Forslag til Rådets direktiv om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (97/C 59/06) KOM(96) 331 endelig udg. - 96/0182(SYN)

(Forelagt af Kommissionen den 13. november 1996)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, navnlig artikel 75, stk. 1,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg,

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C,

i samarbejde med Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Effektiv anvendelse af transportsystemet inden for EF er bl.a. afhængig af, at der fastlægges en rimelig og effektiv prissætning på transportområdet efter »brugerbetalings«-princippet.

(2) Anvendelsen af dette princip forudsætter, at der skabes en retlig ramme, som gør det muligt for alle medlemsstaterne at få dækket deres reelle omkostninger i forbindelse med vejinfrastruktur samt om fornødent at opkræve afgifter for eksterne omkostninger.

(3) Medlemsstaterne skal sikre, at det indre marked fungerer, og undgå, at der opstår hindringer for varer og tjenesteydelsers fri bevægelighed inden for Fællesskabet; for at det indre transportmarked kan fungere korrekt, må der ske en reduktion af de forskelle i konkurrencevilkårene inden for vejgodstransport, som skyldes uberettigede forskelle i transportrelaterede afgiftssatser, herunder skatter og andre relevante afgifter; der bør derfor fastsættes maksimums- og minimumssatser for afgifter på køretøjer og for brugsafgifter.

(4) Det er vigtigt at tilskynde til anvendelse af mere miljøvenlige godstransportmidler med henblik på at sikre bæredygtig transport inden for Fællesskabet.

(5) Disse mål bør nås i etaper for at undgå destabilisering af vejtransportmarkedet.

(6) En vis grad af harmonisering af afgiftssystemet er allerede blevet opnået med vedtagelsen af Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (1), senest ændret ved direktiv 94/74/EF (2) og Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier (3), ændret ved direktiv 94/74/EF.

(7) Ved sin dom af 5. juli 1995 i sag C-21/94, Parlamentet mod Rådet (4), annullerede EF-Domstolen Rådets direktiv 93/89/EF af 25. oktober 1993 om opkrævning i medlemsstaterne af afgifter på visse køretøjer, samt af vejafgifter og brugsafgifter for benyttelse af visse infrastrukturer (5), idet den samtidig fastslog, at retsvirkningerne af det annullerede direktiv står ved magt, indtil Rådet har vedtaget nye bestemmelser på området; direktiv 93/89/EØF bør derfor afløses af nærværende direktiv.

(8) Tilpasningen af de nationale afgiftsordninger bør under de nuværende omstændigheder begrænses til erhvervskøretøjer, hvis højeste tilladte bruttovægt overskrider et givet niveau.

(9) Minimumssatser for afgifter på køretøjer behøver ikke at finde anvendelse i medlemsstater, der har en brugsafgiftsordning.

(10) Der bør tilskyndes til anvendelse af mere miljø- og vejvenlige køretøjer ved hjælp af større differentiering af afgifter, i det omfang differentieringen ikke påvirker EF's transportmarked.

(11) For nogle former for lokaltransport i medlemsstaterne med ringe betydning for Fællesskabets transportmarked gælder der for tiden nedsatte køretøjsafgifter; for at sikre en harmonisk overgang bør medlemsstaterne kunne indføre midlertidige undtagelser fra minimumssatserne.

(12) Medlemsstaterne bør have tilladelse til at anvende nedsatte satser eller undtagelser fra køretøjsafgifter for køretøjer, hvis drift må antages at være uden indvirkning på Fællesskabets transportmarked.

(13) De eksisterende konkurrencefordrejninger kan ikke fjernes alene ved harmonisering af afgifterne, herunder brændstofafgifterne, men de kan, indtil der er indført afgiftsformer, der er teknisk og økonomisk mere velegnede, dæmpes, ved at der gives mulighed for at bibeholde eller indføre vejafgifter og/eller brugsafgifter for anvendelse af motorveje; endvidere bør medlemsstaterne have lov til at kræve afgifter for anvendelse af broer, tunneler, bjergpas og sårbare veje.

(14) Definitionen af »sårbare veje« bør foretages af Kommissionen gennem en procedure med deltagelse af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne; en vej kan kun erklæres sårbar, hvis der foreligger tilstrækkelig mulighed for transport med andre transportmåder.

(15) Vej- og brugsafgifter bør ikke indebære forskelsbehandling eller urimeligt omfattende formaliteter, og de bør heller ikke skabe hindringer ved de indre grænser; der bør derfor træffes hensigtsmæssige foranstaltninger, således at vej- og brugsafgifter kan betales når som helst og med forskellige almindeligt anvendte betalingsmidler.

(16) Brugsafgiftssatsen bør fastsættes på grundlag af det tidsrum, hvori den pågældende infrastruktur benyttes, og ligge så nært op ad de reelle omkostninger forårsaget af køretøjet som muligt; der bør med henblik herpå indføres en begrænset differentiering af satser afhængig af beskadigelsen af infrastruktur og miljø.

(17) For at sikre, at brugsafgifter og vejafgifter anvendes ensartet, bør der fastsættes visse regler for deres anvendelse, såsom karakteristika for de infrastrukturer, hvor disse brugs- og vejafgifter finder anvendelse, de infrastruktur- og eksterne omkostningselementer, satserne kan dække, samt visse minimums- og maksimumssatser; satser for vejafgifter kan endvidere omfatte en forrentning af den investerede kapital, der svarer til forrentningen for lignende investeringer.

(18) To eller flere medlemsstater bør have mulighed for samarbejde om at indføre en fælles brugsafgiftsordning under forudsætning af, at visse supplerende betingelser overholdes.

(19) I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet begrænser nærværende direktiv sig til det nødvendige med henblik på at nå de tilstræbte mål, jf. traktatens artikel 3 B, stk. 3.

(20) Der bør fastsættes en stram tidsplan for en fornyet gennemgang af dette direktivs bestemmelser med henblik på eventuelt at ændre bestemmelserne for at nå frem til en mere territorialbetinget afgiftsordning -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

KAPITEL I Almindelige bestemmelser

Artikel 1

Dette direktiv gælder for køretøjsafgifter samt vej- og brugsafgifter på lastbiler som defineret i artikel 2.

Direktivet gælder ikke for køretøjer, som udelukkende udfører transport i medlemsstaternes ikke-europæiske områder.

Det gælder heller ikke for køretøjer, som er registreret på De Kanariske Øer, i Ceuta og Melilla og på Azorerne og Madeira, og som udelukkende udfører transport i disse områder eller mellem disse områder og henholdsvis Spaniens og Portugals kontinentale områder.

Artikel 2

I dette direktiv forstås ved:

a) »motorvej«: en vej, som specielt er anlagt og bygget til færdsel med motorkøretøjer, som ikke har tilkørsel til tilgrænsende ejendomme, og som:

i) i de to færdselsretninger har særskilte vejbaner, der bortset fra særlige steder og midlertidige foranstaltninger er adskilt fra hinanden enten ved en midterrabat, der ikke er bestemt til færdsel, eller undtagelsesvis ved andre midler

ii) ikke krydses i samme niveau af anden vej, jernbane, sporvognslinje eller fodgængerpassager

iii) er særlig afmærket som motorvej

b) »vejafgift«: betaling af et bestemt beløb for et køretøjs tilbagelæggelse af en strækning mellem to punkter på en af de i artikel 7, stk. 2, nævnte infrastrukturer, idet beløbets størrelse afhænger af den tilbagelagte afstand og køretøjsklassen

c) »brugsafgift«: betaling af et bestemt beløb, der giver et køretøj ret til at benytte de i artikel 7, stk. 2, nævnte infrastrukturer i et nærmere bestemt tidsrum

d) »køretøj«: et motorkøretøj eller en kombination af sammenkoblede køretøjer, som udelukkende er beregnet til vejgodstransport, og hvis højst tilladte bruttovægt er mindst 12 tons

e) »Euro I-køretøj«: et køretøj med de karakteristika, som er anført i række A i tabellen i afsnit 8.3.1.1 i bilag I til Rådets direktiv 88/77/EØF (6)

f) »Euro II-køretøj«: et køretøj med de karakteristika, som er anført i række B i tabellen i afsnit 8.3.1.1 i bilag I til direktiv 88/77/EØF

g) »sårbar vej«: en infrastruktur, hvor vejafgifter eller brugsafgifter kan opkræves i henhold til artikel 7, stk. 2, som imødekommer kriterierne i artikel 9, stk. 2, og som er blevet defineret efter proceduren i 10

h) »eksterne omkostninger«: omkostninger forbundet med overbelastning, luftforurening og støj

i) »autoriseret transportvirksomhed«: transportvirksomhed, som opfylder bestemmelserne i Rådets direktiv 95/18/EØF (7), når det drejer sig om jernbanevirksomheder og Rådets direktiv 87/540/EØF (8), når det drejer sig om transport ad de indre vandveje

j) »åben adgang«: adgang i henhold til Rådets direktiv 91/440/EØF (9) for jernbaner og Rådets forordning (EØF) nr. 2919/85 (10), (EØF) nr. 3921/91 (11) og (EF) nr. 1356/96 (12) for indre vandveje.

KAPITEL II Afgifter på køretøjer

Artikel 3

1. De i artikel 1 omhandlede afgifter på køretøjer er følgende:

- Belgien: taxe de circulation sur les véhicules automobiles/verkeersbelasting op de autovoertuigen

- Danmark: vægtafgift af motorkøretøjer m.v.

- Tyskland: Kraftfahrzeugsteuer

- Grækenland: ÔÝëç êõêëïöïñßáò

- Spanien: a) impuesto sobre vehículos de tracción mecánica

b) impuesto sobre actividades económicas (kun for så vidt angår afgiftsbeløbet for motorkøretøjer)

- Frankrig: a) taxe spéciale sur certains véhicules routiers

b) taxe différentielle sur les véhicules à moteur

- Irland: vehicle excise duty

- Italien: a) tassa automobilistica

b) addizionale del 5 % sulla tassa automobilistica

- Luxembourg: taxe sur les véhicules automoteurs

- Nederlandene: motorrijtuigenbelasting

- Østrig: Kraftfahrzeugsteuer

- Portugal: a) imposto de camionagem

b) imposto de circulação

- Finland: moottoriajoneuvovero/motorfordonsskatt

- Sverige: fordonsskatt

- Det Forenede Kongerige: vehicle excise duty.

2. Hvis en medlemsstat ændrer en af de i stk. 1 nævnte afgifter til en anden af samme type, underretter den Kommissionen, der foretager de nødvendige ændringer.

Artikel 4

Bestemmelserne for opkrævning og inddrivelse af de i artikel 3 nævnte afgifter fastsættes af medlemsstaterne.

Artikel 5

For så vidt angår køretøjer, der er registreret i medlemsstaterne, kan de i artikel 3 nævnte afgifter kun opkræves af registreringsmedlemsstaten.

Artikel 6

1. Uanset strukturen i de i artikel 3 nævnte afgifter fastsætter medlemsstaterne afgiftssatserne på en sådan måde, at de for hver af de i bilag I nævnte klasser eller underklasser af køretøjer ikke er mindre end de i bilag I fastsatte minimumssatser og ikke større end de i bilag I fastsatte maksimumssatser.

Medlemsstaterne kan dog pålægge køretøjsafgifter under disse minimumssatser, hvis de anvender et brugsafgiftssystem, der er i overensstemmelse med dette direktiv.

Afgifter for ikke Euro-køretøjer skal være mindst 10 % højere end for tilsvarende Euro I-køretøjer. Afgiftssatser for Euro I-køretøjer skal være mindst 10 % højere end satserne for tilsvarende Euro II-køretøjer.

2. Medlemsstaterne kan anvende reducerede satser eller undtagelser for

a) forsvarets, civilforsvarets, brandvæsenets, andre beredskabstjenesters, ordensmagtens og vejvæsenets køretøjer

b) køretøjer, som kun undtagelsesvis kører på offentlig vej i registreringsmedlemsstaten, og som anvendes af fysiske eller juridiske personer, hvis hovedvirksomhed ikke er godstransport, men dog kun hvis den transportvirksomhed, som udføres med sådanne køretøjer, ikke skaber konkurencefordrejninger, samt hvis Kommissionens samtykke indhentes.

3. Med forbehold af den i artikel 13 omhandlede revision kan medlemsstaterne indtil den 1. juli 1998 anvende særlige undtagelser for køretøjer med højst tre aksler, som udelukkende anvendes til lokaltransport i den enkelte medlemsstat.

4. En medlemsstat kan efter proceduren i artikel 10 få tilladelse til at bibeholde yderligere undtagelser fra eller yderligere nedslag i afgifter på køretøjer, som er begrundet i en specifik politik hos medlemsstaten af socioøkonomisk art, eller som er knyttet til dens infrastruktur. Sådanne undtagelser eller nedslag kan kun anvendes på køretøjer, som er registreret i medlemsstaten, og som udelukkende udfører transportvirksomhed inden for en velafgrænset del af dens område.

5. Medlemsstaterne må ikke indrømme undtagelser fra eller nedslag i de i artikel 3 nævnte afgifter, som måtte bevirke, at den skyldige afgift bliver mindre end de i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede minimumssatser, jf. dog stk. 1, andet afsnit, samt stk. 2, 3 og 4 i nærværende artikel samt artikel 6 i Rådets direktiv 92/106/EØF (13).

KAPITEL III Vej- og brugsafgifter

Artikel 7

1. Medlemsstaterne kan bibeholde eller indføre vejafgifter og/eller indføre brugsafgifter, såfremt betingelserne i stk. 2-11 overholdes.

2. Vejafgifter og brugsafgifter opkræves kun for anvendelse af broer, tunneler, bjergpas, sårbare veje, motorveje og andre flersporede veje med karakter af motorvej.

I en medlemsstat uden et generelt motorvejsnet eller et net af tosporede veje med tilsvarende karakteristika kan vej- og brugsafgifter dog opkræves for anvendelse af den øverste vejklasse i den pågældende medlemsstat.

Afgifterne kan ligeledes, efter forhandling med Kommissionen efter proceduren i Rådets beslutning 62/308/EØF (14), opkræves for anvendelse af andre strækninger af hovedvejsnettet, særlig når sikkerhedsmæssige grunde taler for det.

Efter høring af Kommissionen efter proceduren i nævnte beslutning kan de berørte medlemsstater aftale særlige arrangementer for grænseområder.

3. Vejafgifter og brugsafgifter må ikke opkræves samtidig for anvendelse af en og samme vejstrækning, jf. dog stk. 11. Medlemsstaterne kan dog på vejnet, hvor der betales brugsafgift, ligeledes opkræve vejafgift for anvendelse af broer, tunneler, bjergpas og sårbare veje.

4. Vejafgifter og brugsafgifter skal opkræves uden direkte eller indirekte forskelsbehandling begrundet i transportvirksomhedernes nationalitet eller transportens afsendelses- eller bestemmelsessted, jf. dog stk. 11 i nærværende artikel og artikel 9.

5. Vejafgifter og brugsafgifter skal anvendes og opkræves, og betalingen af dem kontrolleres, på en sådan måde, at trafikstrømmen sinkes mindst muligt, og således at enhver obligatorisk kontrol ved Fællesskabets indre grænser undgås. Med henblik herpå samarbejder medlemsstaterne om at fastlægge metoder til at give transportvirksomhederne mulighed for at erlægge brugsafgifterne døgnet rundt med anvendelse af alle normale betalingsmidler i og uden for de medlemsstater, hvor de anvendes. Medlemsstaterne stiller tilstrækkelige faciliteter til rådighed på de steder, hvor vejafgifter og brugsafgifter betales, således at normale vejsikkerhedsstandarder opretholdes.

6. Fra 1. januar 1998 fastsættes brugsafgifterne, inklusive administrative udgifter, af de pågældende medlemsstater til en sats, der ligger på mellem 50 % og 100 % af de maksimumssatser, der er fastsat i bilag III for de forskellige kategorier køretøjer, som anført i bilag II og III. Uafhængigt af den valgte sats skal afgifterne for de enkelte køretøjskategorier have samme indbyrdes forhold som maksimumssatserne i bilag III.

Den 1. januar 2001 og hvert andet år derefter tages maksimumssatserne op til revision. Hvis det er nødvendigt, fremsætter Kommissionen forslag om tilpasning, og Rådet træffer afgørelse herom på de i traktaten fastsatte betingelser.

7. Satserne for brugsafgifterne skal afspejle det tidsrum, hvori de pågældende infrastrukturer benyttes.

Brugsafgifterne skal kunne betales på årlig, månedlig, ugentlig og daglig basis, og satserne fastsættes til henholdsvis >NUM>1>DEN>1, >NUM>1>DEN>12, >NUM>1>DEN>50 og >NUM>1>DEN>250 af de årlige satser for køretøjskategorien.

En medlemsstat kan nøjes med kun at anvende en årlig sats for køretøjer, der er registreret i den.

8. Vejafgifterne fastsættes således, at indtægterne herfra ikke overstiger omkostningerne i forbindelse med bygning, drift og udvikling af de pågældende infrastrukturer, plus en forrentning, der svarer til lignende investeringsprojekter. Medlemsstaterne kan endvidere indregne et eksternt omkostningselement på op til maksimalt 0,03 ECU pr. kilometer.

9. Det kan efter proceduren i artikel 10 tillades medlemsstaterne at indregne eksterne omkostninger på sårbare veje ud over den i stk. 8 anførte sats, forudsat at den i artikel 9, stk. 1, omhandlede begrundelse forelægges. Det eksterne omkostningselement må under ingen omstændigheder overstige 0,5 ECU pr. kilometer.

På sårbare veje, hvor der ikke opkræves vejafgifter, kan det efter proceduren i artikel 10 tillades medlemsstaterne at opkræve en specifik daglig afgift for eksterne omkostninger på og til makimalt 15 ECU pr. dag på grundlag af den i artikel 9, stk. 1, omhandlede begrundelse.

10. De i stk. 3 og 9 i nærværende artikel omhandlede sårbare veje fastlægges efter proceduren i artikel 10 og i overensstemmelse med kriterierne i artikel 9, stk. 2.

11. Medlemsstaterne kan sikre sig, at det er nemt at fastslå klassifikationerne af de på deres område indregistrerede køretøjer hvad angår emission og vejbeskadigelse. Hvis der ikke foreligger et relevant dokument om disse forhold, kan medlemsstaterne pålægge afgifter, som om det drejede sig om et ikke Euro-køretøj og køretøjer af beskadigelsesklasse III.

Artikel 8

1. To eller flere medlemsstater kan samarbejde om at indføre en fælles brugsafgiftsordning for deres samlede område. I så fald inddrager medlemsstaterne Kommissionen snævert i udarbejdelse af den fælles brugsafgiftsordning samt i tilrettelæggelse af ordningens senere drift og eventuelle ændringer.

2. For en sådan fælles ordning gælder følgende bestemmelser ud over bestemmelserne i stk. 7:

a) de fælles brugsafgiftssatser fastsættes af de deltagende medlemsstater, således at de ikke er større end de maksimumssatser og ikke lavere end de minimumssatser, der er omhandlet i artikel 7, stk. 6, 7 og 9

b) betaling af den fælles brugsafgift skal give adgang til det vejnet, som de deltagende medlemsstater har fastlagt i henhold til artikel 7, stk. 2

c) andre medlemsstater kan tilslutte sig den fælles ordning

d) de deltagende medlemsstater udarbejder et fordelingssystem, således at hver af disse får en rimelig del af brugsafgiftsprovenuet.

Artikel 9

1. Med henblik på at fastlægge sårbare veje og afgifterne for dem forelægger medlemsstaterne efter proceduren i artikel 10 Kommissionen alle relevante oplysninger samt begrundelsen for afgifterne. Begrundelsen for afgifterne skal indeholde følgende: den metode og beregning, som er blevet anvendt til at fastsætte satserne, de foranstaltninger, der er blevet truffet for at reducere de eksterne omkostninger, der skyldes alle vejbrugere i området, samt foranstaltninger til at bekæmpe luftforureningen fra alle forureningskilder i området.

2. Følgende kriterier anvendes alt efter forholdene til at fastlægge sårbare veje: kriterier til at vurdere, hvorvidt en motorvej er overbelastet, og/eller hvorvidt trafik herpå i væsentlig grad bidrager til overskridelse af standarderne for luftkvalitet og/eller støj i omgivelserne, navnlig i zoner og bymæssige områder fastlagt på grundlag af artikel 2 i direktiv. . ./. . ./EF (15) om vurdering og styring af luftkvalitet. Endvidere skal følgende betingelser være opfyldt: der skal foreligge tilstrækkelige muligheder for transport med andre transportmåder, hvilket navnlig indebærer åben og ikke-diskriminerende adgang til infrastruktur for godkendte transportvirksomheder, og der skal være truffet foranstaltninger til at bekæmpe luftforurening fra alle forureningskilder i området.

Artikel 10

1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der er nedsat i henhold til beslutning 65/270/EØF (16), og som har Kommissionens repræsentant som formand.

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster, i givet fald ved afstemning.

Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.

Kommissionen tager størst mulig hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.

KAPITEL IV Afsluttende bestemmelser

Artikel 11

Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes anvendelse af:

a) særlige afgifter

- som opkræves ved registreringen af køretøjer, eller

- som pålægges køretøjer eller læs af særlig stor vægt eller særlig store dimensioner

b) parkeringsafgifter og særlige afgifter for kørsel i byer.

Artikel 12

Med henblik på anvendelsen af dette direktiv fastsættes ecu-værdien i de nationale valutaer en gang om året. De kurser, der skal anvendes, er dem, som gælder den første arbejdsdag i oktober, og som offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende; de har virkning fra den 1. januar i det følgende kalenderår.

Artikel 13

1. Kommissionen aflægger senest den 31. december 1999 rapport til Rådet om gennemførelse af dette direktiv og virkningerne af direktiv 93/89/EØF på baggrund af den teknologiske udvikling og udviklingen i trafikbelastningen.

For at Kommissionen kan udarbejde nævnte rapport, meddeler medlemsstaterne senest den 1. juni 1999 Kommissionen de nødvendige oplysninger.

Om fornødent ledsages rapporten af forslag, der sigter på at indføre en fælles ordning for opkrævning af vejafgifter, der bygger på territorialprincippet, og som tager hensyn til infrastruktur, eksterne omkostninger samt den eventuelle regionale betydning. I så fald vedtager Rådet senest den 30. juni 2000 en fælles ordning, som træder i kraft senest den 1. januar 2001.

2. De medlemsstater, der indfører elektroniske systemer til opkrævning af vej- og/eller brugsafgifter, samarbejder med henblik på interoperabilitet. Kommissionen udarbejder senest den 31. december 1998 en foreløbig rapport herom. I denne rapport redegøres bl.a. for de muligheder, der er forbundet med anvendelse af elektroniske systemer til at opkræve afgifter med automatisk klassificering og håndhævelse.

Artikel 14

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1997.

De underretter straks Kommissionen herom.

Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.

Artikel 15

Medlemsstaterne fastsætter sanktioner i tilfælde af overtrædelse af de nationale bestemmelser, der følger af gennemførelsen af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at sanktionerne håndhæves. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om disse sanktionsbestemmelser senest den dato, der er nævnt i artikel 14, og så hurtigt som muligt om eventuelle ændringer.

Artikel 16

Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 17

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

(1) EFT nr. L 316 af 31. 10. 1992, s. 12.

(2) EFT nr. L 365 af 31. 12. 1994, s. 46.

(3) EFT nr. L 316 af 31. 10. 1992, s. 19.

(4) Sml. 1995, s. I-1827.

(5) EFT nr. L 279 af 12. 11. 1993, s. 32.

(6) EFT nr. L 36 af 9. 2. 1988, s. 33. Direktivet er ændret ved direktiv 91/542/EØF (EFT nr. L 295 af 25. 10. 1991, s. 1).

(7) EFT nr. L 143 af 27. 6. 1995, s. 70.

(8) EFT nr. L 322 af 12. 11. 1987, s. 20.

(9) EFT nr. L 237 af 24. 8. 1991, s. 25.

(10) EFT nr. L 280 af 22. 10. 1985, s. 4.

(11) EFT nr. L 373 af 31. 12. 1991, s. 1.

(12) EFT nr. L 175 af 13. 7. 1996, s. 7.

(13) EFT nr. L 368 af 17. 12. 1992, s. 38.

(14) EFT nr. 23 af 3. 4. 1962, s. 720/62. Beslutningen er ændret ved Rådets beslutning 73/402/EØF (EFT nr. L 347 af 17. 12. 1973, s. 48).

(15) Fælles holdning (EF) nr. 5/96 (EFT nr. C 59 af 28. 2. 1996, s. 24).

(16) EFT nr. 88 af 24. 5. 1965, s. 1473/65.

BILAG I

SATSER FOR AFGIFTER AF KØRETØJER

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

BILAG II

Køretøjskategorier som nævnt i artikel 7, stk. 6, og bilag III

Køretøjer klassificeres i underkategori I, II og III afhængig af, hvor meget de beskadiger vejbelægning i stigende rækkefølge (dvs. klasse I forvolder mindst skade på infrastrukturen).

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

BILAG III

1. Maksimumssats for årlige brugsafgifter som nævnt i artikel 7, stk. 6

>TABELPOSITION>

2. Minimumssats for årlige brugsafgifter som nævnt i artikel 7, stk. 6

Minimumssatsene for årlige brugsafgifter er 50 % af ovennævnte maksimumssatser.