FORKLARENDE RAPPORT til protokollen udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om fortolkning ved De Europæiske Fællesskabers Domstol af konvention om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager (Tekst godkendt af Rådet den 28. maj 1998) (98/C 221/05)

I. GENERELLE BETRAGTNINGER

1. Det Europæiske Råd gav på samlingen den 10. og 11. december 1993 en gruppe ved navn Gruppen Vedrørende Udvidelse af Bruxelles-konventionen mandat til at overveje mulighederne for at udvide Bruxelles-konventionens anvendelsesområde, så konventionen navnlig også kom til at omfatte familieretlige spørgsmål.

Under drøftelserne om en sådan udvidelse, som mundede ud i en konvention om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager, blev det anset for nødvendigt at give Domstolen kompetence til at fortolke konventionens bestemmelser for at sikre en ensartet anvendelse. Der blev derfor udarbejdet et udkast til protokol om Domstolens fortolkning.

I forlængelse af det politiske kompromis fra december 1997 anmodede formandskabet i overensstemmelse med artikel K.6 i traktaten om Den Europæiske Union Europa-Parlamentet om at udtale sig om udkastet til konvention og om hovedelementerne i udkastet til protokol. Europa-Parlamentets synspunkter blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 18. maj 1998 (1).

Rådet vedtog den 28. maj 1998 retsakterne om udarbejdelse af henholdsvis konventionen om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager (i det følgende benævnt »konventionen«) og protokollen om fortolkning ved De Europæiske Fællesskabers Domstol af konventionen om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager, som denne forklarende rapport omhandler. De to instrumenter blev samme dag undertegnet af repræsentanter for samtlige medlemsstater.

2. a) Protokollen tager først og fremmest udgangspunkt i EF-traktatens artikel 177. Den bygger i vid udstrækning på protokollen af 3. juni 1971 om Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (i det følgende benævnt »protokollen af 1971«), og protokollen af 26. maj 1997, der tillægger Domstolen kompetence til at fortolke konventionen om forkyndelse i Den Europæiske Unions medlemsstater af retslige og udenretslige dokumenter i civile eller kommercielle anliggender (i det følgende benævnt »protokollen af 1997«).

Protokollen overtager navnlig de to former for indbringelse af sager for Domstolen, som er fastlagt i protokollen af 1971.

b) De nærmere bestemmelser for protokollens ikrafttræden svarer til dem, der er fastlagt i første og anden protokol af 19. december 1988 om Domstolens fortolkning af konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser (i det følgende benævnt »protokollerne af 1988«), og er identiske med bestemmelserne i protokollen af 1997.

Selve princippet om at tillægge Domstolen kompetence fastsættes i konventionen (artikel 45), men det er protokollen, der fastsætter, på hvilke betingelser en sag kan indbringes for Domstolen, og hvilke nationale retsinstanser der har beføjelse til at indbringe sager.

Protokollen kan ikke træde i kraft før konventionen; konventionen træder i kraft, når de 15 medlemsstater har ratificeret den, hvorimod protokollen træder i kraft, når tre medlemsstater har vedtaget den.

Protokollen kan således tidligst træde i kraft samtidig med konventionen. Det er derfor kun retsinstanserne i en medlemsstat, der er part i både konventionen og protokollen, som kan anmode Domstolen om at afgøre eller tage stilling til et fortolkningsspørgsmål.

c) Protokollens afsluttende bestemmelser svarer til dem, som Rådet for Den Europæiske Union har fastlagt for de konventioner, der er udarbejdet inden for rammerne af afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union. De stemmer overens med konventionens bestemmelser, idet der dog er foretaget de nødvendige tilpasninger.

II. BEMÆRKNINGER TIL DE ENKELTE ARTIKLER

Artikel 1

3. I artikel 1 stadfæstes princippet fra protokollerne af 1971 og 1997, idet Domstolen tillægges kompetence til at fortolke bestemmelserne i konventionen om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt bestemmelserne i selve protokollen.

Artikel 2

4. Artikel 2 er en ny bestemmelse i forhold til protokollerne af 1971, 1988 og 1997. Det fastsættes heri i stk. 1, at hver medlemsstat skal angive, efter hvilken af de to alternative ordninger, der er angivet i stk. 2, dens retter har beføjelse til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse vedrørende et fortolkningsspørgsmål.

Bestemmelsen blev indført, fordi visse delegationer ønskede, at kun de højeste retsinstanser skulle have denne beføjelse. Disse delegationer fandt nemlig, at der på de sagsområder, der er omfattet af konventionen, er behov for, at afgørelserne træffes så hurtigt som muligt for ikke at skade personernes interesser i forbindelse med skilsmisse, separation eller omstødelse af ægteskab (i særdeleshed fordi de nationale retsinstanser i sådanne sager ikke har mulighed for at bringe foreløbige, herunder sikrende, retsmidler i anvendelse) og tilsvarende i forbindelse med sager om forældremyndigheden over ægtefællernes fælles børn. På den baggrund syntes kun sager, der forelægges de højeste nationale retsinstanser, at kræve, at Domstolen anmodes om at træffe en afgørelse.

Mekanismen i denne artikel har som model artikel K.7 som udformet i Amsterdam-traktaten, der blev undertegnet i 1997.

Det er samtidig med afgivelsen af den i artikel 9, stk. 2, omhandlede notifikation, at den enkelte medlemsstat skal angive, hvilke retsinstanser der kan få denne beføjelse. Det præciseres ikke i teksten, men det er fremgået af drøftelserne, at de medlemsstater, der har angivet, at kun de højeste retsinstanser har beføjelse til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse, til enhver tid vil kunne beslutte, at beføjelsen også skal tilkomme andre retter, når disse træffer afgørelse som appelinstans.

5. I stk. 2 fastlægges det, hvilke retter i medlemsstaterne der har beføjelse til at anmode Domstolen om at træffe præjudiciel afgørelse vedrørende et fortolkningsspørgsmål på grundlag af den erklæring, som den berørte medlemsstat har afgivet i henhold til stk. 1.

Der er for det første tale om de højeste retsinstanser i medlemsstaterne opført på listen i artikel 3, stk. 1.

For det andet er der ifølge stk. 2 tale om medlemsstaternes retter, når disse træffer afgørelse som appelinstans. Der tænkes således først og fremmest på appelretterne - dog ikke, når disse træffer afgørelse i første instans - og på de øvrige nationale retter, der behandler en sag som appelinstans.

Derimod har retter, der træffer afgørelse i første instans, ikke beføjelse til at indbringe et spørgsmål for Domstolen.

Artikel 3

6. I denne artikel anføres de højeste retsinstanser i medlemsstaterne, der har beføjelse til at anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse vedrørende et fortolkningsspørgsmål.

Listen er udtømmende, og eventuelle andre højeste retsinstanser i en medlemsstat har ikke beføjelse til at indbringe sager for Domstolen, heller ikke selv om deres afgørelser måtte have følger på det civile område.

7. Listen i stk. 1 kan ændres efter anmodning fra den berørte medlemsstat. Denne mulighed blev for første gang fastsat i protokollen af 1997.

En sådan ændring kan f.eks. vise sig nødvendig, hvis der sker en ændring i domstolenes organisation og virkemåde i en medlemsstat.

Anmodningen skal rettes til generalsekretæren for Rådet i dennes egenskab af depositar for protokollen. Generalsekretæren underretter snarest de øvrige medlemsstater, herunder dem, der endnu ikke er parter i protokollen.

Afgørelsen om ændring af listen træffes af Rådet efter gældende procedure.

Når ændringen er vedtaget, får den virkning på de betingelser, der fastsættes i Rådets afgørelse (f.eks. datoen for en sådan ændrings ikrafttræden). Som følge af afgørelsens natur forekom det ikke nødvendigt at lade medlemsstaterne vedtage den i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser. Der er derfor blevet fastsat særlige regler, der udgør en undtagelse fra proceduren i protokollens artikel 11 om ændring af protokollen.

Hvis en stat, der bliver medlem af Den Europæiske Union, tiltræder protokollen, skal den samtidig med deponeringen af sit tiltrædelsesinstrument oplyse, på hvilke betingelser artikel 2 finder anvendelse, og hvilke af dens højeste retsinstanser der har beføjelse til at anmode Domstolen om at træffe afgørelse vedrørende et fortolkningsspørgsmål (artikel 10, stk. 3).

En sådan mekanisme gør det muligt for medlemsstaterne, også dem, der ikke er parter i protokollen, at føre kontrol med de foretagne udpegelser, hvorved systemets logik bevares.

Artikel 4

8. Denne artikel, der bygger på EF-traktatens artikel 177 og svarer til artikel 3 i protokollen af 1971 og artikel 3 i protokollen af 1997, vedrører proceduren for præjudicielle afgørelser.

I stk. 1 præciseres det, at de i artikel 3, stk. 1, anførte retsinstanser skal forelægge et spørgsmål for Domstolen, hvis de skønner, at en fortolkning heraf er nødvendig, for at de selv kan afsige dom.

En sådan bestemmelse tager, for så vidt som den pålægger de højeste retsinstanser en forpligtelse, sigte på at fremme en ensartet anvendelse af konventionen i Den Europæiske Unions medlemsstater.

9. I stk. 2 fastsættes det, at retter, der træffer afgørelse som appelinstans, kan anmode Domstolen om at afgøre et spørgsmål, der er rejst i en verserende retssag, når de skønner, at en sådan afgørelse er nødvendig.

Artikel 5

10. Alle medlemsstater, også de, der ikke er parter i protokollen, samt Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union har mulighed for at indgive indlæg eller andre skriftlige udtalelser til Domstolen, når denne har fået forelagt et fortolkningsspørgsmål.

Artikel 6

11. Denne artikel svarer til artikel 4 i protokollen af 1971 og artikel 4 i protokollen af 1997. Der fastlægges heri en anden procedure, hvorefter det offentliges øverste repræsentant ved kassationsretterne eller enhver anden myndighed udpeget af en medlemsstat har ret til at anmode Domstolen om at tage stilling til et fortolkningsspørgsmål, når de er af den opfattelse, at en retskraftig dom afsagt af en retsinstans i deres medlemsstat er i modstrid med den fortolkning, der er anlagt af Domstolen eller af en i artikel 2, stk. 2, omhandlet retsinstans i en anden medlemsstat, der er part i protokollen.

Denne bestemmelse tager ligeledes sigte på at fremme en ensartet fortolkning af konventionen.

Det tilkommer den kompetente retsinstans at vurdere, om et fortolkningsspørgsmål bør forelægges for Domstolen i et sådant tilfælde.

Artikel 7

12. Som i protokollerne af 1971 og 1997 knæsættes i denne artikel princippet om anvendelse af Domstolens statut og procesreglement.

Artikel 8

13. Denne artikel, ifølge hvilken der ikke kan tages forbehold med hensyn til protokollen, giver ikke anledning til særlige bemærkninger.

Artikel 9

14. I denne artikel fastsættes det, at protokollen træder i kraft i overensstemmelse med de bestemmelser, som Rådet for Den Europæiske Union har fastlagt på området.

For at give Domstolen mulighed for at udøve sin kompetence snarest muligt, fastsættes det, at protokollen træder i kraft ved udløbet af en frist på 90 dage efter den dato, hvor den tredje af de 15 stater, der var medlem af Den Europæiske Union den 28. maj 1998, hvor Rådet vedtog retsakten om udarbejdelse af protokollen, har deponeret sit vedtagelsesinstrument.

Protokollen kan dog ikke træde i kraft før konventionen. I henhold til konventionens artikel 47 træder denne i kraft 90 dage efter den dato, hvor den sidste stat, der er medlem af Den Europæiske Union på tidspunktet for Rådets vedtagelse af retsakten om udarbejdelse af konventionen, har givet notifikation om afslutningen af de procedurer, der efter dens forfatningsmæssige bestemmelser kræves for at vedtage konventionen.

En foreløbig anvendelse af konventionen i medfør af dennes artikel 47, stk. 4, kan således ikke danne grundlag for at tillægge Domstolen en fortolkningskompetence efter konventionens artikel 45. Heller ikke hvis samtlige medlemsstater vedtager protokollen, vil Domstolen kunne gives kompetence til at fortolke konventionens bestemmelser, så længe konventionen ikke er trådt i kraft.

Artikel 10

15. I denne artikel hedder det, at protokollen er åben for tiltrædelse af stater, der bliver medlem af Den Europæiske Union. Et tredjeland kan derimod hverken tiltræde konventionen eller protokollen.

For så vidt angår de nærmere bestemmelser for tiltrædelse af protokollen indeholder denne artikel bl.a. forenklede bestemmelser for ændring af den i artikel 3, stk. 1, anførte liste over de højeste retsinstanser som følge af udpegelsen af de højeste retsinstanser i den nye medlemsstat.

Mellem datoen for deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet og datoen for protokollens ikrafttræden for den tiltrædende medlemsstat vedtager Rådet de ændringer, der skal foretages i listen over de højeste retsinstanser.

Artikel 11

16. Denne artikel vedrører proceduren for ændring af protokollen.

Kun de medlemsstater, der er parter i protokollen, samt Kommissionen kan foreslå ændringer.

Rådet fastlægger ændringer og anbefaler medlemsstaterne at vedtage dem i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser.

Denne procedure finder ikke anvendelse, når der blot er tale om en ændring af listen over de højeste retsinstanser.

Artikel 12

17. I denne artikel udpeges generalsekretæren for Rådet som depositar for protokollen.

Generalsekretæren underretter medlemsstaterne om alle notifikationer i forbindelse med protokollen og sørger for, at de offentliggøres i C-udgaven af De Europæiske Fællesskabers Tidende.

(1) EFT C 152 af 18.5.1998.