KGMvII SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0MC94) 235 endeIlg udg. 
BruxellM, den 10.06.1904 
MEDDELELSE FRA KOMMI SSIONEN 
FISKERI I EF MED FASTSTÂENDE REDSKABER 
Krav, nytte og muligheder i foryaltningen 
FISKERI I EF MED FASTSTAENDE REDSKABER 
Krav, nytte og muligheder i forvaltningen 
INDLEDNING 
I de seneste år har anvendelsen af de forskellige typer faststående redskaber i EF-farvandene 
været stigende. Hvis denne tendens fortsætter og der ikke til gengæld sker en reduktion af 
andre typer fiskeriaktiviteter, kan presset på de udnyttede bestande blive endnu større, end 
det nu er tilfældet. Videnskabeligt udtrykt betyder dette, at fiskeridødeligheden for en række 
arter sandsynligvis vil stige fra de ifølge de nuværende vurderinger allerede høje og uønskede 
niveauer. 
I nogle fiskerier er maskerne blevet mindre i takt med fiskenes gennemsnitsstørrelse. Den 
samme tendens gør sig gældende i forbindelse med de kroge, der anvendes i en del af 
langlinefiskeriet. 
Mange af disse redskaber kan imidlertid være yderst selektive med hensyn til de fangede 
individers størrelse. Denne egenskab kan anvendes til at undgå fangster af ungfisk. 
EF-forskrifterne, der er nedfældet i Rådets forordning (EØF) nr. 3094/86 af 7. oktober 1986 
om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne1 indeholder 
hovedsagelig bestemmelser om mobile redskaber (trawl, demersale notredskaber osv.). 
Kommissionen tilkendegav allerede i 1991, at den har til hensigt at ændre bestemmelserne 
om de tekniske foranstaltninger med henblik på at inddrage de faststående redskaber. 
Drøftelserne i 1992 om de flerårige udviklingsplaner viste, at den del af fiskeriindsatsen, der 
skyldes faststående redskaber, skal forvaltes bedre og evt. omfattes af passende 
foranstaltninger, skønt der ikke synes at være grundlag for straks at reducere tonnage og/eller 
kW for de flåder, der udøver fiskeri med faststående redskaber. Kommissionen blev anmodet 
om at udarbejde en rapport herom. GD XIV arrangerede derfor et møde i Bruxelles i februar 
1993. På mødet blev der gjort status over den foreliggende biologiske og tekniske viden. 
Resultatet foreligger et arbejdsdokument fra Kommissionen2. 
Uanset manglerne i de foreliggende oplysninger står det klart, at de største problemer findes 
i forbindelse med garnfiskeriet. Der skal holdes nøje øje med væksten i dette fiskeri, der 
skyldes et stigende antal garnfartøjer og/eller længere garn samt i visse tilfælde mindre 
maskestørrelser. Ekspertgruppens arbejde, f.eks. denne rapport, fokuserer altså på 
garnfiskeriet, og navnlig de faststående garn. Drivgarn er bleuet behandlet særskilt3. 
2 (EFT L 288, 11.10.1986, s. 1) 
Biologisk grundlag for kontrol af udnyttelsesreten for fiskebestande taget med faststående 
redskaber, SEC (93)652, Bruxelles, den 26. april 1993. 
COM(94)50 final, Bruxelles, 08.04.1994. 
De andre passive redskaber (tejner, langliner osv.) behandles kun sporadisk, når der er et 
særligt aspekt, der bør nævnes. 
Ekspertgruppens tekniske konklusioner sammenfattes i det følgende og suppleres i videst 
muligt omfang med betragtninger over de økonomiske og sociale aspekter samt over de 
særlige kontrolproblemer med de fastgjorte redskaber. Denne rapport omhandler alle de 
nævnte aspekter og afsluttes af nogle betragtninger over en mulig handlingsstrategi. 
1. BESKRIVELSE AF FASTSTAENDE REDSKABER OG DISSES 
ANVENDELSESFORMER I EF-FARVANDE 
Der finder en udbredt anvendelse af faststående redskaber4 sted i EF-farvande. De fleste 
fiskerier, der anvender disse redskabstyper, er rettet mod en enkelt art eller en begrænset 
gruppe arter med bifangster af andre arter, som undertiden er af betydeligt omfang. 
Normalt overvåges faststående redskaber ikke kontinuerligt, når de er i anvendelse, men de 
udsættes og tilses med mere eller mindre regelmæssige mellemrum for at fjerne fisk og 
uønskede materialer, for at hale dem ind til udsætning andre steder og for at reparere dem. 
Faststående redskaber kan anvendes på grov bund og endog på vrag, hvor det er vanskeligt 
at anvende andre fiskeredskaber. 
1.1. Garn 
Af årsager, der blev forklaret ovenfor, fokuserer denne rapport især på disse redskaber. 
1.1.1. Generelle kommentarer 
I disse redskabstyper fastholdes fisken i maskerne ved gællerne eller ved andre dele af 
kroppen (figur 3) eller bliver viklet ind i netværket (figur 5). Redskaberne kan sættes 
individuelt, men ofte bindes de sammen og sættes som en "lænke". 
Disse garn består af enkelte eller flere netvægge, der foroven er fæstnet til en overtælle, 
hvortil der er fastgjort flåd, og forneden til en undertælle, der monteres med synk. 
Undertællens vægt neutraliserer flåddenes opdrift, således at garnene, hvis der ikke er nogen 
strøm, står lodret i vandet, (på nogle typer indfiltringsnet er der ikke monteret overtælleflåd 
afsnit 1.1.3). 
Jf. bilag VIII 
Garnene fastgøres til bunden eller et stykke over denne, og deres geografiske position 
fastholdes ved hjælp af ankre eller synk for hver ende af en kæde, som er mærket med en 
mærkebøje fastgjort til ankeret eller synket. Yderligere ankre eller synk og mærkebøjer kan 
påsættes kæden med regelmæssige mellemrum for bedre at fastholde dennes position eller i 
de fleste tilfælde for at tydeliggøre kædens position for andre fartøjer, herunder fartøjer, der 
anvender slæberedskaber. Der kan fastgøres flag, lys eller radarreflektorer til bøjerne, således 
at det er lettere at finde garnene og samle dem ind. 
Faststående redskabers dimensioner og antallet af garn, der medføres af et fartøj, afhænger 
af mange faktorer såsom område, art, fartøjsstørrelse osv. 
Af rapport SEC(93)652, fremgår det, at længden af enkelte garn i Nordsøen varierer mellem 
55 og 400 meter. Det antal garn, der medføres af et fartøj, kan variere mellem 10 og 650. 
Den samlede længde af garn, som kan udsættes af et enkelt fartøj, kan variere mellem 950 
og 43 000 meter. I andre områder kan der anvendes garn af en længde, der varierer mellem 
5 500 og 26 000 meter. 
Netvæggene er lavet af knyttet syntetisk garn fremstillet af polyamid, polyester eller 
polyethylen. Garnene kan bestå af monofilamenter, multifilamenter eller multimonofilamenter. 
Monofilamenter er enkelte filamenter, som normalt er over 0,1 mm i diameter. De 
monofilamenter, der er tykkere end 0,4 mm, er stærke nok til at fungere alene som tråd og 
anvendes ofte til fremstilling af garnredskaber. Multifilamenter består af et stort antal meget 
fine fibre (med en diameter på under 0,07 mm). Multimonofilament består af et lille antal 
monofilamenter, der er løst tvundet sammen. 
Føringen er meget karakteristisk for hildingsgarn og indfiltringsnet. Føringen er forholdet 
mellem overtællens længde og længden af det horisontalt udstrakte net. Føringen er 
bestemmende for maskernes form i vandet. 
Det samme føringsbegreb kan også anvendes på undertællen, og i nogle tilfælde anvendes 
forskellige føringer for overtælle og undertælle i samme redskab. Denne fremgangsmåde 
benyttes til at øge eller reducere sandsynligheden for fangster af henholdsvis ønskede eller 
uønskede arter. 
1.1.2. Hildingsgarn 
Et hildingsgarn består af en enkeltlaget netvæg, der foroven er fastgjort til en overtælle 
monteret med flåd og forneden til en undertælle monteret med synk. 
Føringen er normalt på over 0,5. Med en føring på 0,6-0,7 har man både fordelen af en bred 
maskeåbning og et stort netareal. 
Der er forskellige positioner, i hvilke fiskene fastholdes i maskerne og fanges. Fisken sidder 
fast, når masken har fat under gællelåget. 
1.1.3. Indfiltringsnet ("Tangle nets") 
Envæggede indfiltringsnet ligner hildingsgarn meget, men en større del af nettet er løst ført 
til overtællen. Føringen i disse net kan komme ned på 0,3, og overtællen er ikke altid 
monteret med flåd. I sådanne tilfælde ligger nettene vandret hen over havbunden. 
Envæggede indfiltringsnet er mest effektive til fangst af organismer med pigge såsom 
languster samt arter med meget udtalt demersal adfærd såsom havtaske, rokke og andre 
fladfisk. Ved fremstilling af indfiltringsnet anvendes der ofte forskellige føringer for 
undertælle og overtælle. 
1.1.4. Toggergarn 
Toggergarnet består af tre netvægge, med en finmasket væg ophængt mellem to ydervægge 
af stormasket netværk. Nettet føres løst, dels ved at fastgøre det løst på overtælle og 
undertælle, dels ved at lade indervæggen have en dybde, der er halvanden til to gange større 
end ydervæggenes. På den måde er der altid tilstrækkeligt løst net, som fisken kan indvikles 
i. Føringen i indernettet er normalt på 0,3-0,5. Ydernettet er strammere ført med en føring 
på 0,5-0,7. 
I toggergarn fanges fisken som regel i en lomme af finmasket net, der trækkes med ud 
gennem det stormaskede ydernet. Afhængigt af art og indernettets maskestørrelse kan fiskene 
dog også blive fanget i maskerne. 
2.1.5 Nogle varianter af hildingsgarn og toggergarn 
(a) Tovæggede toggergarn 
En toggergarnvariant består af kun to vægge, en stormasket væg og en finmasket væg. 
(b) Kombineret hildingsgarn og toggergarn 
I disse garn består den nederste del af et toggergarn, mens overdelen er et hildingsgarn. 
Overdelen virker ofte som en barriere, der leder fisken hen mod den nederste del. 
(c) Hildingsgarn fastgjort til pæle 
Disse garn er i begge ender og med regelmæssige mellemrum derimellem fastgjort til pæle. 
De anvendes i kystfarvande og bliver stående i hele fangstsæsonen. Garnene røgtes ved ebbe. 
Strømforholdene påvirker ikke i væsentlig grad deres form. 
1.2. Andre faststående redskaber 
1.2.1. Faststående redskaber 
Der findes andre typer faststående redskaber, som ikke behandles i denne rapport. I EF er 
de vigtigste ikke-overdækkede bundgarn, ruser, langliner og forskellige tejner. 
I visse fiskerier med tejner eller bundliner er der konstateret en stigende længde på lænkerne 
eller linerne, hvilket medfører en tilsvarende stigning i antallet af tejner og kroge. Dette er 
i vid udstrækning blevet muligt som følge af udviklingen af indhalingsordninger og/eller 
automatisk påsætning af agn. Anvendelsen af bundline er dog ikke steget så meget i EF-
flåderne, som det er forkommet andre steder, f.eks. Norge og Færøerne. 
1.2.2. Drivende redskaber 
Ud over de store drivgarn (over 1 km), der anvendes til at fange langfinnet tun (i 
Nordatlanten), sværdfisk (Middelhavet) eller laks (Østersøen), har også de mere traditionelle 
drivgarn spillet en betydelig rolle ved fangst af mindre arter, f.eks. sildefisk, mindre tunfisk 
og makrel (auxider osv.). Dette drivgarnsflskeri, der tidligere var omfattende, er nu 
ubetydeligt. 
Drivliner er i nogle år blevet anvendt i kraftigt stigende omfang, såvel til kystfiskeri efter 
bars eller havruder afhængigt af regionen som til højsøfiskeri særlig efter sværdfisk. Der er 
foretaget omstilling af visse garnfartøjer. 
2. SELEKTIVITET 
2.1. Garn 
Selektiviteten for et bestemt redskab til fangst af en given art af en given længde defineres 
som den procentdel af fisken, der tilbageholdes i redskabet. Tilbageholdelsesprocenten er 
forskellig for fisk af forskellig længde. 
Selektiviteten hos hildingsgarn set i forhold til fiskens længde illustreres grafisk ved hjælp af 
en symmetrisk kurve, der almindeligvis betegnes "selektionskurven" (Bilag VIII - Fig. 12). 
Fangsterne tages kun fra en begrænset del af populationen, og i dette tilfælde fanges kun fisk 
inden for et begrænset længdeinterval. Det er i den forstand, at man betegner hildingsgarn 
som meget selektive redskaber. De kan konstrueres og udsættes på en sådan måde, at de 
rettes mod en meget veldefineret undergruppe af målarten. Dette står i modsætning til 
selektiviteten i f.eks. trawl og snurrevod (de to vigtigste slæberedskaber til fiskefangst), hvor 
det ved konstruktionen kun er muligt at undgå fangster af fisk, der er under en vis størrelse. 
Alle fisk, der er større, og som kommer ind i disse slæberedskabers fangstpose, 
tilbageholdes. 
Den symmetriske selektionskurve for hildingsgarn er dog kun en tilnærmelse til 
virkeligheden. Indfiltringsnet og toggergarn kan også tilbageholde fisk, som er alt for store 
hertil, gennem indfiltring. Derfor er selektionskurveme for toggergarn og indfiltringsnet 
meget mere asymmetriske end kurverne for hildingsgarn, idet kurvens højre halvdel bliver 
trukket ud. 
2.2. Eksempel 
Erhvervsfiskerne kender de forskellige redskabstypers og -modellers selektivitet og vælger 
en maskestørrelse, der passer til målarten. 
I ekspertgruppens rapport gøres der rede for nogle undersøgelser på området. Én af dem 
beskrives nærmere i det følgende. 
Kulmule - Spanien 
Længdefordelingen for kulmule taget med trawl af spanske trawlere på fiskepladser i 
Atlanterhavet viser en fordeling med modus på 25 cm (jf. figur nedenfor). Der er en 
markant nedgang i antal fra længdeklasse 35 cm til længdeklasse 55 cm. Efter længdeklasse 
60 cm forekommer der kun få fangster. 
For den samme bestand viser længdefordelingen for fisk taget med hildingsgarn med en 
maskestørrelse på 60 cm en modus på 25 cm og et brat fald indtil 40 cm. For hildingsgarn 
med en maskestørrelse på 90 mm indtræder modus ved 50 cm, og den øvre længdegrænse 
forlænges til 80 cm. Hildingsgarnet udvælger kulmule fra et mere begrænset længdeinterval, 
end det er tilfældet for trawlere. Længdefordelingen for fisk taget med langline ligner 
fordelingen for hildingsgarn med 90 cm med modus på 40-50 cm. 
Det bør også bemærkes, at størrelsessammensætningen for kulmulefangster taget med 
hildingsgarn med 60 mm-masker omfatter mange individer af længder på under den tilladte 
mindstestørrelse (27 cm). Dette kan undgås ved anvendelse af en større maskestørrelse. 
Figur 1: Gennemsnitlig længdesammensætning (%) for kulmule taget med trawl og 
faststående redskaber i Atlanterhavet (afsnit VIIIc og EXa). 
Klasse Trawl Hildingsgarn Hildingsgarn Langline 
(cm) 60 mm 90 mm 
10 6 0 0 0 
15 11 • + 0 0 
20 25 12 0 0 
25 25 67 3 + 
30 50 20 3 3 
35 9 17 10 
40 6 1 12 25 
45 3 +22 20 
50 2 0 26 23 
55 1 0 17 13 
60 + 0 8 3 
65 + 0 2 2 
70 + 0 11 
75 + 0 + + 
80 0 0 + + 
Dette viser sammen med ekspertgruppens øvrige eksempler klart, at hildingsgarn kan være 
(og ofte er) mere selektive med hensyn til fiskenes længde end trawl. Med en passende 
maskestørrelse kan der fanges fisk med en ret veldefineret længde, og ungfisken kan altså gå 
fri. 
Længdefordelingen er imidlertid ikke helt korrekt, idet der ofte kun foreligger oplysninger 
om landingerne, og der dermed ikke tages hensyn til fangede undermålsfisk, som er genudsat. 
2.3. Faktorer, der påvirker selektivitet 
Der kan fremhæves to aspekter: størrelsesselektion og artsbestemt selektion, der kendetegner 
fiskeri, hvor der henholdsvis fiskes efter en enkelt art og efter flere arter. 
2.3.1. Hildingsgarn og indfiltringsgarn 
Alle faststående redskaber kan være selektive med hensyn til fiskens art, størrelse eller køn. 
Det er blot et spørgsmål om maskestørrelse, overtællens bæreevne, undertællens vægt, 
garnmateriale og -tykkelse samt føring. 
Hvad angår hildingsgarn har maskestørrelsen stor betydning for størrelsesselektionen. Alt 
andet lige fanges der flere store fisk med større masker. 
Følgende faktorer kan have indflydelse på, hvordan fisken fanges (ved at sidde fast i masken 
eller ved indfiltring i nettet): 
Fiskens form, som kan ændre sig efter årstiden eller fiskens alder. 
Fiskens adfærd, som også kan ændres alt efter årstiden og fiskens alder. 
Nettets føring. 
Forholdet mellem overtællens og undertællens føring. 
Graden af lodret slæk i nettet. 
Den retning, nettet sættes i i forhold til strømmen, hvilket har indflydelse på, hvor 
stramt garnet står, og muligvis også på, hvor stor sandsynlighed der er for at opfange 
fisken. 
Fisk af næsten enhver størrelse kan tilbageholdes af garnet, hvis de fanges i eller filtres ind 
i nettet med deres kæber, tænder, pigge eller andre fremspringende dele. Indfiltringsnet 
konstrueres med henblik herpå og fremstilles ofte af multifilamentgarn, som er blødere, og 
som efter den generelle opfattelse har større chance for at opfange fisken end det hårdere og 
mere elastiske monofilamentgarn. 
Fangstens artssammensætning afhænger naturligvis af maskestørrelsen, men også af garnets 
dybde og udsætning samt fiskeplads og tidspunkt. Bifangster af fugle og havpattedyr er 
overordentligt varierende afhængigt af tid og sted. 
2.3.2. Andre redskaber 
Artsselektivitet (længde) 
Rusers og bundgarns selektivitet hænger direkte sammen med maskestørrelsen, og hvad angår 
tejner er det hullernes størrelse, der er afgørende. I alle disse tilfælde kan selektiviteten 
sammenlignes med trawl (tilbageholdelse af individer over en vis størrelse). 
Langliners størrelsesselektivitet er afhængig af krogenes størrelse. Hermed kan de bedre 
sammenlignes med hildingsgarn end med trawl, idet både for store og for små fisk kan gå 
fri. Langlinernes selektivitet er dog generelt ikke så præcis som hildingsgarns. 
Artsbestemt selektivitet 
I tejner fanges hovedsagelig kun ådselsædende krebsdyr og bløddyr. For langliners og tejners 
vedkommende kan maddingen desuden have betydning for fangstens sammensætning. Men 
for alle de nævnte redskaber gælder det, at der først og fremmest er forholdene, tid og sted 
for fiskeriet, der er afgørende. Der er altså mange forskellige vilkår, der gør sig gældende. 
I lighed med de faststående redskaber kan der for drivgarns og langliners vedkommende 
under visse forhold opstå alvorlige problemer med bifangster, bl.a. fugle, havpattedyr og 
skildpadder. 
3. EFFEKTIVITET 
Et faststående redskabs effektivitet afhænger af redskabets struktur, anvendelsesmåden og de 
biologiske og fysiske betingelser i udsætningsområdet. 
3.1. Garn 
De vigtigste faktorer er redskabets dimensioner, trådens karakteristika, sættetiden, 
undertællens vægt samt størrelsen og antallet af flåd på overtællen. Samspillet mellem disse 
faktorer får redskabets effektivitet til at variere alt efter tidspunktetog især til at variere inden 
for den periode, hvor en lænke af garn udsættes. 
3.1.1. Garnets dimensioner 
Garnets længde 
Garnets effektivitet er ikke ligefrem proportional med dets længde. Et lille garn kan sættes 
meget præcist. Et langt garn kan strække sig over steder, der kan være mindre gunstige, og 
det kan være vanskeligt at undgå, at garnet går uklar og dens effektive areal bliver mindre. 
Et stort garn vil kun undtagelsesvis være lige så effektivt som flere mindre garn med den 
samme længde sammenlagt. Garnets længde er ikke desto mindre den første faktor, der skal 
tages i betragtning. 
Dybde 
Der er potentielt tre anvendelige definitioner af en netvægs dybde: 
1) Den samlede længde af nettet, der udstrækkes lodret. 
2) Afstanden mellem overtælle og undertælle, når redskabet er i funktion. 
3) Afstanden mellem overtælle og havbund, når redskabet er i funktion. 
Den tredje af disse definitioner er ikke relevant for drivgarn. 
Forholdet mellem en netvægs dybde og effektivitet er ret komplekst. Forudsættes det, at et 
net kun fanger én art, vil nettets effektivitet variere, alt efter hvor store mængder af denne 
art der tilbageholdes på et givet tidspunkt. Efterhånden som den tilbageholdte mængde øges, 
vil der ske en reduktion af overtællens højde og dermed af det netareal, som kan tilbageholde 
fisken. 
Desuden kan effektiviteten med hensyn til de forskellige arter ændres, i og med at højere net 
kan opfange en anden artsammensætning end lavere net, da nogle af de arter, der potentielt 
kan fanges af nettet, er pelagiske, mens andre er demersale, bentiske eller halvpelagiske. 
Endvidere kan strømforholdene få overtællens højde til at variere. Overtællens højde 
reduceres i stærk strøm og er maksimal, når der ingen strøm er. Nettenes udsætning i forhold 
til strømmen er i hovedsagen et kompromis mellem at øge sandsynligheden for at opfange 
fisk og reducere effektivitetstabet som følge af strømeffekten. 
Afstanden mellem havbunden og undertællen er også vigtig. Normalt ønsker fiskerne at 
anbringe undertællen så tæt som muligt på havbunden. Der er imidlertid i nogle områder høj 
sandsynlighed for, at der kommer diverse materialer eller store bifangster af uønskede arter 
i nettet. I sådanne tilfælde sættes undertællen i en vis afstand af havbunden. Tilsvarende kan 
overtællens dybde i forhold til overfladen reguleres, især for at undgå uønskede bifangster. 
3.1.2. Sæiteiid 
Med visse begrænsninger vil længere sættetid føre til øgede fangster. Imidlertid kan hvert 
redskab kun tilbageholde en vis mængde fisk. Der kan også ske det, at den tilbageholdte 
mængde af fisk, andre organismer og affald er så stor, at højden af redskabets overtælle 
reduceres, og at redskabet således bliver ineffektivt. 
Hvis sættetiden forlænges, kan de først fangne fisk begynde at gå i forrådnelse eller angribes 
af forskellige ådselsædere, f.eks. mindre krebsdyr. Generelt medfører lang sættetid, at en 
større del af fangsten ikke kan sælges og dermed må genudsættes. Inden for visse fiskerier 
har dette betydning efter 24 timer, mens der hos andre skal flere dage til, før der opstår 
reelle problemer. 
Den optimale sættetid afhænger af målarten, og der bør ved beregningen tages hensyn til både 
landede og genudsatte mængder af hver af de arter, der tilbageholdes af redskabet. 
3.1.3. Redskabstype 
Føringen kan påvirke redskabs effektiviten både indenfor de enkelte arter og mellem arterne. 
Net med en føring på under 0,5 fungerer i højere grad ved indfiltring og fanger et større 
antal arter. Sådanne redskaber tilbageholder større individer af de enkelte arter. 
Antallet af netvægge kan også påvirke effektiviteten. Ifølge testdata er, med den samme 
maskestørrelse og en given føring i det midterste net, toggergarn normalt mere effektive end 
hildingsgarn. 
3.1.4. Trådspecifikationer 
Den trådtype, der anvendes til opbygning af nettet, påvirker også effektiviteten. De vigtigste 
faktorer er: 
Tekstur - Valget mellem de forskellige teksturer i f.eks. monofilament, multimonofilament 
og multifilamentgarn afhænger af, hvordan fiskeren ser på netmaterialets synlighed og 
tilbageholdelsesevne. (Desuden kan materialets pris og holdbarhed samt, hvor let det er at 
håndtere og befri for uønskede materialer, påvirke fiskernes valg.) 
Tykkelse - Trådens diameter har indflydelse på, hvor tydeligt nettet kan ses af fisken, og er 
afgørende for nettets styrke, dets maskers elasticitet og dermed delvis dets evne til at 
tilbageholde fisk. Den anvendte diameter er et kompromis mellem lav synlighed for fisken 
og stor styrke. 
Farve - Nettets farve har også indflydelse på, hvor let det kan ses af fisken. Fiskerne 
anvender forskellige netfarver i forskellige områder og/eller for forskellige arter for at 
minimisere kontrasten mellem havbundens farve, farven af det reflekterede lys og nettets 
farve. 
Kemisk sammensætning - Forskellige kemiske sammensætninger (f.eks. polyamid, polyester 
og polyethylen) indvirker indirekte på effektiviteten, da forskellige kemiske stoffer giver 
mulighed for at fremstille tråd af forskellig tykkelse, elasticitet, brudstyrke og tekstur. 
3.2. Andre passive redskaber 
Ved fiskeri med tejner er den vigtigste faktor antallet af tejner, og ved langliner antallet af 
kroge. Men i lighed med garnets længde er forholdet mellem antallet af tejner eller kroge og 
fiskeridødeligheden generelt ikke ligefrem proportionalt. Når der anvendes lænker med mange 
tejner, er de ikke hver især så effektive som tejner, der sættes enkeltvis, og som kan placeres 
på et særligt udvalgt sted. 
En anden effektivitetsfaktor er maddingen. Det kan dog være svært at sætte tal på 
betydningen heraf. 
Endelig kan sættetiden også spille en rolle, men effektiviten falder hurtigere end for garns 
vedkommende, da maddingen bliver dårlig. 
4. DØDELIGHED, DER SKYLDES FASTSTAENDE REDSKABER 
Der foreligger kun få oplysninger om den dødelighed, der skyldes faststående redskaber. Det 
er derfor umuligt at beregne den del af bestandene, der årligt tages med faststående 
redskaber, i forhold til andre typer redskaber (det kan i princippet lade sig gøre i forbindelse 
med bestande, for hvilke der eksisterer analytiske assessments og data om fangster fordelt på 
alder). 
De foreliggende oplysninger om vægten af landingerne fra faststående redskaber i forhold til 
de samlede landinger i bestemte medlemsstater er ligeledes ufuldstændige. 
4.1. Procentdelen af landingerne taget med faststående redskaber 
Figur 2 (på basis af Fahy 1992) oplyser vægten af landingerne i årene 1985-1990 taget med 
garnredskaber sammenlignet med de samlede landinger opdelt på art, land og fangstområde 
(disse data bør anses som foreløbige). 
Af figur 2 fremgår det, at der er betydelige udsving mellem landene. Figuren afspejler både, 
hvordan de nationale fiskerflåder er opbygget, og hvor store mængder der står til rådighed 
for faststående garnredskaber. F.eks. omfattede de danske landinger af torsk og pighvar fra 
Nordsøen taget med hildingsgarn (i 1989) henholdsvis 18% og 71% af de samlede nationale 
landinger, mens de skotske hildingsgarnslandinger var på under 1 % af det samlede tal for 
begge arters vedkommende. 
10 
Figuren viser ligeledes, at de relative landinger hidrørende fra faststående garnredskaber er 
størst for højværdiarter, f.eks. havtaske, bars, tunge og pighvar. 
Figur 2: Landinger taget med faststående garnredskaber som procentdel af de 
samlede landinger opdelt på lande og arter (de angivne data er 
ufuldstændige og foreløbige). 
LAND 
ART 
Havtaske 
Bars 
Torsk 
Kulmule 
Multe 
Rødspætte 
Mørksej 
Tunge 
Pighvar 
Alle Dan 
. 
. 
18 
27 
. 
6 
6 
58 
71 
16 UK 
13 
40 
10 
46 
89 
3 
9 
10 
24 
9 Fra 
6 
28 
25 
20 
19 
9 
. 
43 
40 
21 Irl 
37 
. 
. 
16 
. 
. 
. 
. 
. 
30 Por 
30 
20 
. 
8 
30 
. 
. 
. 
. 
28 Alle 
11 
27 
13 
21 
30 
5 
4 
36 
50 
13 
Kilde : Document SEC(93)652, 1993 
I ICES-afsnit VTJic og IXa udnyttes flere flerartsfiskerier af forskellige flåder. Den 
procentvise andel af den samlede fiskeriproduktion er for hildingsgarn, langliner og andet 
kystfiskeri på henholdsvis 4%, 9% og 7%. 
Hildingsgarnslandingerne udgør 27% af de spanske landinger af kulmule i ICES-afsnit VHJc 
og IXa og 69% af de portugisiske landinger af kulmule. For havtaske er procentdelene på 
henholdsvis 54% og 78% for de to lande. 
Der foreligger ikke denne type data for Middelhavet. Der foreligger en detaljeret dataserie 
om landinger hidrørende fra faststående garnredskaber for England og Wales. Procentdelene 
af fangsterne taget med hildingsgarn er på over 70% for laks, havørred, multe og lyssej og 
på over 50% for kulmule og lange. Ud af de samlede landinger blev 9% taget med 
faststående garnredskaber. 
4.2. Procentandel af landinger ved brug af andre redskaber 
Fangster taget med små drivgarn er som nævnt ubetydelige, og de store drivgarn bliver 
behandlet i anden sammenhæng. 
Drivliner tegner sig for en lille, men ikke ubetydelig andel af visse fiskerier (bars og 
spidstandet blankesten). Med de store drivliner fanges de fleste, ja næsten alle sværdfisk (i 
Atlanterhavet). 
11 
4.3. Fiskeridødelighed, der ikke fremgår af landingerne 
4.3.1. Spøgelsesgarn 
Nogle faststående redskaber går tabt på havet og fortsætter undertiden med at fiske. I det 
følgende gengives kommentarerne fra ICES' arbejdsgruppe vedrørende fiskeriaktiviteters 
indvirkning på økosystemet (Anon. 1992). 
Man ved, at hildingsgarn og fiskefælder kan fortsætte med at fiske i nogen tid, efter at de er 
gået tabt eller blevet smidt ud. Udtrykket "spøgelsesfiskeri" benyttes til at beskrive dette 
fænomen. 
Hvor længe spøgelsesgarnene kan blive ved med at fiske, afhænger bl.a. af strømhastigheder, 
mængden af tang og andet Lastdrivende materiale i havet, vægten af fisk, der allerede er 
fanget i garnet, og tilstedeværelsen af krabber. Disse ting kan få garnet til at synke til bunds 
og holde op med at fiske (Millner 1985). I områder, der er relativt fri for løstdrivende 
materialer, kan garnene fortsætte med at fiske på et nedsat effektivitetsniveau, indtil de har 
fanget så store mængder fisk og krabber, at de synker ned. Efter at multifilamentgarn har 
nået bunden, kan de, når de bliver fri for fiskerester og krabber, rejse sig og begynde at fiske 
igen. Over en længere periode opbygger sådanne garn gradvis en skorpe af marine 
organismer og bliver mere synlige for fiskene. 
Arbejdsgruppen rådede kun over begrænsede oplysninger om omfanget af mistede garn eller 
"spøgelsesgarn" og ingen oplysninger om den dødelighed, der direkte kan tilskrives sådanne 
redskaber i Nordsøen. Der forelå dog nogle oplysninger om både omfanget af 
spørgelsesfiskeri og de dertil knyttede dødelighedsprocenter for områder ud for Norge og 
Østcanada. Disse oplysninger stammede fra tre ikke offentliggjorte rapporter fra det norske 
fiskeridirektorat og en sammenfattende rapport af endnu ikke offentliggjorte data fra det 
canadiske fiskeridepartement. Det er uvist, i hvilken grad sådanne oplysninger kan anvendes 
på forholdene i Nordsøen, men disse undersøgelsesresultater belyser dog i en vis grad 
omfanget af spøgelsesgarn og disses fiskerievne. 
I de norske rapporter redegøres der for fangst af et stort antal "spøgelseshildingsgarn" i to 
adskilte områder ud for Norges kyst. Det blev observeret, at gamle garn stadigvæk fiskede, 
og at der i nogle områder var "en relativt stor mængde fisk". Garn, der var gået tabt i 1983, 
fortsatte med at fiske, hvilket benrester og nyligt fangede fisk bar vidnesbyrd om. Der blev 
observeret flere fisk i garn, som blev fundet på blød bund, end i dem, der blev fundet over 
et hårdere underlag. Garn, der blev fundet på dybere vand, indeholdt også flere fisk. 
I den canadiske undersøgelse blev et område langs med 50 meters dybdelinje på nordkanten 
af Georges Bank befisket med anvendelse af dræg. Langline- og trawlfiskere havde klaget 
over spøgelsesfiskende hildingsgarn i dette område. 236 træk resulterede i, at der blev 
indsamlet 19 hildingsgarn. Der blev fundet 94 fisk (torsk, kulmule, pighaj og uidentificerede 
skeletter) i garnene. 
Den canadiske undersøgelse giver også nogle basisoplysninger om, hvor længe forskellige 
fisketyper forbliver i hildingsgarnene, når de én gang er fanget. Der blev udført to 
eksperimenter. I det første eksperiment gik der fra 1-5 dage (gennemsnitligt 2 dage), fra 
fisken blev fanget, til den var helt opædt (opholdstid). I det andet gik der fra 2-12 dage 
(gennemsnitligt 6 dage). Der var ingen åbenbar sammenhæng mellem opholdstiden og 
vandtemperaturen eller fiskens position i garnet. I en fremtidigt eksperiment vil man se på 
12 
den tilsyneladende sammenhæng mellem forekomsten af amfipoder og opholdstiden for 
fangede fisk. 
Kommissionens ekspertgruppe bemærkede følgende: 
i) Millners undersøgelser (1985) blev hovedsageligt udført under forsøgsmæssige vilkår, 
og resultaterne afspejler ikke nødvendigvis det, som sker, når kommercielle 
fiskerfartøjer mister net. 
ii) Det anføres ikke i den norske rapport, hvor længe de genfundne spøgelsesgarn havde 
fortsat med at fange fisk. 
4.2.2. Genudsætning 
Genudsætningsproblemet er allerede blevet nævnt i forbindelse med fangsterne i garn med 
længere sættetid. Der er naturligvis også andre tilfælde. Det bliver ofre nævnt, at havpattedyr 
fanges i garnene. Men der er også andre aspekter af problemet. Sæler bliver ganske vist af 
og til fanget i garnene, men nogle fiskere, bl.a. de irske, klager over, at sælerne tager fiskene 
i garnene og beskadiger dem, de ikke spiser helt. 
Men problemerne omfatter ikke blot arter, der har offentlighedens bevågenhed (pattedyr, 
fugle og skildpadder), eller garnfiskeriet. Der findes også tilfælde af, at fugle og 
havskildpadder er blevet fanget af langliner. Genudsætmngen omfatter desuden vanskeligt 
salgbare fisk og hvirvelløse dyr. Nogle krebsdyr bliver simpelthed knust, fordi de er for 
svære at få gjort fri af maskerne. 
Genudsætningerne varierer dog overordentlig meget fra fiskeri til fiskeri. Og de kan ikke i 
sig selv retfærdiggøre, at der generelt sættes spørgsmålstegn ved et givet redskab. Der skal 
imidlertid gøres en stor indsats for at indsamle relevante oplysninger, som evt. kan føre til 
nødvendige bestemmelser. 
5. FISKERIINDSATS 
I rapporter om fiskeri med faststående redskaber (Northridge ef al., 1991, og Fahy, 1992) 
gives der en redegørelse for flådernes karakteristika og for deres fiskeriindsats. 
"Størsteparten af de involverede fiskerfartøjer er små kystfartøjer, som i mange tilfælde 
kun tager relativt beskedne mængder fisk. Officielle statistikker, som ofte er 
mangelfulde, er normalt baseret på de landede mængder og afspejler ikke i tilstrækkelig 
grad omfanget af det fiskeri, der foregår med faststående redskaber fra titusinder af 
fartøjer i alle Fællesskabets farvande. 
Når man skal se på omfanget og den generelle karakter af hildingsgarnfiskeriet i EF ville 
det være meget nyttigt at have en idé om de relative mængder net, der bliver anvendt 
i forskellige dele, da dette ville give et fingerpeg om fiskeriintensiteten. Hertil ville det 
være nødvendigt med data ikke blot om antallet af fartøjer, der anvender faststående 
redskaber, men også om omfanget af net, der udsættes af fartøjer af forskellig størrelse 
og i forskellige fiskerier, og om antallet af og varigheden af de sæt, som disse fartøjer 
foretager. De foreliggende data opfylder for størstedelen af Europas vedkommende langt 
fra dette ideelle krav, så man må derfor på et ad hoc-grundlag anvende mindre forfinede 
målemetoder for fiskeri med faststående redskaber, hvis man vil have en idé om, 
13 
hvordan hildingsgarnfiskeriet fordeler sig, og hvor intensivt det er." 
Hvad angår fangstkapaciteten understregede Kommissionen allerede under drøftelserne om 
de flerårige udviklingsplaner, at de traditionelle begreber tonnage og maskineffekt ikke står 
i direkte relation til fiskeriindsatsen. I lighed med trawlerne gør der sig nogle aspekter 
gældende, som det er vankeligt at sætte tal på (besætningens kvalifikationer, fartøjets 
manøvredygtighed osv.). Ved siden af de fælles problemer kommer desuden nogle specifikke 
problemer. 
Tonnage kan have en indirekte indflydelse, i den forstand at et fartøjs størrelse hænger 
sammen med besætningens størrelse, antallet af redskaber og deres størrelse, som kan 
medbringes og anvendes. Men betydningen af arbejdsog lastearealet kan ikke opgøres 
nøjagtigt, fordi nogle redskaber kan forblive i vandet enten permanent eller ved udskiftning. 
Ved de nye katamaraner er der desuden ved den sammen tonnage et meget større arbejdsareal 
end for de enkeltskrogede fartøjers vedkommende. 
Også maskineffekten har kun en indirekte betydning, der består i, at farten reducerer sejltiden 
og øger aktionsradius. 
Faktisk er det fartøjernes besætning, redskaberne og deres anvendelse, der har den største 
betydning. Automatisk indhaling og påsætning af agn er også af stor betydning. De 
foreliggende oplysninger om EF-flåderne giver dog langt fra et samlet overblik over dette 
udstyr. 
Fiskeriindsatsen beskrives ikke desto mindre bedre ved at referere direkte til redskaber og 
deres anvendelse end til selve fartøjerne. 
Fahy5, forsøgte at standardisere fiskeriindsatsen ved at basere sig på "km-dage fisket pr. år". 
Fiskeriindsatsen blev beregnet som produktet af antallet af fartøjer, antallet af net om bord, 
længden af hvert net, sættetiden, antal sæt pr. dag og antallet af fiskedage for fartøjet. Der 
må arbejdes videre med en definition af fiskeriindsatsen, som kan knyttes sammen med 
fiskeridødelighed. 
Bemærkningerne gælder også for drivgarn, og noget lignende kan bemærkes om langliner og 
tejner, hvor netlængden blot skal erstattes af antallet af kroge eller tejner. 
6. SOCIOØKONOMISKE ASPEKTER 
Debatten om, hvilken rolle de faststående redskaber skal spille i udviklingen af den fælles 
fiskeripolitik, skal også omfatte andre aspekter end de biologiske og tekniske. Derfor omfatter 
dette afsnit - på trods af mangelen på oplysninger - dels en sammenligning af priser i forhold 
til fangstmetoden, dels en drøftelse af ornkostningernes sammensætning suppleret med punkter 
vedrørende de forskellige fiskeritypers virkning for beskæftigelsen på havet. 
Fahy, E. 1993. "Inventory of enmeshing gears in European waters' 
Document XIV/87/94-EN. CEC, DG XIV, Brussels 
14 
6.1. Fangstmetodens virkning for fiskerivarernes værdi 
6.1.1. Generelle betragtninger 
Med hensyn til krebsdyr er det et spørgsmål om garnfiskeri kontra tejnefiskeri. Alt andet lige 
har tejnerne den fordel, at de bevarer fangsten bedst. Men dette spørgsmål vil ikke her blive 
behandlet nærmere, idet denne rapport først og fremmest skal belyse forholdet mellem de 
faststående redskaber og andre redskaber. 
Det er desuden ikke særlig relevant at sammenligne handelsværdien af fangsterne ved 
henholdsvis faststående redskaber og vod, fordi der kun forekommer overlapning med hensyn 
til fangster i mindre omfang. 
Det vigtigste spørgsmål er altså sammenligningen mellem værdien af fangsterne ved 
henholdsvis faststående redskaber og trawl. 
Fangsternes værdi afhænger i høj grad af fangstmetoderne. Den bedste kvalitet opnås, når 
fisken behandles hurtigst muligt, efter at den er død. Det ideelle er, når fisken tages levende 
om bord og slagtes straks. Det er f.eks. tilfældet ved fiskeri med stang eller dørg, men som 
regel ikke ved langliner og garn, hvor fisken almindeligvis drukner og ikke kan behandles 
med det samme. Sættetiden spiller således en vigtig rolle som nævnt i forbindelse med 
genudsætningsproblemet. 
På trawlerne behandles fisken generelt hurtigere end på langline- og garnfartøjer. På den 
anden side kan trawlernes fangster tabe betydeligt i handelsværdi som følge af, at nogle af 
fiskene beskadiges eller mases i løftet. Jo større fangsten er, og jo længere slæbetiden er, jo 
større er skaderne, navnlig hvis der også forekommer "stikkende" arter (f.eks. hestemakrel 
og jomfruhummer). Der er stor forskel mellem små trawlere, der arbejder med korte træk 
med bundtrawl, og store, pelagiske trawlere. 
Sammenligningen af kvaliteten ved fiskeri med trawl og faststående redskaber kompliceres 
altså af spørgsmålet om selve fisketiden (sættetid/slæbetid). Dertil kommer behandlingen og 
opbevaringen om bord. Togternes varighed spiller her en vigtig rolle, i hvert fald for alle 
andre fartøjer end frysefartøjer. Disse to faktorer (fisketid/havdage) kan trække i samme 
retning, men ikke nødvendigvis: sættetiden på kontinentalskråningen er somme tider kortere 
på grund af ådselæderne end nærmere kysten. 
En anden vigtig faktor, der yderligere komplicerer problemet, er de forskellige redskabers 
selektivitet. For mange fisk gælder det, at prisen pr. vægtenhed svinger betydeligt i forhold 
til størrelsen. De prisforskelle, der kan konstateres mellem langline- eller garnfartøjer og 
trawlere, afspejler netop forskellen i de repræsenterede størrelser. De biologiske argumenter 
for at anvende de mest selektive metoder går fint i spand med spørgsmålet om fangsternes 
værdi. 
15 
6.1.2. Eksempel 
En undersøgelse af oplysninger fra seks medlemsstater antyder, at de arter, der fanges med 
faststående redskaber, opnår de højeste priser, med få undtagelser, bl.a. havtaske (jf- bilag 
I og II). Undtagelserne blandt oplysningerne (Frankrig / torsk / hildingsgarn, Frankrig / 
hvilling / hildingsgarn og Portugal / bars / toggergarn) viser imidlertid, at der også er andre 
faktorer der spiller ind: Fiskeri med faststående redskaber giver ikke i sig selv nogen garanti 
for bedre priser. Den høje pris på 57,4 FF/kg for havtaske i Frankrig kan ud over de 
ovennævnte årsager (fiskeriets og togtets varighed samt størrelsesspredning) også skyldes, at 
bomtrawlere næsten udelukkende anvendes i den østlige del af Den Engelske Kanal, hvor der 
kun fanges få havtasker, og priserne er højere end andre steder. 
Det er således nødvendigt med mere detaljerede oplysninger, hvis man skal finde ud af, 
hvilke faktorer der er afgørende for landingspriserne. Og disse oplysninger foreligger 
desværre kun i meget få tilfælde. Det bedste eksempel, der er til rådighed, vedrører kulmule, 
som er blevet undersøgt nærmere af den såkaldte VII- og Vlll-arbejdsgruppe under ICES. 
Figur 3 er taget fra gruppens rapport fra 1990 (Anon. 1990). 
16 
Figur 3 
Priser på kulmule (ECU/kg) opdelt på alder og fangstmetode 
Fangstmetode * ALDER 0 1 2 3 4 5 6 7 
ATLANTERHAVSKYSTEN 
Langline (mellemstor til stor 
dybde) 
Langline (lille dybde) 
Garn 
Trawlfiskeri efter andre arter end 
jomfruhummer (mellemstor til stor 
dybde) 
Trawlfiskeri efter andre arter end 
jomfruhummer (lille dybde) 
Bomtrawl i lavt vand 
Trawlfiskeri efter jomfruhummer 
(stor dybde) 
Trawlfiskeri efter jomfruhummer 
(mellemstor dybde) -
_ 
_ 
-
-
_ 
2,7 
1,8 -
_ • 
_ 
2,7 
-
_ 
2,7 
1,8 -
1,2 
2,3 
2,7 
3,9 
1,2 
2,7 
1,8 
BISCAYABUGTE 
Trawlfiskeri efter jomfruhummer 
(lille til mellemstor dybde) 
Trawl (lille til mellemstor dybde) 
Langline (mellemstor til stor 
dybde) 
Garn (lille til mellemstor dybde) 
Trawl (mellemstor til stor dybde) 
Diverse 
Andre zoner -
_ 
-
_ 
5,5 
_ 
-2,1 
2,4 
3,3 
2,1 
5,5 
2,1 
1,2 2,1 
2,5 
3,3 
2,1 
5,5 
2,1 
2,2 -
1,2 
2,3 
2,7 
2,5 
1,5 
2,7 
2,0 10,0 
1,7 
2,3 
2,7 
2,7 
1,7 
2,7 
2,2 10,1 
2,3 
2,3 
2,9 
3,2 
2,0 
2,9 
2,7 10,1 
2,3 
2,3 
2,9 
3,5 
2,3 
2,9 
3,1 10,1 
3,8 
4,0 
3,5 
5,0 
2,8 
4,0 
4,5 
N 
2,5 
2,8 
3,3 
2,8 
5,5 
2,5 
2,3 3,0 
2,9 
3,7 
3,3 
5,5 
3,0 
2,3 3,7 
3,0 
4,3 
3,4 
5,5 
3,6 
2,6 3,5 
3,7 
4,3 
4,1 
5,5 
3,5 
3,0 4,5 
4,5 
5,0 
5,4 
6,0 
4,5 
4,5 
* Jf. detaljer i bilag II. 
Kilde: CIEM-arbejdsgruppen om fangstmetoder i afsnit VII og VU; 1990. 
Af figuren fremgår følgende: 
Fiskenes alder og dermed størrelse udgør en afgørende prisfaktor uanset fangstmetoden - med 
undtagelse af metode nr. 14, hvor oplysningerne nok bør efterprøves. 
Der er en betydelig forskel på faststående redskaber og trawl. Ved langliner ses både de bedste 
(nr. 1) og de dårligste (nr. 2) priser. Her er fiskepladsen (dybden) afgørende. 
6.2 Omkostningernes sammensætning 
Undersøgelsen omfatter kun de vigtigste omkostningstyper, der kan variere fra en fangstmetode 
til anden, og kun i det omfang, der foreligger tilstrækkeligt opdelte oplysninger. Således er 
omkostningerne ved afskrivning af redskaber og forsikring af redskaberne ikke behandlet, fordi 
der ikke er tilstrækkelige oplysninger til rådighed. 
17 
6.2.1 Udgifter til brændstof 
Brændstofforbruget afhænger først og fremmest af fartøjets maskineffekt og maskinens 
udnyttelsestid. De fartøjer, der anvender slæberedskaber, har et højere brændstofforbrug end 
fartøjer, der anvender passive redskaber. 
Figur 4: Sammenligning af brændstofudgifterne 
Brændstof og olie / 
samlede indtægter 
Brændstof og olie / 
samlede omkostninger Garn Snurrevod 
4,9% 
6,2 % Trawler < 
50BRT 
12,5 % 
15,3 % Trawler 
50-120 BRT 
16,1 % 
19,2 % Trawler 
> 120 BRT 
19,2 % 
22,4 % 
Kilde : Annexe IV 
De foreliggende oplysninger (jf. bilag IV, V og VI) bekræfter denne tendens for de pågældende 
zoner og fartøjer, idet brændstofudgifterne generelt er lavere ved anvendelse af garn eller 
snurrevod end ved trawl. De danske tal (bilag V) viser, at brændstofudgifterne udgør mellem 
5% og 6,2% af henholdsvis omsætningen og de samlede omkostninger for de fartøjer, der fisker 
med garn eller snurrevod, mens de for trawlernes vedkommende udgør 12-19% af omsætningen 
og 15-22% af de samlede omkostninger. En lignende tendens fremgår af tallene i bilag VI, hvor 
der skelnes mellem garnfartøjer og notfartøjer. 
6.2.2. Udgifter til redskaber 
Udgifterne til redskaber svinger afhængigt af et ret højt antal faktorer (vejr, held, fiskeplads 
osv.). Slæberedskaberne er generelt mere udsat for direkte skader (hænger fast og går i stykker 
på stenet bund o.l.) end faststående redskaber5. Ved de faststående redskaber opstår der til 
gengæld lettere konflikter mellem de forskellige redskaber, herunder tyveri og tab (navnlig for 
tejnernes vedkommende) 
De procentsatser, der er beregnet ud fra de danske tal, viser, at garnfartøjerne anvender en 
større andel af omkostningerne på redskaber end trawlerne. Men der er ikke tale om nogen stor 
forskel. 
Snurrevod og flyshootervod er en udtagelse, idet de er mindre udsat for skader, da de hales 
langsomt ind. 
18 
Figur 5: Sammenligning af udgifterne til redskaber 
Redskabsudgifter/ 
samlede indtægter 
Redskabsudgifter/ 
samlede fartøjsudgifter 
Redskabsudgifter/ 
samlede omkostninger Garn 
18-43 BRT 
9,4% 
34,2% 
11,0% Snurrevod 
< 30 BRT 
3,4% 
17,4% 
4,3% Snurrevod 
> 30 BRT 
4,1% 
19,9% 
5,0% Trawler 
0-50 BRT 
7,4% 
31,3% 
8,4% 
Kilde: Bilag V 
6.2.3. Udgifter til besætning 
Den del af omsætningen, der går til besætningen, falder generelt, jo større fartøjets maskineffekt 
og tonnage er, mens udgifterne til brændstof og is er forholdsvis større. Ved småfiskeri kan den 
andel, der anvendes til besætningen, fratrækkes de udgifter, der skyldes skader på redskaberne. 
Tallene i bilag IV viser, at udgifterne til arbejdskraft er højere på garnfartøjerne end på 
trawlerne, hvor andelen i øvrigt falder, jo større fartøjets maskineffekt og tonnage er. 
Figur 6: Sammenligning af udgifterne til besætning 
Løn / samlede indtægter 
Løn/ samlede 
omkostninger Garn Snurrevod 
36,0% 
45,8% Trawler 
< 50 BRT 
35,2% 
42,8% Trawler 
50-120 BRT 
33,2% 
39,7% Trawler 
> 120 BRT 
29,3% 
34,2% 
Kilde: Bilag IV 
Ved en sammenligning af fangstmetoderne set i forhold til antal arbejdspladser på havet kan man 
også henføre sig direkte til besætningens størrelse eller til forholdet mellem besætningens 
størrelse og brændstofforbruget. Eksemplerne i bilag m, VI og VU omfatter oplysninger fra 
Danmark og Italien. Denne indfaldsvinkel viser også, at garn- og langlinefartøjer er mere 
beskæftigelsesfremmende. Men der bør gennemføres en samlet analyse, som navnlig skal lægge 
vægt på automatisering om bord, som kun forekommer sjældent på de mindste fartøjer og 
hyppigere eller altid på de største fartøjer. Selv om substitutionen mellem kapital og arbejdskraft 
i fiskerisammenhæng som oftest er spørgsmålet om substitutionen mellem maskineffekt og 
besæming, har automatiseringen allerede i vidt omfang betydning for de beskæftigelsesmæssige 
fordele i forbindelse med faststående redskaber. 
19 
6.3. Foreløbige konklusioner 
I forbindelse med de omhandlede spørgsmål er de foreliggende socioøkonomiske oplysninger 
og undersøgelser for spredte til, at der kan drages nogen overordnede konklusioner. Visse typer 
fiskeri med faststående redskaber kan give en højere enhedspris for fangsterne og større 
beskæftigelse end trawlfiskeri. Men det ville være helt forkert at slutte derudfra, at de 
faststående redskaber bør fremmes i beskæftigelsesøjemed. 
Det ville være hensigtsmæssigt at undersøge de nærmere konsekvenser af politikken vedrørende 
fiskerflåderne, den økonomiske udnyttelse af ressourcerne og beskæftigelsen. Sandsynligvis giver 
en flåde af små, ikke-automatiserede eller kun lidt automatiserede langlinefartøjer et betydelig 
større antal arbejdspladser om bord end et mindre antal store trawlere set i forhold til den 
samme bestand. Men sagen er ikke helt så klar, hvis man sammenligner med store, 
automatiserede langline- eller garnfartøjer. Samtidig kan produktivitetshensyn gøre 
automatisering påkrævet, eller fiskeri i bestemte zoner eller på bestemte tidspunkter kan kræve 
fartøjer af en vis størrelse. 
7. INTERAKTION MELLEM FASTSTÅENDE REDSKABER OG ANDRE 
FANGSTMETODER 
Samtidig anvendelse af faststående redskaber og andre redskaber kan give konflikter, både for 
det enkelte land, for EF og for tredjelande. 
Udover den handelmæssige konkurrence er der tale om to typer konkurrence: om ressourcer og 
om plads. 
7.1. Konkurrence om ressourcer 
Hver enkelt fangstmetode konkurrerer med alle andre metoder, som udnytter den disponible 
ressource. En opgang i fiskeriet med faststående redskaber indebærer derfor, at der i gennemsnit 
står færre fisk til rådighed for hvert redskab, medmindre brugen af en anden redskabstype 
reduceres. Dette er en af de grundlæggende årsager til potentielle konflikter som følge af den 
registrerede opgang i fiskeri med faststående redskaber i de seneste år. 
I den forbindelse bør der skelnes mellem konkurrence mellem faststående redskaber indbyrdes, 
mellem faststående redskaber og andre fangstmetoder og, som en særlig variant af det 
sidstnævnte tilfælde, mellem faststående redskaber og fritidsfisken. 
Konkurrence om en ressource kan finde sted mellem forskellige typer af faststående redskaber 
(f.eks. garnredskaber og liner) eller mellem den samme type redskaber indbyrdes, når forskellige 
grupper fiskere udsætter dette redskab på forskellig måde. Tilsvarende konkurrerer faststående 
redskaber og mobile redskaber ofte om samme ressource. Normalt vil følgen af denne 
konkurrence være en forøgelse af fiskeripresset på nogle eller alle aldersgrupper i bestanden. 
Medlemsstaternes nationale lovgivning kan tillade (eller forbyder ikke) anvendelsen af forskellige 
(eller alle) typer faststående redskaber til rekreative formål. Det forekommer imidlertid, at der 
anvendes forbudte redskaber, og/eller at redskaberne udsættes i for stort antal. Her igen er 
følgen konkurrence med andre redskaber, der i dette tilfælde anvendes kommercielt. 
Fritidsfiskere ser problemet fra den diametralt modsatte side. Sådanne problemer opstår 
hovedsagelig i kystfarvande, men de kan dog forekomme længere væk fra kysten i tilfælde, hvor 
både fritidsfiskere og kommercielle fiskere fisker på eller tæt ved vrag. 
20 
7.2. Konkurrence om plads 
Denne type interaktion finder som oftest sted mellem faststående redskaber og mobile redskaber, 
når begge typer anvendes i samme geografiske område. Der sker normalt det, at mobile 
redskaber med eller uden forsæt slæbes igennem faststående redskaber. I sådanne tilfælde er 
virkningerne af kollisionen mellem de to redskabstyper meget større for de faststående redskaber 
end for trawlene. De faststående redskaber går meget ofte tabt, mens trawlene normalt kan 
bjærges af det pågældende fartøj og benyttes igen efter reparation. 
Denne konkurrence fører ofte til, at fiskerflåder, som anvender faststående redskaber, begrænser 
deres aktiviteter til særlige områder og/eller til årstider, hvor de forsøger at fange et begrænset 
udvalg af arter. 
Konkurrence af denne art er sandsynligvis blevet mere udbredt, da der nu benyttes metoder, som 
gør det muligt at slæbe mobile redskaber over dele af havbunden, som tidligere var 
utilgængelige for dem, og da anvendelsen af faststående redskaber er gået i vejret. 
Der kan også forekomme konkurrence om plads mellem faststående redskaber i tilfælde, hvor 
man forsøger at udsætte et stort antal garnlænker i et begrænset område. Undertiden forsøger 
fiskerne at reservere plads til sig selv ved at efterlade redskaber, der normalt er gamle og 
relativt ineffektive, på positioner, hvor de ønsker at fiske på et senere tidspunkt. 
En måde at løse denne type problem på er at få afgrænset områder, som kun må udnyttes af 
faststående redskaber. En anden løsning består i en form for "time sharing", hvor to 
redskabstyper deles om tiden. Begge systemer er nedfældet i national lovgivning i Spanien og 
Italien, mens Det Forenede Kongerige har forbeholdt en række områder for faststående 
redskaber. 
Desuden er der i nogle områder indgået uformelle aftaler mellem konkurrerende fiskere. 
Sådanne aftaler er normalt lettest at få i stand mellem fiskere fra samme havn. Der er dog i 
nogle tilfælde kommet frivillige aftaler i stand mellem fiskere fra forskellige lande. Ifølge disse 
aftaler er fiskepladserne blevet opdelt mellem mobile og faststående redskaber. Der kan også 
være fastsat en turnus for de forskellige redskabers udnyttelse af de forskellige havområder i 
årets løb. 
Fritidsfiskere kan også komme ud for en form for konkurrence om plads, når udsætning af 
kommercielle fiskeredskaber hindrer eller hæmmer deres aktiviteter. Denne konflikt giver også 
problemer for kommercielle fiskere, som kan komme til at skære sig på fritidsfiskernes kroge, 
som har sat sig fast i deres redskaber. 
8. KONTROLPROBLEMER 
Bilag 2 i ekspertgruppens rapport indeholder en ikke-teknisk beskrivelse af nationale 
bestemmelser om faststående redskaber. Beskrivelsen kan imidlertid være behæftet med 
unøjagtigheder og fejlfortolkninger. 
Der må dog under alle omstændigheder indføres en styrket kontrol med de faststående 
redskaber. Og de foranstaltninger, der indføres, skal kunne føres ud i livet. For visse elementer 
er det lettere (maskestørrelse) end for andre (sættetid). 
21 
8.1. Selektivitet 
8.1.1. Størrelsesselektivitet (de fangede individers længde^ 
Garn 
Kontrol med maskestørrelser er ikke et teknisk problem. Det samme gælder nettets føring. I 
begge tilfælde må der dog afsættes kapacitet til kontrol, evt. uanmeldt, på havet, når garnene 
er halet ind: i modsætning til trawl befinder redskaberne sig ikke nødvendigvis om bord. 
Langliner 
Der er muligt at kontrollere krogene. 
Tejner 
Der er ingen problemer i forbindelse med størrelsen af åbningerne i tremmeværket eller selve 
indgangen. 
8.1.2. Artsbestemt selektivitet 
Blandt de elementer, der karakteriserer denne form for selektivitet, er det lettest at kontrollere 
dem, der vedrører beskyttede fiskerizoner, forbud mod at fiske med ikke tilstrækkeligt selektive 
redskaber eller at opbevare dem om bord. Det er teknisk muligt at kontrollere overtællens dybde 
under overfladen, men det forudsætter betydelig kapacitet til kontrol på havet. 
Selv om der anvendes forskellige maskestørrelser til forskellige målarter, er spørgsmålet om 
fangsternes sammensætning direkte parallelt med den tilsvarende debat om trawlenes 
maskestørrelse. 
8.2. Kontrol af fiskeriindsatsen 
Hele problemet ligger i at kunne skelne mellem et fartøjs samlede fangstkapacitet og det enkelte 
redskabs - det være sig garn, langline eller lænke. For de meget store redskabers vedkommende 
kan problemet løses ved at tillade, at kun ét redskab anvendes og opbevares om bord. Men den 
løsning duer ikke i andre tilfælde. 
Man kan forestille sig kontrol med en evt. begrænsning i det enkelte redskabs fysiske 
specifikationer (nettenes længde eller dybde, antal kroge, antal tejner osv.). Det forudsætter, 
som nævnt i forbindelse med maskestørrelsen, at der er kapacitet til kontrol på havet. Det 
forekommer derimod meget vanskeligt at gennemføre en kontrol med en begrænsning af 
sættetiden. 
Hvis der skal indføres bestemmelser om den samlede kapacitet af et fartøjs redskaber, er det en 
forudsætning, at de enkelte redskabers kapacitet kan kontrolleres, og at et givet fartøjs samlede 
antal redskaber, på havet og på land, kan opgøres. 
8.3. Regler om anvendelsen 
Placeringen af undertællen eller afstanden mellem over- og undertællen er også vanskelige at 
kontrollere - i hvert fald i tidevandspåvirkede farvande. 
22 
Det forudsætter en meget stor kontrolkapacitet på havet, hvis bestemmelser om mindsteafstande 
mellem redskaber skal kontrolleres. 
8.4. Identifikation 
Alfa og omega i al kontrol er, at det enkelte redskab skal kunne identificeres på havet, og man 
skal vide, hvilket registreret fartøj det tilhører. Der findes EF-bestemmelser om, at fartøjets 
identifikationsnummer skal være påført alle redskaberne. Man kunne godt forestille sig, at der -
i hvert fald i nogle tilfælde - kunne foretages en supplerende identifikation af det enkelte 
redskab. Man kan også forestille sig, at der indføres krav til mere effektiv lokalisering og/eller 
identifikation, bl.a. ved hjælp af radarreflektorer. 
Med faste regler for identifikation kan alle ikke-identificerede redskaber anses for tabte 
redskaber. Men de tekniske fremskridt, bl.a. med hensyn til placering, gør, at fiskeren ikke 
længere behøver at anbringe et flydemærke på overfladen. Dermed kan det blive betydeligt 
vanskeligere at kontrollere ikke-mærkede redskaber. 
9. RETNINGSLINJER FOR EN HANDLINGSSTRATEGI 
Handling forudsætter ikke nødvendigvis EF-bestemmelser om alle problemerne. EF-fiskeriet med 
faststående redskaber er endnu mere forskelligartet end trawlfiskeriet. Derfor kan EF-
bestemmelserne kun udgøre et fundament, der nødvendigvis skal bygges videre på ud fra 
nærhedsprincippet. Dette gælder navnlig det fiskeri, der er specielt rettet mod kystfarvandenes 
ressourcer, og hvor det er fiskere fra en enkelt medlemsstat, der befisker bestandene. Her er det 
ikke relevant med en EF-indsats. Derimod må det i forbindelse med de fælles bestande sikres, 
at undermålsfiskene beskyttes (selektivitet), og at kvoterne overholdes. Men når blot det er 
sikret, at reglerne overholdes, er det op til den enkelte medlemsstat at træffe beslutning om 
vægtningen og de evt. begrænsninger af de konkurrerende fiskerier, uden at balancen mellem 
fiskerierne er lagt fast i en EF-forordning. 
Da det øjeblikkelige behov for beslutninger og de foreliggende oplysninger varierer fra det ene 
problem til det andet, bør der opstilles en tidsplan. I de tilfælde, hvor der ikke kan fremsættes 
nogen øjeblikkelige beslutningsforslag, men hvor problemet dog må løses på længere sigt, bør 
der tages skridt til, at der indhentes relevante oplysninger hurtigst muligt. 
Der bør sættes ind på fire områder: selektivitet, fiskeriindsats, sameksistens og kontrol. 
9.1 Garnenes selektivitet 
Der synes ikke at være noget øjeblikkeligt behov for EF-bestemmelser for de øvrige redskaber 
(langliner, tejner o.l.). Men der må nu træffes foranstaltninger, der sikrer, at garnene er 
selektive. 
Det nuværende tekniske grundlag er ikke tilstrækkeligt til at opstille anvendelige EF-regler om 
de anvendte materialer (monofilament, biologisk nedbrydelige materialer osv.). Der må derfor 
ydes støtte til de fornødne specifikke undersøgelser, der skal danne grundlag for evt. 
beslutninger. 
23 
Selv om en begrænsning i sættetiden i teorien er ønskværdig, vil en sådan foranstaltning være 
for vanskelig at kontrollere, til at bestemmelser herom, i det mindste på EF-niveau, på kortere 
sigt kan få en tilstrækkelig virkning. Men hvis logbøgerne ændres, kan der indsamles nyttige 
oplysninger. 
Det ville være hensigtsmæssigt med bestemmelser om nettenes dybde set i forhold til havdybden 
og sættedybden, bl.a. for at undgå bestemte typer bifangster og altså sikre den artsbestemte 
selektivitet. Men det er ikke sikkert, det på kort sigt er muligt at etablere en samlet EF-
lovgivning. Med nogle enkle bestemmelser kunne det forbydes at anvende for store garndybder 
på lavt vand. Problemet er særligt alvorligt i områder med lavt vand, og lokale bestemmelser, 
der er tilpasset de forskellige forhold, er nok den bedste aktuelle løsning. I Middelhavet er det 
lettere at præcisere problemet, da der ikke er tidevand. Måske bør der indføres forbud mod visse 
typer kombinerede garn, hvor den nederste del fungerer som et toggergarn og overdelen som 
et hildingsgarn. 
Hvad angår drivgarn ville et krav om, at overtællen skulle befinde sig under vandoverfladen, 
fremme selektiviteten og sikkerheden til søs. 
For at reducere fangsterne af beskyttede arter kunne der indføres permanente eller 
tidsbegrænsede beskyttede fiskerizoner, hvor det er forbudt at anvende bestemte faststående 
redskaber, bl.a. garn. Men de foreliggende oplysninger er heller ikke på dette punkt 
tilstrækkelige, og der må indhentes nye informationer hurtigst muligt. 
Der kan og bør derimod hurtigt træffes beslutninger om garnenes maskestørrelse. For 
toggergarns vedkommende er det indernettets maskestørrelse, der bør fastsættes regler for. De 
mange forskellige typer garnfiskeri gør det umuligt at indføre én maskestørrelse. Det skal sikres, 
at anvendelsen af store maskestørrelser til fiskeri efter krebsdyr og havtaske ikke reduceres, hvis 
der fastsættes en mindstemaskestørrelse. Til gengæld bør de store maskestørrelser ikke pålægges 
krav til en bestemt sammensætning af fangsterne. 
24 
Figur 7 : Maskestørrelse (cm) i medlemsstaterne ved fangst af målarter med faststående 
redskaber i region nr. 2 (vedrører hildingsgarn og indfiltringsgarn samt indernettet 
i toggergarn) 
ART 
Brislingt 
Sild 
Makrel 
Mulle 
Bars 
Multe 
Tunge 
Rødspætte 
Torsk 
Torskefisk* 
Pighaj 
Kulmule 
Skrubbe 
Languster 
Hummer 
Troldkrabbe 
Havtaske 
Rokke 
Pighvar 
Pighvar 
Slethvar LAND 
B 
15-18 DK 
9-14 
12-18 
11-20 
13-18 
13-27 F 
2-5 
4-7 
7-13 
8-12 
8-12 
12-17 
12-18 
11-12 
24-32 
24-32 
26-32 
22-32 
27-32 
27-32 D 
5-7B 
9-11 
12-16 
11-16 
11-14B 
22-27 
19-22B IRL 
4-7 
9-12 
8-13 
8-9 
8-9 
11-13 
11-13 
41-46 
27-31 
26-31 
25-31 NL 
9$ 
18$ GB 
2-3 
4-7 
4-7 
9-13 
9-11 
8-13 
10-15 
12-14 
15-20 
12-15 
12-14 
20-30 
20-30 
27-33 
25-33 
27-33 Den 
hyppigst 
anvendte 
maskestørr 
else 
2-3 
4-7 
8-12 
11-18 
25-33 
Noter : B - Ved fiskeri i Østersøen. 
* - Andre torskefisk end torsk, dvs. mørksej, lyssej og lange. 
S - Nederlandene anvender udelukkende hildingsgarn. 
Kilde : Table 1, Document SEC(93) 652, 1993 
25 
Figur 8 : Maskestørrelse (mm) i medlemsstaterne ved fiskeri med faststående redskaber i 
region nr. 3 
LAND 
Art Spanien Portugal 
Kulmule 
Lyssej 
Hestemakre 
Makrel 
Skælbrosmes 
Mulle 
Knurhane 
Havtaske 
Baudroie C 
A 
A 
A 
A 
A 
A 
A 
A 90 
x 
X 
X 
X 
X 
X 
X 
X 80-120 
(almindeligvis, 
men kan gå ned 
til 65; 
ukendt bifangst) 
Kulmule 
Knurhane 
Mulle 
Hestemakrel 
Makrel C 
A 
A 
A 
A 60 
x 
x 
X 
X 
Tunge 
Knurhane 
Læbefisk 
Rokke 40/280 
Toggergarn 
Skægtorsk 60 
Andre arter 60-80 
Ornefisk C 
Middelhavs-gryntefisk C 160 
(De Kanariske Øer) 
Noter : C - Målart 
A - Art, der forekommer i bifangsterne (x repræsenterer de kendte bifangster) 
Middelhavs-gryntefisk = Plectorhincus mediterraneus 
Ornefisk = Argyrosomus regium 
26 
Figur 9: Maskestørrelse (mm) i medlemsstaterne ved fiskeri med faststående redskaber i 
Middelhavet 
a) Grækenland 
Målart 
Mullus barbatus 
Midlus surmuletus 
Mugil Sp. 
Trachurus Sp. 
Meluccius merluccius 
Boops boops 
Pagmspagrus 
Oblada melanura 
Lithognathus mormyrus 
Dentex dentex 
Spicara smaris 
Scombroidei 
Sepia Sp. 
Homarus Sp. 
Rejer 
Nephrops norvegicus 
Solea Sp. Maskestørrelse 
Hildingsgarn 
17-22 
18-24 
22-28 
28 
24-40 
20-22 
32-110 
22-32 
22 
32 
16 
36-45 
45 Toggergarn 
Indernet 
18-28 
18-26 
24-40 
22-26 
24-28 
20-26 
32-40 
26-28 
28 
32-46 
20 
46 
26-42 
32-40 
22-28 
30 Ydernet 
110 
110 
120-200 
110-130 
110-140 
110 
180-200 
110-120 
110 
140-180 
110 
140 
110-170 
180-200 
110-140 
180 
27 
b) Italien 
, Målart Maskestørrelse 
Stor ravfisk 110-130 
Rygstribet pelamide 80-90 
Bars 90-140 
Rød blankesten 60-80 
Sepiablæksprutte 68-74 
Fregatmakrel 70-80 
Lithognathus 64-72 
Mackrel 50-60 
Mullus Spp. 40-50 
Rejer 40-50 
Tunge 52-70 
Languster 50-70 
c) Spanien 
Målart 
Sepia officinalis 
Pagellus acerne 
Mullus surmuletus 
Solea Spp. 
Penaeus Kerathmus 
Lithognathus mormyrus 
Pagellus erythrinus 
Trachurus trachurus Maskestørrelse 
70/400 
Toggergarn 
28/300 
Toggergarn 
20/125 
Toggergarn 
70 
Hildingsgarn 
50 
Hildingsgarn 
SourcerTable 3, Document SEC(93) 652, 1993 
Note: Tallene fra Italien er ændret på grundlag af figur 8 i Fahy (1992). 
Der findes mindre maskestørrelser, der passer til fiskeri af diverse arter (jf. figur 7, 8 og 9). 
Disse specialiserede fiskerier bør anerkendes og omfattes af bestemmelser om maskestørrelse 
og fangsternes sammensætning. For at bestemmelserne ikke skal blive for komplicerede, må 
antallet af tilladte maskestørrelser begrænses, ved at målarterne samles i kategorier. Ved at 
der fastsættes mindstemaskestørrelser, kan det undgås, at der opstår en tendens til mindre 
maskestørrelser. De foreslåede maskestørrelser bør være større end de størrelser, der 
anvendes, hvis den nævnte tendens allerede har vist sig. 
Som grundlag for at vælge, hvilken maskestørrelse der må anvendes for de forskellige arter, 
kan man forestille sig to indfaldsvinkler: 
28 
1) Anvendelse af størrelsen på målarterne som grundlag set i sammenhæng med de tilsvarende, 
eksisterende regler for trawl. 
2) Garnenes selektivitet skal være større end trawlenes. Der er to årsager hertil: opretholdelse 
af den selektivitetsfordel, garnene har, og kompensation for de problemer, der - i hvert fald 
for øjeblikket - er ved at gennemføre en detailstyring af fiskeriindsatsen for de faststående 
redskabers vedkommende. Det enkleste ville altså være, at udgangspunktet bliver den 
størrelse, fisken har, når den bliver kønsmoden. 
I sammenhæng med fastsættelsen af en mindstemaskestørrelse for en eller flere målarter kunne 
det være hensigtsmæssigt også at fastsætte en overgrænse. Denne overgrænse skulle forhindre, 
at nogle kunne føle sig fristet til at anvende forskellige maskestørrelser for at fange arter, der 
normalt tilhører en anden kategori. Overgrænsen skulle i givet fald indføres, for at fiskerne 
ikke skulle få unødige problemer. 
Man kunne også overveje, om det ikke ville være en god idé at supplere bestemmelserne om 
maskestørrelser med bestemmelser om nettenes føring. 
9.2. Forhindre en ukontrollabel forøgelse af fiskeriindsatsen 
Beslutningerne i de flerårige udviklingsplaner tager sigte på at stabilisere kapaciteten for de 
fartøjer, der fisker med faststående redskaber. Dette mål skal ses i sammenhæng med, dels 
at det ér nødvendigt at undgå en tilsvarende ukontrollabel forøgelse af fiskeriindsatsen, dels 
at det ikke umiddelbart er nødvendigt med en reduktion, bl.a. på grund af de faststående 
redskabers større selektivitet. 
Men for at forhindre en ukontrollabel forøgelse af fiskeriindsatsen med faststående redskaber 
skal der også tages hensyn til antallet af anvendte enheder, de enkelte fartøjers relevante 
specifikationer samt antallet og størrelsen af de redskaber, de anvender. 
Der er mindst tre grunde til ikke at indføre fuldstændige og øjeblikkelige EF-bestemmelser om 
redskabernes dimensioner: 
1. En medlemsstat foretrækker måske at fremme bevarelsen af arbejdspladserne om bord 
ved at sætte den tilladte netlængde i forhold til besætningens størrelse, mens en anden 
måske vil fremme produktivitetsgevinsterne og kun tage hensyn til fartøjets tonnage. 
2. Hvis der indføres en maksimumsstørrelse, opstår følgende dilemma: 
- Enten er den meget mindre end de eksisterende størrelser, der anvendes af et stort antal 
fartøjer, og i så fald kan den være gunstig for bevarelsen af ressourcerne, men den kan 
på kort sigt have alvorlige økonomiske konsekvenser, 
- eller den er meget større end de eksisterende størrelser, der anvendes af hovedparten af 
fartøjerne, og i så fald får den kun en lille effekt udover tilskyndelse til at anvende den 
tilladte maksimumsstørrelse 
3. For de fartøjer, der anvender flere redskaber (garn, langliner eller lænker af tejner), 
opstår straks spørgsmålet om den nødvendige samordning af bestemmelserne (pr. 
redskab, overlapning osv.). 
29 
I første omgang vil det altså være fornuftigt at sikre, at antallet af fartøjer, der fisker med 
faststående redskaber, er stabilt, i stedet for alder i en EF-forordning fastsættes bestemmelser 
om det enkelte fartøjs fiskerikapacitet via de tilladte redskaber. Det udelukker dog ikke, at der 
kan indføres forholdsregler, der skal forhindre risikoen for uhensigtsmæssigt fiskeri, f.eks. ved 
at det kræves, at fartøjer over en vis størrelse eller med en bestemt størrelse redskaber fortsat 
skal anvende dette redskab. 
Med den nuværende flerårige udviklingsplan er der en vis beskyttelse mod en pludselig 
stigning i antallet af fartøjer, der fisker med faststående redskaber. Men den er ikke 
tilstrækkelig i betragtning af den sammensatte karakter, som nogle af de flådesegmenter, der 
omfatter fartøjer med faststående redskaber, har. Derfor bør der, som foreslået af Den 
Videnskabelige og Tekniske Komité for Fiskeriet, indføres licenser, som begrænser 
anvendelsen af faststående redskaber, navnlig garn. Det forudsætter ikke en EF-licensordning, 
men hver medlemsstat skal supplere sin flerårige udviklingsplan med en national licensordning, 
hvor der gives tilladelse til forskellige faststående redskaber. Disse kan omfatte regler, der er 
specifikke for de forskellige medlemsstater, men som er kendt af de andre medlemsstater. 
Inden for de kvoter, medlemsstaten er blevet tildelt, kan den under hensyntagen til den 
flerårige udviklingsplan således fastsætte den balance, den ønsker der skal være mellem de 
forskellige fangstmetoder. De fiskerier, hvor der ikke eksisterer en effektiv fordelingsnøgle 
for outputtet, kan dog indebære en direkte detailstyring af indsaten i de forskellige 
medlemsstater, dvs. de fiskerier, der ikke er omfattet af en TAC, eller hvor TAC'en er for 
høj til at kunne bruges som et reelt forvaltningsredskab (præventiv TAC). 
Men selv om det ikke haster med strammere regler end blot en beskyttelse mod en 
ukontrollabel forøgelse af fiskeriindsatsen, bør man ikke se bort fra de fremtidige behov. 
Derfor skal der indsamles mange flere oplysninger om fiskeri med faststående redskaber og 
gennemføres nødvendige biologisk-økonomiske analyser til forståelse af, hvilken rolle de 
forskellige elementer i fiskeriindsatsen spiller i forhold til hinanden. 
9.3. Fremme sameksistens 
Problemerne vedrørende konkurrence om plads mellem faststående redskaber og trawl eller 
mellem faststående redskaber indbyrdes kan næppe løses gennem lovbestemmelser, især ikke 
på EF-niveau. Der skal som regel en detailstyring til, som ikke kan gennemføres, uden at de 
implicerede i vid udstrækning accepterer den, hvilket fremmer den interne disciplin i fiskeriet. 
Nærhedsprincippet skal anvendes midt ud, og Kommissionen skal ikke drages ind i konflikter, 
der kan løses lokalt, hvis blot der anvendes de fornødne forligsprocedurer. 
Nogle konflikter har imidlertid international betydning. For at de kan løses, kan 
Kommissionen arrangere møder med repræsentanter fra de involverede erhvervsgrupper og 
myndigheder som en slags mæglingsinstans, der tager sigte på at fremme etableringen af 
adfærdskodekser. , 
30 
9.4. Kontrol 
Den nye kontrolforordning gør det nødvendigt at revidere gennemførelsesbestemmelserne. Der 
bliver således lejlighed til at fastsætte de fornødne bestemmelser, der skal sikre, at reglerne 
om maskestørrelser overholdes. Det samme gælder for alt, hvad der har med identifikation og 
lokalisering af faststående redskaber at gøre. Logbøgerne bør ændres, så de bedre stemmer 
overens med de faktiske forhold i de forskellige fiskerier. Dette gælder især de faststående 
redskaber. Hensigtsmæssige logbøger er højst nyttige, når der gælder om at indhente de 
oplysninger, der mangler for øjeblikket, og som er uundværlige for de ovennævnte biologisk­
økonomiske analyser. 
KONKLUSION 
De faststående redskaber er mere selektive end slæberedskaberne og giver altså en bedre 
økonomisk udnyttelse af ressourcerne. De skaber også mere direkte beskæftigelse. De tegner 
sig generelt kun for en mindre del af fiskeriernes udnyttelse. Men den seneste udvikling giver 
anledning til at råbe vagt i gevær. I flere flåder, der fisker med faststående redskaber, er der 
konstateret en udvikling hen imod fangster af mindre fisk (først og fremmet som følge af 
mindre maskestørrelse). Fiskeriindsatsen er nogle steder vokset voldsomt, ved at nogle fartøjer 
er blevet omstillet til faststående redskaber, eller ved at redskabernes antal og dimensioner er 
vokset, bl.a. som følge af udviklingen inden for automatisering. Dene vækst i indsatsen 
kommer til udtryk, ved at de faststående redskaber tegner sig for en større andel af udnyttelsen 
af ressourcerne, og ved at kampen om pladsen intensiveres. Der er samtidig blevet rejst kritik 
mod visse faststående redskaber på grund af fangster af ikke-kommercielle arter (f.eks. 
havpattedyr og fugle). Der må derfor skrides til handling, i første omgang over for garn, hvor 
der er særligt store problemer. 
Mange af problemerne i forbindelse med anvendelse af faststående redskaber kan der findes 
lokale løsninger på. En EF-indsats må ikke være en undskyldning for ikke at mægle i 
konflikter mellem fiskere i en medlemsstat. Men der findes et naturligt arbejdsfelt for EF. 
I umiddelbar fremtid bør der gives førsteprioritet til udarbejdelsen af bestemmelser om 
garnenes maskestørrelse og til forholdsregler mod en ukontrollabel forøgelse af 
fiskeriindsatsen. I den forbindelse bør der indføres særlige licenser for fartøjer, der altid eller 
af og til fisker med faststående redskaber. For at sikre, at bestemmelserne overholdes, bør der 
samtidig indføres særlige kontrolbestemmelser. Det skal foregå via 
gennemførelsesbestemmelser til den nye kontrolforordning. Endelig skal der oprettes en 
mæglingsprocedure, de kan danne grundlag for regler om sameksistens. 
På længere sigt bør muligheden for yderligere tekniske foranstaltninger stå åben, med en evt. 
detailstyring af indsatsen. Det forudsætter, at der forinden er gennemført de fornødne tekniske, 
biologiske og økonomiske analyser, og især at der indsamlet oplysninger. I den forbindelse 
kan en ændring af logbøgerne være vigtig. Men de nødvendige midler må afsættes til at 
gennemføre relevante forskningsprogrammer, hvor Kommissionen har en koordinator- og 
støttefunktion. 
31 
BILAG I 
Prissammenligning i forhold til arter og fangstmetoder 
Art/redskab 
Torsk 
Makrel 
Kulmule 
Hvilling 
Mørksej 
Havtaske 
Bars 
Tunge 
Rødspætte 
Blæksprutte 
Blankensten 
Bløddyr 
Krebsdyr IKKE-FASTSTAENDE REDSKABER 
Bundtrawl 
(FB/Kg) 77.89 
(FF/Kg) 15.18 
(DkK/Kg) 10 
(Esc/Kg) 79 
(FF/Kg) 4.06 
(Esc/Kg) 700 
(FB/Kg)122.98 
(Pts/Kg)700 
(FF/Kg) 25.20 
(FB/Kg) 41.53 
(FF/Kg) 7.74 
(FB/Kg) 33.58 
(FF/Kg) 6.77 
(Esc/Kg) 780 
(FB/Kg)387.92 
(FF/Kg) 30.50 
(Esc/Kg) 2000 
(FF/Kg) 68.15 
(FB/Kg)261.47 
(Pts/Kg)330 
(FB/Kg) 48.10 
(Pts/Kg) 260 
(Pts/Kg)200 
(Lit/Kg) 5313 
(Lit/Kg) 11882 Pelagisk trawl 
17.99 
3.63 
29.50 
7.84 
30.22 
30.09 
97.51 Bomtrawl 
68.66 
16.34 
4.63 
75.30 
35.69 
7.35 
36.13 
334.86 
57.40 
56.74 
266.08 
53.11 Stor not Lille rot 
• FASTSTÅENDE REDSKABER | 
Hildingsgarn 
115.93 
13.25 
15.00 
4.72 
31.74 
62.60 
6.14 
25.22 
104.06 
284.25 
800-
68.58 
500 
330 Toggergarn 
21.13 
85 
5.81 
788 
31.60 
12.15 
11.89 
780—-— 
37.33 
1900 
68.63 
8690 
-22374 Langline 
17.35 
8.08 
1.400 
52.20 
18.77 
11.76 
-
29.58 
100.25 Tejne 
i 
i 
i 
i 
i 
104.79 
Kilde : DG XIV-A-3 
32 
BILAGE 
Summary of the characteristics of each of the demersal fishery units fishery La area VII and VIQ a, b 
Fishery unit 
estent Approaches 
Long line in medium to deep water 
Long line in shallow waters 
Gill net 
Non-nqjhrops trawling in 
medium to deep water 
Non-ncphrops trawling in shallow water 
Been trawling in shallow water (B/T) 
Nephrops trawling in deep 
Nephrops trawling m nullum depth 
Bay of Biscay 
Nephrops trawling shallow to medium depth 
Trawling in shallow to medium depth 
Beam trawling in shallow water (B/T) 
Loneline in deep and medium depth (DM) 
GUI nets in medium ID shallow depth 
TrawUnein deep to medium Country 
France 
Ireland 
Spain 
UKfl) 
France 
UJC 
Fiance 
UK. 
France 
Ireland 
Spain 
UJC(l) 
France 
Ireland 
UJC 
Bela'ura 
UK. 
France 
Spain 
nance 
Ireland 
France 
Fiance 
Belgium 
Netherlands 
Spain 
France 
Fiance 
Spain Number of boats 
18 
1 
41 
30 
11 
12 
10 
110 
121 
13 
127 
39 
98 
<130 
221 
15 
91 
8 
63 
<2S 
<7 
<0 
330 
174 
7 
±6 
81 
55 
67 
76 KW 
110 
300 
428 
560 
537 
184 
118 
190 
107 
442 
760 
596 
631 
468 
230 
143 
740 
431 
422 
324 
330 
400 
330 
208 
269 
180 
1470 
380 
250 
308 
615 GKT 
50 
130 
202 
201 
12 
24 
43 
19 
96 
240 
208 
202 
128 
65 
18» 
33 
a 
56 
296 
52 
£70 
±110 
= 60 
26 
45 
30 
134 
50 
51 
242 Target spoocs 
skate, dogfish, ling 
Hake 
Hake 
Hake link, cod 
Pollack, line, docfish 
Gadoids, skates, 
spurdoes 
Hike 
Hake, monk, cod. 
pollack 
Monk, megrun 
Hake, mcerim. monk 
Hike mcerim 
Hake monk 
Gadoids 
Gadoids 
Gadoids 
Monk, eadoids 
Sole 
Monk, sole 
Nephrops 
Nephrops 
Nephrops 
Nephrops 
Nephrops 
Nephrops 
Nephrops 
Sole, hake, monk 
ccphalopods 
Sole 
Sok 
Hake 
Hake 
Monk 
Hake. By-catch 
ling, ereater forkbeani cod 
Monk, line 
Whiting 
Skate 
Pollack 
Spurdog 
Hake skates, eadoids 
Cod, witch 
God. nephrops 
megrun 
Monk, skates, dogfish 
Mcerim. monk, rays 
Plaice, sole 
Skates, flatfish 
Plaice, rays 
Mcerim 
Hake. monk, megrim franche 
Hake, gadoids, monk. 
rneenm 
Whiting, hake, monk, megrim. 
Unknown 
Hake, monk, whiting, mctuiffl 
Hake, monk 
Whiting, gurnards 
Bib. red nulla 
Mixed demersal 
Scad 
Pollack 
Skates, hake, megrim 
Scad, bib, monk, 
cephalopods 
(1) 
Source: These vessels fished only in the 1st quarter of 1989 
ICES Working Group for Fishery Units in Subarcas VU and VIII - 1990 
4AdlQfWpwfe\nf>panAa^gdamtaeactari/f4 >2bis 
BILAG III 
Omkostninger og besætning ved de forskellige fangstmetoder 
Redskaber/Variable og 
semivariable omkostninger 
(1) Brandstof 
(2) køb og reparation af 
redskaber 
(3) Vedligeholdelse 
(fartøg) 
(4) Udgifter til 
(5) Antal besætnings­
medlemmer 
(6) : (4) / (5) IKKE-FASTSTÅENDE REDSKABER 
Bundtrawl 
(LIT) 43.665 
(DK) 11 % 
for 2075 T 
(DK) 9 % 
(DK) 15 % 
(LIT) 129.000 
(DK**) 46 % 
for 2075 T 
(IT) 4.5 
(DK) 3.5 
(IT) 28.666.6 Pelagisk 
trawl 
43.877 
180.446 
5.6 
32.222.5 Bomtrawl 
25.000 
70.000 
4.1 
17.073.17 Stor not 
32.041 
315.400 
11.5 
27.426.0 Lille rot 
9.500 
13 % 
14 % 
59.000 
5.6 
10.535.7 FASTSTÅENDE REDSKABER 
Hildingsgarn 
3.200 
4 % for 1255 T 
26.000 
47 % for 1255 T 
2.2 
4 
11.818.2 Toggergarn 
3 .200 
26.000 
2.2 
11.818.2 Langline 
26.500 * 
153.000 
5.2 
29.423.0 Tejne 
•Disse data vedrører en homogen gruppe fartøger, nemlig sicilianske langlinefartøger, der er større end gennemsnittet (35/40 BRT) 
**Inkl. skibsføreren 
Kilde DGXIV-A-3 
33 
Bilag IV 
Danske fiskerfartøjers gennemsnitlige omkostninger og indtægter i 1990 
Hjørring 
Størrelse 
BRT 
Længde (m) 
kW Garn 
Snurrevod 
19-45 
13-18 
104-201 Trawler 
< 50 BRT 
19-38 
14-17 
138-272 Trawler 
50-120 BRT 
55-98 
20-26 
298-386 Trawler 
> 120 BRT 
149-188 
34-35 
585-802 
Havdage 
Indtægter 
Fiskemel 
Konsum 
TOTAL 0 
136 485 
136 485 (beløb i ECU) 
11 579 
87 591 
99 170 61 625 
293 934 
355 559 176 361 
316 585 
492 946 
Driftsomkostninger 
Brændstof og olie 6 634 
3 344 Havneafgifter a) 
Is b) * 
Fødevarer c) * 
Andre udgifter 
til besætningen c) * 
Omkostninger ved 
salg af fisken 12 861 
Andre drifts-
omkostinger * 
I ALT 22 839 12 442 
2 430 
5 822 
20 693 57 275 
8 711 
* 
30 029 
96 016 94 456 
12 077 
43 687 
150 220 
BESÆTNING 
Løn 
Social sikrings­
bidrag c) 49 120 34 891 118 163 144 177 
Udgifter til fartøjet 
Redskaber 6 966 
Reparationer 11 285 
Leje og vedligeholdelse 
af udstyr 
Forsikringer 
Andre udgifter til 
fartøjet 
General omkostninger 
Særlige indtægter d) 
I ALT 062 
469 
2 038 
8 396 
863 
35 354 
OMKOSTNINGER I ALT 107 314 
BRUTTOLIKVIDITET 
Afskrivning 
Renter e) 
e) 29 171 
15 214 
2 395 
NETTQQVERSKUP/NETTQTAB 11 562 
a) 
b) 
e) 
Kilde 4 940 
7 168 
1 802 
5 398 
958 
6 655 
2fia 
25 932 
81 516 
17 654 
14 310 
5 169 
- 1 825 20 352 
30 025 
6 075 
13 480 
4 691 
16 882 
8 002 
83 503 
297 681 
57 878 
44 576 
IQ 558 
2 744 33 517 
34 153 
9 036 
24 809 
10 399 
25 024 
9 428 
127 509 
421 906 
71 906 
107 052 
38 266 
• 74 278 Tallene foreligger ikke. c) : Indgår i general omkostningerne. 
2.45 % af de samlede indtægter. d) : Særlige indtægter: kapitalgevinst. 
Indgår i brændstof og olie. gevinst ved slag af brændstof. 
Beregnet efter den klassiske metode, jf. afsnit 7.4.1. og bilag 7. 
Davidse WP et al 1993. Costs and earnings of fishing fleets in four EC countries. The 
Hague - Agri c. Econ. Research Instit. (LEI-DLO) 
34 
Bilag V 
Danske fiskerfartøjers gennemsnitlige omkostninger og indtægter i 1990 
Fangstmetode 
Størrelse 
BRT 
Længde (m) 
kW Garn 
18-43 
14-18 
95-172 Snurrevod 
< 30 BRT 
28-29 
15 
82-128 > 30 BRT 
33-43 
16-18 
127-172 Trawler 
0-50 BRT 
37-43 
17-18 
257-326 
Havdage 
Indtægter 
Fi skemel 
Konsum 
I ALT 
Driftsomkostninger 
Brændstof og olie 
Havneafgi fter 
Is 
Fødevarer 
Andre udgifter 
til besætningen 
Omkostninger ved 
salg af fisken 
Andre drifts­
omkostninger 
I ALT 
BESÆTNING 
Løn 
Social sikrings­
bidrag 0 
203 125 
203 125 
7 125 
4 977 
* 
* 
625 
15 023 
3 750 
31 500 
83 500 
2 875 
Udgifter til fartøjet 
Redskaber 19 125 
Reparationer 23 125 
Leje og vedligeholdelse 
af udstyr c) * 
Forsikringer 5 000 
Andre udgifter til 
fartøjet 3 375 
Generalomkostninger 5 875 
Særlige indtægter d) 625 
I ALT 55 875 
OMKOSTNINGER I ALT 173 750 
BRUTTOLIKVIDITET 29 375 
Afskrivning e) 12 554 
Renter e) 1 686 
NETTOGEVINST/ 
NETTOTAB 15 135 (beløb i ECU) 
0 
161 625 
161 625 
5 125 
3 960 
* 
* 
500 
17 665 
1 25Q 
28 500 
65 750 
2 875 
5 500 
17 625 
4 375 
a) 
b) 
e) Tallene foreligger ikke. 
2.45 3! af de samlede indtægter. 
Indgår i andre driftsomkostninger. 
Beregnet efter den klassiske metode, 375 
000 
2SQ 
31 625 
128 750 
32 875 
9 165 
2 634 
21 Q76 0 
211 625 
211 625 
8 500 
5 185 
* 
625 
20 565 
3 125 
38 000 
87 500 
4 125 
8 625 
23 375 
8 000 
1 250 
4 375 
2 375 
43 250 
172 875 
38 750 
13 076 
4 401 
31 273 0 
185 250 
185 250 
18 375 
4 539 
* 
250 
15 961 
5 625 
44 750 
72 625 
3 375 
13 750 
16 625 
8 375 
1 875 
5 375 
2 000 
44 000 
164 750 
20 500 
29 564 
5 616 
• 14 680 
Kilde : Dayidse WP et al 1993. Op. Cit. c) : Indgår i reparationer. 
d) : Særlige indtægter: kapitalgevinst osv. 
jf. afsnit 7.4.1. og bilag 7. 
35 
BILAG VI 
Besætningens andel ifølge analyser af indtægter og omkostninger i Skagen og Hjørring (1990) 
Skagen 
Trawler : 15 à 19,9 
Trawler : 20 à 49,9 
Trawler : 50 à 99,9 
Trawer : > 100 
Hjørring 
Garn og vod 
Trawler : < 50 
Trawler : 50 à 120 
Trawler : > 120 Besætningens størrelse 
(1) 
2,1 
2,9 
3,5 
4,9 
1,9 
2,2 
3,8 
4,9 Skibsførerens 
realindtægt 
(beløp i Ecu) 
24.500 
24.500 
28.750 
30.250 
11.706 
15.144 
21.310 
29.796 Besætningens andel 
(2) 
28.125 
48.625 
64.875 
117.875 
37.414 
19.747 
96.853 
114.381 Samlede indtægter 
(3) 
127.875 
181.500 
250.625 
465.125 
136.485 
99.170 
355.559 
492.946 Landingsomkostninger 
+ 
brændstof og olie 
20.250 
32.000 
53.500 
117.000 
22.875 
20.750 
96.000 
150.250 Besætningens andel 
(4) 
% 
26,1 
32,5 
32,9 
33,9 
32,9 
25,2 
37,3 
31,8 
(1) Inkl. skibsføreren. 
(2) Eksl. socialsikringsbidrag. 
(3) Samlede indtægter - konsum + fiskemel. 
(4) Andelen beregnes således : [samlede indtægter - landingsomkostninger - brændstof og olie], hvilket giver en gennemsnitlig andel på 31,8 %• 
Kilde : Davidse W.P. et al. 1993. Op. Cit. 
3* 
BILAG VII 
Besætningens og ejerens andele i Lemvig (1990) 
Lemvig 
Trawler : 0 - 50 
Trawler : 50 - 120 
Trawler : 120 - 200 
Trawler : > 200 
Snurrevod : < 30 
Snurrevod : > 30 
Garn Besætningens 
størrelse 
2,2 
3,7 
4,5 
5,2 
3,1 
3,2 
2,7 Løn i alt 
72.625 
108.750 
132.750 
243.125 
65.750 
87.500 
83.500 Indtægter i alt 
185.250 
284.625 
446.375 
825.500 
161.625 
211.625 
203.125 Landings­
omkostninger + 
brændstof og olie 
38.875 
61.625 
124.750 
239.750 
26.750 
34.250 
27.125 Besætningens 
andel (skøn) 
(D 
46.547 
70.914 
102.277 
186.269 
42.890 
56.405 
55.968 Ejerens andel 
(skøn) 
(2) 
26.078 
37.836 
30.473 
56.857 
22.860 
31.095 
27.532 Andel pr. 
besætningsmedlem 
(skøn) 
(3) 
38.789 
26.264 
29.222 
44.350 
20.424 
25.639 
32.922 
(1) Besætningens andel beregnes således på grundlag af den procentvise andel (31,8 %) : 31,8 % af [indtægter i alt - landingsomkostninger - brændstof og olie]. 
(2) Ejerens andel svarer til differencen mellem løn i alt og besætningens andel. 
(3) Det erkelte besætningsmedlems andel beregnes således : Besætningens andel/antal besætningsmedlemmer ekslkl. sibsfører. 
Kilde : Davidse W.P. et al. 1993. Op. Cit. 
37 
BILAG VII 
Figure 1: Hanging Ratio (E) and Shape of Meshes in the 
Water 
I -. 08 E * 07 
E * OS E = 035 
Figure 2: Typical Rig Used in Fishing with Anchored Gill 
or Tangle Nets 
Weighted foot rope 
38 
Figure 3: Methods of Capture of Fish in Gill Nets 
(a) Fish wedged around the snout 
(b) Fish wedged at roaxirouro girth 
(c) Fish gilled 
a ) \^i 
39 
Figure 4: Trammel Net 
1-2m f Headline 
float i— 6mm 
/ braided 
headline 
Inner net 
Attachment 
to bridle Outer net 
Braid covered leadline 
or weighted footrope 
Figure 5: Method of Capture of Fish in a Trammel Net 
A pocket formed by the small meshed net is 
pushed through a mesh of the outer net 
40 
Figure 6: Combined Gillnet/Tramrael Net 
Figure 7: Fixed Gillnet on Stakes 
41 
Figure 8: Stationary Uncovered Pound Net 
/ "V-
_.__z=Li Leader ""^ *• 
X 
Figure 9: Fyke Net 
— - —Z.CUZJi 
42 
Figure 10: Bottom Long Line 
Figure 11: An Example of One of the Many Types of Pots 
43 
Figure 12: Selectivity (a) of a Gill Net, with a 
Stretched Mesh Size of 89mm, in Catching Bass 
from a Population (b) with a Wide Sizes 
Distribution, and the Resulting Catches (c) of 
Retained Fish. 
~H—TB 17 "M—ïi" TT H 
Fis'» Icngtn (C"») 
44 
Figure 13: Retention Curves of Sole in Gillnets of Four 
Different Mesh Sizes. s 
CP 
(0 
+J 
C 
0) 
O 
0) 
Fish Length (cm) 
Figure 14: A Gill Net - Showing that small fish can pass 
through while large fish might bounce off 
without becoming firmly wedged. 
45 
Figure 15: Mesh Size Measurements 
b - Bar Length 
s - Stretched Mesh 
«£ -* 
46 
ISSN 0254-1459 
KOM (94) 235 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 
Katalognummer : CB-CO-94-253-DA-C 
ISBN 92-77-69889-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabets Officielle Publikationer 
Lr2985 Luxembourg 
<7