P6_TA(2006)0525

Området med frihed, sikkerhed og retfærdighed

Europa-Parlamentets beslutning om de fremskridt, EU har gjort henimod skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed (EU-traktatens artikel 2 og 39)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til EU-traktatens artikel 2, der opstiller det som et mål for Unionen at udvikle sig som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed,

- der henviser til samme traktats artikel 39, der pålægger Europa-Parlamentet at afholde en årlig drøftelse om de gjorte fremskridt på dette område,

- der henviser til Rådets svar på mundtlig forespørgsel (B6-0428/2006) under drøftelserne den 27. september 2006 og til Kommissionens præsentation af sine meddelelser med status over gennemførelsen af Haag-programmet og dettes fremtidsperspektiver,

- der henviser til drøftelserne under det parlamentariske møde den 2. og 3. oktober 2006 tilrettelagt i fællesskab med Finlands parlament,

- der henviser til forretningsordenens artikel 108, stk. 5,

A. der henviser til, at de europæiske borgere i stadig stigende grad kræver at kunne nyde godt af mere frihed, sikkerhed og retfærdighed i Unionen i en verden, der bliver mere og mere globaliseret og udsat for kriser og vedvarende spændinger, økonomisk ulighed og stadig stigende migrationsstrømme, ideologiske og kulturelle konfrontationer, der berører et stigende antal personer, og for terrortrusler af ukendt omfang,

B. der henviser til, at EU her syv år efter konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tampere den 15. og 16. oktober 1999 stadig ikke har nogen sammenhængende indvandringspolitik og især mangler en politik for lovlig indvandring,

C. der tager til efterretning, at disse eksterne pressionsfaktorer

- ikke kunne tages i betragtning i 1999 af Det Europæiske Råd ved vedtagelsen af det første Tampere- program, og at der blev taget hensyn til dem i utilstrækkelig grad ved opstillingen af Haagprogrammet i november 2004,

- allerede er umulige at kontrollere på medlemsstatsplan, og at Unionen får vanskeligt ved selv at kontrollere dem, hvis den ikke giver sig selv midler, der står i forhold til dens ambitioner, og den ikke fremstår som en troværdig samtalepartner for politikken i forbindelse med området med frihed, sikkerhed og retfærdighed over for internationale organisationer som FN [1] eller, på regionalt plan, Den Afrikanske Union for migrations- og udviklingspolitikken eller, på det europæiske kontinent, uden mere struktureret samarbejde med Europarådet og dets organer med ansvar for at fremme retsstaten og beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder [2],

D. der minder om, at i mangel af et sammenhængende regelværk og på grund af forskellige holdninger hos medlemsstaterne kan EU ikke på området frihed, sikkerhed og retfærdighed for alvor påvirke tredjelandes standpunkter, herunder sine allierede som USA, og at dette kan påvirke EU's troværdighed og dertil tvinge EU til at underordne sig disse landes politiske initiativ og strategi,

E. der henviser til, at denne strategiske svaghed på EU-plan ikke kun skyldes, at disse politikker først for nylig er blevet overført til EU-plan, (selv om de første forsøg på at skabe et europæisk retsområde allerede blev gjort i 1975 efter en første attentatbølge på kontinentet), men især, at overførslen skete under Maastricht- og Amsterdam-traktaten med mange forbehold fra medlemsstaternes side, og at overgangen til den almindelige lovgivningsordning, allerede planlagt i 1993, kun fandt sted med små skridt i 1999, 2001, 2004 og endelig i 2005 med den delvise aktivering efter Haag-programmet af "passerellen" i henhold til EF-traktatens artikel 67,

F. der minder om, at den aktuelle situation for politikkerne under den tredje søjle stadig i dag er særdeles uholdbar i forhold til EU's respekt for de principper, som det erklærer, at det er grundlagt på (EU-traktatens artikel 6), som følge af de stadig flere retsgrundlag for samme politiske mål, de stadig flere konflikter og retssager for at afgrænse rækkevidden af institutionernes kompetence, enstemmighedsreglen og særlig mangelen på en egentlig demokratisk kontrol og domstolskontrol,

G. der advarer mod de risici, der er forbundet med uden for de europæiske traktater at behandle emner, der allerede er genstand for forslag fra de europæiske institutioner; ønsker at indgå i en åben drøftelse, der er baseret på loyalt samarbejde mellem de europæiske institutioner indbyrdes og i forholdet til de nationale parlamenter, om indarbejdelse af Prüm-aftalen, underskrevet den 27. maj 2005, i EF-traktaten, således at Parlamentet kan udøve demokratisk kontrol,

H. der tager til efterretning, at medlemsstaterne som de første var opmærksomme på denne underskudssituation ud fra et demokratisk, domstolsmæssigt, ja selv funktionelt synspunkt, og at de med undertegnelsen af forfatningstraktaten forpligtede sig til at gøre det, der i Maastricht-traktaten kun anerkendtes som en mulighed for Rådet, obligatorisk fra november 2006,

I. der er overbevist om, at aktiveringen af "passerellerne" efter EF-traktatens artikel 67 og EU-traktatens artikel 42 ikke kun er i overensstemmelse med den nuværende konstitutionelle situation, men også forenelig med den fremtidige konstitutionelle situation, og at Rådet derfor også bør iværksætte dem i medfør af artikel 18 i Wienerkonventionen om traktatret, der forpligter parterne til at samarbejde loyalt om at skabe de gunstigste forudsætninger for den fremtidige ratifikation,

J. der er enig i Kommissionens forslag om i løbet af 2007 at aktivere de "passereller", der er omhandlet i EF-traktatens artikel 67 (ved at fjerne begrænsningerne i Domstolens kompetence for sager, der henhører under EF-traktatens afsnit IV) og EU-traktatens artikel 42 som allerede anbefalet til Det Europæiske Råd i dets henstilling af den 14. oktober 2004 [3],

K. der minder om, at iværksættelsen af "passerellen" giver Rådet mulighed for at træffe afgørelse om sine afstemningsbetingelser, og at der i den sammenhæng kunne findes flere muligheder for i visse tilfælde og/eller afgrænsede perioder at bevare enstemmigheden, forudsat at der i alle tilfælde på alle områder, der vedrører de europæiske borgeres rettigheder, bliver tale om fælles beslutningstagning med EP, da dette ikke kan betragtes som mindre afgørende end den mindste medlemsstat,

L. der henviser til, at de "passereller", der er aktiveret på grundlag af de eksisterende traktater, herefter er i overensstemmelse med den ramme, der opstilles i forfatningstraktaten, og ikke må gå ud over det, der er fastsat i denne (f.eks. med hensyn til kvoter i migrationspolitikken),

M. der henviser til, at det også er absolut nødvendigt at definere, i hvilken retning "passerellerne" skal gå, og hvis nye mål ikke kan føjes til de eksisterende traktater, om det ville være mere hensigtsmæssigt de kommende to år at gennemføre en konsolidering/forenkling af Unionens regelværk på området frihed, sikkerhed og retfærdighed, således som det har udviklet sig under medlemsstaternes samarbejde, særlig siden Maastricht-traktaten; der henviser til, at et sådant konsoliderings- og forenklingsarbejde bør søge at fjerne talrige selvmodsigelser og så vidt muligt udbrede de opnåede resultater af det forstærkede samarbejde (jf. Schengen-acquiet),

N. der henviser til, at der ifølge borgere, samarbejdspartnere og Rådet er stærkt brug for en forbedring af det praktiske samarbejde allerede inden for rammerne af de eksisterende traktater, men at der ikke har været den nødvendige enighed, som kunne muliggøre reelle fremskridt på samarbejdsområdet;

O. der henviser til, at de nye medlemsstater, der opfylder Schengen-kriterierne og kan tiltræde systemet, ikke må straffes i urimeligt omfang på grund af væsentlige forsinkelser i gennemførelsen af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II),

P. der henviser til, at det har arbejdet hurtigt og udvist en bemærkelsesværdig kompromissøgende ånd ved at opnå en aftale under førstebehandlingen om de tre lovgivningsmæssige tekster i den pakke, der udgør retsgrundlaget for SIS II,

1. anmoder Kommissionen om i 2007 at forelægge Rådet et forslag til afgørelse om at aktivere EU-traktatens artikel 42 og overføre bestemmelserne om politisamarbejde (herunder EUROPOL) og retligt samarbejde i kriminalsager (herunder EUROJUST) til fællesskabsrammen (EF-traktatens afsnit IV);

2. anmoder Rådet om:

- hurtigst muligt og i overensstemmelse med Europa-Parlamentets udtalelse at vedtage forslaget til afgørelse på grundlag af EF-traktatens artikel 67, stk. 2, med hensyn til fjernelse af begrænsningerne i Domstolens kompetence inden for rammerne af EF-traktatens afsnit IV og i alle henseender udfoldelse af bestræbelser på at fremskynde behandlingen af præjudicielle afgørelser i spørgsmål vedrørende området med frihed, sikkerhed og retfærdighed

- udvidelse af den fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet og kvalificeret flertal i Rådet i alle tilfælde, hvor dette er muligt i henhold til de gældende traktater, f.eks. med hensyn til lovlig indvandring eller integration af tredjelandsstatsborgere, som planlagt i 2004 af det nederlandske rådsformandskab;

3. anmoder Det Europæiske Råd om at opfordre Rådet og Kommissionen til at:

a) indrette den europæiske lovgivning efter den fundamentale nødvendighed af at beskytte de grundlæggende rettigheder i Unionen, og, når det drejer sig om personrettigheder, ikke at begrænse sig alene til grænseoverskridende spørgsmål — i den sammenhæng bør EP kunne trække på ekspertise og støtte fra det kommende Agentur for Grundlæggende Rettigheder,

b) tage skridt til at styrke beskyttelsen af de principper, EU er grundlagt på (EU-traktatens artikel 6), og advarsels- og sanktionsmekanismerne i henhold til EU-traktatens artikel 7 — praksis i de europæiske domstole, konstitutionelle domstole og undersøgelser iværksat af både Europarådet og Europa-Parlamentet viser med al ønskelig tydelighed, at medlemsstaterne og EU-institutionerne til stadighed bør fokusere på overholdelsen af disse principper, og at førstnævnte bør fastsætte offentlige referencekriterier til forbedring af kvaliteten af det retlige samarbejde og politisamarbejdet; i denne sammenhæng bør en aktivering af beredskabsproceduren i henhold til artikel 7, stk. 1, i EU-traktaten indgå i de normale foranstaltninger til gensidig bistand, som er nødvendige for at sikre et højt beskyttelsesniveau for principperne i artikel 6 i EU-traktaten;

c) efterkomme ønsket om en reel forbedring af det praktiske samarbejde ved at styrke og harmonisere de beføjelser, som henhører under Eurojust og dets nationale medlemmer, f.eks. ved at give reel beføjelse til at koordinere undersøgelser og retsforfølgning, og beføjelse til bilæggelse af konkurrencetvister, samt ved at give Europol beføjelse til at organisere og koordinere undersøgelser og operationelle foranstaltninger i samarbejde med medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for rammerne af fælles undersøgelsesteams; hvert år bør nationale parlamenter og Europa-Parlamentet drøfte opnåede fremskridt og problemer i forbindelse med denne form for aktivitet og undersøge, om ændringer af nationale lovgivninger og fællesskabsretten er påkrævet;

d) sikre, at der ikke via fællesskabslovgivningen skabes en kontrolstat, samt at de offentlige myndigheders indblanding i udøvelsen af borgernes friheder begrænses til et minimum og gøres til genstand for periodisk revision med inddragelse af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter;

e) overvinde det nuværende fællesskabsretlige underskud med hensyn til behandling af fortrolige oplysninger, når disse opbevares i EU-institutionerne; følgelig sørge for, at artikel 9 i forordning (EF) nr. 1049/2001 [4] revideres, og at der oprettes et udvalg i EP for kontrol af fortrolig virksomhed;

f) fremme medlemsstaternes gennemførelse af principperne/henstillingerne fra Europarådets generalsekretær i henhold til artikel 52 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder ved hjælp af vedtagelse af henstillinger fra Rådet, for så vidt angår kontrol med efterretningstjenester (jf. især fremtidige henstillinger fra det midlertidige udvalg om CIA's påståede brug af europæiske lande til transport og ulovlig tilbageholdelse af fanger);

4. opfordrer Rådet til snarest at forelægge Parlamentet de retningslinjer, som det er i færd med at udarbejde, for forslaget til rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager; advarer mod risikoen for at berøve dette udkast sin substans og minder om Rådets tilsagn om politisk inddragelse af Parlamentet i forbindelse med vedtagelsen af denne rammeafgørelse;

5. opfordrer de nationale parlamenter til snarest at undersøge de eventuelle følger på nationalt plan af de nye bestemmelser, som Rådet agter at indføre med hensyn til databeskyttelse, gennemførelse af princippet om adgang til og indbyrdes forbindelse mellem databaser, hvori oplysninger til sikkerhedsformål bearbejdes; oplyser allerede nu, at det er rede til at tage højde for resultaterne af en sådan undersøgelse i sine udtalelser til Rådet om disse spørgsmål;

6. opfordrer indtrængende Kommissionen til hvert år at offentliggøre en rapport om aktiviteterne i gruppen af kommissærer med ansvar for grundlæggende rettigheder, for kampen mod diskrimination og lige vilkår opfordrer ligeledes indtrængende Kommissionen til snarest at udarbejde en oversigt over denne gruppes aktiviteter og beslutninger i de seneste 21/2 år;

7. finder det afgørende, at EU-institutionerne ikke søger at erstatte medlemsstaterne, men handler som supplement i forbindelse med så følsomme politikker som grundlæggende rettigheder, indvandring og styrkelse af sikkerheden; finder det i øvrigt nødvendigt, at henlæggelsen af politisamarbejdet og det retlige samarbejde i kriminalsager under Fællesskabet ledsages af en vis indsigelsesret:

a) i forbindelse med medlemsstaternes nuværende initiativret på lovgivningsområdet (Rådet kunne forpligte sig til at anmode Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 208 om at forelægge lovforslag på områder angivet af en fjerdedel af medlemsstaterne), samt

b) for at gøre det muligt for de nationale parlamenter at tage stilling til forslag under behandling på området frihed, sikkerhed og retfærdighed; for øjeblikket har de en frist på seks uger, før Rådet træffer afgørelse om et givet forslag, og Europa-Parlamentet kunne forpligte sig til ikke at nå frem til en aftale med Rådet ved førstebehandlingen inden udløbet af samme frist;

8. minder om, at det er nødvendigt at fastholde en vis sammenhæng i lovgivningskompetencen på EU-plan ved f.eks. at fastsætte, at lovgivning om indvandring ikke skal begrænses alene til ulovlig indvandring, men også omfatte lovlig indvandring;

9. er, for så vidt angår den foreløbige aftale med USA om luftfartsselskabers behandling og overførsel af passagerliste (PNR)-oplysninger til United States Department of Homeland Security [5], dybt bekymret over USA's fortolkningsskrivelse om aftalen, som viser, at de amerikanske myndigheder anvender en fortolkning, der går ud over aftalens indhold, navnlig for så vidt angår aftalens formål, amerikanske agenturers og organers adgang til PNR-dataene og det antal datafelter, der kan konsulteres;

10. opfordrer indtrængende Rådet til uden forsinkelse at vedtage forslaget til rammeafgørelse om visse proceduremæssige rettigheder i straffesager i Den Europæiske Union (KOM(2004)0328), idet der tages hensyn til Europa-Parlamentets holdning af 12. april 2005 [6];

11. gentager, at det er nødvendigt som vedtaget i Tampere i 1999:

- generelt at anvende princippet om gensidig anerkendelse og gøre dette til hovedhjørnestenen i EU-lovgivningen;

- efterfølgende at øge adgangen til retlig prøvelse som fastsat i forslagene vedrørende mægling i civilsager, tvister om mindre krav og betalingsordrer;

- at indføre bestemmelser om, at harmonisering af lovgivningsbestemmelser kun kan finde sted på grundlag af en evaluering af indvirkningen heraf på de grundlæggende rettigheder, og om inddragelse af de nationale parlamenter i forbindelse hermed;

12. bekræfter, at selv ved henlæggelse af den tredje søjle under Fællesskabet og med forbehold af Kommissionens prærogativer er det nødvendigt at bevare medlemsstaternes ret til at bistå og kontrollere hinanden indbyrdes, således som det allerede er tilfældet under Schengen-samarbejdet og ved bekæmpelsen af terrorisme;

13. støtter Kommissionens nylige meddelelse om at indføre et evalueringssystem for politikken på området frihed, sikkerhed og retfærdighed og minder om, at evalueringen bør:

a) optages i en årlig meddelelse til Europa-Parlamentet, for at dette kan drøfte den i overensstemmelse med traktaterne og med inddragelse af de nationale parlamenter,

b) inddrage repræsentanter for civilsamfundet og den akademiske verden mere i evalueringen af politikker og foranstaltninger i forbindelse med området frihed, sikkerhed og retfærdighed;

14. finder endelig, at selv de smukkeste mål vil forblive hensigter, hvis de ikke støttes af tilstrækkelige menneskelige og økonomiske ressourcer:

a) ved på EU-plan at gennemføre princippet om solidaritet og loyalt samarbejde, herunder finansielt samarbejde, mellem medlemsstaterne,

b) ved at tilpasse de europæiske agenturers kompetencer (Europol, Eurojust, Frontex, Olaf, CEPOL osv.), således, at de bliver i stand til at iværksætte de strategiske prioriteringer, medlemsstaterne har opstillet på EU-plan,

c) ved at gøre det muligt at forebygge og imødegå civile krisesituationer af international rækkevidde; gør opmærksom på, at der på dette område nu er en vis ekspertise i Kommissionen og Rådets Generalsekretariat i form af "pooling" af menneskelige, tekniske og økonomiske ressourcer med meget kort frist;

15. opfordrer Kommissionen til at bestræbe sig på at fremskynde gennemførelsen af SIS II, holde Europa-Parlamentet orienteret om de fremskridt, der sker i processen, og forelægge begrundelser for forsinkelser, der allerede er indtruffet, og forsinkelser, som måtte indtræffe fremover;

16. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Det Europæiske Råd, Rådet og Kommissionen samt til medlemsstaternes regeringer og parlamenter.

[1] Særlig Sikkerhedsrådet og dets anti-terrorudvalg, Rådet for Grundlæggende Rettigheder og specialiserede agenturer, der med forskellig kompetence kan påvirke EU's foranstaltninger på området frihed, sikkerhed og retfærdighed.

[2] Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, Europarådets generalsekretær, kommissæren for menneskerettigheder.

[3] EUT C 166 E af 7.7.2005, s. 58.

[4] EFT L 145 af 31.5.2001, s. 43.

[5] EUT L 298 af 27.10.2006, s. 29.

[6] EUT C 33 af 9.2.2006, s. 159.

--------------------------------------------------