17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende visse 
dele og specifikationer for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer 
COM(87) 194 endelig udg. 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 19. maj 1987) 
(87/C 218/01) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESKABER HAR 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
de tekniske forskrifter, som traktorer i henhold til de 
nationale lovgivninger skal opfylde, vedrører bl.a. di­
mensioner og masse, omdrejningstalregulator, af­
skærmning af transmissionselementer, bevægelige udra­
gende dele og hjul, betjeningsorgan til påhængskøretø­
jets bremser, forruder og andre ruder, mekaniske for­
bindelser mellem traktor og påhængskøretøj samt 
anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og 
påskrifter på traktorens stel; 
disse forskrifter er forskellige fra medlemsstat til med­
lemsstat; det er derfor nødvendigt, at ensartede forskrif­
ter vedtages af samtlige medlemsstater enten som sup­
plement til eller i stedet for deres nugældende bestem­
melser særlig med henblik på, at den fremgangsmåde 
for EØF-standardtypegodkendelse, som omhandles i 
Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnær­
melse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende god­
kendelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer!1), 
senest ændret ved direktiv 82/890/EØF(2), kan anven­
des for alle traktortyper; navnlig i forbindelse med tekniske forskrifter verdrøren-
de sikkerhedsruder — forrude og andre ruder — er det 
rimeligt at anvende de forskrifter, som er vedtaget af 
FN's økonomiske kommission for Europa i regulativ 
nr. 43 (ensartede forskrifter verdrørende godkendelse af 
sikkerhedsruder og materialer til ruder), som er vedlagt 
overenskomsten af 20. marts 1958 om indførelse af 
ensartede vilkår for godkendelse og gensidig anerken­
delse af godkendelse af udstyr og dele til motorkøre-
tøjeri3) 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
1. Ved traktor (landbrugs- eller skovbrugstraktor) 
forstås ethvert motordrevet køretøj met hjul eller bæl­
ter, der har mindst to aksler, og hvis funktion i det 
væsentlige ligger i dets trækkraft, og som er særlig 
konstrueret til at trække, skubbe, bære eller drive visse 
redskaber, maskiner eller påhængskøretøjer bestemt til 
benyttelse i landbrugs- og skovbrugsbedrifter. Det kan 
være indrettet til transport af gods og passagerer. 
2. Dette direktiv finder kun anvendelse på de i stk. 1 
definerede traktorer, der er forsynet med luftgummi-
ringe, og som har en konstruktiv betstemt maksimalhas-
tighed på mellem 6 og 30 km i timen. 
(!) EFT nr. L 84 af 28. 3. 1974, s. 10. 
(2) EFT nr. L 378 af 31. 12. 1982, s. 45. (3) Dok. E/ECE/324 - E/ECE/TRANS/505 - rev. 1/add. 42/ 
amend. 2 af 16. april 1986. 
Nr. C 218/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Artikel 2 Artikel 4 
Medlemsstaterne kan ikke nægte EØF-standardtype-
godkendelse eller national godkendelse af en traktor, 
nægte indregistrering eller forbyde salg, ibrugtagning 
eller brug af en traktor af grunde, der vedrører: 
— dimensioner og masse, 
— omdrejningstalregulator, afskærmning af transmis-
sionselementer, bevægelige udragende dele og hjul 
samt betjeningsorgan til påhængskøretøjets 
bremser, 
— forruder og andre ruder, 
— mekaniske forbindelser mellem traktor og påhængs­
køretøj, 
— anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og 
påskrifter på traktorens stel, 
hvis de opfylder forskrifterne i de tilsvarende bilag. 
Artikel 3 Når der henvises til den fremgangsmåde, der er fastsat 
i denne artikel, træffer Kommissionen afgørelse efter 
høring af det udvalg, der er nedsat i henhold til direktiv 
74/150/EØF, i det følgende benævnt »udvalget«. Udval­
get afgiver udtalelse på anmodning af Kommissionen. 
Når Kommissionen anmoder om udvalgets udtalelse, 
kan den fastsætte en frist for afgivelsen af denne udtalel­
se. Udvalgets behandling afsluttes uden afstemning. Et­
hvert medlem af udvalget kan dog kræve, at hans 
opfattelse indføres i forhandlingsprotokollen. 
Artikel 5 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige bestem­
melser i kraft for senest den 31. december 1988 at 
efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kom­
missionen herom. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen ordly­
den af de vigtigste nationale bestemmelser, de udsteder 
på det område, der er omfattet af dette direktiv. 
De ændringer, som er nødvendige for at tilpasse bilage­
ne til den tekniske udvikling, fastsættes efter proceduren 
i artikel 4. Artikel 6 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/3 
BILAG l 
DIMENSIONER OG MASSE 
1. DEFINITIONER 
1.1. Ved »længde« forstås traktorens længde målt mellem vertikalplanerne i en ret vinkel på traktorens 
længdeakse og gående gennem dennes yderpunkter, dog med undtagelse af: 
— førerspejle, 
— starthåndtag, 
— landbrugsredskaber, som er midlertidigt fastgjort på traktorens for- eller bagende, 
— positionslygter foran eller på siden. 
1.2. Ved »bredde« forstås traktorens bredde målt mellem vertikalplanerne parallelt med traktorens 
længdeakse og gående gennem dennes yderpunkter, dog med undtagelse af: 
— førerspejle, 
— retningsviserblinklygter, 
— positionslygter foran, på siden eller bagpå; parkeringslygter, 
— forvridninger af dækkene forårsaget af traktorens vægt, 
— dele, som kan skydes ind, såsom fjedrende stænkskærm, opklappeligt trinbræt osv., 
— landbrugsredskaber, som er fastgjort på traktoresn for- eller bagende. 
1.3. Ved »højde« forstås den vertikale afstand mellem jorden og det punkt på traktoren, som befinder 
sig længst fra jorden. Ved måling af denne højde skal traktoren være: 
— forsynet med nye dæk, med den største af fabrikanten specificerede radius for hjulomkredsen, 
— ubelastet, idet egenmassen måles i overensstemmelse med definitionen i direktiv 74/150/EØF 
(bilag I, punkt 2.4), 
— stationær og med standset motor, 
— anbragt på en rimeligt plan overflade, og der skal ses bort fra antenner. 
1.4. Ved »påhængskøretøjets masse« forstås den faktiske totalmasse af det trukne påhængskøretøj. 
1.5. Ved »vertikal belastning på koblingspunktet« forstås den belastning, der under statiske forhold 
overføres af påhængskøretøjets trækøje på tilkoblingsanordningéns referencepunkt. 
1.6. Ved »tilkoblingsanordning« forstås den tekniske enhed på traktoren, der sørger for den mekaniske 
forbindelse mellem traktor og påhængskøretøj. Alt efter udformningen benævnes denne tekniske 
enhed gaffel eller krog. 
1.7. Ved »tilkoblingsanordningéns referencepunkt« forstås det punkt på boltens akse, som ligger lige 
langt fra de to fløje, når der er tale om en koblingsgaffel, eller punktet bestemt af krogens 
symmetriplan og frembringeren fra denne krogs konkave del i berøringsniveauet med øjet, når dette 
er i trækposition. 
1.8. Ved »traktorens akselafstand (I)« forstås afstanden mellem de vertikale planer vinkelrette på trakto­
rens midterplan i længderetningen og gående gennem traktorens aksler. 
1.9. Ved »traktorens masse i køreklar stand (Mt)« forstås den masse, der er defineret i bilag I, punkt 2.4, 
til direktiv 74/150/EØF (traktorens egenmasse i køreklar stand, uden ekstra udstyr, men med 
kølervæske, smøremidler, brændstof, værktøj og fører, hvis masse skønsmæssigt fastsættes til 75 kg). 
1.10. Ved »masse på traktorens foraksel i køreklar stand (Ma)« forstås den del af traktorens masse i 
køreklar stand, som defineret i bilag I, punkt 2.4, til direktiv 74/150/EØF, der i statisk tilstand hviler 
på traktorens foraksel. 
Nr. C 218/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
2. FORSKRIFTER 
2.1. Dimensioner 
En traktors største dimensioner er følgende: 
2.1.1. Længde: 12 m. 
2.1.2. Bredde: 2,5 m. 
2.1.3. Højde: 4 m. 
2.1.4. Målingerne til kontrol af dimensionerne i punkt 2.1 ovenfor foretages på en traktor i normal køreklar 
stand (lukkede døre og vinduer, dæk med det af fabrikanten opgivne normaltryk osv.) samt med de 
styrende hjul i ligeud fremadgående retning. 
2.2. Påhængskøretøjets masse 
2.2.1. Påhængskøretøjets masse må ikke overskride: 
2.2.1.1. halvanden gang traktorens masse i køreklar stand, såfremt påhængskøretøjet ikke er udstyret med 
en bremseanordning; 
2.2.1.2. fem gange traktorens masse i køreklar stand, såfremt påhængskøretøjet er udstyret med en mekanisk 
bremseanordning; 
2.2.1.3. seks gange traktorens masse i køreklar stand, såfremt påhængskøretøjet er udstyret med en bremsefor­
stærker. 
2.3. Vertikal belastning på koblingspunktet 
2.3.1. Den maksimale statiske vertikale belastning fastsættes af fabrikanten. Imidlertid må den ikke under 
nogen omstændigheder overstige tre tons. 
2.3.2. Betingelser for godkendelse 
2.3.2.1. når der gennem referencepunktet på trækanordningen under statiske forhold og på en måde, der kan 
reguleres, udøves en vertikal belastning, der ikke overstiger den af fabrikanten anførte, skal følgende 
to betingelser være opfyldt: 
i) massen på den styrende aksel (Ma) må ikke, under statiske forhold, være mindre end 20% af 
traktorens masse i køreklar stand (Mt); 
ii) massen på den mest belastede aksel må ikke overstige den masse, der tillades af dækkenes 
karakteristika, således som de fremgår af de af dækfabrikanterne anbefalede tabeller (ETRTO-
tabellernel1)). 
0) European Tyre and Rim Technical Organization. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/5 
Tillæg 
MODEL 
Myndighedens navn 
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESSKEMA FOR EN TRAKTORTYPE MED HENSYN 
TIL DIMENSIONER OG MASSE 
(Artikel 4, stk. 1, og artikel 10 i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om EØF-standardtypegodkendelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer) 
EØF-standardtypegodkendelsesnummer: 
1. Del(e) eller specifikation(er): 
1.1. dimensioner: 
1.1.1. længde m 
1.1.2. bredde m 
1.1.3. højde m 
1.2. masse: 
1.2.1. påhængskøretøjets masse kg 
1.2.2. vertikal belastning på koblingspunktet N 
2. Traktorens mærke (firmabetegnelse): 
3. Traktorens type og handelsbetegnelse: 
4. Fabrikantens navn og adresse: 
5. I givet fald den befuldmægtigedes navn og adresse: 
6. Traktoren fremstillet til EØF-standardtypegodkendelse den: 
7. Kontrolmyndighed: 
8. Afprøvningsrapportens dato: 
9. Afprøvningsrapportens nummer: 
10. EØF-standardtypegodkendelse af dimensioner og masse meddeles/nægtes (*) 
11. Sted: 
12. Dato: 
13. Underskrift: 
(!) Det ikke gældende overstreges. 
Nr. C 218/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
14. Følgende dokumenter, der er forsynet med det ovenfor angivne EØF-standardtypegodkendelsesnummer, 
vedlægges denne meddelelse: 
Målsatte tegninger 
Eksploderet projektion eller fotografi af traktoren. 
Disse oplysninger gives til de kompetente myndigher i de øvrige medlemsstater på disses udtrykkelige 
anmodning. 
15. Eventuelle bemærkninger: 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/7 
BILAG II 
OMDREJNINGSREGULATOR, AFSKÆRMNING AF TRANSMISSIONSDELE OG BEVÆGELIGE UD­
RAGENDE DELE SAMT BETJENINGSORGAN TIL PÅHÆNGSKØRETØJETS BREMSER 
1. OMDREJNINGSTALREGULATOR 
1.1. Såfremt traktoren fra fabrikantens side er udstyret med en omdrejningstalregulator, skal den være 
monteret og konstrueret på en sådan måde, at traktoren opfylder kravene i direktiv 
74/152/EØF(1) om konstruktivt bestemt maksilmalhastighed. 
2. AFSKÆRMNING AF TRANSMISSIONSDELE OG BEVÆGELIGE UDRAGENDE DELE 
2.1. Generelle forskrifter 
2.1.1. Transmissionsdelene og de bevægelige udragende dele på traktoren skal være konstrueret, monte­
ret og afskærmet på en sådan måde, at risikoen for og alvoren af personskader reduceres og 
ulykker undgås. 
2.1.2. Der skal sikres en tilstrækkelig afskærmning af de farlige dele i transmissionsdelene og de 
bevægelige udragende dele. Afskærmningen anses for tilstrækkelig, såfremt den opfylder kravene 
i punkt 2.2. Andre løsninger end de i punkt 2.3 beskrevne tillades, såfremt fabrikanten godtgør, 
at de er mindst lige så effektive som kravene i punkt 2.3. 
2.2. Definitioner 
2.2.1. Ved »afskærmning« forstås en anordning beregnet til afskærmning af farlige dele. I forbindelse 
med dette direktiv omfatter afskærmningsanordningerne skærme, dæksler og indhegninger. 
2.2.1.1. Ved »skærm« forstås en afskærmningsanordning, der befinder sig lige foran den farlige del, og 
som alene eller sammen med andre dele af maskinen beskytter mod kontakt med den farlige del 
fra alle sider. 
2.2.1.2. Ved »dæksel« forstås en afskærmningsanordning, der befinder sig lige foran den farlige del, og 
som beskytter mod kontakt med den farlige del fra den tildækkede side. 
2.2.1.3. Ved »indhegning« forstås en afskærmningsanordning, som ved hjælp af en skinne, et hegn eller 
lignende giver den nødvendige sikkerhedsafstand, således at den farlige del ikke kan nås. 
2.2.2. Ved »farlig del« forstås ethvert punkt, der som følge af placeringen eller konstruktionen af en 
traktors faste eller bevægelige dele indebærer en risiko for kvæstelser. De farlige dele er især 
punkter, hvor der kan ske klemning, overklipning, overskæring, gennemboring, sammenpresning 
og fasthængning samt adgangs- og angrebspunkter. 
2.2.2.1. Ved »klemningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor dele flytter sig i forhold til hinanden 
eller i forhold til faste dele, således at personer eller visse dele af deres krop risikerer at blive 
klemt. 
2.2.2.2. Ved »overklipningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor dele bevæger sig langs hinanden 
eller langs andre dele, således at personer eller visse dele af deres krop risikerer at blive klemt 
eller klippet over. 
2.2.2.3. Ved »overskærings-, gennemborings- og sammenpresningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, 
hvor bevægelige eller faste, skarpe, spidse eller stumpe dele kan kvæste personer eller visse dele 
af deres krop. 
2.2.2.4. Ved »fasthængningspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor fremspringende skarpe kanter, 
takker, splitter, skruer og bolte, smøresteder, aksler, akselmuffer og andre dele bevæger sig på 
en sådan måde, at personer, visse dele af deres krop eller deres tøj kan hænge fast og blive trukket 
med. 
2.2.2.5. Ved »adgangs- og angrebspunkt« forstås ethvert farligt punkt, hvor delene, når de bevæger sig, 
indskrænker åbningen, i hvilken personer, visse dele af deres krop eller deres tøj kan hænge fast. 
(!) EFT nr. L 84 af 28. 3. 1974, s. 33. 
Nr. C 218/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
2.2.3. Ved »rækkevidde« forstås den største afstand, som personer eller visse dele af deres krop kan nå 
opad, nedad, indad, ovenover, omkring og igennem uden hjælp af nogen genstand. 
2.2.4. Ved »sikkerhedsafstand« forstås afstanden svarende til rækkevidden eller kroppens dimensioner, 
idet der tilføjes et sikkerhedstillæg. 
2.2.5. Ved »betjeningsanordning« forstås enhver anordning, som, når den påvirkes direkte, gør det 
muligt at ændre traktorens eller et hertil koblet redskabs tilstand eller funktion. 
2.2.6. Ved »smalsporet traktor« forstås enhver traktor, hvis faste, justerbare spor på den ene af de to 
aksler er under 1 150 mm. 
2.3. Sikkerhedsafstande til undgåelse af kontakt med de farlige dele 
2.3.1. Sikkerhedsafstanden måles fra steder, der kan nås ved aktivering, vedligeholdelse og inspektion 
af traktoren samt fra platforme. Ved »vedligeholdelse og inspektion af traktoren« forstås udeluk­
kende arbejde, som normalt udføres af føreren selv i overensstemmelse med brugsanvisningen. 
Ved fastsættelse af sikkerhedsafstandene går man ud fra det princip, at traktoren er i den tilstand, 
som den er konstrueret til, og at der ikke anvendes noget værktøj til at nå den farlige del. 
Traktoren skal enten opfylde de væsentlige krav i punkt 2.3.2.1 til 2.3.2.5 eller opfylde de særlige 
krav i punkt 2.3.2.6 til 2.3.2.14. 
2.3.2. Afskærmning af de farlige steder 
2.3.2.1. Rækkevidde opad. 
Sikkerhedsafstanden for rækkevidden opad er 2 500 mm (se figur 1) for personer, der står oprejst. 
Figur 1 
2.3.2.2. Rækkevidde nedad, rækkevidde ovenover. 
For så vidt angår rækkevidden oven over en kant fremgår sikkerhedsafstanden af: 
a = afstand fra jorden til den farlige del 
b = højde af afskærmningsordningens kant 
c = horisontal afstand mellem den farlige del og kanten (se figur 2). 
Farlig del 
Figur 2 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/9 
Med hensyn til rækkevidden nedad og ovenover skal de i tabel 1 anførte sikkerhedsafstande (i/mm) overholdes. 
TABEL 1 
a: Afstand til 
jorden fra den 
farlige del 
2 400 
2 200 
2 000 
1800 
1600 
1400 
1200 
1000 
800 
600 
400 
200 Højde af afskærmningsanordningens kant b 
2 400 2 200 2 000 1800 1600 1400 1200 1000 
Horisontal afstand c fra den farlige del 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 100 
250 
— 
— 
— 
_ 
— 
— 
_ 
_ 
— 
— 100 
350 
350 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 
— 100 
400 
500 
600 
500 
100 
— 
— 
— 
— 
— 
— 100 
500 
800 
900 
900 
800 
500 
300 
— 
— 
— 
— 100 
500 
700 
900 
900 
900 
900 
900 
600 
— 
— 
— 100 
600 
900 
1000 
1000 
1000 
1000 
1000 
900 
500 
300 
200 100 
600 
1 100 
1 100 
1300 
1300 
1400 
1400 
1300 
1200 
1200 
1 100 
2.3.2.3. Rækkevidden rundt om 
Sikkerhedsafstandene i nedenstående tabel 2 skal mindst overholdes såfremt den pågældende del 
af kroppen ikke må nå en farlig del. Ved anvendelse af sikkerhedsafstandene går man ud fra 
den antagelse, at det vigtigste led af den tilsvarende del af kroppen hviler fast på kanten. 
Sikkerhedsafstandene anses først for opfyldt, når man har sikret sig, at denne del af kroppen 
absolut ikke kan flyttes længere frem. 
TABEL 2 
Legemsdel 
Hånd, fra inderste fingerled 
til fingerspidserne 
Hånd, fra håndleddet til 
fingerspidserne Sikkerhedsafstand r 
i 120 
£230 Figur 
•'• :;^-:-
r~\ 
/ .. 
Nr. C 218/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Legemsdel Sikkerhedsafstand r Figur 
Arm, fra albue til finger­
spidser i 550 
Arm, fra skulder til finger­
spidser £650 
2.3.2.4. Indtrængning og rækkevidde igennem 
Såfremt der er mulighed for at trænge ind i eller igennem en åbning og nå frem til de farlige dele, 
skal de i tabel 3 og 4 anførte sikkerhedsafstande (i/mm) mindst overholdes. 
TABEL 3 
Sikkerhedsafstande for aflange og parallelle åbninger 
Legemsdel 
Illustration 
Åbningens bred­
de rektagnel eller 
rille a 
Sikkerhedsafst. 
fra den farlige 
delb Finger­
spids 
>*:£ a 
£15 Finger Hånd, indtil det sted hvor 
tommelfingeren begynder 
> 8; ^ 12 
£00 >12:£ 20 
£120 > 20: i 30 
£200 Arm 
>30:£ 135 
£850 > J35 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/11 
TABEL 4 
Sikkerhedsafstand for firtartede og cirkelformede åbninger 
Legemsdel Finger­
spids Finger Hånd, indtil det sted hvor 
tommelfingeren begynder Arm 
Illustration 
Åbningens bred­
de diameter eller 
sidelængde a >4;£S > 8:^12 > 12: £ 25 > 25; £ 40 > 40: £ 250 >250 
Sikkerhedsafst. 
fra den farlige 
zone b £15 £80 i 120 £200 8S0 
2.3.2.5. Sikkerhedsafstande til klemningspunkterne 
Et klemningspunkt anses ikke for farligt for den anførte del af kroppen, såfremt sikkerhedsafstan­
dene (i/mm) ikke er mindre end de i tabel 5 anførte, og såfremt det sikres, at den tilgrænsende 
og større del af kroppen ikke kan komme ind. 
Et klemningspunkt anses ikke for farligt for de anførte legemsdele, såfremt følgende mindste 
sikkerhedsafstande overholdes, og såfremt det sikres, at den største del af kroppen, som befinder 
sig nærmest, ikke kan komme ind. 
TABEL 5 
Fod Arm Hånd 
Led 
Knyttet hånd Finger 
120 100 26 
Nr. C 218/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
2.3.2.6. Betjeningsorganer 
For de betjeningsorganer, der kræver en kraft på mellem 80 N og 150 N skal der ved håndtaget 
være et frirum på mindst 25 mm mellem betjeningsorganet og de tilgrænsende dele; for betje­
ningsorganer, der kræver en kraft på over 150 N, skal der ved håndtaget være et frirum på mindst 
50 mm. 
Hovedbremsens særskilte pedal kræver ingen afskærmning mod klemning og overklipning på 
grund af den forholdsvis ubetydelige tilbagegående bevægelse. 
Gennemgangsåbningen for betjeningsorganer i dele af platformen eller førerhuset kræver ingen 
afskærmning mod klemning og overklipning, såfremt det ved en korrekt anvendelse er udelukket, 
at der sker kvæstelser på de dele af kroppen, der betjener disse organer. 
2.3.2.7. Trepunktskobling 
2.3.2.7.1. Bag et plan gående gennem midterplanet for ledpunkterne på trepunktskoblingens løftearme, skal 
der være en mindste sikkerhedsafstand på 25 mm mellem de bevægelige dele, for hver position 
af vandringen n, som gennemløbes af løfteanordningen — uden de øverste og nederste yderpunkter 
på 0,1 n — såvel som en afstand på 25 mm eller en vinkel på mindst 30 for de overklipningsdele, 
der frembringer en vinkelændring (se figur 3). Vandringen n', reduceret med 0,1 n foroven og 
forneden, defineres således (se figur 4): 
Lift arm plane through 
Figur 3 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/13 
w/y/////////////////////A 
Figur 4 
2.3.2.7.2. For vandringen n, der gennemløbes af den hydrauliske løfteanordning, er den nederste position 
A for den nederste arms koblingspunkt begrænset af dimensionen »14« i henhold til ISO-standard 
730, del 1, og den øverste position B er begrænset af den største hydrauliske vandring. Vandringen 
n' svarer til vandringen n reduceret foroven og forneden med 0,1 n, og udgør den vertikale afstand 
mellem A' og B'. 
2.3.2.7.3. Omkring løftearmenes profil skal der desuden inden for vandringen n' være en mindste sikker­
hedsafstand på 25 mm i forhold til de tilstødende dele. 
2.3.2.7.4. Såfremt der til en trepunktskobling anvendes koblingsanordninger, der ikke kræver, at der er en 
operatør til stede mellem traktoren og det transporterede redskab (f.eks. i filfælde af en hurtigko­
bling), gælder forskrifterne i punkt 2.3.2.7.3 ikke. 
2.3.2.7.5. Der bør i brugsanvisningen udtrykkeligt gøres opmærksom på de farlige dele, der er beliggende 
foran i det plan, som er defineret i første sætning i punkt 2.3.2.7.1. 
2.3.2.8. Førersæde og omgivelser 
I siddende stilling skal ethvert klemnings- og overklipningspunkt ligge uden for rækkevidde af 
førerens hænder og fødder. Dette krav anses for opfyldt, såfremt følgende betingelser overholdes: 
2.3.2.8.1. Førersædet er indstillet i midterpositionen såvel i længderetningen som vertikalt. Grænsen for 
førerens rækkevidde er opdelt i zone A og zone B. Det centrale sfæriske punkt for disse zoner 
ligger 70 mm foran og 570 mm oven over sædets referencepunkt (se figur 5). Zone A består af en 
kugle med en radius på 550 mm; zone B ligger mellem denne kugle og en kugle med en radius på 
1000 mm. 
Nr. C 218/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
/ 
point 
Figur 5 
2.3.2.8.2. Ved klemnings- og overklipningspunkterne skal der overholdes en sikkerhedsafstand på 120 mm 
i zone A og på 25*mm i zone B, eller der skal være en mindste vinkel på 30°, såfremt det drejer 
sig om overklipningspunkter, der frembringer en vinkelændring. 
2.3.2.8.3. Der skal i zone A kun tages højde for de klemnings- og overklipningspunkter, der frembringes af 
dele, som aktiveres af en ekstern energikilde. 
2.3.2.8.4. Såfremt en farlig del skyldes tilstedeværelsen af konstruktionsdele op ad sædet, skal der være en 
sikkerhedsafstand på mindst 25 mm mellem konstruktionsdelen og sædet. Der findes ingen farlig 
del mellem sædets ryglæn og de tilstødende konstruktionsdele, der er beliggende bag dette, såfremt 
de tilstødende konstruktionsdele er glatte og sædets ryglæn i sig selv er afrundet i den tilgrænsende 
zone og ikke har nogen skarp kant. 
2.3.2.9. Passagersæde (såfremt sådant forefindes) 
2.3.2.9.1. Såfremt nogle dele kan rumme fare for fødderne, skal der være afskærmningsanordninger i en 
hemisfærisk radius på 800 mm fra midten af forkanten på sædets hynde og nedad. 
2.3.2.9.2. Inden for en kugle, hvis centrum ligger 670 mm oven over midten af forkanten på passagersædet, 
skal de farlige dele, der befinder sig i zone A og B, afskærmes, som beskrevet i pkt. 2.3.2.8 (se 
figur 6). 
2.3.2.10. Smalsporede traktorer 
I forbindelse med smalsporede traktorer gælder kravene i pkt. 2.3.2.8 og 2.3.2.9 ikke i den zone, 
der ligger oven over et plan der skråner 45° bagud, på tværs af den fremadgående retning og 
gående gennem et punkt beliggende 230 mm bag sædets referrencepunkt (se figur 7). Såfremt der 
findes farlige dele i denne zone, skal der anbringes advarselsskilte på traktoren. 
2.3.2.11. Adgang til førersædet og passagersædet 
2.3.2.11.1. Adgangen skal være fri for dele, der kan forårsage kvæstelser. Såfremt det ikke er muligt at undgå 
udragende dele i påstigningszonen (f.eks. koblingspedal), skal der foran, bagved eller ved siden 
af disse dele være en overflade, der er tilstrækkelig stor til, at der kan anbringes mindst én fod. 
2.3.2.11.2. Ved dørtærsklen skal der være en passage på mindst 150 mm (se figur 8). Endvidere skal de 
farlige dele, som føreren kan komme i kontakt med under de sædvanlige på- og afstigninger 
(f.eks. skarpe eller hede dele), være afskærmet. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/15 
•n-O 
Figur 6 
/ S 
Spherical V 
tAr^-isot^* / 
Si-Point 
Figur 7 
2.3.2.12. Styretøj og svingaksel 
De dele, der bevæger sig i forhold til hinanden eller i forhold til faste dele, skal være afskærmet, 
såfremt de ligger inden for den i punkt 2.3.2.8 til 2.3.2.10 definerede zone. 
2.3.2.13. Frie drivaksler 
2.3.2.14. De frie drivaksler (f.eks. til træk af de fire drivhjul), som kun drejer under kørslen, skal være 
afskærmet, såfremt de ligger inden for den i punkt 2.3.2.8 til 2.3.2.10 definerede zone. 
Skærme 
Skærmene skal opfylde de i punkt 2.5 anførte krav for så vidt angår frizonerne. 
Nr. C 218/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Figur 8 
2.4. Metode til bestemmelse af sædets referencepunkt 
2.4.1. Generelt 
Den metode og anordning, der skal anvendes til bestemmelse af referencepunktet for enhver type 
polstret sæde, er beskrevet i det følgende. 
2.4.2. Definitioner 
Sædets referencepunkt (SIP): 
Punkt beliggende i det vertikale midterplan i længderetningen for referenceanordningen for det i 
figur 9 viste SIP, som er beliggende på førersædet i overensstemmelse med punkt 2.4.4 og 2.4.6. 
Sædets referencepunkt fastsættes i forhold til køretøjet og flytter sig ikke i forhold til justeringer 
og/eller svingninger i sædet. 
2.4.3. Anordning til bestemmelse af sædets referencepunkt (SIP) 
Anordningen til bestemmelse af SIP skal være i overensstemmelse med figur 9. Anordningens 
masse skal være 6 ± 1 kg. Anordningens underside skal være plan og glat. 
2.4.4. Indstilling af sædet til bestemmelse af referencepunktet (SIP) 
Når sædet og dets ophæng er forsynet med indstillingsmekanismer, skal sædet indstilles på 
følgende måde, før referencepunktet bestemmes: 
a) Alle indstillinger — fremad/tilbage, højde og hældning — skal være i midterstilling. Findes 
der ingen midterstilling, skal der anvendes den nærmest beliggende indstilling, oven over eller 
bag ved midterstillingen. 
b) De indstillelige ophæng skal være indstillet således, at ophænget befinder sig midt i sin 
svingning med referenceanordningen på plads og belastet. Ophænget kan være mekanisk 
blokeret i denne stilling under bestemmelsen af referencepunktet (SIP). 
c) De ikke- indstillelige ophæng skal være blokeret i den vertikale stilling, der nås med reference­
anordningen på plads og belastet. 
d) Såfremt ovennævnte indstillinger er i modstrid med fabrikantens udtrykkelige anvisninger, 
skal disse følges, således at der opnås den anbefalede indstilling for en fører på 75 kg. 
NB: En fører på 75 kg svarer tilnærmelsesvis til referenceanordningen på plads på sædet og 
belastet med en masse på 65 kg. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/17 
2.4.5. Bestemmelse af de tre referenceakser x', y' og z for SIP 
Koordinaterne fastslås således: 
a) På den ene side af sædets forankring lokaliseres det fastgørelseshul, som befinder sig længst 
tilbage. 
b) Såfremt aksen for dette hul er parallel med ledaksen defineret på anordningen, tages den som 
y'-akse (orienteret fra venstre mod højre i forhold til en siddende fører — se figur 10). 
c) Såfremt aksen for dette hul er parallel med det vertikale plan, der går gennem sædets 
midterlinje, tages som y'-akse den rette linje parallel med den anførte ledakse, gående gennem 
skæringspunktet mellem sædeforankringens længdeplan og aksen for ovennævnte hul (se figur 
11). 
d) I alle andre tilfælde fastslås aksen y' i henhold til overvejelser vedrørende det sæde, der skal 
undersøges. 
e) Akserne x' og z defineres som skæringslinjer for horisontal- og vertikalplanerne gående 
gennem y' med vertikalplanet gennem sædets midterlinje. Akserne x' og z' skal være orienteret 
fremad og opad (se figur 10 og 11). 
2.4.6. Metode til bestemmelse af sædets referencepunkt (SIP) 
Sædets referencepunkt (SIP) skal bestemmes ved hjælp af den i figur 9 illustrerede anordning og 
efter følgende fremgangsmåde: 
a) Sædet dækkes med et stykke stof for at lette den korrekte anbringelse af anordningen. 
b) Anordningen anbringes (uden ekstra masse) på sædets hynde, idet den skubbes bagud mod 
ryglænet. 
c) Der tilføjes den nødvendige masse for at bringe anordningens samlede masse på 6 ± 1 kg op 
på 26 ± 1 kg. Det vertikale kraftcenter skal ligge 40 mm foran market for sædets reference­
punkt på anordningens horisontale del (se figur 1). 
d) Der anbringes to gange en horisontal kraft på ca. 100 N på anordningen på sædets reference­
punkt, som vist i figur 9. 
e) Der tilføjes de nødvendige øvrige masser for at bringe anordningens samlede masse 
på 26 ± 1 kg op på 65 ± 1 kg. Det vertikale kraftcenter for de tilføjede masser skal ligge 
40 mm foran mærket for sædets referencepunkt på anordningens horisontale del (se figur 1). 
f) På begge sider af sædet måles i to vertikale planer liggende lige langt fra sædets midterlinje i 
længderetningen med ± 1 mm nøjagtighed koordinaterne som defineret i punkt 5 for disse 
planers skæringer på aksen for sædets referencepunkt, som er bestemt af anordningen. 
g) De forhold, der følger af bestemmelsesmethoden, og som afviger fra den metode, der er vist i 
dette bilag, eller som kan være en fejlkilde med hensyn til resultaterne, skal noteres sammen 
med årsagerne hertil. 
Nr. C 218/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Dimensioner i millimeter 
(Anordningens samlede vertikale kraft) 
* = 100 N l 
Figur 9 
Anmodning til bestemmelse af sædets referencepunkt 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/19 
Ledakse 
ryg/lår på 
anordningen 
Figur 10 
Bestemmelse af referenceakserne for SIP 
(Akse for fastgørelseshullet parallel med ledaksen tyg/lår) 
Ledakse 
ryg/lår på 
anordningen 
Figur 11 
Bestemmelse af de tre referenceakser for SIP 
(Akse for fastgørelseshullet parallel med det vertikale plan gående gennem sædets midterlinje) 
Nr. C 218/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
2.5. Frizone omkring drivhjulene 
2.5.1. Ved frizone omkring hjulene forstås det område, som skal være frit hele vejen rundt om drivhjulet 
i forhold til de tilstødende dele på køretøjet, dvs. skærme, fastgørelsesanordninger, trækstang og 
elektriske ledninger. Der tillades en mindre frizone på køretøjer, hvis skærme ligeledes tjener til 
at afskrabe fastklistret jord. 
Drivhjulenes frizone skal ved normal montering svare (i mm) til de i følgende figur og tabel 
anførte dimensioner: 
Skærm 
Fastgørelses­
anordning 
Mindste sporvidde 
Udvidet sporvidde 
Normal sporvidde Smal sporvidde 
li 
50 GO IS 30 
3. 
3.1. 
3.2. BETJENINGSORGAN TIL PAHÆNGKØRETØJETS BREMSER 
Bremserne på et påhængskøretøj (driftsbremser og/eller parkeringsbremser og/eller automatiske 
bremser) skal aktiveres ved hjælp af et betjeningsorgan til gradueret bremsning, som sidder på 
traktoren og som kan betjenes af føreren fra førersædet. 
Der kræves imidlertid intet betjeningsorgan, når driftsbremsen er en påløbsbremse. 
Når påhængskøretøjet ikke er koblet til traktoren, skal parkeringsbremsen kunne aktiveres af en 
person stående på jorden. Dette krav gælder ikke, såfremt parkeringsbremsen aktiveres automa­
tisk, når påhængskøretøjet kobles fra traktoren. 
3.3. Betjeningsorganet til påhængskøretøjets bremser kan udformes enten som en pedal eller et 
håndtag. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/21 
Tillæg 
MODEL 
Myndighedens navn 
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESSKEMA FOR EN TRAKTORTYPE MED HENSYN 
TIL OMDREJNINGSTALREGULATOR, AFSKÆRMNING AF TRANSMISSIONSDELE OG BEVÆGELI­
GE UDRAGENDE DELE SAMT BETJENINGSANORDNING TIL PÅHÆNGSKØRETØJETS BREMSER 
(Artikel 4, stk. 2 og artikel 10 i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om EØF-standardtypegodkendelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer 
EØF-standardtypegodkendelsesnummer: 
1. Del(e) eller specifikation(er): 
1.1. omdrejningstalregulator (såfremt sådan forefindes) 
1.2. afskærmning af transmissionsdele og bevægelige udragende dele 
1.3. betjeningsanordning til påhængskøretøjets bremser. 
2. Traktorens mærke (firmabetegnelse): 
3. Traktorens type og handelsbetegnelse: 
4. Fabrikantens navn og adresse: 
5. I givet fald den befuldmægtigedes navn og adresse: 
6. Beskrivelse af de i punkt 1 anførte dele og/eller specifikationer: 
7. Traktoren fremstillet til EØF-standardtypegodkendelse den: 
8. Kontrolmyndighed: 
9. Afprøvningsrapportens dato: 
10. Afprøvningsrapportens nummer: 
11. EØF-standardtypegodkendelse af omdrejningstalregulator, afskærmning af transmissionsdele og bevæge­
lige udragende dele samt betjeningsanordning til påhængskøretøjets bremser meddeles/nægtes I}) 
12. Sted: 
13. Dato: 
14. Underskrift: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
Nr. C 218/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
15. Følgende dokumenter, der er forsynet med det ovenfor angivne EØF-standardtypegodkendelsesnummer, 
vedlægges denne meddelelse: 
Målsatte tegninger 
Eksploderet projektion eller fotografi af traktoren. 
Disse oplysninger gives til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater på disses udtrykkelige 
anmodning. 
16. Eventuelle bemærkninger: 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/23 
BILAG 111 
FORRUDER OG ANDRE RUDER 
BILAG III A 
DEFINITIONER, ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE, TYPEGODKENDELSE, MÆRKER, GENE­
RELLE SPECIFIKATIONER, PRØVNINGER OG PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
1. DEFINITIONER 
1.1. I nærværende direktiv forstås ved: 
»rude af hærdet glas«, en rude bestående af et enkelt glaslag, som har gennemgået en særlig 
behandling med henblik på at øge detes mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret 
i tilfælde af brud; 
1.2. »rude af lamineret glas«, en rude bestående af mindst to glaslag, som holdes sammen af et eller 
flere mellemlæg af plastmateriale; dette laminerede glas kan være: 
1.2.1. »almindeligt«, såfremt ingen af de glaslag, hvoraf det består, er behandlet, eller 
1.2.2. »behandlet«, såfremt mindst et af de glaslag, hvoraf det består, har gennemgået en særlig 
behandling med henblik på at øge dets mekaniske modstandsdygtighed og påvirke brudmønstret 
i tilfælde af brud; 
1.3. »sikkerhedsrude beklædt med plastmateriale«, en rude som defineret i punkt 1.1 eller 1.2 beklædt 
på indersiden med et lag plastmateriale; 
1.4. »sikkerhedsrude af plexiglas«, en rude af lamineret glas og med et glaslag og et eller flere plastlag, 
der fungerer som mellemlæg, på hvilket der er en plastflade på indersiden, når ruden er monteret 
på traktoren; 
1.5. »gruppe af forruder«, en gruppe bestående af forruder af forskellige former og dimensioner, som 
undersøges med hensyn til deres mekaniske egenskaber, brudmønster og opførsel under prøvning 
af modstandsdygtigheden over for påvirkninger fra omgivelserne; 
1.5.1. »plan forrude«, en forrude uden nominel krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på 
over 10 mm pr. løbende meter; 
1.5.2. »krum forrude«, en rude med en nominel krumning, der giver sig udtryk i en segmenthøjde på 
over 10 mm pr. løbende meter; 
1.6. »dobbeltvindue«, en enhed bestående af to ruder monteret særskilt i samme åbning på traktoren; 
1.7. »dobbeltrude«, en enhed bestående af to ruder samlet permanent på fabrikken og adskilt af et 
ensartet mellemrum; 
1.7.1. »symmetrisk dobbeltrude«, en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af samme type (hærdet, 
lamineret osv.) og har samme primære og sekundære kendetegn; 
1.7.2. »asymmetrisk dobbeltrude«, en dobbeltrude, i hvilken de to ruder er af forskellig type (hærdet, 
lamineret osv.) eller har forskellige primære og/eller sekundære kendetegn; 
Nr. C 218/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
1.8. »primært kendetegn«, et kendetegn, der i væsentlig grad ændrer en rudes optiske og/eller 
mekaniske egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal 
opfylde på traktoren. Dette udtryk omfatter endvidere handelsnavn eller fabriksmærke; 
1.9. »sekundært kendetegn«, et kendetegn, der kan ændre en rudes optiske og/eller mekaniske 
egenskaber på en måde, som har betydning for den funktion, som denne rude skal opfylde på 
traktoren. Betydningen af ændringen vurderes under hensyntagen til vanskelighedsindekset; 
1.10. »vanskelighedsindeks«, en klassifikation i to grader gældende for ændringer observeret i praksis 
for hvert sekundært kendetegn. Overgangen fra indeks 1 til indeks 2 er et indeks for nødven­
digheden af at foretage yderligere forsøg; 
1.11. »en forrudes udfoldede flade«, fladen for den mindste rektangel af glas, af hvilken en forrude 
kan fremstilles; 
1.12. »en forrudes hældningsvinkel«, den vinkel, der dannes af lodret og den rette linje, der forbinder 
rudens over- og underkant, idet disse rette linjer tages i et vertikalt plan indeholdende traktorens 
længdeakse; 
1.12.1. målingen af hældningsvinklen sker på en traktor på jorden, i køreklar stand, fyldt op med 
brændstof, kølervæske og smøremidler, med værktøj og reservehjul på plads (såfremt de leveres 
som standardudstyr af fabrikanten); der skal tages højde for førerens vægt og vægten af en 
passager på forsædet, idet fører og passager hver regnes til 75 ± 1 kg; 
1.12.2. traktorer, som er udstyret med hydropneumatisk, hydraulisk eller pneumatisk ophængning eller 
en anordning til automatisk regulering af frihøjden i forhold til belastningen, afprøves under 
normale kørselsforhold som foreskrevet af fabrikanten; 
1.13. »segmenthøjde«, den maksimale afstand mellem rudens indre flade og et plan gående genne 
rudens kanter. Denne afstand måles omtrent vinkelret på ruden (se bilag NI-J; figur 1); 
1.14. »rudetype«, de i punkt 1.1 til 1.4 definerede ruder uden væsentlige forskelle, navnlig med hensyn 
til de i bilag III-C til III-K nævnte primære og sekundære kendetegn; 
1.14.1. selv om en ændring af de primære kendetegn medfører, at der er tale om en ny produkttype, 
anerkender man, at i visse tilfælde medfører en ændring af formen og dimensionerene ikke 
nødvendigvis en forpligtelse til at gennemføre en fuldstændig prøvningsrække. For visse af de 
prøvninger, der er specificeret i de enkelte bilag, kan ruderne opdeles i grupper, såfremt det er 
indlysende, at de har analoge primære kendetegn; 
1.14.2. ruder, der kun adskiller sig med hensyn til de sekundære kendetegn, kan betragtes som hørende 
til samme type; der kan imidlertid foretages visse prøvninger på prøveemner af disse ruder, 
såfremt disse prøvninger udtrykkeligt er fastsat i afprøvningsforskrifterne; 
1.15. »mindste krumningsradius«, den omtrentlige værdi af den mindste radius for forrudens bue målt 
i den mest buede zone. 
2. ANSØGNING OM TYPEGODKENDELSE 
2.1. Ansøgning og EØF-typegodkendelse af en rudetype indgives af fabrikanten af sikkerhedsruder 
eller af dennes befuldmægtigede. For hver rudetype kan ansøgningen kun indgives i en enkelt af 
medlemsstaterne. 
2.2. For hver type sikkerhedsrude ledsages ansøgningen af nedennævnte dokumenter i tre eksemplarer 
og følgende oplysninger: 
2.2.1. teknisk beskrivelse omfattende alle primære og sekundære kendetegn, og 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/25 
2.2.1.1. for andre ruder end forrudernes vedkommende, skemaer i et format, der ikke er større end 
A4-format eller foldet til dette format med oplysning om: 
— den største flade, 
— den minste vinkel mellem to hosliggende sider på ruden, 
— i givet fald den største segmenthøjde, 
2.2.1.2. for forrudernes vedkommende: 
2.2.1.2.1. en fortegnelse over modeller af forruder, for hvilke der ansøges om typegodkendelse, med 
angivelse af traktorfabrikanternes navn samt traktorernes type; 
2.2.1.2.2. skitser i målestokken 1:1 samt diagrammer af forruderne og deres placering på traktoren, som 
er tilstrækkelig detaljerede til at vise: 
2.2.1.2.2.1. forrudens hældningsvinkel, 
2.2.1.2.2.2. ryglænets hældningsvinkel, 
2.2.1.2.2.3. beliggenhed og størrelse af de zoner, hvori kontrollen af de optiske egenskaber foregår, og 
eventuelt flader af forskellig hærdning, 
2.2.1.2.2.4. forrudens udfoldede flade, 
2.2.1.2.2.5. forrudens maksimale segmenthøjde, 
2.2.1.2.2.6. forrudens mindste krumningsradius (udelukkende til brug for gruppeinddeling af forruder); 
2.2.1.3. for dobbeltrudernes vedkommende, skemaer i et format, der ikke er større end A4-format eller 
foldet til dette format, og som foruden de i punkt 2.2.1.1 nævnte oplysninger anfører: 
— typen af hver af ruderne, 
— type fastgørelse (organisk, glas-glas eller glas-metal), 
— nominel bredde af mellemrummet mellem de to ruder. 
2.3. Desuden skal ansøgeren indsende et tilstrækkeligt antal prøver af færdige ruder af de pågældende 
modeller, eventuelt efter aftale med kontrolmyndigheden. 
3. TYPEGODKENDELSE 
3.1. Når de prøver, der er fremlagt til typegodkendelse, opfylder forskrifterne i punkt 5 til 7 nedenfor, 
meddeles typegodkendelse for den tilsvarende type sikkerhedsruder. 
3.2. Der tildeles et typegodkendelsesnummer til hver typegodkendt type som defineret i bilag IH-D, 
HI-E, III-G og III-H, eller, for forrudernes vedkommende, til hver typegodkendt gruppe. Den 
samme medlemsstat kan ikke tildele dette nummer til en anden type eller gruppe af sikkerheds-
ruder. 
3.3. Typegodkendelse, udvidelse af typegodkendelse eller nægtelse af typegodkendelse for en type 
sikkerhedsrude i henhold til nærværende direktiv meddeles medlemsstaterne ved hjælp af et 
skema svarende til modellen i bilag III-B og tillæggene hertil. 
3.3.1. For så vidt angår forruder ledsages meddelelsen om typegodkendelse af et dokument, der 
opregner hver forrudemodel i den typegodkendte gruppe, samt denne gruppes kendetegn. 
3.4. På alle sikkerhedsruder og alle dobbeltruder, som er i overensstemmelse med en rudetype, der 
er typegodkendt i henhold til nærværende direktiv, anbringes på synlig måde, udover det i 
punkt 4.1 foreskrevne mærke, EØF-typegodkendelsesmærket. Der kan desuden anbringes ethvert 
andet typegodkendelsesmærke, som den enkelte rude i en dobbeltrude har fået tildelt. 
3.5. EØF-typegodkendelsesmærket er beskrevet i tillægget. 
Nr. C 218/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
3.6. Nedenstående supplerende symboler anbringes i nærheden af EØF-typegodkendelsesmærket: 
51 for hærdet glas, 
S1P for hærdet glas til forruder, 
52 for lamineret glas, 
S2P for lamineret glas til forruder, 
53 for plexiglas, 
S3P for plexiglas til forruder, 
54 for en dobbeltrude. 
3.7. EØF-typegodkendelsesmærket og symbolet skal være let læselige og må ikke kunne fjernes. 
4. MÆRKER 
4.1. Alle sikkerhedsruder, herunder prøver der indsendes til typegodkendelse, skal være forsynet med 
fabrikantens fabriks- eller handelsmærke. Dette mærke skal være let læseligt og må ikke kunne 
fjernes. 
5. GENERELLE SPECIFIKATIONER 
5.1. Alle glas skal være af en sådan kvalitet, at risikoen for personskader nedsættes mest muligt i 
tilfælde af brud. Glasset skal have en tilstrækkelig modstandsdygtighed over for de påvirkninger, 
som kan forekomme under normal kørsel samt over for atmosfæriske og termiske faktorer, 
kemiske stoffer, brand og slid. 
5.2. Sikkerhedsglassene skal desuden have en tilstrækkelig gennemsigtighed og må ikke give anledning 
til nogen nævneværdig forvrængning af genstande set gennem forruden eller forveksling af de 
farver, der anvendes i trafiksignaler. Såfremt forruden knuses skal føreren fortsat kunne se vejen 
tilstrækkelig tydeligt til at kunne bremse og bringe traktoren til sikker standsning. 
6. SÆRLIGE SPECIFIKATIONER 
Alle typer sikkerhedsruder skal, afhængigt af den kategori, de tilhører, opfylde følgende særlige 
specifikationer: 
6.1. ruder af glas med ensartet hærdning: kravene i bilag III-D, 
6.2. ruder af almindeligt lamineret glas: kravene i bilag HI-E, 
6.3. udover de pågældende forskrifter ovenfor skal plastbeklædte sikkerhedsruder være i overensstem­
melse med forskrifterne i bilag III-F, 
6.4. ruder af plexiglas: kravene i bilag III-G, 
6.5. dobbeltruder: kravene i bilag III-H. 
7. PRØVNINGER 
Der er tale om følgende obligatoriske prøvninger: 
7.1. Brud 
Formålet med denne prøvning er: 
7.1.1. at kontrollere, at brudstykker og splinter, som opstår ved brud af ruden, er af en sådan art, at 
risikoen for kvæstelse er mindst mulig, og, 
7.1.2. for forrudens vedkommende, at kontrollere udsynet efter brud. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/27 
7.2. Mekanisk modstandsdygtighed 
7.2.1. Slagprøve med kugle 
7.2.1.1. Prøvning med kuglen på 227 g. Formålet med denne prøvning er at vurdere mellemlæggets 
adhæsion i lamineret glas og den mekaniske modstandsdygtighed af hærdet glas. 
7.2.2. Prøvning med attraphoved 
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, om ruden opfylder kravene vedrørende begræns­
ning af kvæstelser ved hovedets sammenstød med forrude, laminerede ruder og plexiglasruder 
samt enheder med dobbeltruder, der anvendes som sideruder. 
7.3. Modstandsdygtighed over for påvirkninger fra omgivelserne 
7.3.1. Slidprøve 
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om en sikkerhedsrudes modstandsdygtighed mod 
slid ligger over en specifik værdi. 
7.3.2. Prøvning ved høje temperaturer 
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ved længere tids påvirkning med høje 
temperaturer ikke opstår blærer eller andre fejl i mellemlægget i lamineret glas og plexiglasruder. 
7.3.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning 
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om lysgennemgangen i ruder af lamineret glas, 
plexiglas og glas beklædt med plastmateriale reduceres i væsentlig grad som følge af længere 
tids lyspåvirkning, eller om ruderne misfarves i væsentlig grad. 
7.3.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt 
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om ruder af lamineret glas, plexiglas og glas 
beklædt med plastmateriale kan tåle længere tids påvirkning med luftfugtighed uden at forandres 
i væsentlig grad. 
73.5. Modstandsdygtighed over for temperaturændringer 
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om de(t) anvendte plastmateriale(r) i en sikker-
hedsrude som defineret i punkt 1.3 og 1.4 ovenfor kan modstå længere tids påvirkning med 
ekstreme temperaturer uden at forandres i væsentlig grad. 
7.4. Optiske egenskaber 
7.4.1. Prøvning af lysgennemgang 
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om sikkerhedsruders nomale gennemgang ligger 
over en bestemt værdi. 
7.4.2. Prøvning af optisk forvrængning 
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at forvrængning af genstande set gennem 
forruden ikke når en sådan grad, at det generer føreren. 
7.4.3. Prøvning af sekundærbilledets adskillelse 
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at den vinkel, der adskiller sekundærbilledet fra 
primærbilledet ikke overstiger en bestemt værdi. 
7.4.4. Prøvning af farveidentifikation 
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at der ikke er nogen risiko for forveksling af 
farver set gennem en forrude. 
7.5. Prøvning af modstandsdygtigheden mod ild 
Formålet med denne prøvning er at kontrollere, at en sammensætning af lamineret glas eller 
andet, som har en flade af plastmateriale, der skal vende mod traktorens indre, er svært 
antændelig. 
Nr. C 218/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
7.6. Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer 
Formålet med denne prøvning er at konstatere, om de(t) anvendte plastmateriale(r) i en sikker-
hedsrude som defineret i punkt 1.3 og 1.4 ovenfor kan modstå påvirkning med kemiske stoffer, 
der kan være til stede eller anvendes i et køretøj (f.eks. rengøringsprodukter osv.), uden at 
forandres. 
7.7. Prøvninger der skal gennemføres for de kategorier af ruder, som er defineret i punkt 1.1 til 1.4 i 
nærværende direktiv 
7.7.1. Sikkerhedsruder skal underkastes de i nedenstående tabel anførte prøvninger: 
Prøvning 
Brud 
Mekanisk modstandsdygtighed: — kugle 
på 227 g 
Prøvning med attraphoved (*) 
Slid: 
— yderside 
— inderside 
Høje temperaturer 
Lyspåvirkning 
Fugt 
Lysgennemgang 
Optisk forvrængning 
Sekundærbillede 
Modstandsdygtighed mod ild 
Modstandsdygtighed mod temperatu­
rændringer 
Modstandsdygtighed mod kemiske 
stoffer Hærdet gi 
III-D/2 
III-D/3.1 
— 
III-F/2 
— 
— 
III-C/7 
III-C/9.1 
III-C/9.2 
III-C/9.3 
III-C/8 
Hl-C/10 
III-C/11 as 
(2) 
(2) 
(3) 
(3) 
(2) 
(2) 
(2) Lamineret glas 
III-E/4 
III-E/3 
III-E/5.1 
III-F/2 
III-C/5 
III-C/6 
III-C/7 
III-C/9.1 
III-C/9.2 . 
III-C/9.3 
III-C/8 
III-C/10 
III-C/11 (2) 
(3) 
(3) 
(2) 
(2) 
(2) Plexiglas 
III-E/4 
III-G/3 
III-E/5.1 
III-F/2 
III-C/5 
III-C/6 
III-C/7 
III-C/9.1 
III-C/9.2 (3) 
III-C/9.3 (3) 
III-C/8 
III-C/10 
III-C/11 
(') Denne prøvning skal desuden foretages på dobbeltruder i henhold til bilag III-H, punkt 3. 
(2) Såfremt indersiden er beklædt med plastmateriale. 
(3) Denne prøvning skal kun foretages på ruder, der anvendes som forruder. 
NB: En reference som III-D/2 henviser til bilag III-D og til punkt 2 i dette bilag, hvor der findes en beskrivelse 
af prøvningen. 
7.7.2. En sikkerhedsrude typegodkendes, såfremt den opfylder alle kravene i de pågældende bestemmel­
ser i ovenstående tabel. 
8. ÆNDRING ELLER UDVIDELSE AF TYPEGODKENDELSE FOR EN TYPE SIKKERHEDS-
RUDE 
8.1. Enhver ændring af en type sikkerhedsruder eller, for forruders vedkommende, enhver tilføjelse 
af forruder til en gruppe, skal meddeles den instans, der har meddelt typegodkendelse for denne 
type ruder. DEnne instans kan derefter: 
8.1.1. enten finde, at de foretagne ændringer ikke risikerer at få nogen særlig uheldig indvirkning og, 
for forruders vedkommende, at den nye type falder inden for den gruppe forruder, der er 
typegodkendt, og at sikkerhedsruden under alle omstændigheder stadig opfylder forskrifterne, 
eller 
8.1.2. anmode om en ny rapport fra kontrolmyndigheden. 
8.2. Meddelelse 
8.2.1. Bekræftelse af typegodkendelse eller nægtelse (eller udvidelse) af typegodkendelse meddeles 
medlemsstater efter den fremgangsmåde, der er anført i punkt 3.3 ovenfor. 
8.2.2. Den instans, der har meddelt udvidelse af en typegodkendelse, anbringer på hver meddelelse om 
udvidelse et ordrenummer. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/29 
9. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
9.1. Sikkerhedsruder, der er typegodkendt i henhold til nærværende bilag og følgende bilag, skal 
være fremstillet i overensstemmelse med den typegodkendte type og opfylde forskrifterne i punkt 
5, 6 og 7 ovenfor. 
9.2. Der skal foretages en permanent kontrol af produktionen med henblik på at kontrollere, at 
forskrifterne i punkt 9.1 overholdes. 
9.3. Indehaveren af en typegodkendelse skal bl.a.: 
9.3.1. sørge for, at der findes fremgangsmåder for kontrol af produkternes kvalitet, 
9.3.2. have adgang til det kontroludstyr, der er nødvendigt for en kontrol af overensstemmelsen af 
hver typegodkendt type, 
9.3.3. registrere oplysningerne vedrørende prøveresultaterne og de vedlagte dokumenter (l), som skal 
være til rådighed i en periode, som fastsættes efter aftale med myndighederne, 
9.3.4. analysere resultaterne af hver type prøvning med henblik på at kontrollere og sikre bestandighed 
i produktets kendetegn under hensyntagen til den tilladte spredning inden for industriel produk­
tion, 
9.3.5. sikre sig, at der for hver produkttype foretages mindst de i bilag III-K foreskrevne prøvninger, 
9.3.6. sikre sig, at enhver prøveudtagning, der viser manglende overensstemmelse for den pågældende 
type prøvning, følges af en ny prøveudtagning og en ny prøvning. Der skal træffes alle nødvendige 
foranstaltninger for at genetablere overensstemmelsen for den tilsvarende produktion. 
9.4. Den kompetente myndighed kan til enhver tid kontrollere de metoder til kontrol af overensstem­
melsen, som anvendes i den enkelte produktionsenhed (se punkt 1.3 i bilag III-K). 
9.4.1. I forbindelse med hver inspektion skal rapporterne vedrørende afprøvning og opfølgning af 
produktionen meddeles inspektøren. 
9.4.2. Sidstnævnte kan udtage stikprøver, som skal afprøves på fabrikantens laboratorium. Det mindste 
antal prøveemner kan fastsættes i forhold til resultaterne af fabrikantens egne kontrolfor­
anstaltninger. 
9.4.3. Såfremt kvalitetsniveauet ikke synes tilfredsstillende, eller når det synes nødvendigt at efterprøve 
gyldigheden af de prøvninger, der er udført i henhold til punkt 2.4.2, kan inspektøren udtage 
prøveemner, som sendes til den tekniske tjeneste, der har foretaget typegodkendelsesafprøvnin­
gerne. 
9.4.4. Den kompetente myndighed kan foretage enhver afprøvning, der er foreskrevet i nærværende 
direktiv. 
9.4.5. Der foretages normalt to kontrolbesøg pr. produktionsenhed. Såfremt der konstateres negative 
resultater under et af disse kontrolbesøg, kan den kompetente myndighed øge hyppigheden af 
disse besøg. 
10. SANKTIONER FOR PRODUKTIONENS MANGLENDE OVERENSSTEMMELSE 
10.1. Den typegodkendelse, som er meddelt for en type sikkerhedsruder i henhold til nærværende 
direktiv, kan trækkes tilbage, såfremt de i ovenstående punkt 9.1 anførte betingelser ikke 
overholdes. 
10.2. Såfremt en medlemsstat skulle tilbagekalde en typegodkendelse, som den tidligere har meddelt, 
underretter den straks de øvrige medlemsstater herom ved hjælp af en kopi af typegodkendelses-
attesten, hvorpå der til slut med store bogstaver anføres den underskrevne og daterede påtegning 
»Typegodkendelse tilbagekaldt«. 
11. NAVN OG ADRESSE PÅ KONTROLMYNDIGHEDER OG ADMINISTRATIVE MYN­
DIGHEDER 
Hver medlemsstat meddeler de øvrige medlemsstater og Kommissionen navn og adresse på 
kontrolmyndighederne og de administrative myndigheder, som meddeler EØF-typegodkendelsen, 
og som skal have tilsendt de attester for typegodkendelse og nægtelse eller tilbagekaldelse af 
typegodkendelse, som er udstedt i de andre medlemsstater. 
(') Resultaterne af brudprøvningen registreres, også selv om der ikke kræves noget fotografisk aftryk. 
Nr. C 218/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Tillæg 
EØF-TYPEGODKENDELSESMÆRKE 
1. EØF-typegodkendelsesmærket består af: 
1.1. et rektangel, inden i hvilket er anført bogstavet »e« efterfulgt af et nummer eller kendingsbogstaverne 
for den medlemsstat, som har meddelt typegodkendelsen: 
1 for Forbundsrepublikken Tyskland 
2 for Frankrig 
3 for Italien 
4 for Nederlandene 
6 for Belgien 
9 for Spanien 
11 for Det forenede Kongerige 
13 for Luxembourg 
18 for Danmark 
21 for Portugal 
IRL for Irland 
EL for Grækenland 
1.2. bogstavet »s« efterfulgt af et nummer eller bogstavet »p«, såfremt der er tale om glas til forruder, i 
overensstemmelse med punkt 3.6 i bilag III-A; 
1.3. et tocifret nummer, som angiver de to sidste tal i året for direktivets udstedelse eller dets tilpasning til 
den enkelte udvikling; 
1.4. et EØF-typegodkendelsesnummer svarende til nummeret på EØF-typegodkendelsesskemaet. 
Eksempel på EØF-typegodkendelsesmærke 
\* 8. ^42*\m p\ 
Forklaring: Det glas, hvorpå ovenstående EØF-typegodkendelsesmærke er anført, er et lamineret glas, der 
ikke kan anvendes til en forrude (S2), typegodkendt i henhold til 1987-udgaven af direktivet (87) 
og typegodkendt i Italien (e3) under nummer 431. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/31 
BILAG UI-B 
Myndighedens navn 
MEDDELELSE VEDRØRENDE EØF-TYPEGODKENDELSE, NÆGTELSE AF EØF-TYPEGODKENDEL­
SE, UDVIDELSE AF EØF-TYPEGODKENDELSE, TILBAGEKALDELSE AF EØF-TYPEGODKENDELSE 
OG OPHØR AF PRODUKTIONEN (*) AF EN RUDETYPE I HENHOLD TIL DIREKTIV 87/.../EØF 
EØF-typegodkendelsesnummer: Udvidelsesnummer: 
1. Klasse sikkerhedsglas: 
2. Beskrivelse af ruden (se tillæg 1, 2, 3, 4) samt, når der er tale om en forrude, listen i overensstemmelse 
med tillæg 5: 
3. Fabriks- eller handelsmærke: 
4. Fabrikantens navn og adresse: 
5. I givet fald den befuldmægtigedes navn og adresse: 
6. Fremstillet til typegodkendelse den: 
7. Kontrolmyndighed: 
8. Afprøvningsrapportens dato: 
9. Afprøvningsrapportens nummer: 
10. Bemærkninger: 
11. Begrundelse for udvidelse af typegodkendelse: 
12. Typegodkendelse meddeles/nægtes/udvides/tilbagekaldes (') 
13. Sted: 
14. Dato: 
15. Underskrift: 
16. En liste over de typegodkendelsesdokumenter, der er indleveret til den typegodkendende myndighed, og 
som kan udleveres efter anmodning, vedlægges nærværende meddelelse. 
(') Det ikke gældende overstreges. 
Nr. C 218/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Tillæg 1 
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag Hl-D eller bilag IH-F) 
EØF-typegodkendelsesnummer: Udvidelsesnummer: 
1. Primære kendetegn 
1.1. Andre end forruder (ja/nej): 
1.2. Formkategori: 
1.3. Hærdningens art: 
1.4. Tykkelseskategori: 
1.5. Art og type plastbeklædning(er): 
2. Sekundære kendetegn 
2.1. Materialets art (spejlgals, floatglas, vinduesglas): 
2.2. Glassets farvning: 
2.3. Plastbeklædningens farvning: 
2.4. Varmelegemer indlagt (ja/nej): 
2.5. Solfilterfilm indlagt (ja/nej): 
3. Type godkendte kriterier 
3.1. Største overflade (planglas): 
3.2. Mindste vinkel: 
33. Største udfoldede flade (buet glas) 
3.4. Største segmenthøjde: 
4. Bemærkninger: 
Bilag: eventuel fortegnelse.over forruder (Se tillæg 5). 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/33 
Tillæg 2 
RUDER AF LAMINERET GLAS 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag Ill-E eller bilag Ul-F) 
EØF-typegodkendelsesnummer: Udvidelsesnummer: 
1. Primære kendetegn 
1.1. Antal glaslag: 
1.2. Antal mellemlæg: 
1.3. Tykkelseskategori: 
1.4. Nominel tykkelse for mellemlægget (mellemlæggene): 
1.5. Særlig behandling af glasset: 
1.6. Art og type mellemlæg: 
1.7. Art og type plastbeklædning: 
1.8. Plastbeklædningens tykkelse: 
2. Sekundære kendetegn 
2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
2.2. Mellemlæggets farvning (helt/delvis): 
2.3. Glassets farvning: 
2.4. Plastbeklædningens farvning: 
2.5. Varmelegemer indlagt (ja/nej): 
2.6. Solfilterfilm indlagt (ja/nej): 
3. Bemærkninger 
Nr. C 218/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Tillæg 3 
RUDER AF PLEXIGLAS 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag IH-G) 
EØF-typegodkendelsesnummer: Udvidelsesnummer: 
1. Primære kendetegn 
1.1. Antal glaslag: 
1.2. Antal plastlag: 
1.3. Glaselementets tykkelse: 
1.4. Behandling af glaselementet (ja/nej): 
1.5. Rudens nominelle tykkelse: 
1.6. Nominel tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg: 
1.7. Art og type af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg: 
1.8. Art og type af det udvendige plastlag: 
2. Sekundære kendetegn 
2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas): 
2.2. Glassets farvning (farveløst/tonet): 
2.3. Farvning af plastlagene (helt/delvis): 
2.4. Varmelegemer indlagt (ja/nej): 
2.5. Solfilterfilm indlagt (ja/nej): 
3. Bemærkninger 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/35 
Tillæg 4 
ENHEDER MED DOBBELTRUDER 
(Primære og sekundære kendetegn i henhold til bilag III-H) 
EØF-rypegodkendelsesnummer: Udvidelsesnummer: 
1. Primære kendetegn 
1.1. Opbygningen af enheder med dobbeltruder (symmetrisk/asymmetrisk): 
1.2. Mellemrummets nominelle bredde: 
1.3. Samlemetode: 
1.4. De enkelte glastyper i henhold til bilag III-D, III-E, III-F eller HIG: 
2. Bilag 
2.1. Et skema for hver rude, der indgår i en enhed med assymetrisk dobbeltrude i henhold til de bilag, ifølge 
hvilke disse ruder afprøves eller typegodkendes: 
2.2. Et skema for de to glas i en enhed med symmetrisk dobbeltrude i henhold til det bilag, ifølge hvilket 
disse glas typegodkendes: 
3. Bemærkninger: 
Nr. C 218/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Tillæg 5 
INDHOLDET AF FORTEGNELSEN OVER FORRUDER (*) 
For hver af de vorruder, der er genstand for nærværende typegodkensele, skal mindst nedenstående oplysninger 
anføres 
1. Traktorfabrikant: 
2. Traktortype: 
3. Udfoldet flade (F): 
4. Segmenthøjde (S): 
5. Mindste krumningsradius (r): 
6. Monteringsvinkel (d): 
7. Ryglænets vinkel (P): 
BESKRIVELSE AF KOORDINATERNE 
F, r, S for forruden 
I 
/ Krumningsradius 
Segmenthøje S 
^C IS 
Koordinater for punktet r 
i forhold til forruden 
(') Denne fortegnelse skal vedlægges tillæg 1, 2 (eventuelt), 3 og 4 til bilag III-B. 
26. 5. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/37 
BILAG lll-C 
GENERELLE AFPRØVNINGSBETINGELSER 
1. BRUD 
1.1. Den rude, der skal afprøves, må ikke være stramt fastspændt; den kan imidlertid fæstnes til en 
lignende rude ved hjælp af tape, der klæbes på hele kanten. 
1.2. Til at frembringe brud anvendes en hammer med en masse på omkring 75 g eller en anden 
anordning, der giver tilsvarende resultater. Spidsens krumningsradius skal være 0,2 ± 0,05 mm. 
1.3. Der foretages en prøvning på hvert foreskrevet anslagspunkt. 
1.4. Brudstykkerne skal undersøges på gundlag af optagelser på fotografisk papir, idet eksponeringen 
begynder senest 10 sek. efter slaget og slutter senest 3 min. efter dette. Der skal kun tages hensyn 
til de mørkeste linjer, som repræsenterer det oprindelige brud. Laboratoriet skal opbevare de 
fotografiske gengivelser af de opnåede brud. 
2. SLAGPRØVE MED EN KUGLE 
2.1. Prøvning med kuglen på 227 g 
2.1.1. Udstyr 
2.1.1.1. Kugle af hærdet stål med en masse på 227 ± 2 g og en diameter på ca. 38 mm. 
2.1.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade kuglen falde frit fra en nærmere angivet højde, eller en 
anordning, der gør det muligt at give kuglen en hastighed svarende til den hastighed, som den 
kunne opnå i frit fald. Såfremt der anvendes en anordning, der slynger kuglen ud, skal tolerancen 
på hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til hastigheden i frit fald. 
2.1.1.3. Et stativ som det, der er vist i fig. 1 og identisk med det, der er beskrevet i punkt 2.1.1.3. Den 
nederste ramme hviler på en kasse af stål med en højde på ca. 150 mm. Den afprøvede rude holdes 
på plads af den øverste ramme, hvis masse er på ca. 3 kg. Stativet er svejset fast på en ca. 12 mm 
tyk stålplade, som hviler på jorden med mellemlæg af en gummiplade med en tykkelse på ca. 3 mm 
og en hårdhed på 50 IRHD. 
Rude til 
afprøvning 
Gummipakning Dimensioner i millimeter 
Q290 
(3 260 
VA 
& 
/ 
/ 
', 
/ 
li 1 
\\\\N\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\\i 
Gummiplade O 350 min. 
Figur 1 
Stativ til prøvning med kugle 
Nr. C 218/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
2.1.2. Afprøvningsbetingelser 
2.1.2.1. Temperatur: 20 ± 5° C 
2.1.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar 
2.1.2.3. Relativ fugtighed: 60 ± 20% 
2.1.3. Prøveemne 
2.1.3.1. Prøveemnet skal være plant og kvadratisk med en side på 300 ± 10 mm/0 mm. 
2.1.4. Fremgangsmåde 
2.1.4.1. Prøveemnet udsættes for den anførte temperatur i mindst 4 timer umiddelbart før prøvningen 
indledes. Prøveemnet anbringes på stativet (2.1.1.3). Prøveemnets plan skal være vinkelret på 
kuglens indfaldsretning med en tolerance på under 3. Anslagspunktet skal befinde sig højst 25 mm 
fra prøveemnets geometriske centrum ved en faldhøjde på over 6 m. Kuglen skal ramme prøveemnets 
overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens yderside, når denne er monteret på traktoren. 
Kuglen må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED 
3.1. Udstyr 
3.1.1. Et kunstigt hoved med kugle- eller halvkugleform udført i hård krydsfiner, beklædt med et lag 
aftageligt filt og eventuelt forsynet med en tværstang af træ. Mellem den kugleformede del og 
tværstangen befinder der sig et mellemstykke, der simulerer halsen, og på den anden side af 
tværstangen en monteringsstang. 
Dimensionerne er anført på figur 2. 
Den samlede masse for dette apparat skal ligge på 10 ± 0,2 kg. 
Dimensioner i millimeter 
Monterings 
stang 
Tværstang 
(eventuelt) 
Mellem-stykke 
Hoved 
5 mm tyk 
filtlag 
Figur 2 
Kunstigt hoved 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/39 
3.1.2. Anordning, der gør det muligt at lade det kunstige hoved falde frit fra en nærmere angivet højde, 
eller en anordning, der gør det muligt at give det kunstige hoved en hastighed svarende til den, 
som det kunne opnå i frit fald. 
Såfremt der anvendes en anordning, der slynger det kunstige hoved ud, skal tolerancen på 
hastigheden være ± 1 % af den hastighed, der svarer til hastigheden i frit fald. 
3.1.3. Et stativ som det i figur 3 viste til prøvning på plane prøveemner, stativet består af 2 stålrammer 
med glatte kanter med en bredde på 50 mm, som passer sammen og er udstyret med gummipakninger 
med en tykkelse på ca. 3 mm, en bredde på 1.5 ± 1 mm og en hårdhed på 70 IRHD. Den øverste 
ramme holdes fastspændt til den nederste ramme med mindst 8 bolte. 
3.2. Afprøvningsbetingelser 
3.2.1. Temperatur 20° ± 5°C 
3.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar 
3.2.3. Relativ fugtighed:.60 ± 20%. 
Dimensioner i millimeter 
-é-Gummipakning Bolt (') 
S 
rr 
-&-
•^ 
1 070 rr 
>e-
1 , 
1 170 :W 
105 
Figur 3 
Stativ til prøvninger med kunstigt hoved 
3.3. Fremgangsmåde 
3.3.1. Afprøvning på et plant prøveemne 
Det plane prøveemne med en længde på 1 100 + 5 mm/ — 2 mm og en bredde på 500 + 5 mm/ 
— 2 mm holdes ved en konstant temperatur på 20 ± 5° C i mindst 4 timer umiddelbart før 
prøvningerne. Prøveemnet spændes fast i stativets rammer (punkt 3.1.3); boltene spændes således, 
at prøveemnet ikke under prøvningen kan flytte sig mere end 2 mm. Prøveemnets plan skal være 
tilnærmelsesvis vinkelret på indfaldsretningen for det kunstige hoved. Anslagspunktet skal ligge 
højst 40 mm fra prøveemnets geometriske centrum. Hovedet skal ramme prøveemnets overflade, 
som repræsenterer sikkerhedsrudens inderside, når denne er monteret på traktoren. Hovedet må 
kun frembringe et enkelt anslagspunkt. 
Udskift anslagsfladen på filtlaget efter 12 prøvninger. 
(') Det anbefalede mindste drejningsmoment for M 20 er 30 Nm. 
Nr. C 218/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
3.3.2. Afprøvning på en komplet forrude (kun anvendt til en faldhøjde mindre end eller lig med 1,5 m). 
Forruden anbringes frit på et stativ med et mellemliggende gummibånd med en hårdhed på 70 
IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm, idet bredden af kontaktfladen på hele omkredsen er ca. 15 mm. 
Stativet skal bestå af et fast stykke, der svarer til forrudens form, således at det kunstige hoved 
rammer indersiden. 
Om nødvendigt klemmes forruden fast på stativet ved hjælp af passende anordninger. 
Stativet skal hvile på et fast fundament med et mellemliggende gummilag med en hårdhed på 70 
IRHD og en tykkelse på ca. 3 mm. 
Forrudens overflade skal være tilnærmelsesvis vinkelret på indfaldsretningen for det kunstige hoved. 
Anslagspunktet skal ligge højst 40 mm fra forrudens geometriske centrum. Hovedet skal ramme 
forrudens overflade, som repræsenterer sikkerhedsrudens inderside, når denne er monteret på 
traktoren. Hovedet må kun frembringe et enkelt anslagspunkt. Filtlagets anslagsflade udskiftes 
efter 12 prøvninger. 
4. SLIDPRØVE 
4.1. Udstyr 
4.1.1. Slibeanordning (l), vist skematisk i figur 4 og bestående af følgende dele: 
— en horisontal drejeskive, der er fastgjort i sit centrum, og som drejer mod uret med en hastighed 
af 65 til 75 omdr./minut; 
Figur 4 
Skematisk fremstilling af slibeanordningen 
— to belastede parallelle stænger; hver stang er forsynet med en særlig sliberulle, der drejer frit 
på en horisontal akse med kugleleje; hver rulle hviler på prøveemnet under et tryk fra en masse 
på 500 g. 
Slibeanordningens drejeskive skal dreje regelmæssigt og tilnærmelsesvis i et plan (afvigelsen fra 
dette plan må ikke overstige ± 0,05 mm i en afstand af 1,6 mm fra skivens omkreds). Rullerne 
monteres således, at når de er i kontakt med det drejende prøveemne, drejer de modsat i forhold 
til hinanden og udøver således en tryk- og slibepåvirkning langs kurveformede linjer på en cirkel 
på omkring 30 cm2 to gange i løbet af hver af prøveemnets rotationer. 
(') En anordning af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA). 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/41 
4.1.2. Sliberuller (*) med en diameter på 45 til 50 mm og en tykkelse på 12,5 mm. De består af et særligt 
slibemateriale, der er fint pulveriseret, og som er optaget i en gummimasse af middel hårdhed. 
Rullerne skal have en hårdhed på 72 ± 4 IRHD målt på 4 punkter med lige stor afstand fra 
hinanden på slibefladens midterlinje, idet trykket udøves vertikalt langs en diameter på rullen; 
aflæsningerne skal ske 10 sekunder efter udøvelsen af trykket. 
Sliberullerne skal tilslibes meget langsomt på et stykke plant glas for at få en absolut plan overflade. 
4.1.3. Lyskilde bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepipe-
dum på 1,5 x 1,5 x 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens farvetempe­
ratur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet, der 
anvendes til kontrol af denne spænding, skal have en passende nøjagtighed til dette formål. 
4.1.4. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for 
kromatisk aberration. Linsens fulde åbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og 
lyskilden skal reguleres således, at der opnås et tilnærmelsesvis parallelt strålebundt. Der anbringes 
en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 ± 1 mm. 
Denne blænder skal anbringes i en afstand af 100 ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden. 
4.1.5. Apparat til måling af det spredte lys (figur 5) bestående af en fotocelle med en integrationskugle 
med en diameter på 200 til 250 mm; kuglen skal være udstyret med ind- og udgangsåbninger for 
lyset. Indgangsåbningen skal være cirkelformet, og dens diameter skal være mindst det dobbelte af 
strålebundtets diameter. Kuglens udgangsåbning skal være forsynet med enten en lysfælde eller en 
refleksionsmåler alt efter den fremgangsmåde, der er specificeret i punkt 4.4.3. Lysfælden skal 
absorbere alt lyset, når der ikke er placeret noget prøveemne på strålebundtets bane. 
Strålebundtets akse skal gå gennem indgangs- og udgangsåbningernes centrer. Udgangsåbningens 
diameter, b), skal være lig med 2.a tg 4°, hvor a er kuglens diameter. 
Fotocellen skal være placeret således, at den ikke kan nås af lys, der kommer direkte fra indgang­
såbningen eller fra refleksionsmåleren. Indersiderne på integrationskuglen og refleksionsmåleren 
skal have praktisk tale ensartede refleksionsfaktorer; de skal være matte og ikke-selektive. Udgangs­
signalet for fotocellen skal være lineært indtil ± 2% inden for den anvendte lysstyrkeskala. 
Apparatet skal være således konstrueret, at der ikke sker noget udslag af galvanometernålen, når 
kuglen ikke er oplyst. 
Det samlede udstyr skal kontrolleres med regelmæssige mellemrum ved hjælp af kalibrerede mål 
for nedsættelse af udsynet. Hvis der foretages målinger af nedsættelsen af udsynet med et udstyr 
eller efter metoder, der adskiller sig fra ovennævnte udstyr og metode, skal resultaterne om 
nødvendigt korrigeres for at bringe dem i overensstemmelse med de resultater, der er opnået med 
det ovenfor beskrevne måleapparat. 
Fotocelle 
Deflektorer 
Linse 
Figur 5 
Udstyr til måling af nedsættelsen af udsynet 
(') Ruller af denne type fremstilles af Teledyne Taber (USA). 
Nr. C 218/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
4.2. Afprøvningsbetingelser 
4.2.1. Temperatur: 20 ± 5°C. 
4.2.2. Tryk: mellem 860 og 1 060 mbar. 
4.2.3. Relativ fugtighed: 60 ± 20%. 
4.3. Prøveemner 
Prøveemnerne skal være flade, kvadratiske med en side på 100 mm, med tilnærmelsesvis plane og 
parallelle flader og med et centralt fastgørelseshus med en diameter på 6,4 +0,2 mm/-0 mm. 
4.4. Fremgangsmåde 
Prøvningen skal udføres på prøveemnets overflade, som repræsenterer den laminerede rudes 
yderside, når denne er monteret på traktoren, og ligeledes på indersiden, hvis denne er af plastmate­
riale. 
4.4.1. Umiddelbart før og efter slibningen renses prøveemnerne på følgende måde: 
a) rensning med en hørlærredsklud og rent rindende vand; 
b) skylning med destilleret vand eller demineraliseret vand; 
c) tørring med en ilt- eller kvælstofstrøm; 
d) fjernelse af alle mulige spor af vand ved let duppen med en en hørlærredsklud. Om nødvendigt 
tørres der ved at trykke let mellem to hølærredsklude. 
Enhver behandling med ultralyd bør undgås. Efter rengøringen må prøveemnerne kun berøres i 
kanterne og skal beskyttes mod enhver beskadigelse eller forurening af overfladen. 
4.4.2. Prøveemnerne konditioneres i mindst 48 timer ved en temperatur på 20 ± 5° C og ved en relativ 
fugtighed på 60 ± 20%. 
4.4.3. Prøveemnet anbringes direkte mod integrationskuglens indgangsåbning. Vinklen mellem lodret på 
dets overflade og strålebundtets akse må ikke være større end 8. 
Dernæst foretages følgende aflæsninger: 
Aflæsning 
T, 
T2 
*3 
T4 Med 
Nej 
Ja 
Nej 
Ja Med 
Nej 
Nej 
Ja 
Ja Med re-
flektions-
Ja 
Ja 
Nej 
Nej Repræsenteret mængde 
Indfaldende lys 
Samlet lysmængde transmitteret af prøve­
emnet 
Spredt lys fra udstyret 
Spredt lys fra udstyret og prøveemnet 
Aflæsningerne T,, T2, T, og T4 gentages med andre bestemte positioner for prøveemnet med 
henblik på at bestemme ensartetheden. 
Faktoren for den samlede transmission Tf = T2/T 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/43 
Faktoren for den spredte transmission, Td, beregnes ved hjælp af formlen: 
T4 - T3 (T/T,) 
Beregn dæmpningsgraden ved diffusion for udsynet eller for lyset, eller for begge, ved hjælp af 
formlen: 
— = 100% 
Tt 
Mål den oprindelige dæmpning af udsynet for prøveemnet for mindst fire punkter med lige stor 
afstand i det område, der ikke udsættes for slibning, efter ovenstående formel. Beregn gennemsnittet 
af de opnåde resultater for hvert prøveemne. I Stedet for de fire målinger kan man opnå en 
gennemsnitsværdi ved at lade prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund 
eller mere. 
For hver sikkerhedsrude foretages tre prøvninger under samme belastning. Anvendt dæmpningen 
af udsynet som mål for den underliggende slibning efter at prøveemnet har været underkastet 
slidprøven. 
Mål det spredte lys fra den bane, der udsættes for slid, for mindst fire punkter med lige stor afstand 
langs denne bane i henhold til ovenstående formel. Beregn gennemsnittet af de opnåede resultater 
for hvert prøveemne. I stedet for de fire målinger kan man opnå en gennemsnitsværdi ved at lade 
prøveemnet dreje regelmæssigt med en hastighed af 3 omdr./sekund eller mere. 
4.5. Slidprøven udføres kun, såfremt prøvelaboratoriet anser det for nødvendigt i betragtning af de 
informationer, som det råder over. Undtagen for materialer af plexiglas er det i tilfælde af ændring 
af f.eks. tykkelsen af mellemlægget eller materialet ikke nødvendigt at foretage andre prøvninger. 
4.6. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
5. PRØVNING VED HØJ TEMPERATUR 
5.1. Fremgangsmåde 
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 x 300 mm, som af laboratoriet er udtaget på henholdsvis 
tre forruder eller tre ruder, og hvis ene side svarer til rudens overkant, opvarmes til 100° C. 
Denne temperatur holdes i to timer, og derefter køles prøveemnerne ned til den omgivende 
temperatur. Såfremt sikkerhedsruden har to ydre flader af ikke-organisk materiale, kan prøvningen 
udføres ved at dyppe prøveemnet vertikalt i kogende vand i et nærmere anført tidsrum, idet man 
søger at undgå uønskede varmechock. Såfremt prøverne er udtaget af en forrude, skal en af kanterne 
udgøres af en del af forrudens kant. 
5.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farvning af mellemlægget 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
5.3. Fortolkning af resultaterne 
5.3.1. Forsøget med modstandsdygtighed ved høj temperatur anses for at give et positivt resultat, såfremt 
der ikke opstår hverken blærer eller andre fejl mere end 15 mm fra en ikke-skåret kant eller 25 mm 
fra en skåret kant på prøveemnet eller mere end 10 mm fra eventuelle revner, som måtte være 
opstået under forsøget. 
5.3.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til 
højtemperaturprøvningen, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 
5.3.2.1. Alle prøvningerne giver et positivt resultat. 
5.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie 
prøveemner giver positive resultater. 
Nr. C 218/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
6. PRØVNING AF LYSPÅVIRKNING 
6.1. Forsøgsmetode 
6.1.1. Udstyr 
6.1.1.1. Lyskilde bestående af en kviksølvlampe med middelstort tryk bestående af et quartz-rør, der ikke 
producerer ozon, og hvis akse er monteret vertikalt. Lampens nominelle dimensioner skal være 
360 mm for længden og 9,5 mm for diameteren. Lysbuens længde skal være 300 ± 4 mm. Lampens 
tilførselseffekt skal være på 750 ± 50 W. 
Enhver anden lyskilde med samme virkning som den ovenfor definerede lampe kan anvendes. For 
at kontrollere, at virkningerne af en anden kilde er de samme, skal der foretages en sammenligning 
ved måling af den energimængde, der udsendes i et bånd med bølgelængder gående fra 300 til 
450 Nm, idet alle øvrige bølgelængder er elimineret ved hjælp af tilstrækkelige filtre. Reservekilden 
skal så anvendes med disse filtre. 
Når der er tale om sikkerhedsruder, for hvilke der ikke består nogen tilfredsstillende sammenhæng 
mellem denne prøvning og anvendelsesbetingelserne, er det nødvendigt at revidere afprøvningsbetin-
gelserne. 
6.1.1.2. Forsyningstransformator og kondensator, der er i stand til at forsyne lampen (6.1.1.1) med en 
begyndelsesspænding på mindst 1 100 V og en driftsspænding på 500 ± 50 V. 
6.1.1.3. Anordning, der skal holde og dreje prøveemnerne mellem 1 og 5 omdr./minut omkring lyskilden, 
der er placeret centralt, således at der sikres en regelmæssig belysning. 
6.1.2. Prøveemner 
6.1.2.1. Prøveemnernes størrelse skal være 76 x 300 mm. 
6.1.2.2. Prøveemnerne udskæres af laboratoriet i rudernes øverste del, således at: 
—- for andre ruder end forruderne er prøveemnernes øverste kant sammenfaldende med rudernes 
øverste kant 
— for forrudernes vedkommende er prøveemnernes øverste kant sammenfaldende med den øverste 
grænse for den zone, hvori den regelmæssige transmission skal kontrolleres og bestemmes i 
overensstemmelse med punkt 9.1.2.2 i nærværende bilag. 
6.1.3. Fremgangsmåde 
Kontroller koefficienten for den regelmæssige transmission af lys gennem tre prøveemner før 
belysningen og ifølge den fremgangsmåde, der er fastsat i punkt 9.1.1 - 9.1.2 i nærværende bilag. 
Beskyt en del af hvert prøveemne mod strålerne og placer derefter prøveemnet i prøvningsapparatet, 
idet længden er parallel med lampens akse og i en afstand af 230 mm fra denne akse. Fasthold 
prøveemnernes temperatur på 45 ± 5° C under hele prøvningen. Anbring den flade på det enkelte 
prøveemne, der repræsenterer traktorrudens yderside, foran lampen. For den lampetype, der er 
defineret i punkt 6.1.1.1, skal belysningstiden være 100 timer. 
Efter belysningen måles på ny transmissionskoefficienten på den belyste flade på hvert prøveemne. 
6.1.4. Hvert prøveemne (i alt 3) udsættes i overensstemmelse med ovennævnte fremgangsmåde for en 
lyspåvirkning, således at bestrålingen på hvert punkt af prøveemnet frembringer den samme effekt 
på det benyttede mellemlæg som den, der frembringes af en solbestråling på 1 400 W/m2 i 100 
timer. 
6.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farvning af glasset: 
— farveløst: 2, 
— tonet: 1. 
Farvning af mellemlægget: 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
6.3. Fortolkning af resultaterne 
6.3.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkning anses for at give et positivt resultat, 
såfremt følgende betingelser er opfyldt: 
6.3.1.1. Den samlede transmissionsfaktor for lyset, idet transmissionen måles i overensstemmelse med punkt 
9.1.1 og 9.1.2 i nærværende bilag, falder ikke til under 95% af udgangsværdien inden bestrålingen 
og falder ikke under nogen omstændigheder: 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/45 
6.3.1.1.1. under 70% for andre ruder end forruderne, der skal opfylde forskrifterne verdrørende førerens 
synsfelt i alle retninger, 
6.3.1.1.2. under 75 % for forruderne i den zone, hvor den regelmæssige transmission skal kontrolleres, således 
som den er defineret i punkt 9.1.2.2 nedenfor. 
6.3.1.2. Der kan imidlertid vise sig en let farvning, når prøveemnet undersøges på hvid baggrund efter 
bestråling, men der må ikke vise sig nogen andre fejl. 
6.3.2. En serie prøveemner, der indsendes til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til 
stabiliteten, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 
6.3.2.1. Alle prøvningerne giver et positivt resultat. 
6.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie 
prøveemner giver positive resultater. 
7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD FUGT 
7.1. Fremgangsmåde 
Tre kvadratiske prøveemner på mindst 300 mm x 300 mm anbringes vertikalt i to uger i en lukket 
beholder, hvor temperaturen skal holdes på 50 ± 2°C og den relative fugtighed på 95 ± 4%. 
Bemærk: Disse afprøvningsbetingelser udelukker enhver kondensering på prøveemnerne. 
Prøveemnerne forberedes således, at mindst én kant af prøveemnerne falder sammen med en 
oprindelig kant på ruden. 
Såfremt flere prøveemner afprøves på samme tid, skal der være et tilstrækkeligt mellemrum mellem 
hvert af prøveemnerne. 
Der skal træffes foranstaltninger til at sikre, at kondensat, der danner sig på forsøgsbeholderens 
vægge eller loft ikke falder på prøveemnerne. 
7.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farvning af mellemlægget 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
7.3. Fortolkning af resultaterne 
7.3.1. Sikkerhedsruden anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod fugt, såfremt 
der ikke observeres nogen væsentlig ændring mere end 10 mm fra de ikke-afskårne kanter og mere 
end 15 mm fra de afskårne kanter efter et ophold på to timer i den omgivende luft for så vidt 
angår almindelige og behandlede laminerede ruder, og efter et ophold på 48 timer i den omgivende 
luft for så vidt angår ruder beklædt med plastmateriale samt plexiglas. 
7.3.2. En serie prøveemner indsendt til typegodkendelse anses for tilfredsstillende med hensyn til fugtig­
heden, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 
7.3.2.1. Alle prøvninger giver et positivt resultat. 
7.3.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie 
prøvninger giver positive resultater. 
8. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD 
8.1. Formål og anvendelsesområde 
Denne metode giver mulighed for at bestemme den horisontale forbrændingshastighed for materialer 
anvendt i traktorers førerhus, efter at de har været udsat for en mindre flamme. Denne metode 
giver mulighed for at kontrollere materialer og dele i traktorernes indvendige beklædning enkeltvis 
eller sammen indtil en tykkelse af 15 mm. Metoden anvendes til at vurdere ensartetheden af partier 
af produktionen af diese materialer med hensyn til brandegenskaberne. I betragtning af de mange 
forskelle mellem reelle situationer i dagligdagen og de præcise afprøvningsbetingelser, der er 
specificeret i denne metode (anvendelse og orientering indvendigt i traktoren, anvendelsesbetingel­
ser, flammekilde osv.), kan denne ikke anses for at være egnet til vurdering af alle brandegenskaberne 
på en virkelig traktor. 
Nr. C 218/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
8.2. Definitioner 
8.2.1. Brandhastighed: kvotient for den brændte afstand, målt i henhold til denne metode ved den tid, 
som flammen skal bruge til at gennemløbe denne afstand. Udtrykkes i millimeter pr. minut. 
8.2.2. Sammensat materiale: materiale bestående af flere lag materialer, ens eller forskellige, presset 
sammen ved cementering, limning, beklædning, svejsning osv. 
Når samlingen indeholder afbrydelser, (f.eks. søm, hyppige svejsepunkter, nitning osv.), som giver 
mulighed for individuelle prøveudtagninger i overensstemmelse med punkt 8.5, anses materialerne 
ikke for sammensatte. 
8.2.3. Udsat flade: den flade, som vender mod førerhuset, når materialet er monteret på traktoren. 
8.3. Princip 
Et prøveemne anbringes horisontalt på et U-formet stativ og udsættes for en flamme med ringe 
energi i 15 s i et forbrændingskammer, idet flammen virker på prøveemnets frie kant. Prøvningen 
giver mulighed for at bestemme, om flammen slukkes og hvornår eller den tid, som flammen skal 
bruge for at gennemløbe en målt afstand. 
8.4. Udstyr 
8.4.1. Forbrændingskammer (figur 6), helst af rustfrit stål, med de i figur 7 anførte dimensioner. 
Forsiden på dette kammer har en ikke-brandbar observationsrude, som kan dække hele forsiden 
og som kan fungere som indgangsluge. 
Kammerets underside er gennemhullet af ventilationshuller og oversiden har en udluftningssprække 
hele vejen rundt. 
Kammeret hviler på fire fødder, der er 10 mm høje. På en af siderne kan kammeret have en åbning 
til indføring af den udstyrede prøveholder; på den anden side føres gasslangen ind gennem en 
åbning. Det smeltede materiale opsamles i en skål (se figur 8) anbragt på kammerets bund mellem 
ventilationshullerne uden at tildække disse. 
Figur 6 
Eksempel på forbrændingskammer, med prøveholder og skål 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/47 
Dimensioner i millimeter — tolerancer i henhold til ISO 2768 
385 
Figur 7 
Eksempel på forbrændingskammer 
Dimensioner i millimeter — tolerancer i henhold til ISO 2768 
336 
t 
1 
- -
Figur 8 
Eksempel på skål 
Nr. C 218/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
8.4.2. Prøvebeholder bestående af to U-formede metalplader eller rammer af korrosionsbestandigt materi­
ale. Dimensionerne er anført i figur 9. 
Den nederste plade har tapper og den øverste plade tilsvarende udboringer, således at prøveemnet 
kan fastgøres sikkert. 
Tapperne tjener ligeledes som målepunkter for begyndelsen og afslutningen af brandafstanden. 
Et stativ, bestående af varmebestandig tråde med en diameter på 0,25 mm udspændt på tværs af 
prøveholderens nederste plade med mellemrum på 25 mm (se figur 10), skal forefindes. 
Dimensioner i millimeter — tolerancer i henhold til ISO 2768 
. n 04 
IMMMMML, ID 5 X<t5s /r Dæksel 
/ i -i / 
i—r _m 
127 ±a.2 
2s*+£ o? 
f356) 
361 Prøveemne 
Figur 9 
Eksempel på prøveholder 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/49 
Dimensioner i millimeter — tolerancer i henhold til ISO 2768 
Rammens yderside 
Sprækker 2 x 
Figur 10 
Eksempel på udsnit af den U-formede ramme, underste del beregnet til udstyring med støttetråde 
Prøveemnets nederste del skal befinde sig i en afstand af 178 mm over bundpladen. Afstanden 
mellem prøveholderens kant og kammerets yderste punkt skal være 22 mm; afstanden mellem 
kanterne på langs af prøveholderen og kammerets sider skal være 50 mm (alle dimensioner målt 
indvendigt) (se figur 6 og 7), 
8.4.3. Gasbrænder. Denne lille flammekilde udgøres af en bunsenbrænder med en indvendig diameter på 
9,5 mm. Denne anbringes i forbrændingskammeret således, at dysens centrum befinder sig 19 mm 
under midten af underkanten på prøveemnets åbne side (se figur 7). 
8.4.4. Prøvegas. Den gas, som brænderen modtager, skal have en varmeevne på omkring 38 MJ/m3 (f.eks. 
naturgas). 
8.4.5. Metalkam, mindst 110 mm lang og med syv eller otte tænder med afrundet spids for hver 25 mm. 
8.4.6. Kronometer med en nøjagtighed på 0,5 sekunder. 
8.4.7. Stinkskab. Forbrændingskammeret kan anbringes i et laboratoriestinkskab, forudsat at dette 
stinkskabs indvendige volumen er mindst 20 gange, men højest 110 gange større end forbrændings-
kammerets volumen, og at ingen af dets dimensioner (højde, bredde eller dybde) er større end 2,5 
gange en af de to andre. 
Før prøvningen måles luftens vertikale hastighed i stinkskabet 100 mm foran og bagved det område, 
der er beregnet til forbrændingskammeret. Den skal ligge på mallem 0,10 og 0,30 m/s, således at 
det undgås, at operatøren eventuelt generes af forbrændingsprodukterne. Det er muligt at anvende 
et stinkskab med naturlig ventilation med en passende lufthastighed. 
8.5. Prøveemne 
8.5.1. Form og dimensioner 
Prøveemnets form og dimensioner er givet i figur 11. Tykkelsen af prøveemnet svarer til tykkelsen 
af det produkt, der skal afprøves. Den må imidlertid ikke overstige 13 mm. Såfremt prøveemnet 
tillader det, skal dets tværsnit være konstant over hele længden. Såfremt et produkts form 
og dimensioner ikke tillader udtagning af en prøve af en bestemt dimension, skal følgende 
mindstedimensioner overholdes: 
(a) for emner med en bredde på mellem 3 og 60 mm, skal længden være 356 mm. I dette tilfælde 
afprøves materialet på produktes bredde; 
Nr. C 218/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
(b) for emner med en bredde på mellem 60 og 100 mm skal længden være mindst 138 mm. I dette 
tilfælde svarer den mulige forbrændingsafstand til emnets længde, idet målingen begynder ved 
første målepunkt; 
(c) emner med en bredde på under 60 mm og en længde på under 356 mm samt emner med en 
bredde på mellem 60 og 100 mm, men med en længde på under 138 mm, samt emner en bredde 
på under 3 mm kan ikke afprøves ifølge denne metode. 
8.5.2. Prøveudtagning 
Der udtages mindst 5 prøver i det materiale, der skal afprøves. I materialer med forskellige 
forbrændingshastigheder ifølge materialeretningen (hvilket fastslås ved indledende forsøg) skal de 
fem prøver (eller flere) udtages og anbringes i prøveapparatet, således at det bliver muligt at måle 
den højeste forbrændingshastighed. Når materialet leveres afskåret i bestemte bredder, skal der 
afskæres en længde på mindst 500 mm på hele bredden. Prøverne skal udtages på emnet i en 
afstand af mindst 100 mm fra materialets kant og med lige store mellemrum. 
Prøverne skal udtages på samme måde på de færdige produkter, såfremt produktets form tillader 
det. Såfremt produktets tykkelse overstiger 13 mm, skal den reduceres til 13 mm ved en mekanisk 
metode på den modsatte side af den, der vender ind mod førerhuset. 
De sammensatte materialer (se punkt 8.2.2) skal afprøves som et ensartet stykke. 
I tilfælde af flere lag af forskellige materialer, der ikke anses for sammensatte, skal ethvert lag i en 
dybde af 13 mm fra den overflade, der vender mod førerkabinen, afprøves særskilt. 
Dimensioner i millimeter 
1 
3| 
"1 
1 38 254 
127 
1 
-e--f 5-
6 
i —©-— 
-4- -
356 ol 
1 
i 
o o 
Figur 11 
Prøveemne 
8.5.3. Konditionering 
Prøverne skal opbevares i mindst 24 timer og højst syv dage ved en temperatur på 23 ± 2° C med 
en relativ fugtighed på 50 ± 5% og blive under disse betingelser indtil prøvningen. 
8.6. Fremgangsmåde 
8.6.1. Anbring prøverne med lodden eller polstret overflade på en plan flade og red dem to gange mod 
luven med kammen (punkt 8.4.5). 
8.6.2. Anbring prøven i prøveholderen (punkt 8.4.2) således at den side, der vender nedad, drejes i retning 
af flammen. 
8.6.3. Gasflammen indstilles til en højde af 30 mm ved hjælp af det mærke, der er anført på kammeret, 
idet brænderens luftindtag er lukket. Flammen skal have brændt mindst 1 minut med henblik på 
stabilisering, inden prøvningerne indledes. 
8.6.4. Prøveholderen skubbes ind i forbrændingskammeret, således at prøvens ende udsættes for flammen, 
og 15 sekunder senere afbrydes gastilførslen. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/51 
8.6.5. Målingen af forbrændingstiden starter i det øjeblik, hvor flammens forreste del passerer det første 
målepunkt. Observer flammens udbredelse på den side, der brænder hurtigst (over- eller underside). 
8.6.6. Målingen af forbrændingstiden afsluttes, når flammen når det sidste målepunkt, eller når flammen 
slukkes, før den når dette punkt. Såfremt flammen ikke når det sidste målepunkt, måles den 
brændte afstand indtil det punkt, hvor flammen slukkes. Den brændte afstand er den opløste del 
af prøveemnet, ødelagt på overfladen eller indvendigt af forbrændingen. 
8.6.7. Såfremt prøveemnet ikke antændes, eller såfremt det ikke fortsætter med at brænde efter at 
brænderen er slukket, eller såfremt flammen endog slukkes, inden den har nået det første målepunkt, 
således at det ikke er muligt at måle en forbrændingsperiode, anføres det i prøverapporten, at 
forbrændingshastigheden er 0 mm/minut. 
8.6.8. Under en serie prøvninger eller ved gentagne prøvninger skal man sikre sig, at forbrændingskamme-
ret og prøveholderen har en maksimal temperatur på 30° C, inden prøvningen indledes. 
8.7. Beregninger 
Forbrændingshastigheden, B, i mm pr. minut er givet ved formlen: 
s 
B = - x 60 
t 
hvor 
s er længden, i millimeter, af den brændte afstand, 
t er forbrændingsperioden, i sekunder, for afstanden s. 
8.8. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen sekundære kendetegn tages i betragtning. 
8.9. Fortolkning af resultaterne 
Sikkerhedsruden beklædt med plastmateriale (punkt 1.3) og sikkerhedsruden af plexiglas (punkt 
1.4) anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod ild, såfremt forbrændings­
hastigheden ikke overstiger 250 mm/minut. 
9. OPTISKE EGENSKABER 
9.1. Prøvning af lysgennemgang 
9.1.1. Udstyr 
9.1.1.1. Lyskilde, bestående af en glødelampe, hvis glødetråd ligger i en volumen af form som et parallelepi-
pedum på 1,5 x 1,5 x 3 mm. Spændingen på pærens glødetråd skal være således, at dens 
farvetemperatur er 2 856 ± 50 K. Denne spænding skal stabiliseres ved ± 1/1 000. Måleapparatet, 
der anvendes til kontrol af denne spænding, skal have en passende nøjagtighed til dette formål. 
9.1.1.2. Optisk system bestående af en linse med en brændvidde, f, på mindst 500 mm og korrigeret for 
kromatisk aberration. Linsens fulde åbning må ikke overstige f/20. Afstanden mellem linsen og 
lyskilden skal reguleres således, at der opnås et tilnærmelsesvis parallelt strålebundt. Der anbringes 
en blænder til at begrænse strålebundtets diameter til 7 ± 1 mm. Denne blænder skal anbringes i 
en afstand af 100 ± 50 mm fra linsen på modsat side af lyskilden. Målepunktet skal ligge midt i 
strålebundtet. 
9.1.1.3. Måleapparat. Modtageren skal have en relativ spektral følsomhed svarende til CIE's(1) relative 
spektrale lysvirkning for det fotoptiske billede. Modtagerens følsomme flade skal være dækket af 
en spreder og skal mindst være to gange tværsnittet af det parallelle strålebundt, som udsendes af 
det optiske system. Såfremt der anvendes en integrationskugle, skal kuglens åbning være mindst to 
gange tværsnittet af det parallelle stålebundt. Enheden modtagermåle-apparat skal have en linearitet 
bedre end 2% i den nyttige del af skalaen. Modtageren skal være centreret på strålebundtets akse. 
(*) Den internationale Belysningskommission. 
Nr. C 218/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
9.1.2. Fremgangsmåde 
Målesystemets følsomhed skal justeres således, at apparatet til måling af modtagerens reaktion 
viser 100 delestreger, når sikkerhedsruden ikke er anbragt i lysbanen. Såfremt modtageren ikke 
modtager noget lys, skal apparatet vise 0. 
Sikkerhedsruden skal anbringes i en afstand fra modtageren på fem gange modtagerens diameter. 
Sikkerhedsruden skal anbringes mellem blænderen og modtageren; den skal orienteres således, at 
strålebundtets indfaldsvinkel er 0 ± 5°. Transmissionsfaktoren for det regelmæssige lys skal måles 
på sikkerhedsruden; for hvert af de målte punkter aflæses antallet af delestreger, n, på måleapparatet. 
Transmissionsfaktoren for det regelmæssige lys tr er lig med n/100. 
9.1.2.1. Når der er tale om forruder, kan der anvendes to prøvemetoder, idet der kan anvendes enten et 
prøveemne udskåret i den fladeste del af en forrude eller et særlig forberedt kvadratisk stykke med 
samme karakteristika med hensyn til materiale og tykkelse som en forrude, idet målingerne foretages 
vinkelret på ruden. 
9.1.2.2. Prøvningen udføres i zone V, som er omhandlet i punkt 9.2.5 i nærværende bilag. 
9.1.3. V' anskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farvning af glasset: 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
Farvning af mellemlægget (i laminerede forruder): 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
Solkskærm og/eller solfilterfilm 
— ikke indlagt: 1, 
— indlagt: 2. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
9.1.4. Fortolkning af resultaterne 
Den regelmæssige transmission målt i Overensstemmelse med punkt 9.1.2 må ikke i tilfælde af 
forruder være mindre end 75 % og i tilfælde af andre ruder end forruder være mindre end 70 %. 
1 tilfælde af vinduer, der befinder sig på steder, som ikke spiller nogen væsentlig rolle for førerens 
udsyn (f.eks. glastag), kan den regelmæssige transmissionsfaktor for lyset fra ruden være mindre 
end 70%. Ruder med en regelmæssig transmissionsfaktor for lyset på mindre end 70% skal mærkes 
med et passende symbol. 
9.2. Prøvning af optisk forvrængning 
9.2.1. Anvendelsesområde 
Den anførte metode er en projektionsmetode, der giver mulighed for at vurdere den optiske 
forvrængning for en sikkerhedsrude. 
9.2.1.1. Definitioner 
9.2.1.1.1. Optisk afbøjning: vinkel som den tilsyneladende retning danner med den sande retning for et 
punkt set gennem sikkerhedsruden. Værdien af denne vinkel er funktion af indfaldsvinkelen for 
synskredsen, rudens tykkelse og hældning samt krumningsradius på indfaldspunktet. 
9.2.1.1.2. Optisk forvrængning i en retning MM': algebraisk vinkelafbøjningsforskel Aa målt mellem to 
punkter M og M' på rudens overflade, der har en sådan afstand, at deres projektioner i et plan 
vinkelret på observationsretnngen ligger i en afstand med en fast værdi Ax (fig. 12). 
En afhøjning mod urets retning anses for positiv og en afbøjning med urets retning anses for 
negativ. 
9.2.1.1.3. Optisk forvrængning i punkt M: maksimal optisk forvrængning for alle retningerne MM' fra 
punktet M. 
9.2.1.2. Udstyr 
Denne metode er baseret på projektion på en skærm af et passende prøvebillede gennem den 
sikkerhedsrude, der afprøves. Ændringen af formen af det projicerede billede, forårsaget af indsæt­
telse af ruden i lysets bane, giver et mål for den optiske forvrængning. Udstyret består af følgende 
dele opstillet som vist i figur 15. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/53 
9.2.1.2.1. Projektor af god kvalitet med en punktuel lyskilde med stor lysstyrke og med f.eks. følgende 
karakteristika: 
— brændvidde på mindst 90 mm; 
— åbning på ca. 1/2,5; 
— 150 W halogenkvartslampe (ved anvendelse uden filter); 
— 250 W 3-kvartslampe (ved anvendlse af et grønt filter). 
Figur 12 
Skematisk fremstilling forvrængningen 
Bemærk: Aa = a, - a2 er den optiske forvrængning i retningen MM'. 
Ax = MC er afstanden mellem de to rette linjer parallelle med observationsretningen 
og gående gennem punkterne M og M'. 
Diapositiv (prøvebillede Blænder 
Lyskilde Kondensator 
Figur 13 
Optisk opstilling af projektoren 
Nr. C 218/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Figur 14 
Forstørret del af diapositivet 
Projiceringsanordningen er skematisk gengivet i figur 13. En blænder med en diameter på 8 mm 
skal være anbragt ca. 10 mm fra objektivlinsen. 
9.2.1.2.2. Diapositiver (prøvebilleder) bestående f.eks. af et net af klare cirkler på mørk baggrund (se 
figur 14). Diapositiverne skal være af høj kvalitet og godt kontrasteret, for at der kan foretages 
målinger med en fejlmargen på mindre end 5%. Når den afprøvede rude ikke er til stede, skal 
cirklernes dimensioner være sådan, at de, når de projiceres, danner et net af cirkler på skærmen 
med diameteren Ax med Ax = 4 mm (figur 12 og 15). 
r Projektor 
Blænder Hældningsvinkel 
R, = 4m 
R2 = 2 til 4 m (helst 4 m) 
Figur IS 
Opstilling af udstyret til prøvning for optisk forvrængning Observationsretning 
9.2.1.2.3. Stativ, helst af en type, der tillader lodrette og vandrette bevæglser samt en rotation af sikkerheds-
ruden. 
9.2.1.2.4. Kontrolskabelon til måling af dimensionsændringer, såfremt en hurtig beregning er ønsket. En 
passende form er vist i figur 16. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/55 
Figur 16 
Eksempel på passende kontrolskabelon 
9.2.1.3. Fremgangsmåde 
9.2.1.3.1. Generelt 
Anbring sikkerhedsruden på stativet (9.2.1.2.3) i den anførte hældningsvinkel. Projicer prøvediaposi­
tivet gennem den overflade, der skal undersøges. Drej ruden eller flyt den enten horisontalt eller 
vertikalt med henblik på undersøgelse af hele den specificerede flade. 
9.2.1.3.2. Beregning ved hjælp af en kontrolskabelon 
Såfremt en hurtig beregning er tilstrækkelig, med en præcision på ikke over 20%, beregnes værdien 
A (se figur 16) ud fra grænsværdien AaL, for afbøjningsændringen og værdien R2, som er afstanden 
mellem sikkerhedsruden og projektionsskærmen: 
A = 0,145 AaL . R2 
Forholdet mellem ændringen i det projicerede billedes diameter, Ad, og ændringen i vinkelafbøjning­
en, Aa, er givet ved formlen: 
Ad = 0,29 Aa . R2 
hvor: 
Ad er udtrykt i millimeter 
A er udtrykt i millimeter 
AaL er udtrykt i bueminutter 
Aa er udtrykt i bueminutter 
R2 er udtrykt i meter. 
9.2.1.3.3. Måling ved hjælp af fotoelektrisk udstyr 
Såfremt der kræves en nøjagtig måling med en større nøjagtighed end 10% af grænseværdien, 
måles værdien Ad på projektionsaksen, idet værdien af bredden af det lysende punkt fastsættes på 
det punkt, hvor luminansen er 0,5 gange lyskasterens maksimale luminans. 
9.2.1.4. Resultaternes udtryk 
Vurder den optiske forvrængning for sikkerhedsruderne ved måling af d på ethvert punkt overfladen 
og i alle retninger med henblik på at finde Ad max. 
9.2.1.5. Anden metode 
Desuden er det tilladt at anvende den strioskopiske teknik som variant af projektionsteknikkerne, 
forudsat at den nøjagtighed af målingerne, der er anført i punkt 9.2.1.3.2 og 9.2.1.3.3, bevares. 
9.2.1.6. Afstanden Ax skal være 4 mm. 
9.2.1.7. Forruden skal være monteret med en hældningsvinkel svarende til traktorens hældningsvinkel. 
9.2.1.8. Projektionsaksen i horisontalplanet skal holdes i en position tilnærmelsesvis vinkelret på forrudens 
spor i dette plan. 
Nr. C 218/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
9.2.2. Målingerne foretages: 
9.2.2.1. I zone I' defineret i punkt 9.2.5 i nærværende bilag. 
9.2.2.2. Prøvningen skal gentages, såfremt forruden skal monteres få en traktortype, hvis synsfelt fortil er 
forskelligt fra synsfeltet på den traktortype, for hvilken forruden allerede er typegodkendt. 
9.2.3. Vanskelighedsindeks for desekundære kendetegn 
9.2.3.1. Materialetsart: 
— Spejlglas: 1, 
— Floatglas: 1, 
— Vinduesglas: 2. 
9.2.3.2. Andre sekundære kendetegn 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
9.2.4. Antal prøveemner 
Der afprøves fire prøveemner. 
9.2.5. Definition af zone V 
9.2.5.1. Zone I' udgør forrudens samlede overflade. 
9.2.6. Fortolkning af resultaterne 
En type forrude anses for tilfredsstillende med hensyn til den optiske forvrængning, såfremt 
forvrængningen på de fire prøvemner, der afprøves ikke overstiger en maksimal værdi på 
2 bueminutter. 
9.2.6.1. Der skal ikke foretages nogen måling i en 100 mm bred yderzone. 
9.2.6.2. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen kontrol i en stribe på 35 mm fra den kant af 
ruden, der kan støde op til adskillelsesstolpen. 
9.3. Prøvning af adskillelse af sekundærbilledet 
9.3.1. Anvendelsesområde 
Der anerkendes to prøvemetoder: 
— prøvemetode med skive 
— prøvemetode med kollimator. 
Disse prøvninger kan eventuelt anvendes til typegodkendelsesafprøvning, kvalitetskontrol eller 
produktevaluering. 
9.3.1.1. Prøvning med skive 
9.3.1.1.1. Udstyr 
Denne metode er baseret på undersøgelse af en belyst skive gennem sikkerhedsruden. Skiven kan 
være udformet således, at prøvningen kan foretages efter en enkel metode med »godkendt, ikke 
godkendt«. Skiven skal helst være af en af følgende typer: 
(a) Belyst ringformet skive, hvis udvendige diameter, D, spænder over en vinkel på r| bueminutter 
i et punkt beliggende i en afstand af x meter (figur 17a); elle 
(b) Belyst »ring and spot«-skive, hvis dimensioner er sådanne, at afstanden fra et punkt beliggende 
på kanten af pletten til det punkt, der er nærmest ved ringens indre, D, spænder over en vinkel 
på n bueminutter i et punkt beliggende i en afstand af x meter (figur 17b). 
hvor: 
T) er grænseværdien for adskillelsen af sekundærbilledet; 
x er afstanden mellem sikkerhedsruden og skiven (ikke under 7 m); 
D er givet ved formlen: 
D = x . tgri 
Den belyste skive består af en lyskasse med et rumfang på ca. 300 x 300 x 150 mm, hvis forside 
nemmest fremstilles af et glas dækket af sort uigennemsigtigt papir eller af mat sort maling. Kassen 
skal være belyst af en passende lyskilde. Kassens indre skal være dækket af et lag mat hvid maling. 
Det kan være praktisk at anvende andre former for skiver, som f.eks. den i figur 20 viste. Det er 
ligeledes muligt at erstatte skiven med en projektionsanordning og undersøge de fremkomne billeder 
på en skærm. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/57 
9.3.1.1.2. Fremgangsmåde 
Sikkerhedsruden skal monteres med sin specificerede hældningsvinkel på et passende stativ, således 
at observationen sker i horisontalplanet gående gennem skivens centrum. 
Lyskassen skal observeres i et mørkt eller halvmørkt lokale. Hver af sikkerhedsrudens dele skal 
undersøges med henblik på at opdage tilstedeværelsen af ethvert sekundært billede i tilknytning til 
den belyste skive. Sikkerhedsruden skal være drejet således, at den korrekte observationsretning 
bevares. Der kan anvendes en lup til denne undersøgelse. 
9.3.1.1.3. Resultaternes udtryk 
Bestem, om: 
— cirklens primær- og sekundærbilleder under anvendelse af skive a) (se figur 17) adskiller sig, 
dvs. om grænseværdien for r| overstiges, eller, 
— plettens sekundærbillede under anvendelse af skive b) (se figur 17) passerer tangentpunktet med 
cirklens indre kant, dvs. om grænseværdien for rj overstiges. 
Sprækkens 
bredde 
2 mm Central 
y/ Plet 
12 mm 
Figur 17 
Skivernes dimensioner 
Observations-sted 
Hældnings 
vinkel Sikkerhedsrude Ski 
Observationsafstand (x^7m) Passende 
lyskilde 
Figur 18 
Opstilling af udstyret 
Nr.3/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Kollimator Observationsteleskop 
Hældningsvinke Billedets plan 
1. Pære 
2. Kondensator, åbning > 8,6 mm 
3. Skærm af slebet glas, åbning > kondensatorens åbning 
4. Farvet filter med centralt hul med diameter — 0,3 mm, diameter > 8,6 mm 
5. Plade med polarkoordinator, diameter > 8,6 mm 
6. Akromatisk linse, f ^ 86 mm, åbning = 10 mm 
7. Akromatisk linse, f Ss 86 mm, åbning = 10 mm 
8. Sort punkt, diameter = 0,3 mm 
9. Akromatisk linse, f = 20 mm, åbning = =S 10 mm. 
Figur 19 
Udstyr til prøvning med kollimator 
9.3.1.2. Prøvning med kollimator 
Om nødvendigt skal den i dette afsnit beskrevne procedure anvendes. 
9.3.1.2.1. Udstyr 
Udstyret består af en kollimator og et teleskop og kan gennemføres i henhold til figur 19. Der kan 
imidlertid anvendes ethvert andet tilsvarende optisk system. 
9.3.1.2.2. Fremgangsmåde 
Kollimatoren danner uendelig langt borte billedet af et polarkoordinatsystem med et lysende punkt 
i centrum (figur 20). I observationsteleskopets brændplan anbringes på den optiske akse et lille 
mørkt punkt med en diameter lidt større end det projicerede lysende punkts diameter, hvorved det 
lysende punkt skjules. 
Såfremt et prøveemne med et sekundærbillede anbringes mellem teleskopet og kollimatoren, er et 
andet lysende punkt med mindre intensitet synligt på en vis afstand i centrum af polarkoordinatsyste­
met. Sekundærbilledadskillelsen kan siges at være repræsenteret af afstanden mellem de to lysende 
punkter, der observeres ved hjælp af observationsteleskopet (figur 20). (Afstanden mellem det 
sorte punkt og det lysende punkt i centrum af polarkoordinatsystemet repræsenterer den optiske 
afbøjning). 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/59 
Figur 20 
Eksempel på observation i henhold til prøvemetoden med kollimator 
9.3.1.2.3. Resultaternes udtryk 
Undersøg først sikkerhedsruden ved hjælp af en enkel metode med henblik på at bestemme det 
område, der giver det betydeligste sekundærbillede. Undersøg derefter dette område ved hjælp af 
teleskopet under den passende indfaldsvinkel. Mål derefter den maksimale sekundærbilledadskil-
lelse. 
9.3.1.3. Observationsretningen i horisontalplanet skal holdes tilnærmelsesvis vinkelret på forrudens spor i 
dette plan. 
Nr. C 218/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
9.3.2. Målingerne foretages: 
9.3.2.1. I zone I' defineret i punkt 9.2.5 i nærværende bilag. 
9.3.2.2. Traktortype 
Prøvningen skal gentages, såfremt forruden skal monteres på en traktortype, hvis synsfelt fortil er 
forskelligt fra synsfeltet på den traktortype, for hvilken forruden allerede er typegodkendt. 
9.3.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
9.3.3.1. Materialetsart: 
— Spejlglas: 1, 
— Floatglas: 1, 
— Vinduesglas: 2. 
9.3.3.2. Andre sekundære kendetegn 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
9.3.4. Antal prøveemner 
Der afprøves fire prøveemner. 
9.3.5. Fortolkning af resultaterne 
En type forrude anses for tilfredsstillende med hensyn til adskillelsen af sekundærbilledet, såfremt 
adskillelsen af primær-og sekundærbillederne i de fire prøveemner ikke overstiger en maksimal 
værdi på 15 bueminutter. 
9.3.5.1. Der foretages ingen måling i en 100 mm bred yderzone. 
9.3.5.2. I forbindelse med todelte forruder foretages der ingen kontrol i en stribe på 35 mm fra den kant af 
ruden, der kan støde op til adskillesesstolpen. 
9.4. Identifikation af farverne 
Såfremt en forrude er tonet i den zone, der er defineret i punkt 9.2.5, kontrolleres det på fire 
forruder, at nedenstående farver kan idenfificeres: 
— hvid, 
— selektiv gul, 
— rød, 
— grøn, 
— blå, 
— orangegul. 
10. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR TEMPERATURÆNDRINGER 
10.1. Prøvemetode 
To prøveemner på 300 x 300 mm anbringes i et lukket rum ved en temperatur på —40 ± 5° C i 
seks timer; de anbringes derefter i fri luft ved en temperatur på 23 ± 2° C i en time eller indtil det 
tidspunkt, hvor prøveemnerne når en ligevægtstemperatur. De placeres derefter i en luftstrøm med 
en temperatur på 27 ± 2° C i tre timer. Efter at være blevet anbragt i fri luft ved 23 ± 2° C og 
afkølet til denne temperatur, undersøges prøverne. 
10.2. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farvning af mellemlægget eller plastbeklædningen: 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
10.3. Fortolkning af resultaterne 
Prøvningen af modstandsdygtigheden mod temperaturændringer anses for at have givet et positivt 
resultat, hvis prøverne ikke viser krakeleringer, uklarheder, delaminering eller anden indlysende 
forringelse. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/61 
11. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN OVER FOR KEMISKE STOFFER 
11.1. Kemiske stoffer, der skal anvendes 
11.1.1. Ikke-abrasiv sæbeopløsning: 1 vægtprocent af kaliumoleat i afioniseret vand; 
11.1.2. Rensemiddel til ruder: vandopløsning af isopropanol og dipropylenglykolmonomethylæter, hver i 
en koncentration på mellem 5 og 10 vægtprocent og af ammoniumhydroxid i en koncentration på 
mellem 1 og 5 vægtprocent: 
11.1.3. Ikke-fortyndet denatureret alkohol: en volumendel methylalkohol i 10 volumendele ethylalkohol; 
11.1.4. Referencebenzin: blanding på 50 volumenprocent toluen, 30 volumenprocent 2.2.4 trimethylpentan, 
15 volumenprocent 2.4.4 trimethyl-1-penten og 5 volumenprocent ethylalkohol; 
11.1.5. Referencekerosen: blanding på 50 volumenprocent n-oktan og 50 volumenprocent n-dekan. 
11.2. Prøvemetoder 
To prøveemner på 180 x 25 mm afprøves med hvert af de kemiske stoffer, der er anført i punkt 
11.1 ovenfor, idet der anvendes et nye prøveemne til hver prøvning og hvert produkt. Efter hver 
prøvning renses prøveemnerne ifølge fabrikantens instruktioner og konditioneres derefter i 48 timer 
ved en temperatur på 23 ± 2° C og en relativ fugtighed på 50 ± 5 %. Disse betingelser bevares 
under prøvningerne. 
Prøveemnerne dyppes fuldstændigt ned i forsøgsvæsken, holdes neddykket i 1 minut, trækkes op 
og tørres øjeblikkeligt med en absorberende bomuldsklud (ren). 
11.3. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Farvning af mellemlægget eller plastbeklædningen: 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
11.4. Fortolkning af resultaterne 
11.4.1. Prøvningen af modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer anses for positiv, hvis prøveemnet 
ikke viser nogen blødgøring, klæbrighed, overfladekrakeleringen eller tydeligt tab af gennemsig­
tighed. 
11.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til 
modstandsdygtigheden over for kemiske stoffer, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 
11.4.2.1. Alle prøvninger har givet et positivt resultat. 
11.4.2.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny række prøvninger udført på en ny serie 
prøveemner har givet et positiv resultat. 
Nr. C 218/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
BILAG lll-D 
RUDER AF GLAS MED ENSARTET HÆRDNING 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Ruder af glas med ensartet hærdning anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige 
med hensyn til mindst ét af følgende primære eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er følgende: 
1.1.1. fabriks-eller varemærke; 
1.1.2. hærdningens art (termisk eller kemisk); 
1.1.3. formkategori; der skelnes mellem to kategorier: 
1.1.3.1. plane ruder; 
1.1.3.2. plane og buede ruder; 
1.1.4. Den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »et« ligger, idet der tillades en fabrikationstole-
rance på ± 0,2 mm: 
— kategori I: e ^ 3,5 mm, 
— kategori II: 3,5 mm < e ^ 4,5 mm, 
— kategori III: 4,5 mm < e ^ 6,5 mm, 
— kategori IV: 6,5 mm < e. 
1.2. De sekundære kendetegn er følgende: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas), 
1.2.2. farvning (farveløst eller tonet); 
1.2.3. tilstedeværelse af varmelegeme eller ikke. 
2. BRUD 
2.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn: 
— Spejlglas: 2, 
— Floatglas: 1, 
— Vinduesglas: 1. 
De øvrige sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
2.1.1. Kun materialets art tages i betragtning. 
2.1.2. Floatglas og vinduesglas anses for at have samme vanskelighedsindeks. 
2.1.3. Brudprøvningen skal gentages ved skift fra spejlglas til floatglas eller vinduesglas og omvendt. 
2.2. Udvælgelse af prøveemner 
2.2.1. Prøveemner af hver formkategori og hver tykkelseskategori, som er vanskelige at fremstille, 
udvælges til prøvningerne efter følgende kriterier: 
2.2.1.1. For plane ruder, der er genstand for en ansøgning om typegodkendelse i henhold til punkt 1.1.3.1 
ovenfor, indsendes der to serier prøveemner svarende til: 
2.2.1.1.1. den største overflade 
2.2.1.1.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider. 
2.2.1.2. For plane og buede rueder, der er genstand for en ansøgning om typegodkendelse i henhold til 
punkt 1.1.3.2 ovenfor, indsendes der tre serier prøveemner svarende til: 
2.2.1.2.1. den største udfoldede flade 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/63 
2.2.1.2.2. den mindste vinkel mellem to hosliggende sider 
2.2.1.2.3. den største segmenthøjde 
2.2.1.2.4. den rude, hvis mindste vinkel mellem to hosliggende sider er mindre end 30° 
2.2.1.2.5. den største segmenthøjde er over 10 cm. Segmenrhøjden for den afprøvede rude indføres i af-
prøvningsrapporten. 
2.2.2. De prøvninger, der foretages på prøveemner svarende til den største overflade »S« anses for 
gældende for alle andre overflader på under S + 5 %. 
2.2.3. Såfremt de indsendte prøveemner har en vinkel y på under 30°, anses prøvningerne for at gælde 
for alle ruder, der er fremstillet med en vinkel på over y — 5°. 
Såfremt de indsendte prøveemner har en vinkel på over 30°, anses prøvningerne for at gælde for 
alle ruder, der er fremstillet med en vinkel større end eller lig med 30°. 
2.2.4. Såfremt segmenthøjden x for de indsendte prøveemner er større end 100 mm anses prøvningerne 
for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en segmenthøjde på under x + 30 mm. 
Såfremt segmenthøjden for de indsendte prøveemner er mindre end eller lig med 100 mm, anses 
prøvningerne for at gælde for alle ruder, der er fremstillet med en segmenthøjde mindre end eller 
lig med 100 mm. 
2.3. Antal prøveemner pr. serie 
Antallet af prøveemner i hver gruppe er følgende i forhold til den i punkt 1.1.3 ovenfor definerede 
formkategori: 
Art og rude 
Plan (en eller to serier) 
Plan og buet (en, to eller tre serier) Antal prøveemner 
4 
5 
2.4. Afprøvningsmetode 
2.4.1. Den anvendte metode er den i afsnit 1 i bilag III-C beskrevne. 
2.5. Anslagspunkter (se bilag III-J, figur 3). 
2.5.1. For plane ruder og buede ruder er de anslagspunkter, der er repræsenteret i henholdsvis figur 3 a), 
3 b) og 3 c) i bilag III-J, følgende: 
Punkt 1: 3 cm rudens kanter i den del, hvor omkredsens krumningsradius er mindst 
Punkt 2:3 cm fra kanten på en af medianerne, idet den side af ruden, der eventuelt har klippemærker, 
skal vælges 
Punkt 3: rudens geometriske centrum 
Punkt 4: udelukkende for buede ruders vedkommende: dette punkt vælges på den længste median 
i den del af ruden, hvor krummingsradius er mindst. 
2.5.2. Der foretages en enkelt prøvning pr. foreskrevet anslagspunkt. 
2.6. Fortolkning af resultaterne 
2.6.1. En prøvning anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, hvis bruddet opfylder følgende 
betingelser: 
2.6.1.1. antallet af brudstykker i et kvadrat på 5 x 5 cm er ikke under 40 og ikke over 400, eller 450 i 
tilfælde af ruder, hvis tykkelse ikke overstiger 3,5 mm; 
2.6.1.2. til brug for ovenstående beregning tælles brudstykker, der ligger på en af kvadratets sider, som 
halve; 
2.6.1.3. bruddet kontrolleres ikke i en stribe på 2 cm bredde i hele prøveemnernes omkreds, som repræsente­
rer rudens indfatning, og heller ikke i en radius på 7,5 cm omkring anslagspunktet; 
2.6.1.4. brudstykker med en overflade på over 3 cm2 tillades ikke, undtagen i de dele, der er defineret i 
punkt 2.6.1.3; 
Nr. C 218/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
2.6.1.5. nogle få brudstykker af aflang form tillades under betingelse af, at deres længde ikke overstiger 
7,5 cm, og at deres kanter ikke er knivskarpe; såfremt disse aflange brudstykker når en af rudens 
kanter, må de ikke danne en vinkel med denne på over 45°. 
2.6.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til 
brudprøvningen, såfremt mindst en af følgende betingelser er opfyldt: 
2.6.2.1. alle prøvninger udført med anvendelse af de i punkt 2.5.1 foreskrevne anslagspunkter har givet et 
positivt resultat; 
2.6.2.2. en prøvning blandt alle dem, der er foretaget med de i punkt 2.5.1 definerede anslagspunkter, har 
givet et negativt resultat for så vidt angår afvigelser, som ikke overstiger nedenstående grænser: 
— højst 5 brudstykker over en længde på mellem 6 og 7,5 cm, 
— højst 4 brudstykker over en længde på mellem 7,5 og 10 cm, 
og gentages på et nye prøveemne, som er i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2.6.1 eller 
hvis afvigelser ligger inden for ovennævnte grænser. 
2.6.2.3. To prøvninger blandt dem, der er foretaget med de i punkt 2.5.1 definerede anslagspunkter, har 
givet et negativt resultat for så vidt angår afvigelser, som ikke overstiger de i punkt 2.6.2.2 anførte 
grænser, men en ny serie prøvninger foretaget på en ny serie prøveemner er i overensstemmelse 
med forskrifterne i punkt 2.6.1, eller også er der ikke mere end 2 prøveemner i den nye serie, hvis 
afvigelser ligger inden for de i punkt 2.6.2.2 specificerede grænser. 
2.6.3. Såfremt ovennævnte afvigelser konstateres, skal de anføres i rapporten, og fotografier af de 
pågældende dele af forruden vedlægges denne. 
3. MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED 
3.1. Slagprøve med en kugle på 227 g 
3.1.1. V' anskelighedsindeks for de sekundære kendetegn: 
— Spejlglas: 2, 
— Floatglas: 1, 
— Vinduesglas: 1. 
Farvning: 
— farveløst: 1, 
— tonet: 2. 
3.1.2. Antal prøveemner 
Seks prøveemner underkastes forsøg for hver tykkelseskategori defineret i punkt 1.1.4 ovenfor. 
3.1.3. Afprøvningsmetode 
3.1.3.1. Den anvendte afprøvningsmetode er den i punkt 2.1 i bilag III-C beskrevne. 
3.1.3.2. Faldhøjden (fra kuglens nederste del til prøveemnets overflade) er den i følgende tabel angivne 
højde i forhold til rudens tykkelse: 
Rudens nominelle tykkelse(e) 
e ^ 3,5 mm 
3,5 mm < e Faldhøjde 
2,0 m +5/-0mm 
2,5 m +5/ —0 mm 
3.1.4. Fortolkning af resultaterne 
3.1.4.1. Slagprøven med en kugle anses for at have givet et tilfredsstillende resultat, såfremt prøveemnet 
ikke springer. 
3.1.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til 
den mekaniske modstandsdygtighed, såfremt mindst en af følgende betingelser er opfyldt: 
3.1.4.2.1. højst ét forsøg har givet et negativt resultat; 
3.1.4.2.2. to prøvninger har givet negative resultater, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie på 
seks prøveemner giver positive resultater. 
De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/65 
4. OPTISKE EGENSKABER 
4.1. Lysgennemgang 
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter verdrørende de optiske egenskaber gælder for ruder 
eller dele af ruder, som skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger. 
4.2. For forruder gælder forskrifterne i punkt 9.1, 9.2 og 9.3 i bilag III-C. 
Nr. C 218/66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
BILAG lll-E 
RUDER AF ALMINDELIGT LAMINERET GLAS 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Ruder af lamineret glas bortset fra forruder anses for at tilhøre flere typer, såfremt de er forskellige 
med hensyn til mindst ét af de primære eller sekundære kendetegn. 
1.1. De primære kendetegn er følgende: 
1.1.1. vare-eller fabriksmærket; 
1.1.2. den tykkelseskategori for ruden, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger, idet der tillades en 
fabrikationstolerance på ± 0,2 n mm, hvor »n« er antallet af glaslag: 
— kategori: I: e ^ 5,5 mm, 
— kategori: II: 5,5 mm < e =S 6,5 mm, 
— kategori: III: 6,5 mm < e; 
1.1.3. den nominelle tykkelse af mellemlægget eller mellemlæggene; 
1.1.4. arten (plade eller luftmellemrum) og typen af mellemlægget eller mellemlæggene, f.eks. PVB eller 
andet mellemlæg af plastmateriale; 
1.1.5. enhver særlig behandling, som et af glaslagene kan have været underkastet. 
1.2. De sekundære kendetegn er følgende: 
1.2.1. materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas); 
1.2.2. farvningen af mellemlægget (farveløst eller tonet, helt eller delvis); 
1.2.3. glassets farvning (farveløst eller tonet). 
2. GENERELT 
2.1. For så vidt angår ruder af almindeligt lamineret glas bortset fra forruder udføres prøvningerne på 
plane prøveemner, som enten er skåret ud af rigtige ruder eller specielt fremstillet. I begge tilfælde 
skal prøveemnerne i enhver henseende være absolut repræsentative for den produktion af ruder, for 
hvilken der ansøges om typegodkendelse. 
2.2. Før hver prøvning opbevares prøveemnerne af lamineret glas mindst 4 timer ved en temperatur på 
23 ± 2° C. Prøvningerne udføres på prøveemnerne, så snart disse er taget ud af den beholder, hvori 
de har været opbevaret. 
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
3.2. Antal prøveemner 
Der afprøves seks flade prøveemner, som måler 1 100 x 500 mm ( + 25/ —0 mm). 
3.3. Afprøvningsmetode 
3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 3 i bilag III-C beskrevne. 
3.3.2. Faldhøjden er 1,50 m + 0/ - 5 mm. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/67 
3.4. Fortolkning af resultaterne 
3.4.1. Denne prøvning anses for at have givet tilfredsstillende resultater, såfremt følgende betingelser er 
opfyldt: 
3.4.1.1. prøveemnet bøjes og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner, hvis centrum tilnærmel­
sesvis er anslagspunktet; 
3.4.1.2. mellemlægget kan være beskadigt, men dukkens hoved må ikke gå ignnem; 
3.4.1.3. ingen større glassplinter må frigøres fra mellemlægget. 
3.4.2. En serie prøveemner, der afprøves med henblik på typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med 
hensyn til prøvningen med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.4.2. alle prøvninger har givet positive resultater; 
3.4.2.2. en prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveemner 
giver positive resultater. 
4. MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED. SLAGPRØVE MED EN KUGLE PÅ 227 g 
4.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
4.2. Antal prøveemner 
Der afprøves fire flade kvadratiske prøveemner på 300 x 300 mm ( + 10/ —0 mm). 
4.3. Afprøvningsmetode 
4.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 2.1 i bilag III-C beskrevne. 
4.3.2. Faldhøjden (fra kuglens nederste del til prøveemnets overflade) er anført i følgende tabel i forhold 
til den nominelle tykkelse. 
Nominel tykkelse 
e ^ 5,5 mm 
5,5 mm ^ e ^ 6,5 mm 
6,5 mm ^ e Faldhøjde 
5 m + 25/ — 0 mm 
6 m + 25/ — 0 mm 
7m + 25/-0mm 
4.4. Fortolkning af resultaterne 
4.4.1. Slagprøven med kuglen anses for at give et tilfredsstillende resultat, såfremt en af følgende betingelser 
er opfyldt: 
4.4.1.1. kuglen går ikke igennem prøveemnet 
4.4.1.2. den samlede vægt af de få stykker, der kan dannes på den modsatte side af anslagspunktet, overstiger 
ikke 15 g. 
4.4.2. En serie prøveemner, der afprøves med henblik på typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med 
hensyn til den mekaniske modstandsdygtighed, såfremt en af følgende betingelser er opfyldt: 
4.4.2.1. alle prøvningerne har givet et positivt resultat 
4.4.2.2. højst to prøvninger har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie 
prøveemner giver positive resultater. 
5. MODSTANDSDYGTIGHED OVER FOR PÅVIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE 
5.1. Slidprøve 
5.1.1. Vanskelighedsindeks og afprøvningsmetode 
Forskrifterne i punkt 4 i bilag III-C anvendes, idet prøvningen foregår i løbet af 1 000 kredsløb. 
Nr. C 218/68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
5.1.2. Fortolkning af resultaterne 
Sikkerhedsglasset anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod slid, såfremt 
lysspredningen som følge af slid af prøveemnet ikke overstiger 2 %. 
5.2. Prøvning ved høj temperatur 
Forskrifterne i punkt 5 i bilag III-C anvendes. 
5.3. Prøvning af modstandsdygtigheden over for lyspåvirkninger 
5.3.1. Generel forskrift 
Denne prøvning udføres kun, såfremt laboratoriet finder det nødvendigt i betragtning af de foreliggen­
de oplysninger vedrørende mellemlægget. 
5.3.2. Forskrifterne i punkt 6 i bilan III-C anvendes. 
5.4. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt 
5.4.1. Forskrifterne i punkt 7 i bilag III-C anvendes. 
6. OPTISKE EGENSKABER 
6.1. Lysgennemgang 
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter verdrørende de optiske egenskaber gælder for ruder 
eller dele af ruder, som skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger. 
6.2. For forruderne gælder forskrifterne i punkt 9.1, 9.2 og 9.3 i bilag III-C. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/69 
BILAG M-F 
SIKKERHEDSRUDE MED EN OVERFLADE AF PLASTMATERIALE PÅ INDERSIDEN 
1. Materialerne til sikkerhedsruden som defineret i bilag IH-D, HI-E, IH-G og IH-H skal, såfremt de på 
indersiden er beklædt med et lag af plastmateriale, være i overensstemmelse med nedenstående forskrifter, 
som føjes til forskrifterne fra de pågældende år: 
2. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD SLID 
2.1. Vanskelighedsindeks og afprøvningsmetode 
Beklædningen af plastmateriale skal afprøves i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 4 i bilag 
III-C i en periode på 100 kredsløb. 
2.2. Fortolkning af resultaterne 
Beklædningen af plastmateriale anses for tilfredsstillende med hensyn til modstandsdygtigheden mod 
slid, såfremt lysspredningen som følge af slid af prøveemnet ikke overstiger 4 %. 
3. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD FUGT 
3.1. For så vidt angår hærdede sikkerhedsruder med en overflade af plastmateriale foretages en prøvning af 
modstandsdygtigheden mod fugt. 
3.2. Forskrifterne i punkt 7 i bilag III-C anvendes. 
3.3. Vanskelighedsindeks og afprøvningsmetode 
Bestemmelserne i punkt 7 i bilag III-C anvendes. 
3.4. Fortolkning af resultaterne 
Prøvningen anses for tilfredsstillende, såfremt der ikke observeres nogen særlig irreversibel ændring på 
prøveemnet efter et ophold på 48 timer i den omgivende luft. 
4. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD 
Forskrifterne i punkt 8 i bilag III-C anvendes. 
5. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD TEMPERATURÆNDRINGER 
Forskrifterne i punkt 10 i bilag III-C anvendes. 
6. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD KEMISKE STOFFER 
Forskrifterne i punkt 11 i bilag III-C anvendes. 
7. OPTISKE EGENSKABER 
7.1. Lysgennemgang 
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende de optiske egenskaber gælder for ruder eller 
dele af ruder, som skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger. 
7.2. For forruder gælder forskrifterne i punkt 9.1, 9.2 og 9.3 i bilag III-C. 
Nr. C 218/70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
BILAG I1I-G 
RUDER AF PLEXIGLAS 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Ruder af plexiglas bortset fra forruder anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige 
med hensyn til mindst ét af de primære eller sekundære kendetegn: 
1.1. De primære kendetegn er følgende: 
1.1.1. Vare- eller fabriksmærket. 
1.1.2. Den tykkelseskategori, hvori den nominelle tykkelse »e« ligger, idet der tillades en fabrikationstoleran-
ce på ± 0,2 mm: 
— kategori I: e ^ 3,5 mm, 
— kategori II: 3,5 mm < e ^ 4,5 mm, 
— kategori III: 4,5 mm < e 
1.1.3. Den nominelle tykkelse af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg 
1.1.4. Rudens nominelle tykkelse 
1.1.5. Typen af det/de plastlag, der fungerer som mellemlæg (f.eks. PVB eller andet plastmateriale) og af 
det plastlag, der sidder på indersiden. 
1.1.6. Enhver særlig behandling, som glaslaget kan have været underkastet. 
1.2. De sekundære kendetegn er følgende: 
1.2.1. Materialets art (spejlglas, floatglas, vinduesglas); 
1.2.2. Farvning, helt eller delvis, af alle plastlag (farveløst eller tonet); 
1.2.3. Glassets farvning (farveløst eller tonet). 
2. GENERELI 
2.1. For så vidt angår ruder af plexiglas udføres prøvningerne på plane prøveemner, som enten er skåret 
ud af normale ruder eller specielt fremstillet. I begge tilfælde skal prøveemnerne i enhver henseende 
være absolut repræsentative for den produktion af ruder, for hvilken der ansøges om typegodkendelse. 
2.2. Før hver prøvning opbevares prøveemnerne af plexiglas mindst 4 timer ved en temperatur på 
23 ± 2° C. Prøvningerne udføres, så snart prøveemnerne er taget ud af den beholder, hvori de har 
været opbevaret. 
2.3. Den rude, der er indsendt til typegodkendelse, anses for at opfylde bestemmelserne i nærværende 
bilag, såfremt den har samme sammensætning som en forrude, der allerede er typegodkendt i 
overensstemmelse med bestemmelserne i bilag III—I. 
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn: 
De sekundære kendetegn tages ikke i betragtning. 
3.2. Antal prøveemner 
Der afprøves seks plane prøveemner, som måler 1 100 * 500 mm ( + 5/ —2 mm) 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/71 
3.3. Af prøvningsmetode 
3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 3 i bilag III-C beskrevne. 
3.3.2. Faldhøjden er 1,5 +0/ —5 mm. 
3.4. Fortolkning af resultaterne 
3.4.1. Denne prøvning anses for at have givet et positivt resultat, såfremt følgende betingelser er opfyldt: 
3.4.1.1. Glaslaget knuses, idet der opstår adskillige revner. 
3.4.1.2. Beskadigelser af mellemlægget er tilladt, men dukkens hoved må ikke kunne gå igennem. 
3.4.1.3. Der må ikke frigøres større glassplinter fra mellemlægget. 
3.4.2. En serie prøveemner, der er indsendt til typegodkendelse, anses for tilfredsstillende med hensyn til 
prøvningen med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.4.2.1. Alle prøvninger har givet et positivt resultat. 
3.4.2.2. En prøvning har givet et negtivt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveemner 
giver positive resultater 
4. MEKANISK MODSTANDSDYGTIGHED — SLAGPRØVE MED EN KUGLE PÅ 227 g 
4.1. Forskrifterne i punkt 4 i bilag III-E anvendes med undtagelse af tabellen i punkt 4.3.2, som erstattes 
af følgende: 
Nominel tykkelse 
e ^ 3,5 mm 
3,5 mm < e ^ 4,5 mm 
e > 4,5 mm Faldhøje 
5 m + 25/ — 0 mm 
6 m + 25/ — 0 mm 
7m +25/-0mm 
4.2. Bestemmelserne i punkt 4.4.1.2 i bilag III-E gælder imidlertid ikke. 
5. MODSTANDSDYGTIGHED MOD PÅVIRKNINGER FRA OMGIVELSERNE 
5.1. Slidprøve 
5.1.1. Slidprøve på ydersiden 
Forskrifterne i punkt 5.1 i bilag III-E anvendes. 
5.1.2. Slidprøve på indersiden 
Forskrifterne i punkt 2.1 i bilag III-F anvendes. 
5.2. Prøvning ved høj temperatur 
Forskrifterne i punkt 5 i bilag III-C anvendes. 
5.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod lyspåvirkninger 
Forskrifterne i punkt 6 i bilag III-C anvendes. 
6. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD FUGT 
Forskrifterne i punkt 7 i bilag III-C anvendes. 
7. PRØVNING AF MODSTANDSDYGTIGHEDEN MOD ILD 
Forskrifterne i punkt 8 i bilag III-C anvendes. 
Nr. C 218/72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
8. OPTISKE EGENSKABER 
8.1. Lysgennemgang 
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter verdrørende de optiske egenskaber gælder for ruder 
eller dele af ruder, som skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i alle retninger. 
8.2. For forruder gælder forskrifterne i punkt 9.1, 9.2 og 9.3 i bilag III-C. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/73 
BILAG Ul-H 
DOBBELTRUDER 
1. DEFINITION AF TYPEN 
Dobbeltruder anses for at tilhøre forskellige typer, såfremt de er forskellige med hensyn til mindst ét 
af følgende primære eller sekundære kendetegn: 
1.1. De primære kendetegn er: 
1.1.1. Fabriks-eller varemærke. 
1.1.2. Sammensætningen af dobbeltruden (symmetrisk, asymmetrisk). 
1.1.3. Typen af hver af ruderne, som defineret i punkt 1 i bilag III-D, III-E eller III-G. 
1.1.4. Den nominelle bredde af rummet mellem de to ruder. 
1.1.5. Fastgørelsestypen (organisk, glas-glas eller glas-metal). 
1.2. De sekundære kendetegn er: 
1.2.1. De sekundære kendetegn for hver af ruderne som defineret i punkt 1.2 i bilag III-D, III-E og III-G. 
2. GENERELT 
2.1. Hver af ruderne i dobbeltruden skal dels være typegodkendt og dels underkastet kravene i det bilag, 
som gælder for den (Bilag III-D, III-E eller III-G). 
2.2. De prøvninger, der udføres på dobbeltruder med en nominel bredde for mellemrummet »e« anses 
for at gælde for alle dobbeltruder med de samme kendetegn og en nominel bredde af mellemrummet 
e ± 3 mm. Ved typegodkendelsen skal ansøgeren imidlertid fremlægge den prøve, der har det 
mindste mellemrum, og den, der har det største mellemrum. 
2.3. I forbindelse med dobbeltruder med mindst én rude af lamineret glas eller af plexiglas opbevares 
prøverne inden forsøget i mindst 4 timer ved en temperatur på 23 ± 2° C. Prøvningerne udføres, så 
snart prøveemnerne er taget ud af beholderen, hvori de har været opbevaret. 
3. PRØVNING MED ATTRAPHOVED 
3.1. Vanskelighedsindeks for de sekundære kendetegn 
Ingen af de sekundære kendetegn tages i betragtning. 
3.2. Antal prøveemner 
Seks prøveemner på (1 100 x 500 mm) +5/ —2 mm afprøves for hver af rudernes tykkelseskategori 
og hver mellemrumsbredde som defineret i punkt 1.1.4 ovenfor. 
3.3. Afprøvningsmetode 
3.3.1. Den anvendte metode er den i punkt 3 i bilag III-C beskrevne. 
3.3.2. Faldhøjden er 1,50 m + 0/ - 5 mm. 
3.3.3. Såfremt der er tale om en asymmetrisk dobbeltrude, udføres der tre prøvninger på den ene flade og 
tre prøvninger på den anden flade. 
3.4. Fortolkning af resultaterne 
3.4.1. Dobbeltrude bestående af to ruder af glas med ensartet hærdning: 
Prøvningen med attraphoved anses for at have givet et positivt resultat, såfremt de to elementer 
knuses. 
Nr. C 218/74 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
3.4.2. Dobbeltrude bestående af to ruder af lamineret glas bortset fra forrude: 
Prøvningen med attraphoved anses for at have givet et positivt resultat, såfremt følgende betingelser 
er opfyldt: 
3.4.2.1. Prøveemnets to elementer bøjes og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner centreret 
omtrentligt om anslagspunktet. 
3.4.2.2. Revner i mellemlægget (eller mellemlæggene) er tilladt, men dukkens hoved må ikke kunne gå 
igennem. 
3.4.2.3. Der må ikke løsrives nogen store glassplinter fra mellemlægget. 
3.4.3. Dobbeltrude bestående af en rude af glas med ensartet hærdning og en rude af lamineret glas bortset 
fra forrude: 
3.4.3.1. Ruden af hærdet glas knuses. 
3.4.3.2. Ruden af lamineret glas bøjes og knuses, idet der opstår adskillige cirkelformede revner centreret 
omtrentligt om anslagspunktet. 
3.4.3.3. Mellemlægget (eller mellemlæggene) kan revne, men dukkens hoved må ikke gå igennem. 
3.4.3.4. Der må ikke løsrives nogen større glassplinter fra mellemlægget. 
3.4.4. En serie prøveemner indsendt til typegodkendelse anses for at være tilfredsstillende med hensyn til 
prøvningen med attraphoved, såfremt en af følgende to betingelser er opfyldt: 
3.4.4.1. Alle prøvninger har givet et positivt resultat. 
3.4.4.2. En prøvning har givet et negativt resultat, men en ny serie prøvninger udført på en ny serie prøveemner 
giver positive resultater. 
4. OPTISKE EGENSKABER 
De i punkt 9.1 i bilag III-C anførte forskrifter vedrørende de optiske egenskaber gælder for 
dobbeltruder eller dele af dobbeltruder, som skal opfylde forskrifterne vedrørende førerens synsfelt i 
alle retninger. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/75 
BILAG UI-I 
GRUPPEINDDELING AF FORRUDER TIL BRUG VED PRØVNINGERNE MED HENBLIK PÅ TYPE­
GODKENDELSE AF DISSE 
1. Følgende elementer tages i betragtning: 
1.1. Forrudens udfoldede flade, 
1.2. Segmenthøjden, 
1.3. Krumningen. 
2. En gruppe består af en tykkelseskategori. 
3. Klassificeringen foregår i stigende rækkefølge efter de udfoldede fladers størrelse. 
Udvælgelsen angår de fem største og de fem mindste, idet der tildeles følgende point: 
1 til den største, 1 til den mindste. 
2 til den umiddelbart under 1, 2 til den umiddelbart over 1. 
3 til den umiddelbart under 2, 3 til den umiddelbart over 2. 
4 til den umiddelbart under 3, 4 til den umiddelbart over 3. 
5 til den umiddelbart under 4, 5 til den umiddelbart over 4. 
4. Pointtildelingen vedrørende segmenthøjderne er følgende i hver af de to serier, der er defineret i 
punkt 3: 
1 til den største segmenthøjde, 
2 til den umiddelbart lavere, 
3 til den umiddelbart under foregående værdi, osv. 
5. Pointtildelingen vedrørende værdierne for krumningsradius er følgende i hver af de to serier, der 
er defineret i punkt 3: 
1 til den mindste krumningsradius, 
2 til den umiddelbart højere radius, 
3 til den umiddelbart over den foregående radius osv. 
6. Pointene sammentælles for hver forrude i de to serier, der er defineret i punkt 3. 
6.1. De i bilag HI-I definerede fuldstændige prøvninger foretages på den forrude i de fem største og den 
forrude i de fem mindste, som har det mindste samlede tal. 
6.2. De øvrige forruder i samme serie afprøves med henblik på kontrol af de optiske egenskaber, som 
er defineret i punkt 9 i bilag III-C. 
7. Visse forruder, hvis parametre med hensyn til form og/eller krumningsradius viser betydelige 
forskelle i forhold til de ekstreme tilfælde i den udvalgte gruppe, kan ligeledes afprøves, såfremt 
prøveinstansen mener, at disse parametre risikerer at få alvorlige negative virkninger. 
8. Grænserne for gruppen fastsættes i forhold til forrudernes udfoldede overflader. Såfremt en forrude, 
der skal gennemgå typegodkendelsesproceduren for en givet type har en foldet overflade, der ikke 
svarer til de fastsatte grænser og/eller en betydeligt større segmenthøjde eller en betydelig mindre 
krumningsradius, skal den anses for at tilhøre en ny type og underkastes supplerende prøvninger, 
såfremt den tekniske instans finder det teknisk nødvendigt i betragtning af de foreliggende informa­
tioner vedrørende produktet og det anvendte materiale. 
Nr. C 218/76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
9. Såfremt en anden forrudemodel på et senere tidspunkt skulle blive produceret af indehaveren af en 
typegodkendelse i en allerede typegodkendt tykkelseskategori: 
9.1. skal det kontrolleres, om den kan omfattes af de fem største eller de fem mindste, der er udtaget 
til typegodkendelse i den pågældende gruppe; 
9.2. pointtildelingen skal foretages på ny i henhold til den i punkt 3, 4 og 5 definerede fremgangsmåde; 
9.3. såfremt summen af de tildelte points til forruden, der er indgrupperet blandt de fem største eller 
de fem mindste: 
9.3.1. er den laveste, skal der foretages følgende prøvninger: 
9.3.1.1. for de hærdede forruders vedkommende: 
9.3.1.1.1. brud, 
9.3.1.1.2. prøvning med attraphoved, 
9.3.1.1.3. optisk forvrængning 
9.3.1.1.4. separation af sekundærbilledet 
9.3.1.1.5. lysgennemgang. 
9.3.1.2. For så vidt angår laminerede forruder eller forruder af plexiglas: 
9.3.1.2.1. prøvning med attraphoved, 
9.3.1.2.2. optisk forvrængning, 
9.3.1.2.3. reparation af sekundærbilledet, 
9.3.1.2.4. lysgennemgang. 
9.3.1.3. For de behandlede laminerede forruders vedkommende, de i punkt 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 og 9.3.1.2 
foreskrevne prøvninger. 
9.3.1.4. For de plastbeklædte forruders vedkommende, alt efter omstændighederne de i punkt 9.3.1.1 eller 
9.3.1.2 foreskrevne prøvninger. 
9.3.2. 1 modsat fald skal der kun foretages de planlagte prøvninger for at kontrollere de optiske egenskaber 
som defineret i punkt 9 i bilag I1I-C. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/77 
BILAG II1-J 
MÅLING AF SEGMENTHØJDERNE OG ANSLAGSPUNKTERNES PLACERING 
Figur 1 
Bestemmelse af segmenthøjden »n« og anslagspunkternes placering i de forskellige figurer A), B) og C) 
— For ruder med enkel krumning skal segmenthøjden være: hl. 
— For ruder med dobbelt krumning skal segmenthøjden være: maksimalt hl + h2. 
Nr. C 218/78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
a) Plade af plangas 
b) Plade af plangas 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/79 
30 m m 
c) Plade af buet glas 
Figur 3 a), 3 b) og 3 c) 
Foreskrevne anslagspunkter for sideruderne og bagruden 
De i figur 3 a), 3 b) og 3 c) viste punkter 2 er eksempler på placeringen af det i punkt 2.5 i bilag III-D 
foreskrevne punkt 2. 
Nr. C 218/80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
BILAG UI-K 
KONTROL AF PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
1. DEFINITIONER 
I nærværende bilag forstås ved: 
1.1. »produkttype« alle ruder med de samme primære kendetegn; 
1.2. »tykkelsesklasse« alle de ruder, hvis forskellige dele har samme tykkelse inden for de tilladte 
tolerancer; 
1.3. »produktionsenhed« alle de produktionsmidler for en eller flere rudetyper, som har samme geografiske 
beliggenhed; den kan omfatte flere fabrikationskæder; 
1.4. »skft« en produktionsperiode på den samme fabrikationskæde i løbet af arbejdsdagen; 
1.5. »produktionskampagne« en fortsat periode med fabrikation af samme type produkt på samme 
fabrikationskæde; 
1.6. »Ps« antallet af ruder af samme produkttype fremstillet af samme skift; 
1.7. »Pr« antallet af ruder af samme produkttype fremstillet under en produktionskampagne. 
2. PRØVNINGER 
Der foretages følgende prøvninger af ruderne: 
2.1. Forruder og ruder af glas med ensartet hærdning 
2.1.1. Brudprøvning i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2 i bilag III-D. 
2.1.2. Måling af lysgennemgang i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 9.1 i bilag III-C. 
2.1.3. For ruder, der anvendes som forruder: 
2.1.3.1. Afprøvning af optisk forvrængning i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 9.2 i bilag III-C. 
2.1.3.2. Prøvning af adskillelse af sekundærbilledet i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 9.3 i bilag 
III-C. 
2.2. Ruder af almindeligt lamineret glas og af plexiglas bortset fra forruder 
2.2.1. Slagprøve med kugle på 227 g i overensstemmelse med forskrifterne i punkt'4 i bilag III-F. 
2.2.2. Prøvning ved høj temperatur i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 5 i bilag III-C. 
2.2.3. Måling af lysgennemgang i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 9.1 i bilag III-C. 
2.2.4. Udelukkende for ruder af plexiglas. 
2.2.4.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2.1 i bilag 
III-F. 
2.2.4.2. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 3 i bilag 
III-F. 
2.2.4.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod kemiske stoffer i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 
II i bilag III-C. 
2.2.5. Ovenstående betingelser anses for opfyldt, såfremt de tilsvarende prøvninger er udført på en forrude 
af samme sammensætning. 
2.3. Ruder beklædt med plastmateriale 
Udover prøvningerne i de forskellige afsnit i nærværende bilag foretages der føldende prøvninger: 
2.3.1. Prøvning af modstandsdygtigheden mod slid i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 2.1 i bilag 
III-F. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/81 
2.3.2. Prøvning af modstandsdygtigheden mod fugt i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 3 i bilag 
III-F. 
2.3.3. Prøvning af modstandsdygtigheden mod kemiske stoffer i overensstemmelse med forskrifterne i punkt 
llibilaglll-C. 
2.4. Dobbeltruder 
Der foretages de prøvninger, der er fastsat i nærværende bilag for hver af de ruder, der indgår i 
dobbeltruden, med samme hyppighed og samme krav. 
3. HYPPIGHEDEN AF PRØVNINGERNE OG DISSES RESULTATER 
3.1. Brud 
3.1.1. Prøvninger 
3.1.1.1. Der foretages en indledende serie prøvninger med et brud på hvert af de i nærværende direktiv 
foreskrevne anslagspunkter med fotografisk optagelse ved begyndelsen af produktionen af hver ny 
rudetype med henblik på at bestemme det værste brudpunkt. 
For så vidt angår forruder af hærdet glas skal denne indledende serie prøvninger imidlertid kun 
foretages, såfremt årsproduktionen af ruder af denne type er på mere end 200 enheder. 
3.1.1.2. Under produktionskampagnen foretages kontrolprøvningen på det i punkt 3.1.1.1 fastsatte brudpunkt. 
3.1.1.3. Ved begyndelsen af hver produktionskampagne eller efter en farvændring skal der foretåges en 
kontrolprøvning. 
3.1.1.4. I løbet af produktionskampagnen skal kontrolprøvningerne foretages med følgende mindste hyp­
pighed : 
Forrude af 
hærdet glas 
— Ps < 200: en pr. produk­
tionskampagne 
— Ps > 200: en hver anden pro­
duktionstime Ruder af hærdet glas bortset 
fra forruder 
— Pr < 500: en pr. skift 
— Pr > 500: to pr. skift Forruder af behandlet 
lamineret glas 
0,1 % pr. type 
3.1.1.5. Ved afslutningen af produktionskampagnen skal der foretages en kontrolprøvning på en af de sidst 
fremstillede ruder. 
3.1.1.6. Såfremt Pr < 20, skal der kun foretages en enkelt brudprøvning pr. produktionskampagne. 
3.1.2. Resultater 
Alle resultater skal noteres, herunder de resultater for hvilke der ikke er taget noget fotografisk 
aftryk. 
Desuden tages der en fotografisk kontaktkopi pr. skift, undtagen hvis Pr < 500, i hvilket tilfælde 
der tages en enkelt fotografisk kontaktkopi pr. produktionskampagne. 
3.2. Prøvning med attraphoved 
3.2.1. Prøvninger 
Kontrollen foretages på en prøve svarende til mindst 0,5 % af en fabrikationskædes daglige produktion 
af laminerede forruder, med et maksimum af 15 forruder pr. dag. 
Valget af prøveemner skal være repræsentativt for produktionen af de forskellige typer forruder. 
Under alle omstændigheder foretages der prøvninger med attraphoved på mindst to prøver pr. 
tykkelsesklasse pr. år. 
3.2.2. Resultater 
Alle resultaterne skal noteres. 
Nr. C 218/82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
3.3. Slag med en kugle på 227 g 
3.3.1. Prøvninger 
Prøverne skæres ud af prøveemnerne. Af praktiske grunde kan prøvningerne imidlertid foretages på 
færdige produkter eller på en del af disse produkter. 
Kontrollen foretages på en prøve svarende til mindst 0,5 % af produktionen for et skift, med højst 
10 prøver pr. dag. 
3.3.2. Resultater 
Alle resultaterne skal noteres. 
3.4. Høj temperatur 
3.4.1. Prøvninger 
Prøverne skæres ud af prøveemnerne. Af praktiske grunde kan prøvningerne imidlertid foretages på 
færdige produkter eller på en del af disse produkter. Sidstnævnte udvælges således, at alle mellemlæg­
gene afprøves i forhold til deres anvendelse. 
Kontrollen foretages på mindst tre prøver af den daglige produktion pr. farve af mellemlægget. 
3.4.2. Resultater 
Alle resultaterne skal noteres. 
3.5. Lysgennemgang 
3.5.1. Prøvninger 
Der foretages prøvninger af repræsentative prøver af færdige tonede produkter. 
Kontrollen foretages mindst ved begyndelsen af hver produktionskampagne, såfremt en ændring af 
rudens kendetegn har indflydelse på resultaterne af prøvningen. 
Denne prøvning foretages ikke på ruder, hvis regelmæssige lysgennemgang målt ved typegodkendelsen 
er lig med eller større end 80% i tilfælde af forruder og 75% i tilfælde af andre ruder end forruder, 
og heller ikke på ruder af kategori V. 
I stedet for prøvningen kan glasleverandøren i forbindelse med ruder af hærdet glas fremlægge et 
bevis for, at ovenstående forskrifter er opfyldt. 
3.5.2. Resultater 
Værdien af lysgennemgangen skal noteres. For så vidt angår forruder med solskærm eller solfilterfilm 
kontrolleres det endvidere ved hjælp af de i punkt 3.2.1.2.2.4 nævnte tegninger, at disse bånd ligger 
uden for zone I. 
3.6. Optisk forvrængning og adskillelse af sekundærbilledet 
3.6.1. Prøvninger 
Alle forruder undersøges med henblik på at finde formatfejl. Ved hjælp af de foreskrevne metoder 
eller enhver anden metode, der giver lignende resultater, foretages der endvidere målinger i de 
forskellige synszoner med følgende mindste hyppighed: 
— enten, hvis Ps < 200, en prøve pr. skift, 
— eller, hvis Ps ^ 200, to prøver pr. skift, 
— eller 1 % af hele produktionen, idet de udtagne prøver er repræsentative for hele produktionen. 
3.6.2. Resultater 
Alle resultaterne skal noteres. 
3.7. Modstandsdygtighed mod slid 
3.7.1. Prøvninger 
Denne prøvning foretages kun på ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas. Kontrollen 
foretages mindst én gang pr. måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller det materiale, der 
fungerer som mellemlæg. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/83 
3.7.2. Resultater 
Målingen af lysspredningen skal noteres. 
3.8. Modstandsdygtighed mod fugt 
3.8.1. Prøvninger 
Denne prøvning foretages kun på ruder beklaedt med plastmateriale og ruder af plexiglas. Kontrollen 
foretages mindst én gang pr. måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller det materiale, der 
fungerer som mellemlæg. 
3.8.2. Resultater 
Alle resultaterne skal noteres. 
3.9. Modstandsdygtighed mod kemiske stoffer 
3.9.1. Prøvninger 
Denne prøvning foretages kun på ruder beklædt med plastmateriale og ruder af plexiglas. Kontrollen 
foretages mindst én gang pr. måned og pr. type plastbeklædningsmateriale eller det materiale, der 
fungerer som mellemlæg. 
3.9.2. Resultater 
Alle resultaterne skal noteres. 
Nr. C 218/84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
BILAG 1II-L 
MODEL 
Myndighedens navn 
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESSKEMA FOR EN TRAKTORTYPE MED HENSYN 
TIL FORRUDEN OG DE ØVRIGE RUDER 
(Artikel 4, stk. 2, og artikel 10 i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om EØF-standardtypegodkendelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer) 
EØF-standardtypegodkendelsesnummer: Udvidelsesnummer: 
1. Traktorens mærke (firmabetegnelse): 
2. Traktorens type og handelsbetegnelse: 
3. Fabrikantens navn og adresse: 
4. I givet fald den befuldmægtigedes navn og adresse: 
5. Beskrivelse af forrudetypen og de øvrige ruder (hærdet, lamineret, plast, plexiglas, plan, buet osv.) 
6. EØF-typegodkendelsesnummer for forruden og de øvrige ruder: 
7. Traktoren fremstillet til EØF-standardtypegodkendelse den: 
8. Kontrolmyndighed: 
9. Afprøvningsrapportens dato: 
10. Afprøvningsrapportens nummer: 
11. EØF-standardtypegodkendelse af forruden og de øvrige ruder meddeles/nægtes (*) 
12. Sted: 
13. Dato: 
14. Underskrift: 
15. Følgende dokumenter, der er forsynet med det ovenfor angivne EØF-standardtypegodkendelsesnummer, 
vedlægges denne meddelelse: 
Målsatte tegninger 
Eksploderet projektion eller fotografi af forruden og de øvrige ruder på traktorens førerhus 
Disse oplysninger gives til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater på disses udtrykkelige 
anmodning. 
16. Eventuelle bemærkninger: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/85 
BILAG IV 
MEKANISKE FORBINDELSER MELLEM TRAKTORER OG PÅHÆNGSKØRETØJER 
1. DEFINITIONER 
1.1. Ved »mekaniske forbindelser mellem traktorer og påhængskøretøjer« forstås de tekniske anordninger, 
der er monteret på traktoren og påhængskøretøjet med henblik på at opnå en mekanisk forbindelse 
mellem traktor og påhængskøretøj, så de fremstår som en enhed. 
Blandt de mange former for mekaniske forbindelser kan skelnes: 
(a) på traktoren: 
— krog, 
— gaffel, 
— bolt; 
(b) på påhængskøret: 
— øje. 
1.2. Ved »tilkoblingsanordningens højde over jorden« forstås afstanden mellem det vandrette plan, hvori 
tilkoblingsanordningens referencepunkt ligger, og det vandrette plan, hvorpå traktorens hjul hviler. 
1.3. Ved »længden af tilkoblingsanordningens udragende del« forstås afstanden mellem tilkoblings­
anordningens referencepunkt og det lodrette plan gennem traktorens bagaksel. 
2. ANVENDELSESOMRÅDE 
De mekaniske forbindelser mellem traktorer og påhængskøretøjer, der som oftest og næsten udeluk­
kende er omfattet af internationale transaktioner, er kroge, tappe og øjer, og følgelig vedrører 
forskrifterne i dette direktiv kun sådanne forbindelser. 
3. FORSKRIFTER 
3.1. Kroge, gafler og øjer er underkastet de i punkt 3.2 og 3.3 anførte forskrifter vedrørende dimensioner 
og styrke. 
3.2. Forskrifter vedrørende dimensioner 
3.2.1. Dimensionerne skal være i overensstemmelse med følgende ISO-standarder: 
3.2.1.1. ISO 6489/1 — Landbrugskøretøjer — Mekaniske forbindelser til påhængskøretøjer — Del 1: Type 
med krog — dimensioner (Første udgave — oktober 1980). 
3.2.1.2. ISO 6489/2 — Landbrugskøretøjer — Mekaniske forbindelser til påhængskøretøjer — Del 2: Type 
med gaffel — dimensioner (Første udgave — oktober 1980). 
3.2.1.3. ISO 5692 — Landbrugskøretøjer — Mekaniske forbindelser mellem køretøjer — trækøje — specifika­
tioner (Første udgave — februar 1979). 
3.2.2. Endvidere skal tilkoblingsanordningens maksimale højde over jorden (h) i forhold til afstanden 
mellem akslerne (I) svare til et af følgende forhold: 
— h *S 0,35 I, hvis Ma =£ 0,35 Mt, 
— h *S 0,5 I, hvis Ma > 0,35 Mt. 
3.2.3. Længden af tilkoblingsanordningens udragende del anføres af fabrikanten. 
3.3. Forskrifter vedrørende styrken 
Til afprøvning af styrken underkastes de mekaniske forbindelser en dynamisk prøve efter den i 
tillægget anførte fremgangsmåde. 
Under denne prøve må der hverken opstå blivende deformationer eller brud. 
Nr. C 218/86 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
Tillæg 1 
METODE TIL DYNAMISK AFPRØVNING 
1. Afprøvningsmetode 
Denne metode til afprøvning af materialetræthed skal anvendes på den samlede koblingsanordning, dvs. 
udstyret med alle de dele, der er nødvendige til fastgørelsen, bortset fra påhængskøretøjet. Alle disse dele 
monteres på et prøveanlæg efter de anbefalinger fabrikanten har givet med hensyn til deres fastgørelse på 
påhængskøretøjet. 
2. Prøveparameter 
Tilkoblingsanordningens dele afprøves efter de nominelle værdier af den tilladte vandrette og lodrette 
kraft. Disse kræfter specificeres af fabrikanten. 
3. Fremgangsmåde ved afprøvning 
Kraften skal overføres på anordningen ved hjælp af et standardøje, der svarer til ISO-standard 5692, som 
er omhandlet i bilag IV, punkt 3.2.3. Afprøvningskraften fås ved at multiplicere de i punkt 2 omhandlede 
vandrette og lodrette kræfter med 1,3. 
De dele, der skal afprøves, udsættes for nedadrettede sinusformede impulscykler bagtil på det normale 
berøringspunkt mellem anordningen og øjet med variable værdier, der strækker sig fra berøringskraften 
til den endelige afprøvningskraft. 
Berøringskraften er den lavest mulige, der skal til for at undgå slør. 
Såfremt der er indbygget støddæmpere i disse dele, holdes disse på plads under afprøvningen. 
* I så fald skal det noteres i prøverapporten, hvorledes de reagerede under og efter afprøvningen. 
Sinusimpulsernes frekvens må ikke overskride 35 Hz ved et cyklus-antal på 2.106. 
Efter afprøvningen registreres alle brud, blivende deformationer og revner, som er synlige med det blotte 
øje. 
4. Tolerenacer 
Der gælder følgende tolerancer for de målinger, der er foretaget under afprøvningen: 
— afbøjning: ± 1 mm, 
— kraft: ± 1%. 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/87 
Tillæg 1 
MODEL 
Myndighedens navn 
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESSKEMA FOR EN TRAKTORTYPE MED HENSYN 
TIL DEN MEKANISKE FORBINDELSE TIL ET PÅHÆNGSKØRETØJ 
(Artikel 4, stk. 2, og artikel 10 i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om godkendelse af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer) 
EØF-standardtypegodkendelse nr.: 
1. Traktorens mærke (firmabetegnelse): 
2. Traktorens type og handelsbetegnelse: 
3. Fabrikantens navn og adresse: 
4. Den befuldmægtigedes navn og adresse (eventuelt): 
5. Nærmere beskrivelse af den mekaniske forbindelses art (krog, gaffel, trepunktsophæng, hulbom, bolt 
osv.): 
6. Traktor fremstillet til EØF-standardtypegodkendelse den: 
7. Kontrolmyndighed: 
8. Afprøvningsrapportens dato: 
9. Afprøvningsrapportens nummer: 
10. EØF-standardtypegodkendelse af den mekaniske koblingsforbindelse til et påhængskøretøj meddeles/ 
nægtes i}): 
11. Sted: 
12. Dato: 
13. Underskrift: 
14. Følgende dokumenter, der er forsynet med det ovenfor angivne EØF-standardtypegodkendelsesnummer, 
vedlægges denne meddelelse: 
Målsatte tegninger 
Eksploderet projektion eller fotografi af den mekaniske forbindelse 
Disse oplysninger gives til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater på disses udtrykkelige 
anmodning. 
15. Eventuelle bemærkninger 
(') Overstreg det ikke gældende. 
Nr. C 218/88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
BILAG V 
ANBRINGELSESSTED OG -MÅDE FOR FORESKREVNE SKILTE OG PÅSKRIFTER PÅ TRAKTOR­
CHASSISET 
1. ALMINDELIGE FORSKRIFTER 
1.1. Enhver landbrugs- og skovbrugstraktor skal være forsynet med et skilt og påskrifter som beskrevet i 
de følgende punkter. Dette skilt og disse påskrifter anbringes af fabrikanten eller dennes repræsentant. 
2. FABRIKATIONSSKILT 
2.1. Et fabrikationsskilt af udseende som vist i tillæg til dette bilag skal være solidt fastgjort på et 
iøjnefaldende og let tilgængeligt sted, som indgår i en køretøjsdel, der normalt ikke udskiftes i 
køretøjets levetid; fabrikationsskilt« skal være let læseligt og omfatte følgende angivelser anbragt 
på en måde, så de ikke kan udslettes og i følgende orden: 
2.1.1. Fabrikantens navn. 
2.1.2. Mærke (hvis dette er forskelligt fra navnet). 
2.1.3. Adresse. 
2.1.4. Traktortype (og i givet fald model). 
2.1.5. EØF-standardtypegodkendelsesnummer. 
Dette nummer er sammensat af bogstavet lille »e« efterfulgt af et tal eller de bogstaver, der 
kendetegner det land, der har udstedt EØF-standardtypegodkendelsen: 
1 for Forbundsrepublikken Tyskland 
2 for Frankrig 
3 for Italien 
4 for Nederlandene 
6 for Belgien 
9 for Spanien 
11 for Det forenede Kongerige 
12 for Luxembourg 
18 for Danmark 
21 for Portugal 
EL for Grækenland 
IRL for Irland 
og det godkendelsesnummer, der svarer til nummeret på standardtypegodkendelsesskemaet for 
køretøjstypen. Der anbringes en asterisk mellem bostavet »e« og nummeret eller de bogstaver, der 
kendetegner det land, der har udstedt EØF-standardtypegodkendelsen, og ligeledes mellem dette 
nummer eller disse bogstaver og godkendelsesnummeret. 
2.1.6. Traktorens identifikationsnummer. 
2.1.7. Egenmasse i køreklar stand. 
2.1.8. Den samlede tilladte totalmasse for traktoren, specificeret efter dæktype. 
2.1.9. Den samlede tilladte totalmasse for enheden, såfremt traktoren anvendes sammen med et landbrugspå-
hængskøretøj, idet der skelnes mellem: 
2.1.9.1. påhængskøretøj uden bremseanordning; 
2.1.9.2. påhængskøretøj med mekanisk bremseanordning; 
2.1.9.3. påhængskøretøj med bremseforstærker. 
2.2. Fabrikanten kan anbringe supplerende angivelser under eller ved siden af de foreskrevne påskrifter, 
uden for et klart afgrænset rektangel, der ikke indeholder andet end de i punkterne 2.1.1 til 2.1.9 
foreskrevne angivelser (se nedenstående eksempel på fabrikationsskilt). 
17. 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/89 
3. TRAKTORENS IDENTIFIKATIONSNUMMER 
Køretøjets identifikationsnummer er en struktureret kombination af skrifttegn, som fabrikanten 
tildeler hvert køretøj. Det har til formål i en periode på 30 år — uden anvendelse af yderligere 
angivelser — at gøre det muligt med fabrikantens bistand entydigt at identificere ethvert køretøj. 
Køretøjets identifikationsnummer skal tilfredsstille følgende forskrifter: 
3.1. Det skal anføres på fabrikationsskiltet såvel som på chassiset (stellet), eller på en tilsvarende del af 
køretøjet. 
3.1.1. Det skal så vidt muligt stå på en enkelt linje. 
4. SKRIFTTEGN 
4.1. For alle de i punkterne 2 og 3 fastsatte påskrifter skal latinske bogstaver og arabertal anvendes. Dog 
skal de latinske bogstaver, der benyttes til de i punkterne 2.1.1, og 3 fastsatte angivelser, være 
versaler. 
4.2. Ved angivelse af køretøjets identifikationsnummer gælder følgende: 
4.2.1. Benyttelse af bogstaverne I, O og Q samt af tankestreger, asterisker eller andre særlige tegn, er ikke 
tilladt. 
4.2.2. Bogstaver og tal skal mindst være af følgende højde: 
4.2.2.1. 7 mm for skrifttegn, som anbringes direkte på chassiset (stellet), det selvbærende karrosseri eller en 
tilsvarende del af køretøjet. 
4.2.2.2. 4 mm for skrifttegn, som anbringes på fabrikationsskiltet. 
Nr. C 218/90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 
Eksempel på fabrikationsskilt 
Nedenstående eksempel siger intet om, hvilke oplysninger, der reelt skal være anført på fabrikationsskiltet, 
men er udelukkende tænkt som et vejledende eksempel: 
BRAUN TRAKTOR WERKE 
MAJOR 
Lyoner Strasse 
AACHEN — Deutschland 
e * 1 * 1792 
Type: 190 E 
Nummer: AE 7954 W 
Egenvægt: 2 350 kg 
Dæk 
Traktorens samlede 
tilladte totalmasse X 
4 250 X 
.3 840 X 
3 650 
Vægt af traktor plus påhængskøretøj: 
— påhængskøretøj uden bremse: 3 350 kg 
— påhængskøretøj med mekanisk bremse: 8 350 kg 
— påhængskøretøj med bremseforstærker: 11 450 kg 
17- 8. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 218/91 
Tillæg 1 
MODEL 
Myndighedens navn 
BILAG TIL EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESSKEMA FOR EN TRAKTORTYPE MED HENSYN 
TIL ANBRINGELSESSTED OG -MÅDE FOR FORESKREVNE SKILTE OG PÅSKRIFTER PÅ TRAKTOR­
CHASSISET 
(Artikel 4, stk. 2, og artikel 10 i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstater­
nes lovgivning om godkendelse af landbrugs- og skovbrugsbjultraktorer) 
EØF-standardtypegodkendelse nr. 
1. Traktorens mærke (firmabetegnelse): 
2. Traktorens type og handelsbetegnelse: 
3. Fabrikantens navn og adresse: 
4. Den befuldmægtigedes navn og adresse (eventuelt): 
5. Traktor fremstillet til EØF-typegodkendelse den: 
6. Kontrolmyndighed: 
7. Afprøvningsrapportens dato: 
8. Afprøvningsrapportens nummer: 
9. EØF-typegodkendelse med hensyn til anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og påskrifter på 
traktorchassiset meddeles/nægtes (l): 
10. Sted: 
11. Dato: 
12. Underskrift: 
0) Overstreg det ikke gældende. 
Nr. C 218/92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 17. 8. 87 
13. Følgende dokumenter, der er forsynet med det ovenfor angivne EØF-typegodkendelsesnummer, vedlægges 
denne meddelelse: 
Målsatte tegninger 
Eksploderet projektion eller fotografi af anbringelsessted og -måde for foreskrevne skilte og 
påskrifter på traktorchasssiset 
Disse oplysninger gives til de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater på disses udtrykkelige 
anmodning. 
14. Eventuelle bemærkninger: