Kommissionens væsentligste kilder til sikkerhed for, at midlerne er blevet anvendt i overensstemmelse med de retlige rammer og principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning, er i denne forbindelse resultaterne af Kommissionens eget revisionsarbejde, Den Europæiske Revisionsrets (Revisionsretten) revisionsarbejde, rapporter fra OLAF og oplysninger fra nationale myndigheder, i særdeleshed revisionserklæringerne og kontrolstatistikker vedrørende fejlprocenter, som fremsendes som del af de årlige kontrolrapporter, og de nationale systemkontroller, der indsendes året igennem.

De forebyggende, opklarende og korrigerende foranstaltninger, som Kommissionen har gennemført på grundlag af de flerårige overvågnings- og kontrolsystemer, giver rimelig sikkerhed for, at EU-budgettet er tilstrækkeligt beskyttet mod ulovlige udgifter og risici som følge af mangler i medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer.

Forbeholdene bekræfter efter Kommissionens opfattelse, at de kontrolprocedurer, der er indført i Kommissionen og medlemsstaterne, er velfungerende. Antallet af forbehold i de årlige aktivitetsrapporter [21 i 2013] skyldes Kommissionens forbedrede og mere målrettede fremgangsmåde, bl.a. fordi den fortsat fører en streng politik med hensyn til at afbryde og suspendere betalinger og ikke på grund af en forværring af kontrolsystemerne eller mangel på ansvarlighed. Forbehold er almindeligvis knyttet til handlingsplaner, som Kommissionen overvåger nøje.

Kommissionen indvilliger i at iværksætte nye foranstaltninger i forbindelse med 139 forespørgsler (heraf 115 fra Europa-Parlamentet og 24 fra Rådet). Kommissionen vurderer desuden, at de nødvendige foranstaltninger for 218 anmodningers vedkommende (168 fra Europa-Parlamentet og 50 fra Rådet) enten er gennemført eller pågår, omend det i nogle tilfælde vil være nødvendigt at evaluere resultatet af foranstaltningerne. Endelig resterer der 37 anmodninger (36 fra Europa-Parlamentet og 1 fra Rådet), som Kommissionen ikke kan acceptere af årsager, der har at gøre med de bestående retlige og budgetmæssige rammer eller Kommissionens institutionelle rolle eller beføjelser. De to vedlagte arbejdsdokumenter fra Kommissionens tjenestegrene indeholder en detaljeret begrundelse.

Denne meddelelse tager højde for Kommissionens forpligtelse, og for så vidt som der i mellemtiden er blevet gennemført yderligere aktioner, tegnes der et billede af den aktuelle situation. Den ledsages af to arbejdsdokumenter fra Kommissionens tjenestegrene, der indeholder Kommissionens svar på henholdsvis 319 dechargeanmodninger, der er specifikke for Europa-Parlamentet, og 75 dechargeanmodninger, der er specifikke for Rådet.

Europa-Parlamentet påpegede i sin almindelige dechargebeslutning en række problemer, såsom behovet for forbedringer, hvad angår delt forvaltning, forenkling, resultater og andre specifikke punkter. Disse problemer er i vid udstrækning blevet drøftet under dechargeproceduren, særlig med ordføreren og medlemmerne af Budgetkontroludvalget. Næstformand Kristalina Georgieva dokumenterede i sit brev, at Kommissionen formelt har forpligtet sig til at gennemføre en række aktioner og foranstaltninger vedrørende disse problemer.

Kommissionen har grundigt undersøgt de betænkeligheder, som Europa-Parlamentet og Rådet gav udtryk for i forbindelse med dechargeproceduren for 2013.

Dette er Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om opfølgningen på Europa-Parlamentets dechargebeslutninger og Rådets henstilling for regnskabsåret 2013, jf. artikel 319, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), artikel 166 i finansforordningen, artikel 119, stk. 5, i finansforordningen for 9. Europæiske Udviklingsfond (EUF) og artikel 144 i finansforordningen for 10. EUF.

Kommissionen har hele tiden fastholdt, at det ikke er praktisk muligt at knytte korrektioner til det oprindelige udbetalingsår.

Hvad angår anmodningen om at iværksætte procedurer, der skal forbinde korrigerende foranstaltninger med det oprindelige udbetalingsår, understreger Kommissionen, at det i programmeringsperioden 2007-2013 i første omgang er medlemsstaternes ansvar at indføre forsvarlige procedurer med henblik på at kontrollere tidspunktet for, årsagen til og beløbet for de korrigerende foranstaltninger.

revision på stedet med henblik på at kontrollere revisionssystemerne hos attesteringsmyndighederne og pålideligheden af oplysningerne om finansielle korrektioner på grundlag af risikovurderinger; disse revisioner blev udvidet i 2014 med henblik på at opnå større sikkerhed.

Generaldirektoratet for Regionalpolitik og Bypolitik og Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion er i færd med at træffe foranstaltninger for at sikre pålideligheden af de oplysninger om finansielle korrektioner, som medlemsstaterne indberetter. Disse foranstaltninger består af:

Den forsigtige holdning, som Kommissionen indtager i meddelelsen om beskyttelse af Den Europæiske Unions budget , skal ikke tolkes således, at medlemsstaterne indberettede upålidelige oplysninger. Kommissionens bemærkning henviser til en praksis hos nogle attesteringsmyndigheder, hvor tal, der indberettes som finansielle korrektioner, allerede omfatter finansielle korrektioner fra medlemsstaten og fra Kommissionen. Derfor fratrækker Kommissionen systematisk et beløb lig med Kommissionens korrektioner fra tallene, der indberettes af medlemsstaterne, for at undgå risikoen for dobbelttælling.

Kommissionen anser oplysningerne i de årlige aktivitetsrapporter, den sammenfattende rapport, meddelelsen om beskyttelse af Den Europæiske Unions budget og årsregnskaberne for at udgøre et tilstrækkeligt grundlag til at vurdere de indførte systemers korrektionskapacitet.

Kontrollerne er ydermere spredt over tid, og nogle kontroller foretages, efter at udgifterne er attesteret over for Kommissionen. Den endelige vurdering af restrisikoen og dermed vurderingen af, hvor vellykket gennemførelsen er, foretages ved programmets afslutning.

For at opnå sikkerhed tager Kommissionen hensyn til resultaterne af det arbejde, der er udført på alle disse kontrolniveauer, samt resultaterne af Revisionsrettens revisionsarbejde og OLAF's undersøgelser.

Det er Kommissionens holdning, at de årlige aktivitetsrapporters troværdighed ikke undergraves af, at kontrollen på første niveau, som udføres af medlemsstaterne, ikke er pålidelig. Den har et godt overblik og baserer revisionssikkerheden på en robust og solid proces, der omfatter flere kontrolniveauer:

Hvad angår Europa-Parlamentets anmodning om offentliggørelse af de nationale erklæringer, de årlige sammendrag og forvaltningserklæringerne, understreger Kommissionen, at den ikke er berettiget til at offentliggøre disse dokumenter.

Hvad angår anmodningen om at fremsætte en henstilling for at fremme brugen af disse nationale erklæringer, vil Kommissionen, samtidig med at den tilslutter sig den interinstitutionelle arbejdsgruppes anbefalinger , gerne understrege, at brugen af nationale erklæringer bedre fremmes via andre foranstaltninger, f.eks. medtagelse af oplysninger fra offentlige dokumenter såsom Kommissionens årlige aktivitetsrapporter, indsamling af bedste praksis, informationssessioner i de relevante fora eller fremhævelse af fordele ved nationale erklæringer over for finansministrene, de nationale parlamenter og de øverste revisionsmyndigheder.

En vigtig del af princippet om én enkelt revision er forvaltningserklæringen, som underskrives af agenturernes eller organernes direktører/chefer, og som indebærer en forstærket obligatorisk indberetning for medlemsstaterne. Erklæringen ledsages af en rapport med et resumé af alle kontrol- og revisionsresultater samt de korrigerende foranstaltninger, der er planlagt eller gennemført. Afgivelsen af en national erklæring (finansforordningens artikel 59, stk. 1) kan udgøre endnu en vigtig del af princippet om én enkelt revision.

Hvis Kommissionen på grundlag af sine vurderinger og analyser mener, at oplysninger fra en medlemsstat ikke er korrekte, vil dette klart fremgå af den pågældende årlige aktivitetsrapport fra dens tjenestegrene.

Hvad angår anmodningen om, at generaldirektørerne i deres årlige aktivitetsrapporter oplyser om de fejlprocenter, som medlemsstaterne har indberettet, og de korrektioner, som Kommissionen har foretaget, minder Kommissionen om, at generaldirektoraterne i øjeblikket fremlægger disse oplysninger for alle operationelle programmer, for hvilke der er taget forbehold. Fra 2014 gælder det alle operationelle programmer på ad hoc-basis.

1.4. Den sammenfattende rapport og de årlige aktivitetsrapporter (punkt 26-27, 217-218)

Som reaktion på Europa-Parlamentets anmodning har Kommissionen gjort nærmere rede for beregningen af risikobeløbet i den sammenfattende rapport for 2014 , og hvilken virkning de korrigerende foranstaltningers anslås at få.

Hvad angår anmodningen om at afgive en ordentlig "forvaltningserklæring" i den sammenfattende rapport, understreger Kommissionen, at rammebestemmelserne for økonomisk forvaltning (især finansforordningens artikel 66, stk. 9) har givet generaldirektørerne omfattende beføjelser og dermed gjort dem personligt ansvarlige for den økonomiske forvaltning. Dette er i overensstemmelse med behovet for at styrke den økonomiske kontrol, hvilket siden 2000 har været en af hovedprioriteterne i Kommissionens foranstaltninger til reform og forstærkning af forvaltningen. Dermed sikrer generaldirektørernes ledelsesansvar den nødvendige kontinuitet og holdbarhed i ansvarlighedsstrukturen.

Kommissionen minder om, at kollegiet påtager sig det politiske ansvar på basis af artikel 317 i TEUF ved årligt at vedtage den sammenfattende rapport, som udgør et resumé af de årlige aktivitetsrapporter fra det foregående år (finansforordningens artikel 66, stk. 9). Det er Kommissionens holdning, at de årlige aktivitetsrapporter og den sammenfattende rapport opfylder de interne og eksterne målsætninger om ansvarlighed.

Hvad angår Europa-Parlamentets anmodning om præcisering af standardinstrukserne vedrørende de årlige aktivitetsrapporter (mulighed for negativ erklæring, sanktionsmekanisme), understreger Kommissionen, at de nuværende instrukser allerede gør det muligt for den ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede at konkludere, at han eller hun ikke har rimelig sikkerhed for, at de eksisterende kontrolprocedurer giver den nødvendige garanti for lovligheden og den formelle rigtighed af de underliggende transaktioner.

Med hensyn til sanktionsmekanismen kan den ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede allerede i henhold til både finansforordningen og personalevedtægten holdes ansvarlig i disciplinærsager, og han eller hun bærer det økonomiske ansvar i tilfælde af ulovlige aktiviteter, svig eller korruption.

2 Forenkling

Den retlige ramme for 2014-2020 fastlægger et grundlag for yderligere forenkling, idet der indføres en række foranstaltninger såsom et nedsat antal programmer, tilpasning af bestemmelserne mellem de europæiske struktur- og investeringsfonde og andre EU-instrumenter, styrkelse af forenklede omkostningsscenarier eller indførelse af fælles handlingsplaner og mindskelsen af revisionsbyrden i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

På området landbrug og udvikling af landdistrikter indeholder den nye retlige ramme forenklinger såsom ordningen for mindre landbrugere samt standardomkostninger og udbetalinger af faste beløb til udviklingen af landdistrikter. Da mange af disse elementer dog er valgfrie for medlemsstaterne, afhænger deres reelle virkning af valg, der træffes på nationalt plan i forbindelse med deres gennemførelse. Ydermere har visse elementer, som Rådet og Europa-Parlamentet har indført i løbet af lovgivningsproceduren, øget kompleksiteten i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. Kommissionen har derudover iværksat en screening med hensyn til forenkling. Resultaterne af denne screening meddeles snart de relevante interessenter.

Hvad angår samhørighedspolitikken, er medlemsstaterne blevet tilbudt en lang række forenklingsmuligheder, som de nu må udnytte og samtidig undgå overregulering. Tilsvarende er reglerne for offentlige udbud og statsstøtte også for nylig blevet forenklet via forbedret lovgivning, som skal bidrage til at mindske antallet af fejl, når den først er trådt i kraft i fuldt omfang. Kommissionen har ydermere taget politisk initiativ til at oprette en ekspertgruppe med henblik på at foretage en uafhængig vurdering af, i hvor høj grad medlemsstaterne har gennemført forenklinger og indkredset yderligere muligheder for at forenkle reglerne. Den 10. juli 2015 vedtog Kommissionen afgørelsen om oprettelsen af Højniveaugruppen af Uafhængige Eksperter vedrørende Overvågning af Forenkling for de Europæiske Struktur- og Investeringsfondes Støttemodtagere, som meddelt den 9. juni 2015 af Corina Creţu, kommissær med ansvar for regionalpolitik. Gruppens formål er at vurdere, i hvor høj grad medlemsstaterne udnytter mulighederne for at forenkle adgangen til og anvendelsen af fondene med henblik på at reducere støttemodtagernes administrative byrde.

I 2016 påbegyndes den elektroniske administration af samhørighedspolitikken. Den lovgivningsmæssige ramme for 2014-2020 styrker mulighederne for at anvende forenklede omkostningsscenarier og indeholder nye, forenklede instrumenter såsom de fælles handlingsplaner, som defineres fuldstændigt på grundlag af det output og de resultater, som skal opnås og gennemføres via forenklede omkostningsscenarier. Angående beskæftigelse afholder Kommissionen ydermere seminarer om forenkling i medlemsstaterne. Kommissionen agter inden udgangen af 2015 at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en statusrapport om den nuværende situation med hensyn til forenkling.

Forenklede omkostningsscenarier og harmonisering af reglerne imellem fondene mindsker støttemodtagernes administrative byrde og mindsker risikoen for fejl. Dermed bidrager forenkling til at målrette indsatsen i projekter og programmer mod at opnå resultater.

Kommissionen vil overvåge gennemførelsen af forenklinger på hvert politikområde og inden udgangen af 2015 strømline disse separate tiltag via en resultattavle over administrativ forenkling.

Kommissionen vil tage højde for denne overvågnings- og koordineringsaktivitet i sin midtvejsevaluering af den flerårige finansielle ramme (som er fastsat til slutningen af 2016) og den næste revision af finansforordningen.

3 Resultater (punkt 303-310)

Den nye generation af udgiftsprogrammer for den flerårige finansielle ramme for 2014-2020 vil bidrage til målsætningerne i Europa 2020-strategien, da den er mere resultatorienteret. Som tidligere nævnt står dette beskrevet i detaljer i førnævnte brev fra næstformand Kristalina Georgieva.

I medfør af Europa-Parlamentets beslutning af 3. juli 2013 om den "integrerede struktur for intern kontrol" (pkt. 40) har Kommissionen taget de nødvendige skridt for i løbet af 2015 at oprette Den Interinstitutionelle Arbejdsgruppe om Resultatbaserede Budgetter.

Europa-Parlamentet anmoder om, at der i generaldirektørernes forvaltningsplaner er et begrænset antal mål, som der skal rapporteres om i deres årlige aktivitetsrapporter. Kommissionen understreger, at der i de årlige aktivitetsrapporter for 2013 blev rapporteret om de fremskridt, der var blevet gjort hen imod de milepæle og langsigtede mål, der blev fastsat i forvaltningsplanerne for 2013, og aktivitetsrapporterne indeholder også et resumé af de udførte evalueringer og forvaltningsrevisioner.