KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 19.05.1999 
KOM(1999) 230 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
"Forberedelser til gennemførelse af 
Kyoto-protokollen'' 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Parlamentet 
"Forberedelser til gennemførelsen af Kyoto-protokollen" 
Resumé 
Nu da både EU og mange andre parter har undertegnet Kyoto-protokollen, bør vi først og fremmest 
sørge for, at den træder i kraft så hurtigt som muligt. Til den ende bør EU sætte alt ind for at sikre, 
at så mange parter som muligt snarest ratificerer protokollen, så den kan træde i kraft. Samtidig bør 
EU indlede forberedelserne til at opfylde sine Kyoto-forpligtelser. 
Ganske vist vil C02-emissionerne i EU stort set ligge på samme niveau i år 2000 som i 1990, og 
dermed opfylde kravet i De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (UNFCCC). 
Kommissionen ser imidlertid med bekymring, at der - efter et fald i begyndelsen af 1990'erne -
siden midten af 1990'erne atter kan registreres en stigning i drivhusgasemissionerne i EU. For at 
vende denne tendens bør der sættes ind på følgende områder: 
1. Både de nationale og de fælles og samordnede politikker og foranstaltninger må skærpes, hvis 
EU skal nå frem til en reduktion i drivhusgasemissionerne på 8% (i forhold til 1990-niveauet) i 
2012, som der blev indgået tilsagn om i Kyoto. Vi må gribe ind nu, hvis medlemsstaterne og EU 
skal have en chance for at nå dette mål, navnlig i betragtning af, hvor lang tid der går mellem en 
given politisk afgørelse og resultatet heraf i form af en konkret reduktion i udledningerne. 
Endvidere er det vigtigt, at vi handler hurtigt, for at bevare EU's troværdighed på den 
internationale arena. 
2. Det primære ansvar for at indføre passende politikker og foranstaltninger ligger hos 
medlemsstaterne. Det må sikres, at planlagte politikker og foranstaltninger vedtages og 
gennemføres hurtigt, så der, som foreskrevet i Kyoto-protokollen, kan gøres bevislige fremskridt 
i emissionsreduktionerne inden år 2005. Uden en sådan opfølgning vil medlemsstaternes 
nuværende fremskrivninger endvidere ikke være realistiske. 
3. Foranstaltninger på EU-plan er et nyttigt supplement til medlemsstaternes egne initiativer. Men 
der er sket for lidt på dette område. Kommissionen henstiller kraftigt til, at Rådet, i dets 
forskellige fagkombinationer, fremskynder beslutningsprocessen med henblik på Helsinki-
topmødet og integrerer klimahensyn i politikken på alle andre områder ved så hurtigt som 
muligt at vedtage forslag til foranstaltninger, som kan bidrage mærkbart til at nedbringe 
drivhusgasemissionerne. Navnlig må forslagene om afgifter, energi og transport vedtages 
hurtigst muligt. 
4. Kommissionen henstiller til ØKOFIN-Rådet, at det i første række vedtager direktivforslaget om 
en afgift på energiprodukter. Herudover bør medlemsstaterne tage andre initiativer på 
afgiftsområdet, som kan tjene til at forbedre energieffektiviteten og mindske 
drivhusgasemissionerne. 
5. Kommissionen erkender, at effektive og ambitiøse miljøaftaler kan føre til mærkbare 
emissionsreduktioner i visse industrisektorer. Brancheforeninger, som har reel interesse i at 
2 
indgå miljøaftaler, opfordres til inden udgangen af 1999 at præcisere, hvilke mål de vil binde sig 
til og hvordan de vil efterleve dem. Sådanne aftaler bør indgås hurtigst muligt, så vi kan nå frem 
til et bevisligt fremskridt inden udgangen af 2005. 
6. For at kunne vurdere fremskridtet behøver vi pålidelige og proaktive overvågnings- og 
kontrolordninger, som derfor bør indtage en vigtig plads i forberedelserne til Kyoto-protokollen. 
Kommissionen vil, i samarbejde med medlemsstaterne, anvende beslutningen1 om en 
overvågningsmekanisme for emissionen af drivhusgasser i Fællesskabet til at registrere, hvilke 
fremskridt der gøres - eller ikke gøres - med hensyn til at mindske emissionerne og indføre 
politikker og foranstaltninger på nationalt plan og EU-plan. Tilsvarende bør Kommissionen 
spille en aktiv rolle på internationalt plan med hensyn til overvågningen af protokolparternes 
emissioner og bekæmpelsespolitikker. 
7. Kyoto-protokollens mekanismer, som giver parterne et vist råderum til at bestemme, hvordan de 
vil nå deres emissionsreduktionsmål, skal videreudvikles. Kommissionen har planer om i 2000 
at høre alle berørte parter om følgerne af handel med emissionsrettigheder i EU, på grundlag af 
en grønbog om dette emne. Der kan i givet fald blive tale om at indføre en ordning med 
emissionshandel i Fællesskabet inden udgangen af 2005. 
8. Kommissionen giver udtryk for sin interesse for at fremme projektrelaterede 
emissionsreduktioner på grundlag af investeringer og teknologioverførsel og opfordrer EIB og 
EBRD til at undersøge, hvordan de konkret kan bidrage til at opfylde Kyoto-forpligtelserne. 
Man kan i denne sammenhæng overveje at skabe særlige kreditmuligheder. 
9. Det må endvidere overvejes, om offentlig udviklingsbistand og andre offentlige midler kan 
anvendes til finansiering af klimarelaterede projekter i udviklingslandene, navnlig med henblik 
på en ligelig fordeling af projekter i de forskellige regioner. I denne sammenhæng vil der kunne 
opstilles en adfærdskodeks med aktiv deltagelse fra udviklingslandene. 
10. Kommissionen opfordrer højtstående EU-repræsentanter til, at de på deres møder med relevante 
parter, navnlig G 8-mødet i juni, slår stærkt til lyd for troværdige og ambitiøse handlingsplaner 
på nationalt plan. For at kunne afværge farerne ved klimaændringer er det endvidere vigtigt, at 
udviklingslandene inddrages på passende måde. Til den ende bør der lægges særlig vægt på 
udviklingslandenes specifikke behov og ønsker i forbindelse med forberedelserne til UNFCCC-
parternes 5. og 6. konference. 
11. EU's udvidelse skaber mulighed for at forbedre ansøgerlandenes institutionelle og tekniske 
kapacitet og skærpe opmærksomheden om klimaændringerne hos interessegrupper og den 
almene befolkning i de central- og østeuropæiske lande samt sikre bæredygtig vækst ved at 
bekæmpe drivhusgasemissionerne. 
Rådets beslutning 1999/296/EF. EFT L 117 af 5.5.1999, s. 35. 
1. Indledning 
Rammekonventionen om klimaændringer (UNFCCC) blev vedtaget i 1992 og er siden undertegnet 
og ratificeret af ca. 160 parter, herunder Fællesskabet og dets medlemsstater. I december 1997 
vedtog parterne, i Kyoto, en protokol, som nu er åben for ratifikation. I denne meddelelse gøres der 
rede for, hvordan vi kan gøre forberedelser til at opfylde Kyoto-protokollens forpligtelser i EU. 
Meddelelsen tjener som Fællesskabets oplæg til Køln-topmødet, i overensstemmelse med 
konklusionerne af Det Europæiske Råd i Wien i december 1998, hvor det hedder: "Klimaændringer 
bliver en af de største udfordringer på miljøområdet i de kommende årtier. Arbejdet med fælles og 
samordnede politikker og foranstaltninger i Fællesskabet bør intensiveres med henblik på, at den 
nationale indsats kan stå for hovedparten af bidragene til opfyldelse af Kyoto-forpligtelserne. Det 
Europæiske Råd hilser Buenos Aires-handlingsplanen velkommen og understreger betydningen af 
dens iværksættelse for en hurtig ratifikation af Kyoto-protokollen. Det Europæiske Råd i Køln bør 
tage spørgsmålet om en samlet EU-strategi for klimapolitikken op til overvejelse på grundlag af en 
rapport fra Kommissionen." 
EU har lige fra starten indtaget et ambitiøst standpunkt i forhandlingerne om klimaændringer. 
Ambitionerne må imidlertid følges op af konkrete foranstaltninger og resultater. Vurderer vi den 
nuværende situation, er udsigterne ikke særlig positive. Emissionerne er igen på vej op. Vi må sætte 
stærkere ind for at vende denne tendens, så EU kan leve op til sine forpligtelser. Hertil kræves der 
en større indsats på alle fronter og på alle planer. Politikerne skal træffe vanskelige afgørelser, som 
kan få følger for vores økonomi og samfund, men som ikke desto mindre er nødvendige. Borgerne 
vil få konsekvenserne af disse afgørelser at føle, og det må gøres dem klart, hvor vigtigt og hastende 
spørgsmålet er. 
EU kan ikke vige tilbage nu, hvor vi har nået det punkt, hvor ordene skal udmøntes i handling. For 
fortsat at kunne blive i første række må EU nu begynde overveje, hvad der skal gøres, for at 
Fællesskabet og medlemsstaterne kan gennemføre protokollen så hurtigt som muligt. Hermed vil 
EU styrke sin troværdighed i de internationale forhandlinger og give de andre parter et stærkt signal 
til at gøre det samme. Kyoto-protokollens ikrafttrædelsesbetingelser vil sikre en rimelig beskyttelse 
af EU's konkurrenceevne. 
"At gøre forberedelser til gennemførelsen" betyder, at vi skal bringe vores eget hus i orden og træffe 
foranstaltninger til, at Kyoto-bestemmelserne kan håndhæves fuldt ud. Som de vigtigste elementer i 
disse forberedelser skal der i et bredt politisk og praktisk perspektiv tages stilling til, hvordan 
protokolforpligtelserne skal efterleves. På politisk plan drejer det sig om, hvordan EU og dets 
medlemsstater i forpligtelsesperioden 2008-2012 kan nå reduktionen i drivhusgasemissionerne på 
8% i forhold til 1990-niveauet og holde kursen mod yderligere reduktioner efter 2012. På praktisk 
plan drejer det sig om, hvordan EU kan få en omfattende overvågningsordning på plads, så 
gennemførelsesprocessen kan ledsages og følges op. 
En grundig forberedelse er en forudsætning for, at Kyoto-protokollen kan gennemføres hurtigt. I 
dette øjemed må vi imidlertid skaffe os et bedre overblik over, hvordan og hvad vi helt nøjagtigt 
skal opfylde af betingelser, navnlig hvad Kyoto-mekanismerne angår. Vi 
vil få klarere indblik i disse spørgsmål i forbindelse med gennemførelsen af Buenos Aires-
handlingsplanen på den femte partskonference (COP5) i november 1999, som ventes at blive 
afsluttet på COP6-konferencen til november 2000. 
2. Kyoto-målet 
I oktober 1990 foreslog det første fælles energi/miljøråd, at C02-emissionerne inden udgangen af år 
2000 skulle stabiliseres på 1990-niveauet i EU som helhed. Klimakonventionen kræver en 
tilsvarende indsats fra bilag I-parterne. Fællesskabet ventes at komme tæt på eller endog at komme 
ned på 1990-niveauet for energirelaterede C02-emissioner i år 2000. Denne positive udvikling 
skyldes forskellige faktorer, som f.eks. den økonomiske omstrukturering i de nye tyske delstater, 
overgang til naturgas i medlemsstaterne, navnlig i Det Forenede Kongerige, moderate økonomiske 
vækstrater i 1990'erne og foranstaltninger i energi- og industrisektoren. 
En sådan stabilisering af emissionerne på 1990-niveauet kan imidlertid ikke ventes at vare ved, hvis 
der ikke hurtigt sættes ind med en vedholdende indsats. Observationer viser, at C02-emissionerne 
siden 1994 atter har været stigende. Dette gælder for EU som helhed såvel som for de fleste af 
medlemsstaterne (jf. bilag I). Får denne udvikling lov til at fortsætte, betyder det, at kravet i Kyoto­
protokollens artikel 3, stk. 2, om "bevisligt fremskridt" senest i 2005 og EU's forpligtelse på -8% 
ikke vil blive opfyldt. 
graf 1 
Drivhusgasemissioner for EU -1990-2012 
(observerede og fremskrevne data) 
"reference scenario" tor C02 
(kilde: Capros NTUA 1999) 
Medlemsstaternes fremskrivninger 
(C02 med foranstaltninger) 
bevisligt fremskridt, der 
skal nås Kyoto-forpligtelser 
-X 
observerede data for 3 gasser: C02+CH4+N20 (1%= 42 Mt C02 eq.),,... 
'Kilde: EEA observerede data for C02 (1%=34 Mt C02) 
NB.: Da drivhusgasemissionerne afhænger af de økonomiske aktiviteter, har 
udviklingen i den økonomiske vækst stor indflydelse på udviklingen i emissionerne i de 
kommende år. Endvidere kan den teknologiske udvikling forløbe anderledes end 
forudset, hvilket yderligere øger usikkerheden ved sådanne beregninger. 
Denne udvikling kan kun vendes, hvis indsatsen skærpes. Medlemsstaterne har opstillet 
emissionsfremskrivninger for de kommende år, hvori de har medregnet planlagte foranstaltninger 
(jf. graf 1). Disse foranstaltninger skal imidlertid føres ud i livet, og hertil vil der i høj grad være 
behov for stærk politisk vilje, både for medlemsstaterne og for Fællesskabet. Endvidere kan der gå 
flere år mellem den politiske afgørelse vedrørende en given foranstaltning og konkrete resultater 
heraf i form af emissionsreduktioner. 
Alle sektorer vil være nødsaget til at give deres bidrag, da drivhusgasemissionerne kommer fra 
næsten alle erhvervsaktiviteter, navnlig energi, transport, industri, landbrug og husholdninger. Uden 
yderligere foranstaltninger forventes de samlede drivhusgasemissioner for EU at stige med ca. 6% 
frem til 2010, i forhold til 1990-niveauet. Sammenholdes disse "business as usual"-overslag2 med 
EU's Kyoto-mål, indebærer det næsten en fordobling af reduktionsindsatsen, nemlig - 14% 
(omkring 600 mio. t C02-ækvivalent). Der kan blive tale om en langt stærkere stigning, hvis der 
indtræder en langvarig periode med høj økonomisk vækst kombineret med hidtil uset lave 
energipriser3. 
Der er betydelige forskelle mellem de berørte erhvervssektorer4. Transportsektoren ventes at øge 
sine C02-emissioner med 22% frem til 2000 og 39% frem til 2010 i forhold til 1990. Dog vil disse 
skøn kunne sættes flere procentpoints lavere, efterhånden som ACEA-aftalen føres ud i livet. 
Industriens C02-emissioner ventes derimod at dale med 15% mellem 1990 og 2010. C02-
emissionerne fra husholdninger og servicesektoren ventes at forblive stabile i de kommende år. På 
trods af en stærkt voksende efterspørgsel efter el og varme kan C02-emissionerne i 
kraftvarmesektoren ventes at forblive på 1990-niveauet indtil 2010. Efter 2010- kan ændringer i 
kraftværkssektoren (f.eks. nedlukning af kernekraftværker) bevirke, at C02-emissionerne atter vil 
stige. 
Siden 1994 har drivhusgasemissionerne i EU igen været stigende. Selvom CO-,.-
emissionerne i EU vil kunne komme ned på 1990-niveauet inden udgangen af 2000, vil 
det være nødvendigt at skærpe indsatsen for at skabe en varig nedadgående tendens hen 
imod Kyoto-målet. Der må sættes ind i alle sektorer og på alle niveauer, hvis EU skal 
kunne opfylde sin forpligtelse. 
Referencescenario for energirelaterede CO,-overslag (NTUA, februar 1999) er baseret på følgende årlige 
vækstrater: befolkning 0,2%, BNP 2,5%, kulstofintensitet -0,3%. 
3 Efter korrektion for inflation er oliepriserne uden afgifter i dag på samme niveau som i 1960'erne. 
4 EEA 1999 State of the Environment Report. 
3. Politikker og foranstaltninger samt integration 
Politikker og foranstaltninger gennemføres primært på nationalt plan. Medlemsstaterne har således 
opstillet eller er i færd med at revidere deres klimastrategier med henblik på at gennemføre Kyoto­
protokollen, som beskrevet i deres meddelelser til Klimakonventionen. 
Medlemsstaterne har imidlertid gjort det klart, at de anser yderligere foranstaltninger på EU-plan for 
at være en nødvendig betingelse for, at de kan opfylde deres Kyoto-forpligtelser, men også for at 
aftalen fra juni 1998 om byrdefordeling i EU5 kan opfyldes. Af denne grund har Rådet ved flere 
lejligheder bedt Kommissionen om at aflægge beretning om de fremskridt, der gøres med hensyn til 
fælles og samordnede politikker og foranstaltninger. Denne meddelelse er derfor koncentreret om 
forslag til politikker og foranstaltninger på EU-plan, mens nationale gennemførelsesforanstaltninger 
vil blive taget op i en rapport fra EEA, udarbejdet på grundlag af medlemsstaternes meddelelser. 
På topmøderne i Cardiff og Wien fremhævede statsoverhovederne klimaspørgsmålet som det mest 
iøjnefaldende eksempel på et område, hvor det er nødvendigt at integrere miljøhensyn i politikken 
på andre områder. Emissionsreduktionerne kan således for en stor del kun opnås gennem 
foranstaltninger på andre områder, nemlig energi, transport, landbrug, industri m.m. Det er vigtigt at 
understrege behovet for en integreret taktik og stille de respektive beslutningstagere til ansvar for 
indsatsen på dette område. Indtil nu er en række vigtige afgørelser imidlertid blevet udsat, navnlig i 
energi- og transportsektoren og på afgiftsområdet. Denne situation må ændres, hvis EU vil gøre sig 
håb om at opfylde sine Kyoto-forpligtelser. 
3.1. Fremskridt med fælles og samordnede foranstaltninger 
Kommissionen har allerede fremlagt en lang række initiativer, hvoraf mange er i overensstemmelse 
med de prioriteringer, der er opstillet af Rådet6. Bilag 3 indeholder en omfattende redegørelse for de 
hidtidige fremskridt. For nogle af de fælles og samordnede politikker og foranstaltninger har 
Kommissionen fremsat konkrete forslag, men behandlingen herafer kørt fast i Rådet (f.eks. afgifter 
på energiprodukter). For andre forslag har de midler, Rådet har afsat hertil, været alt for begrænsede 
til en forsvarlig gennemførelse af konkrete programmer (f.eks. SAVE II og ALTENER II). 
For at rette op på disse skuffende resultater behøves der en langt bedre samordning mellem Rådets 
forskellige fagkonstellationer. Der kan tænkes to indbyrdes komplementære løsninger på denne 
situation: 
• Integrationsprocessen, der blev lanceret i Cardiff og som skulle videreudvikles på Helsinki-
topmødet, forbedrer integreringen af miljøet i sektorpolitikker som f.eks. energi, transport, 
landbrug, industri og forbrugerpolitik. Integrationsprocessen bør fortsat tage særligt hensyn til 
klimaproblemet. 
5 Bl.a. Rådets konklusioner af 17.6.1998. 
6 Rådets konklusioner af 23.3.98, EFT - 17.6.98 
• Udvekslingen af oplysninger om og overvågningen af gennemførte og/eller planlagte politikker 
og foranstaltninger på både nationalt plan og fællesskabsplan, som led i den ændrede beslutning 
om overvågning7, bør forbedres (jf. afsnit 4). 
I afsnit 3.2 og 3.3 behandles integrationsprocessen som led i den overordnede politik. På sektorplan 
skal følgende vigtige elementer understreges: 
• Energi: Fællesskabets tilsagn om at begrænse drivhusgasemissionerne kan ikke indfries, hvis vi 
ikke ændrer energipolitikken og træffer foranstaltninger til at internalisere de eksterne 
omkostninger ved energiproduktion og -forbrug.8 Kommissionen har foreslået en række 
supplerende foranstaltninger på EU-plan, som f.eks. 
- Fremme af energieffektivitet og energibesparelser - øget produktion og anvendelse af renere 
energikilder: Kommissionen har slået til lyd for en fordobling af de vedvarende energikilders 
andel af EU's energiforbrug til 12% inden udgangen af 20109 
- Mindskelse af miljøbelastningen fra energiproduktion og -anvendelse. 
Bilag 3 gør rede nærmere rede for visse konkrete initiativer, Kommissionen har taget i denne 
henseende. 
• Transport: Kommissionen har fremført, at de nuværende mobilitetsmønstre bør ændres, og har 
opstillet en strategi til halvering af væksten i emissionerne fra transportsektoren10. Der er sket 
fremskridt med miljøaftalen med ACEA11, men bilernes bedre brændstofeffektivitet modvirkes af 
den stigende transportefterspørgsel. Med hensyn til godstransport har Kommissionen foreslået 
nye regler for jernbanetransport med sigte på at styrke denne transportform. Endvidere er der for 
nylig gjort betydelige fremskridt med fair og effektiv prissætning i transportsektoren med 
vedtagelsen af et nyt direktiv om afgifter på tunge erhvervskøretøjer. Der er også fremsat forslag 
om kombineret transport12 til opfølgning af meddelelsen om intermodal godstransport13. 
Rådets beslutning 1999/296/EF, EFT L 117 af 5.5.1999, s. 35. 
Som anført i Kommissionens meddelelse om "Styrkelse af Miljøets inddragelse i Fællesskabets energipolitik, 
KOM(98)571 endelig udg. 
KOM(97)599 " Energi for fremtiden: vedvarende energikilder - Hvidbog vedrørende en strategi- og handlingsplan 
på fællesskabsplan" 
Meddelelse om transport og CO, - En løsningsmodel for EU - KOM(98) 204 endelig udg. af 31.3.1998. 
Den fælles transportpolitik - bæredygtig mobilitet: fremtidsperspektiver - KOM(98) 716 endelig udg. af 
21.12.1998. 
ACEA er den organisation, der repræsenterer den europæiske bilindustri. Det anslås, at ACEA's C02-emissionsmål 
for alle nye biler, der sælges i EU, kombineret med ledsageforanstaltninger vil kunne bidrage med omkring 15% af 
de samlede emissionsreduktioner, der kræves af EU i henhold til Kyoto-protokollen. 
Forslag til Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 92/106/EØF om fastlæggelse af fælles regler for visse 
former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne (KOM(98) 414 endelig udg.). 
KOM(97) 243 endelig udg. 
• Industri: Der er betydelige muligheder for at mindske drivhusgasemissionerne i 
industrisektoren. Man har således allerede gjort fremskridt med øget energieffektivitet på 
grundlag af frivillige initiativer. Andre interessante virkemidler til at inddrage industrien i 
opfyldelsen af Kyoto-målene er EMAS-ordningen og energimærkning. Af yderligere virkemidler 
kan nævnes integrering af miljøaspekterne i europæisk og international standardisering og 
industrisektorens gennemførelse af øko-effektivitetsstrategier. 
• Husholdninger: Husholdningerne kan spille en vigtig rolle for at mindske C02-emissionerne. 
F.eks. kan energieffektive produkter, energimærkning og forbrugeroplysning medføre betydelige 
energibesparelser. Energibesparelser i bygninger kan bidrage betydeligt til en reduktion i C02-
emissionerne. 
• Landbrug: Der er allerede peget på flere vigtige områder14. Hvad methan-emissionerne angår, 
bør opmærksomheden samles om håndtering af affaldet (gødning) og udvikling af ny teknologi. 
For at løse N20-problemet bør der sættes ind for at mindske anvendelsen af kvælstof og 
forbedre dyrkningsmetoder og håndtering af gødning. Disse spørgsmål skal ses i sammenhæng 
med Agenda 2000, som giver medlemsstaterne og regionerne det nødvendige middel til at 
integrere miljøet bedre. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne gør aktiv brug af de 
miljøbeskyttelsesmuligheder, de nu har adgang til i kraft af de bestemmelser i Agenda 2000, der 
vedrører landbruget og landdistrikterne. 
• Ændringer i arealanvendelse og skovbrug: Denne meddelelse kommer ikke ind på spørgsmål 
i forbindelse med "bortskaffelse" af drivhusgasser gennem dræn takket være direkte 
menneskeskabte ændringer i arealanvendelsen og i skovbruget. Der kan ikke opstilles konkrete 
forslag på dette område, før Klimapanelets særrapport om arealanvendelse, ændringer i 
arealanvendelse og skovbrug udsendes (medio 2000). Som understreget i meddelelsen om en 
skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union15, anser Kommissionen dette for at være af største 
betydning for EU, navnlig hvad skovbruget angår, og den deltager fortsat i de igangværende 
drøftelser om dette emne. 
• Strukturfondene: Pakken af bestemmelser om strukturfondene og budgetrammen herfor blev 
vedtaget på topmødet i Berlin. I udformningen af bestemmelserne er der i vid udstrækning taget 
hensyn til miljøkravene. Miljøbeskyttelse og -forbedring er medtaget i strukturfondenes mål og 
opgaver. Integrationsaspekterne - øget partnerskab, forudgående miljøvurdering, 
overensstemmelse med miljølovgivning og -politik - er blevet understreget. Virkemidler, som 
f.eks. differentiering af støttesatsen på grundlag af projekternes betydning for miljøet, har også 
fået større vægt. Med hensyn til budgetrammen er der afsat 195 mia. euro til strukturfondene og 
18 mia. euro til Samhørighedsfonden. Dette vil også hjælpe EU med at opfylde dets 
internationale forpligtelser, som f.eks. de klimaforpligtelser, der blev indgået i Kyoto16. 
• Det fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (FTU) (1994-1998) 
omfattede allerede flere særprogrammer, der tog sigte på enten at øge kendskabet til de naturlige 
og samfundsmæssige processer i forbindelse med klimaændringerne og/eller at udvikle 
teknologi til bekæmpelse af menneskeskabte drivhusgasemissioner. Det femte rammeprogram 
14 KOM(98) 353 endelig udg. "Mod en EU-strategi efter Kyoto" 
15 KOM(98) 649 endelig udg. 
16 Udkast til vejledning for programmer i perioden 2000-2006. 
for perioden 1998-2002 tager sigte på at styrke denne forskningsindsats yderligere. Tabellen i 
bilag 4 giver en oversigt over FTU-aktiviteter med tilknytning til klimaændringerne under det 4. 
og 5. FTU-rammeprogram. 
Endelig vil teknologisk innovation være af afgørende betydning, navnlig da vi på lang sigt må 
nedbringe emissionerne endnu mere, hvis vi skal undgå farlige klimaændringer. Hvad industrianlæg 
angår, vil der f.eks. blive taget hensyn til den teknologiske udvikling gennem regelmæssig revision 
af de referencedokumenter, der beskriver de bedste tilgængelige teknikker (BAT), som omhandlet i 
direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC-direktivet). 
Den integrationsproces, der er igangsat med henblik på rådsmøderne i Køln og Helsinki, 
skal medføre et øget samarbejde i Rådet i dets forskellige fagsammensætninger. Hermed 
skulle medlemsstaterne kunne supplere deres nationale foranstaltninger med 
emissionsreduktioner, der opnås takket være fælles og samordnede politikker og 
foranstaltninger. Det haster med at træffe afgørelse om forslag på områderne energi og 
transport. 
3.2. Afgiftsbaserede incitamenter 
Afgiftspolitik er et uhyre nyttigt middel til at fremme integration, hvorfor ØKOFIN-Rådet kan spille 
en vigtig rolle ved at vedtage foranstaltninger, der tager sigte på at mindske 
drivhusgasemissionerne. 
Af alle de fælles samordnede politikker og foranstaltninger er energiafgifter en af de vigtigste. 
Kommissionen har allerede gjort sit arbejde på dette område. I løbet af 1990'erne har 
Kommissionen således forelagt Rådet tre forskellige forslag. Fra et forslag om en C02/energiafgift 
med høje afgiftssatser og en høj grad af harmonisering er Kommissionen siden gået over til en mere 
pragmatisk tilgang til afgifter på energiprodukter, der går ud på, at den nuværende ordning med 
punktafgifter udbygges og at afgiftsniveauet gradvis øges. Dette forslag er af stor betydning, 
navnlig i betragtning af de nuværende og forventede lave energipriser. 
I henhold til forslaget om afgifter på energiprodukter vil medlemsstaterne kunne beskatte 
flybrændstof til indenlandsk flyvning og til flyvning inden for EU gennem bilaterale aftaler mellem 
de pågældende medlemsstater. I international sammenhæng går Kommissionen ind for beskatning 
af flybrændstof "så snart den internationale retssituation giver Kommissionen mulighed for af 
opkræve en sådan afgift fra alle flyselskaber, herunder fra tredjelande"17. Imidlertid bør man også 
nøje undersøge mulighederne for at anvende andre økonomiske virkemidler, som f.eks. 
differentierede vejbenyttelsesafgifter. 
Erfaringerne, navnlig med udfasning af blyholdig benzin, har vist, hvor effektiv en beskeden 
afgiftsdifferentiering kan bidrage til miljømålene. På grundlag af disse gode erfaringer giver 
forslaget om en afgift på energiprodukter medlemsstaterne langt bedre muligheder for 
afgiftsdifferentiering af miljømæssige årsager. Afgiftsdifferentiering (ud over mindsteniveauet på 
fællesskabsplan) vil kunne fastsættes efter de forskellige brændstoffers kulstofindhold. 
17 Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om punktafgiftsfritagelser og -lempelser KOM(966)539 
af 14.11.96 (punkt 2.14, s. 11) 
10 
Også i forbindelse med moms bør afgiftsdifferentiering overvejes, dog kun i begrænset omfang. 
Fællesskabets moms-forskrifter giver allerede medlemsstaterne mulighed for at anvende reducerede 
momssatser for visse varer og tjenesteydelser, herunder "levering, opførelse, renovering og ændring 
af boliger som led i socialpolitiske foranstaltninger"18. Anvendelse af reducerede momssatser på 
isoleringsprodukter, der leveres inden for rammerne af denne bestemmelse, ville være et konkret 
eksempel på en foranstaltning, som ville medvirke til at mindske energiforbruget. 
I henhold til forslaget om en afgift på energiprodukter kan medlemsstaterne delvis undtage 
virksomheder, som investerer i energieffektivitetsforbedringer. På denne måde kan de pågældende 
virksomheder hurtigere investere i udstyr, som vil spare energi på lang sigt. Lignende lempelser vil 
også kunne anvendes på direkte skatter. Det er imidlertid først og fremmest op til medlemsstaterne 
at fastsætte skatte- og afgiftslempelser, inden for de grænser, der er opstillet i retningslinjerne for 
anvendelse af statsstøtte til miljøformål. Disse retningslinjer skal revideres i 1999. 
Kommissionen anmoder Rådet om at vedtage dens forslag til et direktiv om en afgift på 
energiprodukter. Medlemsstaterne bør udvikle afgiftsbaserede incitamenter inden for 
rammerne af bestemmelserne om det indre marked og konkurrencereglerne. Efter planen 
skal retningslinjerne for anvendelse af statsstøtte i forbindelse med miljøbeskyttelse tages 
op til revision i 1999. 
3.3. Miljøaftaler 
Kommissionen stiller sig positivt til anvendelsen af effektive miljøaftaler på industrielt plan19. De 
kan spille en vigtig rolle som en del af den pakke af foranstaltninger, der kræves til at realisere det 
"bevislige fremskridt" i 2005, og bl.a. herigennem kan industrien bidrage til dette fremskridt. Der er 
således gode muligheder for at mindske drivhusgasemissionerne på grundlag af frivillige initiativer 
fra industrien i stedet for gennem lovgivning, og det kan gøres efter omkostningseffektive 
fremgangsmåder, som er skræddersyede til den aktuelle situation. Der kan indgås miljøaftaler på 
nationalt plan såvel som på fællesskabsplan. I mange tilfælde vil det være mest hensigtsmæssigt at 
indgå miljøaftaler på nationalt plan, og sådanne aftaler bør fremmes, men kun hvis de er forenelige 
med Fællesskabets regler om konkurrence og det indre marked. 
På EU-plan indhentes der for tiden navnlig nyttige erfaringer med det tilsagn, ACEA har afgivet om 
at nedbringe C02-emissionerne fra nye personbiler. Dette har vist, at EU-dækkende aftaler er en 
krævende opgave, både for de offentlige myndigheder og for de berørte erhverv. På grundlag af 
disse og andre erfaringer vil Kommissionen i løbet af 1999 kunne fastlægge proceduremæssige 
retningslinjer for miljøaftaler. 
Når miljøaftaler overvejes, skal der navnlig tages hensyn til følgende faktorer: fordelene herved 
sammenlignet med lovgivningsforanstaltninger og økonomiske virkemidler; fastsættelsen af 
kvantificerede mål; dækningen af den pågældende sektor; interessenternes involvering; uafhængig 
overvågning af fremskridtene; regulering i tilfælde af overtrædelser samt forligeligheden med 
gældende instrumenter og lovgivning. Et særligt spørgsmål er, hvordan Rådet og Europa-
18 Rådets direktiv 77/388/EØF - 6. Momsdirektiv, bilag H, kategori 9 
''' KOM(96) 561 Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om miljøaftaler. 
11 
Parlamentet kan inddrages i processen, og, generelt, hvordan der kan sikres størst mulig 
gennemsigtighed i forhandlingsprocessen. 
Miljøaftaler kan tage sigte på en given industrigrens produkter såvel som på produktionsprocessen, 
og målet skal være væsentligt mere ambitiøst end "business as usual". Man har ofte bragt det 
spørgsmål på bane, om målet skal fastsættes i relative eller absolutte størrelser20. I førstnævnte 
tilfælde måles emissionsresultaterne pr. output eller produktionsenhed (f.eks. energiforbrug pr. 
produktenhed). Et absolut mål ville blive udtrykt i t CO,-ækvivalent og har den fordel, at det er 
kompatibelt både med Fællesskabets forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen og Kyoto­
mekanismerne (jf. afsnit 5) eller handel med emissionsrettigheder på nationalt plan. 
Flere industrigrene har tilkendegivet deres interesse for en mulig EU-dækkende aftale. De 
foreløbige drøftelser med disse industrigrene og andre interesserede europæiske sammenslutninger 
vil blive videreført. Andre brancheforeninger, der har interesse for miljøaftaler, opfordres til at 
fremsætte forslag om konkrete mål inden udgangen af 1999, så Kommissionen kan vurdere 
forslagene og indgå eventuelle aftaler inden udgangen af 2000. Det er vigtigt, at aftalerne indgås så 
hurtigt som muligt, så der senest i 2005 kan foretages en vurdering af de fremskridt, der er gjort i 
emissionsreduktionerne som et bidrag til det samlede "bevislige fremskridt". 
Interesserede brancheforeninger kan tilkendegive deres interesse for fremtidige 
miljøaftaler ved inden udgangen af 1999 at angive de mål, de ønsker at nå, med henblik 
på at indgå sådanne aftaler inden den 31.12.2000. 
3.4. Forberedelse af foranstaltninger til reduktion af de halogenerede gasser, der er 
omfattet af Kyoto-protokollen 
Kyoto-protokollen omfatter tre grupper af industrielle halogengasser, nemlig hydrofluorcarboner 
(HFC), perfluorcarboner (PFC) og hexafluorid (SF6). Der er tale om menneskeskabte og meget 
kraftige drivhusgasser1. Herudover har SF6 og de fleste PFC'er en uhyre lang levetid i atmosfæren, 
hvilket resulterer i en stort set irreversibel akkumulation af disse gasser i atmosfæren. Udtrykt i 
CO,-ækvivalenter tegner de sig for 1-2% af drivhusgasemissionerne i EU 1995. Hvis der ikke gribes 
ind, ventes mængden imidlertid at stige kraftigt i de kommende år. 
I 1990 forekom HFC-emissionerne udelukkende som et biprodukt af HCFC-22, et 
ozonlagsnedbrydende stof. De fleste af EU's producenter af HCFC-22 har imidlertid allerede nu 
planlagt eller installeret forbrændingsteknologi, der kan reducere HFC-emissionen med 99%. 
HFC'er anvendes også som erstatning for ozonlagsnedbrydende stoffer, og emissionen er derfor 
vokset hurtigt fra 1990 som følge af gennemførelsen af Montreal-protokollen22. I betragtning af 
denne udvikling er det nødvendigt at indføre EU-regler for alle former for fremstilling og 
anvendelse af HFC. 
Se også KOM(96) 561, punkt 20. 
Deres globale opvarmningspotentiale (GWP) er langt højere end for C02. Deres levetid kan nå op til 50 000 år, 
sammenlignet med 50-200 år for C02 og 12-15 år for CH4. 
22 I 1995 tegnede HFC'erne sig for 1% af drivhusgasemissionerne i EU. HFC-emissionerne fra andre kilder end 
fremstilling af HCFC-22 ventes i 2010 at være 5 gange større end 1995-emissionerne. 
12 
PFC'er udledes hovedsagelig i forbindelse med fremstilling af primæraluminium, og emissionen er 
stærkt faldende takket være teknologiske forbedringer og nedgangen i fremstillingen af 
primæraluminium i Europa23. På grund af disse stoffers uhyre lange levetid i atmosfæren er der 
imidlertid behov for forskning og udvikling for at finde erstatningsstoffer og udfase emissionen af 
PFC. 
SF6 er den gas, der har det største globale opvarmningspotentiale. SF6 bruges primært som et 
dielektrikum i elektriske transmissions- og distributionssystemer. Det anvendes også ved 
fremstilling af magnesiumstøbegods og til andre formål, f.eks. til løbesko, dæk og detektion af 
utætheder. Emissionerne er stigende og ventes fortsat at stige, hvis der ikke gribes ind. Det er 
beregnet, at der i 1995 blev udledt 14 mio. t C02-ækvivalent. Et første logisk skridt kunne bestå i at 
udfase brugen af SF6 til formål, hvor der findes alternativer, og målrette forsknings- og 
udviklingsindsatsen mod en nedbringelse af emissionerne. 
HFC, PFC og SF6 udledes også af halvlederindustrien, en sektor, hvor emissionerne ventes at stige i 
fremtiden. Som første skridt bør der indsamles emissionsdata, så der på dette grundlag kan foreslås 
lovrammer til begrænsning af emissionerne. 
Der bør træffes foranstaltninger til reduktion af halogenerede gasser i betragtning af deres 
store globale opvarmningspotentiale, deres lange levetider i atmosfæren og den 
sandsynlige stigning i emissionerne heraf. Der er imidlertid behov for bedre data. De 
berørte industrigrene opfordres til at tilvejebringe data om deres emissioner af HFC, PFC 
og SF6, så der hurtigst muligt kan opstilles regler eller indgås miljøaftaler på dette 
område. 
3.5. Det første skridt: omkostningseffektive bekæmpelsesforanstaltninger 
En effektiv klimapolitik må bestå af et bredt spektrum af foranstaltninger, der dækker alle seks 
gasser. Ved udformningen af en effektiv strategi skal der først og fremmest tages hensyn til de 
forskellige foranstaltningers reduktionspotentiale og omkostninger. Tabel 1 viser, at man med 
foranstaltninger inden for Fællesskabet vil kunne overholde Kyoto-forpligtelsen på ca. 600 mio. 
CO,-ækvivalent24. Igangværende undersøgelser af omkostningerne ved sådanne politikker og 
foranstaltninger synes at vise, at en tredjedel af dette reduktionspotentiale kan realiseres til lave 
omkostninger. De viser også, at fordelingen af disse omkostninger kan variere betydeligt alt efter 
erhvervsgren og region. 
Mens der fra denne proces i blev udledt 11 mio. t C02-ækvivalent af PFC'er 1990, var emissionen heraf i 1997 
mindsket med mindst 55%. 
Dette er i tråd med EU's meddelelse om klimaændringer - Fællesskabets forberedelser til Kyoto (KOM(97) 481 
endelig udg. - hvori det hedder, at en 15% emissionsreduktion for CO, frem til 2010 var teknisk og økonomisk 
gennemførlig. 
13 
Tabel 1: Reduktionspotentiale for de årlige drivhusgasemissioner i EU (fremskrivninger 
til 2010) og de gennemsnitlige omkostninger herved (skøn baseret på de 
foreliggende data) 
Emissionsreduktion i mio. t CO,-ækvivaIent 
Sektor/foranstaltninger 
CO2 
• Transport 
• Servicesektor/husholdninger (øget 
energieffektivitet og isolering) 
• Industri (direkte energianvendelser) 
• Kraftvarme (i industri and fjernvarme) 
• Vedvarende energi til elfremstilling 
• Fravalg af fossilt brændsel og øget 
effektivitet ved elfremstilling 
EU total CO2 Lave 
omkostninger (1) 
80(3) 
20 
5 
12 
20 
30 
167 Moderate 
omkostninger (2) 
70 
120 
45 
45 
90 
85 
455 Sum 
150 
140 
50 
57 
110 
115 
622 
CH4 
• Landbrug 
(bedre gødningshåndtering) 
• Affald (genvinding/afbrænding af gas fra 
deponeringsanlæg) 
• Energi (mindskelse af gastab fra 
utætheder) 
EU total CH4 
N20 
• landbrug (reduceret anvendelse af 
gødningsstoffer og bedre 
gødningshåndtering) 
• Industri (anvendelse af bedste 
tilgængelige teknik ved produktion af 
adipinsyre og salpetersyre) 
• Energi (forbrænding) 
EU Total N20 
Halogenerede gasser: 
• HFC: -HCFC 22 produktion 
- andet 
• PFC (4) 
• SF6 (4) 
EU Total halogenerede gasser 34 
23 
4 
61 
24 
86 
8 
118 
9 
3 
12 20 
60 
11 
91 
0* 
0* 
0* 
0* 
0* 
22 
4 
7 
33 54 
83 
15 
152 
24 
86 
8 
118 
9 
25 
4 
7 
45 
EU Total alle drivhusgasser 358 579 937 
14 
1 Lave omkostninger: årlige reduktionsomkostninger under 5 EUR/t C02-ækvivalent (i løbende 
priser). Overslaget viser de gennemsnitlige årlige omkostninger mellem 1990 og 2010 pg er baseret 
på teknologiske alternativer. 
2 Moderate omkostninger: samme som fodnote 1 for omkostninger mellem 5 og 50 EUR/t C02-
ækvivalent (i løbende priser) 
1 omfatter ACEA-aftalen anslået til 60 mio. t 
4 foreløbige overslag (skal verificeres) 
0* angiver, at der kan være tale om et vist reduktionspotentiale over tærsklen for lave omkostninger 
Kilder: 
For C02: Capros (NTUA) 1999 
For andre gasser: rapporter til Kommissionen fra Ecofys, AEA, Coherence, March 
Consulting Group 
Tabel 1 viser også, at der er en række muligheder til lave nettoomkostninger, som f.eks. visse 
foranstaltninger i transportsektoren, N20 fra industriprocesser, gødningshåndtering og anvendelse af 
gødningsstoffer, genvinding af gas fra deponeringsanlæg, mindskelse af gaslækager samt 
elfremstilling. Det vil være rationelt at begynde med de områder, hvor der kan gennemføres 
foranstaltninger med begrænsede nettoomkostninger. 
Det er teknisk muligt at opfylde Kyoto-forpligtelsen fuldstændigt gennem politikker og 
foranstaltninger, men de økonomiske omkostninger ved de forskellige foranstaltninger 
varierer betydeligt. Der bør straks sættes stærkere ind på de områder, hvor 
nettoomkostningerne er lavest. 
4. Overvågning - nøglen i forberedelserne til gennemførelsen 
4.1. Mod ratifikation af Kyoto-protokollen 
Både De Europæiske Fællesskaber og de 15 medlemsstater er parter i Klimakonventionen. I 
henhold til Kyoto-protokollen har Fællesskabet forpligtet sig til et kvantificeret emissionsmål på -
8%, og det samme har de enkelte medlemsstater. 
Når EU's aftale om fordeling af byrden, som omhandlet i Kyoto-protokollens artikel 4, kundgøres i 
forbindelse med Fællesskabets ratifikation af protokollen, vil aftalen blive juridisk bindende for så 
vidt protokollen angår. Aftalen sikrer, at de enkelte medlemsstater er juridisk ansvarlige for de 
reduktionsmål, de har fået tildelt i henhold til aftalen om byrdefordeling, i stedet for det officielle 
mål på -8% som fastsat i protokollen. Det vil derfor være ønskeligt, at Fællesskabet og 
medlemsstaterne ratificerer samtidigt. 
Fællesskabet vil være ansvarligt for at nå det samlede mål på -8%. Opfylder en eller flere 
medlemsstater ikke deres mål, vil dette imidlertid med al sandsynlighed påvirke Fællesskabets 
samlede resultat. I betragtning af dette "solidariske" ansvar vil det være logisk at nedfælde aftalen 
om byrdefordeling i en retsakt på fællesskabsplan. En sådan retsakt kunne specificere relationerne 
mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem Fællesskabet og medlemsstaterne i tilfælde af 
manglende opfyldelse af forpligtelserne, herunder sagsanlæg for Den Europæiske Domstol. 
Kommissionen har ansvaret for at forberede et forslag til Fællesskabets ratifikation af protokollen. 
Medlemsstaterne og Kommissionen kunne opstille en tidsplan og en måldato for samtidig 
ratifikation, under hensyntagen til de forskellige nationale procedurer for ratifikation af 
15 
internationale aftaler. Ud over reglerne om manglende opfyldelse af forpligtelserne i henhold til 
protokollen vil der kunne indføres en ordning på Fællesskabsplan til kontrol med overholdelsen, 
herunder forudgående og efterfølgende overvågning (jf. 4.2), og mulige sanktioner såvel som 
mulige afhjælpende foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse. 
Strategien til ratifikation af protokollen bør omfatte samtidig ratifikation fra 
Fællesskabets side (på grundlag af et forslag fra Kommissionen) og fra medlemsstaternes 
side såvel som en intern overholdelsesordning. 
4.2. Nødvendigheden af nøje og rettidig overvågning af emissionerne 
Kun med "proaktiv" overvågning kan det sikres, at der i rette tid indhentes oplysninger om, hvorvidt 
Fællesskabet nærmer sig sit mål på -8%. For at kunne danne sig et fuldstændigt billede af 
situationen i Fællesskabet med hensyn til overholdelsen af forpligtelserne er det vigtigt at kunne 
skaffe sig et overblik over de fremskridt, der gøres, både med medlemsstaternes foranstaltninger og 
med fælles og samordnede politikker og foranstaltninger. 
Beslutning 93/389/EØF om overvågningsmekanismen er for nylig blevet ændret23, både for at 
skærpe den og for at udvide den til at omfatte alle de drivhusgasser, der ikke henhører under 
Montreal-protokollen. Den ændrede mekanisme omfatter imidlertid ikke Kyoto-mekanismerne, 
hvorfor der skal tages stilling til yderligere ændring efter gennemførelsen af Buenos Aires-
handlingsplanen. Den ændrede beslutning er ensbetydende med et fornyet tilsagn fra Kommissionen 
og medlemsstaterne om at sikre proaktiv overvågning. 
Medlemsstaterne kan også benytte den gældende fællesskabslovgivning til at integrere 
klimahensynene i deres nuværende politik. Særlig interessant i denne sammenhæng er direktivet om 
integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC)26. Dette direktiv omfatter hovedsagelig 
store anlæg i en lang række sektorer (jf. direktivets bilag I), herunder store fyringsanlæg. Disse 
sektorer tegner sig for ca. halvdelen af alle kilderne til drivhusgasemissioner. De anlæg, der er 
omfattet af direktivet, er underkastet en godkendelsesprocedure, hvor de kompetente myndigheder 
opstiller grænseværdier for relevante forurenende emissioner, på grundlag på den bedste 
tilgængelige teknik (BAT). 
Kommissionen er i færd med at opstille rammerne for udveksling af oplysninger om den bedste 
tilgængelige teknik mellem medlemsstaterne og industrien, som - for hver enkelt sektor - vil munde 
ud i offentliggørelsen af referencedokumenter, der beskriver de bedste tilgængelige teknikker. 
Direktivet foreskriver også, at Kommissionen hvert tredje år, på grundlag af data indgivet af 
medlemsstaterne, skal offentliggøre en opgørelse over de vigtigste emissioner og kilderne herfor. 
Alt dette vil give bedre kendskab til emissionsfaktorerne og energiforbrugsmønstrene. Det vil på 
den ene side være nyttigt som grundlag for opstilling af krav til nye anlæg, hvori der tages hensyn 
til klimaproblematikken, og på den anden side give nyttige oplysninger i tilknytning til miljøaftaler 
og emissionshandel. 
25 Rådets beslutning 1999/296/EF, EFT L 117 af 5.5.1999, s. 35 
26 Direktiv 96/61/EF. 
16 
IPPC-direktivet omfatter imidlertid ikke diffuse emissionskilder som f.eks. transport, 
servicesektoren, husholdninger og landbruget. For disse sektorer vil der kunne opstilles vejledende 
mål på grundlag af oplysningerne i tabel 1. På dette grundlag vil Rådet i dets forskellige 
fagsammensætninger have langt lettere ved at opstille målsætninger, navnlig for transport-, 
landbrugs- og industrisektorerne, som led i den integrationsproces, der er nævnt i afsnit 3.1. 
I international sammenhæng vil EU kunne overveje at udvide rækken af virkemidler til at overvåge 
det globale miljø. Der er navnlig behov for at videreudvikle overvågningssystemer for ændringer i 
kulstofkilderne og -drænene i verden som helhed. Informationsteknologi, som f.eks. net af 
målestationer og satellitobservationssystemer, er en uvurderlig kilde til oplysninger, som kan bruges 
til overvågning af og kontrol med opfyldelsen af Kyoto-forpligtelserne. EU ville i kraft af sin 
betydelige kapacitet i teknisk og videnskabelig henseende kunne spille en større rolle på dette 
område. 
Der må gøres en større indsats for at udvikle overvågningsmekanismen som en 
integrerende del af Fællesskabets system til kontrol med overholdelsen. 
Medlemsstaterne har med gennemførelsen af IPPC-direktivet fra den 30.10.1999 
mulighed for at lægge større vægt på klimadimensionen i deres godkendelsespolitik. 
5. Forberedelser til anvendelse af Kyoto-mekanismerne 
De nærmere regler for Kyoto-mekanismerne skal udarbejdes i henhold til Buenos Aires-
handlingsplanen. EU har forelagt Klimakonventionen oplæg vedrørende de enkelte mekanismer. 
Uden at foregribe udfaldet af de internationale forhandlinger behandles nedenfor visse vigtige 
spørgsmål vedrørende den fremtidige anvendelse af mekanismerne i Fællesskabet. 
5.1. De fleksible mekanismer er en nyhed i EU's miljøpolitik 
Kyoto-protokollen indeholder et nyt sæt af økonomiske virkemidler, der tillader en vis fleksibilitet i 
gennemførelsen af den emissionsreduktionsindsats, der er fastlagt for de enkelte bilag B-parter. I de 
internationale forhandlinger kaldes disse økonomiske virkemidler "Kyoto-mekanismer", og de 
består af international emissionshandel (International Emissions Trading - IET), fælles 
gennemførelse (Joint Implementation - JI) og mekanismen for bæredygtig udvikling (Clean 
Development Mechanism - CDM). Den førstnævnte mekanisme omfatter handel med tildelte 
mængder (handel med emissionsrettigheder), mens de to sidstnævnte omfatter overdragelse af 
emissionsreduktionsenheder, som er indtjent gennem emissionsreduktionsprojekter i andre lande 
(handel med reduktionsenhder). 
Kyoto-mekanismerne adskiller sig fundamentalt fra den fremgangsmåde, Fællesskabet og dets 
medlemsstater i de seneste årtier har fulgt ved fastlæggelsen af deres miljøpolitik. Miljøpolitikken 
har været baseret på tekniske standarder (f.eks. den bedste tilgængelige teknik - BAT), på 
lovfæstede emissionsgrænser og i den senere tid på økonomiske virkemidler, som f.eks. afgifter og 
miljøaftaler. Der er derfor så godt som ingen erfaringer med virkemidler som Kyoto-mekanismerne. 
Den opgave, der nu skal løses, består derfor i at udvikle nye fleksible instrumenter inden for 
rammerne af Fællesskabets miljøpolitik, dog uden at vi derved underminerer de resultater, der 
allerede er opnået. 
Af disse grunde bør der hurtigst muligt iværksættes en informeret debat om emissionshandel og 
projektmekanismerne i Fællesskabet. For det første vil manglende kendskab til, hvordan disse 
17 
mekanismer fungerer, kunne føre til visse forbehold. For det andet vil bedre kendskab til 
mekanismerne kunne fremme den forhandlingsproces, der er i gang inden for rammerne af 
Klimakonventionen. Det vil også gøre det nemmere at sikre, at der ved opstillingen af regler og 
retningslinjer for Kyoto-mekanismerne tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for 
EU. 
5.2. Hensyntagen til Fællesskabsdimensionen i forbindelse med emissionshandel 
Kyoto-protokollens mekanisme for international emissionshandel vil ikke blive sat i gang før 2008. 
I mellemtiden vil den bedste forberedelse for Fællesskabet og dets medlemsstater kunne bestå i, at 
de udvikler deres egne erfaringer med emissionshandel. Allerede i Kommissionens meddelelse fra 
juni 1998 opstilles 2005 som måldato. 
For at fremme denne proces vil Kommissionen i løbet af 2000 kunne afholde en omfattende høring 
af alle interessenter, medlemsstater, erhvervsgrene og NGO'er på grundlag af en grønbog, der gør 
rede for de forskellige valgmuligheder. Dette ville være det rette tidspunkt, da visse private 
virksomheder allerede er i færd med at udarbejde pilotsystemer. Endvidere overvejer nogle 
medlemsstater at skabe nationale emissionshandelssystemer, og Kommissionen har allerede 
modtaget konkrete spørgsmål i denne forbindelse. Grønbogen vil også kunne se på muligheden for 
en europæisk pilotfase for emissionshandel og undersøge, under hvilke omstændigheder en sådan 
ville være ønskelig. Det kunne således være en reel mulighed, hvis to eller flere medlemsstater ville 
være rede og villige til at deltage, dog uden at dette ville kunne få negative følger for ikke-
deltagende medlemsstater. 
En yderligere grund til at afholde en omfattende høring og overveje muligheden for pilotprojekter 
er, at det ikke kan ventes, at de igangværende forhandlinger inden for rammerne af Buenos Aires-
handlingsplanen vil munde ud i detaljerede regler og retningslinjer for international 
emissionshandel. Forhandlingerne vil snarere resultere i, at der opstilles en ramme, inden for 
hvilken protokolparterne opfylder deres internationale forpligtelser på grundlag af egen lovgivning. 
Det indre marked og den endnu stærkere økonomiske integration, som ØMU medfører, tillader ikke 
store forskelle i medlemsstaternes anvendelse af Kyoto-mekanismerne, og dette er i endnu højere 
grad tilfældet med et udvidet Fællesskab med 20 eller flere medlemsstater, som alle er parter i 
Kyoto-protokollen. Fællesskabet bør derfor tilpasse nogle af sine traditionelle virkemidler for at 
sikre et velfungerende indre marked. I denne forbindelse vil den ovennævnte grønbog også kunne 
indeholde en omfattende vurdering af anvendelsen af emissionshandel, som ønsket af Europa-
Parlamentet. 
En sådan grønbog burde utvivlsomt gøre rede for følgende to grundlæggende spørgsmål: 
• Deltagelse fra private instanser 
Et afgørende spørgsmål er, om private instanser skal kunne deltage i en emissionshandelsordning. 
Deltagelse fra private ville øge omkostningseffektiviteten, men alle deltagerne skulle acceptere et 
absolut loft over deres emissioner, hvilket ville svare til at indgå en miljøaftale med et absolut mål. 
Hvis private instanser deltager i emissionshandelen, skal det overvejs, , hvordan 
førstegangstildelingen af emissionsrettigheder skal tilrettelægges. Der er fare for, at 
medlemsstaterne anvender indbyrdes divergerende kriterier med deraf følgende risiko for 
konkurrenceproblemer. Hvis en medlemsstat endvidere køber emissionsrettigheder på det åbne 
marked og dernæst, gratis eller uden betingelser, overdrager dem til virksomheder i dens egen 
18 
industri, ville dette være ensbetydende med statsstøtte, og statsstøtte skal være forenelig med EU's 
konkurrencebestemmelser. 
Ifølge de nuværende bestemmelser skal statsstøtte forhåndsgodkendes af Kommissionen. I denne 
forbindelse ville det være et rimeligt mindstekrav, at tildeling af emissionsrettigheder skal være 
gennemsigtig, ikke-konkurrenceforvridende og baseret på objektive kriterier, hvori der tages hensyn 
til den hidtidige indsats27. 
• Forenelighed med Fællesskabets nuværende politik 
EU's stilling til nationale foranstaltningers forrang på internationalt plan har vigtige konsekvenser 
for, hvordan det bedst egnede handelssystem bør se ud. 
Et handelssystem kan f.eks. baseres på alle emissionskilder28. I praksis ville handelen imidlertid i 
første omgang formentlig blive begrænset til visse nøglesektorer, mens der ville blive udviklet mere 
passende virkemidler for diffuse kilder såsom husholdninger eller transportbrugere. Dette betyder, 
at det ville være hensigtsmæssigt med en kombination af forskellige virkemidler, således som det 
allerede er tilfældet i dag. Det vigtigste spørgsmål er, hvilke virkemidler der vil være bedst egnede 
til hvilke forurenere. 
Alternativt kunne handelssystemet blive baseret på energiproducenter, såsom kulminer og olie- og 
gasleverandører.29 De skulle i så fald købe emissionsrettigheder for de emissioner, som vil opstå, når 
deres produkter bruges. Kommissionen har engang foreslået et lignende system i sit oprindelige 
forslag til en kulstof/energiafgift. Men dette system var så nyt og omfattende, at det skabte 
betydelige tekniske og politiske problemer. 
Fordelene ved begge fremgangsmåder vil kunne undersøges yderligere i grønbogen. Allerede nu 
synes det imidlertid at være klart, at det førstnævnte system også vil være i tråd med en forsigtig 
trinvis taktik30. I praksis vil et handelssystem så kunne starte med store forurenere eller én enkelt 
erhvervssektor. Tilsvarende kunne emissionshandelen starte med den gas, der kan måles med størst 
nøjagtighed, nemlig C02, hvorefter ordningen efterhånden kan udvides med andre sektorer og 
gasser. De næste trin i udviklingen af emissionshandelsordningen ville dernæst afhænge af, hvilke 
sektorer og gasser der kan give tilstrækkelig garanti for et passende overvågnings- og 
overholdelsessystem. 
Kommissionen overvejer i 2000 at afholde en omfattende høring af alle interessenter på 
grundlag af en grønbog, som bl.a. undersøger muligheden for at indføre et 
emissionshandelssystem i Fællesskabet senest år 2005. 
27 
,!0 Disse kriterier kunne bygge på det arbejde med den bedste tilgængelige teknologi, som 1PTS i Sevilla har udført 
inden for rammerne af IPPC-direktivet. 
8 Et sådant system kaldes sædvanligvis et downstream trading system. 
'' Dette system kaldes sædvanligvis et upstream trading system. 
K.OM(98) 353 endelig udg. 
19 
5.3. Projektmekanismerne (AU, JI og CDM) 
Til forskel fra international emissionshandel kan mekanismen for bæredygtig udvikling (CDM) 
allerede blive sat i værk fra år 2000, mens projekter for fælles gennemførelse (JI) kan påbegyndes, 
men først skabe reduktionsenheder fra 2008. Der er indtil nu kun indvundet begrænsede praktiske 
erfaringer gennem pilotfasen "aktiviteter gennemført i fællesskab" (Activities Implemented Jointly 
- AU). 
Finansieringsinstitutionerne burde spille en mere fremtrædende rolle for at få iværksat projekter og 
andre initiativer, bl.a. ved at give den private sektor gunstige lånevilkår til CDM- og JI-projekter. 
Der bør skabes et aktivt samarbejde på dette område, navnlig med internationale 
finansieringsinstitutter, som f.eks. Den Europæiske Investeringsbank (EIB), Den Europæiske Bank 
for Genopbygning og Udvikling (EBRD) og Verdensbanken. Kommissionen og EIB burde holde 
yderligere samråd for i tide at nå til enighed om, hvordan de kan bidrage til gennemførelsen af 
Kyoto-protokollen. 
Navnlig tre spørgsmål synes at være afgørende for projektmekanismerne: projekttype, 
udgangsniveauet for de enkelte projekter og værdien af emissionsreduktionsenhederne (Emission 
Reduction Units - ERU): 
• Med hensyn til projekttype har EU slået til lyd for, at det først og fremmest er op til 
udviklingslandene at afgøre, hvad de for deres eget vedkommende anser for at være "bæredygtig 
udvikling". For at fremskynde iværksættelsen af visse projekttyper kunne man f.eks. opstille et 
begrænset antal projektkategorier, navnlig inden for elfremstilling på grundlag af vedvarende 
energikilder og kraftvarmeproduktion. Sådanne projekter ville kunne påbegyndes med begrænset 
investor-risiko, inden alle reglerne om CDM og JI er endeligt udarbejdet. 
• Det andet spørgsmål vedrører fastlæggelse af udgangsniveauet for de forskellige projekter. 
Erfaringerne hermed er begrænsede, selv med de projekter, der er iværksat i AU-pilotfasten. 
Fastsættelsen af udgangsniveauet for et projekt bør ikke være så bekostelig, at projektets 
transaktionsomkostninger overstiger værdien af de opnåede reduktionsenheder, da der i så fald 
ikke vil blive iværksat nogen projekter overhovedet. Modsat bør man ved fastsættelsen af 
udgangsniveauet imidlertid heller ikke overvurdere emissionsreduktionerne, da den samlede 
miljøfordel derved vil blive undermineret. 
• Værdien af emissionsrettigheder og -enheder er en afgørende faktor for, at projekter under 
mekanismerne for fælles gennemførelse og bæredygtig udvikling kan blive en succes. Hvis de 
opnåede reduktionsenheder ikke tilkendes betydelig værdi, vil de ikke få nogen indflydelse på 
industriens beslutninger og vil derfor ikke tiltrække tilstrækkelig privatkapital. Dette 
understreger, hvor vigtigt det er ikke at opstille for ambitiøse mål eller for generøse 
udgangsniveauer for projekterne, som kan resultere i, at emissionshandelssystemet oversvømmes 
med billige emissionsrettigheder 
En hurtig indsats bør fremmes som et signal til industrien om ikke at holde investeringer tilbage, 
som kan begrænse emissionerne. For det andet bør AU-projekter kunne videreføres på en sådan 
måde, at projekter, der opfylder betingelserne for CDM og JI, vil kunne indtjene 
emissionsreduktioner med tilbagevirkende kraft fra år 2000. For det tredje bør der findes en 
tilfredsstillende løsning, så ingen af de tre mekanismer forfordeles i forhold til de andre som følge 
af særlige gebyrer eller administrationsomkostninger. 
20 
Formålet med CDM er at tiltrække betydelige private midler til investeringer i udviklingsprojekter. 
I princippet bør udviklingsbistand (Official Development Assistance - ODA) derfor ikke anvendes 
til at erhverve emissionsreduktionsenheder som led i CDM-projekter, da dette ville stride mod ' 
princippet om, at CDM-projekter skal "komme oveni" ("supplementaritetsprincippet"). 
Udviklingsbistand vil imidlertid kunne spille en nyttig rolle i forbindelse med forberedelsen af 
CDM-projekter og som hjælp til at skabe de rette betingelser, herunder opbygning af færdigheder, 
uddannelse og undervisning, skabelse af et passende administrationsapparat osv. 
Endvidere bør OD A-finansiering ikke automatisk udelukkes fra CDM-projekter, forudsat at den del 
af reduktionsenhederne, der svarer til ODA-finansieringen i projektet, "reinvesteres" i det samme 
projekt eller under alle omstændigheder anvendes til andre udviklingsformål. 
Visse særlig interessante projektkategorier, som ville kunne medføre yderligere miljømæssige eller 
sociale fordele, såsom vedvarende energikilder, nyopdukkede teknologier og projekter til fordel for 
de fattige, kan indebære relativt høje omkostninger, som ikke altid vil blive udlignet med 
emissionsreduktionsenheder. I disse tilfælde synes meget at tale for samfinansiering fra den private 
sektor og ODA, men der skal udvikles klare retningslinjer i form af en adfærdskodeks. En sådan 
adfærdskodeks kunne også omfatte nogle af de spørgsmål, som mange af udviklingslandene har 
fremført, såsom regional ligevægt i CDM-projekterne, syd-syd-samarbejde og investeringer i 
offentlige infrastrukturer. 
I Fællesskabet kan det stride mod reglerne om statsstøtte, hvis både private foretagender og staten 
deltager i sådanne projekter. Hvis regeringerne køber reduktionsenheder fra private foretagender til 
priser, der ligger over markedsprisen, ville dette udgøre statsstøtte, uanset om den pågældende 
regering har deltaget i finansieringen af det pågældende projekt. Det er imidlertid vanskeligt at 
fastlægge en markedspris, når der endnu ikke er noget marked. Fællesskabets retningslinjer for 
statsstøtte til miljøbeskyttelse, som skal revideres i 1999, vil så vidt muligt omfatte disse 
projektrelaterede spørgsmål. 
For udviklingslandene er det af afgørende betydning, at CDM tiltrækker betydelige udenlandske og 
indenlandske private investeringer. Foreløbige overslag viser, at det yderligere årlige 
investeringsbeløb kunne nå op på 5-16 mia. €31. Dette betydelige beløb ville være op til tre gange så 
stort som Fællesskabets årlige ODA i 1997. 
5.4. Klimaændringer og Verdenshandelsorganisationen (WTO) 
Forholdet mellem foranstaltninger til afbødning af klimaændringer og WTO skal ses i sammenhæng 
med det generelle spørgsmål om forholdet mellem miljøforanstaltninger og denne multilaterale 
handelsordning. Liberalisering af handelen og miljøbeskyttelse er begge ønskværdige mål, som 
burde være til gensidig støtte. WTO erkender udtrykkeligt, at handel og økonomi skal være 
forenelig med kravet om bæredygtig udvikling, og der er endnu ikke opstået tvister under WTO 
over handelsforanstaltninger, der er truffet inden for rammerne af en multilateral miljøaftale. EU 
støtter den anskuelse, at handelsforanstaltninger, der træffes i henhold til en multilateral miljøaftale, 
bør gives særlig behandling i henhold til WTO-bestemmelserne, forudsat at visse betingelser er 
opfyldt. 
Kilde: D. Austin et al. "Opportunities for financing sustainable development via the CDM", 7.11.98 (summarising 
the results of modelling exercises done by OECD, G-cubed, SGM and EPPA); Vrolijk "The potential size of the 
CDM", 14.4.99. 
21 
Kyoto-protokollen omfatter ikke handelsforanstaltninger som sådan, men afhængigt af hvordan 
politikker og foranstaltninger og Kyoto-mekanismerne føres ud i livet, vil der kunne opstå 
problemer med forholdet til med WTO-aftalen, som imidlertid vanskeligt kan vurderes på 
nuværende stadium. 
WTO-bestemmelsernes mulige betydning for gennemførelsen af Kyoto-protokollen bør imidlertid 
tages nærmere op i de internationale klimaforhandlinger og mere generelt i forbindelse med 
forholdet mellem handel og miljø i den nye forhandlingsrunde. Buenos Aires-handlingsplanen 
nævner udtrykkeligt spørgsmål som gennemsigtighed, konkurrenceevne, ikke-diskriminering og 
ikke-forvridning af konkurrencen. Endvidere kunne parterne indføre en klausul, hvorefter eventuelle 
tvister mellem dem vedrørende gennemførelsen af Kyoto-protokollen skal bilægges efter den 
bilæggelsesordning, der er fastsat i protokollen32, og ikke under WTO. 
Det bør undersøges, hvordan Kommissionen og EIB konkret kan bidrage til Kyoto­
forpligtelserne ved at fremme projektrelaterede emissionsreduktioner. Mulighederne for 
at anvende udviklingsbistandsmidler til finansiering af klimarelaterede projekter vil 
kunne tages op i Kommissionens miljøbeskyttelsesretningslinjer for 1999. Der vil blive 
udarbejdet en adfærdskodeks med aktiv inddragelse af udviklingslandene. Forholdet 
mellem foranstaltninger til gennemførelse af Kyoto-protokollen og WTO-reglerne bør 
tages op i de internationale klimaforhandlinger og i drøftelserne om forholdet mellem 
handel og miljø i den nye forhandlingsrunde. 
6. Internationale forbindelser og forberedelserne til COP5 
6.1. Udviklingslandene 
1 betragtning af den meget kraftige stigning i emissionerne, der ventes i udviklingslandene, er en 
effektiv indsats mod klimaændringer ikke mulig uden deltagelse fra disse lande. Ellers vil 
industrilandenes bestræbelser på at mindske drivhusgasemissionerne blive udlignet af en stigning i 
emissionerne i udviklingslandene som følge af økonomisk vækst og befolkningsvækst. 
Udviklingslandene modsætter sig forståeligt nok, at der sættes hindringer for deres økonomiske 
udvikling. I en dialog om udviklingslandenes rolle i bekæmpelsen af klimaændringerne skal der 
derfor tages hensyn til principperne om retfærdighed og fælles, men differentieret ansvar. Ikke kun 
regeringerne, men alle interessenter (miljø-NGO'er, industri, forskere og finansieringsinstitutter) fra 
nord og syd bør indgå i en sådan dialog. Endvidere støtter EU fuldt ud det synspunkt, at 
industrilandene skal gå i første række for at løse problemet. Resultaterne af en sådan dialog ville 
derfor først begynde at vise sig efter den første forpligtelsesperiode. 
For at få "ikke-bilag I"-udviklingslande til at deltage i en åben og konstruktiv debat må EU og andre 
industrilande kunne pege på et bevisligt fremskridt i 2005. Fællesskabet og dets medlemsstater bør 
endvidere forelægge en oversigt over alle de områder, hvor de allerede yder bistand til 
udviklingslandene i tilknytning til klimaændringer (f.eks. teknologioverførsel, finansiel bistand, 
Artikel 19 i Kyoto-protokollen, artikel 14 i Klimakonventionen. 
22 
tilpasnings- og afbødende foranstaltninger, oplysningsvirksomhed, opbygning af kapacitet og 
overvågning og rapportering). De bør også analysere, hvordan de kan effektivisere denne bistand. r\ 
Kommissionen er for tiden i færd med at revidere miljøvurderingsprocedurerne. For at sikre, at 
Fællesskabets bistand er "klimavenlig", vil den vil udtrykkeligt inddrage klimaaspekterne i de nye 
procedurer for de afdelinger af Kommissionen, der beskæftiger sig med internationale anliggender, 
som omfatter udviklingspolitik, landeprogrammer og projektstøtte. 
Af andre mulige forbedringer kan nævnes finansiering af særlige klimarelaterede initiativer i 
forbindelse med den igangværende revision af EF-AVS-konventionen (Lomé) og af andre 
budgetposter, der omfatter udviklingsbistand. Klimaspørgsmål bør også indgå i de regelmæssige 
høringer om opstilling og udarbejdelse af samarbejdsprogrammer med diverse lande. 
6.2. Udvidelsen 
Alle kandidatlandene, bortset fra Cypern, har bundet sig til emissionsreduktionsmål i henhold til 
Kyoto-protokollen34. Som følge af omstruktureringen af deres økonomi har de fleste af 
kandidatlandene et emissionsniveau, der ligger et godt stykke under deres mål, og de burde derfor 
ikke have vanskeligt ved at opfylde deres målsætning. På grund af kandidatlandenes høje 
energiintensitet har disse lande - sammenlignet med de nuværende medlemsstater - ikke desto 
mindre fortsat betydelige muligheder for at reducere drivhusgasemissionerne yderligere. 
Kravet om, at kandidatlandene tilpasser deres energimarkeder og industri til Fællesskabets regler og 
miljønormer, vil være en drivkraft til nye investeringer. I denne forbindelse må Fællesskabet tage 
skridt til at bistå disse lande med at udvikle deres administrationsapparat og tekniske kapacitet og 
gøre interessenterne og offentligheden i disse lande opmærksomme på dette spørgsmål. 
Fællesskabet må endvidere i sine egne samarbejdsprogrammer og dér, hvor det samarbejder med 
andre internationale donorer, såsom EBRD, EIB og Verdensbanken, tage skridt til at sikre, at der 
tages hensyn til klimaaspektet i forbindelse med denne enestående mulighed for økonomisk 
omstrukturering. 
Af Kyoto-mekanismerne er "Fælles Gennemførelse" (JI) både til gavn for kandidatlandene og EU. 
Sammen med EIB og andre internationale finansieringsinstitutioner bør det yderligere undersøges, 
hvordan der kan føres private kapital strømme til finansiering af klimavenlig teknologi, navnlig 
gennem kapacitetsopbygning og fælles gennemførelse (JI). Samarbejdet må intensiveres for at sikre, 
at kandidatlandene kan påtage sig det nødvendige ansvar med hensyn til overholdelse, overvågning 
og deltagelse i Kyoto-mekanismerne. 
34. Kommissionen har bestilt en undersøgelse, som skal give et sådant overblik såvel som forslag til forbedringer, 
navnlig inden for energisamarbejde og skabelse af gode betingelser for den private sektor, så den kan påtage sig sin 
rolle med hensyn til teknologioverførsel. Det er nyttigt, hvis medlemsstaterne kan forelægge et tilsvarende overblik 
over deres egne foranstaltninger, navnlig da udviklingsbistand fra Kommissionen kun tegner sig for 17% af EU's 
samlede udviklingsbistand. 
Polen og Ungarn har et mål på -6%, de andre kandidatlande har samme mål (-8%) som EF. De kan imidlertid 
vælge et andet basisår end 1990. 
23 
6.3. Forberedelser til den femte partskonference (COP5) 
Buenos Aires-handlingsplanen er rettet mod COP6. De forskellige dele af planen vil derfor tidligst 
blive afgjort ved udgangen af år 2000. Der bør imidlertid opstilles en række klare prioriteringer for 
COP5, så dette møde kan give mærkbare resultater. 
COP5 bør fokusere på emner, der kan fremme en aktiv deltagelse fra udviklingslandene, f.eks. 
teknologioverførsel, CDM, kapacitetsopbygning gennem ODA osv. Det er på højeste politiske plan 
i forbindelse med møderne i det udvidede forretningsudvalg, at denne proces bør styres og de 
prioriterede mål opstilles. 
EU bør udnytte sine internationale forbindelser til at formå så mange parter som muligt 
til at ratificere protokollen hurtigt. I betragtning af årsagerne til klimaproblemet bør der 
lægges særlig vægt på, at udviklingslandene inddrages. COP5 vil være den første 
lejlighed hertil. 
24 
p 
o 
p 
o 
I 
D. 
O 
•-
= 
o 
• mm 
S 
•3: 
c« 
C« 
-= 
#£ 
'C 
-S 
S .__, 
DC 
T3 
!-H 
HO 
OD EU 
dedelin 
x> 
p t/o 
.2 —! 
3 '-^ 
T"1 O -5 ^ 
2 ON P -< 
?3 T*-kling fr 
til 199 Udvi 
1990 
• -H rN 
u. O 
<L) r< 
C! <-> o +-• missi 
990 i 
w — 
.-H -Hi 
>H ^ CD O ission 
0 i mi 
|2 
^ -
w s 
c3 .o 
.—i en 
CD en 
"S "i < <u O 
O 
S 
g 
^ 
^ 
o^ 
"3 
en H< 
^^ 
en 
<H 
CD 
o, 
> 
a 
> 
(-•1 
o u 
o1-
o 
Os 
ON 
^H > 
få 
eo 
-H> 
5 "* 
O 
ro 
i 
O 
o' 
ro_ 
°i 
ON" 
C-; 
*-^ 
'C 
en 
<S CN 
CN 
i/O r-" i 
rf 
-* 
•<*" 
r-^ 
ro" 
as 
ro 
CN 
ro 
C 
CD 
"S 
CQ CN 
i 
CO 
o" 
CN 
uo" 
r-^ 
ro" 
CN 
t-» 
H-" 
B 
U 
Q ro 
O 
l/O 
o" 
1 
ro" 
CN 
•"fr" 
ro 
r-^ 
»—H 
-o C c« 
13 
E r-
ro 
O 
| 
CN 
O^ 
~ 
r-
ro 
r--
^f 
00 
J2 
fe CN 
CN 
CM 
i 
ro^ 
CN" 
I 
CN 
i 
r-
^f 
o 
CN 
l> 
r-" 
CN 
-o 
cd 
M 
en 
>> H o 
ro 
•JO 
CN 
O 
•* 
CN 
ro" 
°\ c\" 
o 
•* 
CN 
O ro 
ro 
rr 
CN 
O^ 
o" 
ro 
~T 
HH O 
uo 
1 
r--
—" 
CN 
lO 
CN 
CN 
WO 
UO 
CN 
0 
13 
-t—» 
HH O 
00 
CN 
i 
CD 
in 
i 
CN 
o" 
i 
r-
ro 
^f 
ro^ 
o" 
00 t-
o 
s 
HJ O 
oN 
i 
1/0 
r~-" 
ro" 
KO 
ro" 
00 o 
CN 
oo 
•* 
(U 
CD 
-o 
1 (U 
CD 
z oo 
CN 
vo" 
o_ 
r~-" 
ON 
o 
~ 
13 
0B 
"C O 
DH ro 
iri 
O^ 
oo" 
o 
^" 
VO 
r-" 
o 
ro 
<3 
r-" 
cl 
CD 
'2 c« 
C/3 CN 
r--
oN 
^1-
ro^ 
ro" i 
O 
CN 
G\ 
r--" 
ON 
VO 
T-H 
O 
op 
'G 
CD 
> C/3 -1 lo °^ 
uo 
CN 
1 
•* 
oo" 
1 
vo" 
ro mm 
ro ro 
' 
P 
H4 S 
£ 2 6fl 
KJ 
ca 
t/l 
'S n. o 
X) 
Kl 
T3 
U 
U 
O 
z 
3 
o o 
I o o 
C3^ 
O 
o 
o f^t 
z + 
1-
ffi 
u + 
<M 
o u o u 
c 
C3 
O. 
O ir 
LU c^ 
o 
15 ^ 
3 
c — 
C 1-
< & 
. . '—•» 
2 Q CN 
H^ S 
Bilag 2 
Det relative omfang af de 6 drivhusgasser i EU år 1990 -
C02-ækvivalent 
PFCs 
SF6 
N20 
CH4 
C02 Energi 
Landbrug HFCs 
Industriprocesser 
Energi 
Affald 
Landbrug 
Industriprocesser 
Forbrænding i industrien 
Forbrænding i boliger 
Transport 
Forbrænding i energisektoren og forarbejdningsindustrien 
-26-
Bilag 3 
Fælles og samordnede politikker og foranstaltninger - Fremsrkidtsrapport 
Bemærkninger 
• Rådet (miljø) har med hensyn til fælles politikker og foranstaltninger ved flere lejligheder 
henvist til konklusionerne fra Rådet i andre fagsammensætninger såvel som til dets egne 
konklusioner (jf afsnit 10 i miljørådets konklusioner fra marts 1999). I disse forskellige 
konklusioner er der et betydeligt sammenfald mellem de fælles politikker og 
foranstaltninger, der anses for vigtige som middel til at opfylde målsætningerne - den mest 
komplette og klare liste over fælles politikker og foranstaltninger findes i miljørådets 
konklusioner af 16/17. juni 1998. Følgende tabel er baseret på denne liste. 
• / tabellen nedenfor er punkt 1-10 fælles politikker og foranstaltninger og 11-16 
samordnede foranstaltninger. For punkt 17 er både fælles og samordnede foranstaltninger 
relevante. Fælles politikker og foranstaltninger er tiltag på EU-plan, som gennemføres af 
samtlige medlemsstater, sædvanligvis i form af et direktiv eller anden lovbestemmelse. 
Samordnede politikker og foranstaltninger er tiltag, hvorigennem nationale 
foranstaltninger får merværdi, ved at de samordnes på EU-plan. 
-27-
i. 
eu 
W) 
S 
SS 
•** 
CC 
G cs s-
& 
WD 
O 
U 
O 
C 
eu 
T3 
eu 
C 
"O 
i-
O 
S 
Cl 
c« 
WD 
O 
tw 
eu 
K WD 
C 
^! :-
> 
•*-
e/l 
eu 
c« 
8 
e 
.2 
i 
W 
-*-
'C 
S 
eu s-
<U 
tf 
u 
eu 
c 
'S 
"3 
<*) C C« 
•-O 
SK 
+/-15%afden 
samlede 
emissionsreduktion 
under Kyoto 
80-90 mio. t. Overvågningsordning 
(KOM(98)348). 
Forhandlinger om 
aftaler med 
Japan/Korea/og 
firmaer uden for 
ACEA Miljøaftale med ACEA. 
C02-emissioner 140 g/km i 
2008 i gennemsnit for nye 
personbiler 
Os oo so 
Os 
O A) Mindskelse af C02-
emissionerne fra 
personbiler 
„ 
Sænkning af den 
relative pris på 
togtransport 
Mindskelse i 
godstransporten med 
10-40%, med dertil 
svarende mindskelse i 
C02-emissionerne fra 
godstransport Åbning af visse 
hurtigruter 
Oplysningsprogramm 
er 
Fremme af frivillige 
foranstaltninger/bedst 
mulig praksis Transeuropæiske hurtigruter for 
godstog 
Intermodalitet og intermodal 
godstransport 
Fair og effektiv prissætning KOM(97)242 
KOM(97)243 
KOM(95)691 B) Mindskelse af C02-
emissionerne fra 
vejgodstransport 
Emissioner fra 
flytransport inden for 
EU endnu ikke 
medtaget i Kyoto­
målet. Virkningen vil 
derfor være 
vanskeligt at vurdere På grundlag af denne 
undersøgelse vil 
Kommissionen 
forelægge en 
meddelelse med 
forslag til virkemidler Kommissionen reviderer 
undtagelsen - foreslået udvidelse 
af punktafgifter til også at 
omfatte flybrændstof - artikel 
13, stk. l,litrac),iKOM(97)30 
Detaljeret undersøgelse af 
konsekvenserne af afgifter på 
jetpetroleum (færdig: ...) Afgift på 
flybrændstof/j etpetroleum 
<N 
Å8 
c 
'S cu 00 
-o 
Cl 
S -o 
«3 
Cl 
CO 00 
G 
c« 
00 00 ~o o 
G fe a • 
CU 
—- co 
'•*-' <u 
C 
,S 4H 
<+H T3 CU CU 
IH 
S CU 
G 
CU 
o 42 > 3 o ^ °* Vr fe 
&D T^ 42 
og æ 
tg u S 
<+H 00 CU 
Cl *t3 oo 
B -S 'G 
fe G « 
-O Cl CU °o3 
-o 
<>03 
Di 
cu 
60 
60 • ^H 
t/5 
> 
cu 
H* 
to 
-o ri 
cu 
tH-» 
cl (1) 
'5b 
d 
cu JA 
H-H 
CO 
^0 Cl 
• H Cl 
-4-» 
00 
O 
S 
o CH 
cu 
.2 
cu 
o 
CH 
oo 
H-> 
1) 
•> 
'+2 CU 
O 
CN 
00 
Cl 
• »-H 
IH 
M 
B 
O CU 
Cl 
> 
3 
ri 
cu 
CL) 
00 °03 
UH 
00 
-1 IH 
5b 
CU 
G 
CU cd CU 
T3 
Cl 
&0 & 
cd 00 
=3 .SP 
§ a 
>-i O 
60 <+H 00 
"o 
G 
CU G O 
Cl 
o 
Q -o 
<4-H 
03 
oo 
^H 
cu 
f^ 
G 
<l> 
-*-* O IH 
00 
3 IH 
-O 
„ IH CU o 
00 t+H 
*^H • <-H 
"71 t* <U IH 
TJ CU 
G G 
OH CU CU 
*o 
VL 
9i 
oo 
i« 
'tC G 
CD T3 
IH 
CD 
x> 
Ti 
G 
u-, C/) 
^ 
w OS 
Os 
r~-
co CU 
_> 
IPH 
CU 5> CU 
oo -ti C 
2 <+H _2 
S o -2 
C/2 00 
CU o co 
OS 
S 
O 
^ 00 
G 
03 
00 
• i-H 
CU 
(U 
f! < 00 
43 
CU 00 
"cu 
S cu G -M 
03 CU 
^ Xi 
00 K 
G c^ 
HG « 
G y 
æ c ^ CU 
s "S 
S <£ 
o qq 
^ 'ob 
— >H cu G cu 
-
a 
"C 
i-§ 
'oo 00 "p, 
cS 
O ,*S co 03 
f G 
O CU 
fe 60 
«J 03 
•s g 
.S (N 
+-> ^T 
CU O 
cu U 2 
00 T3 s 
G G °03 
•g « CH 
s Ji g 
-4-> IH £2 
C/3 X) cfl ON +-> 
G w 
9 S 
+H 
00 
oo > 
-O 
o3 
oo &b 
oo B o 00' 
00 cu G 
SE?! cu 03 
1 i 
JG S 
G 
O 
oo 
00 00 
CU > ., cu -^ 
"03 -O 
CH O ca 
•*-^ 
oo 
03 
00 
G 
E " £ 
tS <a ^ CH 
.G°"G * 
oo ^ 03 • t—t 
> »03 
CH 
03 3 
_H "O 
- a 
00 CH 
42 oo cu 
oo 
IH 
O 
HH C+H 
cu 
'5b 
H4 cu 
G 
W > 
< 
C/3 03 -H 
fe W .O oo 
C4-H ^H 
O 00 
^G S 
CH 0O 
^ IH 
CU 
G i G >-
cu 
00 G 
CHH ^ 
'5b g 
G o cu W G G cu fe 00 O 
G 
'G > 
'5b 
cS-S 
--H +-^ 
03 !H 
G "3 
fe U 
y S 
cS 2 03 r<-) 
in 
00 « 
in 
obc^ 
G ^ r 
ti 
s 00 
Os 
00 
o CU 
O 
00 
00 
CU 
00 i CU 
>H ~ OO 
CU »-i ^ 
& ti )S 
cu oo ON '-2 c 
M 00 w, cu 
00^ 
43 13 
o .2 
^ 03 G w 
I J^ 
m cu 
._ G 
cu 
O 
o3 
,CU M 
0M " CU 
CHH —3 00 
.2 ~ 13 
00 
cu cu G 
oo 03 
0> 
OS fe 
C/2 
oo W 
G " CO CO 
OS OS 
3 CN (N 
M C! 1 
U vO ro 
CM co CM 60 
G 
G 
3 
00 
cu 
J-> 
CO 
1) 
T3 
003 
Pi h—t 
w > 
< r/i 
r-
co 
l~-
ON Os 
Os 
O 
i4 M3 
CN 
OO 
Os 
o 
M 
S 
Vi 
S c« i. 
O 
te C+H 
_H 03 
'+2 cu 
oo 00 
G cu > 
HG 
CH 
00 
oo .2 ^ 
^ & -a — ^ G (D o3 .G 03 VH H 
h MC CU 
00 G 
-G -O 
IH 
0 IH — 
00 HH .^H 
.+-! CU 00 
^HH 00 00 
§| c2 
03 G cu 
.2 .2 § -O 00 H • — cu S 
oo o J^ X> 13 _3 00 CU oo O > cu 
a> 
B o 
00 
^ 
n> r/1 
-Ti 
G 
W HH 
-O TJ 
CU 
a cu 00 
^H 
CU 
G CU 
o <+H 
G 00 
cu 
> 
G (T| 
00 
IH CU 
G cu <+H 
03 
CU 
a a CU 
IH 
UH J4 
cS 
<+H 
0) 
60 
IH CU 
n o 
.23 
UD 
= 
> bO 
• i—i 
TH 
°cd . *=~. «l c 
CD 
w cd 
•r to 
> CO 
•!-! CD 
c 
• ^H 
CO 
3 .S q=i _ 
£ .2 x> .w ocd -ri .^ 
^ & <U DO -. 
£ =3 -S CD CD 
CD o CD 
3 o 
-Cd 
O, 
co ^ 
"5 x 
CD O 
w es -o CD 
& 
co 
t+H 
cd 
CD 
-S? 
t+H ts o <L> 
bo 
=3 
CD 
00 9£„ > ~ 2 « s 12 
H H c ^ OH CD 
o c 
u u 5 o c 6 CD co 
CD 
r1 S W 
CO TJ -.C i-
CD CD 
a c 
> CD 
> s 
£ £ > 
(U (U H 
XJ X) »cd 
OH 
C 
CD 
00 
C 
'3 
a <*> 
" CD 00 
"2 
cd co 00 
,g 
CD 
C o 
OH 
CD 
Q o 
P cd 
O o Jo 
•2P S 'Z « R § 
»> x s "2 u "3 
te 
-*•< 
c« Os 
OS 
00 42 "CD 
•— 
& 
CO 
CD 
-+> 
C! 
CD 
> Os 
;-. 
H-H CD 
cd X) 
CD CD 
G 
a •-&£«&34_-
CO 
1-
CD 
u OS 
Os 
l-H 
CD 
x 
O ^ O CD 
X 
O 
O 
oo 
o 
oo 
n cd CD 
1—-1 
cd 
S-l 
O 
O 
CN DX) 
£3 
CD 
TI 
C 
CD 
»cd 
-+> 
CO CD 
X> -o 
CD 
a 
H—' oo cd 
42 t+~l 
CD •-*, 
»cd T3 
Cti "o 
i -C CD 
T3 
cd 
-^ ti 
S CD 
S go 
CD C 
CD 00 > 
OH w 
t+H 
cd CD 
bO 
cd 
CD 
> 
CD 
> CD _ 
co X 
CD 
OH 
OH 
c 
c 
P 
c« 
O) (N 
OS 
CD 
5 CD 
° M 
.S'S 
^ > 
•fa S 
Q S 
• > CD •s 
CO 
_CD 
"S 
a 
o 
CD 
> 
CD >i O CD IM 
cd 
cd CD 
T3 
T3 C cd 
-S 
O 
fe CO 
CD 
H—» 
CO 
T3 
O bO 
O 
co 
CD 
s-T 
CD 
c 
qd Jd CD g 
'bo H O 
JM M CD 
g c3 3 
S > > bO 
S "O 
OH S 
U oCd 
™ XI 
-1-1 CD 
X T3 JS CD 
bO 
"S -o >> 
bO^ 
cd 
g 
O 
"S > 00 
o 
CD 
,0 
T5 CD 
iS -o 
Q DO DO C 
& 2 
03 --i 
S "-1 
'S .2 
c >; 
O "O 
O. cd S 2 g o «S ,0 cd ^ 
DO S 
•-3 CD 
CD 
T3 
>^ 
LH X T3 CD 
C 
O co X 
CD 
T3 o o 
co CD 
"2 00 
'S fi 
X NH X 
tf UH 
w 
(N 
•* 
<N 
ON 
aj 
C 
> CD 
CD 
X3 
>, 
^ CO 
J3 
CD -4—> 
-*—• 
IH 
XJ 
•e 
0 
UH bf) 
O 
kH 
CD 
cd 
cd 
OH 
<H-H 
cd 
O 
bi) 
CO 
CD S-H UH 
W 
r~-
lO 
<o Os 
H—» 
CO 
bO T3 
O =3 O 
CLH 
UH 
HH 
UH 
VO CD 
-o 
°cd ^o 
UH OS O 
bu 
c« 
C 
c« 
s-
o 
Z -d 
CD g 
^ bO CD 
TJ 
C 
S 
CD < 
OU 1 
u OH 
OH 
•"^ 
T3 -^ +- « .£ "2 -
^ CO 
CD I 
CD •" 
«^l cd 
^O 00 
C 
CD 
-C Si1 G 5b >> kn c« CD O 
C CD 
CD XI CD -—I 
C 
CD cd -o 
bO S 
C DO 
•a <s « 
> 5 -g 
> c 5" 
O CD 
hJ X! co -~ 
x ^ 
00 CD 
O DO 
00 ^ CD 
00 
bO 
o r^ CD 
"cd 'g li 
S-H bO 
CD 00 
C -d 
.S X! 
C > 
00 
WD 
£3 1 s-
> 
'C 
»2 
+* C« 
« 
W 
c 
'C 
C/2 
S 
o s-
ti. 
IL, 
4> 
0J3 
#C 
'S 
c« c es s-
o 
fe 
C 
Z 
betydeligt 
besparelses-potentiale -Vedtagelse af 
direktivet ved 
udgangen af 1. halvår 
af 1999 andel af affaldet til 75%, 50% 
og 25%) i henholdsvis 2002, 
2005 og 2010. 
Rådets fælles holdning: 75% 
(2006), 50% (2009) 35% (2016). 
4 års dispensation for UK, I og 
E. 
Reform af den fælles 
landbrugspolitik 
under Agenda 2000 -
forslag til forordning 
om udvikling i 
landdistrikter 
- Mindre intensive 
græsningssystemer 
- Øget foderudnyt-
telseseffektivitet Meddelelse om 
handlingsprogram -
1999? 
Agenda 2000 
Jf. punkt 4 og 7 Kommissionens undersøgelse af 
omkostningseffektive 
muligheder for at mindske 
methanemissionerne er afsluttet Handlingsplan for 
reduktion af 
methanemissioner 
oo bfi 
M 
c« 
i-
& 
td 
CO t: 
& 
C/2 to 
> <a X <o X 
S-i 
<D 
Q Løsninger til mindskelse af 
N20-emissionen, navnlig 
fra katalysatorer i biler, 
under hensyntagen til 
virkningerne på 
emissionen af andre gasser 
Os 
Virkninger på 
mellemlang til lang 
sigt. Vedtagelse af 5. 
rammeprogram 
- FTU-støtte til 
forskning i 
klimaændringer, Vedtagelse af det 5. FTU-
program 
- FTU til afbødning af følgerne 
af drivhusgasserne teknologi + 
socioøkonomiske konsekvenser 
- Teknologiinnovation på 
1 Maksimering af bidraget 
fra FTU-aktiviteter under 
det 5. rammeprogram til 
opfyldelse af klima­
målsætningerne gennem 
ny teknologi, navnlig 
o 
Oi 
G 
'S 
i. CU <+H bO 
SH 
CU 
3 Sb * « 
<S CU « CN 
c« "O ^H 
—' 3 •*-> CU 
e>o "2 
cd 3 
5 § cd 
cU > 
> TJ 3 
CX 
0) CU 
> CO »cd O 
CX CN 
cu •** 
CO <^l 
u o 
CX -f 
C/2 
<U O 
-° '3 
s§ P 
<+H 
03 
bi) 
c 
-O O 
TJ 
*-i 
fe cd 
C 
CU 
t/J 
cU TI 
£ CU 
*> c-
Cd w • — 
(1) 
Fi 
n > 'ti d 
J2 ON 
O 
c« 
C/> CU 
T3 
g 
O O 
S "5b 
o -s bO _ 
o -^ 
'Bo C" 
I-n tu 
<L) -t-> S^ O ^ Cd 
«£ g 
"? 3^ bo 3 
.2 ^ 
CO TJ 
S U ^ « 
ex +=! > <u CU 
s & 
co _o 
^ _-
bo r^ 
CO +-• > H •c fe 
-d i bo 
o 
bO cu 
SJ 
cu 
CO 
CU 03 
> »H 
CU 
CO 
>^ 
CO 
-c 
O 
CX bO w cu 
SH 
> .o .-H 
•S ^ s? 
CU r-5 £H 
^ 3 «» CU 
+-• tu -i 3 
b0= 3 u 
fe o tfi > w K ti 
cu 13 
S "O <+H 
cd 
<u 
TJ 
3 
S _ 
CU M c £ •" J fe o ^ 
rS fe S 
fe, CX cd cu cd 
bO^ 
Ui "^ 
o3 c CU 
TJ CO 
•I TJ 
O o 
CN t: 
w ,o b0^ 
cd VH 
-is cu 
I Cd Q 
CU 
31 -S rt 
(^ CO 
CU -S TJ 
J TJ g 
u § S3 CU .3 -
ol 'oo 
i-i 
CU 
fe <u 
cu -O 
C c 
bO c> 
S TJJ 
cd cu 
C 
es 
C 
P 
M 
053 
C 
^^ T3 
VI 
= 
1. 
fa-(1) 
T-3 
»cd 
o 
bi) 
S-i 
cu CU 
^1 
X) 
(1) 
a cu 
Pi 
1 bo 
S "+^ 
™ cd 
I « . 
O £H .J 
ti fe ^ 
C R fe -I— " WJJ 
OT c s fe 
c cu ct| o 
<u S , fe 
K O c2 ^ V3 ej 
.22 T3 cu ^_ cu 
<L> fe 
4-> Cd | TJ ^ ra cd 
bO 
o 
W c2 
CX fe « -SJ bO 2 
^2 
"S '§» 
CU 
o .g 
'g1 s 
CL* L_, 
td ^ 
- TJ 
i > O ^ 
IH Cd 
X> CO 
CO .-H 
ti ^ 
Cd pq 
C .-H 
^ £P 
-O cU 
C g 
cS CU 
^Ti 
CU c i£ cu ag b0 
S-H 
CU 
C O 
CU ^H 
*., q 
cu 
«+H 
3 
S-H CN 
-O r-( 
fO 35 S 
o 
cu 
CO 
cu 
(1) Tt 
TJ CU a 
CO 
C 
CU 
O 
CO 
CO 
3 
g 
O 3 O 
3 T3 O — 
CX 
cu a •— 
cd 
cd 
S-H cu 
bO 
cd 
S-i 
T3 
T3 3 
3 O 
3 T3 O — 
CX 
cu g s-cd 
> 
cd 
Si <+H 
cd 
S O 
• -H 
CU 
a 
o -4—» 
CU 
bO 
cd 
CO 
c2 
cu o 
w CN 
r<-> 
oo <^ 
bO ^ 
.S P 
3 2^ 
S o 
ffl fc4 1^ 
o 
s O 
^ 
+-• 
cd 
—< -H-» 
S-H 
CU 
bo 
3 
s-1 
"3( +-) (/i j^ 
cd 
O 
UH OO 
O 
S 
O 
^ 
t+H 
cd 
cu 
CO 
"cu 3 
T3 O 
3 --3 cu M 
>, ^ 3 TJ 
cd o 
-t-* fe cu CX 
bO w 
S g 
cu fe 
3 > 
f= C g S * ^ -. 
WD 
C 
c« 
S 
« s-o Oi) 
Ti 
S 
(l> S-H cd 
> 
TJ t\> 
> 
S-H 
O W-H 
3 
<1> Ti 
S bO 
O 
^ bo 
SH 
(U 
3 cu <H-H 
cd 
cl) 
-3 
Ut 3 
Ti 
a 
SH 
O U-t 
cu 
SH 
fl) Ti 
r> CU 
TJ 
3 
cd 
TJ 
CU cu 
TJ 
ocd 
CX 
cu 
3 bO 
cu O 
bO i 
.a v 
S cu 
CO SH 
TG cu bo 
ca cu 
fr. ^ 
00 cu 
cu 
TJ 
CU cu °cd 55 M 
3! $ 2 
cu 3? cu w -3 X 
x Ss cd 
a 
CO 
cd 
bO 3 <1) 
CO 
» 
> CfH 
cd 
cl) 
a a cu 
SH TJ 
3 cu fa > T3 
cu > 
^ 
bO 
S p-1 
fcAO-
CN ro 
v32. 
SJ3 
G 
'G 
z C« 
OO 
T3 
2 CU 
C CU 
H—» 
O & 
•e 
o 
H-H 
00 
.3 S 
o, o 
3 o 
hu -i OS o 
•—' o 
bo <u <u 
-fl "53 +3 
••s * S 
OH 2 T3 
O Q .S cu 
C/5 
%fl 
DI) cu 
1« 
<C 
cd 
°cd 
b0 
fl <+H 
cd 
<u ,o O 
oi 'w Ol 
S 2 fl 
co 00 <0 
fe O > 
^ • q <+H 
cd 
00 
HH 
CD 
O c« 
"O g, cd D 
O g 13 
fl <U "rj cu 
00 
a fl 
'5b 
OH cd OH .fl 00 +-» 
CD 
t+H 
(S 
CD t/J 
CD 
H—» 
W C/3 
-o 
CD CU 
O0 
CD 
00 
13 
ri) 
F« 
bo 
cd 
> 13 
-4-» 
C/1 
S 
CU 
T> 
CU 
S 
cd 
<+H cd 
CU 
00 
If! 00 
oo 
IH fl) Ti 
fl 13 
S 
CO 
00 
O, 
00 
CU 
<U 
T3 cg u 
c 'S c« .fl TI! -*-* O. _^ oo o 
£?£ 
• S <u 
C cd 
X 00 s— 
CU 
c 
CU 
C 
es 
-
C 
•** 
'C 
Vi 
g 
CU u 00 
1 oo 
00 .fl 'C 
r>> 
O H—» 
CO 
CU 
_> 
CU 
HH 5-H 
CU 
13 
cd 
CU 
Tj 
Tj 
CU (3 CU 
> O 
<fli -* 
OH M 
CU 
- -d S S « ° -o <*> 
>-* fl 
Æ I ts 
.® TJ M 
<+H 
CU s s a w > 
H-H 
CU 
C oo 
CU 
i-
CU 
bl) 
\-O 
m 
bi) 
o x> fl <Sf 
1-
O CU 
^HH 
CU 
bo o 
cd 
1 
bi) 
o X> 
fl S 
HH 
O bi) 
fl C 
-4—» 
W r/l 
CO 
OH 4-1 
cd 
s= ox 
O 
& . 
.bfi 53 
oo C 
<~ 2 
fl CO 
bi) -fl 
^H I 
CU r-l 
.S o »cd 
— 
CU 
bi) 
fl 
t+H 
0) 
oo 
bi) r^ 
cd 
OH 
i-H 
bi) cd .2? fl > o 
CU -S 
Q^ cd 
fl CU — 
-3 
<H-H 
cd 
> 
cu 
VW 
-cd rn 
Dl O 
cu 
Di LO 
G" 
Os 
o ro 
(N 
OS 
O 
s« o 
DX 
C 
vi 
C 
« s-o tf 
u 
z IH 
CU 
13 
<e 
cd 
<+H 
cd 
cu •^H 
O 
AH 
•c 
O 
OH 
fl cd 
)-H 
H 4-H 
cd 
bf) 
G 
^ 
--> °cd 
O--5 bo 
CO "H 
« CU 
** JA 
aa 
S'S 
«J 2 bo 
o 
kH 
-K o o, 
oo <U 
CU 
"fl "S 
5 "5 
» ep 
CU OH 
<4H CU 
Cd <t; 
bo V 
£ OH 
-73 oo 
oCd S CU 
-O 
rfl fl 
+-• >. i 
fl a c 
<u S o 
cd -i? co 
"S .2, fl 
^ -fl f-i 
oo fl -^ 
fl 0) 
X 
CU 
T3 
fl 
3 ^ 1) 
r/l 
fl 
(-H 
bi) o <+H 
kH 
CO (1) 
bi) 
fl 
a 
o 00 
o 
CU 
fl HH 
CU 
DO 
CU G 
.-fl 00 
•%£ 
MÆH c2 
•p ta 
CU 
00 HH 
cd -o 
cd fj 
^^ fl CO cu 
MD ej 
HH 
0) > o fl 
CU 
33 
> 
-** 
i. 
C« 
O 
+* 
8 
£ 
c 
"S. 
1= -
oR 
a 
!2 
'C 
S 
ta 
«4-
4> 
tf 
•-
o W) 
c 
'S -*-> 
"« 
+* en c 
SS s-O 
fe 
C 
£ o 
oo 
00-J-
c + 'S o" 
^ -
a.3 
~ C+H 
> 2 .— IH ,>H O 
60 XI 
.£ >H 00 Jj > « 
1-1 cd 
<u 
+-1 T3 
<D e 
ti <u 5 S 
O c3 M 
-G 60 
C ° 32 oo 
2 G O ;5 
•a =5 c -o 
O cd 
i T3 
<+H 
03 
<D 
^ G 
cd h CD rG C 
+-• o 
u £ oo .2 
•S s G <D 
•s u 
c/] CH 
cd SH 
fe <=0 
O CD 
fe HO O 
u 
O 
'S 
S-H 
CD 
Vi 
Vi 
cd 00 
<u SH 
>H 
0) Vi 
00 
C/2 
SH 
(D 
T3 
G 
3 
VO 
fe t/3 
00 
O 
U 
fe fe 
u 
fe X o fe 
K 
op 
G u § 00 -—< Cd 
Cd C/3 
> -o 
•r; <u 
-^ o 
<D C/J 
"S r° '57 x> 
£ 
T3 
3 u-
<u -o § 
• FH 
00 
CD 
td 
•+-» 
1 1 
C/3 
G 
•c 
o 
GO VI 
2 s •> ja 
si G ~ 00 CD CD 
• S SH 
§ o 
o fe 
t-
04 
s 
cu 
"o 
-tf 
o o i-
c 
o 
DX) 
O 
s-
cu 
DX) 
#a 'S 
s 
S 
DX) 
S 
G 
T3 cu 
s 
s-
cu 
"•*H 
es 
H 
Q 
O S-l 
cu 
cu 
u 
43 
CD 
c/3 3 -*—» 
+-• 
00 
CU 
C* 
SH 
CU 
00 
C 
'S M c/3 
Si 
O 
PH 
DX) 
— 
S s 
SS 
L. 
DX) 
O 
•-O, cu 
S 
& 
es 
s-3 
OB 
O 
"o c 
44 
CU 
44 
cu 
cu 
Si 
1) 
00 
O 
<u 
Si 
CU 
C 
»-i 
sj­
ofl 
"> »cd O, si 
CU 
c/3 
t/3 
CD o o 
CU 
CU 
Si 
O 
Si 
C3 
44 
00 
•- a 
^3 >—< 
c & 
c« oo 
o g 
"13 ° 
Si"5" 
00 4) 
C S-H 
'3 oo 
00 O 
°ccj H—» 
> o 
O 00 3 
00 
.s 
44 CU 
3 
OB 
O 
C! 
CU 
-o 
v> 
CCj 
00 
t/3 
> • .—i 
S-i 
-O 
oo 
.3 
'C 
cu 
o 
Ud -H 
•S S 
s s 
> cu 
^ S i-
JO 
44 
C/3 
C 
CD 
OO 
<U 
CU 
*£ 13 C/3 
00 
5 
1 CD 
O 
a 
13 'S 
cu 
DO 
c/j 
CU 
C 
s-
cu 
l/l 
c/3 
cd 00 
I/l 
3 
43 
> Cl 
cu 
+H 
o 
OH 
C/3 
GO 
C 
c3 
> 
OH 
O 
<s a 
00 cd 
.s o 
.H »H 
cC cu 
c s 
£43-45 cd w 00 fe co 
Sa 43 •<a > 
6 -s 
2 -S 
O o 
S-|i 
a kH 
'S 3 
bfl -o 
§1 !U 
T3 
G cu a ru g ,o ^ !+H 
P 
(U 
T3 
^ 
C30 
O — cu o 
'"S 
s 
5 ^ cH * -1 
^ > 
O 
ITt 
<-t—1 
S-H 
cu a o 
•^H 
C/l r/l 
CU u o 
&H 
£ 
c« c cu 
o 
C/3 
C3 
CU 
CU 
•r-
<\i 
ti 
t3 
OH 
O CU 
C/3 
C/3 
CU 
O 
O 
fcH 
00 
C 
cu T3 O 
ei 
a 
C/l 
a 
CU 
'•6 
o 
Pi CU 
o 
C/3 
00 
O 
00 
tH -O -d 
a 
J3 
"C3 
OH 
O 
a 
S-H 
CU 00 
.S 
-a 
a 
U 
c<3 
i 
Ri 
CH-H 
(-1 
CU 
00 
a 
a +H 
C/3 
C/3 
O 
es 
CU 
t/3 
CU 
cU 
CU 
-O od 
C/3 
a 
.2 
a 
t/3 
O cu 
-O 
a 
3 
S-H 
CU 
J3 
cu 
3 
_ ^ 
cu 
173 CU 
13 __. 
« a 
'5 > 
a cu 
S-H 
CU 
a 
cu 
C/l cu 
00 
c3 
"cu 
-o cu 
H—• 
CU 
T3 
— 
O > 
< 
a r 
00 CU a 
CU > o 
•C/3 b0 
O 
IH 
CU 
cu 
c+3 c^ 00 
^ ces ^3 
£P oo a .S a >. 
"v 'C S 
> ^3 .Si, 
-o g ra 
D ? S 
O 
W 
O 
a 
C\ CU 
M 
cu 
'o1 
OH 
•* 
^H (N PJ u 
o -2 .2 cu 
a "o4 
IH 
°° OH 
r<*T •* "-H 1—' 
o 
PJ o 
a o 
^H 
' 1 S-H 
CU 
5 CU 
"o1 
OH 
O 
O 
^^ Si 
cu 
4^ 
cu 
o 
S-H 
OH 
o 00 
PJ m 
cu 
o 
WD % a 
DX) WD cu g 
a 3 DX) 
O 
"o 
5 U o 
CU co 
43 cu HH 
!£2 
'S 
4> H— 
s 
s 
PS OD 
c 
c DX) 
o 
S DX) 
'S -i »i 
k. .2 i 
DX) 
O 
DX> 
O • 
s-
fi 
3 
S DX) 
O 
O 
C 
cu 
H»* 
CU 
es 
u <u 
-•H 
es a es 
S 
DX) 
O 
v35 
CD 
<D 
Tj 
C 
CD 
m 1 
o 41 
o 
Si 
-o 
PI 
3 Si 
Æ 
^-^ •— 
T3 
CD 
y 
»-i 
t/3 
fe 
O 
DH 
fe cd 
01) 
C 
T3 
> C si 
<u 
r/l (i) 
OD 
C 
c] 
41 
m u 
r/3 .O 
Cd fe 
DO fe 
t/3 
> 
S-I 
'i I 
cd 
d 
O 
4-* 
Ti 
CD 
Si 
fe* 
,.—s 
<U 
W 
<D 
S 
cd 
a cd 
HH 
!\> 
O 
cd 
c« 
u 
00 d 
'S 
i) 
<-t—i 
cd 
CD 
c/o 
1> 
OD 
M m •— u -d 
C 
3 fe 
cd 
d 
. —H 
•s 
y 
« 
c 
• ri 
i-T 
00 
.id 
T3 
cd 
S 
^3 ^ fe cd 
0(1 
C 
T3 
cd T3 
O 
J3 _0J) 
S 
OD 
Cl 
n 
cd 
UH 
4—» 
Ofi 
o 
Si <u 00 Cl 'i 
CD 
o 
cl o .y s 
_o 'o o 
r/3 <L> 
en in 
cd 
a o 
*D 
r/3 
fe 
j-T 
CD 
X3 
M 
'OD 
Si 
<u 
d 
<D 
CD 
T3 
d 
> 
T3 CD 
> fe cd 
00 
#g 
T3 
!-) O 
fe 
fel 3 
Tj 
O 
Si 
a 
fe SI 
CD 
•cd 
S-l 
CD fe! r/3 
-5i) 
jo 
*o 
• i-H 
-D fe 
cd 
00 cl 
C T3 
'5? 
X) 
si 
O fe 00 • i-H 
00 
T3 
O 
o 
+-> t/3 
CD 
OH 
S1 
fe 
cd C! 
<u 
r/i 
"53 
T3 
Cl 
CD 
> 
"O 
CD 
S 
"o 
)-H 
•4-* 
Cl 
o ^ S 
CD 
CD 
•— 
3 
O 
in 
m 
CD 
t-H 
fe cd 
CD 
m "S 4-» 
4-» 
>> C -o 3 00 o 
i-* 
fD 
OD 
"o 
CD 
o OH 
Ifi 
c 
cd 
Si 
+-» 
CD fe 
fe. 
fe* 
fe 
CD 
CD 
Si 
CD 
a fe cd 
OD 
d 
M 
T3 
i-> Si 
CD 
a 
CD 
+-> 
t/l >. T3 
S 
OD O 
S-4 
CD 
T3 
a 
CD 
•~ 
'> 
<D 
a o 
C o 
<+H 
cd 
OD 
_d 
'C 
CD 
s-
3 
> 
r/3 
'a 
o d 
o M O CD 
T3 »cd S-H 
a 
o 
o 
OH 
w 
d cd Si 
»cd 
OH 
S-H 
CD 
00 d 
'S 
"cd 
-4—» 
r/3 
d 
cd 
S-H 
OD 
O 
S-H 
CD 
'H—> 
o & 'OD 
"o 
CD 
s—» 
-*—» 
<+H 
_3 
H-H cd 
00 
_d 
'C -o 
CD 
-O 
o 
UH , s 
-o 
d 
'> 
(U 
t/3 
t/1 
cd d d o 
IS 
"o 
S-H 
CD 
-3 
'BD 
S-H 
CD 
C 
(D 
d 
CD 
> CD 
> S-H 
CD 
OD 
'S 
cd -*—i 
r/3 
r^ 
cd 
S-H 
r/3 
"S 
H-H 
'> 
_<D 
'ob 
S-H 
CD g 
w 
r/3 
3 
-4—» 
cd 
00 00 d cd 
OD o Si 
-fi 
Hi4 
ri> 
'o1 
S-H 
DH 
rs| 
<N 
i CD 
d 
CD 
OD 
m +-* 
CD 
T3 
CN 
<o 
i S-H 
d 
%-H 
3 
•4-J 
H-J 
.a ru 
S-H 
CD 
•4—» 
<1> 
'o5 
S-H &, 
O 
1 C 1 
tf 
f1^ 
H—1 Ti 
a t-
rTi 
T3 
-i 
<+H 
d 
ru 
t/3 
ty 
d on 
d cd 
00 
• 1 1 
3 
ri T3 
(-1 CD 
ON T3 
—> s- C 
*^ OJ JJL S-H 
ti J S H 
. i C 1) i K 
d •—I cd S-H T3 -< O 
o in O 5b &o Æ 
DH r- ^-H .S 
H-H 
CD 
Di <N ^ 
--H O 
^ ^H t» 
PJ cd — 
SH 
CD 
»cd 
00 
d 
'S 
M m 
O 
fe O 
C o 
5 es 
E 
— OD 
OJD C o "S &c 
T :5 « a 
o 5 ^* w »-
o ^ ® c 
4-N H*rf 0£ v3 O 
t/5 Si 
• -H r^ 
OD OH 
'-' O 
' CD +3 
OD C « 
^ CD -g 
<" (11 dl 
» M g H 
Ti "CD CD -° 
.2 S > -^ 
cd g u o 
K cd P> fe 
s 
« 
W) 
o •-
c 
= 
S 
« i* 
UB 
o 
OD 
s 
S-. 
X! 
T3 
e 
« o c-
VI & « s-• pM 
or s-
0) 
S fe S-
«S 
Ol 
-* 
S a 
0) 
^ ^ 
v3& 
td 
-4—» 
3 
co CU 
<* -O 
Cd 
-^ W ^H 
S-? •*jy Øget 
sund 
l »cd 
O, 
60 
_C 
CO <U C! •— 
0) CO co Cd 60 
CO ri .ri > 60 
O 
M ^ 
CU cu 
•^ ri 
> 2 
•-ri "55 
£'a 
<u cu 
J-H 00 
.3 co 
o .5 
•^ >-" 
3 CH-< 
0 13 
rt C/3 
.S a 
1 S 
I 60 
O 
cd u 
C/3 
=3 
en 
VH 
CU 
-O O 
-HH 
CU 
00 .« 
ri 60 
" ' o 
Vi 
s-< 
O 
UH O 
CU CD -HH 
C/3 
CO 
-c 
o 
OH C/3 
CL) 
> 
'5b 
•~ 
<u ri <u 
<+* 
cd 
DO 
.c 
'> C+H 
C« 
60 
ri 
C 
Si 
cd 
oCd 
o, 
CU 
-4—» 
60 
CU 
ri <u 
c 60 
60 C <-HH 
_ri 
CU 
cu 
CO 
CO 
cd 
60 
CO 
ri 
_> 
'C 
T3 
<+H 
cd 
0) 
CO 
CO 
C S3 S C+H 
cd 
S-H 
W 
ri 
O 
'•§ 
•s 
O ri o 
60 
O 
VH cu ri _o 
'co 
C/3 cd 
60 
CU 
o ri _cd 
"cd 
-O CO cd 60 
CO CO rH 
-H ~s ri 
CU 
.S 
CU 
O 3 
-ri 
_> 
'G 
T3 
<u 
co co cd 60 
co 
3 
.ri 
_> 
'C 
T3 ri cu T3 
60 
ri 
'ri 
60 
cu 
CU 
X> 
60 
O 
S-i 
CU -O 
cd 
M 
CO CU 60 
60 C 
CU -^ 
(L> ^ 
60 •£ 
T3 
ri cu 
-o c 
cu 
IH 
C+H 
CO 
O 
CO 
CO 
& <u 
co C. 
60 cu 
.s a »cd S o r3 60 
— cu 3 cu 
CU 
~n £ 
!-H 
cd > 
CU 
> C+H 
cd 
60 
n 
M 
> 
'U 
'HJ cd 
^4 
CO 
C 
O 
-*-» OH 
O CO 
cd • 
O 
U 
M-H cd 
cu 
CO 
cu 60 
S O 
UH 
CO 
ri td +-» 
C/3 OP 
O 
a cu 
+-* CO CO 
cu 
"cd Os ri 
CU 
T3 CU 
T3 
§ M ri ri ^ 
ro UH "2 O < V 
, i .S CN i .S a 
cd — cu -O 
cu 
60 
O 
VH 
cu 
ri 
•2 „ u 
H-j CU (U 
-^ -^ •« .2 -2 
cu "> 
ri -+3 
(U ^i 
60 cd WD T3 O 4j 
® 5 o « c 
, c« O .o 
> £ Vi Vi 
Vi •*" v C 
« 9S O UD i- s-
c. c o WD gf 3 "C ° « M "S ^ 
« S .S b. 
cu H— 
W3 
I/I 
-o S 
cu 
>^ Z & cu +H 
i. «t M-
<M 
S WD 
O t^ 
M UD C3 
WD -S g 
£ 5 S ^3 
» L W S 
=» S >• ss 
n iS A " o 
WD 
ri 
cu -d 
WD ri 
5 E s 
5 c -S 
083 cu c« 
i-cu 
WD 
!-
CU a 
•s 
CS 
s-
WD 
O 
c. 
c« g- WD 
S-
ca vi WD 
O «-« 
13 P 
3 = 
-* CU 
•SS .2 
- A e WD 
«u -j3 
fc WD 
SS 
-* cu 
ri 1-o » 
ja o 
a WD 
O 
o *^9 
s 
IM^ WD 
C 
^ • Ml"" 
•5 s 
: WD 
>. W3 "O 
IU cu S 
'-CU 
i-
H 42 
3^ 
CO 
cu 
c* « 
I-I 
Tj 
03 
CU 
C/J 
"cu t>o 
S <s 
CO 
cu 
<H-4 C/J 
CU 
u "K S >> o 
co C 
O S M cu 
Q bO 
a ™ 
s £ 
"5 bo 
—1 d '-^ S S d 
°0 rd "hh 
•g bO -2 
2 = Ja 
D '-s S 03 
o 
cu 
T3 
C CU C O 
OH 
S 
O 
M co 
'S 
OH VH 
O CD u s 
cu OJ 
cu ?"> 
/ co 03 CO c 
DX) O 
3 fc 
> 
-o -X X 
D o -^ H-J 
S-I 
CU 
bO 
0 (!) bi) 
;X 
C <i> 
O •-
CU 
CD CU 
d 
.. . C 
Ci_l }-H 
« CU 
cu bo 
CO rH 
bi) .3 
.s -3 
C d 
ts « 
o ca 
•a c CU 
G -^ M o M d 
4-i in '2 
03 03 ^ 
bO bi) co 
ddt; 
.in .3 .O 
'—' d ^ TJ '5b 
> S s-i 
!<§* 
1—> 03 CU O 
S 
CM 
O o 
cu M co 
Tj 
T3 
CU a 
bO 
a CU 
T3 
bO 
cu 
cu 
CU 
TJ 
cu 
> 
cu 
> 
cu CU 
'5b 
!-H cu c cu 
cu 
T3 
Cl 
<u > -o 
CU > 
03 a 
bn cu 
Cl co 
'S fr 
cu .52 
W cu 
S Cl 
X: cu 
I CU) 
d 
cu 
"cu 
cu 
.s? 
13 
cu 
> 
CD 
> 
CU 
co 
bfl ^ 
.S w 
'c '3) 
co O 
O "o 
O £ cu CO 
cu -*-* >^ C 
TI 3 
bO 
cu 
> 
cu 
bo 
0 
"3 
c 
.2 -4—» 
'5b 
_o 
"0 
c 
<u 
H O 
*r~* 3 
X 
CO 
TJ 1 
bi) 
O 
C 
co 
S 
CO d 03 
S-l 
'5b — 
cu 
ej 
cu 
* bil 
C 
°S 
bi) 
-5 cl 0 
'5b — cu 
d 
CU 
* bi) 
O 
bi) 
C 
-r> d 
> -n f* 
• w-H 
i-T 
(1J 
<C CU 
bO 
Cl 
s 
CO 
<4-H 
ti 
(1> 
cu 
_> 
cu 
cu ti cu 
s 
* S-H 
CU 
cl 
•— 
X 
03 
c _o 
T3 O •— 
& 
3 +-* 03 
00 <4P 
a ^ cu 
CU OS 
TJ C3S 
13 
"t tin ^ O • . .5 CM * cu 
o iS 
•S CU 
a 3 2 
^ p-, 2 o 
CN 
CU 
04 ^ CO 
cd „ 
•* 2^ 
fc (N OO 03 
t—1 m' 
p-j CN 00 
W ^ >n 
bi) 
O 
!-H 
CU C! O 
cd 
"bb 
S cu S 
.co u 
cu > d -x) cu ^ 
bi) 03 O 
C cu aj "Si 
_ ^^ « 
PS « Æ > S S'S t S 
- .BS « fec br 
0 
^ c« 
= 
0 s 
n -i .^ bi 1-
cu 
S cu 
> 
+* 
-* WD 
2 2 
^ = 
c +-
o bu Q « "S ^1 -v5 
= 
S « 
bi © 
g o. 
S I 
v38 
=3 
GO 
Pi 
co 
C/D 
<+J t> 
ed 
00 
O 
^ <u ri o 
^ 03 UJ 
-^ 00 
'C •— 
ii 
•*—• 
-t—» 
M g .2 
s 
& £ I-
S 1 
S J3 
»r> ti«: '5b 
o 
<u 
00 
o 
O u 
O '5b 
03 t5 
00 I/l 
00 1— 
U 
> 
03 C 
^ 
> 
T3 
p o 
03 
_g 
'C 
<L> 
-o 
— 
ti S-l 
"i .3 
<u >> 
t|_i CO 
æ g 
O 
o d 
M 
ti 
CO 
03 
U 
ti c O ti 
o 
> ti 
V- —3 
<L> 03 
-° cd 
CO 
G 
00 
o 
o o 
<ti -^ 
03 • -
co <L» O 
OH 00 S 
CO .£H 
VH —H JJ ^ 
"ri XI 
•S <u 
P > •2. g 
» cd 
JZi ti 
ti CO 
^ a 
1 s 
03 (U 
i- C 
,o 3 
"o1 ~ 
ti 0) 
& B 
S B 
OH S 
I 
"£ fe « 
"S +- ^ 
Sjj « 
o 2 'S '»-a o -5 c o ^s ^ S C/5 S « 6J3 .s, a 
^ '-C 2 « 
s-
C! ?• •-
u o 
V) — ja o o c 
U •*- es 
o 4) 
fe 3 
S 3 
O S 
£ o C 
a E .2 
O i- g 
MH -t- «M 
01 
£ 
S. 
o-
s" 
O' 
•o* 
« CC 
•O 
03 
"S -O 
-a 
c ca 
vi 
<u -a o 
-2 
c 
> 
c 
S o c o 
v33 
i-
cu +* fl 
in 
W) 
S 
l« 
l> 
o to 
o »•^ 
8d to 
o 
P 
i 
C 
o 
•<-> 
•* 
SS 
0> 
5 « u 
T3 
1 
D 
H to 
s-o s« 
S c« !~ er o c 
CV 
& 
S « l. c cv 3^ 
o o 
o •-. c 1 
o •** 
o >> X 
Bl) 
o 
b£ 
c i. 
-B 
e « 85 
g 
m* 
^ — 
•** 
5 -** 
>> c •* 
rz* 
• •M 
I-
U> 
o 
O-
in s-
eu 
S 
S 
IV 
S 
« 
J3 
CD 
PQ Finansiering (5. 
rammeprogram) 
c 
2 
o "c? 1. 
o. 
U 
to 
to 
o 
"O o05 
•-
E 
o 
en 
ex 'S -i 
»5 
!_ 
O 
to 
u 
V ns oes l. 
S o 
E 
IS 
-_ 
613 
O 
I-
0-60 
_P 
'C 
_0J 
"S -o o 
E 
cd 
C 
O 
'5b 
cd 
o 
'É 
• 
— "o 
en 
O 
1) 
cd 
60 
O 
<D 
en 
en 
ca 
60 
en 
3 
1> 
'C 
Q 
-a 
-P 
.SP 
60 
>, 
T3 
-O 
<D 
® 
co 
Global skov- og brandovervågning 
Informationssystemer 
OD 
'E 
oo 
1 
< 
CO Globale 
miljøinformationssystemer 
Grønne regnskaber, teknologisk 
vurdering; beslutningsværktøjer for 
integreret vurdering 
o 
'E 
in 
Cu co 
t> -t-» 
^4 0> Q. en cd Q 
—i 
E 
<4-l 
C3 
60 
_P 'C <u 
60 
<L> 
+•* 
•o 
-P 
60 
'-P 60 
>> 
-a 
ti 
X> 
to 
•— 
s 
4-< 
CO 
De rumlige aspekter af arealanvendelse; 
overvågning 
6 
E 
o 
i 
< 
co Vegetations- og areal-
anvendelsesdynamik 
Energiscenarier, vedvarende 
energisystemer, energibesparelses-
teknologier 
O 
vo 
co ° Y\ *~~ ON OO — t~"' l i i i 
&333S 
w 
12 
15 
'5b •— 
D 
C 
0) 
T3 C <D u ca > -o 
> 
o o. 
en 
C 
cS 
-t-< 
60 
O 
'5b 
4> 
C 
w > 
C3 
— 
.2 
C0 E <u 
>i 
gy 
O 
'E 
r- oo 
< < 
60 
C/1 
s 60 
'C _aj 
60 
u 
60 
O 
'eb 
_o 
o 
<4-
CO 
CD 
CU 
60 
^C 
E 
> 
gy 
O 
E 
O 
i 
o 
p 
60 
O 
t O 
o. 
en 
t-
Beskrivelse af emissionerne, validering 
af bekæmpelsesteknologier 
OU 
_o 
en 
•— • • 
T 2 S 
OJ 
en 
o. 
r-
1 
U X) en 
r-
_o 
'en 
CO 
'P 
1^0 
ISSN 0254-1459 
KOM(1999) 230 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 06 11 14 15 
Katalognummer: CB-CO-99-253-DA-C 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg