Resumé af Kommissionens beslutning

af 27. juni 2019

om pålæggelse af bøder for at undlade at anmelde en fusion i strid med artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 og for at gennemføre en fusion i strid med artikel 7, stk. 1, i denne forordning

(Sag M.8179 — Canon/ Toshiba Medical Systems Corporation)

(meddelt under nummer C(2019) 4559)

(Kun den engelske udgave er autentisk)

(2019/C 362/06)

I. BAGGRUND

A. De omhandlede virksomheder

(1) Canon er et børsnoteret multinationalt selskab, der er specialiseret i fremstilling af billeddannelsesprodukter og optiske produkter, herunder kameraer, videokameraer, fotokopieringsmaskiner, steppers og printere.

(2) Toshiba Medical Systems Corporation (»TMSC«) var en virksomhed, der beskæftigede sig med udvikling, fremstilling, salg og levering af tekniske tjenester til medicinsk udstyr. Efter Canons opkøb af TMSC blev TMSC omdøbt til Canon Medical Systems Corporation.

B. Transaktionen mellem Canon og TMSC

(3) I begyndelsen af 2016 besluttede Toshiba i et forsøg på at overvinde alvorlige økonomiske vanskeligheder inden offentliggørelsen af sit økonomiske resultat for 2016 at sælge sin 100 % ejede medicinalvirksomhed, TMSC. Toshiba havde brug for at modtage betalingen for TMSC før den 31. marts 2016 (slutningen af regnskabsåret 2015). Med henblik herpå tilrettelagde Toshiba en fremskyndet udbudsprocedure, som Canon deltog i og endte med at vinde.

(4) Canons køb af TMSC skete i en kompleks transaktionsstruktur i to trin: a) I det første trin købte Canon i henhold til en aftale, der blev gennemført den 17. marts 2016, én aktie uden stemmeret og 100 aktieoptioner knyttet til TMSC's stemmeberettigede ordinære aktier (1) (for ca. 5 280 mio. EUR, svarende til den fulde pris for TMSC) af Toshiba. I henhold til en anden aftale, der blev indgået samme dag, erhvervede MS Holding, som var et selskab oprettet til særligt formål (»special purpose vehicle« (SPV)), der blev oprettet med henblik på transaktionen, de 20 resterende stemmeberettigede aktier fra Toshiba (for ca. 800 EUR). Disse to aftaler benævnes tilsammen »den midlertidige transaktion«. b) Efter at have fået den sidste af de relevante fusionsgodkendelser udnyttede Canon i andet trin de 100 aktieoptioner til at erhverve de underliggende stemmeberettigede aktier i TMSC, mens TMSC købte aktien uden stemmeret fra Canon (for ca. 40 EUR) og de 20 resterende stemmeberettigede aktier fra MS Holding (for ca. 300 000 EUR) (samlet benævnt »den endelige transaktion«).

(5) Canon, Toshiba og MS Holding afsluttede den midlertidige transaktion den 17. marts 2016. Canon afsluttede den endelige transaktion den 19. december 2016 efter at have fået den sidste af de relevante fusionsgodkendelser, nemlig fra det kinesiske handelsministerium.

(6) Hele denne transaktion, der bestod i, at Canon erhvervede enekontrol over TMSC gennem den midlertidige transaktion og den endelige transaktion, benævnes i denne beslutning »fusionen«.

C. Kommissionens fusionskontrolprocedurer

(7) Den 12. august 2016 anmeldte Canon i henhold til fusionsforordningens artikel 4 til Kommissionen, at den havde erhvervet enekontrol over TMSC ved at erhverve 100 % af virksomhedens aktier, i overensstemmelse med den normale fusionsprocedure. Canon har anført med forbehold, at anmeldelsen skal forstås således, at den dækker hele fusionen ( 2 )

(8) Kommissionen fandt i sin vurdering af fusionen ikke nogen indikation af, at den ville give anledning til konkurrenceproblemer. Derfor vedtog Kommissionen den 19. september 2016 en beslutning i henhold til fusionsforordningens artikel 6, stk. 1, litra b), og artikel 57 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), hvori fusionen blev erklæret forenelig med det indre marked og EØS-aftalen (»godkendelsesbeslutningen«) ( 3 )

II. OVERTRÆDELSESPROCEDURE I HENHOLD TIL FUSIONSFORORDNINGENS ARTIKEL 14, STK. 2

(9) Den 29. juli 2016 underrettede Kommissionen Canon om, at den var i gang med en undersøgelse, som kunne føre til, at der blev pålagt bøder i henhold til fusionsforordningens artikel 14, stk. 2, litra a) og b), for eventuelle overtrædelser af anmeldelseskravet og forpligtelsen til udsættelse i fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1.

(10) Den 6. juli 2017 fremsatte Kommissionen en klagepunktsmeddelelse, hvori den foreløbigt konkluderede, at Canon forsætligt eller i det mindste uagtsomt havde overtrådt fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1. Efter at have givet afkald på muligheden for at deltage i en forligsprocedure svarede Canon den 15. marts 2018 på klagepunktsmeddelelsen og gav også udtryk for sit synspunkt ved en mundtlig høring den 3. maj 2018.

(11) Den 30. november 2018 udsendte Kommissionen en supplerende klagepunktsmeddelelse, hvori den foreløbigt konkluderede, at Canons adfærd udgjorde en overtrædelse af fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, også på grundlag af den retlige fortolkning, der blev præciseret i Domstolens dom i Ernst & Young-sagen ( 4 ) . Canon besvarede den supplerende klagepunktsmeddelelse den 21. januar 2019 og gav ligeledes udtryk for sit synspunkt ved endnu en mundtlig høring den 14. februar 2019.

III. RETLIG RAMME

A. Fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, og deres formål

(12) I henhold til fusionsforordningen gælder det, at fusioner ( 5 ) , der har EU-dimension som defineret i forordningens artikel 1, skal vurderes af Kommissionen med henblik på at fastslå, om de er forenelige med det indre marked ( 6 )

(13) Ifølge fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, gælder det, at »[f]usioner med [EU-dimension], som er omfattet af denne forordning, skal anmeldes til Kommissionen, før de gennemføres, og så snart fusionsaftalen er indgået, overtagelsestilbuddet offentliggjort eller en kontrollerende andel erhvervet«.

(14) I fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, præciseres det, at »[e]n fusion, der har [EU-dimension] […] må ikke gennemføres, hverken før den er blevet anmeldt, eller før den er blevet erklæret forenelig med fællesmarkedet ved en beslutning vedtaget i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), eller artikel 8, stk. 1 eller 2, eller på grundlag af en formodning som omhandlet i artikel 10, stk. 6«.

(15) Fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, er hjørnestene i EU's ordning for fusionskontrol og er afgørende for at sikre dens effektivitet. De forpligter virksomhederne til at anmelde fusioner med EU-dimension og til ikke at gennemføre disse fusioner før anmeldelsen, eller før de er erklæret forenelige med det indre marked ( 7 )

B. Fusionsbegrebet i fusionsforordningen

(16) Anmeldelseskravet i fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og forpligtelsen til udsættelse i fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, gælder for fusioner efter fusionsforordningens artikel 3 ( 8 )

(17) I henhold til fusionsforordningens artikel 3 anses en fusion for at foreligge, når der sker en ændring af kontrolforholdene på et varigt grundlag, som beror på, at to virksomheder sammensmeltes, eller på erhvervelse af kontrol over en anden virksomhed ( 9 ) . Selv om en fusion generelt sker som følge af en enkelt transaktion, kan begrebet fusion som defineret i fusionsforordningens artikel 3 omfatte flere juridisk adskilte, men nært forbundne transaktioner, som udgør »én og samme fusion«. Begrebet én og samme fusion er nævnt i betragtning 20 til fusionsforordningen, hvori det hedder: »Endvidere bør transaktioner, der er nært knyttet til hinanden, fordi de er sammenkædet ved en betingelse eller har form af en serie værdipapirhandler, som finder sted inden for en rimelig kort periode, behandles som én og samme fusion«. Ifølge Rettens dom i Cementbouw-sagen skal der tages hensyn til »det økonomiske mål, der forfølges af parterne« for at undersøge, om flere transaktioner udgør én og samme fusion ( 10 )

(18) Det specifikke scenarie med »warehousing«-ordninger, dvs. totrinsordninger, der omfatter (i en overgangsperiode) en tredjepart, drøftes i punkt 35 i den konsoliderede meddelelse om jurisdiktion. Ved sådanne ordninger gælder det, at »en virksomhed «parkeres' hos en midlertidig køber, ofte en bank, på grundlag af en aftale om, at virksomheden senere skal videresælges til en endelig køber. Den midlertidige køber erhverver normalt aktierne »på vegne af' den endelige køber, der ofte bærer hovedparten af de økonomiske risici og måske også får bestemte rettigheder. Under sådanne omstændigheder gennemføres den første transaktion udelukkende for at lette den anden, og den første køber er direkte knyttet til den endelige køber. […] der [er] ikke nogen anden endelig erhverver, målvirksomheden forbliver uændret, og det er den endelige erhverver, der foranstalter rækken af transaktioner«. På denne baggrund konkluderes det i meddelelsen, at det er hensigtsmæssigt at behandle »den transaktion, hvorved den midlertidige køber under sådanne omstændigheder erhverver kontrol med virksomheden, som det første skridt i én samlet fusion, der omfatter den endelige købers varige kontrolerhvervelse«. Derfor udgør de to transaktioner (den midlertidige transaktion og den endelige transaktion) i en »warehousing«-ordning to faser af én og samme fusion.

(19) Konklusionen i meddelelsens punkt 35 afspejler både betragtning 20 til fusionsforordningen og Rettens fortolkning af begrebet »én og samme fusion« i Cementbouw-sagen ( 11 ) . I forbindelse med warehousing-ordninger som beskrevet i meddelelsens punkt 35, er det klart, når man ser på hele strukturen i handelen i den fulde økonomiske realitet, at de to transaktioner — den midlertidige transaktion og den endelige transaktion — er nært knyttet til hinanden. Den midlertidige transaktion gennemføres kun med det formål at gennemføre den endelige transaktion, hvor den endelige erhverver vil opnå kontrol over målvirksomheden på et varigt grundlag. Det følger heraf, at den midlertidige transaktion, der ikke i sig selv medfører erhvervelse af kontrol på et varigt grundlag, udgør en del af én og samme fusion, hvorved den endelige køber opnår kontrol over målvirksomheden.

(20) Som følge heraf og i overensstemmelse med Unionens regler og EU-retsinstansernes retspraksis indebærer begrebet én og samme fusion, at en transaktion, der er midlertidig og ikke varig — og dermed ikke i sig selv udgør en anmeldelsespligtig fusion — kan betragtes som én og samme anmeldelsespligtige fusion.

C. Begrebet »gennemførelse« i fusionsforordningen

(21) Begrebet »gennemførelse« i fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, skal ifølge Domstolen fortolkes på grundlag af disse bestemmelsers »formål og almindelige opbygning« ( 12 ) . Ud fra denne forudsætning blev gennemførelse af en fusion i henhold til fusionsforordningens artikel 7, stk. 1 (som naturligvis svarer til gennemførelsesbegrebet i forordningens artikel 4, stk. 1), præciseret i Ernst & Young-dommen.

(22) Domstolen anførte først, at fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, som indeholder et forbud mod førtidig gennemførelse af en fusion, begrænser forbuddet til kun at omfatte »fusioner«, således som defineret i fusionsforordningens artikel 3, og derved udelukker, at enhver transaktion, »der ikke kan anses for at bidrage til gennemførelsen af en fusion«, forbydes ( 13 ) . Heraf følger, at gennemførelse af en fusion som omhandlet i fusionsforordningens artikel 7 »sker, så snart parterne i en fusion gennemfører transaktioner, der bidrager til varigt at ændre kontrollen med målvirksomheden« ( 14 )

(23) Endvidere præciserede Domstolen udtrykkeligt, at »delvis gennemførelse af en fusion falder ind under anvendelsesområdet for den nævnte artikel«, for ellers ville kravet om at sikre en effektiv kontrol med fusioner ikke blive opfyldt ( 15 )

(24) Domstolen tilføjede derefter, at det er ud fra dette samme synspunkt, at det i betragtning 20 til den nævnte forordning er angivet, at »transaktioner, der er nært knyttet til hinanden, […] bør behandles som én og samme fusion« ( 16 ) . Domstolen forklarede, at dette krav om, at transaktionerne skal være nært knyttet til hinanden, udelukker transaktioner, som »skønt gennemført inden for rammerne af en fusion, ikke er nødvendige for at opnå en ændring i kontrollen med en virksomhed, der er berørt af denne fusion«, fra anvendelsesområdet for artikel 7, stk. 1 ( 17 ) . Domstolen præciserede, at »[s]elv om disse transaktioner kan være accessoriske eller forberedende i forhold til fusionen, har de således ikke nogen direkte funktionel forbindelse med gennemførelsen heraf, således, at deres gennemførelse i princippet ikke kan være til skade for fusionskontrollernes effektivitet« ( 18 )

(25) Domstolen præciserede således, at for at afgøre, om der foreligger en for hurtig gennemførelse, bør transaktioner, der er gennemført inden for rammerne af en fusion, anses for at være »nødvendige for at opnå en ændring i kontrollen« med målvirksomheden, hvis »[de har en] direkte funktionel forbindelse med gennemførelsen« af fusionen ( 19 ) . I denne forstand fastslog Domstolen, at en fusion alene gennemføres »ved en transaktion, som helt eller delvist, faktisk eller juridisk, bidrager til en ændring i kontrollen med målvirksomheden« ( 20 )

(26) På denne baggrund er gennemførelsen af første trin af én og samme fusion (dvs. den midlertidige transaktion) i almindelighed allerede ensbetydende med en førtidig gennemførelse af fusionen i det scenarie med »parkering« eller »warehousing«, der er beskrevet i punkt 35 i den konsoliderede meddelelse om jurisdiktion. Dette skyldes, at de to trin i sagens natur er tæt forbundne og inden for den struktur, som parterne har valgt, og at den midlertidige transaktion generelt er nødvendig for at opnå en ændring af kontrollen i målvirksomheden i den forstand, at den udgør en direkte funktionel forbindelse med gennemførelsen af fusionen. Dette betyder, at den midlertidige transaktion (i hvert fald delvist) bidrager til den ændring af kontrollen med målvirksomheden, der kræves i Ernst & Young.

IV. RELEVANS FOR SAGEN

A. Den midlertidige transaktion og den endelige transaktion udgør tilsammen én og samme fusion

(27) Under hensyntagen til de retlige rammer, der er beskrevet i afsnit II, og på grundlag af de foreliggende oplysninger mener Kommissionen i denne sag, at den midlertidige transaktion og den endelige transaktion udgør én og samme fusion, jf. fusionsforordningens artikel 3 og EU-retsinstansernes retspraksis. Dette skyldes, at de på trods af, at de er retligt adskilte på hinanden følgende transaktioner, indgår i et enkelt økonomisk projekt, hvorigennem Canon har overtaget kontrollen med TMSC fra Toshiba af følgende grunde.

(28) På grundlag af den samlede dokumentation, der er indsamlet i denne sag, finder Kommissionen for det første, at den midlertidige transaktion kun blev foretaget med henblik på den endelige transaktion.

(29) For det andet fremgår det af forligsaftaler og forskellige af Canons interne dokumenter, at det fra starten var meningen, at MS Holding udelukkende skulle fungere som midlertidig køber, og at det udelukkende havde til formål at sikre Canons erhvervelse af kontrol med TMSC. Dette fremgår af i) det forhold, at Canon foreslog og aktivt deltog i oprettelsen af MS Holding, herunder udformningen af dets selskabsstruktur, og ii) MS Holdings manglende reelle økonomiske interesse i TMSC ud over dets rolle som midlertidig køber, for hvilken det blev betalt en fast pris.

(30) For det tredje var Canon den eneste part, der kunne fastslå identiteten af TMSC's endelige erhverver, enten i) ved at udnytte sine aktieoptioner efter at have modtaget alle godkendelser efter kartelreglerne, eller ii) ved at sælge aktieoptioner til en køber efter eget valg. Canon har ikke bestridt dette. Ved uigenkaldeligt at forudbetale det fulde beløb (5 280 mio. EUR) for TMSC bar Canon den økonomiske risiko ved den samlede handel fra tidspunktet for den midlertidige transaktion.

(31) På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at den midlertidige og endelige transaktion tilsammen udgør én og samme fusion, da den midlertidige transaktion kun blev gennemført med henblik på den endelige, da MS Holding udelukkende havde til formål at sikre Canons erhvervelse af kontrol med TMSC, og da Canon var den eneste part, der kunne fastslå identiteten af TMSC's endelige erhverver og bar den økonomiske risiko ved den samlede handel fra tidspunktet for den midlertidige transaktion.

B. Den midlertidige transaktion bidrog til en varig ændring af kontrollen over TMSC

(32) Under hensyntagen til de retlige rammer, der er beskrevet i afsnit II, og på grundlag af de foreliggende oplysninger mener Kommissionen, at den midlertidige transaktion i den af parterne valgte struktur bidrog til en varig ændring af kontrollen over TMSC. Den midlertidige transaktion var nødvendig for at opnå en ændring af kontrollen i TMSC i den forstand, at den skabte en direkte funktionel forbindelse med gennemførelsen af fusionen af følgende årsager.

(33) For det første blev den totrinsstruktur, der omfattede en midlertidig køber, foreslået af Canon og aftalt med Toshiba i forbindelse med udbudsproceduren for TMSC. Denne struktur blev indført for at give mulighed for, at Canon på tidspunktet for den midlertidige transaktion kunne overføre den fulde pris for den endelige transaktion, og TMSC kunne ophøre med at blive kontrolleret af Toshiba (som er det første trin i overgangen af kontrol over TMSC fra Toshiba til Canon).

(34) Uden denne transaktionsstruktur i to trin, som Canon foreslog, ville det have været umuligt for Toshiba at overdrage kontrollen over TMSC og modtage betalingen uigenkaldeligt inden udgangen af marts 2016, fordi Toshiba ville have været nødt til at afvente godkendelser efter kartelreglerne af TMSC-salget. Blandt de forslag, som Toshiba kom med og modtog, var Canons transaktionsstruktur i to trin det eneste, der gav mulighed for at ændre kontrollen over TMSC på en måde, der ville løse Toshibas økonomiske problemer.

(35) For det andet var Canon stærkt involveret i salget af stemmeberettigede aktier i TMSC til MS Holding på tidspunktet for den midlertidige transaktion. Canon fremsatte forslag og bemærkninger til oprettelsen af MS Holding og til aftalen mellem Toshiba og MS Holding om køb af stemmeberettigede aktier i TMSC.

(36) For det tredje var Canon ved uigenkaldeligt at betale den fulde pris for erhvervelsen af TMSC allerede i forbindelse med den midlertidige transaktion den eneste part, der i sidste ende kunne bestemme identiteten på den endelige køber af TMSC, og bar den økonomiske risiko ved den samlede handel fra starten. MS Holdings kontrol over TMSC var pr. definition midlertidig.

(37) På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at den midlertidige transaktion (i det mindste delvist) bidrog til ændringen i kontrollen over målvirksomheden som omhandlet i Ernst & Young-dommen ( 21 ) . Det følger heraf, at den midlertidige transaktion udgjorde en delvis gennemførelse af den fusion, hvorved Canon fik varig kontrol over TMSC.

C. Fusionen blev gennemført før anmeldelse til Kommissionen og Kommissionens godkendelse

(38) Ved at gennemføre den midlertidige transaktion den 17. marts 2016 (hvor de to aftaler, der gav anledning til den midlertidige transaktion, blev gennemført), gennemførte Canon delvist, jf. fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, den fusion, hvorved den fik varig kontrol over TMSC, inden den blev anmeldt til Kommissionen, hvilket skete den 12. august 2016.

(39) Ved at gennemføre den midlertidige transaktion den 17. marts 2016 (hvor de to aftaler, der gav anledning til den midlertidige transaktion, blev gennemført), gennemførte Canon delvist, jf. fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, den fusion, hvorved virksomheden fik varig kontrol over TMSC, inden den blev godkendt af Kommissionen den 19. september 2016.

(40) Kommissionen konkluderer derfor, at Canon (delvist) gennemførte fusionen, før den blev anmeldt til og godkendt af Kommissionen, og derfor har overtrådt fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1.

D. Canon handlede i det mindste uagtsomt

(41) Kommissionen er af den opfattelse, at Canons overtrædelser i det mindste var uagtsomme, fordi Canon vidste eller i det mindste burde have vidst, at dets adfærd ville være i strid med fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1. Kommissionen baserer sin konklusion på følgende:

(42) For det første er Canon et stort multinationalt selskab, der råder over betydelige juridiske ressourcer. Kommissionen mener derfor, at Canon var bekendt med EU's fusionskontrolregler og de forpligtelser, som disse regler indebærer.

(43) For det andet gav punkt 35 i den konsoliderede meddelelse om jurisdiktion, der er forblevet uændret siden vedtagelsen den 10. juli 2007, en klar forklaring til virksomhederne af Kommissionens tilgang til »warehousing«-arrangementer. Denne forklaring blev ikke modsagt af EU-retsinstansernes domme i Odile Jacob-sagen. I disse domme har EU-retsinstanserne hverken undersøgt eller taget stilling til, om gennemførelsen af den midlertidige fusion før anmeldelse til og godkendelse fra Kommissionen er i strid med fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, for så vidt angår anmeldelsespligtige fusioner, der er struktureret efter »warehousing«-metoden ( 22 )

(44) For det tredje kunne og burde Canon, hvis den var i tvivl om, hvorvidt transaktionsstrukturen var lovlig, have henvendt sig til Kommissionen gennem høringsprocessen for anvendelsen af fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1. Det gjorde Canon ikke.

(45) På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at Canons overtrædelser af fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i det mindste skete på et uagtsomt grundlag.

V. BØDER

(46) Kommissionen finder, at Canons proceduremæssige overtrædelser giver anledning til betydelige bøder under hensyntagen til følgende kendsgerninger og elementer: a) De af Canon begåede overtrædelser er af alvorlig karakter, da de underminerer effektiviteten af EU's fusionskontrolsystem. b) Med hensyn til grovheden optrådte Canon i det mindste uagtsomt, fordi Canon vidste eller burde have vidst, at dens adfærd ville være i strid med fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1. Kommissionen tager også hensyn til, at Canon/TMSC-transaktionen ikke gav anledning til konkurrencemæssige betænkeligheder, og at Kommissionen erklærede den forenelig med det indre marked ved en beslutning baseret på fusionsforordningens artikel 6, stk. 1. c) Hvad angår varigheden, var overtrædelsen af fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, øjeblikkelig, og overtrædelsen af fusionsforordningens artikel 7, stk. 1, varede seks måneder og to dage, og den var derfor relativt tidsbegrænset. d) Der er ingen skærpende eller formildende omstændigheder i denne sag.

(47) Den samlede størrelse af de bøder, der pålægges i denne sag for overtrædelserne, står i rimeligt forhold til overtrædelsernes art, grovhed og varighed.

VI. BØDERNES STØRRELSE

(48) I betragtning af de særlige omstændigheder i den foreliggende sag, herunder navnlig arten, grovheden og varigheden af de i afsnit IV nævnte overtrædelser, finder Kommissionen det hensigtsmæssigt at pålægge bøder efter fusionsforordningens artikel 14, stk. 2, litra a) og b), på 14 000 000 EUR for overtrædelse af fusionsforordningens artikel 4, stk. 1, og 14 000 000 EUR for overtrædelse af fusionsforordningens artikel 7, stk. 1.

(1) Så længe aktieoptionerne ikke blev udnyttet, kunne de stemmerettigheder, der var knyttet til de underliggende aktier, ikke udnyttes. Aktieoptionerne kunne ikke udnyttes, før alle relevante godkendelser efter kartelreglerne var indhentet.

(2) CO-formular i sag M.8006 — Canon/Toshiba Medical Systems Corporation, punkt 8.

(3) Sag M.8006 — Canon/Toshiba Medical Systems Corporation.

(4) Dom af 31. maj 2018, Ernst & Young P/S mod Konkurrencerådet, C-633/16, ECLI:EU:C:2018:371.

(5) I fusionsforordningens artikel 3, stk. 1, hedder det: »Der anses at foreligge en fusion, når en ændring af kontrolforholdene på et varigt grundlag beror på, a) at to eller flere hidtil uafhængige virksomheder eller dele af hidtil uafhængige virksomheder sammensmeltes til én virksomhed, eller b) at en eller flere personer, som allerede kontrollerer mindst en virksomhed, eller en eller flere virksomheder ved køb af andele eller aktiver, gennem aftale eller på anden vis erhverver den direkte eller indirekte kontrol over det hele eller dele af en eller flere andre virksomheder.«

(6) Fusionsforordningens artikel 2, stk. 1.

(7) Dom af 12. december 2012, Electrabel mod Kommissionen, T-332/09, EU:T:2012:672, præmis 245-246.

(8) Domstolen anerkendte, at definitionen af begrebet fusion i fusionsforordningens artikel 3 er afgørende for at fastlægge rækkevidden af fusionsforordningens artikel 7. Jf. Ernst & Young, præmis 44.

(9) Fusionsforordningens artikel 3, stk. 1 og 2.

(10) Dom af 23. februar 2006, Cementbouw Handel & Industrie mod Kommissionen, sag T-282/02, EU:T:2006:64, præmis 106.

(11) Cementbouw Handel & Industrie mod Kommissionen, præmis 106.

(12) Ernst & Young, præmis 40.

(13) Ernst & Young, præmis 43.

(14) Ernst & Young, præmis 46.

(15) Ernst & Young, præmis 47.

(16) Ernst & Young, præmis 48.

(17) Ernst & Young, præmis 49.

(18) Ernst & Young, præmis 49.

(19) Ernst & Young, præmis 49.

(20) Ernst & Young, præmis 59.

(21) Ernst & Young, præmis 46.

(22) Jf. sag T-279/04, Éditions Odile Jacob mod Kommissionen, præmis 162. Jf. også sag C-551/10, Éditions Odile Jacob mod Kommissionen, præmis 27 og 33. Jf. også Kommissionens godkendelsesbeslutning af 2004 i denne sag, nemlig sag M.2978 — Lagardère/Natexis/VUP.