Regionsudvalgets udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om generelle bestemmelser om strukturfondene« (98/C 373/01)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om generelle bestemmelser om strukturfondene af 18. marts 1998 [KOM(98) 131 endelig udg. - 98/0090 (AVC)] (),

under henvisning til Rådets beslutning af 19. maj 1998 om i henhold til artikel 130 D og artikel 198 C, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 13. maj 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 »Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde«,

under henvisning til Underudvalg 1's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 167/98 rev.), som blev vedtaget den 8. juli 1998 med Rembert Behrendt og Manuel Fraga Iribarne som ordførere, og

ud fra følgende betragtninger:

i henhold til artikel B i traktaten om Den Europæiske Union og i artikel 2 i EF-traktaten er det såvel Unionens som Fællesskabets mål og opgave at fremme afbalancerede og varige økonomiske og sociale fremskridt og styrke den økonomiske og sociale samhørighed mellem medlemsstaterne;

i henhold til EF-traktatens artikel 130 A fortsætter Fællesskabet sin indsats for at styrke sin økonomiske og sociale samhørighed og stræber efter at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen i de mindst begunstigede områder, herunder landdistrikterne;

i henhold til EF-traktatens artikel 130 B støtter Fællesskabet medlemsstaternes bestræbelser på at styrke den økonomiske og sociale samhørighed gennem strukturfondene, Den Europæiske Investeringsbank og andre eksisterende finansielle instrumenter;

i henhold til EF-traktatens artikel 130 C skal Den Europæiske Fond for Regionaludvikling bidrage til at udligne de største regionale skævheder i Fællesskabet, i henhold til artikel 123 er det Den Europæiske Socialfonds opgave at forbedre arbejdskraftens beskæftigelsesmuligheder inden for det indre marked, og i henhold til artikel 40 skal Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Udviklingssektionen, muliggøre, at målene for den fælles landbrugspolitik nås;

i henhold til EF-traktatens artikel 130 D og 130 E har Regionsudvalget ret til at blive hørt i forbindelse med fastlæggelsen af strukturfondenes opgaver, hovedmål og indretning samt de almindelige regler, der skal gælde for fondene, gennemførelsesbestemmelserne og indberetningerne om den økonomiske og sociale samhørigheds udvikling;

Regionsudvalget henviser til sine udtalelser om Kommissionens meddelelse »Agenda 2000 - Et udvidet og styrket EU« og om den europæiske strukturpolitiks fremtid, især følgende:

- »De regionale og lokale myndigheders syn på udformningen af EU's strukturpolitik efter 1999« (CdR 131/97 fin) (),

- »Den første rapport om økonomisk og social samhørighed« (CdR 76/97 fin) (),

- »Agenda 2000: EU's finansieringsramme efter 1999, under hensyntagen til udvidelsesperspektiverne og udfordringerne i det 21. århundrede« (CdR 303/97 fin) (),

- »De regionale og lokale myndigheders rolle i det partnerskab, der forvalter strukturfondene« (CdR 234/95) (),

- »Den fælles landbrugspolitik og udvidelsen mod øst« (CdR 239/96 fin) (),

- »Virkningerne for Unionens politikker af en udvidelse med ansøgerlande i Central- og Østeuropa (Konsekvensanalyse)« (CdR 280/97 fin) (),

- »En dagsorden for byerne i Den Europæiske Union« (CdR 316/97 fin) () -

på den 25. plenarforsamling den 16.-17. september 1998 (mødet den 17. september) vedtaget følgende udtalelse.

1. Del A: Generelle bemærkninger

1.1. Kommissionens forslag til ny rammeforordning for strukturfondene er en del af den samlede lovgivningspakke, der stilles forslag om i Agenda 2000. Målet er dels at gøre EU bedre egnet til at gå fremtiden i møde på væsentlige områder, dels at tilvejebringe forudsætningerne for EU's udvidelse mod øst. Regionsudvalget understreger den nære sammenhæng mellem de forskellige elementer i Agenda 2000, lovgivningsforslagene og de politiske beslutninger, der skal træffes. Østudvidelsen kræver vilje til ændring også inden for Unionen, som den ser ud i dag. Omvæltningerne på verdensplan gør en omlægning af landbrugs- og strukturpolitikken tvingende nødvendig. Indhentning af udviklingsefterslæb og gennemførelse af strukturtilpasninger, der resulterer i lavere arbejdsløshed og bæredygtig vækst, idet den regionale konkurrenceevne fremmes, bør stå i forgrunden, når der tildeles strukturstøtte, samtidig med at der lægges vægt på områder, der er kendetegnet ved særlige forhold, f.eks. bjergområder, ø-områder og perifert beliggende områder.

1.2. EU kan kun klare alle sine opgaver ved at udvise solidaritet. Solidaritetsprincippet blev opstillet, fordi en afbalanceret udvikling er et af EU's grundlæggende mål, der gerne skulle give økonomiske og sociale fremskridt. Forudsætningen herfor er, at de regionale forskelle mindskes.

1.3. Reformen af EU's strukturpolitik spiller derfor en hovedrolle i de forestående beslutninger om Agenda 2000. Rammeforordningsforslaget er centralt for fondenes fremtidige virke, da det samler alle generelle bestemmelser om EU's strukturpolitik. Regionsudvalget betragter forslaget som et egnet grundlag for yderligere konsultationer og forhandlinger. Efter Regionsudvalgets mening har Kommissionen med sine forslag i princippet opfyldt målsætningen om at reducere antallet af mål og EU-initiativer og koncentrere støtteområderne.

1.4. Regionsudvalget konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen beslutsomt har holdt fast ved, at indhentning af udviklingsefterslæb og løsning af strukturelle tilpasningsproblemer, bekæmpelse af strukturarbejdsløshed og oprettelse af nye arbejdspladser er hovedpunkterne i EU's strukturpolitik. Disse prioriteter omfatter nødvendigheden af at kæmpe mod uddybningen af udviklingsforskellene mellem Europas centrum og periferi som beskrevet i Samhørighedsrapporten og i Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv. I betragtning af faren for en tematisk opsplitning af strukturfondene er en prioritering nødvendig for at sikre, at midlerne koncentreres om fælles mål. Det er imidlertid også en prioritering, der svarer til EU's anerkendte politiske prioritering af en styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed og bekæmpelse af arbejdsløsheden.

1.5. Regionsudvalget mener, at der i Kommissionens forslag skal tages hensyn til byområder og deres omgivelser. Europa er det mest urbaniserede kontinent, idet 80 % af dets befolkning bor i byområder. Byområdernes betydning kommer ikke til udtryk i Kommissionens forslag. Forholdet mellem landområder og byområder er under forandring, hvilket kræver en bedre integration af bypolitik, landbrugspolitik og strukturpolitik.

1.6. Regionsudvalget bifalder den helhedsløsning, der foreslås for det nye mål 2. Gennemførelsen af de globale strategier for regionerne skulle bidrage til at øge strukturfondenes effektivitet. Regionsudvalget understreger, at helhedsløsningen ikke må medføre tunge og komplicerede procedurer. Regionsudvalget finder desuden, at forordningsforslaget burde have medtaget flere af de forslag til forenkling af EU's strukturpolitik, som det har fremsat i de udtalelser, der er nævnt i indledningen. Generelt ønsker Regionsudvalget, at reduktionen af antallet af prioriterede mål og forenklingen af strukturfondenes procedurer på EU-niveau skal kunne mærkes tydeligt, ikke blot af de lokale samarbejdspartnere, der har ansvaret for den konkrete gennemførelse af programmerne i lokalområderne, men også af borgerne.

1.7. Regionsudvalget er skuffet over, at der ikke er nogen reference til kultur i forordningsforslagene, og det efterlyser, som det har gjort det i tidligere udtalelser, en udtrykkelig reference til kultur. Det ville hjælpe med til at styrke det bidrag, som kulturen og dertil knyttede aktiviteter kan yde til den sociale samhørighed, og den positive virkning, kulturelle aktiviteter har på forbindelse med fremme af vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse i mange byer og regioner.

1.8. For at fremme finansieringen af projekter og sikre den private sektors medvirken bør privat finansiering efter Regionsudvalgets mening i den næste periode kunne indregnes i samfinansieringen på samme vilkår som offentlig finansiering (public-private-partnership).

1.9. Regionsudvalget lægger stor vægt på, at den nye programperiode efter et omhyggeligt programmeringsarbejde starter i fuldt omfang straks fra begyndelsen af år 2000. Det forudsætter, at de endelige beslutninger om strukturfondene træffes hurtigst muligt og senest i løbet af første halvår af 1999. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at gøre sit yderste for at overholde tidsplanen, og kræver, at der i tilfælde af manglende overholdelse af tidsplanen iværksættes særlige foranstaltninger for at minimere intervallet mellem de to programperioder. Det opfordrer endvidere kraftigt Kommissionen til snarest muligt at foretage en revision af SEM 2000-arbejdssedlerne.

1.10. Regionsudvalget fastholder sit syn på udformningen af EU's strukturpolitik, som det kommer til udtryk i førnævnte udtalelser, og tager i det følgende kun stilling til de forslag i forordningsforslaget, som det ønsker at stille ændringsforslag og supplerende forslag til.

1.11. Regionsudvalget konstaterer, at Kommissionens forslag bør gøres klarere. Det anmoder Kommissionen om snarest muligt at forelægge supplerende information for at lette de videre forhandlinger.

2. Del B: Ændringsforslag og supplerende forslag til Kommissionens forordningsforslag

2.1. Afsnit I: Generelle principper

2.1.1. Kapitel I og II: Mål, opgaver og geografisk afgrænsning (artikel 1-6)

2.1.1.1. Regionsudvalget går ind for Kommissionens forslag om først og fremmest at støtte udviklingen og strukturtilpasningen i regioner med udviklingsefterslæb (mål 1). Regionsudvalget tilslutter sig ligeledes Kommissionens forslag om, at regioner, der er støtteberettigede under mål 1, skal være regioner på NUTS II-niveau med et bruttonationalprodukt (BNP) pr. indbygger på 75 % af EF-gennemsnittet beregnet på grundlag af data for de seneste tre år. Da der findes overgangsbestemmelser for regioner, som på grund af deres positive udvikling ikke opfylder dette støttekriterium i den nye støtteperiode, er Regionsudvalget enig med Kommissionen i, at kriteriet skal håndhæves strengt. Dermed sikres den nødvendige koncentration af strukturstøtten under mål 1 indtil støtteperiodens udløb. Udvalget påpeger dog, at det vil være hensigtsmæssigt, om overgangsbestemmelserne også omfatter regioner, som har mistet deres mål 1-status, medens de nugældende forordninger har været i kraft, uden at de er blevet tilgodeset med indplacering under et af de andre EU-mål. Regionsudvalget støtter Kommissionens forslag om at lade mål 1-regionerne omfatte regioner med meget perifer beliggenhed i henhold til Amsterdam-traktatens artikel 299, stk. 2, og de nuværende mål 6-regioner. Regionsudvalget foreslår, at ringe befolkningstæthed bør være et grundlæggende kriterium for, at det nuværende mål 6 automatisk finder anvendelse.

2.1.1.2. Regionsudvalget bifalder Kommissionens forslag om gennem det nye mål 2 at støtte områder, hvis industri- og servicesektorer undergår socioøkonomiske ændringer, samt landdistrikter i tilbagegang, vanskeligt stillede byområder og kriseramte fiskeriafhængige områder. Regionsudvalget gør opmærksom på, at der er tale om en meget kompleks målsætning, som på den ene side må udmøntes i specifikke delmål, og på den anden side må koordineres på programniveau afhængigt af problemerne i de pågældende områder. Afgrænsnings- og støttekriterierne for disse delmål fastsættes under hensyntagen til de pågældende strukturproblemers karakter på det relevante territoriale niveau og i givet fald det pågældende områdes randbeliggenhed. Endvidere bør Kommissionen navnlig præcisere, hvilke foranstaltninger der er truffet til gennemførelse af den EUGFL-støtte, der er sikret i de nye regionaludviklingsprogrammer, og hvordan fonden samordnes med de andre strukturfonde.

2.1.1.3. Regionsudvalget erkender, at den procentdel af EU's samlede befolkning, der omfattes af det nye mål 2, skal reduceres gradvist for at koncentrere støtten om de hårdest ramte områder i EU. I overensstemmelse med det korrekt anvendte princip om gradvis tilpasning, som afspejles i overgangsbestemmelserne, anser Regionsudvalget det for væsentligt, at den andel af befolkningen i mål 2-regioner, som tidligere udgjorde 25 %, gradvist og på en rimelig måde reduceres til 18 %.

2.1.1.4. Den fremgangsmåde, Kommissionen foreslår anvendt ved fastsættelsen af befolkningsloftet for de enkelte medlemsstater, kræver en nærmere forklaring. Det bør især uddybes, hvordan man kan skelne mellem hensynet til de regionale strukturproblemers omfang i de områder, der omfattes af det nye mål 2 på det relevante territoriale niveau, og strukturproblemernes omfang på nationalt niveau.

2.1.1.5. Regionsudvalget henviser til, at ovennævnte støttekoncentration i enkelte tilfælde imidlertid også kan betyde en uforholdsmæssig stor reduktion af mål 2-støtten til visse medlemsstater. Kommissionens forslag om højst at reducere befolkningsandelen under mål 2 med en tredjedel i forhold til de hidtidige tal for mål 2 og 5b hilser Regionsudvalget derfor velkommen, idet de regioner, der »fases ud« af mål 1 og bliver støtteberettigede under det nye mål 2, dog ikke skal medregnes. Dette »sikkerhedsnet« er med til at hindre radikale nedskæringer, som kunne bringe resultaterne af den hidtidige støtte i fare.

2.1.1.6. Regionsudvalget påpeger, at de af Kommissionen foreslåede kriterier for udvælgelse af støtteberettigede områder under det nye mål 2 bør tages op til yderligere drøftelse.

Det er i princippet glædeligt, at arbejdsmarkedsvilkår fortsat har en særlig vægt i forbindelse med afgrænsningen af støtteberettigede områder og støtteforanstaltninger. I denne forbindelse gøres der dog opmærksom på, at de arbejdsløshedstal, som Eurostat har fremlagt, kun giver et unøjagtigt og ufuldstændigt billede af situationen i de enkelte europæiske regioner, og at der bør tilstræbes en harmonisering.

Der er fare for, at der ikke bliver taget tilstrækkeligt hensyn til landdistrikternes og industriområdernes særlige situation.

Regionsudvalget er af den opfattelse, at der fortsat er behov for at støtte områder, som har mistet industrielle aktiviteter og dermed en betydelig mængde arbejdspladser. Inden for de nationale støttelofter bør der kunne anvendes supplerende støttekriterier for industriområder ud fra fattigdomsindikatorer som f.eks. husstandsindkomst i forhold til regionale leveomkostninger og afhængighed af bistandshjælp, og indikatorer for konkurrenceevne som f.eks. arbejdsproduktivitet og overlevelsestal for SMV.

Inden for medlemsstaternes befolkningslofter bør de grundlæggende kriterier for industriområder med udviklingsefterslæb under mål 2 ikke anvendes strengt. Der bør kunne tages hensyn til grænsetilfælde, således at der tages højde for vanskeligheden ved at sammenligne visse datasæt. Forordningen bør præcisere, at medlemsstaterne skal være fleksible, når de definerer de økonomiske og sociale indikatorer for støtte til de hårdest ramte områder. Disse indikatorer bør fastlægges af medlemsstaterne i samarbejde med partnerne på lokalt og regionalt niveau. Da servicesektoren også er et aktivitetsområde, der er omfattet af det nye mål 2, bør den også nævnes i forbindelse med fastlæggelsen af de støtteberettigede områder.

For landdistrikternes vedkommende bør der ud over regionens pro capita-BNP anlægges sekundære kriterier såsom indtægtsniveau, befolkningstæthed, antal beskæftigede i landbruget og befolkningens aldring. Det må vurderes nærmere, om kriterierne for støtte til landdistrikterne er brede nok til at tilgodese den særlige situation i landdistrikter.

Den kommende indskrænkning af anvendelsen af EUGFL, Udviklingssektionen, til mål 1-regioner og indsættelsen af EUGFL, Garantisektionen, i mål 2-regioner bør ikke stille de berørte landdistrikter vanskeligere.

Også hvad angår de støtteberettigede fiskeriafhængige områder, må der anlægges en bred vurdering af fiskeriafhængigheden, som tager højde for vilkårene for den regionale udvikling. Her kan fiskeflådens størrelse og alder samt beskæftigelsesniveauet i erhvervet være udslaggivende.

Da det må forventes, at de støtteberettigede byområder bliver af ringe omfang, og da der kun er få midler til rådighed, kan problemerne i de europæiske storbyområder endnu ikke løses. De meget få støtteberettigede byområder er udtryk for, at byproblematikken ikke prioriteres højt på EU-plan. Valget af kriterier for tildeling af støtte til byområderne under mål 2 viser, at man er mere villig til at iværksætte foranstaltninger til fordel for kriseramte kvarterer i byerne end til at gennemføre en egentlig strukturpolitik på byområdet.

Desuden har mange igangværende EU-initiativer fuldt ud bevist deres nytte, f.eks. URBAN og de fire industrielle initiativer. De foreliggende forslag til en fremtidig politik genspejler ikke i tilstrækkelig grad disse erfaringer.

Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at en regions naboskab til et mål 1-område kan være et kriterium for, at den klassificeres som mål 2-område, da der ellers bliver for stor forskel på den støttemæssige behandling af sådanne to områder. Regionsudvalget gør i den forbindelse opmærksom på, at det ville være selvmodsigende ikke også at lade dette - inden for rammerne af de nationale støttelofter - gælde for områder, der grænser op til ansøgerlande, der allerede nu får førtiltrædelsesstøtte og senere vil få mål 1-status, og hvor lønniveauet såvel som det sociale og miljømæssige niveau er klart lavere. Derfor anser Regionsudvalget det for ønskeligt, at disse regioners situation underkastes særlige undersøgelser i lyset af den kommende udvidelse.

2.1.1.7. Ved udvælgelsen af de nye mål 2-områder kunne man gå frem efter samme principper, som gælder for fastsættelsen af de nationale støttelofter i retningslinjerne for regionalstøtte, jf. EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). Følgelig skal rammeforordningen fastlægge befolkningsloftet i støtteområderne for det nye mål 2 både på EU-plan og for hver enkelt medlemsstat. Afgrænsningskriterierne for de nye mål 2-områder bør fastlægges af medlemsstaterne i samarbejde med regioner og kommuner, i hvilken forbindelse Kommissionens anerkendelse af et område som nationalt støtteområde bør være tilstrækkelig forudsætning for, at det også udpeges til mål 2-område.

Hvis Kommissionen fremover ønsker en højere grad af sammenhæng mellem de områder, som er berettigede til støtte fra strukturfondene, og de områder, som berøres af regionalstøtten, er det vigtigt, at EU's konkurrencepolitik [traktatens artikel 92, stk. 3, litra c)] ikke i praksis gennemtvinger en områdeopdeling i strukturfondenes fremtidige programmering. Det er strengt nødvendigt, at de lokale og regionale myndigheder inddrages i et nært samarbejde om udarbejdelsen af kortet over de områder, som er berettigede til støtte fra strukturfondene, og også af kortet over de områder, som berøres af regionalstøtten.

Støtte i henhold til den nævnte artikel har en mere begrænset målsætning end strukturfondene, især i betragtning af de nye områder under mål 2. Spørgsmålet er i øvrigt, om en sådan fremgangsmåde i tilstrækkelig grad forudser de hastige forandringer i de europæiske regioners økonomiske kraftfelter. Der må derfor gives mulighed for som led i udviklingen af en subregional økonomisk politik at yde støtte til regioner, som ikke er omfattet af de nationale lister over støtteberettigede områder. For regioner, hvis støtteparametre hidtil har divergeret mere end gennemsnitligt, må der skabes undtagelsesordninger.

Regionsudvalget betvivler, at et befolkningsloft på 2 %, som foreslået af Kommissionen, er nok til at sikre dette. Regionsudvalget ser en risiko for, at Kommissionens ønske om sammenfald mellem støtteområderne ellers i al for høj grad indskrænker det spillerum, der er nødvendigt, for at regionerne kan føre en selvstændig regionalpolitik

2.1.1.8. Med det nye mål 3 er Regionsudvalgets forslag til et specifikt mål om udvikling af de menneskelige ressourcer i det store og hele opfyldt. Den brede definition af støttemulighederne kan udvide spillerummet for de lokale og regionale myndigheder i forbindelse med bekæmpelse af arbejdsløsheden og modernisering af beskæftigelsessystemerne, men indebærer dog en fare for opsplitning af støtten. Det kan betyde, at den forventede effektivitetsgevinst i kampen mod arbejdsløshed bliver mindre. Derfor påpeger Regionsudvalget, at Den Europæiske Socialfond også fremover bør koncentrere sig om alle sine opgaveområder i henhold til Amsterdam-traktaten. Dette kræver, at opmærksomheden i højere grad koncentreres om den sociale marginalisering, der er foreslået som aktionslinje i Agenda 2000, men ikke medtaget i det nye forordningsforslag. Især bør de lokale og regionale myndigheder fortsat have ret til blandt støttemulighederne under mål 3 og Socialfonden at udvælge de foranstaltninger, som passer bedst til deres særlige betingelser for at udvikle de menneskelige ressourcer. En del af de midler, som er afsat til mål 3, kan desuden anvendes til ledsagende foranstaltninger i forbindelse med de regionale og lokale beskæftigelsespagter.

2.1.1.9. Derudover foreslår Regionsudvalget, at Den Europæiske Socialfond også fremover skal kunne gå ind i mål 2-områder med mål 3-foranstaltninger. Interventionerne under mål 2 udnytter kun delvis Socialfondens muligheder for udvikling af de menneskelige ressourcer. Man kan risikere, at der i mål 2-programmerne ikke tages tilstrækkeligt hensyn til de særlige målgrupper, der sigtes på med mål 3. Man kan derfor ikke være sikker på en sammenhængende, horisontal gennemførelse af mål 3 i medlemsstaterne.

2.1.1.10. Det bør ikke kun være det nationale plan, der er referencerammen for alle foranstaltninger til udvikling af de menneskelige ressourcer under mål 3. Som supplement til det nationale plan er det absolut nødvendigt at vælge en regional eller lokal indfaldsvinkel også til mål 3-programmer, så de regionale og lokale særtræk på dette felt ikke tabes af syne, og så man heller ikke glemmer, at de lokale og regionale myndigheder ofte er de største bidragydere til Den Europæiske Socialfond. Regionale innovationsstrategier skal i disse tilfælde udgøre nogle holdepunkter, jf. en nylig afgørelse fra Kommissionen. Det niveau, mål 3-programmerne skal udvikles og gennemføres på, bør derfor fastlægges i forhandlinger mellem Kommissionen og medlemsstaten og under hensyntagen til partnernes synspunkter.

2.1.1.11. Regionsudvalget foreslår, at definitionen af mål 3 i rammeforordningens artikel 5 præciseres tilsvarende, at der direkte henvises til alle Den Europæiske Socialfonds opgaveområder i henhold til Amsterdam-traktaten, og at der udtrykkeligt henvises til de muligheder, medlemsstaterne, kommunerne og regionerne har for selv at vælge, hvilke foranstaltninger der skal støttes i overensstemmelse med de nationale beskæftigelsespolitiske handlingsplaner. Det skal atter understreges, at der er behov for et nært samarbejde med de lokale og regionale myndigheder om udarbejdelsen af de nationale beskæftigelsesplaner, der bliver en vigtig reference for de fremtidige mål 3-programmer.

2.1.1.12. Regionsudvalget konstaterer, at Kommissionen med sine forslag i rammeforordningens artikel 6 opfylder Regionsudvalgets krav om overgangsbestemmelser for tidligere mål 1-, mål 2- og mål 5b-områder, som ikke længere opfylder støttebetingelserne på grund af deres positive udvikling. For at sikre, at resultaterne ikke bringes i fare igen, er det nødvendigt med overgangsbestemmelser, der dæmper virkningen af strukturfondsstøttens ophør. Dette sikres i princippet med Kommissionens forslag. Alligevel foreslår Regionsudvalget, at Kommissionen med henblik på at opnå et samlet og velafbalanceret kompromis præciserer sine idéer om overgangsperiodernes længde og støttens udformning, før Rådet træffer en afgørelse.

2.1.2. Kapitel III: Finansielle bestemmelser (artikel 7)

2.1.2.1. Regionsudvalget gentager, hvad det har sagt i sin udtalelse om Agenda 2000 og om fremtiden for EU's strukturpolitik af hhv. 19. og 20. november 1997 (), nemlig at EU's fremtidige strukturpolitik i de nuværende og kommende medlemsstater skal finansieres inden for rammerne af det nuværende loft for EU's egne indtægter og med bibeholdelse af strukturudgifternes andel på 0,46 % af EU's BNI. Kommissionens forslag om at afsætte 218,4 mia. euro i 1999-priser til de støtteberettigede områder i de nuværende medlemsstater for perioden 2000-2006 indebærer, at en tilsvarende koncentreret støtte til de kommende modtagerregioner i perioden 2000-2006 gennemsnitligt kan fortsætte på det høje niveau, den har nået i den nuværende periode. Da støtten ønskes koncentreret om de mest trængende regioner, går Regionsudvalget ud fra, at to tredjedele af de disponible budgetmidler koncentreres om mål 1-regionerne. Regionsudvalget foreslår, at der som i den hidtil gældende rammeforordning sættes eksakte tal på de budgetmidler, der skal afsættes til mål 1.

2.1.2.2. Regionsudvalget beder Kommissionen give en nærmere forklaring på den procedure, der skal anvendes ved fordeling af midlerne på de enkelte medlemsstater i henhold til forordningsforslagets artikel 7, stk. 3. Især ønskes en beskrivelse af vægtningen af de omtalte objektive kriterier (befolkning, de enkelte landes og regioners velstand, strukturproblemernes relative alvor, arbejdsløshed). Kun ved at anvende en objektiv og gennemsigtig fremgangsmåde, der først og fremmest består i at indføre et europæisk kriterium for perifer beliggenhed, og som dernæst sætter fokus på de regionale strukturproblemers alvor, kan man sikre, at alle regioner behandles lige.

2.1.2.3. Regionsudvalget sætter stadig spørgsmålstegn ved Kommissionens forslag om en »resultatreserve« på ca. 10 % af de samlede strukturfondsmidler, jf. ovenfor nævnte udtalelser af 19.-20. november 1997. Det er også efter fremlæggelsen af forordningsforslaget svært at se, at disse midler kan sættes ind midtvejs i forløbet på en måde, som virkelig stimulerer kvaliteten af programmets gennemførelse. Man må i stedet frygte, at der vil blive lagt større vægt på en hurtig fordeling af midlerne end på projekter af høj kvalitet og dermed evt. længerevarende. Det bør undersøges, om Revisionsrettens tal, som omhandler underforbrug af midler, ikke er for langt bagud i forhold til regionernes praksis på den ene side. Og på den anden side om underforbrug ikke primært er en følge af en alt for sen programopstart og manglende oplysninger til de potentielle støttemodtagere.

2.1.2.4. Regionsudvalget mener absolut, at begrundelsen for resultatreserven, fremme af projektkvalitet og effektiv ressourcestyring over en lang programmeringsperiode, er sund. Men Regionsudvalget betragter alligevel resultatreserven på 10 % af de samlede strukturfondsmidler som uforenelig med principperne om planlægning, programmering og sund gennemførelse, fordi det i praksis betyder, at et beløb, der næsten svarer til en årlig tildeling, blokeres, indtil midtvejsevalueringerne har fundet sted. Der opstår endvidere meget stor usikkerhed, da der ikke er nogen garanti for, at tildelingen af disse midler får større positiv virkning end den, en grundig og ansvarlig kontrol og opfølgning af interventionerne må forventes at give. Regionsudvalget afviser derfor anvendelsen af en sådan reserve og foreslår, at artikel 7, stk. 4, og artikel 43 i forordningsforslaget slettes.

2.1.2.5. Regionsudvalget bifalder, at der afsættes 5 % af strukturfondenes samlede forpligtelsesbevillinger til finansiering af EF-initiativer, og at der afsættes 1 % af midlerne til finansiering af nyskabende aktioner og teknisk bistand. Det må dog sikres, at de hidtil opbyggede, også regionale, strukturomlægninger samt ordningen til den nødvendige ledsagelse og evaluering af programmerne fuldt ud kan bevares. Regionsudvalget understreger dog, at Kommissionen især hvad angår nyskabende aktioner og teknisk bistand bør være mere opmærksom på, at tildelingen af midler og evalueringen af de gennemførte foranstaltninger foregår på en gennemsigtig måde.

2.1.3. Kapitel IV: Tilrettelæggelse (artikel 8-11)

2.1.3.1. Regionsudvalget er tilfreds med, at forordningsforslaget på flere punkter udmønter intentionerne om at styrke partnerskabets rolle og indflydelse. Regionsudvalget minder om nødvendigheden af at styrke de lokale og regionale myndigheders deltagelse i programmeringen og gennemførelsen af strukturfondsinterventionerne. Det påpeger desuden, at forordningsforslagets bestemmelser om komplementaritet og partnerskab bør give de nationale, regionale og lokale myndigheder et vist spillerum, afhængigt af den enkelte medlemsstats institutionelle, juridiske og finansielle system, ved udpegelsen af de mest repræsentative partnere og ved afgørelsen af, på hvilken måde, i hvilket omfang og på hvilket niveau de skal inddrages i strukturfondsinterventionerne. Dette styrker dels gennemførelsen af en effektiv regionalpolitik i medlemsstaterne, dels regionernes rolle som udgangspunkt for programmeringen i de enkelte medlemsstater i overensstemmelse med deres interne ansvarsfordeling.

2.1.3.2. Regionsudvalget er enig i, at indsatsen må baseres på et bredt partnerskab, som også inddrager relevante økonomiske og sociale aktører i forberedelsen, overvågningen og evalueringen af interventionerne. Lokale og regionale myndigheder bør dog fortsat indtage en nøglerolle i medfør af deres politiske ansvar, lokalkendskab, store bidrag til medfinansieringen og deres demokratiske legitimitet, også i forbindelse med beslutninger om inddragelse af andre partnere. Forordningsteksten bør fastsætte rammebestemmelser, ikke detaljerede regler for partnerskabets konkrete udformning. Disse bør i stedet defineres i de forskellige programmeringsdokumenter i samråd med de lokale og regionale myndigheder, hvorved der kan tages hensyn til de særlige forhold i den enkelte region eller medlemsstat.

2.1.3.3. Regionsudvalget beklager, at Kommissionen ikke i højere grad har defineret og udviklet sin egen rolle i partnerskabet, selvom strukturfondsstøtten er et bidrag til den nationale og regionale indsats, som kræver koordinering af nationale, regionale og evt. kommunale offentlige midler. Regionsudvalget erindrer om sine egne forslag til udvikling af et virkeligt jævnbyrdigt partnerskab, der kunne udmøntes i en støtteaftale.

2.1.3.4. Kommissionen foreslår, at EU's prioriteter for målstøtten fremover fastlægges i form af retningslinjer. Regionsudvalget anerkender fuldt ud Kommissionens vejledende rolle og nytteværdien af Kommissionens retningslinjer som grundlag for en drøftelse af programmerne mellem Kommissionen, medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheder, men mener ikke, at et nyt retsgrundlag er nødvendigt i den forbindelse. Regionsudvalget understreger kraftigt, at man dels bør sikre »bottom-up«-princippet og dels programmeringsdokumenterne som bindende og pålideligt grundlag for strukturfondsinterventionernes gennemførelse. Retningslinjerne bør under ingen omstændigheder give Kommissionen eneret til at fortolke de forordninger, Rådet har vedtaget.

2.1.3.5. Midt i programmeringsperioden er situationen imidlertid en anden. Ændrede vilkår og de indhøstede erfaringer på dette tidspunkt gør det ønskeligt, at der opstilles retningslinjer og prioriteter for at tilpasse regionalpolitikken uden at reformere rammeforordningen gennem lovgivning. Her kommer Regionsudvalget ind i billedet som det EU-organ, der bør stå for evalueringen af Kommissionens redefinering og omlægning af prioriteter og retningslinjer for forvaltningen.

2.1.3.6. Da interventionerne hovedsageligt gennemføres som programmer, bør det præciseres nærmere, hvilke oplysninger der er behov for på dette niveau. Det bør fastlægges, hvor detaljerede oplysninger et program skal indeholde. I forordningen tales der om foranstaltninger og operationer. Regionsudvalget finder det problematisk, at detaljerede oplysninger om foranstaltninger og operationer henhører under partnerskabet mellem Kommissionen og medlemsstaten, da dette forhold kan medføre væsentlige forsinkelser i forbindelse med programændringer.

2.1.3.7. Kommissionen slår i artikel 9 igen til lyd for kombinationen af lån og tilskud i forbindelse med tildelingen af strukturfondsmidler. Regionsudvalget finder det påkrævet at påpege, at EIB's og de øvrige EU-instrumenters deltagelse ikke gøres til et absolut krav. Valget af de bedst egnede interventionsformer bør træffes ud fra programmets krav og de særlige lokale betingelser.

2.1.3.8. Regionsudvalget understreger, at de generelle økonomiske rammebetingelser, den specifikke økonomiske situation og de regionale og lokale andele bør tages i betragtning, når strukturfondsmidlernes additionalitet afgøres - lige som i den tidligere programperiode. Ellers ville man ikke kunne tage passende hensyn til usædvanligt høje strukturudgifter, konjunkturudviklingen i de enkelte medlemsstaters økonomi og de forskellige juridiske grundlag for finansieringsplanlægningen på nationalt og regionalt plan. Regionsudvalget foreslår derfor, at afgørelsen om additionalitet indskrives i de samlede programmeringsdokumenter inden for partnerskabets rammer. Af hensyn til medlemsstaternes budgetlovgivning og til parlamenternes nødvendige medvirken er det ikke muligt på forhånd at fastlægge omfanget af medlemsstaternes udgifter til arbejdsmarkedspolitik for hele den seksårige støtteperiode, sådan som Kommissionen foreslår.

2.2. Afsnit II: Programmering

2.2.1. Kapitel I: Generelle bestemmelser (artikel 12-14)

2.2.1.1. Regionsudvalget bifalder kravet om, at partnerne i partnerskabet skal afgive en udtalelse om planerne som led i fremsendelsen til Kommissionen, og at Kommissionen skal tage hensyn til disse udtalelser. Planerne bør sendes til partnerne i tilstrækkelig god tid til, at disse med rimelighed kan nå at afgive udtalelse. Regionsudvalget forventer, at disse bestemmelser tages alvorligt, så de reelt giver lokale og regionale myndigheder større indflydelse på tilrettelæggelsen af indsatsen. Regionsudvalget beklager, at det fortsat ikke er sikret, at lokale og regionale myndigheder inddrages i - eller overhovedet får indseende i - medlemsstatens forhandlinger med Kommissionen om planens godkendelse. Regionsudvalget henleder Kommissionens opmærksomhed på den byrde, det kan være for de lokale og regionale myndigheder og medlemsstaterne at skulle forberede planerne, især hvad angår fristerne for deres godkendelse.

2.2.1.2. Medlemsstaterne og regionerne får tre måneder til at udarbejde regionaludviklingsplanerne, mens Kommissionen giver sig selv seks måneder til at træffe beslutning om EF-støtterammerne, de samlede programmeringsdokumenter og de operationelle programmer. Også af saglige grunde bør der byttes om på disse frister. Der bør være seks måneder til udarbejdelse af planer og programmer, da det indholdsmæssigt er et mere krævende arbejde, mens det med god koordinering må være tilstrækkeligt med tre måneder til at nå frem til en afgørelse. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at sikre, at de principper, der gælder for driften af strukturfondene, anvendes på alle fonde, især foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne under Landbrugsfondens Garantisektion.

2.2.1.3. Med Kommissionens forslag om indførelse af et »programmeringstillæg« tilføjes der endnu en etape i programlægningen. Dette afviser Regionsudvalget som unødvendigt og ubegrundet. I henhold til artikel 14, stk. 1, skal partnerne udtale sig om regionaludviklingsplanerne. Partnernes deltagelse i programmeringen er således allerede sikret fra dette tidspunkt. Desuden kan overvågningsudvalgene oprettes umiddelbart efter fastlæggelsen af de støtteberettigede områder, så de også kan afgive udtalelse om forslaget til operationelt program.

2.2.1.4. I det operationelle program indgår som hidtil den finansielle planlægning for de enkelte prioriterede felter og en kvalitativ beskrivelse af foranstaltningerne inden for de enkelte prioriterede felter. Programmeringstillægget skal imidlertid fremover også omfatte finansiel planlægning af de enkelte foranstaltninger. Der kan ikke opstilles en seriøs prognose for en så detaljeret finansiel planlægning for en støtteperiode på syv år. Den vil kun komplicere programmeringsproceduren og øge omkostningerne ved programændringer. Da Kommissionen ikke tidligere har krævet disse oplysninger, er det ingen lettelse, at tillægget kun skal forelægges Kommissionen til orientering og ikke til godkendelse. Det fastslås endvidere i forordningsforslagets artikel 31, at programmeringstillægget skal forelægges Kommissionen, før udbetaling af de mellemliggende betalinger kan finde sted. Programmeringstillægget kan derfor også hæmme tildelingen af støttemidler.

2.2.2. Kapitel II: Indholdet af programmeringen (artikel 15-18)

2.2.2.1. Regionsudvalget anser det for hensigtsmæssigt, at der udarbejdes et integreret program for hver region. Også i dette spørgsmål må det foretrækkes, at det i et samarbejde mellem partnerne fastlægges, hvilket støtteniveau og antal programmer der bedst svarer til den pågældende medlemsstats administrative struktur.

2.2.2.2. Regionsudvalget finder det hensigtsmæssigt, at planerne for omstilling i regionerne under mål 2 - som det er tilfældet i indeværende programperiode - kan omfatte såvel alle områderne på NUTS II-niveau i én og samme region som et eller flere områder på NUTS III-niveau eller derunder, alt efter hvad der passer bedst til den enkelte medlemsstats interne struktur. Dermed tages der også hensyn til de spørgsmål, der er omhandlet i punkt 5.1.4 i Regionsudvalgets udtalelse af 14. maj 1998 ().

2.2.2.3. Regionsudvalget ser ikke nogen grund til, at de operationelle programmer og samlede programmeringsdokumenter nødvendigvis revideres efter midtvejsevalueringen. En sådan revision bør være valgfri og afhænge af, om der er sket store ændringer i den sociale og økonomiske situation. Revisionen bør desuden ske inden for samrådets rammer.

2.2.3. Kapitel III: EF-initiativer (artikel 19-20)

2.2.3.1. Regionsudvalget konstaterer, at dets krav om at mindske antallet af EF-initiativer og koncentrere dem om færre emner er blevet hørt. Som i den forudgående periode er det vigtigt, at EF-initiativer kan udnyttes i hele EU, uanset om et givet område har status af målområde eller ej. Det bifalder de emneområder, Kommissionen foreslår. I forbindelse med fællesskabsinitiativerne om menneskelige ressourcer og lige muligheder understreger Regionsudvalget dog, at man bør styrke bekæmpelsen af enhver form for forskelsbehandling og uligheder ved adgang til arbejdsmarkedet, især som følge af udstødelse eller trussel om udstødelse i byområder. Regionsudvalget minder desuden om behovet for et ekstra instrument til at ledsage strukturomlægningen i visse industrier og sektorer samt omstillingen inden for militærproduktionen.

2.2.3.2. I forlængelse af EF-initiativet INTERREG bør alle instrumenterne vedrørende grænseoverskridende, transnationalt og interregionalt samarbejde samles til et ledsageinstrument for regioner, der står over for internationalisering på flere fronter. Regionsudvalget bifalder styrkelsen af det interregionale samarbejde og slår til lyd for, at tyngdepunktet i fællesskabsinitiativet INTERREG fortsat klart skal være det grænseoverskridende samarbejde. Samtidig skal der fortsat være mulighed for et bredt spektrum af samarbejdsformer, dvs. både grænseoverskridende, transnationalt og interregionalt samarbejde. Dette samarbejde bør også omfatte områder med fælles træk, herunder områder, der ikke grænser op til hinanden, med det formål at stimulere et område og fremme en afbalanceret og harmonisk udvikling og fysisk planlægning i Europa, f.eks. samarbejde mellem regioner med et stort, tætbebygget byområde. Regionsudvalget henviser til de gode erfaringer med samarbejde på tværs af EU's indre og ydre grænser. Især bør de gode erfaringer fra det nuværende INTERREG IIA - og INTERREG IIC - udnyttes, hvor ansvaret i vidt omfang er regionaliseret.

2.2.3.3. Regionsudvalget understreger, at der bør være større sammenhæng og koordination mellem INTERREG-programmet og førtiltrædelsesstøtten (ISPA), programmerne for samarbejde dels med de central- og østeuropæiske ansøgerlande og Cypern, dels med tredjelande i Middelhavsområdet samt med Rusland, Norge og Schweiz, at det lokale og regionale samarbejde får en passende rolle, og at erfaringerne med Ecos/OUVERTURE og RECITE og lignende programmer indgår i tilrettelæggelsen og gennemførelsen af det nye initiativ for lokalt og regionalt samarbejde. Blandt disse erfaringer er, at programmerne hvad angår målsætning og indhold udgør et værdifuldt bidrag til erfaringsudveksling mellem de centrale myndigheder om temaer af betydning for den regionale udvikling. Derimod har bevillingsmekanismerne og bestemmelserne om udbetaling ikke altid været gennemsigtige. Samtidig konstaterer Regionsudvalget med tilfredshed, at det nye initiativ inden for rammerne af en enkelt mekanisme vil kunne sikre generel finansiel støtte til tværregionale samarbejdsinitiativer, som tidligere enten kun modtog sporadisk støtte, dvs. pr. projekt i et program, eller slet ikke var støtteberettigede.

2.2.3.4. Endelig erindrer Regionsudvalget om sit forslag om at koordinere projekter under EF-initiativerne med målstøtteprogrammerne for at mindske den administrative byrde. Gennemførelsen af EF-initiativerne bør kunne forbindes med de regionale operationelle programmer. I de tilfælde, hvor de involverede lokale og regionale myndigheder selv ønsker det, bør gennemførelsen af EF-initiativerne kunne integreres i de regionale operationelle programmer.

2.2.3.5. I denne sammenhæng er det dog vigtigt at påpege, at LEADER-initiativet, der hidtil har haft gunstig indflydelse på udviklingen i landdistrikterne, ikke i fremtiden må miste sin positive stimulerende effekt i små regioner som følge af den planlagte horisontale udformning. Regionsudvalget opfordrer derfor Kommissionen til, at man i fremtidige EF-initiativer yderligere styrker de lokale aktionsgruppers placering i programplanlægningen og programgennemførelsen for dermed klart at give udtryk for anerkendelse af disse gruppers kompetence i en selvstændig regionaludvikling. Der skal således ikke tilstræbes en forvaltningsteknisk integration i det horisontale udviklingsprogram i landdistrikterne, men samarbejde og samordning. Gennemførelsen af det nye EU-initiativ for udvikling af landdistrikterne skal være baseret på principper som programlægning og partnerskab. Hvis der nedsættes lokale aktionsgrupper, skal de arbejde snævert sammen med lokalt og regionalt ledede partnerskaber ud fra principper som ansvarlighed og transparens. Hvad angår fællesskabsinitiativet til udvikling af landdistrikter glæder Regionsudvalget sig over den betydning, der tillægges dette område, som skal styrkes bl.a. i lyset af de positive resultater af LEADER. Bottom up-princippet i programplanlægningen skal fastholdes og udbygges, da det er vigtigt for en effektiv udvikling af landdistrikterne. Endvidere bør initiativerne medtages i programmeringsdokumenterne for at sikre konsekvens og indre sammenhæng.

2.2.4. Kapitel IV: Nyskabende aktioner og teknisk bistand (artikel 21-23)

2.2.4.1. Regionsudvalget foreslår, at de nyskabende aktioners tætte tilknytning til målstøtteprogrammerne og andre regionale strategiske programmer nævnes eksplicit i forordningsforslaget. EU bør fortsat spille den ledende rolle i udbuds- og udvælgelsesproceduren for nyskabende aktioner, således at lokalaktørernes og civilsamfundets adgang til strukturfondene konsolideres. Den bør under alle omstændigheder udformes på en måde, der ikke vækker forhåbninger, som ikke kan opfyldes på grund af den begrænsede støtte. Inden der tildeles midler til nyskabende aktioner og pilotprojekter i mål 1- og mål 2-regioner, bør Kommissionen rådføre sig med de myndigheder, der har ansvaret for programmernes forvaltning, for at sikre, at der er en logisk sammenhæng mellem aktiviteterne.

2.2.4.2. Regionsudvalget påpeger, at de nyskabende aktioner og pilotprojekter fortsat bør være tilgængelige for alle regioner, eventuelt i partnerskab med de regioner, som er støtteberettigede under målene. Som led i forenklingen og effektiviseringen af også disse instrumenter bør der fremover sikres gennemskuelige kriterier, en ubureaukratisk forvaltning, en decentral administration og fortsat mulighed for støtte til små pilotprojekter.

2.2.5. Kapitel V: Store projekter (artikel 24-25)

2.2.5.1. Regionsudvalget bifalder, at Kommissionen agter at forhøje støttegrænsen for store projekter, således at projekter, hvis samlede udgifter overstiger 50 mio. euro, nu kan støttes. Godkendelse af store projekter bør dog som hidtil gives i forbindelse med de godkendte programmer og ikke på et særskilt grundlag, som Kommissionen skal definere. Ellers kan man frygte, at den store planlægningsusikkerhed, der er forbundet med Kommissionens forslag, og den tid, der skal bruges på godkendelse og administration, får til følge, at store projekter ikke, eller kun sjældent, vil kunne modtage støtte fra EU's strukturfonde fremover.

2.2.5.2. Det forekommer heller ikke hensigtsmæssigt, at Kommissionen bagefter kan bekræfte eller ændre EU-støttens størrelse, hvis projektet er en del af et prioriteret felt, hvis medfinansieringsandel er blevet fastlagt i forhandlingerne om EF-støtterammen.

2.2.6. Kapitel VI: Globaltilskud (artikel 26)

2.2.6.1. Regionsudvalget finder det nødvendigt at fastholde globaltilskuddet som en interventionsform, der er uafhængig af de operationelle programmer, da det i sin tid blev indført netop for at få et mere fleksibelt instrument, som var bedre tilpasset den økonomiske virkelighed end de operationelle programmer. Hvis globaltilskuddet afskaffes som selvstændig interventionsform, vil det blive endnu langsommere og besværligere at anvende end de operationelle programmer. Regionsudvalget glæder sig over, at rammeforordningen åbner mulighed for, at Kommissionen inden for rammerne af partnerskabet med de pågældende regioner, lokale myndigheder og medlemsstater kan indgå aftale med formidlere om anvendelsen af globaltilskud i forbindelse med fællesskabsinitiativer. Regionsudvalget mener, at formidlerne skal udpeges af de kompetente lokale og regionale myndigheder.

2.3. Afsnit III: Fondenes finansielle deltagelse og finansielle forvaltning

2.3.1. Kapitel I: Fondenes finansielle deltagelse (artikel 27-29)

2.3.1.1. Med henblik på at opnå større fleksibilitet i gennemførelsen af de operationelle programmer mener Regionsudvalget, at beslutningen om støttetildeling fra én eller flere fonde bør træffes i samråd med forvaltningsmyndighederne.

2.3.1.2. Efter Regionsudvalgets mening bør fondenes finansielle deltagelse fortsat ske på traditionel vis gennem subsidier. Anvendelse af andre former som de nye, der figurerer i forordningsforslaget (støtte, der skal tilbagebetales, rentegodtgørelse, garanti osv.), kan komme på tale i sidste række som et supplement, men bør under ingen omstændigheder træde i stedet for subsidier.

2.3.1.3. Regionsudvalget slår til lyd for, at man fastholder de grænser for fondenes deltagelse i de samlede støtteberettigede omkostninger og de støtteberettigede offentlige udgifter, der gælder i den nuværende støtteperiode. Der synes ikke at være behov for en yderligere graduering af interventionssatserne i forordningsforslaget. Hvis der er behov for det, særlig i de perifere regioner og i regionerne i den yderste periferi, bør grænsen for fondenes finansielle deltagelse kunne hæves for at tage højde for disse regioners særlige situation og handicap. Der kan træffes aftale herom i partnerskabet om EF-støtterammerne eller i de samlede programmeringsdokumenter under hensyntagen til EU-lovgivningen om kontrol med støtten.

2.3.1.4. Før de nye programmer iværksættes, bør det i samarbejde med medlemsstaterne klart defineres, hvornår udgifter i tilknytning til operationer og nyskabende aktioner er støtteberettigede. Med henblik på den lettest mulige fremgangsmåde bør man i rammeforordningen i denne forbindelse henvise til SEM arbejdssedler (om strukturfondsudgifters støtteberettigelse).

2.3.2. Kapitel II: Finansiel forvaltning (artikel 30-32)

2.3.2.1. Kommissionen foreslår, at forpligtelser, for hvilke der ikke er indgivet gyldig betalingsanmodning efter to år, automatisk frigøres, og at fondenes deltagelse reduceres tilsvarende. Regionsudvalget erkender, at det er påkrævet med en striks forvaltning af EU-bevillingerne, men udtrykker samtidig bekymring for konsekvenserne af et sådant forslag, som risikerer at skabe større usikkerhed omkring planlægningen i modtagerregionerne og hæmme bestræbelserne på at gennemføre projekter af høj kvalitet, som af den grund måske er mere langsigtede. De lokale og regionale myndigheder må i støtteperioden indgå bindende betalingsforpligtelser med de endelige støttemodtagere. Hvis midlerne på grund af eksterne problemer alligevel ikke stilles til rådighed, kan det skabe uløselige problemer for de regionale og kommunale budgetter. Strukturfondenes fleksibilitet, som giver mulighed for at spænde over mere end ét finansår, må derfor ubetinget fastholdes. Dette gælder også Europa-Parlamentets forpligtelse til at omlægge budgettet for strukturfondsmidler.

2.3.2.2. Regionsudvalget mener, at den frist på fire måneder (indtil 30. april), som forordningsforslaget giver Kommissionen til at vedtage budgetforpligtelserne for de foreslåede interventioner, er for lang. Den bør derfor reduceres.

2.3.2.3. Med hensyn til betalingerne mener Regionsudvalget, at Kommissionens frist til at foretage betalingerne på maksimalt »to måneder regnet fra modtagelsen af en gyldig anmodning« bør være ufravigelig, ikke »i almindelighed« gældende som nu anført.

2.3.2.4. Regionsudvalget konstaterer med interesse, at Kommissionen for den kommende støtteperiode agter at omlægge fondens udbetalingssystem i retning af et godtgørelsessystem. Bortset fra et engangs-acontobeløb på 10 % af de samlede udgifter vil alle betalinger fra Kommissionen til fondsforvalterne ske som tilbagebetaling af reelt afholdte og attesterede udgifter. Regionsudvalget frygter imidlertid, at dette senest i programperiodens anden halvdel vil føre til en uacceptabel belastning af de regionale og kommunale budgetter, som skulle præfinansiere disse omkostninger. På baggrund af den aktuelle budgetstramning ville det være for stort et krav, som uden tvivl ville skabe komplikationer ved tildelingen af strukturfondsmidler.

2.3.2.5. Kravet om, at medlemsstaterne senest den 30. april hvert år skal tilsende Kommissionen ajourførte overslag over betalingsanmodningerne for det indeværende og efterfølgende regnskabsår, kommer til at hvile tungt på administrationerne. Regionsudvalget finder det mere hensigtsmæssigt at kræve, at årsprogrammeringen for det indeværende og efterfølgende regnskabsår forelægges Kommissionen senest den 31. maj hvert år for at give mulighed for en omlægning af programmeringen på grundlag af betalingsoverslagene for de pågældende to år.

2.4. Afsnit IV: Strukturfondsinterventionernes effektivitet

2.4.1. Kapitel I: Overvågning (artikel 33-36)

2.4.1.1. I forbindelse med Kommissionens og forvaltningsmyndighedernes årlige gennemgang af det foregående års væsentligste resultater fremgår det ikke klart af forordningsforslaget, hvilken vægt de bemærkninger eller henstillinger, som Kommissionen fremsætter efter gennemgangen, tillægges, eller hvilken rækkevidde de har, såfremt en forvaltningsmyndighed afviser dem. Regionsudvalget mener, at disse bemærkninger og henvisninger burde fremsættes som led i et samarbejde og ikke ensidigt af Kommissionen.

2.4.1.2. Regionsudvalget havde forventet, at overvågningsudvalgene ville få flere beføjelser som bebudet af Kommissionen. Det foreliggende forordningsforslag giver desværre ikke en klar definition heraf. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør man især styrke overvågningsudvalgenes ret til at træffe den endelige afgørelse om små og mellemstore programændringer - herunder begrænset omfordeling af midler mellem et operationelt programs prioriterede felter. Dette ville gøre anvendelsen af strukturfondene mere fleksibel og virkelighedsnær samt styrke regionernes, kommunernes og de øvrige partneres rolle i denne sammenhæng. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at deltage aktivt og ansvarsbevidst i overvågningsudvalgene inden for samarbejdets rammer.

2.4.1.3. Regionsudvalget bifalder desuden forslagets skelnen mellem partnernes repræsentanter i overvågningsudvalget på grundlag af deres finansielle ansvar for interventionerne. Denne model burde også anvendes i forbindelse med de menneskelige ressourcer.

2.4.1.4. Overvågningsudvalgenes antal, niveau og omfang bør fastlægges i EF-støtterammen eller i programmeringsdokumentet under hensyntagen til medlemsstatens særlige forhold.

2.4.1.5. Regionsudvalget gør opmærksom på sit forslag om, at de fysiske og finansielle indikatorer for overvågningen af interventionerne fastlægges i et partnerskabssamarbejde i forbindelse med programmeringsbeslutningerne. Indikatorerne bør fastlægges efter aftale og i overensstemmelse med de særlige vilkår og behov i de regioner, som har ansvaret for den konkrete gennemførelse af programmerne.

2.4.2. Kapitel II: Finansiel kontrol (artikel 37-38)

2.4.2.1. Regionsudvalget foreslår, at de forskellige EU-kontrolorganer som f.eks. finanskontrollen i GD XVI, GD XX og Revisionsretten samt undertiden Kommissionens afdeling til bekæmpelse af svig (UCLAF) intensiverer deres aktivitet. Disse kontroller bør standardiseres for at opnå størst mulig effektivitet. Med henblik herpå bør det overvejes at koordinere EU's kontrolorganer med de nationale, regionale og lokale administrationers kontrolorganer. Det fremgår ikke klart, efter hvilken fremgangsmåde medlemsstaten skal iværksætte hjælpeforanstaltninger på baggrund af Kommissionens henstillinger eller opfordringer, og i hvilke tilfælde og på hvilken måde Kommissionen helt eller delvist kan tilbageholde betalinger, hvis der er konstateret uregelmæssigheder. Der bør også udformes en mere effektiv partnerskabsprocedure på dette punkt. Der bør være fleksible støttekriterier for EU-strukturforanstaltninger med et beskedent budget, såsom nyskabende aktioner. Endvidere bør finanskontrollen foretages efterfølgende og ledsages af mekanismer for gensidig risikoforsikring.

2.4.2.2. Regionsudvalget mener, at de finansielle korrektioner bør foretages i et samarbejde med de relevante proceduremæssige garantier.

2.4.3. Kapitel III: Evaluering (artikel 39-42)

2.4.3.1. Kommissionen understreger i sit forordningsforslag evalueringernes betydning, som også efter Regionsudvalgets mening er indiskutabel. Sådanne evalueringer ville være en klar gevinst for interventionernes gennemsigtighed og effektivitet.

2.4.3.2. Regionalpolitikken er hovedsageligt blevet gennemført gennem interventionsformen »operationelle programmer«, og sådan vil det også være i den nye støtteperiode. Regionsudvalget konstaterer imidlertid, at der ikke findes én enkelt anerkendt og brugbar metode til evaluering af operationelle programmer. Der findes metoder til projektevaluering, men ikke til evaluering af det væld af aktioner, som et operationelt program kan indeholde. Det er derfor ønskeligt, at der - uden at evalueringsprincippet drages i tvivl - også fastlægges en generel og fælles metode til evaluering af operationelle programmer i overensstemmelse med samarbejdsprincippet.

2.4.3.3. Samarbejdsprincippet bør ligge til grund for enhver evaluering. Regionsudvalget mener derfor, at der bør oprettes et mæglingsorgan, som i tilfælde af konflikter kan løse eventuelle uoverensstemmelser med hensyn til fortolkningen af evalueringerne mellem medlemsstaten, regionerne og Kommissionens tjenestegrene.

2.4.3.4. Hvad angår den forhåndsvurdering, som planerne skal indeholde, konstaterer Regionsudvalget med bekymring, at kravene er meget omfattende og vanskelige at definere, især i betragtning af den korte tidsfrist for planernes fremlæggelse og af de øvrige krav til udarbejdelsen af planerne.

2.4.3.5. Regionsudvalget slår til lyd for, at midtvejsevalueringen iværksættes og koordineres af forvaltningsmyndigheden og godkendes af overvågningsudvalget, som Kommissionen deltager i med tale- og stemmeret, hvis ellers dette forslag bliver fulgt. Dermed bliver det overflødigt, at Kommissionen senere udtaler sig om evalueringens relevans og kvalitet.

2.5. Afsnit VI: Udvalg og komitéer

2.5.1. Regionsudvalget foreslår, at de lokale og regionale myndigheder - via deres repræsentative organisationer - sikres plads i de udvalg og forvaltningskomitéer, som skal rådgive Kommissionen om hhv. udvikling og omstilling i regionerne, traktatens artikel 124, landdistrikternes udvikling, fiskeri- og akvakultur samt EF-initiativerne. Det vil være en naturlig konsekvens af Kommissionens intentioner om at styrke partnerskabet, at deltagelse i disse organer ikke forbeholdes medlemsstaterne. Regionsudvalget foreslår endvidere, at ikke kun Europa-Parlamentet, men også Regionsudvalget skal holdes underrettet om arbejdet i udvalg og komitéer.

3. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at revidere forslaget til forordning om generelle bestemmelser om strukturfondene og tage Regionsudvalgets forslag i betragtning i forbindelse med revisionen.

Bruxelles, den 17. september 1998.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

() EFT C 176 af 9.6.1998, s. 1.

() EFT C 64 af 27.2.1998, s. 5.

() EFT C 379 af 15.12.1997, s. 34.

() EFT C 64 af 27.2.1998, s. 40.

() EFT C 100 af 2.4.1996, s. 72.

() EFT C 116 af 14.4.1997, s. 39.

() EFT C 64 af 27.2.1998, s. 48.

() EFT C 251 af 10.8.1998, s. 11.

() CdR 131/97 fin - EFT C 64 af 27.2.1998, s. 5. CdR 303/97 fin - EFT C 64 af 27.2.1998, s. 40.

() CdR 316/97 fin - EFT C 251 af 10.8.1998, s. 11.