BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

I sin tale om Unionens tilstand og den ledsagende hensigtserklæring meddelte kommissionsformand Jean-Claude Juncker, at Kommissionen havde til hensigt at fremlægge konkrete forslag til oprettelsen af en budgetpost på EU's budget til midler vedrørende euroområdet med henblik på bl.a. at skabe en stabiliseringsfunktion. Der blev redegjort yderligere for denne ide i Kommissionens meddelelse om nye budgetinstrumenter, som skal bidrage til at sikre et stabilt euroområde inden for EU's rammer, der indgik i pakken med initiativer til at uddybe Europas økonomiske og monetære union. Pakken bygger især på de fem formænds rapport om gennemførelse af Europas Økonomiske og Monetære Union af 22. juni 2015 og Kommissionens oplæg om en dybere økonomisk og monetær union af 31. maj 2017.

Uddybningen af Den Økonomiske og Monetære Union og moderniseringen af EU's offentlige finanser er vigtige emner i forbindelse med de drøftelser om Europas fremtid. der blev skudt i gang med fremlæggelsen af Kommissionens hvidbog af 1. marts 2017. Dette blev understreget yderligere i oplægget om fremtiden for EU's finanser af 28. juni 2017. Ved denne skillelinje er der en enestående mulighed for at fremsætte konkrete fremadrettede forslag om både Den Økonomiske og Monetære Unions fremtid, og om hvordan EU's fremtidige offentlige finanser kan bidrage til at imødegå de konstaterede udfordringer.

Europæisk merværdi er i centrum for drøftelserne om EU's offentlige finanser. EU's ressourcer bør anvendes til at finansiere europæiske offentlige goder. Sådanne goder gavner EU som helhed og kan ikke på lønsom vis sikres af medlemsstaterne på egen hånd. I overensstemmelse med nærheds- og proportionalitetsprincippet bør EU træffe foranstaltninger, hvis dette giver mere valuta for skatteydernes penge sammenlignet med tiltag på nationalt, regionalt eller lokalt plan alene.

En uddybning af Den Økonomiske og Monetære Union vil være godt både for euroområdet og for EU som helhed. Et mere integreret og stærkere euroområde vil skabe mere stabilitet og velstand for alle i EU og sikre, at Europas økonomiske stemme høres højt og tydeligt på den internationale scene. Stabiliseringsfunktionen, som er et af de nye budgetinstrumenter, der blev præsenteret i Kommissionens meddelelse, har til formål at opfylde nogle af de specifikke behov blandt medlemsstaterne i euroområdet og de medlemsstater, der forbereder sig på at komme med i euroen, og som deltager i den i artikel 140, stk. 1, i TEUF nævnte valutakursmekanisme, under hensyntagen til deres mere generelle behov og ambitioner som EU-medlemsstater. Den vil i den forbindelse også have til formål at maksimere synergierne mellem eksisterende og fremtidige instrumenter, der præsenteres af Kommissionen i maj 2018 som en del af forslagene vedrørende EU's flerårige finansielle ramme for perioden efter 2020.

Uddybningen af Den Økonomiske og Monetære Union kræver en målrettet indsats fra de enkelte medlemsstater såvel som passende støtte fra EU's budgetinstrumenter og instrumenter til politisk samordning. Oprettelsen af en stabiliseringsfunktion er en af ideerne til, hvordan EU's budget kan udnyttes bedre til at gøre de indbyrdes afhængige økonomier mere robuste og dermed bidrage til økonomisk og social samhørighed. De fremskridt, der gøres med gennemførelsen af reformer og opadgående konvergens i såvel eurolandene som medlemsstaterne uden for euroområdet vil være til gavn for alle.

EU har beføjelse til at optage og yde lån med henblik på at yde finansiel bistand på de betingelser, der er fastsat i finansforordningen. Det gælder navnlig forvaltningen af lån, der ydes som betalingsbalancestøtte til medlemsstater uden for euroområdet, hvis de har problemer med deres betalingsbalance. Det gælder også lån, der ydes under den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme. Eftersom de midler, der tilvejebringes, og de dertil svarende lån er back-to-back-transaktioner, har de ingen direkte virkning for EU's budget, så længe de modtagende medlemsstater opfylder deres forpligtelser.

Skønt EU altid har fremmet opadgående social og økonomisk konvergens, og der på EUniveau i de seneste år er skabt flere udlånsmuligheder for at håndtere ekstreme omstændigheder, har makroøkonomisk stabilisering indtil nu ikke været en eksplicit målsætning for EU-budgettet. Erfaringerne fra finanskrisen har også vist, at sammensætningen og anvendelsen af EU's offentlige finanser ikke altid stemmer overens med Den Økonomiske og Monetære Unions specifikke behov — eller behovene i medlemsstaterne i euroområdet eller de medlemsstater, der forbereder sig på at blive medlem.

Med henblik på at støtte medlemsstaterne i euroområdet, så de bedre kan håndtere hurtigt skiftende økonomiske omstændigheder og stabilisere deres økonomi, hvis de rammes af store asymmetriske chok, bør der oprettes en stabiliseringsfunktion. Efter at den monetære politik blev samlet i et fælles valutaområde, har de deltagende medlemsstater ikke længere de samme makroøkonomiske politikinstrumenter til rådighed som før. Hver medlemsstat er forskellig, og økonomiernes størrelse og struktur har betydning for sandsynligheden for at blive ramt af chok, men krisen fremhævede også de begrænsede midler, som de individuelle medlemsstater i euroområdet har til rådighed til at absorbere effekten af store asymmetriske chok, der betød, at nogle mistede adgang til markederne og dermed muligheden for at finansiere sig selv. I adskillige tilfælde førte dette til langvarig recession og negative afsmittende virkninger i andre medlemsstater.

Med dette in mente, og forudsat at medlemsstaterne indvilliger heri, kan der udvikles budgetinstrumenter på EU-plan, som kan bidrage til stabilitet i euroområdet og også være til gavn for EU som helhed. For at sikre, at disse fungerer korrekt og er lønsomme, og for at maksimere skatteydernes udbytte, skal disse instrumenter udvikles, så de harmonerer fuldt ud med andre budgetinstrumenter inden for EU's overordnede rammer. I fremtiden kunne den europæiske stabilitetsmekanisme eller dens retlige efterfølger i form af en europæisk monetær fond f.eks. spille en rolle til støtte for makroøkonomisk stabilitet, hvis det ønskes af medlemsstaterne i euroområdet, som er dens aktionærer.

Den foreslåede forordning om oprettelse af en europæisk investeringsstabiliseringsfunktion (EISF) er et af initiativerne til at imødekomme opfordringen i Kommissionens meddelelse om nye budgetinstrumenter, som skal bidrage til at sikre et stabilt euroområde inden for EU's rammer, til at oprette en stabiliseringsfunktion, som kan hjælpe med at afbøde virkningerne af asymmetriske chok og afværge risikoen for negative afsmittende virkninger. Stabiliseringsfunktionen henvender sig til medlemsstaterne i euroområdet og bør være åben for medlemsstater uden for euroområdet, der deltager i vekselkurssamarbejdet (ERM II) efter en positiv afgørelse herom fra ERM II-medlemmerne.

Initiativet tager form af et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning i henhold til artikel 175, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). I henhold til artikel 175, stk. 3, i TEUF kan der for at styrke samhørigheden oprettes et instrument til støtte for kvalificerede offentlige investeringer i medlemsstater, der er ramt af et stort asymmetrisk chok. Et sådant tiltag skal foregå uden for strukturfondene, da de ikke indeholder bestemmelser om specifikke instrumenter til støtte for makroøkonomisk stabilisering ved at fastholde niveauet for offentlige investeringer i tilfælde af store asymmetriske chok, og det berører ikke andre foranstaltninger, der måtte blive vedtaget inden for rammerne af andre EUpolitikker.

Medlemsstaterne har en interesse i at opnå og opretholde forvaltningssystemer og -procedurer for offentlige finanser af høj kvalitet. Forslaget ledsages derfor af et bilag, som fastsætter metoden og kriterierne for evaluering af disse forvaltningssystemer og -procedurer for offentlige investeringer med henblik på at identificere områder, hvor der kunne strammes op for at øge de offentlige investeringers virkning, og hvor der eventuelt kunne ydes støtte under det foreslåede instrument.

Med dette forslag tillægges Kommissionen beføjelse til at yde finansiel bistand til medlemsstater, som er ramt af et stort asymmetrisk chok, ved at optage lån på finansmarkederne eller hos finansielle aktører med henblik på at videreudlåne midlerne til de berørte medlemsstater for at hjælpe dem med at opretholde niveauet for kvalificerede offentlige investeringer. Samtidig vil der kunne ydes et rentetilskud, som dækker den modtagende medlemsstats renteomkostninger i forbindelse med lånet.

Kommissionens beslutning om at yde støtte inden for rammerne af instrumentet er betinget af, at den berørte medlemsstat opfylder strenge kriterier baseret på overholdelsen af vedtagne afgørelser og henstillinger inden for rammerne for finanspolitisk og makroøkonomisk overvågning. Det understreges, at medlemsstaterne bør føre sunde finanspolitikker og opbygge budgetbuffere i perioder med økonomisk velstand. Kriterierne for at aktivere støtten under instrumentet bygger på to udløsende faktorer relateret til arbejdsløshed. Dette skyldes, at skarpe stigninger i den nationale arbejdsløshed er en vigtig indikator for det store asymmetriske choks indvirkning i en given medlemsstat.

Derudover vil et krav om, at støtten skal gå til investeringer i de politiske målsætninger, der er fastsat i forordningen om fælles bestemmelser, og til at opretholde det gennemsnitlige niveau for offentlige investeringer over de seneste fem år, sikre, at forordningen kan opfylde sit mål, nemlig at sikre, at samhørigheden ikke trues af det store asymmetriske chok.

Forslaget indeholder også formler til automatisk at fastsætte lånets og rentetilskuddets størrelse. Hvad angår lånekomponenten fastsættes beløbet ud fra det maksimale niveau for kvalificerede offentlige investeringer, der kan ydes støtte til, og alvoren af det asymmetriske chok.