Meddelelse om indledning af en undersøgelsesprocedure vedrørende en handelshindring i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 3286/94, bestående i subsidier ydet af USA til produktion af oliefrø

(2003/C 58/03)

Den 10. januar 2003 modtog Kommissionen en klage i henhold til artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 3286/94(1) (i det følgende benævnt "forordningen").

1. Klagende part

Klagen blev indgivet af European Oilseed Alliance (EOA). EOA er en erhvervsorganisation, der består af nationale sammenslutninger fra Tyskland, Det Forenede Kongerige, Spanien, Frankrig og Sverige. Medlemmerne af disse nationale sammenslutninger omfatter i alle tilfælde producenter af oliefrø samt i nogle tilfælde andre professioner i sektoren (f.eks. virksomheder, der oplagrer, forarbejder og bruger korn). EOA's medlemsorganisationer tegner sig for 86 % af EU's produktion af oliefrø.

EOA er en sammenslutning, der optræder på vegne af en erhvervsgren i Fællesskabet (produktion af oliefrø), jf. artikel 2, stk. 5, og artikel 3, stk. 1, i forordningen.

2. Vare

Klagen vedrører subsidier, der ydes til produktionen af oliefrø i USA. Oliefrø er fællesbetegnelsen for en gruppe planter, der dyrkes for både olie og proteiner. Vigtige oliefrø på verdensplan er sojabønner, rapsfrø og solsikkefrø. Oliefrø af mindre betydning omfatter bl.a. hørfrø, saflorfrø og sesamfrø. Oliefrø henhører under følgende koder i den kombinerede nomenklatur: 1201, 1204, 1205, 1206 og 1207.

3. Klagens indhold

Klagen vedrører en handelshindring, der angiveligt forårsages af USA, fordi der ydes subsidier til produktion af oliefrø.

De anfægtede amerikanske subsidier er "loan rate"- og markedsføringslånsubsidier; direkte udbetalinger og modcykliske udbetalinger. Disse betalinger finder sted i henhold til den amerikanske lov fra 2002 om fødevaresikkerhed og investeringer i landdistrikter (Food Security and Rural Investment Act - FSRIA).

I henhold til "loan rate"-systemet kan producenter optage lån "uden regres", der udbydes af regeringen. Sikkerhedsstillelsen for disse lån er oliefrøafgrøderne, der vurderes til en værdi fastsat af regeringen. Hvis landmanden kan sælge oliefrøene til en pris, der er højere end den pågældende "loan rate", tilbagebetaler han lånet. Kan han ikke dette, mister han afgrøderne, men skal ikke tilbagebetale lånet. Systemet fungerer således som en prisgaranti på den af regeringen fastsatte "loan rate". Disse "loan rates" hævdes at være lavere end kommercielle "loan rates". Da markedspriserne har ligget under "loan rate", har følgende foranstaltninger imidlertid været anvendt.

Under ordningen med markedsføringslån anvendes der et system med markedsføringslånsfordele for at undgå, at der opbygges offentlige lagre. Når en landmand har optaget et lån, kan han i henhold til denne ordning simpelt hen tilbagebetale lånet til den gældende markedspris for oliefrø (når denne er under "loan rate"). Han modtager derfor en støtte i form af forskellen mellem afgrødernes markedspris og den af regeringen fastsatte "loan rate". Han kan frit sælge afgrøderne på markedet.

Hvis markedsprisen på oliefrø er under "loan rate", kan landmanden desuden for at forenkle procedurerne simpelthen ansøge om en støtte (kompensationsbetaling, eller "loan deficiency payment") af samme værdi som forskellen mellem den gældende markedspris og "loan rate".

Disse mekanismer er til rådighed for en række landbrugsråvarer, herunder oliefrø. Satserne er forskellige for forskellige råvarer. Betalingerne er naturligvis specifikke for hver råvare.

Det hævdes i klagen, at der ikke er fastsat nogen grænse for størrelsen af de subsidier, der er til rådighed i henhold til disse ordninger.

Der foretages direkte udbetalinger til traditionelle dyrkningsområder for et specifikt udvalg af forskellige afgrøder, herunder oliefrø. I praksis er der frihed til at plante en vifte af afgrøder på de omfattede arealer, selv om visse produkter er udelukkede (f.eks. frugt og grøntsager), og jorden skal bevares som landbrugsjord. Dyrkningsområderne kan ajourføres, så de dækker en referenceperiode (1998-2001).

I forbindelse med de traditionelle dyrkningsområder anvendes også modcykliske betalinger for forskellige afgrøder. Hvis verdensmarkedsprisen på en bestemt afgrøde falder under et bestemt niveau, sker der en udbetaling. Igen er dette ikke afhængigt af, om den pågældende afgrøde rent faktisk plantes i dyrkningsområdet, selv om dyrkning af visse produkter er udelukket (f.eks. frugt og grøntsager), og jorden skal bevares som landbrugsjord.

I klagen nævnes også subsidier udbetalt i henhold til den tidligere amerikanske Federal Improvement and Reform Act fra 1996 ("FAIR-loven"), der nu er erstattet af FSRIA-subsidierne. "Loan rate"- og markedsføringslånesubsidier blev ydet på tilsvarende måde som under FSRIA.

Der blev også foretaget direkte udbetalinger, der benævnes "fleksibilitetsstøtte" eller "AMTA-betalinger" samt "nødstøtte" (udbetalt i 1999, 2000 og 2001), på grundlag af traditionelle dyrkningsområder. Disse referenceområder omfattede både referenceområder for oliefrø og referenceområder for visse andre afgrøder.

Udgifterne til oliefrø i henhold til disse foranstaltninger hævdes at have udgjort 1,2 mia. USD i 1998, 2,5 mia. USD i 1999, 2,8 mia. USD i 2000 og 3,5 mia. USD i 2001.

4. Påstand om handelshindringer

Klageren hævder, at USA's ovennævnte handelsforanstaltninger:

- udgør subsidier som defineret i artikel 1 i aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger ("ASU"), og at disse subsidier er specifikke i henhold til aftalens artikel 2

- ikke er fritaget for en ret til indgreb i henhold til artikel 5 og 6 i ASU i medfør af artikel 13 i aftalen om landbrug, da foranstaltningerne yder støtte til den specifikke råvare - oliefrø - ud over den støtte, der blev besluttet i markedsføringsåret 1992, og som hævdes at være praktisk talt nul

- har haft skadelige virkninger for Fællesskabets interesser som omhandlet i artikel 5 i ASU, idet den har forvoldt alvorlig skade til dets interesser som navnlig beskrevet i artikel 6, stk. 3, litra c), i ASU, da virkningen af subsidierne er et væsentligt pristryk på verdensmarkedet og derfor på fællesskabsmarkedet, da Fællesskabets told på oliefrø er lav eller nul, delvis baseret på en økonometrisk model og

- derved giver anledning til, at Fællesskabet har ret til at gribe ind i henhold til artikel 7 i ASU.

Klageren har fremlagt tilstrækkelige beviser for, at de anfægtede foranstaltninger er uforenelige med USA's forpligtelser i henhold til WTO-overenskomsten, særlig med artikel 5 og 6 i ASU, og at de derfor udgør en handelshindring i henhold til artikel 2, stk. 1, i aftalen om tekniske handelshindringer, hvorfor det er berettiget at indlede en undersøgelsesprocedure.

5. Påstand om skade

Klageren hævder at have lidt skade, jf. artikel 2, stk. 3, i forordningen.

Navnlig hævdes det i klagen, at forekomsten af alvorlig skade for Fællesskabet i henhold til artikel 6, stk. 3, litra c), i ASU som følge af et betydeligt pristryk på verdensmarkedet og derfor fællesskabsmarkedet i sig selv er tilstrækkeligt bevis for skade.

Ud over påstanden om pristryk hævdes det også i klagen, at importmængden er steget i forhold til produktionen i Fællesskabet, og at der har været faldende indtægter for fællesskabsproducenterne af oliefrø. Denne analyse er til dels baseret på en økonometrisk model.

Fællesskabets produktion af oliefrø, der i perioden 1999-2002 i gennemsnit udgjorde 14 mio. tons, har en værdi af over 3 mia. EUR i aktuelle priser. Et betydeligt pristryk kan derfor betyde væsentlig skade for producenterne i Fællesskabet.

Klageren har fremlagt tilstrækkeligt bevis for skade som defineret i artikel 2, stk. 3, i forordningen til at berettige, at der indledes en undersøgelsesprocedure.

6. Fællesskabets interesser

Fællesskabet har en systemisk interesse i anvendelsen af WTO's regler i landbrugssektoren. Forhandlingerne om sådanne regler var et centralt element i den vellykkede afslutning af Uruguay-runden. Støtte til oliefrø var i sig selv et centralt element, der blev dækket i forhandlingerne om aftalen om landbrug.

Der føres yderligere forhandlinger i WTO i forbindelse med Doha-udviklingsdagsordenen. Landbruget er igen et element i disse forhandlinger.

Under disse omstændigheder anses det for at være i Fællesskabets interesse at indlede en undersøgelsesprocedure.

7. Procedure

Kommissionen har efter konsultation i det rådgivende udvalg, der er nedsat ved forordningen, fastslået, at der foreligger tilstrækkelige beviser til at berettige iværksættelsen af en undersøgelsesprocedure med henblik på at fastlægge de retlige og faktuelle spørgsmål, og at dette er i Fællesskabets interesse, og har indledt en undersøgelse i henhold til artikel 8 i forordningen.

Interesserede parter kan give sig til kende og fremføre deres synspunkter skriftligt, navnlig ved at behandle de spørgsmål, der er rejst af klageren, og ved at fremlægge dokumentation herfor.

Kommissionen vil endvidere høre parter, der skriftligt anmoder om at blive hørt i forbindelse med fremlæggelsen af deres synspunkter, forudsat at de direkte berøres af resultaterne af proceduren.

Denne meddelelse offentliggøres i overensstemmelse med artikel 8, stk. 1, litra a), i forordningen.

8. Frist

Oplysninger om sagen og anmodninger om at blive hørt indgives skriftligt til følgende adresse: Europa-Kommissionen Generaldirektoratet for Handel Hr. Ignacio Garcia Bercero, GD for Handel D/3 CHAR 9/74 B - 1049 Bruxelles Fax (32-2) 299 32 64.

Sådanne oplysninger og anmodninger om at blive hørt skal være Kommissionen i hænde senest 30 dage efter offentliggørelsen af denne meddelelse.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 3286/94 af 22. december 1994 om fastsættelse af fællesskabsprocedurer på området for den fælles handelspolitik med henblik på at sikre udøvelsen af Fællesskabets rettigheder i henhold til internationale handelsregler, navnlig regler fastlagt i Verdenshandelsorganisationens regi (EFT L 349 af 31.12.1994, s. 71), senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 356/95 (EFT L 41 af 23.2.1995, s. 3).