Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "2002 - Den fælles fiskeripolitik og fiskeriets situation i Den Europæiske Union"

(2000/C 268/10)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 21. oktober 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "2002 - Den fælles fiskeripolitik og fiskeriets situation i Den Europæiske Union".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Eduardo Chagas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 374. plenarforsamling af 12.-13. juli 2000, mødet den 12. juli, følgende udtalelse med 34 stemmer for, 3 imod og 9 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Trods alle de bestræbelser, der er blevet udfoldet, er fiskerisektoren helt klart i vanskeligheder. År efter år går der arbejdspladser tabt, arbejdsstyrken bliver ældre og ældre, og de problemer, som mange fiskeriafhængige regioner kæmper med, vokser. De globale økonomiske indikatorer bør ajourføres, og der bør derfor tilskyndes til studier over den socioøkonomiske situation i de fiskeriafhængige regioner i de forskellige medlemsstater.

1.2. Inden for den fælles fiskeripolitik har man siden 1973 gradvis søgt at anlægge en mere overordnet og konsekvent strategi. Det har man dog desværre ikke altid haft held med, da fiskeripolitikken - ud over nogle fejlgreb - i mange år har været præget af ineffektivitet på grund af manglende politisk vilje.

1.3. Med starten på det nye årtusinde er der en god anledning til at revidere hele den fælles fiskeripolitiks struktur. Målet bør være at sikre en bæredygtig aktivitet, forsyningsgaranti, opretholdelse af beskæftigelsen og overlevelsesmuligheder for de fiskeriafhængige samfund, hvilket jo i sidste instans er et af målene for den fælles fiskeripolitik. Endvidere må man ikke glemme de mål, der er nedfældet i Rom-traktaten - nemlig indkomstforbedring og harmonisering af de sociale vilkår i opadgående retning.

1.4. ØSU vil foretage en analyse, som ikke blot vedrører de vigtige beslutninger, der skal tages i 2002 i henhold til artikel 6 og 7 i forordning 3760/92, men også ser nærmere på fiskeriets situation i EU, den fælles fiskeripolitiks fremtid, de justeringer, der skal foretages af dens forskellige aspekter og af den strategi, der skal anvendes for at løse de problemer, sektoren står overfor, samt på, hvorledes de nødvendige ændringer kan gennemføres.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Forordning 3760/92(1) fastsætter, at Kommissionen senest den 31. december 2002 skal forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om fiskeriets situation i EU. Endvidere skal Rådet inden den 31. december 2002 beslutte, hvilke tilpasninger der må foretages af ordningen for adgangen for andre medlemsstaters fiskerfartøjer til 6- og 12-sømilegrænsen, adgangen til den beskyttede "Shetlandskasse" og til Nordsøens fiskerizoner for de lande, der har tiltrådt EU efter 1985.

2.2. Hvis Rådet ikke træffer nogen afgørelse inden den 31. december 2002, vil begrænsningen for fri adgang til farvande inden for 6-12-sømilegrænsen falde væk.

2.3. Hvis der ikke træffes nogen afgørelse om de nye medlemsstaters adgang til Shetlandskassen og til Nordsøen, vil adgangen til disse områder forblive uændret.

3. Adgangen til farvandene og til ressourcerne

3.1. 12-sømilegrænsen

3.1.1. I overensstemmelse med de rettigheder og forpligtelser, der er nedfældet i traktaterne om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, er lige adgang til fiskeriressourcerne i farvande under medlemsstaternes højhedsområde eller jurisdiktion et af grundprincipperne i den fælles fiskeripolitik.

3.1.2. De EU-bestemmelser, som begrænser en sådan adgang, er en undtagelse fra princippet om fri adgang til ressourcerne, som er afledt af det generelle princip om lige behandling og forbud mod forskelsbehandling. Disse foranstaltninger er berettigede, fordi de eksisterende ressourcer er knappe, og fordi det er nødvendigt at fremme deres genopbygning eller i det mindste forhindre, at de uddør.

3.1.3. Lovgivningen vedrørende den fælles fiskeripolitik er resultatet af langvarige og vanskelige diplomatiske forhandlinger i forbindelse med EU's forskellige udvidelser. Ændringer af denne lovgivning er nødvendiggjort af den økonomiske og politiske udvikling og af justeringer i den internationale fiskeriordning.

3.1.4. Den oprindelige idé om - som en undtagelsesordning(2) - at forbeholde 12-sømilegrænsen for lokalt fiskeri og kystfiskeri endte med at blive medtaget i den politik for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne, der indførtes ved en EU-forordning, som gav spørgsmålet topprioritet.

3.1.5. Undtagelsen fra fri adgang til kystfarvande blev indført i 1972(3) og er siden blevet fornyet med bred opbakning fra både medlemsstaterne og fiskerisektoren selv.

3.1.6. I den nuværende situation rejser muligheden for at tillade adgang til farvande inden for 12-sømilegrænsen store juridiske problemer og er et yderst følsomt anliggende med meget alvorlige økonomiske konsekvenser for mange regioner.

3.1.7. Adgangen har hidtil været begrænset, fordi det er nødvendigt at beskytte de traditionelle fiskeriaktiviteter i kystsamfund, hvis ret til ressourcerne i deres områder dermed også er blevet anerkendt. Det har i øvrigt siden 1964 været fastsat i international ret(4), at adgangen til kystfarvandene er forbeholdt de tilgrænsende kystsamfund.

3.1.8. Anvendelsen af princippet om lige adgang fra 2002 ville skabe alvorlige forstyrrelser og få uforudsigelige konsekvenser ikke blot politisk, men også økonomisk og socialt.

3.1.9. Vedtagelsen af en sådan foranstaltning ville bringe alvorlige forstyrrelser i den økonomiske og sociale struktur i visse samfund i de regioner, som er mest afhængige af fiskeri. Den ville få omfattende konsekvenser for ressourcernes tilstand, som allerede i sig selv er temmelig svækket, idet nogle medlemsstaters flåder uvægerligt ville lægge deres fiskeriindsats drastisk om til visse mere indbringende fiskebanker.

3.1.10. Der er i dag fuld enighed om, at den fælles fiskeripolitiks målsætninger skal nås ved ressourcebevarelse, hvor man forsøger at skabe ligevægt mellem disse ressourcer og fangstmetoderne.

3.1.11. Fremover må den fælles fiskeripolitik tage endnu større hensyn til fiskerierhvervets særlige karakter, dens sociale struktur og den særlige relation både til den region, hvor den udøves, og til erhvervsstrukturen. Fiskeriregionerne og de lokale arbejdsmarkedsparter bør i højere grad inddrages i de EU-beslutninger, der vedrører dem.

3.1.12. Potentielle investorer og selve sektoren som helhed har brug for forudgående kendskab til den retlige ramme og kriterierne for sektorens udvikling. Den fælles fiskeripolitik må derfor fokusere på langsigtede udviklingsstrategier og en mere global og integreret indfaldsvinkel for at sikre den socioøkonomiske stabilitet i sektoren.

3.1.13. Foranstaltninger, som begrænser adgangen til kystområder og deres ressourcer, enten af politiske eller bevarelsesmæssige grunde, har hidtil i realiteten været en midlertidig undtagelse fra princippet om lige adgang. Der må findes en overordnet løsning af disse problemer.

3.1.14. I lyset af den nuværende situation i EU's fiskerisektor og de risici, som ville rejse sig for sektoren, hvis begrænsningerne for adgang til farvande inden for 12-sømilegrænsen blev ophævet, tilrådes det at opretholde den nuværende undtagelsesordning i lang tid fremover.

3.1.15. De fjernest liggende ø-regioner slås allerede med alvorlige problemer som følge af deres geografiske beliggenhed. For at bevare de traditionelle fiskeriaktiviteter, der udøves i fiskerisamfundene i disse regioner, og tage hensyn til det forhold, at de fleste ressourcer under tiden findes uden for 12-sømilegrænsen, anbefales det at undersøge muligheden for at udvide den afgrænsede zone eller iværksætte andre foranstaltninger med dette sigte, således at de pågældende samfund kan udøve deres aktiviteter fuldt ud. Ellers vil målet om at gavne den lokale befolkning nemlig ikke vil blive nået.

3.2. Relativ stabilitet

3.2.1. Princippet om relativ stabilitet er nedfældet i artikel 4 i forordning 170/83. Dets formål er at sikre en afbalanceret udnyttelse af fiskeressourcerne og samtidig bidrage til at skabe stabilitet i fiskeriaktiviteterne, navnlig i regioner, hvor befolkningen er særligt afhængig af fiskeri og den dertil hørende industri.

3.2.2. Med henblik på at sikre et relativt stabilt fiskeri i de enkelte medlemslande blev det fundet nødvendigt at indføre en fangstkontingentordning (TAC), som skal fordeles mellem medlemslandene (kvoter).

3.2.3. Den indirekte begrænsning af fiskeriindsatsen gennem TAC'er og kvoter afhænger meget af, i hvilket omfang systemet overholdes. Dette kræver en effektiv kontrol, hvilket der langt fra er i dag.

3.2.4. Der er bred accept af dette princip, fordi det er kædet snævert sammen med en afbalanceret forvaltning af fiskeriressourcerne og stabiliteten i fiskeriaktiviteterne samt med de særlige behov, der er i stærkt fiskeriafhængige regioner.

3.2.5. Der er også generel opbakning om princippet om relativ stabilitet, som sikrer den enkelte medlemsstat en fast andel af fangsterne, med forbehold af bestandenes biologiske tilstand.

3.2.6. Der stilles ikke spørgsmålstegn ved opretholdelsen af dette princip, men fremgangsmåden for dets anvendelse bør tages op til overvejelse i samråd med hele sektoren. Udvekslingen af kvoter mellem medlemsstaterne, som har fundet sted i årevis, og den manglende udnyttelse af visse kvoter tilsiger, at metoden tilpasses til nye realiteter for at blive mere retfærdig og effektiv.

3.3. Shetlandskassen

3.3.1. Institutionaliseringen af tekniske forvaltningsforanstaltninger for at beskytte ressourcerne, enten ved oprettelse af lukkede områder ("kasser"), sæsonbestemt fiskeri eller lignende foranstaltninger er en rigtig strategi. Erfaringen har vist, at sådanne foranstaltninger er vigtige for at forebygge over- og nedfiskning.

3.3.2. Skal sådanne foranstaltninger imidlertid være troværdige, må de ledsages af videnskabelige udtalelser som viser, at de er biologisk nødvendige.

3.3.3. Under disse omstændigheder er det vigtigt, at de er tidsmæssigt begrænsede, dvs. at de kun gælder for en bestemt periode.

3.3.4. I henseende til Shetlandskassen er begrænsningerne kontroversielle, fordi der ikke er noget helt klart belæg for, at de er nødvendige af biologiske grunde.

3.3.5. Når der skal træffes beslutning om at bevare eller afskaffe Shetlandskassen, vil der være en passende lejlighed til at foretage en videnskabelig vurdering af de resultater, der er opnået med denne foranstaltning, og af dens biologiske værdi fremover.

3.4. Adgang til Nordsøen

3.4.1. I henhold til tiltrædelsesaftalerne har fartøjer fra Finland, Portugal, Spanien og Sverige ikke adgang til fiskebanker i Nordsøen før den 31. december 2002.

3.4.2. Som følge af tiltrædelsesaftalerne er situationen i hvert enkelt af disse medlemslande set individuelt i forhold til EU meget forskellig, ligesom der vil komme til at stå forskellige interesser på spil fra 2002.

3.4.3. Eftersom adgangen til størstedelen af Nordsøens ressourcer allerede er klart reguleret, forekommer det temmelig ulogisk at opretholde denne begrænsning i adgangen, forudsat at dens indvirkning på ressourcerne kontrolleres.

4. Slutkonklusioner

4.1. Forpligtelsen til at udarbejde en rapport om fiskeriets situation i EU lader til at have fået Kommissionen til at tage flere spørgsmål op, end den skal i henhold til forordning 3760/92.

4.2. Dette initiativ må hilses velkommen, da det er udtryk for en politisk vilje til at kulegrave problemerne, skitsere perspektiverne og foreslå foranstaltninger, der kan danne grundlag for en fremadrettet fælles fiskeripolitik.

4.3. ØSU håber, at dette vil blive resultatet, og vil gerne bidrage til debatten om den fælles fiskeripolitiks fremtidige udvikling og rammerne for en ny fiskeripolitik i det nye årtusinde.

4.4. De emner, der tages op i denne udtalelse, griber kraftigt ind i hinanden og leder alle til nye spørgsmål, idéer og forslag til nye indfaldsvinkler. Det er vigtigt med en yderligere debat herom, men en grundig gennemgang er desværre ikke mulig i nærværende udtalelse.

4.5. Mange vigtige aspekter af den fælles fiskeripolitik - ressourcebevarelse og -forvaltning, forskningspolitik, TAC'er og kvoter, strukturpolitik, flerårige udviklingsprogrammer, kontrol, socialpolitik, de fælles markedsordninger, produktsikkerhed osv. - hænger snævert sammen med de spørgsmål, der rejses i denne udtalelse, og er af stor aktuel interesse, men kan først blive drøftet, når der byder sig en bedre lejlighed.

4.6. Behovet for en mere effektiv fælles fiskeripolitik og sektorens videre udvikling inden for et stadig voksende marked taler for en ny strategi. Den rolle, som sektorens forskellige aktører spiller, skal således tages op til fornyet overvejelse, ansvaret skal fordeles på alle relevante aktører, lovgivningen skal forenkles og gøres mere gennemsigtig, og de forslåede foranstaltninger skal nøje håndhæves.

Bruxelles, den 12. juli 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Artikel 6 og 7 - EFT L 389 af 21.12.1992.

(2) Forordning 170/83 - EFT L 24 af 27.1.1983.

(3) Udvidet til 12 sømil ved forordning 170/83 (EFT L 24 af 27.1.1983).

(4) London-konventionen.