1. En forpligtelse til at yde sikker og inkluderende uddannelse af høj kvalitet i nødsituationer og langvarige kriser som led i EU's optræden udadtil

2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling – og navnlig det 4. mål – anerkender vigtigheden af uddannelse af høj kvalitet som et vigtigt grundlag for at kunne tage hånd om globale udfordringer. I 2016 blev dette anerkendt på det humanitære verdenstopmøde med lanceringen af platformen "Education Cannot Wait”.

Retten til uddannelse anerkendes i Den Europæiske Unions charter for grundlæggende rettigheder, som er rettet til EU's institutioner og medlemsstaterne, når disse anvender EU-lovgivningen. Uddannelse er altafgørende for en fredelig udvikling af samfundet, økonomisk vækst samt udfoldelsen af den enkeltes potentiale. Traktaten om Den Europæiske Union forpligter udtrykkeligt EU til at fremme beskyttelsen af børns rettigheder. Retten til inkluderende uddannelse af høj kvalitet og livslang læring er det første princip i den europæiske søjle for sociale rettigheder. Børn har fået tildelt en særlig plads i EU's optræden udadtil med baggrund i børns rettigheder, og det bekræftes, at "bedre vilkår for børn er altafgørende, hvis vi skal forhindre, at staten bliver sårbar, og på lang sigt sikre en bæredygtig udvikling, social sammenhængskraft, stabilitet og menneskelig sikkerhed på nationalt, regionalt og globalt plan”.

Det er dog en kendsgerning, at millioner af børn bliver nægtet adgang til uddannelse af høj kvalitet på grund af kriser, der varer stadigt længere, tvangsfordrivelser, vold, klimaforandringer og katastrofer. Disse forhold efterlader uuddannede, fortabte generationer i deres kølvand, og de er de vigtigste grundlæggende årsager til, at mange mennesker begiver sig ud på farefulde rejser til Europa og andre områder af verden, hvilket påvirker disse regioners stabilitet og udvikling.

Halvdelen af de af verdens børn, der ikke går i skole, lever under forhold, der er præget af kriser og konflikter, og næsten halvdelen af de yngre flygtninge i skolealderen går ikke i skole. Dette tvinger EU til at reagere ved at anvende den vifte af instrumenter og tilgange, der er til rådighed. De seneste år har EU i høj grad optrappet sin støtte til uddannelse i nødsituationer og langvarige kriser på verdensplan, idet man anerkender, at uddannelse er den allermest underfinansierede sektor inden for krisehåndtering. Den modtager kun 3 % af den globale finansiering af humanitær støtte. EU har øget sin støtte til uddannelse i nødsituationer og kriser fra 1 % i af den humanitære støtte 2015 til 8 % i 2018 med henblik på at nå op på 10 % i 2019. En stor del af den bilaterale udviklingsbistand til uddannelse for perioden 2014-2020 er blevet øremærket til svage og kriseramte lande. EU er en førende donor af midler til uddannelse som reaktion på den regionale krise i Syrien og yder omfattende multilateral finansiering til globale initiativer, der tager hånd om uddannelsesbehov i forbindelse med nødsituationer og kriser.

Den nuværende EU-bistand til uddannelse i nødsituationer og længerevarende kriser omfatter alle uddannelsesniveauer i samarbejde med regeringer, FN-agenturer, ngo'er, civilsamfundet, aktører fra den private sektor, det globale uddannelsespartnerskab og andre interessenter. Den bilaterale støtte og den politiske dialog med regeringerne ledsages af en række initiativer med henblik på at forhindre uddannelsesmæssige afbrydelser i hele verden, lige fra etablering af midlertidige undervisningssteder til udvikling af fjernundervisningsprogrammer for børn, der ikke kan nå frem til de fysiske skoler. EU har f.eks. gjort en stor indsats for at imødekomme syriske børns uddannelsesbehov ved hjælp af bilateral udviklingsfinansiering, humanitær bistand, EU's regionale trustfond som reaktion på den syriske krise og faciliteten for flygtninge i Tyrkiet.

I de senere år er behovet i marken steget markant, og der er opstået nye udfordringer. Selv om behovet overstiger EU's ressourcer, har den en rolle at spille for så vidt angår opskalering af indsatsen med fokus på at nå ud til dem, der har det største behov for støtte, og mobilisering af global støtte til videre handling.

Denne meddelelse foreslår derfor en opdatering af EU's politiske ramme, der via EU's optræden udadtil skal tage hånd om de voksende udfordringer inden for uddannelse i nødsituationer og længerevarende kriser uden for EU. Den foreslår en tilgang, der styrker det gensidige ansvar blandt de relevante eksterne EU-instrumenter, der skal tage hånd om uddannelsesbehov i nødsituationer og kriser ved hjælp af humanitær og udviklingsbistand med baggrund i koordination, komplementaritet og politisk handling. Den afspejler ligeledes nye og kommende prioriteter, såsom indvirkningen af vold på uddannelsesområdet.

Det er nødvendigt med en holistisk tilgang, hvis vi skal tage hånd om behovet for uddannelse i nødsituationer og kriser. Denne meddelelse opstiller Kommissionens forståelse af begrebet uddannelse i nødsituationer og længerevarende kriser i bredeste forstand med baggrund i en strategisk og integreret tilgang med henblik på at fremme sikre, inkluderende undervisningsmuligheder af høj kvalitet for alle. Uddannelse omfatter livslang læring herunder både formel og uformel formidling af undervisning på etablerede uddannelsesniveauer, lige fra børnehaveklassen til folkeskolen, gymnasiet, uddannelse på mellem sekundært og tertiært niveau og tertiær uddannelse, herunder tekniske og praktiske uddannelser, universitetet og andre former for kompetenceudvikling.

Kommissionens tilgang til uddannelse i nødsituationer og kriser omfatter pludselige og langsomt opståede nødsituationer, konflikter, situationer, der indebærer vold, tvangsfordrivelser, katastrofer – både naturlige og menneskeskabte – offentlige sundhedsnødsituationer, længerevarende og gentagne kriser eller en kombination af disse. Idet der sigtes mod at støtte et løbende udbud af uddannelse omfatter denne tilgang

hele sammenhængen mellem humanitær bistand og udviklingsbistand med henblik på at sikre beredskab, katastroferisikobegrænsning, forebyggelse, afbødning, beredskabsplaner, hjælp under længerevarende kriser og genopbygning.

1.1. Truslen om tabte generationer

Børn udgør en tredjedel af verdens befolkning, men de udgør over halvdelen af de mennesker, der bliver berørt af humanitære kriser. Antallet af piger og drenge, der oplever disse kriser, udgør halvdelen af de børn i verden, der ikke går i skole, og dette tal er stigende. Syrien, Irak, Yemen, Afghanistan, Sydsudan og Den Demokratiske Republik Congo er blandt omkring 35 kriseramte lande, hvor næsten 75 mio. børn i skolealderen (3-18 år) oplever, at deres uddannelse bliver afbrudt. Denne risiko er væsentlig højere for fordrevne personer. FN's Flygtningeagentur anslår, at over 65 mio. mennesker for øjeblikket er fordrevet. Det er det højeste tal siden anden verdenskrig, og den gennemsnitlige varighed af fordrivelsen er ofte længere end 20 år. Lige over halvdelen af flygtningene i grundskolealderen går i skole, mens mindre end en fjerdedel af den næste aldersgruppe går i gymnasiet, og kun 1 % tager en tertiær uddannelse. Pigerne står klart svagere, idet sandsynligheden er 2,5 gange højere for, at piger i de berørte lande ikke går i skole.

Fremtiden for millioner af børn og unge er i fare på grund af stigende vold i uddannelsessammenhænge, herunder angreb på skoler og universiteter, kidnapning af elever og studerende, skoler, der bliver anvendt til militære formål, landminer, ueksploderet ammunition, efterladenskaber fra krigshandlinger omkring skolerne og ødelagte bygninger. Myndighederne kan misbruge uddannelse til at skabe had og intolerance, øge uligheden og undertrykkelsen samt til at rekruttere sårbare børn til at deltage i voldelige handlinger. Ulighed i udbuddet af uddannelse kan skabe en følelse af uretfærdighed og stille marginaliserede grupper endnu dårligere, hvilket i sidste ende kan føre til konflikter.

Børn og unge, der ikke går i skole, er udsat for en øget risiko for seksuel og kønsrelateret vold, voldelig ekstremisme, tvangsægteskaber, tidlig graviditet, børnearbejde og tvangsrekruttering. Vedvarende voldelige konflikter, der ofte varer længe, tvangsfordrivelse, ulighed og begrænsede økonomiske muligheder og begrænset adgang til grundlæggende tjenesteydelser øger sårbarheden over for sådanne risici endnu mere. Krisers indvirkning på adgang til uddannelse, såsom lukning af skoler eller tilstedeværelse af militær på skoler kan føre til, at mennesker fordrives i deres søgen efter et sikrere miljø, hvilket ofte foregår under livstruende forhold. Uddannelse er et afgørende mobilt aktiv.

Nødsituationer og længerevarende kriser svækker de uddannelsessystemer, der i forvejen mangler ressourcer, yderligere, hvilket underminerer børnenes og de unges læringsresultater og potentiale. De hyppige afbrydelser i undervisningen og de psykosociale skader, som er et resultat af traumatiske hændelser, forhindrer indlæringen, og dette forstærkes af mangel på lærere og overfyldte klasseværelser.





1.2. Styrkelse af EU's optræden udadtil

For at nå målene om bæredygtig udvikling og i overensstemmelse med uddannelsesdagsordenen 2030 vil EU fokusere på 4 strategiske prioriterede indsatsområder:

1.Styrke systemer og partnerskaber for at opnå en hurtig, effektiv, givende og innovativ uddannelsesindsats