Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse "Vækst og beskæftigelse i en stabilitetsorienteret ØMU" Økonomisk-politiske overvejelser med henblik på de kommende overordnede retningslinjer for 1998« (98/C 214/27)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 2. marts 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Økonomiske, Finansielle og Monetære Spørgsmål, som udpegede Bernard de Bigault du Granrut til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. april 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 354. plenarforsamling af 29. og 30. april 1998, mødet den 29. april 1998, med 70 stemmer for, 36 imod og 19 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionens økonomiske årsberetning 1998 fremlægges:

- i en helt ny skikkelse: en oversigt over de hovedudfordringer, EU er stillet over for, nemlig vækst og beskæftigelse,

- på et historisk øjeblik: inden beslutningerne om den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union træffes (kredsen af deltagerlande, valutaernes omregningskurser), og

- i en situation med usædvanlig stabilitet, givet den grad af konvergens, som medlemsstaterne kan fremvise på deres vej mod ØMU'en.

1.2. ØSU glæder sig over den lejlighed, det her har til - omend inden for en ganske kort tidsfrist - at afgive udtalelse om denne rapport, der tjener som grundlag for opstillingen af de »Overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker«, som Rådet (i medfør af EF-traktatens artikel 103) skal fremlægge i juni måned. Disse »overordnede retningslinjer« repræsenterer i stadig højere grad referencerammen for Fællesskabets og medlemsstaternes økonomiske politik, men også for de ansvarsområder, der henhører under arbejdsmarkedets parter og de økonomiske og sociale organisationer i Unionen.

1.3. ØSU konstaterer, at Kommissionens fremskrivninger bygger på prognoserne fra efteråret 1997, som i al væsentlighed bekræftes af prognoserne fra 1998. Fremskrivningerne peger grundlæggende på gunstige betingelser for fortsat stabilitet, vækst og dermed beskæftigelse. Der er her utvivlsomt tale om en optimistisk vurdering af situationen, men den skal samtidig ses som en bekræftelse af, at en videreførelse af konvergens- og stabilitetspolitikken - der snart vil blive understøttet af ØMU'ens institutionelle ramme - er nødvendig, hvis Fællesskabet endelig skal ud af den negative beskæftigelsessituation. Det er på den baggrund, man skal se ØSU's udtalelse om Kommissionens dokument.

2. Indholdet af dokumentet »Vækst og beskæftigelse«

2.1. Ifølge Kommissionens økonomiske efterårsprognoser offentliggjort i oktober 1997 kan EU se frem til en vækst på 2,6 % af BNP i 1997, som gradvist skulle stige til 3 % i 1998 og 1999. En sådan vækstrate svarer til en nettotilvækst i beskæftigelsen på 0,5 % i 1997, 0,8 % i 1998 og 1,3 % i 1999. Da arbejdsudbuddet samtidig er stigende (især søger flere kvinder ud på arbejdsmarkedet), vil ledigheden i EU falde fra 10,7 % i 1997 til 10,3 % i 1998 og 9,8 % i 1999.

2.1.1. De »økonomiske prognoser fra foråret 1998« - der er påvirket af krisen i Asien - ændrer kun meget lidt ved tallene fra prognosen fra efteråret 1997: væksten skulle blive på 2,8 % i 1998 og 3,0 % i 1999. Ledigheden skulle udvikle sig som følger: 10,7 % i 1997 faldende til 10,2 % i 1998 og 9,8 % i 1999.

2.2. Samme prognoser peger klart på, at investeringerne og det private forbrug i fremskrivningsperioden (1997-1999) gradvist vil overtage eksportens rolle som vækstmotor.

2.3. EU's dårlige resultater med hensyn til vækst (1,6 % på årsbasis) i perioden 1991-1996 og med hensyn til beskæftigelse (- 0,4 %) skal først og fremmest tilskrives et forkert makroøkonomisk policy-mix, som hverken kunne forhindre store spændinger eller valutauro. Følgende hindringer stillede sig i vejen for et bedre resultat:

- en stabilitetskonflikt mellem finanspolitik, lønudvikling og pengepolitik,

- stigning i de lange renter og valutakrisen i 1995,

- et fald i investeringskvoterne under indtryk af det ustabile klima, der herskede siden det første olieprischok.

2.4. Disse hindringer må ryddes af vejen i fremtiden. Mulighederne for at nå så vidt er gode. Sagen er jo, at der med oprettelsen af Den Økonomiske og Monetære Union skabes stabile rammer i EU, inden for hvilke medlemsstaterne fører en stram økonomisk politik, som lettes af stabile priser, en moderat lønudvikling, relativt lave lange renter og fravær af forstyrrende effekter fra valutakursrelationerne mellem deltagerlandene. EU har interesse i med fasthed at gennemføre den økonomiske strategi, som indgår i »de overordnede retningslinjer«.

2.5. De vækstfremmende aspekter er først og fremmest at finde på udbudssiden:

- en inflation, som er under kontrol,

- en meget høj og stigende forrentning af investeringerne,

- uudnyttet kapacitet.

2.6. De monetære betingelser, herunder de lange renter og valutakurserne, fremmer den interne efterspørgsel. Dette er vigtigt, eftersom en for kraftig stigning i lønningerne eller en ekspansiv finanspolitik ikke er de rette midler at stimulere efterspørgslen med. »I de kommende år forventes vækstimpulserne i stigende grad at komme fra den interne efterspørgsel som følge af gunstige monetære vilkår, især de faldende risikopræmier for de lange rentesatser og dollarens styrkelse over for de europæiske valutaer, samt en forbedret tillid til den økonomiske udvikling blandt virksomheder og husholdninger. Disse gunstige monetære vilkår er opnået på baggrund af bemærkelsesværdige fremskridt i retning af konvergens i inflationsraterne og nedbringelsen af budgetunderskuddene i hovedparten af medlemsstaterne.« (punkt 1.1, andet afsnit, i Kommissionens dokument)

2.7. Det er Kommissionens vurdering, at krisen, der hjemsøger Asien, nok rummer risici, men dog kun vil have en marginal indflydelse på væksten i EU. De negative effekter på handelen vil kunne opvejes gennem en yderligere forbedring af de monetære betingelser og gennem dynamikken i den indre efterspørgsel.

2.8. Hvis man skal fastholde den monetære stabilitet og markedstilliden (på det korte sigt) og (mellemfristet) omdanne opsvinget til en kraftig, holdbar vækstproces, er det nødvendigt at sikre en gnidningsløs overgang til ØMU'en og gradvis løse ledighedsproblemet. De fundamentale forudsætninger herfor er til stede. Resten er et spørgsmål om vilje og om at gennemføre den nødvendige makroøkonomiske politik, men også om at sætte ind med egnede strukturtiltag.

3. Beskæftigelsesudfordringen - set med Kommissionens øjne

3.1. Over fire sider giver Kommissionen en udmærket fremstilling af den beskæftigelsesudfordring, Fællesskabet er stillet over for. Den lægger ud med at henvise til EF-traktaten, hvis artikel 2 (som blev ændret på topmødet i Amsterdam) stipulerer, at det er en fællesskabsopgave at fremme »et højt beskæftigelsesniveau«.

3.2. Hvis man definerer en konkurrencedygtig økonomi som en økonomi, hvor 1) produktivitetsstigningen svarer til eller er højere end produktivitetsstigningen hos de vigtigste handelspartnere 2) hvor der er ekstern økonomisk ligevægt inden for rammerne af en åben markedsøkonomi og 3) et højt beskæftigelsesniveau, kan Fællesskabet kun siges at være konkurrencedygtigt for så vidt angår betingelse 1) og 2). På beskæftigelsesfronten er dets resultater derimod ringe.

3.3. I 1997 var ledigheden på 10,7 % af arbejdsstyrken og berørte 18 mio. personer. Beskæftigelsesfrekvensen (antallet af personer i beskæftigelse divideret med antallet af personer i den erhvervsaktive alder) er faldet fra 67 % i 1961 til 60 % aktuelt, hvor tallet er 74 % i USA og Japan. Skal man op på en beskæftigelsesfrekvens på 67-72 %, så skal EU-økonomien skabe 22-34 mio. nye job.

3.4. Kommissionen gør gældende, at denne underudnyttelse er et svagt punkt, men dog samtidig repræsenterer et vækstpotentiale - ud over den vækst, der stammer fra stigningen i arbejdsproduktiviteten - som man f.eks. ikke har hverken i USA eller Japan. Dette potentiale er så meget desto vigtigere, som beskæftigelsesfrekvensen i Europa, hvor en stor del af arbejdsstyrken jo arbejder på deltid, ligger på ca. 55 %. Potentialet kan udnyttes på en sådan måde, at man samtidig fremmer den europæiske sociale model og foretager en omlægning af produktionsprocesserne over mod mere miljøvenlige produktionsformer.

3.5. Skal denne arbejdskraftreserve udnyttes, er det nødvendigt, at arbejdstagerne gøres mere »beskæftigelsesegnede«, og at økonomien skaber de fornødne job. Det er vigtigt, at alle arbejdstagere (beskæftigede eller ej) til stadighed opkvalificeres gennem erhvervsmæssig uddannelse, men for de arbejdsledige er det frem for alt vigtigt, at der er et udbud af job. Det er ikke uddannelsestilbudene, der er flaskehalsen på jobområdet. Kommissionen påpeger således, at 6 % af de 10,7 % af arbejdsstyrken, der er ledige, efter en begrænset omskoling vil kunne genindtræde på arbejdsmarkedet, hvis de tilbydes et job.

3.6. Hvis stigningen i arbejdsproduktiviteten bliver liggende på 2 %, som det har været tilfældet gennem de sidste tyve år, er der behov for en økonomisk vækst, der er klart højere end denne stigningsrate, hvis der skal skabes tilstrækkeligt med job. En fortsat moderat lønudvikling kan imidlertid dæmpe substitutionen af arbejde med kapital (der skriver sig for ca. halvdelen af produktivitetsgevinsterne). Kommissionen gør gældende, at »disse nye investeringer (...) i og med indarbejdelsen af ny teknologi [også takket være løntilbageholdenhed, som øger rentabilitetsudsigterne] (vil) bidrage til at støtte den samlede vækst i faktorproduktiviteten, og i det omfang det medfører produktivitetsudvidelser, nedsætte tempoet i substitutionsprocessen« [substitution af arbejdskraft med kapital].

3.7. Kommissionen fremhæver den vellykkede fælles makroøkonomiske strategi, som Unionen følger på baggrund af de »overordnede retningslinjer«, og som indebærer:

- en stabilitetsorienteret monetær politik,

- konsolidering af de offentlige finanser (overholdelse af EF-traktatens artikel 104 og »stabilitets- og vækstpagten«),

- en pengelønsudvikling, der harmonerer med hensynet til stabile priser og til øget investeringsrentabilitet og købekraft (se Kommissionens dokument s. 8 og 9).

3.8. Atter en gang understreger Kommissionen, at jo mere den monetære politiks stabiliserende opgave lettes af en egnet finanspolitik og en forsvarlig lønudvikling, desto mere vil de monetære forudsætninger, herunder valutakurserne og de lange renter, kunne fremme vækst og beskæftigelse. ØMU'en vil da også indebære, at man undgår valutakursuro, at man lettere forebygger stabilitetskonflikter mellem pengepolitikken på den ene side og finanspolitikken og lønudviklingen på den anden, samt at investeringsudsigterne forbedres, at produktionskapaciteten udbygges, og at jobskabelsen dermed fremmes.

3.9. I et underkapitel om »den monetære politik« minder Kommissionen om, at den monetære politik primært sigter på at skabe stabile priser inden for euro-zonen. Men samtidig understreger den, at ECB og ESCB også skal bidrage til de økonomiske EU-målsætninger, der indgår i EF-traktatens artikel 2, herunder en bæredygtig, ikke-inflationær vækst og et højt beskæftigelsesniveau. ECB's troværdighed som garant for denne stabilitet vil være et spørgsmål om lave lange renter i længere perspektiv og en forsvarlig lønudvikling.

3.10. Finanspolitikken har inden for rammerne af stabilitets- og vækstpagten i stadig højere grad den effekt:

- at fremme de private investeringer, i og med at de lange renter falder i takt med, at staten lægger mindre beslag på opsparingen,

- at skabe finanspolitisk råderum, når der atter er ligevægt på de offentlige budgetter,

- at nedbringe udgifterne til renter og afdrag på gælden, så der er plads til at omlægge de offentlige udgifter og sænke skatterne og de sociale bidrag.

3.11. Kommissionen understreger, at nedbringelsen af underskuddet på de offentlige budgetter i Unionen i de seneste år skal tilskrives reduktionen i de offentlige udgifter som andel af BNP, men den mener dog, at medlemsstaterne burde gøre en større indsats i retning af at sænke skattetrykket, navnlig på lønindkomst, hvor det er steget fra 35 % i 1980 til 42 % aktuelt.

3.12. Lønudviklingen bestemmes af arbejdsmarkedets parter, men også af regeringen, da staten jo er en stor arbejdsgiver. Uanset subsidiaritetsprincippet kan de økonomiske aktører ikke tillade sig blot at vende ryggen til det, der sker i EU generelt, hvor ansvaret for monetær stabilitet er et fællesskabsanliggende. Udviklingen i pengelønningerne skal være forenelig med hensynet til stabile priser. Reallønsfremgangen i forhold til produktiviteten skal bidrage til at øge forrentningen af investeringerne, men også til at understøtte lønmodtagernes købekraft.

3.13. Lønstigningerne kan og bør afspejle forskelle i produktivitet, som har baggrund i regionale forskelle og forskelle i færdigheder. Hvis der i løndannelsen ikke tages hensyn til produktivitetsudviklingen, kan det føre til tab af arbejdspladser. Eventuelle asymmetriske stød imødegås gennem større fleksibilitet på markederne.

3.14. Kommissionen minder om, at det er vigtigt, at der sættes ind med strukturpolitik, som fremmer vækst og beskæftigelse. Der er ikke nogen klart defineret ramme for sådanne tiltag på EU-planet, og under alle omstændigheder er de underlagt subsidiaritetsprincippet. Ikke desto mindre vil programmerne for fuldførelse af det indre marked, de overordnede retningslinjer og beskæftigelseskapitlet, som man vedtog på Amsterdam-topmødet, danne søjlerne i en mere konsensusbaseret tilgang, men på dette område har det ikke været muligt at komme op på det konsensusniveau, der kendetegner det makroøkonomiske område. Strukturpolitikkens opgave består i al væsentlighed i at sikre, at den makroøkonomiske vækstproces er fri for spændinger, at Unionen bliver mere konkurrencedygtig (og dermed råder over et større produktivitetspotentiale), samt at væksten skaber flere arbejdspladser og er mere miljøvenlig. Men skal strukturpolitikken være virkelig effektiv, må den ikke være i modstrid med hensynet til en fortsat sund makroøkonomisk politik. I øvrigt vil ØMU'en stille krav om forstærkede strukturtilpasninger. Kommissionen fremdrager tidligere afgivne tilsagn vedrørende TEN og fremme af SMV, men kommer ikke nærmere ind på, hvordan der skal følges op på disse engagementer.

3.15. Kommissionen slår til lyd for en forbedring af vare- og tjenestemarkedernes funktionsmåde, således at konkurrencen ikke hæmmes, og de sektorielle strukturforbedringer kan gennemføres, uden at det går ud over væksten, takket være markedskræfterne. Der er stadig for megen unyttig regulering, som har en skadelig effekt på beskæftigelsen. Der er derfor behov for, at der sættes mere fart i gennemførelsen af Kommissionens handlingsplan for det indre marked. De største hindringer er offentlige indkøbskontrakter og byggesektoren. Der er betydelige hindringer for tjenesteydelser til erhvervslivet og til forbrugerne. Kommissionen bestræber sig for at forenkle regelrammen omkring virksomhederne via programmerne SLIM og BEST.

3.16. Hvad angår arbejdsmarkedet skal der mindes om »Retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik«, som sigter mod at:

- forbedre arbejdskraftens »beskæftigelsesegnethed«,

- fremme iværksætterånden,

- fremme virksomhedernes og lønmodtagernes omstillingsevne,

- styrke ligestillingspolitikken (se punkt 4.5 i Kommissionens dokument).

3.17. Endelig ser Kommissionen på et antal områder, hvor strukturtiltag vil kunne øge vækstens beskæftigelsesindhold:

- bremse op for substitutionen af arbejde med kapital ved at øge spredningen i lønomkostningerne; der peges på to mulige veje: udvide lønspredningen nedadtil (hvilket Kommissionen ikke anser for realistisk) og/eller nedbringe de ikke-lønmæssige arbejdskraftomkostninger,

- sænke arbejdstiden (på visse betingelser).

4. Bemærkninger

4.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg glæder sig over kvaliteten af den økonomiske årsberetning 1998, som klart angiver Kommissionens og dermed EU's økonomiske prioriteter, nemlig vækst og beskæftigelse.

4.2. ØSU er enig med Kommissionen i, at der i denne sammenhæng skal lægges vægt på at fastholde konvergensbestræbelserne og på at sikre monetær stabilitet. Det konstaterer med stor tilfredshed, at beslutningen om den liste over - forhåbentligt mange lande - som vil være den første kreds af lande, der indfører den fælles mønt, er umiddelbart forestående. Euro-området vil blive en zone med stabilitet, som stimulerer investeringerne og dermed fremmer vækst og beskæftigelse.

4.3. ØSU konstaterer til sin tilfredshed, at prognoserne klart peger på, at det økonomiske opsving, som i 1996 blev drevet af eksportvæksten, nu udvikler sig i retning af en økonomisk vækst, der bæres af investeringerne og det private forbrug. ØSU skal imidlertid gøre opmærksom på, at tallene for 1998 og ikke mindst 1999 jo fortsat er prognosetal, og at man ikke for indeværende har nogen garanti for, at udviklingen i efterspørgslen varer ved. For 1998 kan man vel fæste lid til pålideligheden af vækstprognosen, men for 1999 er udsigterne fortsat usikre.

4.4. Krisen i Asien og dens konsekvenser for japansk og amerikansk økonomi kan gemme på en overraskelse for EU, som er betydeligt mere ubehagelig, end man umiddelbart skulle antage ud fra omfanget af EU's handel med de berørte lande i Sydøstasien (). Hvis de bange anelser skulle holde stik, er det vigtigt, at EU kan reagere hurtigt med en række makroøkonomiske foranstaltninger. Chancerne for, at disse foranstaltninger får den tilsigtede effekt, er desto større, jo sundere ØMU'ens basissituation er, og jo mere underskuddene på de offentlige budgetter er nedbragt eller helt fjernet.

4.5. Prognoserne for Fællesskabet er gennemsnit, som ofte dækker over store forskelle mellem medlemsstaterne, navnlig når det drejer sig om erhvervsprognoser (investeringer).

4.6. Det er ØSU's opfattelse, at Kommissionens beskrivelse af den samlede situation og udsigterne hviler på en optimistisk vurdering. Det ville gerne dele denne optimisme, men må konstatere, at ledigheden fortsat er høj, og at de aktuelle forudsigelser af en bedring stiller en utilstrækkelig fremgang i beskæftigelsen i udsigt.

4.6.1. Tallene i punkt 3.3 illustrerer, hvor stor beskæftigelsesudfordringen er, hvis EU vil op på en beskæftigelsesgrad på niveau med USA's eller Japans. Det svarer til, at beskæftigelsen på ti år skal øges med 20-25 %.

4.7. ØSU er da også helt og fuldt enig med Kommissionen, når den i sine forslag til retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 1998 () understreger, at »Hvis der skal opnås virkelige fremskridt på europæisk niveau, kræver det detaljerede handlingsplaner fra medlemsstaterne, som afspejler deres egne forhold, men som er udarbejdet, og som gennemføres inden for en fælles europæisk ramme af mål og retningslinjer.«

4.8. ØSU deler Kommissionens tankegang, hvorefter det er vigtigt for Fællesskabet, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter, at de til stadighed følger den makroøkonomiske politiklinje, der anbefales i de »overordnede retningslinjer«, i indsatsen for at skabe stabilitet og vækst og dermed flere arbejdspladser, som der er så stort behov for i EU. Frugterne af den indsats, der gøres i visse lande, er allerede synlige.

4.9. Den Økonomiske og Monetære Union skulle skabe grobund for øget investeringsaktivitet og dermed for vækst. En bæredygtig, dynamisk vækst er hovedforudsætningen for, at der kan skabes beskæftigelse. Herudover er en egnet økonomisk politik og strukturpolitik er uomgængelig.

4.9.1. Monetær stabilitet kendetegnet ved meget lav inflation og lave renter (renten for kassekreditter og for langfristede lån) vil være en vigtig faktor til fremme af investeringerne og til skabelse af en produktionskapacitet, der befordrer et ikke-inflationært opsving i efterspørgslen.

4.9.2. I dette perspektiv er der behov for en lønudvikling, hvor lønstigningstakten ikke overstiger stigningstakten i produktiviteten, men hvor reallønsfremgangen på den anden side er tilstrækkelig til, at den stimulerer efterspørgslen.

4.10. Hvis medlemsstaterne på ny skal have en margen til at skabe opsving via deres økonomisk-politiske virkemidler, er det vigtigt, at den konvergenspolitik, der blev igangsat i Maastricht og videreudbygget med stabilitets- og vækstpagten, fastholdes, uden at skattetrykket øges. Hvis medlemsstaterne har deres offentlige underskud under kontrol, vil de have et ekstra råderum i tilfælde af et eventuelt senere konjunkturtilbageslag.

4.11. Når den monetære union fjerner muligheden for ændringer i valutapariteterne inden for euro-området, er der ikke længere mulighed for at devaluere for at opveje tab af konkurrenceevne som følge af lønudviklingen. Dette vil virke i retning af en hensigtsmæssig lønudvikling, dvs. en lønudvikling, der retter sig efter produktivitetsudviklingen og tilgodeser hensynet til monetær stabilitet og økonomisk vækst.

4.12. Med hensyn til de lande, som ikke deltager i den monetære union straks fra starten, er det ØSU's opfattelse, at det er i hele Den Europæiske Unions interesse, at de følger de »overordnede retningslinier« og »pagten om stabilitet og vækst« for fortsat at støtte konvergensen mellem alle medlemslandenes økonomier. Når de lande, som (foreløbig) står uden for euro-området, går ind i EMS, vil det betyde fjernelsen af den sidste hindring for deres deltagelse i ØMU'en. ØSU ser med tilfredshed på Grækenlands nylige indtræden i EMS og på de foranstaltninger, som landet har truffet for hurtigt at kunne blive medlem af ØMU'en.

4.13. Hvad arbejdsmarkedet angår er ØSU enig i, at man skal påse, at der ikke opstår flaskehalse, så man kan fastholde det bedst mulige match mellem udbud og efterspørgsel efter arbejdskraft. Arbejdstagernes uddannelse skal tilpasses karakteren af de arbejdspladser, der forventes at opstå i fremtiden.

4.13.1. ØSU peger på nødvendigheden af de foranstaltninger, der anbefales i »Retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik« med henblik på at forbedre arbejdsmarkedets funktionsmåde (de er opregnet i punkt 3.16 ovenfor).

4.13.2. ØSU står fast på, at forholdet mellem arbejdsløshedsunderstøttelsen og lønniveauet skal fastlægges således, at den arbejdsløse på én gang sikres en passende nettoindkomst og tilskyndes til at søge og at påtage sig et arbejde eller til at acceptere et uddannelsestilbud.

4.14. Det er i Europas interesse at investere i de menneskelige ressourcer. Arbejdstagerne skal være forberedt på at måtte skifte job flere gange i løbet af erhvervsforløbet og skal derfor have adgang til løbende efteruddannelse. En væsentlig forudsætning for, at arbejdstageren kan få udbytte af et sådant uddannelsesforløb, er, at han/hun har en solid grunduddannelse. Uddannelsesbehovet hos kvinder, der søger tilbage til arbejdsmarkedet, fortjener særlig opmærksomhed.

4.15. Med henvisning til ovenstående punkt 3.11 erklærer ØSU sig enig med Kommissionen i, at medlemsstaterne bør anstrenge sig for at lette beskatningen af lønindkomst.

4.16. En selektiv - og budgetmæssigt neutral - indsats rettet mod de ikke-lønmæssige omkostninger (i den nedre ende af lønskalaen) kunne vise sig interessant i visse tilfælde for at udvirke en mere jobskabende form for vækst. Nyere undersøgelser viser, at den tertiære sektor (fx restaurations- og hotelbranchen) er en vigtig kilde til beskæftigelsesskabelse, også selv om ikke alle skabte job er fuldtids. Turismen tager til med den øgede fritid, hvorfor turistbranchen byder på positive perspektiver og bør nyde støtte. Sociale og sundhedsmæssige tjenesteydelser frembyder ligeledes et betydeligt jobpotentiale.

4.17. En aftalt omlægning og nedsættelse af arbejdstiden, sådan som Det Økonomiske og Sociale Udvalg forestiller sig det i en af sine tidligere udtalelser (), kan bidrage betydeligt til at forbedre beskæftigelsen - og dermed til social fremgang og velfærd i EU.

4.18. ØSU mener, at man nøje skal følge udviklingen på de finansielle markeder. Den tiltagende globalisering af disse markeder tvinger porteføljebestyrerne til at søge at skaffe deres aktionærer en stadig bedre forrentning - ofte til skade for beskæftigelsen.

4.19. At forbedre vare- og tjenestemarkedernes funktionsdygtighed bør være en fast, overordnet målsætning i forbindelse med det indre markeds gennemførelse. Det indre marked er stadig præget af for mange overflødige og forældede reguleringer. ØSU går dybere ind på disse forhold i sin funktion som Observationscenter for Det Indre Marked. I nærværende udtalelse skal man blot henlede opmærksomheden på vigtigheden af - eventuelt i samarbejde med Verdenshandelsorganisationen WTO - at bekæmpe de restriktioner, der ligger i vejen for eksport af varer og tjenester fra EU til tredjelande, herunder eksport, der involverer intellektuel ejendomsret.

5. Sammenlignelig arbejdsløshedsstatistik

5.1. ØSU henleder opmærksomheden () på mangelen på sammenlignelighed mellem de nationale arbejdsløshedsstatistikker. Det er vigtigt, at man i alle internationale analyser anvender de harmoniserede oplysninger, der offentliggøres af EUROSTAT, og at de statistiske data, der indgives af medlemsstaterne, er sammenlignelige, dvs. indsamlet efter harmoniserede metoder.

5.1.1. ØSU mener, at en dækkende og nøjagtig vurdering af arbejdsløshedsproblemet forudsætter:

a) at beskæftigelsesniveauet i de forskellige EU-lande kendes præcist via statistikker udarbejdet efter en fælles metode, således at man kan sammenligne følgende elementer:

- betingelserne for at blive registreret som arbejdssøgende, således at det fremgår bl.a., hvordan det enkelte land implementerer de internationale normer, såsom det minimale antal ugentlige arbejdstimer, der skal til for, at vedkommende kan registreres som arbejdssøgende, og regler for udelukkelse af erhvervshæmmede på førtidspension fra at blive accepteret som arbejdssøgende,

- sondre mellem deltid og fuldtid og den faktor, der benyttes for opregning til fuld tid,

- sondre mellem fast ansættelse på fuldtids-/deltidsbasis og ansættelse på tidsbestemt kontrakt;

- sondre mellem personer, der selv vælger midlertidigt arbejde, og personer, der har midlertidigt arbejde, men søger fast arbejde på fuldtids- eller deltidsbasis ();

b) at man bedre undersøger potentialet i de beskæftigelsesmæssigt lovende erhvervssektorer, fx det voksende serviceområde, sammenholdt med de sektorer, der i øjeblikket taber arbejdspladser (fremstillingssektoren);

c) samt, at jobskabelsen for forskellige virksomhedsstørrelser undersøges grundigere.

5.1.2. Når disse statistiske krav er opfyldt, vil det være muligt:

- at vide, hvilke foranstaltninger der har båret frugt i de lande, som har haft mest held med at bekæmpe ledigheden,

- på pragmatisk måde at finde frem til, i hvilke sektorer der kan skabes varige arbejdspladser.

6. Konklusion

6.1. Beskæftigelsen er og bliver den største udfordring, som medlemsstaterne og Fællesskabet, men også organisationerne er stillet over for. Der må arbejdes på at skabe varig og kraftig vækst, så der kan tilvejebringes et tilstrækkeligt antal arbejdspladser, som kompenserer for produktivitetsstigningen og nytilgangen til arbejdsmarkedet, således at ledigheden hurtigst muligt kan bringes ned på et samfundsmæssigt acceptabelt niveau. Ledigheden har fortsat alvorlige konsekvenser socialt set, idet enkeltpersoner rammes af udstødelse og fattigdom, hvilket er helt uværdigt for et højt udviklet industrisamfund. Det svarer til, at man under uforholdsmæssigt høje omkostninger ødelægger den menneskelige kapital. Ledigheden truer den førte politiks troværdighed i den offentlige mening, hvor der er behov for det omvendte, hvis fremtidsprojekter som den fælles mønt og EU-udvidelsen skal lykkes.

6.2. Vi bør stræbe mod snarest at få udviklet en vækst, der hviler på øgede investeringer og øget privat forbrug. En satsning på faglig uddannelse og andre strukturelle tiltag, som sikrer en bedre ligevægt mellem udbud og efterspørgsel efter arbejdskraft, er nødvendig.

6.3. De »overordnede retningslinjer« er et meget vigtigt instrument til samordning af medlemsstaternes økonomiske politik. Flankeret af ØMU'en, stabilitets- og vækstpagten samt den sociale dialog, en makroøkonomisk strategi rettet mod vækst og beskæftigelse og relevante strukturtiltag skal retningslinjerne udmøntes til fordel for mere vækst og flere arbejdspladser.

6.4. Endelig insisterer ØSU på at Fællesskabet, medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter udstrækker den konsensus, de er nået frem til på det makroøkonomiske område, til også at omfatte strukturpolitikken, for at denne i fuldt omfang kan fremme skabelsen af arbejdspladser.

Bruxelles, den 29. april 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Man skal heller ikke udelukke mellemfristede konsekvenser som følge af krisens indvirkning på investeringsstrømmene.

() EFT C 95 af 30.3.1998.

() EFT C 18 af 22.1.1996.

() EFT C 19 af 21.1.1998.

() EFT C 129 af 27.4.1998.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 4.15

Ændres som følger: » ... for at lette den generelt for store skattebyrde på arbejde.«

Begrundelse

En af hovedkonklusionerne i »Ruding«-rapporten om beskatning drejede sig om skattekonkurrencen mellem medlemsstaterne. Denne fører til en omfordeling af den relative skattebelastning af de forskellige produktionsfaktorer. Mere immobile faktorer som arbejdskraft er således blevet ramt af et højere skattetryk. Det omvendte kan iagttages for mobile faktorer som kapital (beskatningen af renteindtægter og udbytter).

Kommissionen kræver atter, denne gang i det foreliggende dokument, at det nu er skattekilen på arbejde, der skal sænkes, så man kan få vendt den tendens, man har kunnet iagttage i de sidste ti år.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg bør betone samme prioritet, som finder støtte i konstateringer, man behørigt har gjort og grundigt har analyseret i undersøgelser i såvel medlemsstaterne som på europæisk plan.

Afstemningsresultat

For: 33, imod: 53, hverken for eller imod: 4.

Følgende afsnit i sektionens udtalelse, hvis bibeholdelse mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer anmodede om, men som blev forkastet som følge af forsamlingens vedtagelse af ændringsforslag:

Punkt 4.17

»En ændret indretning af arbejdstiden - og dermed af arbejdstagernes dagligdag - samt accept af større smidighed i arbejdets tilrettelæggelse er fremdeles vigtige målsætninger, hvis der skal skabes nye arbejdspladser i alle erhvervssektorer. Der ligger her en opgave for arbejdsmarkedets parter og de øvrige erhvervsmæssige og faglige organisationer på europæisk niveau.«

Afstemningsresultat om slettelse af dette punkt

For: 77, imod: 31, hverken for eller imod: 9.

Punkt 4.18

»Europa bør arbejde på at sænke frem for at øge skatterne og de sociale bidrag på lønningerne og derigennem stimulere erhvervslivets ydeevne og internationale konkurrenceevne, dæmme op for udflytningen af virksomheder og opretholde et tilstrækkeligt niveau for investeringer i realkapital.«

Afstemningsresultat som slettelse af dette punkt

For: 57, imod: 53, hverken for eller imod: 14.