Nr. C 146/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 91 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets forordning (EØF) om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af 
Newcastle disease 
(91/C 146/14) 
KOM(91) 137 endelig udg. 
(Forelagt af Kommissionen den 16. maj 1991) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 43, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Fjerkræ er anført på listen over varer i Traktatens bilag 
II; salg af fjerkræ er en vigtig indkomstkilde for land­
brugsbefolkningen ; 
der bør fastsættes fællesskabsforanstaltninger til bekæm­
pelse af udbrud af Newcastle disease for at fremme fjer­
kræproduktionens udvikling og bidrage til at beskytte 
dyresundheden i Fællesskabet; 
et udbrud af Newcastle disease kan hurtigt antage epi-
zootisk karakter med en sådan dødelighed og sådanne 
forstyrrelser til følge, at den risikerer at gøre fjerkræhold 
som helhed væsentligt mindre rentabelt; 
der bør træffes foranstaltninger, så snart der er mistanke 
om sygdommen, for at den straks kan bekæmpes effek­
tivt, når den er bekræftet; de ansvarlige myndigheder bør differentiere bekæmpelsen under hensyntagen til, hvor­
vidt et land foretager profylaktisk vaccination på hele 
eller en del af sit område; 
det er nødvendigt at undgå, at sygdommen breder sig, 
når den er brudt ud, og at forebygge dette ved at føre 
nøje tilsyn med overførsler af dyr og anvendelsen af 
produkter, som kan tænkes at være inficeret, og ved 
eventuelt at vaccinere; 
sygdommen bør diagnosticeres i ansvarlige laboratoriers 
regi, og deres arbejde må samordnes af et EF-reference-
laboratorium; 
det er nødvendigt at fastsætte, at de medlemsstater, der 
vaccinerer, skal udarbejde vaccinationsplaner og under­
rette Kommissonen og de øvrige medlemsstater om disse 
planer; 
det bør overlades til Kommissionen at træffe de nødven­
dige gennemførelsesforanstaltninger — 
UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: 
Artikel 1 
1. Ved denne forordning fastsættes der fælles bekæm­
pelsesforanstaltninger, der skal anvendes ved udbrud af 
Newcastle disease blandt fjerkræ bortset fra brevduer, jf. 
i øvrigt fællesskabsbestemmelserne om samhandelen 
mellem medlemsstaterne. 
2. Denne forordning gælder ikke, hvis der opdages 
Newcastle disease blandt andre fugle; i så fald meddeler 
medlemsstaterne Kommissionen, hvilke foranstaltninger 
de træffer. 
5.6.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/13 
Artikel 2 
1. Ved anvendelsen af denne forordning anvendes 
definitionerne i artikel 2 i Rådets direktiv 
90/539/EØF O i fornødent omfang. 
Desuden forstås ved: 
a) smittet fjerkræ: f jerkræ: 
— hos hvilket der officielt er konstateret Newcastle 
disease efter en undersøgelse foretaget af et auto­
riseret laboratorium, eller 
— hos hvilket der ved det andet og de følgende 
udbrud er konstatert kliniske symptomer eller post 
mortern-læsioner, som kan tilskrives Newcastle 
disease 
b) fjerkræ, som er mistænkt for at være smittet: fjerkræ, 
der har sådanne kliniske symptomer eller post 
mortern-læsioner, at der er god grund til at nære 
mistanke om tilstedeværelse af Newcastle disease 
c) fjerkræ, som er mistænkt for at være inficeret: fjerkræ, 
der kan have været direkte eller indirekte udsat for 
kontakt med Newcastle disease-viruset 
d) køkkenaffald: affald fra køkkener, restauranter eller i 
givet fald fra virksomheder, der anvender kød 
e) ansvarlig myndighed: den veterinærmyndighed, der er 
udpeget af det pågældende lands centrale myndighed, 
og som er direkte ansvarlig over for denne i forbin­
delse med nærværende forordning og rapporterer 
gennem den centrale myndighed 
f) embedsdyrlæge: dyrlæge, der er udpeget af en 
medlemsstats ansvarlige myndighed. 
Artikel 3 
Enhver mistanke om Newcastle disease skal straks 
anmeldes til den ansvarlige myndighed. 
Artikel 4 
1. Hvis fjerkræ er mistænkt for at være smittet eller 
inficeret med Newcastle disease, skal embedsdyrlægen 
straks iværksætte en undersøgelse for at bekræfte eller 
afkræfte sygdommens tilstedeværelse; han skal især 
udtage eller lade udtage prøver til laboratorieundersø­
gelse. 
(') EFT nr. L 303 af 31. 10. 1990, s. 6. 2. Når mistanken om smitte er anmeldt, lader den 
ansvarlige myndighed bedriften stille under officielt 
tilsyn og foreskriver især: 
a) at alle kategorier af fjerkræ på bedriften skal regi­
streres med angivelse for hver kategori af antallet af 
dyr, der er døde, antallet af dyr med kliniske symp­
tomer og antallet af dyr uden kliniske symptomer; 
registret skal ajourføres og fremlægges efter anmod­
ning og kan kontrolleres ved hvert besøg 
b) at alt fjerkræ på bedriften skal holdes i deres respek­
tive huse eller på et andet sted, hvor de kan isoleres 
og ikke kan komme i kontakt med andre fugle 
c) at der ikke må transporteres fjerkræ til og fra 
bedriften 
d) at der er forbud mod: 
— at personer, andre dyr og køretøjer forlader eller 
kommer ind på bedriften 
— at fjerkrækød eller -kroppe, foder, materiel, 
affald, strøelse og alt andet, der kan tænkes at 
overføre sygdommen, forlader bedrifterne 
medmindre embedsdyrlægen har givet tilladelse 
e) at æg ikke må forlade bedriften bortset fra 
konsumæg, der er blevet desinficeret som foreskrevet 
af embedsdyrlægen 
f) at der skal anvendes passende desinfektionsmidler ved 
fjerkræhusenes ind- og udgange og ved bedriftens 
ind- og udgange 
g) at der skal foretages en epizootioiogisk undersøgelse i 
henhold til artikel 7. 
3. Indtil de officielle foranstaltninger, der omhadles i 
stk. 2, er iværsat, skal ejeren eller den, der på hans vegne 
fører tilsyn med en fjerkræbesætning, som er mistænkt 
for at være ramt af sygdommen, træffe alle rimelige 
forholdsregler til at overholde stk. 2, særlig litra b) til e). 
4. Den ansvarlige myndighed kan lade enhver af de 
foranstaltninger, der er fastsat i stk. 2, omfatte andre 
bedrifter, hvis deres beliggenhed, ejendommenes form 
eller kontakter med den bedrift, hvor der er mistanke om 
sygdommen, giver anledning til mistanke om en eventuel 
infektion. 
5. De i stk. 2, 3 og 4 omhandlede foranstaltninger 
ophæves først, når mistanken om Newcastle disease er 
afkræftet af embedsdyrlægen. 
Nr. C 146/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.6.91 
Artikel 5 
1. Når der officielt er bekræftet Newcastle disease på 
en bedrift, foreskriver den ansvarlige myndighed ud over 
de i artikel 4, stk. 2, omhandlede foranstaltninger, at 
følgende foranstaltninger skal træffes: 
a) alt fjerkræ på bedriften skal aflives på stedet; selvdødt 
fjerkræ eller fjerkræ, der er blevet aflivet, og alle æg 
skal destrueres; dette skal ske på en sådan måde, at 
der er mindst mulig risiko for, at sygdommen spredes 
b) alle materialer og affald, såsom foder, strøelse og 
gødning, som kan være inficeret, skal destrueres eller 
behandles; behandlingen, der skal foretages i overens­
stemmelse med embedsdyrlægens instrukser, skal 
bevirke, at eventuelt tilstedeværende Newcastle 
disease-virus destrueres 
c) så vidt muligt skal kød fra fjerkræ, som er slagtet 
inden for sygdommens formodede inkubationstid, 
opspores og destrueres 
d) æg, der er lagt i den formodede inkubationstid, og 
som er fjernet fra bedriften, skal så vidt muligt 
opspores og destrueres; fjerkræ, som allerede er 
klækket af disse æg, skal stilles under officielt tilsyn 
e) efter gennemførelsen af foranstaltningerne i litra a) 
skal fjerkræhusene og deres omgivelser, transportkø­
retøjer og alt materiel, der kan tænkes at være infi­
ceret, rengøres og desinficeres i henhold til artikel 11 
f) der skal hengå mindst 21 dage efter gennemførelsen 
af foranstaltningerne i litra e), før der genindsættes 
fjerkræ på bedriften 
g) der skal foretages en epizootiologisk undersøgelse i 
henhold til artikel 7. 
2. Den ansvarlige myndighed kan lade de foranstalt­
ninger, der er faststat i stk. 1, omfatte andre bedrifter, 
hvis deres beliggenhed, ejendommenes form eller 
kontakter med den bedrift, hvor sygdommen er blevet 
bekræftet, giver anledning til mistanke om en eventuel 
infektion. 
Artikel 6 
1. Hvis en bedrift har to eller flere adskilte flokke, 
kan den ansvarlige myndighed dispensere fra kravene i 
artikel 5, stk. 1, litra a), for så vidt angår sunde flokke 
på en smitteramt bedrift, såfremt embedsdyrlægen har 
bekræftet, at disse enheders struktur og størrelse og den 
virksomhed, der foregår her, er således, at de er fuld­
stændigt adskilt både hvad angår opstaldning, pasning og 
fodring, idet der skal tages hensyn til eventuel vaccina-
tionsimmunitet, således at viruset ikke kan spredes fra 
den ene flok til den anden. 2. Kommissionen fastsætter efter proceduren i artikel 
24 kriterierne for den i stk. 1 omhandlede dispensation. 
Artikel 7 
1. Den epizootiologiske undersøgelse omfatter: 
— det tidsrum, hvori der kan have eksisteret Newcastle 
disease på bedriften 
— sygdommens mulige oprindelse på bedriften og iden­
tifikation af andre bedrifter, hvor der findes fjerkræ, 
som kan være blevet smittet eller inficeret ad samme 
vej 
— personer, fjerkræ og andre dyr, køretøjer, æg, kød 
og fjerkrækroppe og alt materiel eller materiale, som 
kan tænkes at have overført Newcastle disease-virus 
til eller fra den pågældende bedrift. 
2. Der skal nedsættes en krisegruppe, som skal koor­
dinere alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at 
bekæmpe Newcastle disease så hurtigt som muligt, og 
som skal foretage den epizootiogiske undersøgelse. 
De almindelige bestemmelser for medlemsstaternes krise­
grupper og Fællesskabets krisegruppe, der er fastsat ved 
Rådets forordning (EØF) nr. . . ., finder anvendelse. 
Artikel 8 
1. Hvis embedsdyrlægen har grund til at nære mis­
tanke om, at en infektion kan være overført til fjerkræ 
på en given bedrift af personer, dyr eller køretøjer eller 
på enhver anden måde, sættes den pågældende bedrift 
under officiel kontrol i henhold til stk. 2. 
2. Formålet med den officielle kontrol er straks at 
afsløre enhver mistanke om Newcastle disease, at fore­
tage en optælling og holde overførslerne af fjerkræ 
under observation og eventuelt at iværksætte den i stk. 3 
omhandlede foranstaltning. 
3. Når en bedrift er under officiel kontrol efter stk. 2, 
nedlægger den ansvarlige myndighed forbud mod, af 
fjerkræ forlader bedriften, medmindre det transporteres 
direkte til et slagteri under officielt tilsyn med henblik på 
omgående slagtning. Inden en sådan tilladelse gives, skal 
embedsdyrlægen have foretaget en klinisk undersøgelse 
af alt fjerkræet, således at det kan udelukkes, at der 
findes Newcastle disease på bedriften. Ovennævnte flyt-
ningsrestriktioner er gældende i en periode på 21 dage 
fra den sidste mulige infektionsdato; såfremt det inden 
for perioden på 21 dage konstateres, at en kontamine­
ring muligvis har fundet sted, skal minimumsperioden for 
restriktioner være mindst syv dage. 
5. 6. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/15 
4. Når den ansvarlige myndighed finder, at forhol­
dene tillader det, kan den begrænse de foranstaltninger, 
der omhandles i denne artikel, til en del af bedriften og 
det fjerkræ, som befinder sig i denne del, såfremt dette 
fjerkræ har været huset, passet og fodret fuldstændigt 
adskilt af særskilt personale. 
Artikel 9 
1. Når diagnosen Newcastle disease er officielt 
bekræftet, afgrænser den ansvarlige myndighed omkring 
den smitteramte bedrift et smitteramt område, som 
omfatter et iagttagelsesdistrikt med en minimumsradius 
på 3 km og et overvågningsområde med en minimumsra­
dius på 10 km. Ved afgrænsningen af disse distrikter og 
områder skal der tages hensyn til naturlige grænser og 
udbruddets epizootiologi. 
2. Følgende foranstaltninger skal træffes i iagttagelses-
distriktet: 
a) identifikation af alle bedrifter, der holder fjerkræ i 
distriktet 
b) periodiske besøg på alle de bedrifter, der holder 
fjerkræ, en klinisk undersøgelse af dette fjerkræ, 
herunder om nødvendigt udtagning af prøver til labo-
ratieundersøgelse; der skal føres en fortegnelse over 
besøg og resultater 
c) opbevarelse af fjerkræet i de dertil indrettede stalde 
eller på et andet sted, hvor det kan isoleres 
d) anvendelse af passende desinfektionsmidler ved 
bedrifternes ind- og udgange 
e) regulering af færdsel til og fra bedrifterne for 
personer, der håndterer fjerkræ, fjerkrækroppe og æg 
samt køretøjer, hvori fjerkræ, fjerkrækroppe og æg 
transporteres til og fra bedrifterne; generelt er det 
forbudt at transportere fjerkræ bortset fra transit ad 
hovedfærdselsårer eller pr. bane 
f) forbud mod, at fjerkræ og rugeæg forlader den 
bedrift, hvor det/de befinder sig, medmindre den 
ansvarlige myndighed har givet tilladelse til transport: 
i) af fjerkræ til omgående slagtning på et slagteri, 
som helst skal ligge i det smitteramte område, 
eller, hvis dette ikke kan lade sig gøre, til et andet 
slagteri, som den ansvarlige myndighed har 
udpeget uden for det smitteramte område; kødet 
fra dette fjerkræ skal forsynes med det særlige 
hygiejnemærke, der omhandles i artikel 6 i Rådets 
forordning (EØF) nr. ... [om dyresundhedsmæs­
sige betingelser for handel inden for Fællesskabet 
med fersk fjerkrækød og fersk kød af opdrættet 
fjervildt og indførsel heraf fra tredjelande] ii) af daggamle kyllinger eller hønniker til en bedrift 
i det smitteramte område, hvor der ikke findes 
noget andet fjerkræ; denne bedrift sættes under 
officiel kontrol som omhandlet i artikel 8, stk. 2 
iii) af rugeæg til et rugeri, som ligger i det smitte­
ramte område, eller til et rugeri uden for det, som 
er udpeget af den ansvarlige myndighed; før 
afsendelsen skal æggene og emballagen desinfi­
ceres. 
De flytninger, der omhandles i nr. i), ii) og iii), skal 
foregå direkte og under officiel kontrol; de tillades 
kun, efter at embedsdyrlægen har foretaget en sund­
hedsundersøgelse på bedriften; de anvendte køretøjer 
skal rengøres og desinficeres før og efter brug 
g) forbud mod fjernelse eller spredning af fjerkrægød­
ning eller strøelse uden tilladelse 
h) forbud mod skuer, markeder, udstillinger og anden 
sammenbringning af fjerkræ eller andre fugle. 
3. Foranstaltninger i iagttagelsesdistriktet ophæves 
tidligst 21 dage efter, at der er rengjort og desinficeret 
på den smitteramte bedrift i henhold til artikel 11. Iagt­
tagelsesdistriktet indgår derefter i overvågningsområdet. 
4. Følgende foranstaltninger skal træffes i overvåg­
ningsområdet: 
a) identifikation af alle bedrifter, der holder fjerkræ i 
området 
b) kontrol af flytningerne af fjerkræ og rugeæg i 
området 
c) forbud mod at fjerkræ forlader området i de første 15 
dage, medmindre det sendes direkte til et slagteri, 
som den ansvarlige myndighed har udpeget uden for 
det smitteramte område; kødet skal forsynes med det 
særlige hygiejnemærke, der omhandles i artikel 6 i 
forordning (EØF) nr. ... [om dyresundhedsmæssige 
betingelser for handel inden for Fællesskabet med 
fersk fjerkrækød og fersk kød af opdrættet fjervildt 
og indførsel heraf fra tredjelande] 
d) forbud mod, at rugeæg bringes ud af det smitteramte 
område, medmindre de bringes til et sted, der er 
udpeget af den ansvarlige myndighed; før afsendelsen 
skal æggene og emballagen desinficeres 
e) forbud mod, at fjerkrægødning og strøelse bringes ud 
af området 
Nr. C 146/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.6.91 
f) forbud mod skuer, markeder, udstillinger og anden 
sammenbringning af fjerkræ eller andre fugle 
g) forbud mod transport af fjerkræ bortset fra transit ad 
hovedfærdselsårer eller pr. bane, jf. i øvrigt litra b) og 
c). 
5. Foranstaltningerne i overvågningsområdet ophæves 
tidligst 30 dage efter, at der er rengjort og desinficeret 
på den smitteramte bedrift i henhold til artikel 11. 
Artikel 10 
1. Den ansvarlige myndighed fastsætter nærmere 
bestemmelser, der gør det muligt at spore flytninger af 
æg og fjerkræ. 
2. Fjerkræejeren eller den, der på hans vegne fører 
tilsyn med besætningen, skal efter anmodning fra den 
ansvarlige myndighed give denne oplysning om fjerkræ 
og æg, der modtages på bedriften eller afsendes fra 
bedriften. 
3. Enhver, der beskæftiger sig med transport af eller 
handel med fjerkræ og æg, skal kunne give den ansvar­
lige myndighed oplysninger om, hvad der er sket med 
det fjerkræ, der er blevet transporteret eller afsat, og 
kunne redegøre for alle enkeltheder i forbindelse med 
disse oplysninger. 
Artikel 11 
1. Desinfektionsmidler og koncentrationer heraf skal 
være godkendt af den ansvarlige myndighed. 
2. Rengøringen og desinfektionen skal foretages 
under officielt tilsyn i overensstemmelse med embedsdyr­
lægens instrukser. 
Artikel 12 
Prøveudtagninger og laboratorieundersøgelser til påvis­
ning af Newcastle disease-virus foretages som angivet i 
bilag I. 
Artikel 13 
1. I hver medlemsstat udpeges der: 
a) et eller flere nationale laboratorier, der har faciliteter 
og specialuddannet personale til løbende at kunne 
foretage fuldstændig antigen og biologisk typebestem­
melse af Newcastle disease-virus og bekræfte de 
resultater, som regionale diagnostiske laboratorier er 
nået frem til 
b) et eller flere nationale laboratorier, der skal teste de 
reagenser, som de regionale laboratorier anvender c) et eller flere nationale institutter eller laboratorier, der 
kan teste, at de vacciner, der anvendes til profylakse i 
landet, eller som opbevares til anvendelse i nødsitua­
tioner, er effektive, potente og uskadelige. 
2. De nationale laboratorier, der er nævnt i bilag II,,,er 
ansvarlige for at koordinere normer og diagnostiske 
metoder, anvendelse af reagenser og testning af vacciner. 
3. De nationale Newcastle disease-laboratorier, der 
omhandles i stk. 2, er ansvarlige for at koordinere de 
normer og diagnostiske metoder, der er fastsat på hvert 
Newcastle disease-diagnosticerende laboratorium i 
medlemsstaten. Med henblik herpå: 
a) kan de levere diagnostiske reagenser til de regionale 
laboratorier 
b) skal de kontrollere kvaliteten af alle diagnostiske 
reagenser, der anvendes i medlemsstaten 
c) skal de med regelmæssige mellemrum foranstalte 
sammenlignende undersøgelser 
d) skal de opbevare isolater af Newcastle disease-virus 
fra tilfælde, der er bekræftet i medlemsstaten 
e) skal de bekræfte positive resultater, som de regionale 
diagnostiske laboratorier er nået frem til. 
4. De nationale laboratorier, der er anført i bilag II, 
skal samarbejde med EF-referencelaboratoriet, der 
omhandles i artikel 14. 
Artikel 14 
EF-referencelaboratoriet for Newcastle disease er anført 
i bilag III. Laboratoriets beføjelser og pligter fastsættes 
efter proceduren i artikel 24, hvis de ikke allerede er 
omfattet af artikel 28 i Rådets beslutning 
90/424/EØF C). 
Artikel 15 
1. Der kan vaccineres mod Newcastle disease med 
vacciner, der er godkendt af den ansvarlige myndighed, 
som led i forebyggende foranstaltninger eller som 
supplement til de bekæmpelsesforanstaltninger, der 
træffes, når sygdommen er brudt ud. 
2. Kun vacciner, der opfylder følgende betingelser, 
godkendes: 
a) vaccinen skal være i overensstemmelse med kravene i 
Den Europæiske Farmakopé og produceres, testes og 
distribueres under officiel kontrol 
(») EFT nr. L 224 af 18. 8. 1990, s. 19. 
5.6.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/17 
b) vaccine, der importeres fra tredjelande, skal opfylde 
kravene i litra a). 
3. Der kan efter proceduren i artikel 24 fastsættes 
yderligere kriterier for anvendelse af vacciner mod 
Newcastle disease. 
Artikel 16 
1. En medlemsstat, der anvender valgfri eller obligato­
risk forebyggende vaccination mod Newcastle disease, 
underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater 
herom. 
2. De oplysninger, der gives i henhold til stk. 1, skal 
omfatte: 
— hver enkelt vaccines egenskaber og sammensætning 
— regler for kontrol med distribution, opbevaring og 
anvendelse af vacciner 
— bestemmelse af de fjerkræarter og -kategorier, der 
kan eller skal vaccineres 
— de områder, hvor der kan eller skal vaccineres. 
Artikel 17 
1. Når der er blevet bekræftet Newcastle disease, kan 
den ansvarlige myndighed for at supplere de bekæmpel­
sesforanstaltninger, der omhandles i denne forordning, 
afgrænse en zone og fastsætte en periode, hvori der 
under officiel kontrol skal foretages omgående og syste­
matisk vaccination (nødvaccination) af angivne fjerkræ­
arter. En medlemsstat, der nødvaccinerer, skal underrette 
Kommissionen og de øvrige medlemsstater om 
Newcastle disease-situationen og nødvaccinationspro­
grammet inden for Den Stående Veterinærkomité, som 
er nedsat ved Rådets afgørelse 68/361/EØF ('). 
2. I det i stk. 1 omhandlede tilfælde er det forbudt at 
vaccinere eller revaccinere fjerkræ på den bedrift, hvor 
de i artikel 4 omhandlede restriktioner er blevet indført. 
3. I det i stk. 1 omhandlede tilfælde: 
a) skal de angivne fjerkræarter vaccineres hurtigst muligt 
b) skal alt fjerkræ af de angivne arter, der klækkes eller 
indsættes på bedrifter i vaccinationszonen, vaccineres 
eller være blevet vaccineret 
(') EFT nr. L 255 af 18. 10. 1968, s. 23. c) er det forbudt at afsende fjerkræ af de angivne arter 
fra bedrifter i vaccinationszonen, så længe den i stk. 1 
omhandlede vaccination foregår, bortset fra: 
— daggamle kyllinger, der sendes til en bedrift i 
vaccinationszonen, hvor de skal vaccineres 
— fjerkræ, der sendes direkte til et slagteri til omgå­
ende slagtning; er slagteriet beliggende uden for 
vaccinationszonen, må afsendelsen af fjerkræet 
først finde sted, når embedsdyrlægen har foretaget 
en sundhedsundersøgelse af bedriften 
d) kan der, når den i litra a) omhandlede vaccination er 
afsluttet, gives tilladelse til, at følgende produkter 
forlader vaccinationszonen: 
— daggamle kyllinger bestemt til kødproduktion kan 
sendes til en bedrift, hvor de skal vaccineres; 
bedriften skal holdes under overvågning, indtil det 
pågældende fjerkræ er blevet slagtet 
— fjerkræ, der har være vaccineret i mere end 21 
dage og straks skal slagtes 
— rugeæg, der stammer fra avisfjerkræ, som har 
været vaccineret i mere end 21 dage; æggene og 
emballagen skal desinficeres inden afsendelse 
finder sted. 
4. De i stk. 3, litra b) og d), omhandlede foranstalt­
ninger finder anvendelse efter afslutningen af den i stk. 1 
omhandlede vaccination i en periode på tre måneder, 
som kan forlænges med tre måneder ad gangen. 
5. Som undtagelse fra stk. 3, litra a) og b), kan den 
ansvarlige myndighed fritage visse fjerkræflokke af 
særlig videnskabelig værdi for systematisk vaccination på 
betingelse af, at den ansvarlige myndighed træffer alle 
foranstaltninger for at beskytte deres helbred og under­
kaste disse flokke periodisk serologisk kontrol. 
6. Kommissionen følger udviklingen i sygdomssitua­
tionen og kan efter proceduren i artikel 24 om nødven­
digt træffe afgørelse om at kontrollere overførsler og 
vaccination. 
Artikel 18 
1. Hvis der i et bestemt område forekommer en 
epizooti af Newcastle disease af usædvanlig alvorlig 
karakter med tendens til spredning, skal den pågældende 
medlemsstat: 
Nr. C 146/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.6.91 
— erklære et territorialt afgrænset område, som mindst 
omfatter alle iagttagelsesdistrikter og overvågnings­
områder i det pågældende område, for »højrisikoom­
råde« 
— anvendes de foranstaltninger, der foreskrives i artikel 
9, stk. 3, i højrisikoområdet 
— forbyde, at der afsendes levende fjerkræ og rugeæg 
fra højrisikoområdet 
— inden for Den Stående Veterinærkomité underrette 
Kommissionen og de øvrige medlemsstater om 
sygdomssituationen og de anvendte bekæmpelsesfor­
anstaltninger. 
2. Høj risikoområdets grænser kan ændres i takt med 
ophævelsen af overvågningsområderne. De i stk. 1 fast­
satte bestemmelser ophører med at gælde, efter at det 
sidste overvågningsområde er ophævet. 
3. Hvis en usædvanligt alvorlig situation vedvarer, skal 
afgørelsen om, hvilke foranstaltninger den pågældende 
medlemsstat skal træffe, navnlig med hensyn til afgræns­
ning af højrisikoområdet og anvendelse af bestemmel­
serne i artikel 17, træffes efter proceduren i artikel 24. 
Artikel 19 
1. Det er forbudt at anvende køkkenaffald fra inter­
nationale transportmidler, såsom skibe, landtransport­
midler og fly, til fjerkræfoder; sådant køkkenaffald skal 
indsamles og destrueres under officielt tilsyn. 
2. Der kan kun gives tilladelse til at anvende andet 
køkkenaffald end det i stk. 1 omhandlede eller fjerkræ­
levninger til fjerkræfoder, efter at det er varmebehandlet, 
således at Newcastle disease-viruset er blevet destrueret. 
3. Om nødvendigt kan Kommissionen efter proce­
duren i artikel 24 opstille kriterier for gennemførelsen af 
stk. 2. 
Artikel 20 
1. Hver medlemsstat skal udarbejde en katastrofeplan 
med angivelse af de nationale foranstaltninger, der skal 
træffes ved udbrud af Newcastle disease. 
Denne plan skal indeholde bestemmelser om adgang til 
faciliteter, udstyr, mandskab og alle andre materialer, 
som er nødvendige for hurtigt og effektivt at kunne 
udrydde udbruddet. Den skal indeholde en præcis angi­
velse af, hvor megen vaccine den pågældende medlems­
stat mener, den har brug for til en eventuel nødvaccina­
tion. 2. Kriterierne i Kommissionens beslutning 
91/42/EØF (') finder tilsvarende anvendelse for de i stk. 
1 omhandlede katastrofeplaner. 
Kommissionen kan efter proceduren i artikel 24 ændre 
eller supplere kriterierne under hensyntagen til sygdom­
mens særlige karakter. 
3. Planerne, der udarbejdes efter de kriterier, som 
omhandles i stk. 2, forelægges Kommissionen senest tolv 
måneder efter denne forordnings ikrafttrædelsestids­
punkt. 
4. Kommissionen gennemgår planerne for at afgøre, 
om de gør det muligt at nå det ønskede mål, og foreslår 
den pågældende medlemsstat eventuelle ændringer, som 
kræves, for at planerne kan være forenelige med de 
øvrige medlemsstaters. 
Kommissionen godkender planerne med eventuelle 
ændringer efter proceduren i artikel 24. 
Planerne kan siden ændres eller suppleres efter samme 
procedure for at tage hensyn til udviklingen. 
Artikel 21 
Kommissionens veterinærsagkyndige kan i samarbejde 
med den pågældende medlemsstats ansvarlige myndig­
heder, i det omfang det er nødvendigt for en ensartet 
anvendelse af denne forordning, føre kontrol på stedet. 
Kommissionen underretter medlemsstaterne om resul­
tatet af kontrollen. 
Den medlemsstat, på hvis område der føres kontrol, yder 
de sagkyndige al den hjælp, der er nødvendig for 
gennemførelse af deres opgave. 
De almindelige gennemførelsesbestemmelser til denne 
artikel fastsættes efter proceduren i artikel 24. 
Artikel 22 
De nærmere regler for, at Fællesskabet kan yde finansielt 
tilskud til foranstaltninger i forbindelse med denne 
forordning, er fastsat i beslutning 90/424/EØF. 
Artikel 23 
Kommissionen kan ændre bilagene til denne forordning 
efter proceduren i artikel 24 for at tage hensyn til udvik­
lingen i de diagnostiske metoder. 
O EFT nr. L 33 af 29. 1. 1991, s. 29. 
5.6.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/19 
Artikel 24 
1. Kommissionen bistås af Den Stående Veterinærko­
mité, i det følgende benævnt »komitéen«. 
2. Når der henvises til proceduren i denne artikel, 
gælder følgende bestemmelser. Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har 
hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning 
indføres i mødeprotokollen. 
Kommissionen tager størst muligt hensyn til komitéens 
udtalelse. Den underretter komitéen om, hvorledes den 
har taget hensyn til dens udtalelse. 
Kommissionens repræsentant forelægger komitéen et 
udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Komitéen 
afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, 
som formanden kan fastsætte under hensyntagen til, 
hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald 
ved afstemning. Artikel 25 
Denne forordning træder i kraft den 1. juli 1991. 
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og 
gælder umiddelbart i hver medlemsstat. 
BILAG I 
DIAGNOSTISKE METODER TIL BEKRÆFTELSE OG DIFFERENTIALDIAGNOSTICERING AF 
NEWCASTLE DISEASE 
Følgende metoder til isolering og karakterisering af Newcastle disease-vira skal betragtes som retningslinier 
og minimumsforanstaltninger ved diagnosticering af sygdommen. 
Det virus, der forårsager Newcastle disease, er prototypevirus af paramyxoviridae. For øjeblikket kan der 
serologisk skelnes mellem ni grupper af aviære paramyxovira, som er benævnt PMV-1 til PMV-9. Alle 
Newcastle disease-vira findes i PMV-1 gruppen. Med henblik på anvendelsen af de diagnostiske metoder 
til bekræftelse og differentialdiagnosticering af Newcastle disease gælder følgende definition: 
Newcastle disease er en fjerkræinfektion, der forårsages af en aviær stamme af paramyxovirus 1 med et 
intracerebralt patogenicitetsindeks (ICPI) hos daggamle kyllinger på over 0,7. 
KAPITEL 1 
Prøveudtagning og behandlig af prøver 
1. Prøver 
Svaberprøver fra kloakken (eller faeces) og luftrøret af syge fugle; faeces eller tarmindhold, hjernevæv, 
luftrør, lunger, lever, milt og andre synligt angrebne organer fra nyligt døde fugle. 
2. Behandling afprøver 
Ovennævnte organer og væv kan samles, men det er vigtigt at fækalt materiale behandles for sig. 
Svaberprøverne anbringes i så meget antibiotisk væske, at de er helt nedsænket. Faecesprøver og organer 
homogeniseres (i en lukket blender eller ved hjælp af pistil og morter og sterilt sand) i antibiotisk væske 
til en suspension på 10 til 20 % w/v i væsken. Suspensionerne henstår i ca. to urner ved rumtemperatur 
(eller i længere perioder ved 4° C) og klares derpå ved centrifugering (f.eks. 800 til 1 000 g i ti 
minutter). 
Nr. C 146/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 91 
3. Antibiotisk væske 
Forskellige laboratorier har med held anvendt forskellige former for antibiotisk væske, og de laborato­
rier, der omhandles i bilag II, vil kunne rådgive for det pågældende land. Der kræves høje antibiotika­
koncentrationer til faecesprøver, og en typisk blanding er: 10 000 enheder penicillin, 10 mg strepto­
mycin, 0,25 mg gentamycin og 5 000 enheder mycostatin pr. ml phosphatbufferet saltopløsning (PBS). 
Disse mængder kan reduceres indtil fem gange til væv og svaberprøver fra luftrør. Til kontrol af 
Chlamydia-organismer kan der tilsættes 50 mg oxytetracyclin pr. ml. Ved tilberedningen af væsken er 
det påkrævet, at pH kontrolleres, efter at der er tilsat antibiotika, og justeres til pH 7,0 til 7,4. 
KAPITEL 2 
Virusisolering 
Virusisolering i befrugtede hønseæg 
Den opklarede supernatant inokuleres i mængder på 0,1 til 0,2 ml i allantoishulen på mindst fire befrugtede 
hønseæg, som er blevet ruget i otte til ti dage. Ideelt bør disse summe fra en SPF-flok, men hvis dette ikke 
er muligt, er det acceptabelt at anvende æg fra en flok, der påviseligt er fri for NDV-antistoffer. De 
inokulerede æg inkuberes ved 37° C og lyses dagligt. Æg med døde eller døende fostre nedkøles til 4° C, 
og allantois-/amnionvæskerne undersøges for hæmagglutinerende egenskab. Seks dage efter inokulationen 
nedkøles og afprøves resterende æg på samme måde. Hvis der ikke konstateres nogen hæmagglutination, 
gentages ovennævnte fremgangsmåde med ufortyndet allantois-/amnionvæske fra primærpassagen som 
inokulat. 
Hvis der konstaters hæmagglutination, bør det ved dyrkning undersøges, om der forekommer bakterier. 
Forekommer der bakterier, kan væskerne passeres gennem et 450 nm membranfilter, og der tilsættes yder­
ligere antibiotika og inokuleres i befrugtede æg som ovenfor. 
KAPITEL 3 
Diffcrentialdiagnosticering 
1. Foreløbig differentiering 
Det er meningen, at alle hæmagglutinerende vira skal indsendes til det nationale laboratorium, der 
omhandles i bilag II, til fuldstændig identifikation, karakterisering og patogenicitetsundersøgelser. Det 
er imidlertid vigtigt, at der iværksættes foreløbige foranstaltninger til bekæmpelse af Newcastle disease 
med henblik på at begrænse udbredelsen af virus så hurtigt som muligt, og de regionale laboratorier bør 
kunne identificere Newcastle disease-virus. De hæmagglutinerende allontois-/amnionvæsker bør derfor 
anvendes til en hæmagglutinationshæmningsprøve som beskrevet i kapitel 5 og 6. Positiv hæmning, dvs. 
2* eller derover, med Newcastle disease-virusspecifikt polyklonalt antiserum med en titer på mindst 2' 
kan anvendes som foreløbig identifikation, således at der kan indføres foreløbige bekæmpelsesforanstalt­
ninger. 
2. Bekræftende identifikation 
Det nationale laboratorium skal foretage fuldstændig differentialdiagnosticering af ethvert hæmaggluti­
nerende agens. Newcastle disease-virus bekræftes igen ved hæmning i hæmagglutinationshæmnings-
prøver med monospecifikke kyllingeantisera. Der udføres intracerebrale patogenicitetsindeksundersø-
gelser som beskrevet i kapitel 7 på alle positive isolater. Patogenicitetsindeks på over 0,7 indikerer tilste­
deværelsen af virus og kræver iværksættelse af samdige bekæmpelsesforanstaltninger. 
Den seneste udvikling med hensyn til typebestemmelse af Newcastle disease-vira, navnlig monoklonale 
antistofmetoder, har gjort det muligt at gruppere stammer og isolater. I særdeleshed findes der nogle 
monoklonale antistoffer, som er specifikke for de vaccinestammer, der anvendes i Det Europæiske 
Fællesskab, og de kan anvendes i simple hæmagglutinationshæmningsprøver. 
Da der ofte kan isoleres levende vaccinestammer fra fjerkræ, er det indlysende en fordel, at de hurtigt 
identificeres på det nationale laboratorium, som omhandles i bilag II. EF-referencelaboratoriet, som 
omhandles i artikel 14, bør fremstille sådanne monoklonale antistoffer og levere dem til de nationale 
laboratorier, således at isoleringen af vaccinevira kan bekræftes. 
De nationale laboratorier bør sende alle hæmagglutinerende isolater til EF-referencelaboratoriet. 
5.6.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/21 
3. Yderligere typebestemmelse og karakterisering afisolater 
EF-referencelaboratoriet bør have tilsendt alle hæmagglutinerende vira fra de nationale laboratorier til 
yderligere antigene og genetiske undersøgelser for at opnå større forståelse af sygdommen(e)s epizoo-
tioiogi i Det Europæiske Fællesskab i overensstemmelse med referencelaboratoriets funktioner og 
pligter. 
KAPITEL 4 
Hurtigmetoder til påvisning af Newcastle disease-virus og antistoffer 
I det følgende gøres der rede for hurtigmetoder til påvisning af Newcastle disease-virus hos vaccineret 
fjerkræ og påvisning af antistoffer hos fjerkræ, der ikke er vaccineret 
1. Påvisning af Newcastle disease-virus 
Der er blevet anvendt flere hurtigmetoder til direkte påvisning af Newcastle disease-antigener ved diag­
nosticeringen af infektioner hos vaccineret fjerkræ. De indtil nu mest almindeligt anvendte er fluoresce­
rende antistoftest på længdesnit af luftrøret og peroxidase antistoftest på hjernen. Der synes ikke at være 
nogen grund til at tro, at der ikke også kan anvendes andre direkte antigenpåvisningsmetoder på 
Newcastle disease-virusinfektioner. Ulempen ved sådanne metoder er, at det er umuligt at undersøge 
alle potentielle steder for replikation af Newcastle disease-virus hos vaccineret fjerkræ. Således 
udelukker manglende tegn på virus i luftrøret for eksempel ikke virusreplikation i tarmen. Der anbefales 
ingen direkte påvisningsmetode til rutinemæssig anvendelse ved diagnosticering af Newcastle disease, 
skønt sådanne metoder under særlige omstændigheder kan spille en nyttig rolle. 
2. Påvisning af antistoffer hos fjerkræ, der ikke er vaccineret 
De fleste af de laboratorier, der er beskæftiget med diagnosticering af Newcastle disease, er fortrolige 
med hæmagglutinationshæmningsprøven, og nedenstående rekommandation omhandler denne prøve 
med hensyn til måling af antistoffer mod virus. Der kan imidlertid med held anvendes enzyme-linked 
immunosorbent assays (ELISA) til at påvise antistoffer mod virus. Hvis der er ønske om at anvende en 
ELISA-test på regionalt laboratorieniveau, foreslås det, at testen gennemføres under det i bilag II 
omhandlede nationale laboratoriums tilsyn. 
a) Prøver 
Der tages blodprøver fra alle fugle, hvis flokken er på under 20, og fra 20 fugle fra større flokke 
(dette giver en <99 % sandsynlighed for at påvise mindst et positivt serum, hvis 25 % eller derover 
af flokken er positiv, uanset flokkens størrelse). Blodet skal have lov til at koagulere, og der udtages 
serum til undersøgelse. 
b) Undersøgelse for antistoffer 
De enkelte serumprøver undersøges for deres evne til at hæmme Newcastle disease-virus' hæmagglu­
tinerende antigen i standardhæmagglutinationshæmningsprøver som beskrevet i kapitel 6. 
Der er nogen uenighed om, hvorvidt der bør anvendes fire eller otte hæmagglutinerende enheder til 
Hi-prøven. Det ser ud til, at begge muligheder er anvendelige, og at det bør være op til de nationale 
laboratorier at træffe et valg. Det valgte antigen er imidlertid afgørende for, på hvilket niveau et 
serum anses for positivt: med 4 HAU er et serum positivt ved en titer på 1* eller derover, med 8 
HAU er et serum positivt ved en titer på 23 eller derover. 
Nr. C 146/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5.6.91 
KAPITEL 5 
Hæmagglutinationsprøve (HA-prøve) 
1. Reagenser 
a) Isotonisk saltopløsning bufferet med phosphat (0,05 M) til pH 7,0 til 7,4 (PBS). 
b) Røde blodlegemer udtaget og blandet fra mindst tre SPF-kyllinger (hvis det ikke findes, kan der 
bruges blod fra fugle, der regelmæssigt undersøges, og som påviseligt er fri for NDV-antistoffer) 
anbringes i en tilsvarende mængde Alseversopløsning. Blodlegemerne vaskes tre gange i PBS, før de 
anvendes. Til prøven anbefales en 1 %-suspension (pakkede celler v/v) i PBS. 
c) NDV-stamme Ulster 2C anbefales som standardantigen. 
2. Fremgangsmade 
a) Der afpipetteres 0,025 ml PBS i hvert hul på en plasticmikrotiterplade (der bør anvendes huller med 
V-bund). 
b) Der anbringes 0,025 ml virussuspension (dvs. allantoisvæske) i det første hul. 
c) Med mikrodiluter fremstilles tofolds fortyndinger (1:2 til 1:4096) af virus i de følgende huller. 
d) Der afpipetteres yderligere 0,025 ml PBS i hvert hul. 
e) Der tilsættes 0,025 ml 1 %-suspension af røde blodlegemer i hvert hul. 
f) Indholdet blandes ved let banken på pladen, og den anbringes ved 4° C. 
g) Pladerne aflæses 30 til 40 minutter senere, når blodlegemerne i kontrolhullerne har sænket sig. 
Aflæsningen foretages ved at holde pladen skråt og kontrollere, om de (sænkede) røde blodlegemer 
løber i dråbeform (langs bunden) eller ej. Blodlegemer i huller uden agglutination bør flyde med 
samme hastighed som kontrolblodlegemerne uden virus. 
h) HA-titeren er den største fortynding, der forårsager agglutination af de røde blodlegemer. Den 
fortynding kan betragtes som indeholdende en HA-enhed (HAU). HA-titeren kan bestemmes mere 
nøjagtigt, ved at der udføres HA-prøver på virus fra et smalt spektrum af indledende fortyndinger, 
dvs. 1:3, 1:4, 1:5, 1:6 m.v. Dette anbefales til en nøjagtig tilberedning af antigen til hæmagglutina-
tionshæmningsprøver (kapitel 6). 
KAPITEL 6 
Hæmagglutinationshæmningsprøve (Hi-prøve) 
1. Reagenser (se kapitel 5) 
a) PBS. 
b) Virusholdig allantoisvæske fortyndet med PBS, således at den indeholder 4 eller 8 HAU pr. 0,025 ml. 
c) 1 %-suspension af røde blodlegemer fra kyllinger. 
d) Negativt kontrolkyllingeserum. 
e) Positivt kontrolserum. 
5.6.91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/23 
2. Fremgangsmåde 
a) Der afpipetteres 0,025 ml PBS i alle hullerne på en plastmikrotiterplade (huller med V-bund). 
b) Der anbringes 0,025 ml serum i det første hul på pladen. 
c) Med mikrodiluter fremstilles tofolds fortyndinger af serum i de følgende huller. 
d) Der tilsættes 0,025 ml fortyndet allantoisvæske, som indeholder 4 eller 8 HAU. 
e) Indholdet blandes ved let banken på pladen, og den anbringes ved 4° C i mindst 60 minutter eller 
ved rumtemperatur i mindst 30 minutter. 
f) Der tilsættes 0,025 ml 1 %-suspension af røde blodlegemer i alle huller. 
g) Indholdet blandes ved en let banken på pladen, og den anbringes ved 4° C. 
h) Pladerne aflæses efter 30 til 40 minutter, når kontrolblodlegemerne har sænket sig. Dette gøres ved 
at holde pladen skråt og kontrollere, om de (sænkede) røde blodlegemer løber i dråbeform (langs 
bunden) med samme hastighed som kontrolhullerne, der kun indeholder røde blodlegemer (0,025 
ml) og PBS (0,05 ml). 
i) Hi-titeren er den største fortynding af antiserum, der forårsager fuldstændig hæmning af fire eller 
otte enheder af virus (hver prøveopsætning bør omfatte en HA-titrering til bekræftelse af, at der er 
det ønskede indhold af HAU). 
j) Resultaterne er kun gyldige, hvis der opnås en titer på under 2' med 4 HAU eller 21 med 8 HAU 
med det negative kontrolserum og en titer, der ligger inden for én fortynding fra det positive 
kontrolserums kendte titer. 
KAPITEL 7 
Intracerebral patogenicitetsindeksundersøgelse 
1. Inficeret frisk høstet allantoisvæske (HA-titeren skal være større end 2'') fortyndes 1:10 i steril isotonisk 
saltopløsning {der må ikke anvendes antibiotika). 
2. 0,05 ml af det fortyndede virus indsprøjtes intracerebralt i ti daggamle kyllinger (dvs. > 24 timer < 40 
timer efter klækning). Kyllingerne skal være klækket fra æg fra en SPF-flok. 
3. Kyllingerne undersøges med 24 timers mellemrum i otte dage. 
4. Ved hver observation gives hver kylling point. 0 = normal; 1 = syg; 2 = død. 
5. Indekset beregnes som vist i det følgende eksempel: 
Klinisk tegn 
Normal 
Syg 
Død Dag efter indsprøjtning 
Antal kyllinger 
1 
10 
0 
0 2 
4 
6 
0 3 
0 
10 
0 4 
0 
4 
6 5 
0 
0 
10 6 
0 
0 
10 7 
0 
0 
10 8 
0 
0 
10 I alt 
14 @ 0 
20 @ 1 
46 @ 2 
I alt Point 
= 0 
= 20 
= 92 
= 112 
Indekset er gennemsnitligt antal point pr. kylling pr. observation = 112/80 = 1,4. 
Nr. C 146/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 5. 6. 91 
KAPITEL 8 
Vurdering af evne til plaquedannelse 
1. Det er normalt bedst at anvende flere fortyndninger af virus for at være sikker på, at der er et optimalt 
antal plaques til stede på pladen. Tifoldsfortyndinger indtil 10—7 i PBS skulle være tilstrækkeligt. 
2. Konfluerende monolag af kyllingefosterceller eller en passende cellelinje (Madin-Darby bovin nyre 
f.eks.) tilberedes i petriskåle med en diameter på 5 cm. 
3. 0,2 ml af hver virusfortynding tilsættes i to petriskåle, og virus får lov til at adsorbere i 30 minutter. 
4. Efter at de inficerede celler er blevet vasket tre gange med PBS, dækkes de med det relevante substrat, 
der indeholder 1 % w/v agar eventuelt med 0,01 mg/ml trypsin; det er vigtigt, at der ikke tilsættes noget 
serum til dæksubstratet. 
5. Efter 72 timers inkubation ved 37° C skulle der være dannet tilstrækkeligt store plaques. De ses bedst 
ved, at agardækket fjernes og cellemonolaget farves med krystalviolet (0,5 % w/v) i 25 % v/v ethanol. 
6. Alle vira skulle give tydelige plaques, når de inkuberes med trypsin i dæklaget. Når der ikke er trypsin i 
dæklaget, er det kun vira, som er virulente for kyllinger, som danner plaques. 
BILAG II 
DER ER FØLGENDE NATIONALE NEWCASTLE DISEASE-LABORATORIER: 
BELGIEN 
DANMARK 
FORBUNDSREPUBLIKKEN 
TYSKLAND 
FRANKRIG 
GRÆKENLAND 
IRLAND 
ITALIEN 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE Institut national de recherches vétérinaires, Groeselenberg 99, 
B-1180 Bruxelles 
National Veterinary Laboratory, Poultry Disease Division, 
Hangøvej 2, DK-8200 Århus N 
Institut fur Kleintierzucht der Bundesforschungsanstalt flir 
Landwirtschaft, Braunschweig-Volkenrode, Postfach 2 80, 
D-W-3100 Celle 
Centre national d'études vétérinaires et alimentation — Labora-
toire central de recherches agricoles et porcine, boite postale 53, 
F-22440 Ploufragran 
Institut de maladies infectieuses et parasitaires d'Athénes, 25 rue 
Napoleos, 153 10, Agia Paraskevi, Attiki 
Veterinary Research Laboratory, Abbotstown, Castleknock, 
IRL-Dublin 15 
Istituto zooprofilattico sperimentale di Padova, via G. Orus n. 
2, 1-35100 Padova 
Institut national de recherches vétérinaires, Groeselenberg 99, 
B-1180 Bruxelles 
Centraal Diergeneeskundig Instituut, Vestiging Virologie, 
Houtribweg 39, NL-8221 RA Lelystad 
5. 6. 91 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 146/25 
PORTUGAL  Laboratério  Nacional  de  Investiga^åo  Veterinåria  (LNIV), 
Estrada  de Benfica,  701,  P-1500  Lisboa 
SPANIEN  Laboratorio  de Sanidad  y Produccién  Animal,  Zona  Franca, 
Circcunvalacién  — Tramo  6, Esquina  Calle  3, E-08004  Barce-
lona 
DET  FORENEDE  KONGERIGE  Central  Veterinary  Laboratory,  New  Haw,  Weybridge, 
UK-Surrey  KT15  3NB 
BILAG  III 
EF-REFERENCELABORATORIET  FOR  NEWCASTLE  DISEASE 
Central  Veterinary  Laboratory 
New  Haw 
Weybridge 
UK-Surrey  KT15  3NB