det ellers ville være tilfældet. Kohærens - Generelt set har de forskellige instrumenter, som til sammen udgør regelsættet for elektroniske kommunikationstjenester, styrket hinanden i forhold til deres mål. Der er dog to spørgsmål, det er værd at se nærmere på i forbindelse med revisionsprocessen: kohærensen mellem i) lovgivning, der har til formål at skabe incitament til at sikre en konkurrencedygtig netudbygning og ii) EU's bestemmelser om finansiering og statsstøtte i sektoren samt den potentielle overlapning mellem visse sektorspecifikke bestemmelser og generel lovgivning om forbrugerinteresser. •Høringer af interesserede parter Den 11. september 2015 blev der iværksat en målrettet 12 ugers åben offentlig høring med henblik på at indsamle input til evalueringsprocessen for at vurdere de nuværende regler og indhente synspunkter om mulige tilpasninger af regelsættet i lyset af udviklingen på markedet og den teknologiske udvikling. Den omfattede en generel vurdering af det nuværende regelsæt og en mere detaljeret vurdering og gennemgang af de specifikke elementer i regelsættet: i) regulering af adgangen til net, ii) frekvensforvaltning og trådløs konnektivitet, iii) sektorspecifik regulering af elektroniske kommunikationstjenester, iv) forsyningspligtreglerne og v) institutionel struktur og forvaltningspraksis. Høringen var både bred og detaljeret, og der indkom omfattende input fra forbrugere, udbydere af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, sammenslutninger af udbydere på nationalt plan og EU-plan, civilsamfundsorganisationer, radio- og tv-selskaber, teknologileverandører, udbydere af internet- og onlinetjenester, virksomheder, der er afhængige af konnektivitet, og almindelige aktører i den digitale økonomi, nationale myndigheder på alle niveauer, nationale tilsynsmyndigheder og andre interesserede parter. Der indkom endda bidrag fra de interessenter, der påvirkes af politikken, som skal gennemføre den, og som har en udtalt interesse i den. Der indkom 244 onlinesvar fra interessenter i alle medlemsstater og fra tredjelande. Høringen blev suppleret af et offentligt høringsmøde den 11. november 2015, halvvejs gennem den offentlige høring. Ud over den offentlige høring gav BEREC input til evalueringen og revisionsprocessen og afgav udtalelse i december 2015. Frekvenspolitikgruppen afgav også udtalelse om strategien for det digitale indre marked og revisionen af regelsættet. Høringsprocessen viste følgende tendenser: • Det anerkendes bredt, at konnektivitet er den underliggende drivkraft for det digitale samfund og den digitale økonomi, som understøttes af de teknologiske forandringer og udviklingen i forbrugernes og markedets behov. • God konnektivitet anses for at være forudsætningen for at skabe et digitalt indre marked. Mange af de adspurgte pegede på behovet for politiske foranstaltninger og mulige justeringer af de nuværende politiske og reguleringsmæssige redskaber til støtte for udbygningen af infrastrukturen i overensstemmelse med de fremtidige behov.

• I en række bidrag blev det anført, at det nuværende regelsæt ikke i tilstrækkelig grad fremmer det indre marked. Det er den generelle opfattelse, at det er nødvendigt at justere regelsættet til den nuværende markedsdynamik. Mange af de adspurgte erkendte dog, at der var sket fremskridt som følge af liberaliseringen af telekommunikationsmarkederne, navnlig for så vidt angår fordelene for slutbrugerne og konkurrencen på de fleste nationale markeder. • Hvad angår frekvenser, anerkendes betydningen af trådløs konnektivitet og trådløse bredbåndstjenester. Generelt støtter industrien en mere koordineret tilgang og søger supplerende sikkerhed i forbindelse med investeringer og muligheder for i hele EU at udvikle nye trådløse og mobile kommunikationstjenester, herunder 5G. Det blev anført, at det i stadig højere grad er vigtigt med en mere fleksibel adgang til og anvendelse af frekvenser. • Medlemsstaternes myndigheder understreger generelt de fremskridt, der er sket med hensyn til teknisk harmonisering, og behovet for, at yderligere koordinering skal ske nedefra og på frivillig basis. Nogle af dem efterspurgte en bedre balance mellem harmonisering og fleksibilitet. Det anerkendes generelt, at det er vigtigt med en mere fleksibel adgang til og brug af frekvenser i fremtiden. • Flere medlemsstaters administrationer finder, at der er behov for at ajourføre telekommunikationsreglerne af årsager lige fra behovet for at fremme investeringer i næste generation af infrastruktur til behovet for at reagere på de teknologiske forandringer og ændringer på markedet. De efterlyser også større fleksibilitet og forenkling af disse regler. • Traditionelle telekommunikationsselskaber finder, at man har foretrukket kortsigtede økonomiske gevinster frem for langsigtede investeringer og innovation, mens alternative udbydere, BEREC og forbrugerorganisationer finder, at man med regelsættet i vid udstrækning har nået de nuværende mål. • Telekommunikationsbrugere går generelt ind for den nuværende adgangsregulering, men nogen finder, at der bør lægges vægt på konkurrence inden for tjenester frem for den underliggende infrastruktur samt på deling af infrastruktur. • Langt størstedelen af de adspurgte finder, at revisionen bør være en lejlighed til fuldstændigt at genoverveje forsyningspligtordningen. Medlemsstaternes administrationer finder, at der er behov for at opretholde forsyningspligten, med fleksibilitet på medlemsstatsplan, hvad angår finansiering og anvendelse af bredbånd. BEREC støtter opretholdelsen af den nuværende række af instrumenter vedrørende forsyningspligten. • Flere medlemsstaters administrationer, tilsynsmyndighederne og forbrugerorganisationerne finder stadig, at der er behov for sektorspecifik beskyttelse af slutbrugerne på grundlag af en minimumsharmonisering på højt plan, mens telekommunikationssektoren snarere mener, at man skal lægge vægt på generel lovgivning og fuld harmonisering, navnlig hvad angår tjenester. Telekommunikationssektoren generelt, men også visse administrationer anfører, at de samme regler bør finde anvendelse på lignende tjenester, mens andre administrationer, såkaldte "over-the-top"-aktører, sælgere af software og udstyr, kabeloperatører og visse radio og tv-selskaber mener, at begrebet elektroniske kommunikationstjenester, således som det på nuværende tidspunkt er defineret, har vist sig at være robust. • Selv om det anerkendes bredt, at de nationale tilsynsmyndigheder og frekvensforvaltningsmyndighederne fortsat har en rolle at spille, fremhævede en stor gruppe af de adspurgte, at den institutionelle struktur på EU-plan bør revideres for at skabe større retssikkerhed og ansvarliggørelse. Som led i evalueringsprocessen har Kommissionen også iværksat en række undersøgelser. Gennemførelsen af disse undersøgelser omfattede offentlige workshopper, der gav interessenterne mulighed for at fremkomme med bemærkninger og give feedback på det igangværende evalueringsarbejde: Den 6. april 2016 blev der afholdt en offentlig workshop for at validere de foreløbige resultater af undersøgelsen SMART 2015/002, der blev gennemført af WIK, IDATE og Deloitte og vedrørte reguleringsordninger for netinvesteringsmodeller i Europa, navnlig adgangsordninger, og den 2. maj 2016 blev der afholdt en offentlig workshop for at validere de foreløbige resultater af undersøgelsen SMART 2015/003, der blev gennemført af WIK, CRIDS og Cullen og vedrørte vigtige spørgsmål om revisionen på områderne markedsadgang, forvaltning af knappe ressourcer og generelle spørgsmål vedrørende slutbrugerne. •Indhentning og brug af ekspertbistand Kommissionen anvendte følgende eksterne viden: Politiske henstillinger fra andre EU-institutioner, navnlig Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd. Tre særlige revisionsundersøgelser: Support for the preparation of the impact assessment accompanying the review of the regulatory framework for e-communications (SMART 2015/0005), Regulatory, in particular access, regimes for network investment models in Europe (SMART 2015/0002), Substantive issues for review in the areas of market entry, management of scarce resources and general consumer issues (SMART 2015/0003). Derudover er en række andre undersøgelser indgået i revisionsprocessen. Disse undersøgelser er opført i afsnit 6.1.4 i konsekvensanalysen.

Et højtstående ekspertpanel i forbindelse med undersøgelsen SMART 2015/0005. •Konsekvensanalyse Resuméet af konsekvensanalysen og den positive udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol kan ses på Kommissionens websted: http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/ia_carried_out/cia_2016_en.htm . Som der redegøres for i konsekvensanalysen, blev der set nærmere på en række løsningsmodeller, og følgende blev valgt: Adgangsregulering Næstegenerationsnetadgang + fokus på regulering vedrørende konnektivitet af høj kvalitet Denne løsningsmodel bygger på det forhold, at selv om de vigtigste principper i regelsættet fortsat er gyldige, er der behov for betydelige tilpasninger for at skabe de nødvendige incitamenter for både etablerede udbydere og konkurrenter til at gøre investeringer i eller samfinansiering af de fremtidige net økonomisk levedygtige, som i princippet skal kunne sikre alle borgere og virksomheder i Europa konnektivitet med høj kapacitet. Frekvenser Bindende regler, som kan håndhæves, for derved at øge koordineringen af frekvensforvaltningen i EU med større fokus på at tilpasse frekvensreglerne til de fremtidige udfordringer i forbindelse med 5G Formålet er at tilpasse regelsættet til udviklingen, hvad angår allestedsnærværende konnektivitet og udbygning af 5G og at sikre større kohærens, hvad angår medlemsstaternes foranstaltninger, navnlig dem, der har indflydelse på, om markedsvilkårene er konkurrencedygtige, og på den økonomiske regulering. Det skal gøres ved hjælp af en større tilpasning af regelsættet, juridisk bindende forskrifter og en peer review-mekanisme, der gør det muligt for BEREC, Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder at se nærmere på dele af hver medlemsstats planlagte nationale tildelingsprocedurer, som har større indflydelse på markedsudviklingen og udviklingen i erhvervslivet. Denne løsningsmodel vil desuden lægge større vægt på investeringsvilkårene for tætte 5G-net. Forsyningspligtydelser Gradvis tilpasning til tendenserne med fokus på taletelefoni og bredbånd til rimelige priser Denne løsningsmodel fokuserer i forbindelse med EU's forsyningspligtydelser på, hvad der udgør en rimelig pris, herunder levering af talekommunikationstjenester og basale bredbånd i EU til rimelige priser inden for rammerne af direktivets anvendelsesområde samt ret til at indgå aftaler med forbrugere, der er omfattet af særlige takster for forsyningspligtydelser. På EU-plan defineres bredbånd under henvisning til en funktionel internetforbindelse, der defineres på grundlag af en minimumsliste over onlinetjenester, som vil gøre det muligt for slutbrugerne at deltage i civilsamfundet, hvilket medlemsstaterne skal definere yderligere på nationalt plan. Det skal sikres, at disse tjenester, der stilles til rådighed et fast sted, tilbydes til en rimelig pris, navnlig ved hjælp af direkte støtte, men medlemsstaterne har mulighed for at medtage foranstaltninger vedrørende mobile tjenester for de mest udsatte slutbrugere, som gør priserne rimelige, når det påvises, at de ikke er det. Disse tjenesters tilgængelighed vil hovedsagelig blive fremmet ved hjælp af andre politiske redskaber (incitamenter til private investeringer, statsstøtte, frekvensrelaterede dækningsforpligtelser m.m.) og kan kun undtagelsesvis inkluderes på nationalt plan, hvis dette kan behørigt påvises. Da en bredere gruppe af modtagere (ud over telekommunikationssektoren) skal omfattes af bredbåndsdækning, tager denne løsningsmodel udgangspunkt i, at finansieringen skal ske over det almindelige budget, hvilket anses for den mest rimelige og mindst forvridende måde at finansiere leveringen af forsyningspligtydelser på. Tjenester Internetadgang og reguleringsmæssige forpligtelser for elektroniske kommunikationstjenester, som hovedsagelig er knyttet til brugen af nummerressourcer Denne løsningsmodel bygger på andre løsningsmodeller. Det foreslås oven i reguleringen af internetadgangen at anvende et begrænset sæt sektorspecifikke regler på interpersonelle kommunikationstjenester, som enten leveres traditionelt (taletelefoni eller sms) eller via internetadgang. I forbindelse med denne løsningsmodel fastsættes de områder, der stadig kræver sektorspecifik beskyttelse som følge af deres karakteristika, og det foreslås at anvende de relevante regler ens på alle udbydere, som funktionelt set er ligeværdige. I mange tilfælde vil det være internetadgang plus interpersonelle kommunikationstjenester, der anvender numre ("anvender" skal forstås således, at tjenestens egne abonnenter får numre, eller levering af en tjeneste, der muliggør kommunikation med andre tjenesteyderes abonnenter via sådanne numre). På vigtige områder såsom sikkerhed og beføjelse til at kræve interoperabilitet skal de relevante regler anvendes på alle interpersonelle kommunikationstjenester. Det foreslås, at reglerne for slutbrugere så vidt muligt fuldt ud harmoniseres i modsætning til den nuværende tilgang, hvor der sker et minimum af harmonisering, for at undgå at forvride markedsvilkårene på tværs af medlemsstaterne. For at mindske den reguleringsmæssige byrde foreslås det at ophæve de reguleringsmæssige forpligtelser, der ikke længere er behov for, eller som på hensigtsmæssig vis er omfattet af den almindelige forbrugerbeskyttelseslovgivning. Et vigtigt eksempel herpå er ophævelsen af de nationale tilsynsmyndigheders beføjelser til direkte at fastsætte detailprisregler. Hvad angår de reguleringsmæssige forpligtelser med hensyn til interpersonelle kommunikationstjenester, vil de fleste af dem være knyttet til brugen af offentlige nummerressourcer — hvilket bekræfter den fremgangsmåde, som tilsynsmyndighederne har fundet frem til siden sidste revision af regelsættet, men som de relevante udbydere i vid udstrækning er imod, og som i praksis ikke har fundet bred anvendelse. Anvendelsesområdet for adgangen til beredskabstjenester omdefineres ved brug af begrebet nummerbaserede interpersonelle kommunikationstjenester, men under hensyntagen til, at visse onlinetjenester ikke er i stand til at sikre kvaliteten af sådanne opkald. De regler, der skal gælde for nummerbaserede interpersonelle kommunikationstjenester, omfatter bl.a. kontrakternes varighed, gennemsigtighed, information om tjenestens kvalitet, nummerportabilitet, som den nye udbyder sætter i værk, redskaber til at overvåge forbruget, redskaber til at sammenligne både priserne for og kvaliteten af tjenester og bestemmelser om at skifte udbyder i forbindelse med pakkeløsninger for at undgå en fastlåsningseffekt. På visse områder kræver forvaltningspolitiske interesser såsom sikkerheden desuden, at de reguleringsmæssige forpligtelser finder anvendelse på alle interpersonelle kommunikationstjenester, dvs. også dem, der leveres via internetadgang, men ikke anvender nummerressourcer. Must carry-forpligtelser og elektroniske programguider

Bibeholde medlemsstaternes mulighed for at indføre must carry-forpligtelser og forpligtelser vedrørende elektroniske programguider Med denne løsningsmodel bevares de nuværende regler for must carry-forpligtelser og elektroniske programguider. Det præciseres dog, at sendeforpligtelserne skal omfatte data, som supplerer radio- og tv-kanaler, og som anvendes til forbundne tv-tjenester og elektroniske programguider. Nummerressourcer Tilpasse EU-regelsættet vedrørende nummerressourcer med henblik på konkurrencespørgsmål på markedet Denne løsningsmodel medfører en tilpasning af regelsættet, således at medlemsstaterne kan tildele numre til andre virksomheder end leverandører af elektroniske kommunikationstjenester eller -net. Dette muliggør ekstraterritorial anvendelse af bestemte nummerressourcer inden for EU, forudsat at der er hensigtsmæssige mekanismer til beskyttelse af slutbrugerne i alle de medlemsstater, hvor numrene anvendes. Forvaltning Rådgivende rolle til BEREC/frekvenspolitikgruppen med visse normative beføjelser til BEREC og en forbedret procedure for markedsundersøgelser og frekvenstildeling Denne løsningsmodel indebærer navnlig et minimumssæt af harmoniserede beføjelser til de nationale tilsynsmyndigheder og afstemning af de nationale tilsynsmyndigheders og BEREC's opgaver samt en væsentlig tilpasning af BEREC's forvaltningsstruktur til den fælles tilgang vedrørende decentraliserede organer. BEREC vil desuden få en række supplerende opgaver såsom beføjelser til at træffe bindende afgørelser om udpegning af markeder, der er transnationale, og om en model til sammenfatning af kontrakter, delvis bindende beføjelser i relation til procedurerne på det indre marked for forslag til nationale foranstaltninger vedrørende markedsregulering ("systemet med dobbeltlås" - se nedenfor) og indførelse af en enkelt maksimumstermineringstakst for EU samt udstedelse af retningslinjer på en række områder: geografiske undersøgelser, fælles tilgange til at dække den tværnationale efterspørgsel, minimumskriterier for standardtilbud, fælles kriterier for forvaltning af nummerressourcer, parametre for tjenestekvalitet, gældende målemetoder og nærmere tekniske oplysninger om de omkostningsmodeller, som de nationale tilsynsmyndigheder skal anvende, når de fastsætter de maksimale symmetriske termineringstakster. BEREC vil desuden få beføjelse til at anmode om oplysninger direkte fra udbyderne. BEREC vil endvidere få ansvaret for oprettelsen af et register over ekstraterritorial anvendelse af numre og grænseoverskridende ordninger og et EU-register over udbydere af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester. Derudover vil BEREC blive anmodet om at bistå Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder på standardiseringsområdet ved at hjælpe dem med at indkredse tilfælde af manglende interoperabilitet eller trusler mod end-to-end-konnektivitet eller en effektiv adgang til beredskabstjenester. Hvad angår afhjælpende foranstaltninger, foreslås der et "system med dobbeltlås", hvorved Kommissionen i de tilfælde, hvor BEREC og Kommissionen er enige i deres holdning til de nationale tilsynsmyndigheders forslag til afhjælpende foranstaltninger, vil kunne kræve af de nationale tilsynsmyndigheder, at de ændrer eller trækker forslaget til foranstaltninger tilbage og om nødvendigt genanmelder markedsanalysen. BEREC vil få visse supplerende normgivende og rådgivende opgaver. Hvad angår frekvenser, vil de nationale tilsynsmyndigheder kun få flere beslutningstagende beføjelser i forbindelse med lovbestemte og markedsdannende vilkår for frekvenstildeling af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester. Derudover indføres der et "peer review"-system i BEREC som en ny koordineringsmekanisme. I medfør af denne mekanisme vil de nationale tilsynsmyndigheder skulle give meddelelse om deres forslag til foranstaltninger, hvad angår disse aspekter af frekvenstildelingen, til BEREC, som ser nærmere herpå og afgiver en ikkebindende udtalelse. Derudover skal Kommissionen tillægges supplerende almindelige normgivende beføjelser med hensyn til fastlæggelse af kriterier for definitionen af bestemte frekvenstildelingselementer under største hensyntagen til frekvenspolitikgruppens rådgivning og på grundlag af vedtagelse via udvalgsmetoden (Cocom) - som vejledning for de enkelte nationale tilsynsmyndigheder og for "peer reviewet" i BEREC. Frekvenspolitikgruppen vil fortsat være et rådgivende organ, der afgiver udtalelser til Kommissionen, inden gennemførelsesforanstaltningerne vedtages ved hjælp af udvalgsmetoden. •Målrettet regulering og forenkling De foranstaltninger, der foreslås inden for rammerne af den foretrukne løsningsmodel, fremmer Refit-dagsordenen og bidrager til at nå målet om forenkling og mindskelse af den administrative byrde i overensstemmelse med resultaterne af evalueringen af det potentiale, der ligger i revisionen i forhold til Refit-dagsordenen. Flere af de foreslåede ændringer på områderne adgang, frekvenser, forsyningspligt, tjenester/slutbrugere, nummerressourcer og forvaltningspraksis har til formål at tydeliggøre reglerne, gøre det let for parterne at forstå deres rettigheder og pligter og undgå overregulering og administrative byrder. De foreslåede ændringer omfatter specifikt: strømlining og geografisk målretning af adgangsregulering, anvendelsen (når det er muligt) af en generel tilladelse frem for individuelle licenser til frekvenser, fremme af sekundære markeder for frekvenser, afskaffelse af overflødige forsyningspligter såsom krav om at sikre leveringen af telefonbokse og fysiske nummerfortegnelser, indsnævring af anvendelsesområdet for forpligtelserne med hensyn til adgangen til forsyningspligtydelser og ophør af de sektorielle deleordninger, tydeliggørelse af anvendelsesområdet for regelsættet og fjernelse af overflødige forbrugerbeskyttelsesforpligtelser, når disse allerede er omfattet af generel lovgivning eller opfyldes af markedet, harmonisering og tydeliggørelse af reglerne og forvaltningspraksis med hensyn til nummerressourcer i forbindelse med kommunikation mellem maskiner samt tilpasning af de nationale tilsynsmyndigheders ansvarsområde til BEREC's. Forenklingsforanstaltningerne i den foretrukne løsningsmodel har også en dimension vedrørende kohærensen på det indre marked, som på nuværende tidspunkt har tendens til at komplicere forholdene for udbydere, der ønsker at bruge frekvenser i flere medlemsstater og kan også (i tilfælde af forskellige tidstabeller) forårsage interferens i grænseområder. Indførelsen af standardiserede afhjælpende foranstaltninger i engrosleddet f.eks. i forbindelse med virksomheders adgang gør det ligeledes lettere for virksomheder at operere i mere end én medlemsstat, og forlængelsen af frekvenslicenserne fremmer skabelsen af et paneuropæisk sekundært marked for frekvenser samt et mere investeringsvenligt miljø for indehaverne af disse licenser. •Grundlæggende rettigheder I forslaget tages der også fuldt ud hensyn til de grundlæggende rettigheder og principper i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. De foreslåede foranstaltninger har navnlig til formål at opnå en højere grad af konnektivitet med et ajourført sæt regler for beskyttelse af slutbrugerne. Dette vil til gengæld sikre ikkediskriminerende adgang til alt indhold og alle tjenester, herunder offentlige tjenester, og være med til at fremme ytringsfriheden og erhvervslivets frihed og sætte medlemsstaterne i stand til at overholde chartret med langt lavere omkostninger til følge fremover. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

Forslaget har ingen virkninger for EU-budgettet. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Kommissionen vil fortsat sikre overvågningen af gennemførelsen på grundlag af: Den europæiske statusrapport på det digitale område Den europæiske statusrapport på det digitale område dækker 28 medlemsstater og indeholder omfattende data om og analyser af markedsudviklingen og udviklingen på lovgivningsområdet og forbrugerområdet i den digitale økonomi, herunder: Den digitale køreplan, som måler de fremskridt, der gøres i den europæiske digitale økonomi. Den ajourføres med data fra de nationale tilsynsmyndigheder, Eurostat og supplerende relevante kilder og omfatter data om den generelle situation, hvad angår alle dimensioner af indekset for digitalisering af økonomi og samfund i EU-medlemsstaterne. De indikatorer, der er medtaget i rapporten, muliggør en sammenligning af fremskridtene på tværs af europæiske lande og over tid. Telekommunikationsrapporter om regulering i EU - elektroniske kommunikationstjenester og markeder, som indeholder omfattende data om og analyser af markedsudviklingen og udviklingen på lovgivningsområdet og forbrugerområdet i sektoren. Den årlige Eurobarometer-hustandsundersøgelse Den nuværende Eurobarometer-undersøgelse giver viden om, hvordan markedet for elektroniske kommunikationstjenester fungerer for slutbrugerne og om forbrugernes holdning til at anvende forskellige tjenesteplatforme og tjenester samt en række spørgsmål vedrørende forbrugerbeskyttelse. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Forslaget medfører følgende materielle ændringer af det nuværende regelsæt: Ændringer af de politiske mål: Artikel 3 strømliner præsentationen af de nuværende mål og supplerer dem med et nyt mål om bred adgang til og anvendelse af konnektivitet med meget høj kapacitet på tværs af EU kombineret med de eksisterende mål om at fremme konkurrencen, det indre marked og slutbrugernes interesser. Ændringer vedrørende adgangsreguleringen: Ændringerne vedrørende adgangsreguleringen har til formål at styrke og forbedre den nuværende adgangsordning for udbydere med en stærk markedsposition, yderligere at fremme infrastrukturkonkurrencen og alle udbyderes netanvendelse samt at understøtte udbygningen af net med meget høj kapacitet på hele EU's område. Hvad angår de første to kategorier (styrkelse af adgangsordningen for udbydere med en stærk markedsposition og fremme af infrastrukturkonkurrencen og alle udbyderes netanvendelse), er følgende bestemmelser og ændringer relevante: Artikel 61 og 65 ændrer markedsanalyseprocedurerne, kodificerer den nuværende bedste praksis og tilstræber en mere målrettet og retssikkerhedsmæssig adgangsregulering samt et skarpere geografisk fokus for derved at sikre, at adgangsforpligtelserne kun finder anvendelse, når og hvis det er nødvendigt at rette op på markedssvigt i detailleddet og sikre resultater for slutbrugerne. Reglerne indeholder også en forpligtelse for tilsynsmyndighederne til at overveje at medtage kommercielle adgangsaftaler i deres markedsanalyser samt andre reguleringsmæssige forpligtelser, der allerede er indført, f.eks. symmetriske forpligtelser. Artiklen medfører også, at den nuværende maksimale markedsundersøgelsesperiode forlænges til fem år, hvilket vil gøre det muligt for udbyderne at langtidsplanlægge, og give de nationale tilsynsmyndigheder større fleksibilitet med hensyn til fastsættelse af tidspunktet for markedsundersøgelser. Artikel 66 afspejler disse mål ved at ajourføre og ændre de tilsvarende regler for indførelse og ændring af de reguleringsmæssige forpligtelser, f.eks. når markedsvilkårene ændrer sig. Artikel 70 støtter øget infrastrukturkonkurrence ved at sikre adgangen til civil infrastruktur såsom ledninger og master, når disse ejes af udbydere med en stærk markedsposition. Med henblik på at støtte infrastrukturkonkurrencen tydeliggøres de betingelser, hvorunder der kan indføres forpligtelser for alle udbydere (symmetriske forpligtelser) i artikel 59 for derved at sikre adgangen til netaktiver, der ikke kan erstattes, f.eks. kabler i bygninger. For at beskytte investeringsincitamenterne begrænses denne adgang til det første krydsfelt fra slutbrugeren, men kan også udvides derudover under særlige omstændigheder for derved at lette anvendelsen af alternative net i de vanskeligste og tyndest befolkede områder.

Artikel 63 og 64 giver BEREC beføjelse til at udpege markeder, der er grænseoverskridende, og indkredse tværnational efterspørgsel, selv når markederne fortsat er nationale eller regionale. BEREC kan vedtage retningslinjer for de nationale tilsynsmyndigheder, således at de anvender samme tilgang, når de indfører afhjælpende foranstaltninger, der kan være med til at sikre, at en sådan tværnational efterspørgsel dækkes. Artikel 64 giver desuden Kommissionen med støtte fra BEREC beføjelse til at fastsætte harmoniserede tekniske specifikationer for bestemte engrosadgangsprodukter med henblik på at dække efterspørgslen efter grænseoverskridende kommunikationstjenester, navnlig fra erhvervskunder, i tilfælde hvor manglen på sådanne harmoniserede produkter udgør en hindring for det indre marked. Med artikel 73 indføres der en procedure på EU-plan for at indføre en bindende metode til fastsættelse af termineringstakster for taletelefoni, et stabilt marked, som er reguleret på lignende vis i de fleste medlemsstater. Derudover indføres der med artiklen en ordning for fastsættelse af de maksimale termineringstakster på EU-plan med henblik på at lette den administrative byrde for de nationale tilsynsmyndigheder og gøre det muligt for dem at fokusere deres indsats på analysen af de mest komplekse bredbåndsmarkeder. Endelig foreslås der følgende ændringer for at støtte udbygningen af net med meget høj kapacitet på hele EU's område: Artikel 22 fastsætter, at de nationale tilsynsmyndigheder overvåger situationen med hensyn til bredbåndsnet og investeringsplaner på det nationale område, således at de i højere grad kan tage hensyn til geografiske karakteristika i deres markedsanalyser. De nationale tilsynsmyndigheder skal også indkredse områder med utilstrækkelig netforbindelse, hvor ingen udbyder eller offentlig myndighed har opbygget eller planlagt at opbygge et net med meget høj kapacitet eller har opgraderet eller udbygget deres eksisterende net til at klare downloadinghastigheder på mindst 100 Mbps eller er ved at planlægge at gøre det. De kan offentliggøre meddelelser om udpegede områder med utilstrækkelig netforbindelse og iværksætte en indkaldelse af interessetilkendegivelser med henblik på at fremme udbygningen af net med meget høj kapacitet i disse vanskelige områder. Artikel 72 tydeliggør, under hvilke forhold udbydere med en stærk markedsposition kan bevilges fleksibilitet i forbindelse med prisfastsættelsen, uden at dette skader konkurrencen. Fleksibilitet i forbindelse med prisfastsættelsen kan være til gavn for investorer i nye net, forudsat at det ikke er til hinder for den videre konkurrence. Med artikel 74 kombineret med bilag IV indføres der bestemmelser med henblik på at lette kommercielle fælles investeringer i ny infrastruktur og foretage de nødvendige ændringer af reglerne. Hvis en netejer med en stærk markedsposition og ansøgere om adgang til nettet deler nye netelementer medfører det en større grad af risikodeling i forhold til traditionelle adgangsprodukter og kan også skabe et mere varigt grundlag for en bæredygtig konkurrence, hvis en række hensigtsmæssige betingelser for den fælles investeringsform er opfyldt. Dette skulle gøre det muligt at tilpasse den regulerede adgang og sætte alle medinvestorer i stand til at udnytte first mover-fordelen i forhold til andre virksomheder. Det kan stadig være hensigtsmæssigt at fortsætte med at stille regulerede adgangsprodukter til rådighed for ikkedeltagende virksomheder op til den kapacitet, der var til rådighed forud for investeringen. Med artikel 77 fastsættes der en forenklet reguleringsmodel for engrosnet med en stærk markedsposition, der begrænses til retfædige, rimelige og ikkediskriminerende adgangsregler og om nødvendigt omfatter tvistbilæggelse. I henhold til bestemmelserne er der en række strenge betingelser, der skal være opfyldt, for at et net kan anses for kun at være rettet til engrosleddet, og det kan være særlig hensigtsmæssigt for lokale net med meget høj kapacitet, som til trods herfor kan anses at få en stærk markedsposition fremover. Artikel 76 medfører en tydeliggørelse af processen for frivillig adskillelse, hvilket øger retssikkerheden ved, at den udbyder, der gennemgår en adskillelsesproces, indgår en række forpligtelser. Endelig tydeliggøres det i artikel 78, hvilken rolle de nationale tilsynsmyndigheder skal spille, når udbydere med en stærk markedsposition migrerer fra eksisterende til nye net (f.eks. når de gamle kobbernet afvikles), som et middel til yderligere at støtte overgangen til nye net. Ændringer i forbindelse med frekvensforvaltning: Artikel 75 tydeliggør de generelle mål og principper, som skal vejlede medlemsstaterne, når de forvalter frekvenser på nationalt plan, dvs. sammenhæng og proportionalitet i forbindelse med tilladelsesprocedurerne, betydningen af at sikre en hensigtsmæssig dækning, tidsaspekter, når frekvenser stilles til rådighed, forebyggelse af grænseoverskridende eller skadelig interferens, indførelse af princippet om "use it or lose it" og fremme af fælles frekvensbrug samt handel med frekvenser og frekvensleasing. Denne artikel indeholder også bestemmelser om en ordning, der gør det muligt at tillade midlertidig alternativ anvendelse af harmoniserede frekvenser på klart fastsatte betingelser. Artikel 46 lægger større vægt på generelle tilladelser i modsætning til individuelle licenser samt delt anvendelse af frekvenser i overensstemmelse med EU-retten for derved at sikre, at de nationale myndigheder proaktivt udvikler de mest hensigtsmæssige tilladelsesmodeller i forbindelse med udviklingen af 5G. Det tillægger desuden Kommissionen beføjelser til at vedtage bindende foranstaltninger for at skabe sammenhæng mellem de forskellige typer af tilladelsesordninger. I artikel 47 fastsættes betingelserne i tilknytning til en generel tilladelse for radiofrekvenser og retten til at anvende dem. Det fastsættes, at Kommissionen skal træffe en række gennemførelsesforanstaltninger for at skabe sammenhæng med hensyn til bestemte betingelser såsom kriterierne for at fastsætte og vurdere dækningsforpligtelserne, hvis betydning øges som led i mere effektive frekvenser. Der lægges desuden vægt på forpligtelser såsom deling af infrastruktur for at forbedre slutbrugernes konnektivitet i navnlig tyndt befolkede områder. Artikel 48-54 vedrører en række vigtige aspekter af frekvenstilladelserne med henblik på at skabe større ensartethed i medlemsstaternes praksis, f.eks. i) licensers minimumsvarighed (25 år), ii) en klar og enklere procedure for handel med frekvenser og frekvensleasing, iii) objektive kriterier for en ensartet anvendelse på grundlag af principperne i konkurrencereglerne for foranstaltninger, der skal fremme konkurrencen såsom frekvenslofter, frekvensreservationer for nye aktører på markedet og adgangsforpligtelser i engrosleddet, iv) foranstaltninger for at forbedre sammenhængen og forudsigeligheden, når der tildeles individuelle rettigheder til brug af frekvenser og disse forlænges, og v) klarere betingelser for begrænsning og inddragelse af eksisterende rettigheder, herunder ved brug af "use it or lose it"-løsningen og en øget håndhævelsesmæssig rolle for de nationale myndigheder. Disse artikler tillægger desuden Kommissionen beføjelse til at vedtage foranstaltninger med henblik på at fastsætte fælles maksimumstidsfrister for tilladelse til at bruge harmoniserede frekvenser i alle medlemsstater og koordinere de væsentligste elementer i udvælgelsesprocesserne samt fastsætte kriterier for udformningen heraf. Artikel 55 og 56 forenkler betingelserne for trådløs adgang for at klare den eksponentielt stigende efterspørgsel efter konnektivitet og udrulning og udbud af adgang til trådløse adgangspunkter med lav effekt (små celler) for at mindske omkostningerne ved at udbygge meget tætte net. Artikel 28 fastsætter en forpligtelse til at sikre en koordinering mellem medlemsstaterne for at løse grænseoverskridende interferensproblemer med inddragelse af frekvenspolitikgruppen og kombineret med gennemførelsesbeføjelser til Kommissionen til at vedtage bindende foranstaltninger med henblik på at løse grænseoverskridende tvister, idet der tages størst mulig hensyn til frekvenspolitikgruppens rådgivning. Forslaget giver de nationale tilsynsmyndigheder beføjelser, hvad angår markedsmæssige og økonomiske reguleringsaspekter af frekvenstildelingen for elektroniske kommunikationstjenester. De får endvidere beføjelser til at beslutte at indføre ekstraordinære foranstaltninger vedrørende net-/frekvensdeling og national roaming med henblik på at dække områder uden konnektivitet. De nationale tilsynsmyndigheder skal basere deres foranstaltninger på dette område på en forsvarlig økonomisk og konkurrencemæssig analyse af markederne. For at sikre en ensartet anvendelse på tværs af EU af betingelserne for frekvenstildeling, hvilket har indvirkning på de økonomiske, markedsmæssige og konkurrencemæssige forhold og derved den måde, hvorpå markedet fungerer, indføres der i artikel 35 en peer review-ordning for BEREC med henblik på at se nærmere på de markedsmæssige og økonomiske reguleringsaspekter af nationale forslag til frekvenstildeling. BEREC skal desuden afgive ikkebindende udtalelser. Artikel 37 indfører en ramme for medlemsstaterne for at lette de frivillige tildelingsprocedurer, der dækker EU eller flere lande. Ændringer af forsyningspligtordningen: Forslaget sigter mod at modernisere forsyningspligtordningen ved at afskaffe den obligatoriske medtagelse på EU-plan af eksisterende tjenester (offentlige betalingstelefoner, omfattende nummerfortegnelser og nummeroplysningstjenester) fra anvendelsesområdet og fokusere på de grundlæggende forsyningspligtbredbånd, som kunne defineres under henvisning til en dynamisk basisliste over onlinetjenester, der kan anvendes via en bredbåndsforbindelse. Medlemsstaternes foranstaltninger bør fokusere på adgangen til konnektivitet til en rimelig pris snarere end udbygningen af net, da der findes bedre redskaber hertil. Det skal sikres, at forsyningspligtydelserne kan leveres til en rimelig pris på mindst et fast sted, men medlemsstaterne vil få den nødvendige fleksibilitet til at udvide bestræbelserne for at sikre rimelige priser til også at omfatte mobile tjenester for de dårligst stillede brugere.

I artikel 79 pålægges medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre adgang til en rimelig pris for alle slutbrugere af funktionel internetadgang via bredbånd og talekommunikationstjenester på mindst et fast sted. For at sikre rimelige priser giver artikel 80 medlemsstaterne beføjelser til at kræve, at udbyderne har særlige takstmuligheder for slutbrugere med en lav indkomst eller særlige sociale behov og/eller at yde disse slutbrugere direkte støtte. Der fastsættes desuden bestemmelse om ret til at indgå aftaler med forbrugere, der nyder godt af særlige forsyningspligttakster. Medlemsstaternes foranstaltninger bør fokusere på at sikre en rimelig pris for internetadgang snarere end udbygningen af net, men i henhold til artikel 81 har en medlemsstat ret til at medtage leveringen af internetadgang på et fast sted (adgang) i anvendelsesområdet, hvis den påviser, at der ikke kunne sikres en sådan adgang på normale kommercielle vilkår eller gennem andre politiske redskaber, den har til rådighed. I erkendelse af behovet for fleksibilitet for at håndtere de forskellige nationale forhold har medlemsstaterne i henhold til artikel 82 fortsat ret til på nationalt plan at fastsætte bestemmelser om tjenester, der på nuværende tidspunkt er omfattet af EU's forsyningspligt såsom betalingstelefoner, nummerfortegnelser og nummeroplysningstjenester, hvis det behørigt påvises, at der behov herfor, forudsat at de tilpasser finansieringsordningen også. I artikel 85 fastsættes det, at forsyningspligten skal finansieres over det almindelige budget og ikke længere via sektorspecifik finansiering. Ændringer af reglerne vedrørende tjenester og beskyttelse af slutbrugerne: For at afspejle markedsudviklingen og udviklingen i lovgivningen de senere år og det fortsatte behov for sektorspecifikke regler omdefineres begrebet "elektroniske kommunikationstjenester" i artikel 2, stk. 4. De omfatter tre typer tjenester: i) internetadgangstjenester, ii) interpersonelle kommunikationstjenester, der omfatter to underkategorier: en, der er nummerbaseret, og en, der er nummeruafhængig, og iii) tjenester, der udelukkende eller overvejende består i overføring af signaler såsom transmissionstjenester, der anvendes til kommunikation mellem maskiner og radio- og tv-spredning. Mange af bestemmelserne om slutbrugere finder kun anvendelse på internetadgangstjenester og nummerbaserede interpersonelle kommunikationstjenester. Nummeruafhængige interpersonelle kommunikationstjenester vil kun være omfattet af forpligtelser, hvis forvaltningspolitiske interesser kræver, at der anvendes specifikke reguleringsmæssige forpligtelser på alle typer interpersonelle kommunikationstjenester, uanset om de anvender numre eller ej. Dette vedrører navnlig de sikkerhedsmæssige bestemmelser (artikel 40). I tilfælde af en reel trussel mod end-to-end-konnektiviteten eller en effektiv adgang til beredskabstjenester kan Kommissionen desuden kortlægge behovet for foranstaltninger for at sikre interoperabiliteten, f.eks. ved at iværksætte en standardiseringsprocedure. De nationale tilsynsmyndigheder kan om nødvendigt indføre sådanne standarder (artikel 59). Forslaget mindsker den reguleringsmæssige byrde ved at ophæve de reguleringsmæssige forpligtelser, der ikke længere er behov for, eller som på hensigtsmæssig vis er omfattet af den almindelige forbrugerbeskyttelseslovgivning. Et vigtigt eksempel herpå er ophævelsen af de nationale tilsynsmyndigheders beføjelser til at indføre detailprisregulering for udbydere med en stærk markedsposition (ophævelse af artikel 17 i forsyningspligtdirektivet). Derudover er visse bestemmelser om aftaler, gennemsigtighed, lige adgang for handicappede brugere, nummeroplysningstjenester og interoperabiliteten for digitalt tv-udstyr blevet strømlinet og er delvis udgået, fordi de overlappede de generelle regler eller på anden måde var overflødige (artikel 95-98 og artikel 103-105). Et begrænset antal nye bestemmelser har til formål at klare nye udfordringer, f.eks. at gøre aftaler lettere at læse ved hjælp af en kort sammenfatning af de vigtigste aftaleoplysninger, give adgang til redskaber til at kontrollere forbruget for at informere slutbrugerne om deres nuværende kommunikationsforbrug, sikre bedre bestemmelser om redskaber til at sammenligne pris og kvalitet, regler for skift af udbyder med henblik på det hurtigt stigende antal pakkerløsninger for at undgå en fastlåsningseffekt (vigtige sektorspecifikke bestemmelser såsom maksimal varighed af aftaler og ret til at opsige aftalen vil finde anvendelse på hele pakkeløsningen) og en bestemmelse, der forbyder forskelsbehandling på grundlag af nationalitet eller bopælsland (artikel 92, 95, 96, 98 og 100). Der findes en generel maksimumsperiode for aftaler på 2 år, men længerevarende særskilte aftaler med slutbrugerne er tilladt som et middel til at lette tilbagebetalingen af bidragene til etableringen af den fysiske forbindelse og til støtte for udbygningen af nettet gennem afdragsbaserede bidrag til kapitalomkostningerne til nettet. Ændringer af bestemmelserne om nummerressourcer: For at løse konkurrenceproblemerne på markedet for kommunikation mellem maskiner (især fastlåsningen til en bestemt udbyder) giver forslaget de nationale tilsynsmyndigheder ret til at tildele numre til andre virksomheder end udbydere af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, uden at det dog kræves, at de gør det (artikel 88). I samme artikel kræves det også, at de nationale tilsynsmyndigheder fastsætter et bestemt antal ressourcer til ekstraterritorial anvendelse af nationale numre inden for EU som et middel til at dække det stigende behov for ekstraterritorial brug af nummerressourcer til navnlig applikationer til kommunikation mellem maskiner. Hvad angår reglerne om harmoniserede numre for tjenester af samfundsmæssig værdi, fokuseres der fortsat på en effektiv gennemførelse af hotlinenummeret for efterlyste børn (artikel 90), mens den overordnede ramme for 116-nummerserien fortsat er baseret på Kommissionens beslutning 2007/116/EF. Som følge af den manglende efterspørgsel de senere år i det europæiske telefonnummerområde er denne bestemmelse udgået (artikel 27 i forsyningspligtdirektivet). Ændringer af bestemmelser om alarmkommunikationer: Der sikres retssikkerhed vedrørende adgangen til beredskabstjenester via alle nummerbaserede interpersonelle kommunikationstjenester. De foreslåede bestemmelser erstatter Kommissionens mandat til at indføre tekniske gennemførelsesforanstaltninger via dens beføjelser til at vedtage delegerede retsakter for sikre en effektiv adgang til det fælles europæiske alarmnummer 112, når det drejer sig om det sted, samtalen kommer fra, omdirigering af samtalen til alarmcentraler og samme adgang for handicappede slutbrugere i hele EU. Denne tilgang sikrer indførelsen af tekniske løsninger på tværs af grænserne med hensyn til alarmkommunikationer og deres funktion (artikel 102). Ændringer af bestemmelserne om forvaltningspraksis: Artikel 5, 6 og 8 styrker den rolle, de uafhængige nationale tilsynsmyndigheder spiller, idet der fastsættes et minimumssæt beføjelser til disse myndigheder på tværs af EU, og kravet til deres uafhængighed øges, ved at der fastsættelse bestemmelser om kriterier for deres udpegelse og deres rapporteringsforpligtelser.

Med artikel 12 indføres der visse ændringer, hvad angår proceduren for generelle tilladelser. Udbyderne skal indgive anmeldelser til BEREC, som skal fungere som et fælles kontaktpunkt for fremsendelse af anmeldelserne til de relevante nationale tilsynsmyndigheder. BEREC skal oprette et register på EU-plan. Artikel 27 indeholder bestemmelser om en procedure for bilæggelse af grænseoverskridende tvister mellem udbydere og styrkelse af BEREC's rolle, idet de nationale tilsynsmyndigheder får pligt til at rådføre sig med BEREC. Artikel 33 indeholder bestemmelser om et "system med dobbeltlås" i de tilfælde, hvor BEREC og Kommissionen er enige i deres holdning til et forslag til afhjælpende foranstaltninger fra de nationale tilsynsmyndigheder, som anmeldes til Kommissionen og BEREC i medfør af artikel 32. I sådanne tilfælde kan Kommissionen kræve, at tilsynsmyndighederne ændrer eller trækker deres forslag til foranstaltninger tilbage og om nødvendigt genanmelder markedsanalysen. ê 2002/19/EF (tilpasset) 2016/0288 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet) Ö om en europæisk kodeks for elektronisk kommunikation Õ (Omarbejdning) (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab Ö om Den Europæiske Unions funktionsmåde Õ , særlig artikel 95 Ö 114 Õ, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger: ê (1)Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF, og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF er blevet ændret væsentligt. Da der skal foretages yderligere ændringer i disse direktiver, bør de af klarhedshensyn omarbejdes. ê 2002/21/EF betragtning 1 (tilpasset) Med det hidtidige regelsæt for telekommunikation er det lykkedes at skabe gode vilkår for reel konkurrence i telesektoren i overgangsfasen fra monopolmarked til et marked med fuld konkurrence. ê 2002/21/EF betragtning 2 (tilpasset) Den 10. november 1999 forelagde Kommissionen en meddelelse for Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om fastlæggelse af nye rammebestemmelser for elektronisk kommunikationsinfrastruktur og tilhørende tjenester — Revurdering af kommunikationslovgivningen i 1999. I denne meddelelse tog Kommissionen det eksisterende regelsæt for telekommunikation op til fornyet overvejelse i overensstemmelse med kravet i artikel 8 i Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net . Kommissionen fremlagde desuden en række generelle forslag til nye rammebestemmelser for elektronisk kommunikationsinfrastruktur og tilhørende tjenester til offentlig høring. ê 2002/21/EF betragtning 3 (tilpasset) Den 26. april 2000 forelagde Kommissionen en meddelelse for Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om resultaterne af den offentlige høring om 1999-revurderingen af kommunikationslovgivningen og vejledende principper for de nye rammebestemmelser. Meddelelsen sammenfattede den offentlig høring og opstillede en række centrale principper for udarbejdelsen af nye rammebestemmelser for elektronisk kommunikationsinfrastruktur og tilhørende tjenester. ê 2002/21/EF betragtning 4 (tilpasset) Det Europæiske Råd fremhævede på mødet den 23.-24. marts 2000 i Lissabon vækst-, konkurrenceevne- og beskæftigelsespotentialet i overgang til en digital videnbaseret økonomi. Det understregede ikke mindst, hvor vigtigt det er for Europas erhvervsliv og borgere at have adgang til billig kommunikationsinfrastruktur i verdensklasse og til et bredt udvalg af tjenester. ê 2009/136/EF betragtning 1 (tilpasset) ð ny (2) Det nuværende regelsæt for elektronisk kommunikation udgøres af Ö Kommissionen skal jævnligt tage de Õ fem direktiver Ö, der indgår i det nuværende regelsæt for elektronisk kommunikation Õ (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet) , Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) , Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) , direktiv 2002/22/EF (forsyningspligtdirektivet) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF(direktivet om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation)(samlet benævnt »rammedirektivet og særdirektiverne«)), som Kommissionen jævnligt skal tage tage op til fornyet vurdering, navnlig for at afgøre, om den teknologiske og markedsmæssige udvikling giver grund til ændringer ð ï .

ò ny (3)I strategien for det digitale indre marked bebudede Kommissionen, at den i revisionen af regelsættet for telekommunikation navnlig ville lægge vægt på foranstaltninger, der tager sigte på at skabe incitamenter til investering i højhastighedsbredbånd, opnå en sammenhængende tilgang til frekvenspolitik og frekvensforvaltning, skabe de rette betingelser for et reelt indre marked ved at takle opsplitningen i reguleringen, sikre lige vilkår for alle markedsdeltagere og ensartet anvendelse af reglerne samt etablere mere effektive institutionelle rammer for reguleringen. (4)Dette direktiv er et led i en indsats, der går ud på at sikre en mere målrettet regulering og omfatter fire af direktiverne (rammedirektivet, tilladelsesdirektivet, adgangsdirektivet og forsyningspligtdirektivet) og en forordning (BEREC-forordningen). Hvert af de nugældende direktiver indeholder foranstaltninger, der gælder for udbydere af elektroniske kommunikationsnet og elektroniske kommunikationstjenester, i overensstemmelse med baggrunden for lovgivningen i en sektor, hvor virksomhederne traditionelt har været vertikalt integrerede, dvs. aktive inden for udbud af både net og tjenester. Revisionen er en anledning til at omarbejde de fire direktiver for at forenkle den nuværende struktur og gøre regelsættet mere sammenhængende og lettilgængeligt i overensstemmelse med målene for REFIT-initiativet. Den giver også mulighed for at tilpasse strukturen til den nye markedssituation, hvor udbud af kommunikationstjenester ikke længere nødvendigvis er knyttet sammen med udbud af et net. Som fastsat i den interinstitutionelle aftale af 28. november 2001 om en mere systematisk omarbejdning af retsakter består omarbejdning i, at der vedtages en ny retsakt, der i én og samme tekst samler både de indholdsmæssige ændringer, der foretages i en tidligere retsakt, og de uændrede bestemmelser i denne retsakt. Et forslag til omarbejdning vedrører de indholdsmæssige ændringer, der foretages i en tidligere retsakt, og subsidiært omfatter det en kodifikation af disse ændringer med de uændrede bestemmelser i den tidligere retsakt. ê 2002/20/EF betragtning 3 (tilpasset) (5)Formålet med d Dette direktiv er at Ö bør Õ skabe en retlig ramme for at sikre frit udbud af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, således at disse kun er underlagt de vilkår, der er fastsat i dette direktiv, og begrænsningerne i overensstemmelse med traktatens artikel 46 Ö 52 Õ , stk. 1, navnlig foranstaltninger vedrørende den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed. ê 2002/21/EF betragtning 7 (tilpasset) ð ny (6)Bestemmelserne i nærværende direktiv og særdirektiverne er med forbehold af indskrænker ikke de enkelte medlemsstaters mulighed for ð , under henvisning til de hensyn, der er anført i artikel 87 og 45 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, ï at træffe nødvendige foranstaltninger til sikring af deres væsentlige sikkerhedsinteresser, beskyttelse af ordre public den offentlige orden ð, den offentlige sædelighedï og den offentlige sikkerhed samt til skabelse af de rette betingelser for efterforskning, afsløring og retsforfølgning af strafbare handlinger ê 2002/21/EF betragtning 5 (tilpasset) ð ny (7)Konvergensen mellem tele-, medie- og IT-sektoren betyder, at alle transmissionsnet ð elektroniske kommunikationsnet ï og -tjenester Ö så vidt muligt Õ bør være omfattet af Ö en samlet europæisk kodeks for elektronisk kommunikation, der indføres ved et enkelt direktiv, idet der dog kan være områder, for hvilke det er bedre at fastsætte umiddelbart gældende regler i form af forordninger Õfælles rammebestemmelser. Disse rammebestemmelser består af nærværende direktiv og fire særdirektiver: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) , Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet) , Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren (i det følgende benævnt »særdirektiverne«). Det er nødvendigt at adskille regulering af transmission ð elektroniske kommunikationsnet og tjenester ï fra regulering af indhold. De nye rammebestemmelser Ö Denne kodeks Õomfatter derfor ikke indholdet i de tjenester, der leveres via elektroniske kommunikationsnet ved hjælp af elektroniske kommunikationstjenester, f.eks. radio- og tv-udsendelsers indhold, finansielle ydelser og visse informationssamfundsydelser, og berører således ikke foranstaltninger, der i henhold til fællesskabslovgivningen Ö EU-retten Õ træffes på fællesskabsniveau Ö EU-plan Õ eller på nationalt niveau for så vidt angår sådanne tjenester med henblik på at fremme kulturel og sproglig mangfoldighed og varetage forsvaret af mediepluralisme. Indholdet af tv-programmer er omfattet af Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU . ð Audiovisuel politik og indholdsregulering sigter mod at opfylde mål af almen interesse, som f.eks. ytringsfrihed, mediepluralisme, upartiskhed, kulturel og sproglig mangfoldighed, social inklusion, forbrugerbeskyttelse og beskyttelse af mindreårige. ï Adskillelsen mellem regulering af transmission ð elektronisk kommunikation ï og regulering af indhold hindrer ikke, at der tages hensyn til den forbindelse, der er mellem de to områder, navnlig med henblik på at garantere mediepluralisme, kulturel mangfoldighed og forbrugerbeskyttelse. ê 2002/21/EF betragtning 8 ð ny (8)Dette direktiv omfatter forbrugerudstyr til digital-tv, men ikke udstyr, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse ð berører ikke anvendelsen af direktiv 2014/53/EU på radioudstyrï.

ê 2009/140/EF betragtning 11 (tilpasset) ð ny (9) For at gøre det muligt for de nationale tilsynsmyndigheder at opfylde de mål, der er opstillet i rammedirektivet og særdirektiverne Ö dette direktiv Õ , særlig om gennemgående interoperabilitet, bør Ö direktivets Õ anvendelsesområdet for rammedirektivet udvides til også at omfatte visse aspekter af radio- og teleterminaludstyr som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5/EF af 9. marts 1999 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse Ö Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/53/EU Õ , og forbrugerudstyr til digital-tv for at lette adgangen for handicappede brugere brugere med handicap. ð Det er vigtigt, at myndighederne tilskynder netoperatører og udstyrsfabrikanter til at samarbejde om at lette adgangen til elektroniske kommunikationstjenester for brugere med handicap. Ikke-eksklusiv anvendelse af radiofrekvenser med henblik på en brugers egenanvendelse af radioterminaludstyr bør, skønt anvendelsen ikke har forbindelse med en økonomisk aktivitet, også være omfattet af dette direktiv, så der sikres en koordineret fremgangsmåde for så vidt angår tilladelsesordninger. ï ê 2002/21/EF betragtning 6 (tilpasset) Audiovisuel politik og indholdsregulering er midler til opfyldelsen af mål af almen interesse, som f.eks. ytringsfrihed, mediepluralisme, upartiskhed, kulturel og sproglig mangfoldighed, social inddragelse, forbrugerbeskyttelse og beskyttelse af mindreårige. I Kommissionens meddelelse om principper og retningslinjer for Fællesskabets audiovisuelle politik i den digitale tidsalder og i Rådets konklusioner af 6. juni 2000, hvori Rådet bifalder Kommissionens meddelelse, opregnes de hovedforanstaltninger, som Fællesskabet må træffe for at implementere sin politik på det audiovisuelle område. ê 2002/22/EF betragtning 50 (tilpasset) (10)Bestemmelserne i dette direktiv er ikke til hinder for, at en medlemsstat træffer forholdsregler, som er begrundet i traktatens artikel 30 og 46, navnlig i hensynet til den offentlige sikkerhed, den offentlige orden og den offentlige sædelighed. ê 2002/21/EF betragtning 9 (tilpasset) Informationssamfundstjenester er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (direktiv om elektronisk handel) . ê 2002/21/EF betragtning 10 (tilpasset) ð ny (11)I definitionen af informationssamfundets tjenester i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter og regler for informationssamfundets tjenester indgår en bred vifte af økonomiske online-aktiviteter: De fleste af disse aktiviteter er ikke omfattet af nærværende direktiv, da de ikke udelukkende eller overvejende består i overføring af signaler via elektroniske kommunikationsnet. ð Visse elektroniske kommunikationstjenester kunne også falde ind under definitionen af "tjeneste i informationssamfundet" i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535 af 9. september 2015 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester. Disse elektroniske kommunikationstjenester er også omfattet af de bestemmelser, der gælder for "tjenester i informationssamfundet", for så vidt som der ikke er fastsat mere specifikke bestemmelser for de elektroniske kommunikationstjenester i dette direktiv eller andre EU-retsakter. ï Ö Elektroniske kommunikationstjenester som f.eks. Õ Taletelefonitaletelefonitjenester,, ð beskedtjenester ï og elektroniske posttjenester er Ö dog Õ omfattet af nærværende direktiv. En og samme virksomhed, for eksempel en Iinternet-udbyder, kan tilbyde både elektronisk kommunikation, som f.eks. adgang til Internettet, og tjenester, som ikke er omfattet af nærværende direktiv, f.eks. levering af webbaseret ð , ikke-kommunikationsrelateret ï indhold. ê 2002/20/EF betragtning 20 (12)Samme virksomhed, for eksempel en kabeloperatør, kan både tilbyde en elektronisk kommunikationstjeneste, såsom levering overføring af tv-signaler, og tjenester, der ikke omhandles af dette direktiv, såsom kommercialisering af et tilbud om indholdsbaseret radio- eller tv-spredningsvirksomhed, og derfor kan virksomheden pålægges yderligere forpligtelser i forbindelse med dens aktivitet som udbyder eller distributør af radio- eller tv-spredningsvirksomhed i medfør af bestemmelser, der ikke indeholdes i dette direktiv, med forbehold af de i bilaget I til dette direktiv indeholdte vilkår.

ò ny (13)Regelsættet bør omfatte brugen af radiofrekvenser til alle elektroniske kommunikationsnet, også den voksende egenanvendelse af radiofrekvenser, som ikke nødvendigvis er et led i en bestemt økonomisk aktivitet, til nye typer net, der udelukkende består af autonome systemer af mobilt radioudstyr, der er trådløst forbundet uden nogen central styring eller centraliseret netoperatør. I den femte generation af mobilkommunikation, der er undervejs, vil der sandsynligvis navnlig udvikle sig sådanne net uden for bygninger og på vejene, til brug i forbindelse med transport, energi, forskning og udvikling, e-sundhed, civilbeskyttelse og katastrofehjælp, tingenes internet, kommunikation mellem maskiner og netforbundne biler. Derfor bør medlemsstaterne, hvis de på grundlag af artikel 7 i direktiv 2014/53/EU indfører yderligere nationale krav til ibrugtagning og/eller anvendelse af sådant radioudstyr for at sikre en reel og effektiv udnyttelse af frekvensressourcerne og undgå skadelig interferens, tage hensyn til principperne for det indre marked. (14)Kravene til de elektroniske kommunikationsnets ydeevne er konstant stigende. Mens der tidligere især blev lagt vægt på at stille større båndbredde til rådighed, både i almindelighed og for den enkelte bruger, får andre parametre som f.eks. latenstid, disponibilitet og pålidelighed stadig større betydning. Derfor anlægges der i dag optiske fibernet længere og længere ud til brugerne, og fremtidige "net med meget høj kapacitet" skal have en præstationsparametre svarende til et net baseret på optiske fiberelementer, der som minimum dækker strækningen frem til fordeleren på betjeningsstedet. For en fast forbindelse betyder dette en netpræstation svarende til, hvad der kan opnås med en optisk fiberforbindelse frem til et flerfamiliehus, betragtet som betjeningsstedet, og for en mobilforbindelse betyder det en netpræstation svarende til, hvad der kan opnås med en optisk fiberforbindelse frem til basisstationen, betragtet som betjeningsstedet. Variationer i slutbrugernes oplevelse, som skyldes de forskellige egenskaber ved de medier, hvormed nettet i sidste ende etablerer forbindelse med nettermineringspunktet, bør ikke tages i betragtning med henblik på at fastslå, hvorvidt et trådløst net kan anses for at levere en tilsvarende netpræstation. I overensstemmelse med princippet om teknologisk neutralitet bør andre teknologier og transmissionsmedier ikke udelukkes, hvis de er sammenlignelige med dette referencescenarie for så vidt angår ydeevne. Etableringen af sådanne "net med meget høj kapacitet" vil yderligere øge nettenes ydeevne og bane vejen for udrulning af fremtidige generationer af mobilnet baseret på forbedrede radiogrænseflader og en tættere netarkitektur. ê 2009/136/EF betragtning 13 (tilpasset) ð ny (15)Der er behov for at tilpasse nogle af definitionerne af hensyn til princippet om teknologineutralitet og for at holde trit med teknologiudviklingen. ð Den teknologiske og markedsmæssige udvikling har medført, at nettene er gået over til IP-teknologi ("Internet Protocol"), og at slutbrugerne har fået mulighed for at vælge mellem flere konkurrerende udbydere af taletelefoni. Derfor bør udtrykket "offentligt tilgængelig telefonitjeneste", der udelukkende er anvendt i direktiv 2002/22/EF og i vid udstrækning opfattes som en henvisning til de traditionelle analoge telefonitjenester, erstattes af det mere tidssvarende og teknologisk neutrale udtryk "talekommunikation". ï Navnlig bør bBetingelserne for udbuddet af en tjeneste bør adskilles fra de egentlige definitoriske elementer i en offentligt tilgængelig telefonitjeneste, Ö talekommunikationstjeneste Õ dvs. en elektronisk kommunikationstjeneste, der giver offentligheden mulighed for at foretage og modtage indenlandske eller indenlandske og/eller internationale opkald direkte eller indirekte ved hjælp af et eller flere numre i en national eller international telefonnummerplan, uanset om en sådan tjeneste er baseret på kredsløbskoblet eller pakkekoblet teknologi. Det ligger i en sådan tjenestes natur, at den går begge veje og giver begge parter mulighed for at kommunikere. En tjeneste, der ikke opfylder disse betingelser, f.eks. en "klik-selv"-funktion på en et kundeservicewebsidested, er ikke en Ö talekommunikationstjeneste Õ offentligt tilgængelig telefonitjeneste. Offentligt tilgængelige telefonitjenester Ö Talekommunikationstjenester Õ omfatter også kommunikationsmidler specifikt beregnet til handicappede slutbrugere med handicap, som gør brug af tekstrelæ eller totale konversationstjenester. ò ny (16)De tjenester, der anvendes til kommunikationsformål, og de tekniske midler til leveringen heraf har udviklet sig betydeligt. I stedet for traditionelle taletelefonitjenester, tekstbeskeder (SMS) og elektroniske posttjenester anvender slutbrugerne i stigende grad funktionelt tilsvarende onlinetjenester som f.eks. internettelefoni, beskedtjenester og webbaserede e-posttjenester. For at sikre, at slutbrugerne beskyttes effektivt og på samme måde, når de benytter funktionelt ækvivalente tjenester, bør en fremtidsorienteret definition af elektroniske kommunikationstjenester ikke baseres på rent tekniske parametre, men snarere bygge på en funktionel tilgang. Reguleringen bør have en passende rækkevidde for at opfylde sine almennyttige mål. Mens "overføring af signaler" fortsat er et vigtigt parameter, når det fastslås, hvilke tjenester der er omfattet af dette direktiv, bør definitionen også omfatte andre tjenester, som muliggør kommunikation. Fra en slutbrugers synspunkt er det ikke relevant, om en udbyder overfører signalerne selv, eller om kommunikationen leveres via en internetadgangstjeneste. Den ændrede definition af elektronisk kommunikationstjeneste bør derfor omfatte tre typer tjenester, der delvis kan overlappe hinanden, nemlig internetadgangstjenester som defineret i artikel 2, stk. 2, i forordning (EU) 2015/2120, interpersonelle kommunikationstjenester som defineret i dette direktiv, og tjenester, der udelukkende eller hovedsagelig består i overføring af signaler. Definitionen af elektronisk kommunikationstjeneste bør fjerne de tvetydigheder, der er konstateret i gennemførelsen af den tidligere definition, og muliggøre en nøje afpasset anvendelse, bestemmelse for bestemmelse, af de specifikke rettigheder og forpligtelser i regelsættet på de forskellige typer tjenester. Behandlingen af personoplysninger i forbindelse med elektroniske kommunikationstjenester skal, uanset om den sker mod betaling eller ej, være i overensstemmelse med direktiv 95/46/EF, der vil blive erstattet af forordning (EU) nr. 2016/679 (den generelle forordning om databeskyttelse) den 25. maj 2018. (17)For at falde ind under definitionen af elektronisk kommunikationstjeneste skal en tjeneste normalt ydes mod betaling. I den digitale økonomi anser markedsdeltagerne i stigende grad oplysninger om brugerne for at have monetær værdi. Elektroniske kommunikationstjenester leveres ofte med andet end penge som modydelse, f.eks. adgang til personoplysninger eller andre oplysninger. Begrebet betaling bør derfor omfatte situationer, hvor leverandøren af en tjeneste anmoder slutbrugeren om personoplysninger som f.eks. navn, e-postadresse eller andre oplysninger, og slutbrugeren aktivt afgiver sådanne oplysninger direkte eller indirekte til leverandøren. Det bør også omfatte situationer, hvor leverandøren indsamler oplysninger, uden at slutbrugeren aktivt afgiver disse, herunder personoplysninger, f.eks. IP-adresse eller andre automatisk genererede oplysninger som f.eks. oplysninger, der indsamles og overføres af en cookie. I overensstemmelse med Den Europæiske Unions Domstols retspraksis vedrørende artikel 57 i TEUF er der også tale om betaling i traktatens forstand, selv om tjenesteleverandøren ikke modtager betaling af modtageren af tjenesteydelsen, men i stedet af tredjemand. Begrebet betaling bør derfor også omfatte situationer, hvor slutbrugeren udsættes for reklamer som betingelse for at få adgang til en tjeneste, og situationer, hvor tjenesteleverandøren omsætter personoplysninger, som vedkommende har indsamlet, i penge. (18)Interpersonelle kommunikationstjenester er tjenester, der muliggør kommunikation mellem personer og interaktiv udveksling af oplysninger, og omfatter tjenester som traditionelle taleopkald mellem to personer, men også alle former for e-post, beskedtjenester og gruppechat. Interpersomnelle kommunikationstjenester omfatter kun kommunikation mellem et afgrænset, dvs. ikke potentielt ubegrænset, antal fysiske personer, der bestemmes af afsenderen af meddelelsen. Kommunikation, der involverer juridiske personer, bør være omfattet af definitionen i de tilfælde, hvor fysiske personer handler på vegne af disse juridiske personer eller er involveret på mindst én side af kommunikationen. Interaktiv kommunikation indebærer, at tjenesten giver modtageren af oplysningerne mulighed for at svare. Tjenester, der ikke opfylder disse krav, såsom lineær spredning, video on demand, websteder, sociale netværk, blogs eller udveksling af oplysninger mellem maskiner, bør ikke betragtes som interpersonelle kommunikationstjenester. En tjeneste bør ikke betragtes som en interpersonel kommunikationstjeneste, når tjenesten blot muliggør interpersonel og interaktiv kommunikation som en støttefunktion, der er knyttet til en anden tjeneste, og som af objektive tekniske grunde ikke kan anvendes uden den primære tjeneste, og hvis integration i den primære tjeneste ikke er et middel til at omgå anvendelsen af reglerne for elektroniske kommunikationstjenester. Et eksempel på en sådan undtagelse kunne i princippet være en kommunikationskanal i forbindelse med onlinespil, alt afhængigt af egenskaberne ved tjenestens kommunikationsfunktion. (19)Interpersonelle kommunikationstjenester, der anvender numre i en national eller international telefonnummerplan, etablerer forbindelse til det offentlige (pakke- eller kredsløbskoblede) telefonnet. Disse nummerbaserede interpersonelle kommunikationstjenester omfatter både tjenester, der er tildelt slutbrugernumre med henblik på at sikre end-to-end-forbindelse, og tjenester, der giver slutbrugere mulighed for at få forbindelse til personer, der har fået tildelt sådanne numre. Den blotte anvendelse af et nummer som et identifikationsmiddel bør ikke sidestilles med anvendelse af et nummer til tilslutning til det offentlige telefonnet og bør derfor ikke i sig selv betragtes som tilstrækkelig til, at en tjeneste betragtes som en nummerbaseret interpersonel kommunikationstjeneste. Nummeruafhængige interpersonelle kommunikationstjenester bør kun være underlagt forpligtelser, hvis almenvellet kræver, at der anvendes bestemte reguleringsmæssige forpligtelser for alle typer interpersonelle kommunikationstjenester, uanset om de anvender numre til levering af deres tjeneste eller ej. Det er rimeligt at behandle nummerbaserede interpersonelle kommunikationstjenester anderledes, da de deltager i, og dermed også nyder godt af, et offentligt garanteret interoperabelt system. ê 2002/22/EF betragtning 6 ð ny (20)Et nettermineringspunkt (NTP) udgør i reguleringsøjemed en grænse mellem rammebestemmelserne regelsættet for elektroniske kommunikationsnet og tjenester på den ene side og reguleringen af telekommunikationsterminaludstyr på den anden. Det er de nationale tilsynsmyndigheders ansvar at fastlægge NTP'ernes nettermineringspunkternes placering, om nødvendigt på grundlag af et forslag fra de relevante virksomheder. ð På baggrund af de nationale tilsynsmyndigheders praksis og i betragtning af de mange forskellige nettopologier, både fast- og mobilnetbaserede, bør Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation ("BEREC") i tæt samarbejde med Kommissionen vedtage retningslinjer for, hvordan nettermineringspunktet i overensstemmelse med dette direktiv fastlægges i de forskellige konkrete tilfælde. ï ò ny (21)Den tekniske udvikling gør det muligt for slutbrugerne at tilkalde beredskabstjenester, ikke kun ved taleopkald, men også ved hjælp af andre interpersonelle kommunikationstjenester. Begrebet alarmkommunikation bør derfor omfatte alle de interpersonelle kommunikationstjenester, der gør det muligt at tilkalde beredskabstjenester. Det bygger på begreber, der allerede er fastlagt i EU-lovgivningen, nemlig "alarmcentral", "den mest passende alarmcentral" og "beredskabstjeneste".

ê 2002/21/EF betragtning 16 (tilpasset) ð ny (22)De nationale tilsynsmyndigheders ð og andre kompetente myndigheders ï tiltag bør være baseret på et harmoniseret sæt af målsætninger og principper, og de bør, når det er nødvendigt, koordinere deres tiltag med nationale tilsynsmyndighederne i andre medlemsstater ð og med BEREC ï , når de udfører deres opgaver i henhold til nærværende rammebestemmelser regelsæt. ê 2002/21/EF betragtning 17 (tilpasset) ð ny (23)De opgaver, som udføres af de nationale tilsyns ð kompetente ï myndigheder i henhold til dette direktiv og særdirektiverne, bidrager til gennemførelsen af mere generelle politikker inden for områderne kultur, beskæftigelse, miljø, social samhørighed samt by- og landsplanlægning. ò ny (24)Med henblik på at omsætte de politiske mål for strategien for det digitale indre marked i regulering bør regelsættet ud over de eksisterende tre primære målsætninger om at fremme konkurrence, det indre marked og slutbrugernes interesser forfølge et endnu et mål, der vedrører konnektivitet og udtrykkes i resultater: udbredt adgang til og brug af fast- og mobilnet med meget høj kapacitet for alle Unionens borgere og virksomheder på grundlag af rimelige priser og valgmuligheder, muliggjort af reel og fair konkurrence, effektive investeringer og åben innovation, effektiv udnyttelse af frekvenser, fælles regler og forudsigelige reguleringstilgange på det indre marked samt de nødvendige sektorspecifikke regler til beskyttelse af borgernes interesser. For medlemsstaterne, de nationale tilsynsmyndigheder og andre kompetente myndigheder samt de interesserede parter betyder dette konnektivitetsmål på den ene side, at de skal sigte mod udrulning af net med størst mulig kapacitet og tjenester, der er økonomisk bæredygtige inden for et bestemt område, og på den anden side, at de skal tilstræbe territorial samhørighed gennem konvergens for så vidt angår den kapacitet, der er til rådighed i forskellige områder. ê 2002/21/EF betragtning 18 (tilpasset) ð ny (25)Kravet Ö Princippet Õ om, at medlemsstaterne ð bør anvende EU-retten på en teknologineutral måde ï skal sikre, at de nationale tilsynsmyndigheder tager videst muligt hensyn til, at regulering helst skal være teknologineutral, dvs. at den Ö en national tilsynsmyndighed Õ ð eller anden kompetent myndighed ï hverken må påtvinger eller diskriminerer til fordel for brugen af en bestemt type teknologi, udelukker ikke, at der, når det er berettiget ð for at nå målene for regelsættetï , tages rimelige skridt til at fremme visse specifikke tjenester, som for eksempel digital-tv, som et middel til øget frekvenseffektivitet i udnyttelsen af frekvensressourcerne. ð Endvidere udelukker det ikke, at der tages hensyn til, at visse transmissionsmedier har fysiske egenskaber og arkitekturtræk, der kan være overl