Meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17(1)

Sag COMP/38.170 - REIMS II terminalafgifter

(2003/C 94/03)

(EØS-relevant tekst)

1. INDLEDNING

1. Den 18. juni 2001 blev REIMS II-aftalen genanmeldt til Kommissionen i henhold til forordning nr. 17 med anmodning om negativattest efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1/EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, subsidiært fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3/EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, efter at den fritagelsesbeslutning, som Kommissionen havde vedtaget den 15. september 1999 ("1999-fritagelsesbeslutningen"), var udløbet(2).

2. REIMS II-aftalen ("aftalen") er det instrument, hvormed visse offentlige posttjenester(3) kollektivt fastsætter terminalafgifter. Terminalafgifter er den betaling, som offentlige posttjenester yder hinanden for at besørge indkommende post fra udlandet. Den modtagende posttjeneste betales af den afsendende posttjeneste for udbringning af sidstnævntes grænseoverskridende post.

3. I aftalen udtrykkes terminalafgifter som en procentdel af de indenlandske takster i modtagerlandet. Den oprindelige REIMS II-aftale blev i 1997 anmeldt første gang til Kommissionen, som fritog den efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3, ved beslutning af 15. september 1999. Ifølge den oprindelige REIMS II-aftale skulle terminalafgifterne forhøjes i løbet af en overgangsperiode, indtil de nåede et maksimum på 80 % af indlandstaksterne i 2001. I 1999-fritagelsesbeslutningen fritog Kommissionen imidlertid kun aftalen indtil udgangen af 2001 og begrænsede fritagelsen til et niveau på højst 70 %.

4. Genanmeldelsen i 2001 omfattede en anmodning om en forlængelse af fritagelsen. I den genanmeldte udgave ville niveauet på 80 % ikke blive nået før den 1. januar 2004, og der blev indført to mellemtrin (73,3 % den 1. januar 2002 og 76,6 % den 1. januar 2003). Der blev offentliggjort et kort resumé af anmeldelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende sammen med en opfordring til interesserede parter om at indsende deres bemærkninger(4).

2. PARTERNE

5. Tretten offentlige posttjenester(5) havde undertegnet den oprindelige REIMS II-aftale. Siden er fire posttjenester kommet til. De sytten REIMS II-parter ("parterne")(6) omfatter nu de offentlige posttjenester i alle EU-landene undtagen Nederlandene samt posttjenesterne i Norge, Island og Schweiz(7).

6. Deltagelse i aftalen er åben for offentlige og private operatører af obligatoriske, universelle posttjenester, forudsat at de har - eller indgår kontrakt om at have - en forpligtelse til at levere denne tjeneste til de andre parter.

3. DE BERØRTE MARKEDER

7. Den anmeldte aftale vedrører markederne for normal, i modsætning til eksprespost, grænseoverskridende post mellem de berørte lande, dvs. grænseoverskridende post mellem "REIMS II"-lande. Mere specifikt omfatter aftalen alle brevpostforsendelser som defineret i artikel 8 i Verdenspostkonventionen(8). Denne definition omfatter forsendelser, der som hovedregel vejer op til 2 kg. Omfanget af grænseoverskridende post varierer fra land til land. I de mindre medlemsstater udgør grænseoverskridende post generelt en større del af det samlede postmarked end i de større medlemsstater. Gennemsnitlig anslås grænseoverskridende post til at udgøre noget under 10 % af det samlede postmarked i EU.

8. Det relevante marked kan opdeles yderligere i et marked for udgående grænseoverskridende post, hvor posttjenesterne og private virksomheder indsamler post fra kunder i oprindelseslandet til levering i andre lande, og et undermarked for levering af indgående grænseoverskridende post, hvor posttjenesterne (og i meget begrænset omfang andre postoperatører) tilbyder levering af grænseoverskridende post til posttjenester og private postselskaber(9).

9. Sondringen mellem disse to undermarkeder er blevet forstærket gennem de ændringer, der for nylig er foretaget i postdirektiv 97/67/EF(10) via det nye postdirektiv ("det nye postdirektiv")(11). I henhold til det nye postdirektiv vil udgående grænseoverskridende post blive liberaliseret fra og med januar 2003 i alle medlemsstater, hvor det ikke er nødvendigt at opretholde monopolet for at sikre befordringspligten.

10. De nye lovfæstede regler vil derfor udsætte de offentlige posttjenester for øget konkurrence med hensyn til videreforsendelse af grænseoverskridende post fra det ene EU-land til det andet. Dette forhold bekræfter og styrker de forskellige konkurrencevilkår, der præger de to markeder.

4. UDVIKLINGEN I REIMS II-AFTALEN INDTIL GENANMELDELSEN

4.1. Den oprindelige REIMS II-aftale

11. Den oprindelige REIMS II-aftale blev anmeldt til Kommissionen i 1997. Efter en indledende undersøgelse meddelte Kommissionen ved den lejlighed parterne, at der var flere aspekter, som skulle ændres, tilpasses eller afklares, før den kunne overveje at indtage en positiv holdning til aftalen.

12. For at få en fritagelse udarbejdede parterne en første ændring af aftalen (den første tillægsaftale), som trådte i kraft den 1. oktober 1998.

13. Den 15. september 1999 indrømmede Kommissionen en fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3/EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, med hensyn til REIMS II-aftalen vedrørende terminalafgifter indtil den 31. december 2001. Kommissionen begrænsede derved stigningen i terminalafgifter til 70 % af indlandstaksterne. Kommissionen anførte, at den endelige stigning til 80 % af indlandstaksterne først måtte finde sted, når Kommissionen havde haft mulighed for at vurdere systemet på grundlag af et egentligt omkostningsregnskabssystem, som ikke forelå i 1999.

4.2. Vurdering af REIMS II-aftalen i 1999-fritagelsesbeslutningen

4.2.1. Anvendeligheden af EF-traktatens artikel 81, stk. 1/EØS-aftalens artikel 53, stk. 1

14. I 1999-fritagelsesbeslutningen fandt Kommissionen, at aftalen udgjorde en konkurrencebegrænsning, der faldt ind under artikel EF-traktatens 81, stk. 1/EØS-aftalens artikel 53, stk. 1, fordi den kollektivt fastlagde et fælles niveau for terminalafgifter udtrykt som en procentdel af indlandstaksten i det modtagende land. Kommissionen konkluderede, at selv om beløbene i absolutte priser ikke blev fastsat, var aftalen ensbetydende med fælles prisfastsættelse. Ved at knytte prisen for den grænseoverskridende levering til prisen for den indenlandske tjeneste, hvis pris hovedsagelig styres af indenlandske betragtninger, eliminerede eller begrænsede parterne deres frihed til at fastsætte de priser, de opkræver for at levere indkommende grænseoverskridende post. Aftalen fjernede nemlig ethvert incitament til at indgå særskilte aftaler på bilateralt grundlag mellem parterne, selv om dette rent kontraktmæssigt fortsat var muligt.

4.2.2. Anvendeligheden af EF-traktatens artikel 81, stk. 3/EØS-aftalens artikel 53, stk. 3

15. I 1999-fritagelsesbeslutningen fandt Kommissionen, at aftalen opfyldte de fire kumulative kriterier, der er nødvendige for en fritagelse efter EF-traktatens artikel 81, stk. 3/EØS-aftalens artikel 53, stk. 3. Kommissionens begrundelse kan sammenfattes som følger.

16. Aftalen forbedrer produktionen og/eller fordelingen af varer. En overgang til et mere omkostningsbaseret system og incitamenterne til at forbedre servicekvaliteten ville forbedre de deltagende posttjenesters finansielle stilling og give dem mulighed for at forbedre kvaliteten af deres grænseoverskridende posttjenester.

17. Den højere kvalitet af grænseoverskridende posttjenester ville også komme forbrugerne til gode, og betaling baseret på de faktiske leveringsomkostninger ville medføre en begrænsning af den krydssubsidiering, der tidligere var nødvendig for at dække tab i forbindelse med udbringning af grænseoverskridende post. Kommissionen forpligtede imidlertid REIMS II-parterne til at acceptere, at den fulde terminalafgiftssats kun skulle betales, hvis servicekvaliteten virkelig var forbedret.

18. For at forbrugerne kunne få fuldt udbytte af fordelene, fastsatte Kommissionen den betingelse, at parterne skulle tilbyde hinanden et billigt alternativ til terminalafgifter for massepost og kommerciel post (den såkaldte niveau 3-adgang)(12).

19. Endelig fandt Kommissionen, at en aftale, hvori der kollektivt fastsættes terminalafgifter som en fælles maksimal procentsats af de indenlandske takster, var absolut påkrævet for at opnå de fordele, der ønskedes med aftalen. Kommissionen kunne imidlertid ikke kontrollere, om den endelige størrelse af den aftalte betaling - 80 % af indlandstaksterne - var absolut påkrævet i så henseende. Fritagelsens varighed blev derfor begrænset til den 31. december 2001, og parterne fik mulighed for at forhøje den fælles procentsats til maksimalt 70 % i 2001, indtil tilstrækkelige omkostningsregnskabsdata fra dem kunne begrunde det foreslåede niveau på 80 %.

20. I den forbindelse forpligtede Kommissionen i 1999-fritagelsesbeslutningen parterne til inden udgangen af 1999 at indføre et gennemsigtigt omkostningsregnskabssystem, som sikrer, at alle væsentlige omkostningselementer kan identificeres, kvantificeres, sammenlignes og kontrolleres.

4.3. Ændringer i aftalen efter 1999-fritagelsesbeslutningen

21. Den 14. januar 2000 indgik parterne den anden tillægsaftale, som på den ene side havde til formål at implementere Kommissionens betingelser i 1999-fritagelsesbeslutningen og på den anden side tage hensyn til, at Swiss Post havde tiltrådt aftalen.

22. Den 4. april 2000 undertegnede parterne den tredje tillægsaftale, hvis væsentligste træk var: i) at sikre servicekvalitet fra punkt til punkt: det overvejedes i aftalen at medtage måling af afsendende posttjenesters resultater med hensyn til udgående post i en fremtidig forbedret model og at anvende passende servicekvalitetsmålsætninger og strafreduktioner fra og med 2002; ii) revision af servicekvalitetsstandarderne. I den tidligere udgave af aftalen var der tale om to grupper af parter (A og B), hver med en forskellig servicekvalitetsmålsætning (95 % for parterne i gruppe A og 90 % for parterne i gruppe B), mens der i den nye aftale er tale om en enhedsstandard på 93 % for de to grupper.

23. Den 7. juni 2001 indgik de fleste af parterne en fjerde tillægsaftale. I mellemtiden havde 17 parter undertegnet denne aftale. Hovedformålet med den fjerde tillægsaftale var at forlænge overgangsperioden med endnu tre år. Ifølge den fjerde tillægsaftale skulle terminalafgifterne nå 80 % af indlandstaksterne i 2004, dvs. to år senere end planlagt. Satsen på 80 % skulle afløses af 73,3 % i 2002 og 76,6 % i 2003(13).

24. Ud over at forlænge overgangsperioden aftalte parterne også at fastfryse de indlandstakster, der benyttes som grundlag for beregningen af terminalafgifter indtil udgangen af 2004. Stigninger i en parts indlandstakst efter den 1. september 2001 vil derfor ikke blive taget i betragtning ved udregningen af terminalafgifter(14). Fald i indlandstakster vil derimod blive taget i betragtning, således at "fastfrysningen" rent faktisk skaber et loft, men giver mulighed for justeringer i nedadgående retning(15).

25. Endelig indførte den fjerde ændringsaftale en "geografisk dækning". Hvis en part, hvis indenlandske marked liberaliseres, kan bevise, at den geografiske struktur af indkommende post fra en afsendende posttjeneste har ændret sig i en sådan grad, at procentsatsen for den indenlandske takst, der benyttes i henhold til REIMS II-aftalen, er utilstrækkelig til at afholde den pågældende parts omkostninger som modtagende posttjeneste for levering af den post, kan parten anmode om genforhandling af de terminalafgifter, der betales af den afsendende posttjeneste(16).

5. DEN GENANMELDTE AFTALE

5.1. Formål

26. Ifølge parterne er hovedformålet med REIMS II-aftalen: 1) at sikre parterne en rimelig kompensation for besørgelse af post fra udlandet, som bedre afspejler hver parts reelle omdelingsomkostninger, og 2) at forbedre servicekvaliteten i den internationale postbesørgelse.

5.2. Produkter, der er omfattet af aftalen

27. Aftalen dækker alle postforsendelser som defineret i artikel 8 i Verdenspostkonventionen (med undtagelse af de såkaldte M-sække)(17).

5.3. Terminalafgifter

5.3.1. Princippet

28. Ved REIMS II-aftalen blev terminalafgifter knyttet sammen med de indenlandske posttakster i modtagerlandet og kvaliteten af den service, der præsteres af den posttjeneste, som omdeler posten. Ifølge den anmeldte udgave af aftalen skal terminalafgifterne forhøjes over en overgangsperiode, indtil de er bragt op på 80 % af indlandstaksterne i 2004, medmindre de reduceres som sanktion for manglende opfyldelse af det krævede servicekvalitetsniveau.

5.3.2. Indlandstaksterne som referencegrundlag

29. Indlandstaksterne er normalt differentieret efter vægtkategorier (f.eks. 20, 50 og 100 g for breve). Ifølge aftalen skal de forskellige takster på grundlag af en standardstruktur konverteres til såkaldte lineære takster ved beregningen af terminalafgifter(18).

5.3.3. Terminalafgifternes størrelse

30. Aftalen sondrede mellem fire forskellige afgiftsniveauer:

- Niveau 1: A-post i blandede sække (der kan indeholde breve, flade pakker og andre pakker). Terminalafgifterne for disse forsendelser skal bringes op på 80 % af indlandstaksterne eksklusive moms(19).

- Niveau 2: Den modtagende posttjeneste kan tilbyde rabatter på niveau 1-afgiften på basis af arbejdsdeling/postforberedelse (f.eks. hvis posten forinden er sorteret efter format eller bestemmelsessted). Samme rabat skal tilbydes alle afsendertjenester, der opfylder samme betingelser.

- Niveau 3: Alle parterne skal give hinanden adgang til de "almindeligt gældende indlandstakster" (som f.eks. lavere takst for større mængder direct mail-forsendelser, tryksager eller tidsskrifter) i modtagerlandet. Dette afgiftsniveau (der normalt er lavere end de andre) har særlig betydning for de store mængder forretningspost, der sendes på tværs af grænserne.

- B-post: For B-post beregnes terminalafgifter, der er 10 % lavere end for A-post.

5.3.4. Overgangsperioden

31. I den anmeldte aftale skal terminalafgifterne forhøjes (med forbehold af eventuelle sanktioner for manglende opfyldelse af servicekvalitetsmålene) i løbet af en overgangsperiode:

2002: 73,3 % af indlandstaksterne

2003: 76,6 % af indlandstaksterne

2004: 80 % af indlandstaksterne.

5.3.5. Servicekvalitet/sanktionssystem

32. Med REIMS II-aftalen er der ud fra ønsket om at højne servicekvaliteten indført et system med servicekvalitetsstandarder for niveau 1- og niveau 2-post. Disse standarder er defineret som den procentdel af den indkommende post fra udlandet (fra en bestemt udenlandsk posttjeneste), der skal være omdelt senest en arbejdsdag efter dagen for dens ankomst (dag "D") til den modtagende posttjenestes udvekslingskontor, forudsat at den ankommer inden for LAT-fristen (Latest Arrival Time)(20). En standard på 80 % D+1 betyder f.eks., at 80 % af den indkommende post skal være omdelt til den endelige modtager en arbejdsdag efter ankomsten til udvekslingskontoret. Kvaliteten af de enkelte parters service måles ved hjælp af diagnosticeringssystemer udviklet af IPC(21).

33. Der er indført et sanktionssystem for de tilfælde, hvor de aftalte standarder ikke er opfyldt. Sanktionen består i, at den terminalafgift, den pågældende posttjeneste ellers skulle have haft, reduceres med 1,5 %, når vedkommende er nået op på mellem 90 % og 100 % af det mål, der var sat, eller 3,5 %, når der er tale om mellem 80 % og 90 % af målet, for hvert procentpoint, hvormed denne posttjeneste ligger under den fastsatte servicekvalitetsstandard(22). I værste fald (dvs. hvis den pågældende posttjenestes serviceniveau kun ligger på 80 % af målet) vil de terminalafgifter, en posttjeneste kan gøre krav på, således kunne blive reduceret med 50 %.

5.3.6. Ikke-diskriminationsregel

34. Ifølge aftalen(23) "skal hver part anvende samme terminalafgifter over for alle parter for samme type transaktioner". Dette vil sige, at i princippet, og forudsat at der ikke er indgået nogen speciel bilateral aftale, skulle to REIMS II-posttjenester, der konkurrerer om udgående grænseoverskridende post i et givet REIMS II-land, afholde samme udgifter til levering af denne post i modtagerlandet. Den samme takst vil imidlertid ikke være tilgængelig for ikke-REIMS II-operatører, som konkurrerer på det samme marked, og som vil være forpligtet til at betale den fulde indlandstakst i oprindelseslandet minus en eventuel rabat(24).

35. Dette forhold er særdeles vigtigt, idet udgående grænseoverskridende post ifølge det nye postdirektiv er liberaliseret fra 1. januar 2003 i de fleste EU-lande.

5.4. Artikel 25 og 49 i Verdenspostkonventionen

36. Artikel 43 i Verdenspostkonventionen indeholder bestemmelser om behandlingen af indenlandsk post sendt fra udlandet (remail). Artikel 49, stk. 4, omhandler terminalafgifter for indkommende massepost. Ifølge den anmeldte aftale vil artikel 25 og artikel 49, stk. 4, i Verdenspostkonventionen ikke længere finde anvendelse mellem parterne efter udløbet af overgangsperioden(25).

5.5. Løbetid

37. Aftalen er indgået på ubestemt tid. Enhver part kan dog til enhver tid trække sig ud af den. Det kan ske med virkning fra udgangen af det første hele kalenderår, efter at der er givet varsel herom. Under særlige omstændigheder kan en part også trække sig ud af aftalen med seks måneders varsel.

5.6. Forbindelsen mellem terminalafgifter og servicekvalitet

38. Aftalen fastsætter det princip, at der ikke kan ske nogen forhøjelse af terminalafgifter i løbet af overgangsperioden, hvis den pågældende parts service forringes. Om det er tilfældet fastslås ved at sammenligne servicekvalitetsniveauet i et givet år med samme posttjenestes gennemsnitlige servicekvalitet i de foregående år. Der vil ikke være nogen fortolkningsmargen. Reglen gælder ikke for de posttjenester, der har en overgangsordning. Den kommer naturligvis heller ikke til at gælde, hvis en posttjenestes servicekvalitet er blevet forringet, men dog stadig opfylder den standard, der er fastlagt i aftalen. Terminalafgifterne kan også forhøjes, hvis det kan påvises, at en forringelse af en parts servicekvalitet skyldes, at vedkommende har ydet en særlig indsats for at forbedre sit omdelingssystem, og kun er af forbigående karakter.

5.7. Niveau 3

39. Parterne har præciseret, at de i henhold til REIMS II-aftalen er forpligtet til at give hinanden niveau 3-adgang (dvs. adgang til indenlandske masseposttakster). For at lette denne adgang forpligtede 1999-fritagelsesbeslutningen parterne til at lempe de indenlandske regler for andre parter, hvor disse regler ikke er berettigede og i praksis kunne afskære de andre parter fra adgang til indlandstakster. Er de indenlandske regler fastsat af staten, skal parterne gøre, hvad der står i deres magt for at få dem fjernet i samarbejde med de ansvarlige nationale myndigheder.

40. Alle parter vil få adgang til alle takster og vilkår af relevans for niveau 3 via en database, der administreres af IPC. Parterne har forpligtet sig til omgående at opdatere denne database efter ændringer i deres takster og vilkår.

5.8. Bilaterale aftaler

41. I REIMS II-aftalen præciseres det, at parterne frit kan indgå bilaterale eller multilaterale aftaler om terminalafgifter med hinanden, hvori der kan fastsættes andre vilkår, i særdeleshed andre terminalafgifter. Har en part indgået en aftale med en anden part (eller andre parter) om lavere terminalafgifter, skal vedkommende anvende samme terminalafgifter over for alle parter for samme type transaktioner.

5.9. Forsinket, bortkommet og beskadiget post

42. Parterne har indført bestemmelser om forsinket, bortkommet og beskadiget post, hvorefter der skal indføres et hensigtsmæssigt system for behandling og gennemgang af klager, bl.a. med modtagelseskvittering for hver klage og ensartede tidsfrister for besvarelse af sådanne klager. Kundeservicen skal forbedres, bl.a. ved at indføre et gratis telefonnummer for klager og ved at samarbejde med forbrugerorganisationer.

6. DEN VIGTIGSTE UDVIKLING SIDEN 1999-FRITAGELSESBESLUTNINGEN

6.1. Forbedringer i servicekvaliteten for grænseoverskridende posttjenester

43. I 1999-fritagelsesbeslutningen hedder det: "Den største fordel, som (REIMS II-) aftalen forventes at give, er en betydelig forbedring af kvaliteten af de grænseoverskridende posttjenester". De oplysninger, der er indsamlet under sagens forløb, viser, at den samlede servicekvalitet for grænseoverskridende posttjenester ydet af parterne rent faktisk er blevet betydelig forbedret i løbet af fritagelsesperioden(26).

6.2. Andre vigtige begivenheder

44. Efter vedtagelsen af 1999-fritagelsesbeslutningen er der sket en række vigtige begivenheder, som delvis har ændret de forhold, der lå til grund for dens vedtagelse. Disse nye forhold har derfor haft indflydelse på Kommissionens nuværende foreløbige vurdering af aftalen. Som følge af disse begivenheder mener Kommissionen bl.a., at betingelserne for at give en fritagelse nødvendigvis må være forskellige fra dem, der blev fastlagt i 1999-fritagelsesbeslutningen.

45. Nedenfor er anført de vigtigste nye forhold, der er taget i betragtning: i) regnskabsoplysningerne vedrørende parternes udgifter til omdeling af grænseoverskridende postforsendelser, der kommer fra andre REIMS II-lande; ii) erfaringerne med implementeringen af aftalen i fritagelsesperioden; iii) Europa-Parlamentets og Rådets vedtagelse af det nye postdirektiv.

6.2.1. Parternes omkostningsoplysninger

46. I fortsættelse af parternes implementering af forpligtelsen i 1999-fritagelsesbeslutningen til at indføre et gennemsigtigt omkostningsregnskabssystem har Kommissionen modtaget detaljerede regnskabsoplysninger vedrørende hver parts omkostninger i forbindelse med omdeling af indkommende grænseoverskridende postforsendelser fra REIMS II-lande.

47. Disse oplysninger, som ikke forelå, da 1999-fritagelsesbeslutningen blev vedtaget, har givet mulighed for en mere dybtgående vurdering af terminalafgifternes størrelse(27).

48. Det ser bl.a. ud til, at de terminalafgifter, der skal anvendes ved omdeling af REIMS II-grænseoverskridende post som defineret i den anmeldte aftale(28), ikke er i overensstemmelse med de omkostningsoplysninger, som parterne har indsendt. Størrelsen af disse terminalafgifter er således ikke absolut nødvendig for at opnå de positive virkninger, som skal nås med aftalen.

6.2.2. Niveau 3-adgang

49. 1999-fritagelsesbeslutningen forpligtede parterne til at træffe alle nødvendige foranstaltninger for i praksis at give hinanden niveau 3-adgang(29).

50. Den undersøgelse, der er gennemført under sagens forløb, har vist, at niveau 3-adgang ikke fungerer som ønsket af Kommissionen i 1999-fritagelsesbeslutningen. Selv om parterne har tilbudt hinanden niveau 3-adgang, er det stadig særdeles vanskeligt for de fleste af dem at udnytte denne mulighed. Kommissionen mener således, at niveau 3-adgang ikke fungerer som et rentabelt, mindre omkostningskrævende alternativ til REIMS II-terminalafgifter.

6.2.3. Det nye postdirektiv

51. Den 10. juni 2002 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union det nye postdirektiv om yderligere liberalisering af de europæiske postmarkeder.

52. En af de vigtigste ændringer, der er indført med dette direktiv, er, at fra 1. januar 2003 må medlemsstaterne ikke længere medtage markedet for udgående grænseoverskridende post under eneretsområdet(30), medmindre det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten. Fra den 1. januar 2003 står de offentlige posttjenester derfor over for konkurrence med hensyn til forsendelse af grænseoverskridende post fra det ene REIMS II-land til det andet.

7. FORANSTALTNINGER KRÆVET AF KOMMISSIONEN SOM EN FORUDSÆTNING FOR EN POSITIV HOLDNING

53. De anmeldte ordninger rummede en række problemer ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt, som stod i vejen for en positiv holdning fra Kommissionens side. I løbet af anmeldelsesproceduren blev følgende spørgsmål løst tilfredsstillende, med forbehold af bemærkninger fra tredjeparter:

- størrelsen af de terminalafgifter, der skal anvendes mellem parterne i henhold til aftalen

- parternes indførelse af et effektivt billigt alternativ til REIMS II-terminalafgifter for direct mail

- ingen diskrimination mellem REIMS II-parter og deres konkurrenter på de nyopståede markeder for forsendelse af udgående grænseoverskridende post fra et REIMS II-land til et andet.

7.1. Ændringer af aftalen

54. De første to punkter er blevet ordnet gennem ændringer af aftalen. Efter drøftelser med Kommissionen den 24. januar 2003 undertegnede 14 af de 17 parter(31) den femte tillægsaftale. Denne aftale ændrer den anmeldte aftale med hensyn til: 1) de terminalafgifter, der skal anvendes under overgangsperioden, og 2) parternes indførelse af et effektivt billigt alternativ til terminalafgifter for direct mail.

7.1.1. Terminalafgifternes størrelse

55. Den femte tillægsaftale ændrer bilag 4 til den anmeldte aftale både for så vidt angår overgangsperiodens varighed og størrelsen af de terminalafgifter, der skal anvendes. Overgangsperiodens varighed er blevet forlænget fra den 31. december 2004 til 31. december 2006.

56. De terminalafgifter, der skal anvendes fra den 1. januar 2002 til udgangen af overgangsperioden, er ændret som følger:

2002: 73,3 %

2003: 74,5 %

2004: 75,7 %

2005: 78,5 %

2006: 78,5 %.

57. Efter at have gennemgået de omkostningsoplysninger, som parterne har indsendt med hensyn til levering af indgående grænseoverskridende post, mener Kommissionen, at disse takster svarer til en tilstrækkelig nøjagtig tilnærmelse af parternes omkostninger.

7.1.2. Billigt alternativ til terminalafgifter for direct mail

58. Hvad angår indførelsen af et billigt alternativ til terminalafgifter for direct mail forpligter artikel 2 i den femte tillægsaftale parterne til "inden seks måneder efter Kommissionens anden fritagelsesbeslutning..." at levere internationale direct mail-forsendelser.

59. Den 24. januar 2003 undertegnede parterne med undtagelse af Royal Mail Group plc. og An Post den særskilte aftale om levering af REIMS International Direct Mail ("REIMS IDM-aftale"), som skaber IDM-produktet(32) med følgende karakteristika:

De vigtigste produktspecifikationer

- fælles produktspecifikationer, som forebygger behovet for at overholde nationale produktkrav

- direct mail (adresserede reklameforsendelser) som defineret i direktiv 97/67/EF

- maksimal vægt 2 kg pr. forsendelse

- en fælles mindstevolumen på 500 forsendelser

- en servicekvalitetstandard på D+5

- rent grænseoverskridende postprodukt

- Verdenspostunionens specifikationer for maksimal og minimal størrelse

- ingen krav om forudgående sortering.

Betaling

Betalingen for levering af IDM-produktet beregnes som den laveste af indlandstaksten for tilsvarende usorteret post og ikke-prioriterede REIMS II-terminalafgifter minus [...] %. Hvis der ikke er nogen takst for usorteret massepost, benyttes taksten for sorteret massepost plus en forhøjelse på [...] %.

7.1.3. Andre ændringer

60. På initiativ af parterne blev der indført følgende andre mindre ændringer med femte tillægsaftale:

Anvendelse af artikel 43 i Verdenspostkonventionen(33)

I henhold til artikel 5 i den anmeldte aftale vil artikel 25 og artikel 49, stk. 4, i Verdenspostkonventionen fra 1994 ikke længere blive anvendt mellem parterne efter overgangsperioden. Denne bestemmelse er blevet ændret. Den nye udgave af artikel 5 lyder således: "Intet i REIMS II-aftalen er til hinder for, at en part anvender artikel 43 i Verdenspostkonventionen over for en anden part".

Udtræden af aftalen

I henhold til artikel 11 i den anmeldte aftale sker udtræden af aftalen med virkning fra udgangen af det første hele kalenderår, der følger efter opsigelsen af aftalen. I den nye udgave af denne bestemmelse hedder det, at en part kan træde ud af aftalen med en skriftlig opsigelse på mindst seks måneder med virkning fra udgangen af kalendermåneden.

7.2. Andre krav

61. Hvad angår det tredje problem, der er konstateret under undersøgelsesfasen, mener Kommissionen, at i fortsættelse af liberaliseringen af udgående grænseoverskridende post fører REIMS II-aftalens mekanisme for betaling for indgående levering af grænseoverskridende post til prisdiskriminering til fordel for parterne og til skade for tredjepartsoperatører, der forsender udgående grænseoverskridende post fra et REIMS II-land til et andet. Ifølge artikel 2.3 i aftalen opkræver REIMS II-parten i leveringslandet REIMS II-terminalafgifter for levering af postforsendelser fremsendt af enhver anden REIMS II-part. Tredjepartsoperatører, der er engageret i forsendelse af udgående grænseoverskridende post, skal imidlertid betale den fulde indlandstakst for levering af postforsendelserne i destinationslandet.

62. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at en eventuel ny fritagelse vil forudsætte, at hver REIMS II-part sikrer enhver tredjepartspostoperatør, der konkurrerer med en hvilken som helst anden REIMS II-part om levering af udgående grænseoverskridende posttjenester i et hvilket som helst REIMS II-land, levering af indgående grænseoverskridende post i sit land til terminalafgifter og på betingelser, der ikke er diskriminerende i forhold til dem, der tilbydes REIMS II-parten i afsenderens land. Parterne er blevet underrettet herom.

63. Kommissionen har udarbejdet teksten til et sådant krav, der vil blive indsat i en fremtidig fritagelsesbeslutning. Den er vedlagt som bilag til denne meddelelse.

8. KONKLUSION

64. På grundlag af ovenstående har Kommissionen til hensigt at afgive en positiv udtalelse om den anmeldte aftale som ændret ved den femte tillægsaftale. Forinden opfordrer Kommissionen tredjeparter til at fremsætte deres bemærkninger senest fire uger efter offentliggørelsen af denne meddelelse via e-post (Rosario.Baratta@cec.eu.int), fax ((32-2) 296 70 81) eller brev til følgende adresse, idet der angives sag COMP/C2/38.170 - REIMS II: Europa-Kommissionen Generaldirektoratet for Konkurrence

Registreringskontoret for Konkurrencesager

J-70

Kontor 0/28

B - 1049 Bruxelles.

Hvis en part mener, at dens bemærkninger indeholder forretningshemmeligheder, skal den angive de passager, som efter dens opfattelse ikke bør offentliggøres, fordi de indeholder forretningshemmeligheder eller andet fortroligt materiale, og anføre grundene herfor. Hvis Kommissionen ikke modtager en begrundet anmodning, vil den gå ud fra, at bemærkningerne ikke indeholder forretningshemmeligheder.

(1) EFT 13 af 21.2.1962, s. 204/62.

(2) Kommissionens beslutning af 15. september 1999 om en procedure efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/36.748 - REIMS II) (EFT L 275 af 26.10.1999, s. 17).

(3) Parterne omfatter offentlige posttjenester i alle EU-lande (undtagen Nederlandene) og de offentlige posttjenester i Norge, Island og Schweiz.

(4) EFT C 195 af 11.7.2001, s. 11.

(5) Offentlige posttjenester er statslige virksomheder eller ministerier, hvis vigtigste forpligtelse er at levere universelle posttjenester på hele det nationale område, ofte til en enhedspris. De er også forpligtet til at levere internationale posttjenester, hvorved der videresendes international post til offentlige posttjenester i andre lande med henblik på omdeling og levering af indkommende international post. I forbindelse med den anmeldte aftale angår offentlige posttjenester både offentlige og private postoperatører, som er omfattet af en befordringspligt.

(6) Austrian Post, La Poste/De Post (Belgien), Post Danmark, Finland Post, La Poste (Frankrig), Deutsche Post, Hellenic Posts ELTA, Iceland Post, An Post (Irland), Poste Italiane, Entreprise des Postes & Télécommunications (Luxembourg), Norway Post, CTT Correios de Portugal, Correos y Telegrafos (Spanien), Sweden Post, Swiss Post (Schweiz) og The Post Office (Det Forenede Kongerige).

(7) Anmeldelsen er indsendt af alle parterne med undtagelse af Swiss Post, Schweiz, og Entreprise des Postes & Télécommunications, Luxembourg, som er klar over anmeldelsen og har modtaget en kopi af den.

(8) Verdenspostunionen - et særligt agentur, der hører ind under De Forenede Nationer - er den internationale organisation, der er ansvarlig for det internationale samarbejde inden for postanliggender. Verdenspostkonventionen danner rammen om den internationale udveksling af post. Siden 1969 har Verdenspostkonventionen indeholdt bestemmelser, ifølge hvilke medlemsstaterne skal betale hinanden for levering af international post ved at betale terminalafgifter.

(9) For så vidt angår definitionen af de relevante markeder henvises også til "Deutsche Post II", Kommissionens beslutning af 25. juli 2001, EFT L 331 af 16.12.2001 s. 40, betragtning 84-87. Argumentationen i den sag er baseret på, og er forenelig med, de definitioner, der er fastlagt med henblik på fritagelsesbeslutningen.

(10) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet (EFT L 15 af 21.1.1998, s. 14).

(11) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002 om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester. (EFT L 176 af 5.7.2002, s. 21).

(12) Jf. afsnit 5.7.

(13) I betragtning af de rabatter, som de vil yde indtil udgangen af 2004 (se nedenfor), ville Deutsche Post AG og Poste Italiane SpA først nå det fulde niveau på 80 % i 2005.

(14) Punkt 4 i afsnit 3 i bilag 4 til REIMS II-aftalen som tilføjet ved artikel 3.3 i den fjerde tillægsaftale.

(15) Deutsche Post AG yder fortsat den rabat, der er aftalt i tredje tillægsaftale, indtil udgangen af 2004. Poste Italiane SpA har også aftalt at give en rabat indtil det tidspunkt: afsnit 9 og 10 i bilag 4 til REIMS II-aftalen som ændret ved fjerde tillægsaftale.

(16) Artikel 11.4-7 i REIMS II-aftalen som tilføjet ved artikel 2.2 i den fjerde tillægsaftale.

(17) Sække med post til en enkelt adressat.

(18) Aftalen sondrer i forbindelse hermed mellem tre kategorier: i) breve i op til C5-format og med en vægt på højst 100 g; ii) flade pakker i op til C4-format og med en vægt på højst 500 g; iii) andre pakker i alle formater og inden for de af Verdenspostunionen fastsatte vægt- og størrelsesgrænser. Lineære takster beregnes på grundlag af denne standardstruktur ved hjælp af "de mindste kvadraters metode".

(19) I lande med en fuldt liberaliseret postsektor, hvor der anvendes samme takst overalt i landet, og hvor der beregnes moms af indenlandske posttjenester, skal den indenlandske posttakst, der lægges til grund for beregningen af terminalafgifter, forhøjes med en procentsats svarende til halvdelen af momssatsen, dog højst med 12,5 %.

(20) "LAT-fristen" defineres som det seneste accepterede ankomsttidspunkt for luftpost til omdeling den følgende arbejdsdag.

(21) IPC (International Post Corporation) er et selskab, der ejes i fællesskab af en række offentlige posttjenester (herunder alle REIMS II-parter). Det yder bl.a. REIMS II-parterne administrativ og praktisk bistand. UNEX-systemet til måling af servicekvalitet - der tjener som grundlag for REIMS II-kvalitetsmålene og fastsætter sanktionerne - styres af IPC.

(22) Hvis f.eks. servicekvalitetsmålet er, at 90 % af den indkommende post fra udlandet skal være omdelt dagen efter, og det rent faktisk kun er 87 % af denne post, der er omdelt til tiden, betyder det, at 97 % af målet er nået (87 % svarer til 97 % af 90). Der er således en kvalitetsmanko på 3 %. Eftersom tallet ligger inden for 90-100 %-intervallet, beregnes der en reduktion på 1,5 % for hvert procentpoint. Fradraget i terminalafgiften udgør således 3 x 1,5 % = 4,5 %. Dette indebærer, at den pågældende posttjeneste kun kan gøre krav på 95,5 % (100 % - 4,5 %) af den terminalafgift, den ellers skulle have haft. I 1998, hvor terminalafgifterne for niveau 1 udgjorde 55 % af indlandstaksterne, ville den således få udbetalt terminalafgifter svarende til 52,5 % af indlandstaksterne (nemlig 95,5 % af 55 %).

(23) Artikel 2.11 i REIMS II-aftalen.

(24) Dette er den fortolkning af bestemmelsen, som parterne har givet under undersøgelsen.

(25) Jf. afsnit 7.1.3.

(26) Oplysninger indsamlet på grundlag af svar på artikel 11-breve til parterne viser en betydelig stigning i servicekvaliteten med hensyn til D+1-omdeling for de fleste parters vedkommende.

(27) Jf. afsnit 5.3.3.

(28) Jf. afsnit 5.3.4.

(29) Jf. artikel 2 i 1999-fritagelsesbeslutningen, hvor det også hedder følgende: "For at fremme denne form for adgang (niveau 3) er parterne forpligtet til at lempe de indenlandske vilkår for andre parter, når disse bestemmelser ikke er begrundede og i praksis kan udelukke andre parter fra at få adgang til indlandstakster, eller (når de ikke er i stand hertil) til at bestræbe sig for at få de relevante nationale myndigheder til at fjerne sådanne bestemmelser".

(30) Artikel 1, stk. 1, i det nye postdirektiv.

(31) Aftalen er endnu ikke undertegnet af La Poste/De Post i Belgien og An Post i Irland.

(32) International Direct Mail (IDM) er det navn, parterne har givet dette grænseoverskridende postprodukt.

(33) I den anmeldte aftale henvises der til artikel 25 og 49 i Verdenspostkonventionen, der blev undertegnet i 1994. I den femte tillægsaftale henvises der til Verdenspostkonventionen, der blev undertegnet i 1999. I denne nye udgave af Verdenspostkonventionen er artikel 25 blevet til artikel 43.

BILAG

ADGANG FOR TREDJEMAND

Generelt

Alle REIMS II-parter skal give enhver udenforstående posttjeneste, der konkurrerer med REIMS II-parterne om udgående grænseoverskridende posttjenester i noget andet REIMS II-land, levering af indgående grænseoverskridende post i deres hjemlande til terminalafgifter og på vilkår, som ikke er diskriminerende i forhold til dem, en REIMS II-part tilbyder en anden REIMS II-part i afsenderlandet. Denne forpligtelse er begrænset til post fra afsendere i REIMS II-lande og anmodninger fra udenforstående posttjenester,

i) som har tilladelse til at tilbyde udgående grænseoverskridende posttjenester i henhold til de nationale regler i afsenderlandet, og under forudsætning af at udgående grænseoverskridende post er liberaliseret for de pågældende forsendelser i det land, hvor posten blev produceret, og som den kan være sendt igennem i transit

ii) som er konkurrenter til REIMS II-parterne om disse tjenester, og

iii) som indgår en aftale med den udbringende REIMS II-part, hvori parterne aftaler

- at overholde REIMS' driftsbetingelser og -vilkår, herunder deltagelse i systemerne til vurdering af servicekvalitet(1)

- at betale terminalafgifterne til REIMS II-parten i afsenderlandet plus en passende andel af omkostningerne til at administrere REIMS og eventuelle ekstraomkostninger ved at ekspedere deres post i forhold til post fra andre REIMS-parter

- at betale den udbringende REIMS II-parts interne takster for forsendelser, der er omfattet af denne forpligtelse, og som desuden er omfattet af nedenstående undtagelse

- på opfordring at sørge for passende sikkerhed for sådanne betalinger

- at bestræbe sig for at fremlægge prøver på større mængder af forretningspost

- og at respektere REIMS II-partens eneretsområde og at levere al den indgående post til eneretsområdet, som REIMS II-parten skal udbringe.

Undtagelser

Denne forpligtelse gælder ikke indenlandsk post. Endvidere gælder forpligtelsen ikke forsendelser, som afsendere fra den udbringende REIMS II-parts land sender eller foranlediger sendt i et andet land for at drage fordel af lavere takster som følge af denne forpligtelse. Inden for rammerne af Domstolens nuværende og kommende retspraksis gælder sidstnævnte undtagelse fra forpligtelsen både forsendelser fra afsenderens hjemland, som bringes over grænsen, og forsendelser fra et tredjeland.

Sammenhæng med artikel 5 i den konsoliderede REIMS II-aftale

Når artikel 5 i den konsoliderede REIMS II-aftale træder i kraft, vil REIMS II-parterne ikke længere kunne påberåbe sig ovennævnte undtagelser fra den forpligtelse, beslutningen pålægger dem.

(1) I øjeblikket UNEX og Diagnostic.