Nr.319/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
resultere i klarere og mere effektive regler for landbrugs-
handelen, er det uomgængelig nødvendigt, at regerin­
gerne, hvis de ønsker at realisere målsætningerne for 
Uruguay-runden, resolut tager initiativer til at forbedre 
det internationale valutasystem. Det ville være nytteløst 
at søge at nedskære landbrugsstøtten, hvis en simpel 
ændring i rentesatsen, hvis virkning forstørres via af-
Bryssel, den 27. oktober 1988. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU hilser Kommissionens direktiv velkom­
ment med følgende bemærkninger. 
1.2. ØSU konstaterer med tilfredshed, at Kommis­
sionen har taget dette initiativ bl.a. foranlediget af de 
argumenter, ØSU fremsatte i sin udtalelse af 24. april 
.1986 om »lige muligheder for mænd og kvinder, Fælles­
skabets program på mellemlang sigt, 1986-1990«. Udta­
lelsen blev enstemmigt vedtaget. 
1.3. ØSU's argumenter fra april 1986 gælder i det 
store og hele stadig: 
a) De eksisterende EF-bestemmelser skal anvendes 
bedre; 
b) Der skal rådes bod på den fortsatte krænkelse af 
ligeretten; 
c) Der skal skabes balance mellem antallet af legitime 
tilfælde, der bringes for domstolene og den reelle 
diskriminationshyppighed, der er meget større; 
(') EFT nr. C 176 af 5. 7. 1988, s. 5. smitningen på de forskellige valutaer, åbner mulighed 
for til enhver tid at indføre en ny støtte. 
Ligevægt i de nationale budgetter og monetært og 
finansielt samarbejde er forudsætninger for Uruguay­
rundens succes, især inden for landbrugssektoren. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
d) Indførelse af passende ansættelsesprocedurer og an­
vendelse af moderne teknikker inden for personale­
ledelse skal fremmes og stimuleres; 
e) Med hensyn til den juridiske anvendelse skal direkti­
vet give medlemsstaterne tilstrækkelig handlefrihed 
og fleksibilitet til, at interessegruppers eventuelle 
misbrug kan foregribes. 
1.4. Et af de vigtigste mål for borgernes Europa bør 
være, at kvinder og mænd får lige muligheder. Dette 
kræver en indsats på alle samfundsområder, navnlig en 
styrkelse af beskæftigelses- og uddannelsespolitikken. 
Selv om lovgivningsaspektet er vigtigt, bidrager det i 
højere grad til at rette op på individuelle end på kollekti­
ve situationer. 
1.5. Den gældende EF-lovgivning om lige muligheder 
for mænd og kvinder er nedfældet i følgende doku­
menter : 
— EØF-traktatens artikel 119, 
— Rådets direktiv 75/117/EØF: lige løn til mænd og 
kvinder, Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om bevisbyrden i forbindelse med 
ligeløn og ligebehandling for kvinder og mænd (*) 
(88/C 337/19) 
Rådet for de Europæiske Fællesskaber besluttede den 16. juni 1988 under henvisning til 
EØF-traktens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Luis Gomez-Martinez til ordfører. Sektionen vedtog udtalel­
sen den 13. oktober 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog med 72 stemmer for, 10 imod og 5 hverken for 
eller imod, på sin 259, plenarforsamling den 27. oktober 1988 følgende udtalelse. 
31. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 337/59 
— Rådets direktiv 76/207/EØF: adgang til beskæftigel­
se, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejds­
vilkår, 
— Rådets direktiv 79/7/EØF: ligebehandling med hen­
syn til social sikring, 
— Rådets direktiv 86/378/EØF: erhvervstilknyttede so­
ciale sikringsordninger (endnu ikke trådt i kraft), 
og 
— Rådets direktiv 86/613/EØF: ligebehandling af 
mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder 
i landbrugserhverv, samt beskyttelse af kvinder i 
forbindelse med graviditet og barsel. 
Disse EF-bestemmelser skal anvendes mere effektivt. 
1.6. Direktivet skal gælde alle EF-bestemmelser om 
ligeret for mænd og kvinder, med undtagelse af straffe­
sager, eftersom en ændring af bevisbyrden ved denne 
procedure let kunne føre til et strafansvar for enkeltper­
soner. 
1.7. Sagsbehandlingens forskellige faser og de for­
skellige retsinstanser taget i betragtning vil det være 
nyttigt, om det i direktivet for alle tilfælde defineres, 
hvem der er klager, og hvem der er indklaget. 
1.8. Sidste punktum i artikel 3, stk. 1, samt sætnin­
gen »hvis ikke de modbevises« i stk. 2, bør slettes for 
at sikre en anvendelse af direktivet, der er fleksibel og 
retfærdig over for sagens parter. 
Ifølge kommentarerne til artiklerne i Kommissionens 
direktivforslag er det klageren, der skal skabe en for­
modning, som kræver modbevis (prceswnptionis juris 
tantum) ved at godtgøre, at den mindre gunstige be­
handling er kønsbestemt, og ved at fremføre andre 
forhold, som er tilstrækkelige til, at en dommer kan 
antage, at forskelsbehandling har fundet sted. Det er 
allerede på dette tidspunkt, før den indklagede fremfø­
rer modbeviser, at formodningen om forskelsbehand­
ling, som kræver modbevis (juris tantum), er skabt. 
Bevisbyrden skifter så til den indklagede, som skal 
bevise, at der er objektive og velunderbyggede grunde 
til forskelsbehandlingen. Det påhviler domstolen eller 
den kompetente myndighed at belyse, om dette bevis 
er tilstrækkeligt til at lade formodningen om forskelsbe­
handling falde. 
1.9. ØSU mener, at formodningen om forskelsbe­
handling skal være baseret på kendsgerninger, der lader 
formode, at direkte eller indirekte forskelsbehandling 
har fundet sted. Det vil give mulighed for en fleksibel og 
effektiv anvendelse af direktivet og hindre fordrejninger 
eller forkert brug, som på mellemlang sigt ville bidrage 
til at bringe direktivets målsætninger i miskredit. 
1.10. ØSU bifalder skønsprincippet i forbindelse med 
fortrolige oplysninger, som den ene part i en tvist kan 
ligge inde med, og hvis fremlæggelse ville være til væ­
sentlig skade for den anden part af grunde, der ikke 
vedrører den pågældende tvist. Denne beskyttelse bør udvides til samlet og uden forskel 
at gælde begge parter i sagen samt eventuelle tredje­
parter. 
1.11. ØSU anbefaler, at den rapport om direktivets 
anvendelse, Rådet udarbejder hvert tredje år, suppleres 
med en vurdering af, hvor effektiv praksisen er i de 
medlemsstater, som enten nu eller i fremtiden vil vende 
bevisbyrden helt om i EF-lovgivningen om ligebehand­
ling. 
1.12. Indirekte forskelsbehandling er et relativt nyt 
begreb i retsplejen. Det dækker tilsyneladende neutrale 
situationer, der stiller medlemmerne af det ene køn 
uforholdsmæssigt dårligt, og som i realiteten fører til 
uberettiget, om end ikke tilsigtet, forskelsbehandling. 
1.13. På baggrund af ØSU's manifesterede interesse 
for emnet og dets konstruktive udtalelse herom, som 
Kommissionen direkte henviser til i direktivets begrun­
delse, mener ØSU, at det bør deltage i evalueringen af 
de fremskridt, der sker i anvendelsen af direktivet 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Der bør indsættes en ny artikel, som definerer 
begreberne »klager« og »indklaget« (jf. punkt 1.7 under 
de generelle bemærkninger). 
2.2. Artikel 3, stk. 1 
Den engelske originals udtryk shall ensure that er ukor­
rekt oversat til visse sprog, f.eks. spansk. Hvis det ikke 
rettes, kan der opstå juridiske problemer. 
2.3. Artikel 3, stk. 1 
Det sidste punktum i artikel 3, stk. 1, udgår, jf. denne 
udtalelses punkt 1.8. 
I artikel 3, stk. 2, slettes sætningen »hvis ikke de modbe­
vises«, samme henvisning som ovenfor. 
2.4. Artikel 5, stk. 1 
Ordet »uforholdsmæssigt« slettes. 
Årsagerne til indirekte forskelsbehandling kan ikke 
uden videre tilskrives identificerbare omstændigheder 
eller kendsgerninger. Problemet kompliceres yderligere, 
når det forlanges, at skaden skal have et bestemt omfang 
(»uforholdsmæssigt dårligt«). Det er også forkert at 
tillade, at en person stilles »forholdsmæssigt« dårligt, 
hvilket ikke indirekte fremgår af den nuværende formu­
lering af Kommissionens forslag. 
Nr. C 337/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
2.5. Artikel 5, stk. 2 
Hele afsnittet formuleres således: 
»Ved afgørelsen af, hvorvidt ligebehandlingsprin­
cippet er blevet tilsidesat i en individuel sag, må det 
tages i betragtning, at indirekte forskelsbehandling 
kan forekomme uden den indklagedes hensigt.« 
Den indklagedes rettigheder fremgår klarere af denne 
formulering. 
Bryssel, den 27. oktober 1988. 
I. Generelle bemærkninger 
1. ØSU finder det på høje tid, at både medlemsstater­
nes og EF's uddannelsespolitik tager de udfordringer 
op, som uddannelsessystemet og Europas borgere står 
overfor, efterhånden som medlemsstaterne bliver mere 
og mere snævert forbundne med hinanden. Navnlig 
gennemførelsen af det indre marked og de dermed 
forbundne forandringer, som tager sigte på at skabe et 
borgernes Europa og optimale økonomiske og sociale 
vilkår, gør dette påkrævet. 
Kommissionens initiativ må hilses særligt velkomment, 
eftersom der fra Rom-traktaten ikke kan udledes ret­
ningslinjer for uddannelses- og kultursektoren. Kom­
missionen har da også med rette valgt at fremlægge sit 
dokument i form af en meddelelse. 2.6. Artikel 6 
Der afsluttes med følgendes tilføjelse: », arbejdsfor­
midlingerne, uddannelsesstederne osv.« 
2.7. Artikel 8, stk. 2 
Efter »Parlamentet« tilføjes »og ØSU«. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
2. ØSU mener endvidere, at der bør skabes større 
kontinuitet i samarbejdet inden for uddannelsespolitik­
ken, da denne har stigende betydning for videreførelsen 
og konkretiseringen af den europæiske enhedsproces. I 
dette øjemed bør der opstilles prioriteter for emner, der 
skal behandles, og skridt der skal tages på mellemlang 
sigt. 
3. ØSU anser derfor meddelelsen for at være et vig­
tigt dokument i tre henseender: 
3.1. For det første, er det et ekstra incitament til at 
overveje nogle grundlæggende mål for undervisningen 
og uddannelsen af den opvoksende generation med 
henblik på at fremme den kulturelle og økonomiske 
integration i medlemsstaterne med de muligheder og 
udfordringer, dette indebærer. En intensiv udveksling 
af erfaringer, som tager sigte på at skabe bred enighed Udtalelse om uddannelse i Det Europæiske Fællesskab perspektiverne 
på mellemlang sigt, 1989-1992 
(88/C 337/20) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 25. maj 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Herbert Nierhaus til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 13. oktober 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 259. plenarforsamling, den 27. oktober 
1988, enstemmigt følgende udtalelse.