ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM ( 83) 047 
 
 
 
Vol. 19 83/0017 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the openi ng to the public of the historical archives of the European Econom ic 
Community and the European Atomic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), this f ile is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation.  
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februar 198 3 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen 
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983, 
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003 
(ABI. L 243 vom 27 .9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit 
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5 
der genannten Verordnung freigegeben.  
 
KOMMISSIONEN  FOR DE EUROP ÆISKE  FÆELLESSKABER 
KOM(83)  47 endelig  udg. 
Bruxelles,  den 4.  februar  1983 
BERETNING  FRA KOMMISSIONEN TIL RÄDET 
afgiftsfritagelse  for privatpersoner 
(Situationen  den 1.  oktober  1982) 
KOM(83)  47 endelig  udg. 

KOMMISSIONMS  RAPPORT 
OM AFGIPTSPRITAGELSE  FOR PRIVATPERSONER 
Indholdsfortegnelse 
Side 
Indledning  1 
Del I - Afgiftsfritagelse  for rejsende  2 
Kapitel I - Baggrund  2 
Kapitel II - Det  nuvarende  udviklingstrin  3 
- vaerdigraenser for  afgiftsfritagelse 
- kvantitative  graenser for  afgiftsfritagelse  8 
- afgiftslettelser  ved udfarsel  10 
- arlig tilpasning  af modvaerdien  i national valuta  af det 
i ECU udtrykte  afgiftsfrie  beleb H 
Kapitel III - Erfaringer  og problemer  samt muligheder  for 
forbedring  af den  faelles ordning  12 
- de afgiftsfrie  belabs  realvaerdi 
- afgiftsfritagelse  i rejsetrafikken  mellem Fallesskabet 
og tredjelande 
- kvantitative  graenser for  afgiftsfritagelse 
- ordning for  afgiftslettelser 
- forretninger,  der saelger afgiftsfrie  varer 13 
20 
25 
28 
29 
Del II  — Varer i smaforsendelser  uden erhvervsmasssig karakter 
- baggrund 
- det nuvasrende  udviklingstrin 
- udbygning  af ordningen 33 
33 
35 
Del III - Toldprocedurer for privatpersoner 38 
Del IV - Oversigt over hovedkonklusionerne 41 * 

- 1 -
RAPPORT OM AFGIFTSFRITAGELSE  FOR PRIVATPERSONER 
INDLEDNING 
1. Kommissionen  har altid tillagt  afgiftsfritagelser  for privatpersoner 
inden for Fællesskabet  stor betydning.  I de senere år har den  således ud­
foldet ihærdige bestræbelser for  at få indført fælles  ordninger  på dette 
område, ligesom den i sit program for  1982 har  lagt størst vægt  på, at 
ordningen  for afgiftsfritagelse  inden for Fællesskabet udbygges. Europa-
Parlamentet  har ligeledes  vist stor interesse  for udbygningen  af den fælles 
ordning for afgiftsfritagelse,  og Kommissionen  har påtaget sig  at forelægge 
Parlamentet  denne generelle rapport  om, hvorledes  den fælles ordning  for 
afgiftsfritagelse  for privatpersoner fungerer.  Ud over at forelægge  rap­
porten for Europa-Parlamentet  vil Kommissionen også sende  den til Rådet 
og Det økonomiske  og sociale  Udvalg. 
Rapporten  tager sigte på: 
a) at beskrive  den gældende  ordning; 
b) at belyse de områder,  der ikke er tilstrækkeligt udbygget,  og de områ-
. der, der giver anledning  til problemer; 
c) at undersøge,  hvorledes ordningen  kan forbedres. 
2. Det er  Kommissionens  oprigtige  håb, at  denne rapport vil  danne grundlag 
for en frugtbar udveksling  af synspunkter  om de pågældende spørgsmål mellem 
Fællesskabets  institut  ioner, medlemsstaterne  og andre berørte  parter,  så­
ledes at der kan  foretages  en yderligere  udbygning  af den fælles ordning 
for afgiftsfritagelse  i overensstemmelse  med Kommissionens målsætninger. 
3· Rapporten omhandler  afgiftsfritagelse  for rejsende inden  for Fællesskabet 
og fra tredjelande  samt afgiftsfritagelse  ved indførsel  af varer i småfor— 
sendelser  inden for Fællesskabet  og fra tredjelande.  Størstedelen  af 
rappe..·:'i,-,..udrører  afgiftsfritagelse  for rejsende.  Sidst i rapporten gives 
en sammenfattende  oversigt  over hovedkonklusionerne. 

- 2 -
DEL I - AFGIFTSFRITAGELSE FOR  REJSMDE  
KAPITEL I -  BAGGRUND 
4. Der anvendes i  ajeblikket  en falles ordning  for afgiftsfritagelse  for 
rejsende.  De fallesskabsinstrumenter,  der gslder pä dette omräde, er Rädets 
direktiver  om harmonisering  af love eller administrative  bestemmelser ved-
rarende  fritagelse  for omsatningsafgifter  og punktafgifter  ved indforsel 
i den internationale  rejsetrafik 1 Kommissionen har  offentliggjort  en 
sammenfattende udgave af  disse direktiver 2 Direktiverne  er blevet supple-
ret ved Rädets  direktiv  81/933/E0F  om forh0Jelse  af afgiftsfritagelsen  ved 
indfarsel  fra tredjelande 3) og senest ved Rädets  direktiv  82/ /E0F om for-
hejelse af afgiftsfritagelsen  ved indfarsel  inden for Fallesskabet  fra 1. 
januar 1983' 
5. Blandt de forhold,  der oprindeligt  i 1968/69  dannede baggrund for  forslaget 
om og draftelserne  af den  falles ordning  for afgiftsfritagelse  for rejsende, 
kan navnes, at  toldunionen praktisk  talt blev anset  for gennemfort, at man 
med forventning  imedesä  afskaffelse  af de afgiftsmassige handelshindringer, 
og at man  betragtede  den 0konomiske  og monetäre  union som en  reel fremtids-
mulighed.  Gennemforeisen af en  falles ordning  for afgiftsfritagelse  for 
rejsende blev betragtet  som en  delvis afskaffelse  af de afgiftsmassige 
handelshindringer. 
Dens hovedmäl var af  politisk  art. Oprettelsen  af en ensartet ordning  for 
afgiftsfritagelse  fik stor betydning  for Fallesskabets almindelige  borgere, 
idet de, hver gang de var pä  rejse, blev  opmarksomme  pä Fallesskabets eksis-
tens. Fallesskabet gennemf0rte  en ensartet behandling  af rejsende,  der ankom 
fra tredjelande,  og understregede  herved sin identitet.  For at nä  frem til 
hovedmälet for den  falles ordning skulle  der for de  rejsende  skabes samme 
betingelsef  som pä et  indenlandsk  marked, säledes at  dobbelt  afgiftsbelast-
ning og ikke-afgiftsbelastning  kunne undgäs. 
6. Udbygningen af den  falles ordning  for afgiftsfritagelse  er generelt  foregäet 
langsommere og har  varet mindre omfattende end  oprindelig planlagt.  Dette 
skyldes  til en vis  grad, at der er  sket en generei  opbremsning af  udviklingen 
1) Direktiv  nr. 69/169/E0F  (EFT nr. L 133 af  4.6.1969),  direktiv  72/23O/E0F 
EFT nr. L 139 af  17.6.1972),  direktiv  77/8OO/E0F  (EFT nr. L 336 af  27.i2.i977 ), 
direktiv  78/1O32/E0F og  78/1O33/E0F  (EFT nr. L 366 af  28.12.1978). 
2) Afgiftsfritagelse  for varer, der indfares  af privatpersoner  (1979)« 
3) EFT nr. L 338 af  25.il.i98l , s. 24. 
4) EFT nr. L 206 af 14.7.1982, s. 35. 4) 

Det forhold,  at der ikke er sket fremskridt, skyldes  tillige,  at medlems­
staterne  har været  tilbageholdende  med at  afklare  det generelle  problem 
vedrørende  ikke-afgiftsbeslastning,  d.v.s. det problem, at  varer sælges 
afgiftsfrit  i en medlemsstat og indføres  afgiftsfrit  i en anden og således 
afgiftsfrit  indgår i Fællesskabets  interne forbrug. 
KAPITEL II - DET NUVÆRENDE  UDVIKLINGSTRIN 
7· I det følgende  gives en kortfattet  beskrivelse  af hovedaspekterne i 
Fællesskabets nuværende  ordning  for afgiftsfritagelse  for rejsende  samt 
en redegørelse  for, hvorledes  den anvendes i medlemsstaterne. 
De værdimæssige og  kvantitative  begrænsninger, der for øjeblikket anvendes 
i forbindelse  med denne ordning,  kan bedst sammenfattes i  tabelform. 
Tabel I - maksimale  afgiftsfrie  beløb 
^gældende pr. 1.  januar  1982) 
Generel  afgiftsfri­
tagelse for rejsende inden for Fællesskabet 180 ECU (2) Generel  afgiftsfri­
tagelse for rejsende 
fra tredjelande 45 ECU 
Reduceret  afgiftsfrita­
gelse for rejsende  under 
15 år (fakultativt) inden for Fællesskabet 50 ECU (2) Reduceret  afgiftsfrita­
gelse for rejsende  under 
15 år (fakultativt) fra tredjelande 23 ECU 
1) Indtil den 31·  december  I98I kunne Danmark  fra afgiftsfritagelsen 
undtage varer, som en rejsende  havde indført, såfremt  varernes  enheds­
værdi oversteg  135 ECU  (1.050 dkr.).  Irland kan ligeledes  indtil den 
31. december  1983 undtage  varer, hvis  enhedsværdi  overstiger  77 ECU 
(52 IRL). 
2) 210 ECU fra 1.  januar  1983 for  samtlige  medlemsstater undtagen  Danmark, 
der fortnat  kan anvende beløbet på 180 ECU  indtil den 31.  december  1983· 
Dan reducerede  afgiftsfritagelse  skal forhøjes  til  60 ECU. 

- 4 -
8. Siden den fælles  ordning  for afgiftsfritagelse  for rejsende  blev indført, 
har den generelle  afgiftsfritagelse  ved indførsel  inden for Fællesskabet 
udviklet  sig på følgende måde« fra  75 RE (regningsenheder)  i 1969  til  125 
RE pr.  1. juli  1972 og  til  180 ERE  (ECU) pr.  1. januar  1979· Den vil blive 
yderligere  forhøjet  til  210 ECU pr.  1. januar  1983· Den generelle  afgifts­
fritagelse  ved indførsel fra  tredjelande,  der siden  1969 havde været  på 
25 RE, blev forhøjet  til  40 ERE (ECU) pr.  1. januar  1979 og  til 45 ECU pr. 
1. januar  1982. 
Tabel II - De af medlemsstaterne anvendte værdigrænser for  afgiftsfritagelse 
(gældende pr. 1. januar 1982) 
Medlemsstat Generel  afgiftsfritagelse Reduceret  afgiftsfritagelse  (evt) 
I trafikken  mellem I trafikken  mellem 
medlemsstaterne tredjelande me dlemsstaterne tredjelande 
Belgien BF 7.200 BF 1.800 BF 2.000 BF 900 
Danmark Dkr.  1.400 Dkr.  350 - -
Tyskland DM 46O DM 115 - -
Grækenland Dr. 11.000 Dr. 2.850 Dr. 3.100 Dr. 1.450 
Frankrig FF 1.030 FF 270 FF 290 FF 135 
Irland Irl. 120 Irl 31 Irl. 34 Irl. 16 
Italien (Lit 217.375) (Lit 63.265) (Lit 63.265) (Lit 29.102) 
Luxembourg LF 7.200 LF 1.800 LF 2.000 LF 900 
Nederlandene HFL 500 HFL 125 - -
Det forenede UKL 120 UKL 28 
Kongerige UKL 28 
Tallene i parentes,  som ikke er afrundede, er beregnet af Kommissionens  tjeneste­
grene, da der ikke foreligger  officielle  tal. 
Bemærkninger; 
1. Benelux-landene anvender  på grundlag  af traktaten  om oprettelse  af Benelux-
unionen en højere afgiftsfritagelse  på 10.000  Bfr./Lfr.  eller  700 Fl for 
rejsende  mellem  disse lande. 
2. Irland har i henhold  til en særlig undtagelsesbestemmelse  i direktiverne 
fastsat, at enhedsværdien  af varer, der indføres  i henhold  til ordningen for 
afgiftsfritagelse,  ikke må overstige  52 Irl. 

Tabel III - Kvantitative  grænser for  afgiftsfritagelse 
(gældende pr. 1.  januar  1982) 
Vare Rejsende  inden for 
Fællesskabet Rejsende  fra 
tredjelande 
Tobaksvarer 
cigaretter 
eller 
cigarillos  (cigarer  med en stykvægt 
af højst 3 g 
eller 
cigarer 
eller 
røgtobak 300 stk. 
150 stk. 
75 stk. 
400 g 200 stk. 
100 stk. 
50 stk. 
250 g 
Alkoholholdige drikkevarer 
destillerede  drikkevarer  og andre 
spiritusholdige  drikkevarer  med et 
alkoholindhold  af over 22 % vol. 
eller 
destillerede  drikkevarer  og andre 
spiritusholdige  drikkevarer, aperi-
fikker på basis af vin  eller alko­
hol, med et  alkoholindhold  af 22$ 
vol. eller  derunder; mousserende 
vin, hedvin 
ikke-mousserende  vin indtil 
1,5 liter 
indtil 
3 liter 
indtil 
4 liter 1 normalflaske 
(0,7-1 liter) 
indtil 
2 liter 
indtil 
2 liter 
Parfume 
og 
toiletvand 75 g 
3/8 liter 50 g 
1/4 liter 
Kaffe 
eller 
kaffeekstrakter  og kaffeessenser 750 g 
300 g 500 g 
200 g 
Te 
eller 
teekstrakter  og teessenser 150 g 
60 g 100 g 
40 g 
BMÆRK^ITFC; Der er  knyttet  flere betingelser  til anvendelsen af de i  tabellerne 
or.:førte grnnaer  for afgiftsfritagelse,  f.eks. galder  afgiftsfrita-
; n -sen v>& i;.-*før*el  af tobak og alkoholholdig©  drilikevdrer  ikke fol­
dende under 17 år;  jf. afsnit  14 og 15, som  indeholder  en mere 
detaljerot  redegørelse for de gældende  kvantitative  grænser for af­
giftsfritagelse. 

6 
Vardigranser for  afgiftsfritagelse 
3. I rejsetrafikken  mellem Faellesskabets  medlemsstater  indrammes  der fritagelse 
for varer, som rejsende  medfarer  i deres personlige  bagage,  og hvis vardi ikke 
overstiger  180 ECU säfremt disse varer: 
a) opfylder betingelserne i traktatens  artikel  9 °S 10 (d.v.s., at de  frit 
kan omsattes  inden for Fallesskabet); 
b) er erhvervet i  henhold  til almindelige beskatningsregler for  hjemmemarke-
det i en af  medlemsstaterne; 
c) ikke er af erhvervsmassig karakter. 
De afgifter,  for hvilke der  indrammes  fritagelse,  er moms og punktafgifter 
ved indfarsel. 
Der kan ikke foretages en opdeling af en enkelt vares vardi med henblik pä 
afgiftsfritagelse.  Med andre ord indrammes  der ikke  afgiftsfritagelse  ved ind­
farsel af en enkelt vare, der overstiger 180 ECU,  medens  der ved  indfarsel  af 
flere varer, der  tilsammen  overstiger 180 ECU,  indrammes  afgiftsfritagelse  for 
de varer, hvis enhedsvardi  sammenlagt  ikke overstiger  gransen  for fritagelsn 
Säfremt en rejsende indfarer varer som f.eks.  Spiritus  og tobak, der er under-
givet kvantitative begransninger, skal disse varers  vardi ikke medtages  ved 
beregningen  af den generelle  afgiftsfritagelse  pä 180 ECU. 
I rejsetrafikken  mellem Fallesskabets  medlemsstater  galder yderligere den 
bestemmelse,  at en rejsende, der underssin rejse fra en  medlemsstat  til en 
anden har haft  adgang  til markedet  i et tredjeland  eller en del af en  medlems­
stat s omräde 2) hvor der ikke  anvendes  omsatningsafgifter  eller punktafgifter, 
skal godtgare,  at den under punkt b) navnte  betingelse er opfyldt, og at der 
ikke er foretaget refusion af  afgifterne.  Säfremt  denne bestemmelse  ikke er \ 
opfyldt, indrammes  samme afgiftsfritagelse  som i trafikken  mellem tredjelande 
og Fallesskabet. 
I rejsetrafikken inden for Fallesskabet kan  medlemsstaterne  nedsatte det af­
gif tsfrie belab  til 50 ECU for rejsende  under 15 är. Det  fremgär  af tabel II 
ovenfor, hvilke  medlemsstater  der benytter  denne mulighed. 
10. Den eneste  forudsatning for  indrammelse  af afgiftsfirtagelse  pä 45 ECU ved 
indfarsel  fra tredjelande er, at varerne indfares i den rejsendes personlige 
bagage, og at de ikke er af erhvervsraassig karakter.  Nedsatte  Isen af det af­
gif tsfrie belab  til 23 ECU for  unge rejsende er  fakultativ,  og de tidligere 
1) Fritagelsen pä 180 ECU  vil blive forhajet  til  210 ECU med virkning fra  I.I.1983 
i henhold  til Rädets  direktiv  af 23. juni  1982. 
2) Por eksempel  Grönland  eller Helgoland. 

- 7 -
omtalte bestemmelser  vedrørende enhedsværdi gælder også  for disse  afgifts­
frie belø"b. 
11. Det er i  direktiverne fastsat,  at værdien af  personligt rejseudstyr,  der 
indføres  midlertidigt  eller genindføres  efter midlertidig  udførsel,  ikke skal 
tages i betragtning  ved anvendelsen  af de afgiftsfrie  beløb. Denne bestemmelse 
er medtaget,  fordi der er en  fundamental  forskel  mellem disse varer  og de 
varer, der omfattes  af direktiverne;  førstnævnte er  almindelige varer,  som 
den rejsende  indfører  eller udfører  midlertidigt f.eks.  i forbindelse  med 
ferier, hvorimod  de sidstnævnte er  varer, som den  rejsende har købt i et  land 
og indført  endeligt  i et andet. Tanken vedrørende  personligt rejseudstyr  er 
opstået ved  internationale  aftaler,  navnlig New York—konventionen  af 4·  juli 
1954-
12. Direktiverne indeholder  en række  vigtige definitioner.  For det første  anses 
indførsel  for værende af ikke-erhvervsmæssig  karakter,  såfremt den  finder sted 
lejlighedsvis  og udelukkende  vedrører  varer, der er bestemt  til brug eller 
forbrug for  den rejsende personligt  eller dennes husstand  eller beregnet  til 
gaver. For det  andet defineres "personlig  bagage" som den  samlede bagage, en 
rejsende kan fremvise i tolden ved sin ankomst  eller senere.  Transportable 
beholdere,  som indeholder  brændstof,  betragtes ikke  som personlig  bagage,  selv 
om det for hvert  motorkøretøj er  tilladt  toldfrit  at indføre 10 1 brændstof i 
en sådan beholder,  medmindre  andet er fastsat i sikkerhedsbestemmelserne. 
13· I henhold  til direktiverne  kan medlemsstaterne  nedsætte de  afgiftsfrie  beløb 
for personer  med bopæl i et grænseområde, grænsearbejdere  eller personale  på 
transportmidler,  der er  indsat i den internationale  trafik. I rejsetrafikken 
mellem Fællesskabets  medlemsstater  udgør de  nedsatte  afgiftsfrie  beløb i  dette 
tilfælde en  tiendedel  af de afgiftsfrie  beløb, der er  fastsat for almindelige 
rejsende. 
Disse begrænsninger  finder naturligvis ikke  anvendelse,  når de pågældende 
personer  ikke rejser  i et "grænseområde" i  egentlig forstand,  medmindre  de 
indfører  varerne som led i deres erhvervsmæssige  virksomhed  (grænseområdet 
er en 15 km  bred zone regnet fra en medlemsstats  grænse).  I den normale  rejse­
trafik gælder de  almindelige  grænser  for afgiftsfritagelse. 
Samtlige  iuedlemsetater benytter  i større  eller mindre omfang denne mulighed 
for .Tit nedsætte grænsen,  for afgiftsfritagelse. 

Kvantatitive  grænser  for afgiftsfritagelse 
14. Tabel III på side 5 i denne rapport  viser, at der i  henhold  til direktiverne 
anvendes  forskellige  kvantitative  grænser  for afgiftsfritagelse  afhængigt af, 
om varerne indføres af en  rejsende fra  en anden medlemsstat  eller fra et 
tredjeland.  Det må dog bemærkes, at  disse fælles grænser  ikke berører de na­
tionale bestemmelser  for rejsende  med bopæl  uden for Europa"^,  selv om der er 
indføjes en  bestemmelse  om at den  samlede mængde varer, som er  fritaget  for 
afgifter,  under ingen omstændigheder må  overstige  de mængder, der er  tilladt 
i rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne. 
15. De begrænsninger i  afgiftsfritagelsen,  der er  omtalt i fodnoten  til tabel III, 
kan sammenfattes  således: 
a) Nedsættelse af grænsen  for afgiftsfritagelse  for rejsende  under 15 eller 
17 år. Personer  under 17 år indrømmes  ikke afgiftsfritagelse  for tobaksvarer 
og alkoholholdige drikkevarer,  og rejsende  under 15 år indrømmes  ikke af­
giftsfritagelse  for kaffe. 
b) Nedsættelse af grænsen  for afgiftsfritagelse  for grænsearbejdere,  personer  
med bopæl i et grænseområde og  personale  på transportmidler,  der er  indsat  
i den internationale  trafik 
Medlemsstaterne  kan nedsætte mængden af de  varer, der kan indføres  afgifts­
frit, indtil en tiendedel,  når varerne indføres  fra en anden medlemsstat  af 
personer,  som har bopæl i indførelsesmedlemsstatens grænseområde  eller den 
tilstødende  medlemsstats  grænseområde,  eller af grænsearbejdere. 
Dog kan afgiftsfritagelsen  for nedennævnte  varer kun nedsættes  indtil de 
følgende grænser: 
i) Tobaksvarer : 
cigaretter  40 stk. 
eller 
cigarillos  (cigarer  med en stykvægt af højst  3 g) 20 stk. 
eller 
cigarer 10 stk. 
eller 
rø£rtobak 50 e 
ii Alkoholholdige drikkevarer: 
- destillerede drikkevarer  og andre spiritusholdige drikkevarer 
med et alkoholindhold  af mere end 22$ vol. 0,25 1 
eller 
- destillerede drikkevarer  og andre spiritusholdige drikkevarer, 
aperitiffer  på basis af vin eller alkohol,  med et  alkoholindhold 
af 22$ vol. eller derunder;  mousserende  vin, hedvin 0,50 1 
0£ 
- ikke mousserende  vin 0,50 1 
l) Denne bestemmelse  anvendes  af samtlige  medlemsstater,  således at  disse rejsende 
kan indføre en større mængde  cigaretter  afgiftsfrit,  nemlig 400 cigaretter 
(eller tilsvarende)  i stedet for  200. - 8 -

- 9 -
På t i.lnvar'-;ndo  måde kan  medlemsstaterne  nedsætte de grænser  for afgiftsfri­
tagelse, som gælder  for personale  på transportmidler,  der er  indsat i den 
internationale  trafik. 
Medlemsstaterne  kan frit nedsætte grænserne  for afgiftsfritagelse  for varer, 
som indføres  fra tredjelande  af grænsearbejdere,  personer  med bopæl i et 
grænseområde  eller personale  på transportmidler,  der er  indsat den internatio­
nale trafik. 
c) Nedsættelse af grænsen  for afgiftsfritagelse  for medlemmer af de væbnede  
styrker. 
Medlemsstaterne  kan fastsætte en  lavere værdi og/eller  mængde for varer,  der 
kan indføres  afgiftsfrit,  når varerne indføres  fra en anden medlemsstat  af 
medlemmer  af en medlemsstats  væbnede  styrker,  herunder  civilt personale,  samt, 
når disse personer  er stationeret  i en anden medlemsstat,  af deres ægtefæller 
og børn, som de har forsørgerpligt  overfor. Belgien,  Forbundsrepublikken 
Tyskland, Frankrig,  Luxembourg,  Nederlandene  og Det forenede  Kongerige  benytter 
denne mulighed. 
d) Nedsættelse af grænsen  for afgiftsfritagelse  for guld,  tobak og kaffe 
Medlemsstaterne  kan fra afgiftsfritagelsen  undtage  ubearbejdet  guld eller guld 
i form af halvfabrikata  (herunder  guldplader  og lignende).  Det er dog kun  For­
bundsrepublikken  Tyskland,  der anvender  en sådan  undtagelse. 
For personer,  der rejser ind i en  medlemsstat  fra et tredjeland,  kan den på­
gældende  medlemsstat  desuden nedsætte de mængder  tobak og kaffe, der kan  ind­
føres afgiftsfrit.  Forbundsrepublikken  Tyskland  benytter  denne mulighed  og 
har fastsat,  at sådanne  rejsende  kun må indføre 250 g  kaffe afgiftsfrit. 
e) Danmark  fritaget  for at anvende de kvantitative  grænser  for afgiftsfritagelse 
Danmark har haft særlige  problemer  med gennemførelsen af Fællesskabets  ordning 
for afgiftsfritagelse  og har fået  tilladelse  til at nedsætte de  kvantitative 
grænser i  forbindelse  med rejser af kort varighed. 
De grænser^, som  Danmark  anvender  for øjeblikket, kan  kort gengives  således: 
Vare Kvantitative  grænser  for afgiftsfritagelse  for 
rejsende,  der har bopæl i  Danmark,  og som har 
opholdt sig i et andet land i under 48 timer. 
cigaretter  60  stk. 
eller 
cigarillos  20  stk. 
eller 
cigarer 20  stk. 
eller 
røgtobak 100 g 
destillerede  drikkevarer  nul 
øl p\ 2  liter 
denne undtagels e gælder  indtil udgangen af I98Z 
1) Direktiv  77/8OO/EØF - EFT  nr. L 336 af  26.12.1977. 
2) De,; 29.  november  1052 fremsendte  Kommissionen  til Rådet et  forslag, hvorefter 
den 3.ans.k,>  undtagelsesordning skulle aftrappes  i løbet af fem år. Rådet  modtog 
*.^tte forslag  dan 30.  december  1982 (se  afsnit 50 his). 

- 10 -
Af pif t9lgttel*?er  ved udførsel 
16. Et vigtigt træk ved den fælles  ordning for  afgiftsfritagelse  er, at den 
omfatter  regler for afgiftslettelser  ved udførsel. 
Et af ordningens  grundprincipper  er, at man "bør undgå  dobbelt afgiftsbelæg-
ning og ikke-afgiftsbelægning af  varer, der indføres af  rejsende  i rejsetra­
fikken mellem Fællesskabets  medlemsstater.  For at dette kan gennemføres i 
praksis, bør der  naturligvis  ikke indrømmes  afgiftslettelser  ved udførsel i 
det land, som den  rejsende  kommer fra, såfremt der indrømmes  afgiftsfritagelse 
ved indførsel. Omvendt bør der indrømmes  afgiftslettelser  i eksportlandet, 
såfremt der  ikke kan indrømmes  afgiftsfritagelse  ved indførslen. 
Dette er hovedindholdet  af bestemmelserne  om afgiftslettelser  i den fælles 
ordning for afgiftsfritagelse.  Medlemsstaterne  skal træffe  foranstaltninger 
for at forhindre,  at der i  rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne  indrømmes 
afgiftslettelser  ved levering  af varer  til rejsende,  som er omfattet  af den 
fælles ordning for  afgiftsfritagelse.  På den  anden side skal medlemsstaterne 
gennemføre en  ordning for  afgiftslettelser  for så vidt angår omsætningsaf­
giften på varer, der eksporteres  som en del af de rejsendes  personlige  bagage. 
I rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne  kan der kun indrømmes  afgiftslettel­
ser, såfremt  varens enhedsværdi  overstiger  180 ECU"^,  eller med andre ord  når 
varen ikke afgiftsfrit  kan indføres i en  anden medlemsstat. Medlemsstaterne 
kan selv fastsætte  betingelserne  for afgiftslettelser  for rejsende  med bopæl 
i et tredjeland  og kan desuden undtage personer,  der er bosat på deres område, 
fra afgiftslettelser.  Praktisk  talt alle medlemsstater  har gennemført en sådan 
undtagelse  (med henblik på bekæmpelse af  svig), dog ikke Luxembourg  og Neder­
landene  . 
17· Afgiftslettelserne  er betinget  af, at der fremlægges en  faktura  (eller et i 
stedet for denne udstedt  bilag), der i rejsetrafikken  mellem Fællesskabet og 
tredjelande  skal forsynes  med toldmyndighedernes  påtegning om udførsel og i 
rejsetrafikken  mellem Fællesskabets  medlemsstater  skal påtegnes af  toldmyndig­
hederne  eller andre kompetente myndigheder,  der hermed attesterer,  at varerne 
er endelig  indført i den pågældende  medlemsstat. 
Det må bemærkes, at der  ikke indrømmes  afgiftslettelser  i forbindelse  med 
punktafgifter. 
l) 77 ECU for varer, der eksporteres  til Irland. 

- 11 -
18. Ovennævnte  ordning for  afgiftslettelser  blev vedtaget  af Rådet i  1978· Nogle 
af medlemsstaterne  anvendte  ikke på dette tidspunkt  en sådan  ordning,  og ind­
førelsen af den  skabte utvivlsomt store  problemer  for dem. Den fælles  ordning 
for afgiftslettelser  anvendes  nu i alle medlemsstater  bortset fra Irland, 
hvis lovgivning  på dette område  ikke er forenelig  med Fællesskabets  bestem­
melser og derfor må tilpasses. 
19· Med hensyn  til den ordning, der anvendes  i de øvrige  otte medlemsstater"^,  er 
der konstateret alvorlige  mangler.  I forbindelse  med eksport  til andre medlems­
stater end Irland kan der kræves  afgiftslettelse  for varer, hvis  enhedsværdi 
overstiger  den grænse på 180 EGU, som gælder i  rejsetrafikken  mellem medlems­
staterne;  ved eksport  til Irland anvendes  en grænse på 77 ECU. De  fleste med­
lemsstater  anvender  ikke den nedre grænse, der er  fastsat for rejsendes  ud­
førsel af  varer til Irland.  Også de  forskellige  metoder  til refusion  af afgif­
terne skaber problemer.  Nogle medlemsstater  tillader  de handlende  at tilbage­
betale afgifterne direkte  uden om centraladministrationen,  medens andre kr ver, 
at tilbagebetalingen sker  gennem denne. Et sådant  centraliseret  system er 
naturligvis  usmidigt  og kan medføre  store forsinkelser  i tilbagebetalingen  af 
afgifterne. 
Årlig t ilpasning  af modværdien i  national valuta  af det i ECU  udtrykte  afgiftsfrie  
beløb 
20. En væsentlig  udbygning  af den fælles  ordning fandt sted  i 1978,  hvor det blev 
vedtaget,  at modværdien i  national valuta  af det i ECU  udtrykte  afgiftsfrie 
beløb skulle fastsættes en  gang om året. 
Medlemsstaterne  skal hvert  år på grundlag  af den gældende  valutakurs  den 
første arbejdsdag  i oktober beregne,  hvor meget det i ECU  udtrykte  afgiftsfrie 
beløb svarer  til i deres egen valuta. Det beløb, der således  fremkommer,  skal 
anvendes i det følgende kalenderår. For at  lette det administrative  arbejde 
har medlemsstaterne  dog mulighed  for at opretholde  det gældende beløb, såfremt 
den seneste  omregning  medfører en ændring af beløbet på  under 5$· Medlemssta­
terne kan afrunde de beløb i  national valuta,  der fremkommer  ved omregningen, 
såfremt denne afrunding ikke overstiger  2 ECU. 
l) I henhold  til akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse af De europæiske Fælles­
skaber,  artikel 128 og  bilag VIII, er Grækenland  ikke forpligtet  til at indføre 
ordningen,  før landet indfører den fælles  momsordning  (d.v.s. senest den 1. 
januar 1984). 

- 12 -
KAPITEL  III: ERFARINGER OG PROBLEMER  SAMT MULIGHEDER FOR FORBEDRING 
AF DEN FÆLLES  ORDNING 
21. En af årsagerne  til, at Kommissionen  har udarbejdet  denne rapport,  er Rådets 
langvarige  drøftelser af  Kommissionens  forslag  til direktiver  vedrørende af­
giftsfritagelse  for rejsende.  Under disse drøftelser har Rådet  ikke vist 
særlig stor forståelse  for, at det var nødvendigt at  udbygge den fællessord-
ning. 
De mange drøftelser af  Kommissionens  forslag  til Rådets femte direktiv  om 
afgiftsfritagelse  for rejsende"^,  som fandt sted  på forskellige  niveauer  i 
Rådet, varede to et halvt år, og  forslaget  er først nu  blevet vedtaget  i en 
særdeles  udvandet form  i forhold  til Kommissionens  og Parlamentets  oplæg. 
Der må naturligvis  foretages  en analyse af årsagerne  til Rådets  tilbageholden­
hed med hensyn  til en fortsat udbygning  af ordningen,  som er  absolut nødven­
dig og må betragtes  som en  logisk følge. 
22. På grundlag  af erfaringerne  af den  hidtidige  anvendelse  af ordningen,  er der 
i dette kapitel  blive redegjort  for de områder, som er præget af  vanskelig­
heder, og som ikke er tilstrækkeligt  udbyggede,  ligesom der vil blive 
foreslået  metoder  til forbedring  af Fællesskabets  ordning for afgiftsfrita­
gelse for rejsende og redegjort for, hvorledes  ordningen  eventuelt  kunne 
udbygges. 
Selv om ordningens  forskellige  aspekter  til en vis grad har indvirkning  på 
hinanden,  og udviklingen  på et område  ofte får indflydelse  på eller er 
afhængig af  udviklingen  på andre områder, er  dette kapitel med henblik på at 
lette analysen opdelt  i følgende fem  hovedafsnit: 
A. De afgiftsfrie  beløbs realværdi  samt undtagelser  fra værdigrænserne  for 
afgiftsfritagelse. 
B. Modværdien i  national valuta  af det i ECU  udtrykte  afgiftsfrie  beløb. 
C. Kvantitative  grænser  for afgiftsfritagelse. 
D. Ordning  for afgiftslettelser. 
E. Forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer. 
1) EFT nr. C 318 af  19-12.1979,  s. 5· 

A. DE AFGIFTSFRIE  BELØBS REALVÆRDI 
23. De afgiftsfrie  "beløb  (jf. tabel I,  s. 4), der for øjeblikket gælder i 
rejsetrafikken  mellem Fællesskabets  medlemsstater,  har været i  kraft siden 
1. januar 1979, og de vil i henhold  til Rådets direktiv  af 29. juni 1982 1^ 
blive forhøjet  pr. 1. januar 1983· De afgiftsfrie  beløb, der gælder i 
rejsetrafikken  mellem tredjelande  og Fællesskabet, trådte i  kraft den 1. 
januar I982. 
Datoen 1. januar 1979 betragtes  i denne rapport som basistidspunkt  af 
hensyn til sammenligningen  mellem realværdierne.  Tidligere blev  de afgifts­
frie beløb udtrykt i regningsenheder  (RE) (som  afspejlede  de gældende  valuta­
kurspariteter  på det  tidspunkt,  hvor den fælles  ordning blev  iværksat 
(1969)· Dette gør det  vanskeligt  at foretage  en sammenligning  mellem  situa­
tionen på daværende  tidspunkt  og den nuværende  situation.  Hovedformålet med 
den udbygning  af den fælles  ordning,  der fandt sted  i 1978, da den europæiske 
regningsenhed  (ERE) blev indført i  direktiverne,  var at fjerne de forskel­
le, som anvendelsen  af RE medførte.  En af målsætningerne på  dette 
tidspunkt  var i alle medlemsstater  at opretholde  de afgiftsfrie  beløb i 
national  valuta på i hvert tilfælde de  tidligere  niveauer. 
24. Uanset hvilket  basistidspunkt  der anvendes,  står det  klart, at der i de 
senere år er sket en betydelig udhuling  i faste priser af værdigrænserne 
for afgiftsfritagelse.  I de seneste tre  år har den  gennemsnitlige stigning 
i forbrugerprisindekset inden for  Fællesskabet været på  over 10$ på års­
basis: 10,2$ (1979), 14,1$ (198O) og 12,6$ (198I). Hvad angår rejsetrafikken 
mellem Fællesskabets  medlemsstater  har dette alt  i alt betydet,  at værdien 
af de afgiftsfrie  beløb i  faste priser ved udgangen  af I98I var faldet  til 
58$ af de beløb, der var gældende  pr. 1. januar 1979· Rådets seneste foran­
staltninger  med henblik på en forhøjelse af det  afgiftsfrie  beløb til 210 
ECU har dog en tendens  til at lette situationen;  men på afstand er der  sket 
en betydelig udhuling, navnlig  når man  tager i betragtning,  at gennemførel­
sestidspunktet  er 1. januar 1983· I virkeligheden  skulle det afgiftsfrie 
beløb, der gælder  mellem Fællesskabets  medlemsstater,  være omkring 280 ECU 
pr. 1. januar I983 for at modsvare  den gennemsnitlige  købekraft af I80 ECU, 
som var gældende  pr. 1. januar 1979· 
l) Direktiv  82/443/EØF,  EFT nr. L 206 af  I4.7.I982,  s. 35. 13 

Derme uheldige  udvikling  havde Kommissionen  forudse-t,  da den i I977 frem­
satte sit forslag  til Rådets tredje direktiv  om afgiftsfritagelse  for 
rejsende^.  På dette tidspunkt  foreslog  Kommissionen  at foretage en årlig 
tilpasning  af de afgiftsfrie  beløb på grundlag  af ændringerne  i indekset 
for privatforbruget  inden for Fællesskabet  og at underrette  medlemssta­
terne om disse nye grænser,  som de  skulle anvende det følgende  år. Rådet 
undlod dog at indføje  nogen bestemmelser  om automatiske  eller delvis 
automatiske  fremtidige  forhøjelser  af de afgiftsfrie  beløb i de direktiver, 
der blev vedtaget  i 1978. 
25. Kommissionen  fik af Rådet mandat  til årligt at foretage en 
undersøgelse  af, hvorledes ordningen  for afgiftsfritagelse  i rejsetrafikken 
mellem Fællesskabets  medlemsstater fungerede.  Da Kommissionen havde  foreta­
get en sådan undersøgelse  for 1979» anførte den i sit forslag  til Rådets 
femte direktiv om afgiftsfritagelse  for rejsende , at det afgiftsfrie 
beløb burde forhøjes  til 210 ECU. Kommissionen  fremsatte dette  forslag med 
henblik på at opretholde - 14 -
(pr. 1. januar I98OJ realværdien  af det afgiftsfrie 
beløb, der blev fastsat i 1978, og at opnå en beskeden  stigning  i faste 
priser. 
Europa-Parlamentet opfordrede  i sin udtalelse  om dette forslag"^  Kommissionen 
til at opstille en videre målsætning  og at foreslå  et program for  forhøjelser 
af de afgiftsfrie  beløb over en årrække, således  at der kunne ske virkelige 
fremskridt.  Kommissionen  foreslog  et sådant program i sine ændringer  til 
det oprindelige  forslag.  Det var tanken, at man i  1982 skulle nå op på et 
afgiftsfrit  beløb på 300 ECU i rejsetrafikken  mellem Fællesskabets  medlems­
stater. 
Under drøftelserne har Rådet  hidtil afslået  tanken om et sådant program. 
Rådets behandling  af forslaget  til femte direktiv  vedrørte  kun muligheden  af 
at forhøje beløbet  fra l80 til 210 ECU, og som nævnt ovenfor er forslaget 
først blevet vedtaget  nu med  henblik på gennemførelse  pr. 1. januar 1983» 
d.v.s. tre år efter tidspunkt,  som Kommissionen  oprindelig  havde fastsat. 
26. Til trods  for de bestræbelser,  som Kommissionen,  Parlamentet  og Det økono­
miske og sociale Udvalg har udfoldet  på dette område, har Rådet  udvist en 
l) EFT nr. C 31 af 8.2.1977,  s. 5. 

15 
klar mangel på politisk  vilje, hvilket er meget foruroligende.  Kommissionen 
er klar over, at medlemsstaterne  står over for  en lang række problemer  af 
forskellig  art, som den i øvrigt  behandler senere  i denne rapport.  Men den 
nærer stor betænkelighed ved Rådets  manglende  forståelse  for dette aspekt 
af Fællesskabets  ordning for  afgiftsfritagelser  og udtrykker  ønske om, at 
der kan skabes politisk  interesse  derfor, således at  ordningen  kan udbygges. 
Det vil i denne forbindelse  være hensigtsmæssigt at  foretage  en indgående 
undersøgelse  af, hvad  der egentlig  ligger  til grund for  Rådets tilbagehol­
denhed på dette område.  Hvad er det for faktorer,  der får  medlemsstaterne 
til at afslå en  udbygning  af ordningen  som ønsket af  Kommissionen  og 
Parlamentet? 
27. Nogle medlemsstater  anfører som den  vigtigste  indvending,  at de mister i 
indtægter gennem den  udhuling  af afgiftsgrundlaget,  der sker, når rejsende 
indfører  varer i stedet for at købe dem på  hjemmemarkedet.  Medlemsstater 
med en høj  indirekte  beskatning  frygter, at ordningen for  afgiftsfritagelse 
vil blive udnyttet  af de rejsende,  således at de køber  varer, der er pålagt 
høje afgifter  i deres hjemland,  i medlemsstater  med en  lavere indirekte 
beskatning.  De frygter  ligeledes,  at store afgiftsfritagelser  vil få folk 
til at foretage  rejser udelukkende  med det formål at opnå en  afgiftsbespa-
relse på de varer, som de køber i  udlandet,  og købe  visse former for 
forbrugsvarer,  der normalt  ikke medbringes  af rensende  (f.eks.  husholdnings­
artikler). 
Kommissionen  er lydhør  over for medlemsstaternes bekymring  med hensyn  til 
indtægtstab,  navnlig  under de nuværende økonomiske  forhold.  Men prisforskelle 
skyldes ikke udelukkende  forslellige  afgiftssatser.  Forskelle  i mange  andre 
faktorer såsom avancer,  konkurrenceintensitet  og distributions-/produktions-
net kan medføre  store prisforskelle  uafhængigt af  afgiftssatserne. 
Set ud fra denne sysnvinkel  vil det være økonomisk  fordelagtigt  at tillade 
rejsende at købe  varer i det land, hvor priserne  er lavest, da dette generelt 
vil trykke prisniveauet  og således  modvirke  inflationen.  Medlemsstaternes 
• problemer  skal desuden ses i sammenhæng med  udviklingen  på det  interne marked, 
hvor ordningen for  afgiftsfritagelser  spiller en betydelig  rolle. Som helhed 
betragtet  vil de ulemper og fordele,  der er forbundet  med rejsendes  indkøb 
af varer, ofte opveje hinanden.  Visse medlemsstater  er tillokkende  for rej­
sende med hensyn  til bestemte  varer, men normalt er der  tale om en strøm i 
begge retninger,  og det er sjældent, at det er  fordelagtigt  at købe  alle 
varer i en enkelt medlemsstat. 

- 16 -
Desuden må det  understreges,  at de eventuelle  problemer  ofte er forbigående. 
Ændringer i  afgiftssatserne,  i valutakurserne  og i de  relative  leveomkost­
ninger medfører  normalt en ændring i de  rejsendes  indkøb, således at en 
medlemsstat  eller et bestemt område med skævheder i  handelsforholdet  til 
andre lande eller områder  hurtigt kan befinde sig  i den modsatte  situation, 
d.v.s. med en  nettoeksport. 
28. En anden indvending,  som en række  medlemsstater  har fremsat mod forhøjelse 
af værdigrænserne  for afgiftsfritagelse,  er, at de nuværende  afgiftsfrie 
beløb formodentlig  er tilstrækkelige. Det anføres, at beløbet på 180 ECU i 
rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne  allerede  er tilstrækkelig  stort til at 
dække de  fleste, om ikke alle, rejsendes  behov. Kommissionen  tvivler på, at 
de gældende  afgiftsfrie  beløb i  rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne  er til­
strækkelige  inden for  et fælles  marked, og den påpeger, at man som  rejsende 
meget hurtigt når op oå  dette beløb,  hvis man f.eks. indfører et sæt tøj og 
et par sko, som man har købt i en  anden medlemsstat.  Med hensyn  til det 
generelle  spørgsmål om,  hvorvidt  det afgiftsfrie  beløb er tilstrækkeligt, er 
det tidligere  i dette kapitel  (jf. afsnit 2/\) omtalt,  at der er  sket en be­
tragtelig  udhuling  af de afgiftsfrie  beløbs realværdi.-
En sådan udhuling  bør naturligvis  ikke kunne finde sted.  Fællesskabet bør 
heller ikke blot være tilfreds  med, at realværdien af de  afgiftsfrie  beløb 
opretholdes.  Man bør i  stedet søge at nå de mål, der er  fastlagt  i fælles­
skabsbestemmelserne,  nemlig at trafikken  mellem medlemsstaterne  bør lettes 
gennem forhøjelser af de  afgiftsfrie  beløb, og at  afgiftsfritagelse  for 
privatpersoner  bør udvides gradvis"*"^. 
29. Som årsag  til, at de  afgiftsfrie  beløb i  rejsetrafikken  mellem medlemssta­
terne ikke  bør forhøjes, anfører  medlemsstaterne  ligeledes,  at der  findes 
forretninger,  som sælger  varer afgiftsfrit,  således at de  varer, som en 
rejsende indfører  uden afgifter,  kan være  erhvervet  afgiftsfrit  i en af 
disse forretninger. 
1) Jf. Rådets  direktiv  78/IO32/EØF,  EFT nr. L 366 af  28.12.1973  og Rådets 
resolution  af 22.  marts 1971 °m Den økonomiske og monetære  Union, EFT 
nr. C 28 af 27.3.1971. 

- 17 -
Kommissionen  kan ikke godtage  dette som et argument  for ikke  at forhøje 
de afgiftsfrie  beløb, især  ikke, da hovedparten  af det  afgiftsfrie  salg 
er alkoholholdige drikkevarer  og tobak. Det er  disse varer,  der er af 
størst interesse for  såvel forretningerne  som de  rejsende.  I erkendelse 
heraf og på grund af den  generelt store  forskel i afgifterne  på disse 
varer inden for Fællesskabet har  Kommissionen  ikke foreslået  nogen for­
højelser af de  kvantitative  grænser  for disse varer siden  indførelsen af 
den fælles  ordning i 1969· Den vil derfor fastholde,  at spørgsmålet  ved­
rørende de  forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer, ikke  udgør en  reel 
hindring for  en generel forhøjelse af værdigrænserne  for afgiftsfritagelse. 

- 18 -
30. Kommissionen erkender,  at medlemsstaterne  ikke på nuværende  tidspunkt  kan 
acceptere  en automatisk  tilpasning  af værdigrænserne  for afgiftsfritagelse. 
Men den kan  ikke affinde  sig med den  situation,  der er opstået som følge 
af Rådets  sene vedtagelse  af 5· direktiv  om afgiftsfritagelse  for rejsende 
og de utilstrækkelige  bestemmelser,  som dette direktiv  indeholder.  Kommis­
sionen ønsker, at der regelmæssigt  foretages  en forhøjelse af de  afgifts­
frie beløb, og foreslår  derfor, at Rådet i god  tid drøfter og fastsætter 
de afgiftsfrie  beløb i  rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne.  Forhøjelserne 
bør være  bestemt af følgende to  forhold:  behovet for  at opretholde  købe­
kraften og behovet for  en fortsat udbygning  af ordningen.  Denne metode er 
den samme som det flerårige  program,  som Parlamentet  har nævnt i  sin ud­
talelse om forslaget  til 5. direktiv  om afgiftsfritagelse  for rejsende  (jf. 
afsnit 25), og som dernæst er  vedtaget  af Kommissionen. 
31. Kommissionens  tjenestegrene  har endvidere behandlet problemet  vedrørende 
opretholdelse  af realværdien på  grundlag  af købekraftspariteter. Fælles­
skabet har en målestok  for disse, nemlig købekraftsstandarden.  Denne lægges 
til grund for sammenligninger  i faste priser mellem medlemsstaternes  købe­
kraft. Kommissionens  statistiske  Kontor beregner  og offentliggør  disse tal 
på årsbasis. Der  findes således en  velegnet  metode  til omregning  af et 
givet afgiftsfrit  beløb  til national  valuta,  idet de beløb, der  fremkommer 
ved omregningen,  afspejler  medlemsstaternes  forskellige  gennemsnitlige 
prisniveauer.  Hvilken  fordel indebærer  dette? Det vil i første række med­
føre, at de afgiftsfrie  beløb udtrykt i national  valuta  vil ligge på et 
niveau, der er  realistisk  i forhold  til prisniveauet  på den pågældende 
medlemsstats  hjemmemarked.  Desuden  vil det have den fordel, at de afgifts­
frie beløb automatisk  afspejler  prisændringerne på  nationalt  plan på årsbasis. 
Der ville dog også være mange  ulemper forbundet  hermed. For det første er 
det ikke logisk, at et nationalt  prisniveau  afspejles  i et afgiftsfrit  beløb, 
der anvendes  ved import. De pågældende indkøb er nødvendigvis  foretaget  i 
udlandet,  og det  ville derfor synes mere hensigtsmæssigt, om det  afgiftsfrie 
beløb, der anvendes af en given medlemsstat,  afspejlede  prisniveauet  i de 
øvrige medlemsstater. Anvendelse  af købekraftspariteter  ville desuden øde­
lægge ensartetheden  i de fælles  afgiftsfrie  beløb, som  for øjeblikket kan 
sammenlignes mellem  de nationale  valutaer.  En sådan  ordning  ville skabe 
forvirring  blandt de rejsende.  Endelig  ville der være  store administrative 
vanskeligheder  forbundet  med ordningen for  afgiftslettelser,  idet medlems-

fcrbir-dslGG ned.den -1 .„ ... ordning  
for afgiftslettelser  ved udførsel. I pr alca ie vil 3n cpccicl £r™cc skabe -forvirring  "blandt de .rejsende  og nedføre 
s.in in is ir at ivo vanske1ighoder, v**i-rrv-il  -i ry -i 
33» Kommissionen  ser derfor frem til den 1. januar 1984, hver denne, undtagelses­
bestemmelse  ophører, og  hvor der igen kar. anvendes  en ensartet,  grænse for . 
afgiftsfritagelse  inden for  Fællesskabet. staterne  skulle anvende  forskellige  grænser  for afgiftslettelser  afhængigt 
af den rejsendes bestemmelsessted,  hvilket  giver mindst 9 mulige grænser 
for afgiftslettelser. 
Af undersøgelsen har  Kommissionen  derfor  konkluderet,  at anvendelse  af 
købekraftspariteter på værdigrænserne  for afgiftsfritagelse  ikke ville bringe 
en varig løsning på  problemet  vedrørende  opretholdelse  af realværdien, men 
medføre en  kompliceret ordning,  som det  ellers vai' hensigten  at forenkle, 
således at grænsekontrollen  kunne begrænses  til det mindst mulige. 
Undtagelser fra værdigrænserne  for afgiftsfritagelse 
32. Irlands  undtagelse fra ordningen  med hensyn  til enhedsværdi  (jf. fodnoten 
til tabel I c, s. 4) blev vedtaget,  fordi denne medlemsstat  havde særlig  store 
problemer  med gennemførelsen af den fælles  afgiftsfritagelse,  der blev fast­
sat i 1978« Denne undtagelse  gælder  til udgangen  af 1983« Deusden  blev 
Danmark  fritaget  for at indrømme  afgiftsfritagelse  for varer på over 135 ECU. 
Denne undtagelse  gjaldt dog kun  til 31« december  1981, og Danmark  anvender  nu 
den normale  grænse på 180  EGU 1^. 
Foranstaltninger  med henblik på at løse de særlige  -problemer,  som en medlems­
stat måtte stå  overfor,  formindsker  naturligvis  automatisk behovet for  en 
sccrlig undtagelsesbestemmelse.  Desuden  har .udviklingen  i den generelle  skono--
miskc situation  formindsket  cg i forbindelse  med visse varer fuldstændig 
fjernet behovet for  en sirlig undtagclsesbostcmclso  for Irlands vedkommende.-  .... 
l) Det må bemærkes,  at Danmark er undtaget fra  den nylige forhøjede grænse 
på 210 ECU i rejsetr-afikken  mellem Fællesskabets  medlemsstater  og fortsat 
kan anvende grænsen på l80 ECU i  1983 (jf. fodnote 2, s. 3). - 19 -

- 20 -
Afgiftsfritagelse  i rejsetrafikken  mellem Fællesskabet og  tredjelande 
34. Ovennvænte redegørelse vedrører først og  fremmest  afgiftsfritagelsen  i rejse­
trafikken  mellem Fællesskabets  medlemsstater.  Spørgsmålet om forhøjelse af 
de afgiftsfrie  beløb i  rejsetrafikken  mellem Fællesskabet og  tredjelande  er 
naturligvis  nært forbundet  med ændringer i Fællesskabets grænser  for toldfri­
tagelse og med  internationale  forpligtelser.  Ligeledes  er der særlige  pro­
blemer for lande, der grænser op  til Fællesskabet. 
35. Den senere tids stigninger  i den amerikanske  dollars  værdi betyder, at 
Fællesskabet,  hvad. angår det  afgiftsfrie  beløb i  rejsetrafikken  mellem Fælles­
skabet og tredjelande, ikke  længere  overholder sine  forpligtelser  inden for 
Toldsamarbejdsrådet (T3R)  til at indrømme  rejsende fra  de kontraherende  lande 
en afgiftsfritagelse  på 50 dollars.  Mange andre lande er formodentlig  i samme 
situation,  og der  vil tilsyneladende  bedre kunne findes en løsning  inden for 
rammerne af TSR end gennem  ensidige foranstaltninger fra  Fællesskabets  side. 
36. Hvad angår de særlige  geografiske  og socio-økonomiske  forbin­
delser, som findes mellem  visse medlemsstater  og adskillige  af Fælles­
skabets nabostater,  ville det måske være tilrådeligt at  overveje en særbe­
handling i henhold  til reglerne  om afgiftsfritagelserne  for disse lande. 
Kommissionen  går ind for at påbegynde en drøftelse med de berørte  nabostater 
om, hvorledes situationen  med hensyn  til grænsekontrol af  rejsende  mellem 
Fællesskabet og  disse lande kan forbedres.  Parlamentet  har i sin ovennævnte 
udtalelse  om Kommissionens  forslag  til Rådets femte direktiv  om afgiftsfri­
tagelse for rejsende  slået til lyd for  et sådant  skridt. Kommissionen  skal 
naturligvis  bemyndiges  af Rådet til at indlede sådanne drøftelser, som 
skal vedrøre  både told og afgifter. 
37· I forbindelse  med afgiftsfritagelse  i rejsetrafikken  mellem Fællesskabet og 
tredjelande  har Rådet  for nylig på forslag  af Kommissionen  udstedt et direktiv 
om en beskeden  forhøjelse af  disse afgiftsfrie  beløb med  virkning fra  1. januar 
1982"^. Formålet  hermed var ikke at opnå  reelle stigninger,  men simpelthen  at 
undgå, at beløbene  udtrykt i national valuta blev formindsket  som følge af 
valutakursudsving.  Dette spørgsmål  behandles  mere indgående i det efterføl­
gende afsnit. 
1) Direktiv  8l/933/EØF,  EFT nr. L 338 af  25.ll.i98l , s. 24. 

- 21 -
B. MODV/IRDIEN I NATIONAL VALUTA AF DET I SGU UDTRYKTE  AFGIFTSFRIE  BELØB 
38. Ordningen  for' tilpasning  af modværdien i  national valuta  af de afgiftsfrie 
beløb, der er omtalt i afsnit 20, er anført i  alle direktiver,  ved vedrører 
afgiftsfrie  beløb udtrykt i ECU. Bemærkningerne i  dette afsnit gælder  derfor 
i alle tilfælde og i særdeleshed  afgiftsfritagelse  for rejsende  og afgiftsfri­
tagelse ved indførsel af  varer i småforsendelser. 
39· Ordningen  tager sigte  på at opretholde  fuld overensstemmelse  mellem de af­
giftsfrie  beløb udtrykt i national valuta,  således at man undgår  dobbelt 
afgiftsbelægning  eller ikke-afgiftsbelægning, som det var tilfældet med den 
tidligere  ordning,  der var  baseret på anvendelsen  af regningsenheder  (RE). 
Før 1978  blev RE-afgiftsfritagelserne  udtrykt i medlemsstaternes  valutaer 
beregnet på grundlag af de gamle guldpariteter,  som Den  internationale Valuta­
fond havde fået oplyst i 1971.  Udtrykt i RE var der tale om et fælles  afgifts­
frit beløb, men  dette var ikke længere tilfældet, når det  afgiftsfrie  beløb 
blev udtrykt  i national valuta.  Da man indførte den europæiske  regningsenhed 
(senere erstattet  af ECU  eller den europæiske  valutaenhed),  der beregnes  på 
grundlag af en kurv af europæiske  valutaer,  og da man  begyndte  at angive de 
afgiftsfrie  beløb i ECU,  blev det muligt at genindføre  realistiske  pariteter 
i ordningen  for afgiftsfritagelse. 
Det ideelle  ville være, at  afgiftsfritagelserne  udtrykt i national valuta 
flød dagligt,  således at det  kunne sikres, at der var  overensstemmelse  mellem 
dem. Dette er klart upraktisk fra  et administrativt  synspunkt,  og den anvendte 
fremgangsmåde - årlig  tilpasning  - er meget mere tilfredsstillende.  For at 
lette det administrative arbejde yderligere  kan medlemsstaterne  afrunde belø­
bene udtrykt i national valuta,  og de kan  undlade at foretage en tilpasning, 
hvis forskellen fra  det ene år  til det næste er  under 5%. 
40. Som nævnt  ovenfor er hovedformålet med  denne tilpasning  at undgå  dobbelt 
af gif tsbelægning  eller ikke-af  gif tsbelægning. Lad os  betragte det tilfælde, 
hvor en medlemsstats  ("A") valuta i løbet af et år  apprecieres  kraftigt  i 
forhold  til en anden medlemsstats  ("3") valuta. I begyndelsen  af året kan en 
rejsende købe varer i medlemsstat  A til en værdi af  f.eks. 100 A (svarende  ti 
til 180 ECU) og indføre dem  afgiftsfrit  i medlemsstat  B, hvor der indrømmes 
afgiftsfritagelse  op til et beløb af  f.eks. 1.000 B. Såfremt den  rejsende køber 
varer til en værdi af  over 100 A, kan den pågældende opnå en  afgiftslettelse 
ved udførsel og  vil i så fald få pålagt en  afgift ved indførsel i B, da  varer­
nes værdi  vil overstige  1.000 B. 
Der kan imidlertid  opstå problemer,  hvis situationen  i årets løb  udvikler sig 
således, at 80 A = 180 ECU = 1.000 B, medens A's grænse  for afgiftsfritagelse 
stadig er 100 A. En  rejsende køber varer  til en værdi af 90 A,  hvilket er under 
grænsen for afgiftsfritagelse  i A, og  for hvilket  der derfor ikke kan  indrømmes 
afgiftslettelse  ved udførsel. 

'3· 22 -
Ved indførsel i B  vil varerne,  der på grundlag  af den gældende  valutakurs 
vurderes  til 1.125 B,  overskride  B's grænse på 1.000 B, og der kan således 
ikke indrømmes  afgiftsfritagelse  ved indførsel.  Dette medfører  dobbelt af-
giftsbelægning. På  tilsvarende  måde kan der  teoretisk set  være tale om ikke-
afgiftsbelægning,  selv om dette skulle  kunne undgås i  praksis som følge af 
bestemmelsen  om, at  varerne  skal erhverves  i henhold  til de almindelige 
beskatningsregler,  og at det  dokument,  der vedrører  varerne,  skal påtegnes 
af toldmyndighederne  i den medlemsstat,  hvor varerne indføres  (jf. beskrivel­
sen af ordningen  for afgiftslettelser  i afsnit 17). 
41. Før der  foretages  en analyse  af, hvorledes  tilpasnings  ordningen  har fungeret 
hidtil, må det bemærkes, at  Kommissionen  i henhold  til Rådets mødeprotokol 
(jf. afsnit 25) årligt  skal foretage  en undersøgelse  af, hvorledes  ordningen 
for afgiftsfritagelse  har fungeret,  og desuden fremsætte  forslag, navnlig  med 
henblik på at  sikre, at fritagelserne  i rejsetrafikken  mellem medlemsstaterne 
udtrykt i national valuta ikke formin  skes. Det var  tanken, at ingen af 
Fællesskabets  borgere  uanset hjemland  skulle have deres afgiftsfrie  beløb 
(udtrykt i deres egen valuta)  formindsket  som følge af  anvendelsen  af en fæl­
lesskabsordning,  da dette ville gøre dem  negativt  indstillet  over for 
Fællesskabet. 
42. Hvilke erfaringer  har man  gjort med anvendelsen  af tilpasningsordningen? 
De fleste medlemsstater  har benyttet  muligheden  af at afrunde beløbene i 
national  valuta. For Italiens  vedkommende er  situationen uklar,  da grænserne 
for afgiftsfritagelse  tilsyneladende ikke  officielt  er blevet omregnet  til 
national  valuta. I forbindelse  med de  tre tilpasninger,  der hidtil har fundet 
sted, er der  ikke foretaget  nogen tilpasning  af de medlemsstater,  der ikke 
var forpligtede  dertil,  fordi de lå under 5$—grænsen.  Ingen medlemsstater  var 
forpligtede  til at foretage tilpasninger,  da beregningerne  for I98O blev 
foretaget;  men da de  afgiftsfrie  beløb for I98I blev fastsat,  var to medlems­
stater (Italien  og Danmark)  forpligtede  til at forhøje  deres afgiftsfrie 
beløb, medens Det  forenede  Kongerige  var forpligtet  til at nedsætte  sine 
afgiftsfrie  beløb. Der  blev ikke  krævet nye  tilpasninger for  regnskabsåret 
1982. 
43. Ved fastsættelsen af beløbene  for 198I gjorde der sig det gældende, at de 
afgiftsfrie  beløb udtrykt i national valuta ikke  måtte formindskes.  Det for­
enede Kongerige  ønskede  ikke at formindske  sin grænse  for afgiftsfritagelse, 
og Kommissionen  delte den opfattelse,  at dette politisk  set ikke  ville være 
ønskeligt.  I forbindelse  med afgiftsfritagelsen  i rejsetrafikken  mellem Fæl­
lesskabets  medlemsstater  var der i  forvejen  fremsat  forslag  om, at det  afgifts­
frie beløb udtrykt i ECU blev forhøjet med et beløb, der var tilstrækkeligt 
til at udligne den nødvendige nedskæring i Det  forenede  Kongerige.  Hvad angår 

- 23 -
de øvrige  afgiftsfrie  beløb,  foreslog  Kommissionen  hurtigt en række 
forhøjelser, der var tilstrækkelige  til at udligne nedskæringen, og som 
derefter blev  vedtaget  af Rådet  (jf. afsnit  4)· 
44· Kommissionen  har længe været af den  opfattelse,  at det hverken ud fra et 
politisk eller  et psykologisk  synspunkt  kan tolereres,  at de afgiftsfrie 
beløb udtrykt i national valuta  formindskes.  Den har  hidtil haft indtryk  af, 
at medlemsstaterne  gennem Rådet støtter  dette synspunkt.  Rådet gav i møde­
protokollen  udtryk  for sin støtte  hertil, da det i 1978  vedtog tredje direk­
tiv om afgiftsfritagelse  for rejsende  og forpligtede sig  til at foretage en 
hurtig behandling  af Kommissionens  forslag,  der tog  sigte på at undgå en 
formindskelse  af de afgiftsfrie  beløb udtrykt i national valuta.  Kommissio­
nen finder,  at man for at undgå  langvarige  og ofte resultatløse drøftelser 
bør indføre en  forenklet  beslutningsprocedure  med henblik på fastsættelse 
af fælles  afgiftsfrie  beløb, der er tilstrækkelige  til at opveje nedskæ­
ringerne"'"^.  En sådan  procedure  ville fjerne en af de største  ulemper,  der. 
præger den nuværende  situation,  nemlig tidsfaktoren.  Tidspunktet  for fast­
læggelsen af de  valutakurser,  der skal anvendes  ved beregningen  af modværdien 
af de afgiftsfrie  beløb i  national valuta,  er den første  arbejdsdag  i oktober 
i året, før det  afgiftsfrie  beløb skal anvendes.  Der går således  tre måneder, 
fra modværdien i  national valuta  fastsættes,  til den anvendes.  Såfremt der 
konstateres  en nedgang i det afgiftsfrie  beløb i en  national valuta,  må der 
udarbejdes  et ændringsdirektiv;  inklusive  høring af  Parlamentet  og Det økono­
miske og sociale Udvalg  tager det mindst seks måneder  fra direktivet  er udar­
bejdet, til medlemsstaterne  har gennemført  det, og normalt  tager det 9 må­
neder. Der er således  tale om en periode på 3-6 måneder,  hvor den pågældende 
medlemsstat  skal nedsætte det  afgiftsfrie  beløb udtrykt i national valuta blot 
for at skulle forhøje det  igen kort efter,  eller hvor medlemsstaten  ikke ned­
sætter beløbet og  dermed overtræder  direktivet, hvilket giver  anledning  til 
dobbelt afgiftsbelægning  eller ikke-afgiftsbelægning som  omtalt ovenfor. 
45· For at  fjerne dette  uheldige  aspekt,  tilskynder  Kommissionen  en delvis 
automatisk  ordning  for tilpasning.  Det er foreslået, at Rådet  bemyndiger 
l) Jf. punkt 34 i Kommissionens  program vedrørende en  forenkling  af de 
administrative  fremgangsmåder og  formforskrifter for  opkrævningen af 
merværdiafgift i  forbindelse  med samhandelen  inden for Fællesskabet. 
EFT nr. C 244 af  24.9.I98I,  s. 4. 

- 24 -
Kommissionen  til at forvalte  et system for  de afgiftsfrie  beløb mellem 
medlemsstaterne  efter følgende  retningslinier: 
Kommissionen  skal på grundlag  af de gældende  valutakurser  pr. 1. oktober 
beregne, om medlemsstaterne  skal nedsætte  deres afgiftsfrie  beløb udtrykt i 
national  valuta.  Kommissionen  underretter  derpå medlemsstaterne  om, hvorvidt 
det er nødvendigt at  foretage  en tilpasning,  og vedtager  en ny grænse  for 
afgiftsfritagelse,  der er tilstrækkelig høj  til, at den pågældende nedskæring 
kan undgås.  Denne beslutning  vedtages  før den 1.  november,  offentliggøres 
officielt og meddeles medlemsstaterne,  Rådet og  Parlamentet.  Medlemsstaterne 
kan eventuelt  inden for  en frist på en måned anmode om, at spørgsmålet be­
handles i Rådet. Såfremt  medlemsstaterne  fremsætter en sådan  anmodning,  skal 
spørgsmålet  behandles  hurtigst  muligt, og Rådet kan tilsidesætte  Kommissionens 
beslutning.  I så fald skal Rådet give Kommissionen  retningslinier  for, hvilke 
foranstaltninger  det måtte være nødvendigt at træffe i den pågældende  situa­
tion. 
46. 1 forbindelse  med fastsættelsen af ECU-beløbenes modværdi i  national  valuta 
opstår der  yderligere  problemer,  når der  foretages  en kursjustering  inden 
for Det europæiske monetære  system (EMS) efter den årlige fastsættelse af 
de afgiftsfri  beløb. 
Til dette principielle  spørgsmål er  Kommissionens  holdning  den samme som til 
foranstaltningerne  i forbindelse  med årlige  justeringer;  den anser, at ned­
sættelse af de  afgiftsfrie  beløb i  national  valuta bør ikke tolereres,  og 
bemærkningerne  fremsat ovenfor  vedrørende  dette gælder mutatis mutandis. 
Problemet  er naturligvis  forskelligt  set ud  fra et proceduresynspunkt. Hvis 
væsentlige ændringer af  valutakurserne  pludselig  indtraf i forbindelse  med 
en justering  inden for  EMS, ville der være et  behov for hurtig handling,  og 
Kommissionen  ville umiddlebart  efter en sådan justering  foreslå  anvendelsen 
af et halvautomatisk system  til forhøjelse af  niveauet for  de afgiftsfrie 
beløb udtrykt i ECU,  hvis akt var nødvendigt,  efter de retningslinier,  der 
er beskrevet ovenfor  i afsnit  45· 

- 25 -
C. KVANTITATIVE  GRÆNSER FOR AFGIFTSFRITAGELSE 
47. I ordningen  for afgiftsfritagelse for  rejsende  er der fastsat kvantitative 
begrænsninger  for tobaksvarer,  alkoholholdige drikkevarer,  parfume  og 
toiletvand, kaffe  og te, navnlig  af hensyn  til de betydelige forskelle  i 
punktafgifterne  på disse varer i de forskellige  medlemsstater.  Udviklingen 
i disse afgifter  afhænger  af medlemsstaternes  økonomi-  og finanspolitik, 
der ofte medfører øgede  afgifts-  og prisforskelle. 
48. Hvad angår harmonisering,  vil Fællesskabet  som anført i Kommissionens  for­
slag fra  1972^ på et  eller andet tidspunkt  indføre  de samme  punktafgifter 
i alle medlemsstater.  Desuden er det, hvis neutrale  konkurrencevilkår  skal 
sikres, nødvendigt  at harmonisere  afgiftsstrukturerne. Endelig finder  man 
det væsentligt  af hensyn  til den generelle udvikling  på lang sigt  inden for 
Fællesskabet,  at der anvendes  ensartede  afgiftssatser.  Når først afgifts­
satserne er fastsat, så de har en  sammenfaldende  udvikling,  kan der natur­
ligvis gennemføres  betydelige  forhøjelser  i de kvantitative  grænser  for 
afgiftsfritagelse  uden risiko for, at det medfører  forstyrrelser, hvilket 
er Kommissionens  mål på  lang sigt. Under hensyn  til betydningen  af statsind-
tægterne  fra afgifterne  på tobak og alkoholholdige drikkevarer finder  Kom­
missionen  ikke, at de kvantitative  begrænsninger  for de vigtigste varer,  der 
er belagt med punktafgifter,  på kortere sigt  kan forøges,  så længe de nuvæ­
rende forskelle  i afgiftssatserne findes. 
Danmark undtaget 
49· I henhold  til bilag VII, afsnit  V (beskatning),  i akten vedrørende  Konge­
riget Danmarks,  Irlands og Det forenede  Kongerige  Storbritannien  og Nord­
irlands tiltrædelse  af De europæiske Fællesskaber  bemyndiges  Danmark  til 
indtil den 31·  december  1975 fra fritagelsen for  omsætningsafgifter  og 
punktafgifter  i den  internationale rejsetrafik  at undtage følgende  varer: 
l) Den 7. marts  1972 forelagde  Kommissionen  Rådet et forslag  til direktiv 
on punktafgifter  og indirekte afgifter  - bortset fra  merværdiafgift  - som 
direkte eller indirekte  pålægges  ved forbrug (EFT nr. C 43 af  29.3.1972). 
Dette forslag er endnu ikke færdigbehandlet  af Rådet. 

- tobaksvarer, 
- destillerede  drikkevarer  og andre spiritusholdige  dirkkevarer  med et 
alkoholindhold  over 22$ vol., 
- øl kun såfremt der er  tale om mængder på  over to liter. 
Det var nødvendigt at indrømme Danmark  denne undtagelse,  da der var 
betydelige  forskelle  mellem  punktafgifterne  på disse varer i Danmark og 
Forbundsrepublikken  Tyskland. 
Ved udløbet af  denne periode har Rådet i  henhold  til det pågældende  bilag, 
afsnit V, pkt. 1 c, forlænget  gyldighedsperioden  for denne undtagelse  to 
gange^, først indtil den 31» december  1976 og derpå  indtil den 31« decem­
ber 1977-
Den danske  regering  anmodede derpå om  yderligere  en forlængelse af  denne 
periode, således at  landet fuldt ud kunne tilpasse sig  Fællesskabets 
ordning  for afgiftsfritagelser.  I modsætning  til de to tidligere  undtagel­
ser, der var begrænset  til et år, vedtog Rådet den  19. december  1977 et 
direktiv om, at Danmark  kunne opretholde  undtagelsesordningen  indtil den 
31. december  1982' . I henhold  til dette direktiv, der tillader  Danmark 
at anvende  de i afsnit  15 (e) ovenfor nævnte begrænsninger  over for rej­
sende, der foretager ture af kortere  varighed, skal den danske ordning-
gradvis tilnærmes fællesskabsordningen. I overensstemmelse  hermed blev de 
danske regler for  personer  med bopæl uden for Danmark ophævet  pr. 1. januar 
I98O, og den mængde  cigaretter,  som personer  med bopæl i Danmark  kunne 
indføre,  blev forhøjet  fra fyrre  til tres pr.  1. januar 1982. 
Også den  mindsteperiode,  der er gældende  for anvendelsen  af begrænsninger 
udtrykt i form af varigheden  af den  rejsendes  ophold i udlandet  blev i 
henhold  til direktivet  nedsat af Danmark  fra 3 "til 2 dage fra den 1. januar 
I98I. 
50. Da DIREKTIVET  BLEV UDSTEDT,  FORPLIGTEDE  KOMMISSIONEN SIG  TIL HVERT ÅR, 
FØRSTE GANG I 1978, AT UDARBEJDE EN RAPPORT om  PRISUDVIKLINGEN  PÅ ALKOHOL­
HOLDIGE DRIKKEVARER  OG TOBAKSVARER I  DANMARK OG FORBUNDSREPUBLIKKEN 
TYSKLAND,  UDVIKLINGEN  I BILLETPRISERNE  for REJSENDE  I DANMARK SAMT DEN 
DANSKE REGERINGS  FINANSPOLITIK.  FEM SÅDANNE RAPPORTER ER  INDTIL NU BLEVET 
UDARBEJDET.  MEDENS DER I DE  FØRSTE FIRE RAPPORTER KUN ER  SKET BESKEDEN - 26 -
1) Direktiv 76/134/EØF af  20.1.1976  (EFT nr. L 21 af 29.I.I976),  direktiv 
77/82/EØF  af I8.I.I977  (SFT nr. L 23 af 27.1.1977). 
2) Direktiv 77/800/EØF af  19.12.1977  (EFT nr. L 336 af 27.12.1977). 

- 26 a) -
eller ingen formindskelse  af prisforskellene  mellem  Danmark  og Forbunds­
republikken  Tyskland  de første  fire år af undtagelsesperioden,  ses i den 
femte rapport,  der dækker  perioden  fra september 1981  til og med juni 
1982, betydelige  tilnærmelser i  prisforskellen  mellem  landene.  Forskellen 
i afgiftsniveauerne  er også  blevet formindsket  gennem  denne sidste peri­
ode, selvom  planlagte  forhøjelser af de danske  afgifter  i en vis udstræk­
ning vil modvirke  denne tendens.  Endvidere  fastsætter det blandede 
afgiftssystem (specifik-  og værdiafgift) på  spiritus  med at have en 
negativ  indflydelse,  især for så  vidt de dyre spirituosa  angår. 
50. a) Den 29.  november  1982 fremsendte  Kommissionen  efter anmodning  fra 
den danske  regering  et forslag  til Rådet om en  aftrapning  af den danske 
undtagelsesordning  i løbet af fem år.  Forslaget  tillod  danskerne en to­
årig periode  med kun beskedne  tilpasninger  for varertyper,  for hvilke 
de danske og  tyske detailpriser stort  set er ens.  Efter tre år  skal alle 
disse varer være tilpasset  Fællesskabets  regler.  For de  mere følsomme 
varer som cigaretter  og spiritus  var det foreslået, at  tilpasningerne 
skulle finde sted  i de sidste tre år af den femårige  undtagelsesperiode. 
På grund af den  alvorlige  økonomiske  situation  i Danmark  var det  yder­
ligere foreslået, at  afviklingsskemaet  efter halvandet  år - i  lyset af 
forventningerne  om den danske økonomi på det  tidspunkt  - skulle kunne 
tages op til nyvurdering,  hvis det var nødvendigt. Den 30.  december 
1982 vedtog  Rådet forslaget  med visse mindre ændringer^. 
l) Direktiv  nr.  83/2/EØF  af 30.12.1982  (EFT L 12 af  I4.I.I983,  s. 48). 

:- 27 -
Kaffe og te 
51. Det  ændringsforslag  til Rådets  femte  direktiv  om afgiftsfritagelse  for 
rejsende,  der er  omtalt i afsnit  25, indeholder  bestemmelser  om forhøjelser 
og i sidste instans afskaffelse (fra  1. januar  1982) af de  kvantitative 
begrænsninger for  te og kaffe. Punktafgifterne  på disse varer indbringer 
normalt kun ubetydelige  beløb og anvendes  kun af  nogle medlemsstater. 
Det må bemærkes,  at Rådet undlod at vedtage  denne del af forslaget  og dermed 
gjorde en endelig beslutning  om disse spørgsmål  vanskeligere,  da også 
Belgien nu hører  til de medlemsstater,  der opkræver  afgifter  af kaffe. 
52. Dettesvækker  dog ikke det argument,  at ophævelse  af de  kvantitative  begræns­
ninger for disse varer  i rejsetrafikken  kun kan få  ubetydelige  økonomiske 
konsekvenser,  når det  endvidere  tages i betragtning,  at punktafgifter  på 
kaffe og te kun  anvendes  af henholdsvis  fem og  tre medlemsstater.  Da disse 
varer desuden  indføres  fra udviklingslande,  strider  opretholdelsen  af disse 
restriktioner  mod UNCTAD's  resolution  af 18.  september  1970» idet de nuvæ­
rende afgiftsfritagelser  næppe  vil kunne fremme  forbruget  af disse varer. 
Yin 
53· I det  oprindelige  direktiv  om afgiftsfritagelse  for rejsende  af 28. maj 1969 
blev grænsen for  afgiftsfri  indførsel  af ikke-mousserende  vin i rejsetra— 
fikken mellem  Fællesskabets  medlemsstater  fastsat  til to liter. Denne grænse 
er senere  blevet  forhøjet  to gange: første  gang til tre liter i 1972 og 
derefter  til fire liter  i 1978  (Danmark  har dog  fået tilladelse  til at bibe­
holde grænsen  på tre liter indtil  den 31·  december  1983)· 
Ud fra en række generelle betragtninger  mente  Kommissionen,  at grænserne for 
afgiftsfritagelse  burde forhøjes,  men den var i  særlig  grad interesseret  i en 
forhøjelse  af den  afgiftsfri  grænse for indførsel  af vin med henblik  på at 
fremme forbruget  af vin i Fællesskabet  og at  efterkomme  de ønsker,  som Parla­
mentet havde fremsat  i sin udtalelse  til Kommissionens  forslag  til Rådets 
femte direktiv  om afgiftsfritagelse  for rejsende.  I ændringerne  til dette 
forslag  foreslog  den derfor en afgiftsfri  mængde på fem  liter i rejsetra­
fikken mellem medlemsstaterne  (fire  liter for Danmarks vedkommende). Denne 
del af forslaget  blev heller  ikke vedtaget. 

- 28 -
De vanskeligheder,  der skyldes  niveauet  for de danske  punktafgiftssatser 
for vin, er ikke uden betydning  i denne forbindelse,  og de er i høj  grad 
medvirkende  årsag  til, at landet er tilbageholdende  med at  forhøje  den 
afgiftsfrie  grænse for  vin. Desuden  er punktafgiftssatsen  set i forhold 
til dsn i  Forbundsrepublikken  Tyskland  en afgørende  faktor,  da sidstnævnte 
land ikke  opkræver  punktafgifter  på ikke-mousserende  vin. 
Tobak 
54· Det  blev nævnt  tidligere  (afsnit  14), at  Fællesskabets  kvantitative  grænser 
ikke berører  de nat  onale bestemmelser  vedrørende  rejsende  med bopæl uden 
for Europa.  Denne bestemmelse  blev medtaget  af hensyn  til Fællesskabets 
regler om toldfritagelse, hvori  der er  fastsat  en højere grænse for indfør­
sel af tobak for rejsende  med bopæl uden for Europa  (400 mod 200  cigaret­
ter)^. Som omtalt  tidligere  blev der dog  indføjet  en bestemmelse  om, at 
der under  ingen omstændigheder måtte  anvendes  en højere grænse for  afgifts­
fritagelse  end den, der gælder i rejsetrafikken  mellem  medlemsstaterne.  For 
øjeblikket  er afgiftsfritagelsen  mellem  medlemsstaterne  på 300  cigaretter. 
Historisk  blev denne højere  afgiftsfrie  mængde  af cigaretter  indført  af 
nogle medlemsstater  i henhold  til OSCD-rådsbeslutning  af 20.  juli  1965 ved­
rørende  administrative foranstaltninger  til fordel  for international  turisme, 
og blev indføjet  i Fællesskabets  regler om toldfritagelse  for rejsende. 
Situationen  har naturligvis  ændret  sig, og Kommissionen  mener  ikke, at an­
vendelsen  af denne foranstaltning fortsat  er berettiget.  Den er  endvidere  af 
den opfattelse,  at begrebet  fællesskabspræference  betyder,  at medlemsstaterne 
ikke må indrømme  statsborgere fra tredjelande  en større  afgiftsfritagelse 
end deres egne borgere. 
D. ORDNING  FOR AFGIFTSLETTELSER 
55· Som  nævnt ovenfor,er  det i  forbindelse  med ordningen  for afgiftslettelser 
fastsat,  at der  skal gennemføres  kontrol  ved påtegning  af fakturaer  eller 
et i stedet for denne udstedt  bilag.  Nogle medlemsstater  foretager  udeluk­
kende denne  kontrol  på grundlag  af fakturaen,  medens  andre kræver særlige 
formularer,  der skal udstedes  samtidig  med fakturaen,  når varerne  købes, 
hvilket gør ordningen  mere kompliceret.  Den ordning,  der anvendes  i medlems­
staterne,  er også blevet  kritiseret,  fordi den administrativt  set er kompli­
ceret, og fordi der går  lang tid,  før afgiften  kan tilbagebetales.  I nogle 
medlemsstater  er det  tilladt den handlende  at refundere  afgiften,  hvorimod 
l) Forordning  nr.  1544/69 - EFT  nr. L 191 af 5.8.I969. 

- 29 -
andre medlemsstater  kræver, at ansøgninger om  afgiftslettelser  "behandles 
centralt. 
Det er derfor  klart,  at der  kunne gennemføres en større  ensartethed  og 
dermed forbedringer  i ordningen. 
56. Med  henblik  på at gøre  ordningen  mindre  kompliceret administrativt  og ned­
skære ovennævnte  frister  for tilbagebetaling  kunne man give den handlende 
tilladelse  til at behandle  de rejsendes  ansøgninger og  afgiftslettelser 
uden om myndighederne  og at  refundere  afgiften  i de tilfælde,  hvor der kun 
er tale om et  forholdsvis  beskedent  afgiftsbeløb. Der bør i  direktiverne 
fasts.rttes  en fælles grænse for  dette beløb.  Desuden  bør der i Fællesskabets 
bestemmelser  fastsættes en  maksimal  tidsfrist  for afgiftslettelserne.  Denne 
tidsfrist  kunne fastsættes  til f.eks.  tre måneder, som kun må  overskrides, 
såfremt der  ikke foreligger  fyldestgørende  dokumentation  eller i tilfælde af 
force majeure.  En sådan  bestemmelse  ville fjerne  de til tider  urimeligt  lange 
tidsfrister,  som Kommissionen  har fået  underretning  om. 
57. Der kan  ligeledes  opstå marginalproblemer  i forbindelse  med ordningen  for 
afgiftslettelser  og ordningen  for afgiftsfritagelse.  Der kan være  tale om 
dobbelt afgiftsbelægning i det tilfælde,  hvor en'rejsende  ikke kan opnå 
afgiftslettelse  ved udførsel af en  vare, som kun  ligger  en smule under 
grænsen for  afgiftsfritagelse  i udførselsmedlemsstaten, men som  ikke kan 
indføres  afgiftsfrit  i en anden medlemsstat,  fordi den ligger  en smule over 
grænsen for  afgiftsfritagelse  udtrykt  i sidstnævnte  medlemsstats  valuta. 
Dette kan ske på  grund af medlemsstaternes  muligheder  for at  afrunde  tallene, 
når de fastsætter de  afgiftsfrie  beløb (og  dermed grænserne for  afgiftslet­
telser) i national valuta.  Da det er  upraktisk,  at den  rejsende skal  ordne 
disse forhold  i udførselslandet  efter at have forladt dette,  ville den mest 
tilfredsstillende  lesning tilsyneladende  være, at de  kompetente  myndigheder 
i den medlemsstat,  hvor varen indføres, har en  fleksibel  holdning  og tilla­
der de omhandlede  varer at blive indført  afgiftsfrit,  når det kan  dokumenteres, 
at de er  afgiftsberigtigede  i oprindelseslandets 
E. FORRETNINGER, DSR SÆG3R  AFGIFTSFRIS  VARER 
50. Forretninger,  der handler  med afgiftsfrie  (eller  toldfrie)  varer, er et 
udbredt fænomen i Fællesskabet. De  findes  normalt  i havne og lufthavne  eller 
om bord på transportmidler,  der er  indsat i den  internationale  trafik.  For­
retninger  i havne og lufthavne  har stort set status som toldoplag. Disse 
forretninger  sælger kun  varer  til personer,  der skal  til at forlade  det 
pågældende  land. 

- 30 -
Det er klart, at sådanne  forretninger  er vigtige  ud fra et økonomisk 
synspunkt,  hvilket  også fremgår af den  store betydning,  som de tillægges 
af havne-  og lufthavnsmyndigheder  samt internationale transportvirksom­
heder. At de er  tillokkende  for de  rejsende, skyldes  anvendelsen  af prin­
cippet om afgiftsbelægning i  destinationslandet  kombineret  med ordningen 
for afgiftsfritagelse.  Afgiftsbelægningen i  destinationslandet  sikrer,  at 
varerne kan købes af de  rejsende  i en forretning,  der handler  med afgifts­
frie varer,  og udføres  afgiftsfrit,  medens  ordningen  for afgiftsfritagelse 
sikrer, at disse varer  inden for visse grænser kan indføres  afgiftsfrit  i 
destinationslandet.  De pågældende  varer kan således indgå i  privatforbruget 
i Fællesskabet fuldstændig  afgiftsfrit. 
Fællesskabsbestemmelserne og  forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer 
59· Den  eneste fællesskabsbestemmelse vedrørende  afgiftsfritagelse  for rejsende, 
hvori der henvises  særskilt  til forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer, 
er artikel  6, stk.  2, i direktiv  69/169/EØF.  I henhold  til denne bestemmelse 
skal medlemsstaterne  "med forbehold  af den gældende  ordning for salg fra 
kiosker  under  toldkontrol  i lufthavne  og for salg  om bord i luftfartøjer" 
træffe de nødvendige  foranstaltninger  til på visse særlige  betingelser  at 
muliggøre  afgiftslettelser  for rejsende  ved udrejsen fra  en medlemsstat. 
Denne bestemmelse,  der blev indføjet i  direktivet,  da dot første  gang blev 
ændret i 1972, med  henblik  på at indføre en  frivillig  ordning for  afgifts­
lettelser,  er ifølge  medlemsstaternes  myndigheder  ensbetydende  med, at 
forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer,  er tilladt  i rejsetrafikken 
mellem Fællesskabets  medlemsstater.  Det er bemærkelsesværdigt, at der  ikke 
er taget forbehold  med hensyn  til de forretninger,  der salger  afgiftsfrie 
varer, i den grundlæggende  bestemmelse,  nemlig  direktivets  artikel  6, stk.  1, 
ifølge hvilken  medlemsstaterne  skal træffe  foranstaltninger,  der er  egnede 
til at forhindre,  at rejsende,  på hvilke  ordningen  for afgiftsfritagelse 
finder anvendes,  indrømmes  afgiftslettelser. 
60. Foruden  denne bestemmelse  indeholder direktivet  kun en  bestemmelse,  som 
kan anses for at vedrøre  forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer,  eller 
snarere  selve varerne,  nemlig  den i  afsnit  9 °g 29  omtalte  bestemmelse  om, at 
at varer,  på hvilke  ordningen  for afgiftsfritagelse  inden for Fællesskabet 
finder anvendelse,  skal være erhvervet  i henhold  til almindelige beskatnings­
regler for hjemmemarkedet  i en af  medlemsstaterne.  Som nævnt  tidligere  finder 
denne bestemmelse  ikke anvendelse  i forbindelse  med afgiftsfritagelsen  i 
rej.Jetrafikken  mellem  Fællesskabet og  tredjelande. 

- 31 -
61. I forbindelse  med sag  rir.  I58/8O  behandlede  De europæiske Fællesskabers 
Domstol  for første  gang direktiv  69/169/EøF. 
Denne sag vedrører både, der  udgik fra Forbundsrepublikken Tyskland,  og 
som stort set sejlede  på Østersøen,  hvor der blev solgt varer,  som normalt 
var belagt  med høje  afgifter  og told, f.eks. alkoholholdige drikkevarer, 
tobaksvarer,  smør, kød og  ost. For de pågældende  landbrugsvarer blev  der 
desuden  udbetalt eksportrestitutioner  i henhold  til den fælles  landbrugs­
politik.  En grosserer  og en  detailhandler indbragte  sagen for Finanzgericht 
Hamburg  med påstand om, at  disse "smørbåde" overtrådte Fællesskabets  bestem­
melser.  Finanzgericht  Hamburg  henviste  spørgsmålet  til De europæiske Fælles­
skabers  Domstol,  der traf en præjudiciel afgørelse den 7·  juli  1981. Dom­
stolen konkluderede,  at disse "smørbådes"  virksomhed  var ulovlig.  Hvad 
angår direktiv  69/169/EøF  traf Domstolen  følgende afgørelse: 
"Den afgiftsfritagelse,  der er  fastsat  i Rådets  direktiv  69/169  af 28. maj 
1969 som ændret ved  direktiverne  72/230  og 70/1032  om harmonisering  af d.e 
administrativt  eller ved lov  fastsatte  bestemmelser  om fritagelser  for om­
sætningsafgifter og  punktafgifter  ved indførsel i den  internationale 
rejsetrafik,  ydes,  hvad angår  trafiicken  mellem  tredjelande  og Fællesskabet, 
kun til rejsende,  som ankommer  til Fællesskabets toldområde  fra et trejde-
land, og i dette tilfælde er det  uden betydning for ydelsen  af afgiftsfri­
tagelsen,  under  hvilke betingelser  varerne  er erhvervet. 
Ked hensyn  til trafikken inden  for Fællesskabet  skal den rejsende  i tilfælde 
af, at rejsen fra  et medlemsland  til et andet sker ved transit  via et 
tredjelands  område  eller fra en del af en  anden medlemsstat  område,  hvor de 
afgifter,  som ovennævnte  direktiv  angår,  ikke finder  anvendelse  på varer, 
som forbruges  der, kunne godtgøre, at de  varer, der medbringes  i hans 
bagage,  er blevet købt under  almindelige skatte-  cg af giftsbetingelser  på 
et af medlemsstaternes  indenlandske  markeder  og ikke giver  ret til nogen 
godtgørelse af omsætningsafgifter  eller punktafgifter. Hvis  den rejsende 
ikke kan bevise ovennævnte  forhold,  kan han kun opnå den  mere begrænsede 
afgiftsfritagelse,  som gælder for  rejsetrafikken  mellem  tredjelande  og 
Fællesskabet. 

- 32 -
Rådet har  vod udstedelsen  af direktiv  69/169 som  ændret ved  direktiverne 
72/230 og 7G/1032  gradvis  villet  indføre  en fuldstændig  ordning  vedrørende 
fritagelse  for omsætningsafgifter  og punktafgifter  for varer i rejsendes 
personlige  bagage;  medlemsstaterne  beholder  som følge heraf på dette 
område alene den begrænsede  kompetence,  som direktiverne  tillægger  dem 
med hensyn  til at indrømme  afgiftsfritagelser,  der er forskellige fra  de 
i direktiverne fastlagte". 
Kommissionens  holdning  med hensyn  til forretninger,  der salger  afgiftsfrie  
varer 
62. Kommissionen  har altid erkendt  og erkender  fortsat,  at spørgsmålet  om 
forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer,  politisk  set er et følsomt 
emne. Den var sig dette bevidst,  da den  udarbejdede  sit forslag  om en 
gradvis afskaffelse  af den  afgiftsfrie  handel  inden for Fællesskabet  i 
1972"^, og da den  derefter trak sit forslag tilbage, fordi  det umuligt 
kunrco godkendes  af Rådet. Den var ligeledes  opmærksom  på dette politiske 
aspekt, da den i 1979  besluttede ikke  at presse på for at af  afskaffe 
forretninger,  der sælger  afgiftsfrie  varer, men at  forstætte  sine bestræ­
belser på at  fornedre  ordningen. 
63. Efter Domstolens  afgørelse  i den  sag, der  er omtalt  ovenfor,  har Kommis­
sionen naturligvis  taget situationen  op til fornyet overvejelse,  og i 
februar 1932 kom den  til den konklusion,  at Domstolens  afgørelse  indebar, 
at det var  uforeneligt  med fællesskabsretten  at tillade  salg af varer 
uden told og landbrugsafgifter  i reisetrafikken  mellem  Fællesskabets 
medlemsstater.  Len underrettede  medlemsstaterne  herom. 

- 33 -
DEL II 
VARER I SMÅFORSENDELSER  UDEN ERHVERVSMÆSSIG KARAKTER 
Baggrund 
54. Fællesskabet har indført  en fælles ordning for  afgiftsfritagelse  ved indførsel 
af varer i sir.åforsendolser  uden erhvervsmæssig  karakter fra  en medlemsstat  til 
en anden eller fra et tredjeland  til en medlemsstat.  Ordningen  for forsendel­
ser inden for  Fællesskabet  blev vedtaget  i 1974, medens  ordningen  for forsen­
delser fra tredjelande  først blev vedtaget  i 1973. 
Denne ordning for  afgiftsfritagelse  har samme hovedformal  som ordningen  for 
afgiftsfritagelse  for rejsende, nemlig  fjernelse  af hindringerne for  udviklin­
gen af det interne marked,  for så vidt angår afgiftsfritagelse  for forsendelser 
inden for Fællesskabet,  og indførelse af  en fælles holdning, for  så vidt angår 
afgiftsfritagelsen  for forsendelser fra tredjelande. 
Afgiftsfritagelsen  for forsendelser inden for  Fællesskabet  tager ligeledes 
sigte på at lette de personlige  og familiemæssige  forbindelser  mellem privat­
personer i de forskellige  medlemsstater.  Dette er af særlig  stor betydning for 
f.eks. vandrende  arbejdstagere,  hvor sådanne  forsendelser  kan være af  stor 
personlig og undertiden  ekonomisk  betydning. 
Det nuværende  udviklingstrin 
65. 
ITcdenstående  tabel indeholder oplysninger  om de gældende grænser  for afgifts­
fritagelse  ved indførsel af  varer i småforsendelser. 
Disse grænser  blev vedtaget  af Rådet den 17.  november  I98I og har været 
gældende i medlemsstaterne  siden den 1. januar 19G2. 
Tabel: Medlemsstaternes  græ nser for afgiftsfritagelse  ved indførsel af varer i  
småforsendelser  uden erhvervsmæssig  karakter 65. Nedenstående  tabel indeholder oplysninger  om de gildende grænser  for afgifts­
fritagelse  ved indførsel af  varer i småforsondelcer. 
Disse grænser  "blev vedtaget  af Rådet den 17.  november  I98I og har været 
gældende i medlemsstaterne  siden den 1. januar 1902. 
Tabel: Medlemsstaternes  græ nser for afgiftsfritagelse  ved indførsel af varer i  
småforsendelser  uden erhvervsmæssig  karakter 
Medlemsstat Mellem Fællesskabets 
medlemsstater  (70 ECU) Mellem tredjelande  og 
Fællesskabet  (35BCU) 
Belgien BF 2.900 BF 1,400 
Danmark Dkr. 550 Dkr. 275 
Tyskland DM 175 DM 90 
Grækenland Dr 4.300 Dr 2.150 
Frankrig FF 420 FF 210 
Irland Irl 48 Irl 24 
Italien Lit (88.571) Lit (44-286) 
Luxembourg LF 2.800 LF 1.400 
Nederlandene HFI 200 HFI 100 
Det forenede  Kongerige UKL 40 UKL 20 
Tallene i parantes eruafrundede  modværdier  i national  valuta, og de er  beregnet 
af Kommissionens  tjenestegrene,  da der ikke foreligger  officielle tal. 

- .54 -
66. Nedenstående  tabel viser  de kvantitative  grænser, der gælder for indførsel 
af en række  varer i småforsendelser fra  tredjelande. 
Tabel — Kvantitative  grænser 
Varer Grænser for  afgiftsfritagelse 
Tobaksvarer 50 cigaretter 
eller 
25 cigarillos 
eller 
10 cigarer 
eller 
50 gram røgtobak 
Alkoholholdige drikkevarer 1 flaske spiritus  (højst 1  liter) 
eller 
2 flasker ikke-mousserende vin 
Parfume 50 gram parfume 
eller 
0,25 liter toiletvand 
Kaffe 500 gram 
eller 
200 gram kaffeekstrakter  eller kaffe-
essenser 
Te 100 gram 
eller 
40 gram teekstrakter  eller teessenser 
67. Det er  vigtigt at bemærke, at medlemsstaterne kan nedsætte  disse mængder 
eller helt undlade at indrømme  afgiftsfritagelse  for dem.  Danmark  indrømmer 
ikke afgiftsfritagelse  for tobaksvarer, alkoholholdige drikkevarer  og par­
fume. Irland indrømmer  ikke afgiftsfritagelse  for tobaksvarer  og alkohol­
holdige drikkevarer,  og Det forenede  Kongerige har  nedsat den mængde 
spiritus,  der kan indføres  afgiftsfrit,  til  0,25 1. 
Hvad angår småforsendelser fra en anden medlemsstat, kan medlemsstaterne 
ligeledes  mængdemæssigt begrænse de  varer, der er anført i  tabel  3 (s© side 
5), og som er  omfattet  af ordningen  for afgiftsfritagelse  inden for Fælles­
skabet, og undlade at indrømme  afgiftsfritagelse  for disse varer. Direktiverne 
indeholder  dog en bestemmelse om, at medlemsstaterne  skal anvende en  ordning 
inden for Fællesskabet, der er mindst  lige så fordelagtig  som den ordning, 
der anvendes i  forbindelse  med tredjelande.  Alle medlemsstaterne,  bortset fra 
Italien og Luxembovirg, anvender  forske lige kvantitative  grænser for  afgifts­
fritagelse  for disse varer,  og de lande, der som nævnt  ovenfor anvender 
særlige restriktioner  eller udelukker  visse varer  fra ordningen  (Danmark, 

- 35 -
Irland og Det  forenede  Kongerige),  anvender  samme fremgangsmåde  i forbin­
delserne  mellem medlemsstaterne. 
58. De vigtigste  betingelser,  der er  knyttet  til ordningen  for indførsel  af 
varer i småforsendelser,  ers 
a) at varerne  ikke må være af erhvervsmæssig  karakter,  og 
b) at de  skal sendes fra  en privatperson  til en anden. 
69. Kriterierne  for fastlæggelse af,  om varerne  er uden erhvervsmæssig  karakter, 
er en smule forskellige  i ordningen  for forsendelser  mellem medlemsstaterne 
og ordningen  for forsendelser  mellem Fællesskabet  og tredjelande.  I begge 
ordninger  er det  fastsat,  at varerne  ikke må være fremsendt  mod nogen form 
for vederlag  fra modtagerens  side, og at de ved  deres art og mængde skal 
fremtræde  som værende  til brug for modtageren  personligt  eller for dennes 
familie.  Forskellen  består  i, at forsendelser  fra tredjelande skal finde 
sted lejlighedsvis,  medens der ikke stilles  en sådan betingelse  for forsen­
delser inden for Fællesskabet.  For at der kan  indrømmes  afgiftsfritagelse 
for forsendelser inden  for Fællesskabet,  skal de pågældende  varer dog være 
erhvervet  i henhold  til de almindelige beskatningsregler  for hjemmemarkedet 
i en af  medlemsstaterne. 
70. I direktivet  vedrørende småforsendelser fra  tredjelande  er det  desuden  fast­
sat, at der  ikke kan indrømmes  nogen form for  afgiftsfritagelse  for småfor­
sendelser,  der indeholder varer  som f.eks. tobak og spiritus,  for hvilke der 
er fastsat kvantitative  grænser, såfremt mængden  af disse varer overstiger 
den i direktivet  fastsatte. 
71. Endvidere  er det i  fællesskabsbestemmelserne  fastsat,  at fortoldningsgebyrer 
for forsendelser inden  for Fællesskabet, for  hvilke der kan  indrømmes  afgifts­
fritagelse,  bør afskaffes. 
72. Endelig foretages  der en  årlig tilpasning  af modværdien  i national valuta  af 
de afgiftsfrie  beløb, og dette sker  på grundlag  af de samme  bestemmelser  som 
tilpasningen  af de  afgiftsfrie  beløb for  rejsende (jf.  afsnit  20). 
Udbygning  af ordningen 
73· Generelt  har ordningen  fer afgiftsfritagelse  for småforsendelser  fungeret 
gnidningsløst. Grænserne for  afgiftsfritagelse  er for nylig blevet  forhøjet 
og synes for øjeblikket  at være tilstrækkelige. Kommissionen  er klar over, 
at der ligesom ved afgiftsfritagelse  for rejsende  kan ske en  udhuling  af de 
afgiftsfrie  beløbs realværdi,  og den  vil derfor  foreslå forhøjelser,  når 
den finder det hensigtsmæssigt.  Hvad angår omregning  af de  afgiftsfrie  beløb 
til national valuta,  gør der  sig de samme  problemer gældende  i direktivet  om 
småforsendelser  og direktiverne  om andre former for  afgiftsfritagelse.  Derfor 

- 36 -
galder redegørelsen  i afsnit 38-46 og de heri foreslåede  forbedringer  også 
i dette tilfælde. 
74· Hvad angår de kvantitative  grænser  for afgiftsfritagelse,  er det  klart, at 
det er nødvendigt  at fastlægge  endelige  fælles grænser,  navnlig  i forbindelse 
med forsendelser  inden for Fællesskabet.  Situationen  er for  øjeblikket  vidt 
forskellig  fra medlemsstat  til medlemsstat,  og Kommissionen  vil foreslå 
fælles minimumsgrænser  for medlemsstaterne. 
75· Kommissionen  har længe været  af den  opfattelse,  at et af de  områder,  hvor 
de fælles grænser  for afgiftsfritagelse  for småforsendelser  kunne udbygges, 
er salg  til privatpersoner  af bøger,  tidsskrifter  eller aviser,  der skal 
sendes fra en medlemsstat  til en anden.  Disse transaktioner  er principielt 
omfattet  af de almindelige  momsbestemmelser  for så  vidt angår både indførsel 
og udførsel. 
Anvendelse  af disse bestemmelser  på transaktioner,  der ofte kun vedrører 
beskedne beløb,  betragtes  som særdeles besværlig  af både købere  i tilfælde 
af import og sælgere  i tilfælde  af eksport.  De oplysninger,  som Kommissionen 
har til rådighed,  viser, at virksomheder  undertiden finder  det hensigtsmæssigt 
enten ikke at refundere  afgiften  på varerne,  hvorved  køberen udsættes  for 
dobbelt afgiftsbelægning,  eller at undlade  at effektuere ordrer,  som de har 
modtaget,  hvilket  må betragtes  som ulovlig  salgsvægring. 
Når Kommissionens  forslag  til direktiv  om generel  fritagelse  for moms ved 
endelig indførsel  af visse varer''"^  vedtages,  vil det i fællesskabsbestemmel­
serne være fastsat,  at der  skal indrømmes  visse  afgiftslettelser  i forbindelse 
med disse transaktioner.  I henhold  til forslaget,  der for  øjeblikket  behandles 
af Rådet,  vil bl.a.  indførsel  af varer i småforsendelser  med eller uden er— · 
hvervsmæssig  karakter  være fritaget  for afgifter.  I bestemmelserne  tages der 
hensyn dels til værdien,  dels (for forsendelser  mellem medlemsstaterne)  til 
den skyldige  afgift.  Som grænse foreslås  en værdi på 10 ECU og en  afgift på 
3 ECU. Sidstnævnte  kan forhøjes  til 6 ECU. Man  regner med, at  indførsel  af 
bøger o.s.v.  for en  stor dels  vedkommende  vil kunne fritages  for afgifter 
i henhold  til disse bestemmelser. 
l) EFT nr. C 171 af  II.7.I98O. 

- 37 -
76. Kommissionen  er dog af den  opfattelse,  at situationen vil  kunne forbedres 
yderligere,  såfremt  man indrømmer  afgiftslettelser  ved indførsel  af bøger, 
tidsskrifter  eller aviser,  der sendes fra  en afgiftspligtig  person i en 
medlemsstat  til en privatperson  i en anden medlemsstat,  forudsat  at der er 
betalt afgifter  af varerne i det  land, hvorfra  de afsendes,  og - eventuelt  -
varernes  værdi  ikke overstiger  den fastsatte  grænse,  der skal være så høj 
(d.v.s. højere end ovennævnte  10 ECU), at man  undgår  risikoen  for konkurrence­
forvridning  som følge af forskelle  i medlemsstaternes momssatser.  Denne  risiko 
er dog tilsyneladende ubetydelig,  da medlemsstaterne  normalt  anvender  en lav 
afgiftssats  for de  pågældende  varer, da portoen udligner forskellene  i af­
giftssatserne,  og da de  pågældende  varer ikke  altid kan fås hos  afgifts­
pligtige  i importlandet. 
77. Et spørgsmål,  der også rejser  sig i forbindelse  med den  fælles  ordning  for 
afgiftsfritagelse  for småforsendelser,  er det  vedrørende  afgiftslettelser  for 
forsendelser,  hvis værdi overstiger  de normale  fastsatte  grænser,  eller som 
indeholder  større mængder  tobaksvarer  eller alkoholholdige drikkevarer  end 
de tilladte.  Som omtalt i afsnit  70 vil sådanne pakker  ikke være afgiftsfri­
taget på nogen måde efter de gældende  regler.  For en  privatperson,  der mod­
tager en pakke til en værdi af f.eks.  80 ECU  eller med et  indhold  af 60 
cigaretter,  vil det utvivlsomt  se mærkeligt  ud, at  pakken  skal beskattes  på 
grundlag  af den  samlede værdi,  medens en pakke til en værdi af 70 ECU  eller 
en pakke,  der kun  indeholder  50 cigaretter,  er fuldstændig  fritaget  for afgif-
ter. Årsagen  til, at man  opretholder  en sådan ordning,  er først og fremmest 
administrativ,  idet de procedurer,  der skal iværksættes  i forbindelse  med 
afgiftsfritagelse  for de første  70 ECU  eller de første  50 cigaretter,  ville 
være besværlige  og udgiftskrævende.  Hvilke varer  ville f.eks.  kunne indføres 
afgiftsfrit  under grænsen for  70 ECU? For en  pakke, der indeholder cigarer  og 
cigaretter,  hvilke  af disse ville da kunne indføres  afgiftsfrit?  Disse pro­
blemer bør dog  ikke overvurderes,  og de  ville kunne løses i forbindelse  med en 
fremskyndet  toldprocedure (jf. nedenfor). 
78. En anden måde, hvorpå  problemet  kunne løses, og som  administrativt  set fore­
kommer mere acceptabel,  ville være at indrømme  afgiftslettelser  på grundlag 
af den skyldige  afgift for en  given forsendelse.  Man kunne f.eks. indføre 
en bestemmelse  om, at  modtageren  i det tilfælde,  hvor en forsendelse inden 
for Fællesskabet  overstiger  grænsen  på 70 ECU, men  opfylder  alle de øvrige 
betingelser  for afgiftsfritagelse,  ikke skal betale  nogen  afgift,  såfremt  den 
samlede  skyldige  afgift er under  5 ECU, og at det  samlede  skyldige  beløb 
nedsættes  med 5 ECU,  såfremt  afgiften  overstiger  5 ECU.  Tilsvarende  kunne 
det overvejes  i forbindelse  med pakker,  der indeholder  større mængder  varer 
end tilladt,  at tillade  afgiftsfritagelse  op til en bestemt grænse,  som skulle 
fastsættes. 

- 38 -
DEL III 
TOLDPROCEDURER  POR PRIVATPERSONER 
79. Kommissionen har længe  tillagt  det stor "betydning,  hvorledes  den enkelte 
"borger oplever,  at der  eksisterer  et fælles  marked.  I denne forbindelse  er 
en af de  mest overraskende  oplevelser  (negative  eller positive)  for bor­
gerne den toldprocedure,  som de udsættes for, når de  overskrider  grænserne 
mellem medlemsstaterne,  eller når de får  tilsendt  pakker fra andre  medlems­
stater. Det er desværre alt for  ofte, at de  talrige  kontrolforanstaltninger, 
der stadig  anvendes i  trafikken  mellem medlemsstaterne, gør de  enkelte 
borgere  sku fede og desillusionerede  med hensyn  til Fællesskabets  egentlige 
betydning  for dem. 
80. For  rejsende  varierer  kontrolforanstaltningerne  i vidt omfang  fra den ene 
medlemsstat  til den anden og afhængigt af den anvendte transportmåde.  Disse 
kontrolforanstaltninger  gennemføres ganske  vist ikke af hensyn  til beskat­
ningen og skal derfor  ikke behandles i  denne rapport.  Men selv om man ude­
lukkende  betragter  de kontrolforanstaltninger,  der gennemføres af hensyn  til 
beskatningen,  er der her  tale om et område, hvor der bør  foretages  en kritisk 
analyse,  og hvor der  kunne sættes ind med  foranstaltninger  på fællesskabsplan. 
Det må bemærkes, at  dette aspekt  af toldprocedurerne  i et vist omfang  er 
medtaget i  direktiverne  om afgiftsfritagelse  for rejsende,  hvor det er anført, 
at medlemsstaterne  skal. give de rejsende  mulighed for  stiltiende  eller ved en 
simpel mundtlig  erklæring at bekræfte, at de har  overholdt  begrænsningerne 
og betingelserne  for de  tilladte  fritagelser.  Denne bestemmelse  blev indføjet 
i ordningen i 1972 med det formål at  fremme  en forenkling  af grænsekontrollen 
for almindelige  rejsende.  Det var tanken at udbrede anvendelsen af systemet 
"rød kanal/grøn  kanal"  eller tilsvarende  kontrolsystemer,  således at de 
rejsende  selv kan afgøre, om de  varer,  de medbringer,  ligger  inden for de 
tilladte  grænser og i så  fald vælge den  kanal,  hvor der kun  foretages  stik­
prøvekontrol, i modsætning  til den kanal,  hvor der  foretages  systematisk 
kontrol. 
81. Man kan dog  stille spørgsmålstegn ved, om de  rejsende  egentlig  har følt, 
at der er  sket en forenkling.  For bilrejsendes  vedkommende  er der  stadig 
betydelige  forskelle  i grænsekontrollen fra medlemsstat  til medlemsstat. 
Nogle medlemsstater  foretager  kun en minimal  kontrol,  medens andre foretager 
en næsten  systematisk  kontrol,  hvilket  medfører  store forsinkelser  ved 
grænseovergangene.  Allerede  i 1968  henstillede  Kommissionen  til medlems-

staterne,  at der kun i ganske særlige tilfælde  blev foretaget  grænsekon­
trol af almindelige personbiler,  og at afspærringerne ved  toldstederne blev 
f jernet"*"^.  Der er et  klart behov for at  analysere virkningerne  af denne 
henstilling,  og de  deri fastlagte  målsætninger  kunne eventuelt  indføjes i 
fællesskabsbestemmelserne. 
82. Åbningstiden på grænsekontrolstederne kan også være en  kilde  til irrita­
tion for de  rejsende,  der har  brug for særlig  toldkontrol, f.eks.  i det 
tilfælde,  hvor der skal erlægges en  afgift på varer, for hvilke der er 
krævet afgiftsletterlser  i udrejselandet.  Ved mange grænseovergange er der 
kun åbent  inden for den normale  arbejdstid,  hvilket  er uhensigtsmæssigt 
for den almindelige rejsende,  der måske  ankommer  til grænsen om  natten. 
83. Nogle  medlemsstater,  hvortil  de bilrejsende skal  sejle (d.v.s.  med færge), 
anvender et  kontrolsystem  med rød og grøn  kanal,  hvilket  tilsyneladende 
fungerer  tilfredsstillende.  Der er  naturligvis  tale om langt færre biler 
end i forbindelse  med den normale  trafik  over land. Hvis  man ønsker en 
udbredt  anvendelse  af et sådant system, må det  derfor undersøges nøje, om 
det kan anvendes på  trafikken  over land. Kommissionen er dog af den  opfat­
telse, at det er nødvendigt at  lempe grænsekontrollen for  bilrejsende  som 
anført i  direktivet,  nemlig  således at det er tilstrækkeligt med en  stil­
tiende erklæring fra den  rejsende  samt stikprøvekontrol. 
84. Hvad angår flypassagerer  er kontrolforanstaltningerne  normalt  mere forma­
liserede,  og de bygger  generelt  på de i  direktiverne  nævnte  stiltiende 
erklæringer. Det  ville måske være hensigtsmæssigt, om der  blev foretaget 
en yderligere  lempelse  af den  generelle kontrol,  der foretages  af hensyn 
til beskatningen,  og dette gør det nødvendigt, at der  foretages  en yder­
ligere undersøgelse af  forholdene  i praksis.  Den generelle  bemærkning om 
større administrativ service  for rejsende  gælder også i  dette tilfælde, 
om end i mindre  omfang. 
85· Toldprodecurerne  i forbindelse  med småforsendelser kan  til tider være sær­
lig besværlig og tidkrævende for de pågældende  personer. Dette  gælder i 
særdeleshed, når grænserne for indførsel er  overskredet,  eller når betin­
gelserne ikke  er opfyldt. 
l) Kommissionens  henstilling  nr. 68/289/EØP  af 21.  juni 1968, EFT nr. L 167 
af I7.7.I968, s. 16. y? 

- 40 -
I nogle medlemsstater  må man gå  til et toldlager  for at få sin  pakke 
udleveret,  gennemgå  forskellige  administrative  procedurer  og foruden 
afgifterne  betale et fortoldnings  gebyr. I andre medlemsstater anvendes 
et mere forenklet  system, således  at postbudet  bringer  pakken  til mod­
tagerens  adresse  og opkræver gebyrerne,  der er  fastsat  i forvejen. 
86. Kommissionen  er generelt  af den  opfattelse,  at de  toldprocedurer,  der 
i samhandelen  inden for Fællesskabet anvendes  på afgiftsbelagte  varer, 
som tilhører  eller sendes  til privatpersoner,  kan forenkles  og gøres 
mere effektive.  Den påtænker  at indføre  en toldprocedure,  der kan  gøre 
det muligt for den  pågældende person  at afgive en erklæring  og betale 
de nødvendige  afgifter  med det  mindst mulige besvær. Myndighedernes  krav 
og de pågældende  personers  forpligtelser  vil blive nedfældet  i Fælles­
skabets bestemmelser,  som bl.a. skal indeholde  retningslinier  for de 
procedurer,  der skal anvendes, beregningen  af de skyldige  afgifter  samt 
betalingsmåden, således  at det  generelt  bliver  lettere  for den  enkelte. 

- 41 -
DEL IV 
OVERSIGT  OVER HOVEDKONKLUSIOMEHETE 
87· I denne del af  rapporten  skitseres  hovedkonklusionerne  af Kommissionens 
undersøgelse  af Fællesskabets  ordning  for afgiftsfritagelse  for privat­
personer.  Efter offentliggørelse  af rapporten  og på baggrund  af de 
efterfølgende drøftelser  blandt de forskellige  berørte  parter,  agter 
Kommissionen  at forelægge Rådet  et forslag  til direktiv  om afgiftsfrita­
gelse, der skal indeholde  bestemmelser  udarbejdet  på grundlag  af denne 
rapport. 
88. Rapportens  hovedkonklusioner: 
a) den gældende  ordning  for afgiftsfritagelse  for rejsende inden  for 
Fællesskabet  er ikke tilstrækkelig,  og der må  foretages  forhøjelser 
af realværdien; 
b) Rådet  bør godkende  et flerårligt program for udbydning  af ordningen; 
c) der bør med de  lande, der grænser  op til Fællesskabet,  indledes  drøf­
telser om afgiftsfritagelse  i rejsetrafikken  mellem Fællesskabet  og 
tredjelande; 
d) de afgiftsfrie  beløb bør ikke formindskes udtrykt  i national  valuta, 
og for at undgå dette bør der  indføres  en procedure  for delvis auto­
matisk forhøjelse; 
e) justeringen  af de enkelte landes valutakurser  bør komme  til udtryk i 
de afgiftsfrie  beløb på grundlag  af d) ovenfor; 
f) egentlige  forhøjelser  af de  kvantitative  grænser for tobak  og alkohol­
holdige  drikkevarer  er en langfristet  målsætning,  der vil afhænge af 
tilnærmelserne,  som vil finde sted mellem  afgiftssatserne; 
g) det afgiftsfrie  bløb for vin  bør forhøjes,  og de  afgiftsfrie  beløb 
for te og  kaffe bør afskaffes  udhængigt  af harmoniseringen  af afgifts­
satserne; 
h) det strider mod begrebet  fællesskabspræference  at indrømme  personer 
med bopæl uden for Fællesskabet større  afgiftsfritagelse  for tobak end 
Fællesskabets  egne borgere, hvorfor  det bør  ophøre; 

- 42 -
i) med henblik  på at forenkle ordningen  for afgiftslettelser  bør der 
udarbejdes  fælles  procedurer| 
j) ordningen  med afgiftsfritagelse  for småforsendelser  fungerer  stort 
set tilfredsstillende,  men kunne udbygges: 
- for at  lette handelen med bøger o.s.v. 
- og for at indrømme  afgiftslettelser  for pakker, der næsten  ligger 
ingen for de normale grænser for  afgiftsfritagelsen; 
k) toldprocedurerne  for privatpersoner  bør forenkles,  og der bør udar­
bejdes særlige  ordninger,  som skal indføjes i fællesskabsbestemmel­
serne. 
000O000