Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse: "Forske for fremtiden - europæisk forskning i borgernes tjeneste"« (97/C 133/06)

Kommissionen besluttede den 5. september 1996 under henvisning til EU-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede Giannino Bernabei til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. februar 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 343. plenarforsamling af 26. og 27. februar 1997, mødet den 26. februar 1997, med 97 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs henstilling

ØSU henviser til følgende:

1.1. Kommissionens indledende retningslinjer for det femte rammeprogram (), medlemsstaternes umiddelbare reaktioner og nylige erklæringer fra Europa-Parlamentet, IRDAC, ESTA og Den Europæiske Videnskabssammenslutning, hvor der sættes fokus på den europæiske forsknings stærke og svage sider, som allerede er anført i evalueringerne af tidligere rammeprogrammer.

1.2. Den europæiske forsknings positive bidrag til inddragelse af det videnskabelige samfund, hvorved der er tilvejebragt 100 000 tilfælde af samarbejde mellem virksomheder samt til fremskridtene inden for forskellige højteknologisektorer.

1.3. Markedets globalisering og det stigende tempo i innovationen, som har givet øjeblikkelig, udbredt adgang til nye teknologier, og som fører til hurtig forældelse af teknologierne.

1.4. Mangelen på en fælles strategi inden for en ramme, der hænger sammen med EF's politik på andre områder, og som kunne sætte EF i stand til at tage udfordringen fra de største konkurrenter op via fælles forskningsindsats og hurtigere overgang fra forskning til innovation og videre til markedsføring.

1.5. Den europæiske forsknings store svagheder i henseende til effektivitet, inddragelse, markedsklargøring og teknologisk samhørighed.

1.6. De stadigt større vanskeligheder ved at gennemføre EF's forskningspolitik, som skyldes tiltrædelse af nye medlemsstater og beslutningsprocedurernes knopskydning.

1.7. De europæiske forskningsudgifter, som svarer til 2 % af BNP, og som fordeler sig således: 9 % til europæiske, ikke-EF-forskningspolitikker, 4 % til rammeprogrammet og 87 %, som medlemsstaterne selv fordeler.

1.8. Det deraf følgende behov for at igangsætte en større nyvurdering af rammeprogrammets lineære forskningsmodel; en sådan vurdering vil kaste lys over den generelle mangel på koordinering og strategiske scenarier, og sætte fokus på det umulige i at fortsætte med den nuværende form for spredt fægtning i indsatsen, ikke mindst på baggrund af EU's kommende udvidelse og medlemsstaternes og EF's begrænsede finansielle muligheder.

1.9. Behovet for at tilvejebringe passende løsninger på borgernes behov i henseende til beskæftigelse, livskvalitet og det europæiske systems konkurrenceevne.

ØSU fremsætter følgende henstillinger:

1.10. Ihærdig higen efter innovative forslag, som er i stand til at vinde opbakning og opnå politisk støtte fra alle dem, der er involveret i forskningen, omkring en række strategiske målsætninger på mellemlang og lang sigt.

1.11. En ny filosofi, som bygger på et integreret system, der forhindrer en spredning af de begrænsede ressourcer, ved at der tilvejebringes synergier mellem den europæiske forskning, EF-forskningen og større FTU-projekter, hvor medlemsstaterne anser fælles indsats for vigtig.

1.12. Man må ikke nøjes med blot at pynte på EF's rammeprogram og lade det henstå uændret i henseende til grundlæggende form, forvaltningsprocedurer, beslutningsprocedurer og grundlæggende beslutninger.

1.13. Fuldstændig gennemførelse af afsnit XV i traktaten om Den Europæiske Union med særlig henblik på artikel 130 K, 130 L og 130 N som en integrerende del af rammeprogrammet.

1.14. En gennemgribende revision af den europæiske forskning med hensyn til strategiske scenarier, identificering af prioriteter, nye strukturer, større fleksibilitet, bedre adgangsmuligheder, en mere klar ansvarsfordeling og evaluering af resultater, en bedre forvaltning, forenklede procedurer og mere effektive støttemekanismer.

1.15. Udvikling af et gunstigt finansielt og fiskalt miljø for immaterielle investeringer i forskning og uddannelse.

ØSU slår til lyd for følgende:

1.16. Øjeblikkelig gennemførelse af en europæisk teknologi- og industrievalueringsmekanisme med et netværk til systematisk udveksling af standardiseret information, som har relevans for EU's forskning og teknologiske innovation samt nøgletal, som giver en samlet oversigt over de tiltag, der tages i hver medlemsstat og af Den Europæiske Union.

1.17. Brug af en bottom up-metode, der er baseret på disse scenarier, ved udvælgelsen af områder, som skal prioriteres; man bør koncentrere sig om de områder, hvor EF-forskningen kan yde et væsentligt bidrag til løsning af de problemer vedrørende samfundet, virksomhederne og borgerne, som anføres i punkt 6.11.2.

1.18. De kommende rammeprogrammer må have struktur som en pyramide med horisontale aktioner som udgangspunkt, tværsektoriel forskning og tværteknologisk problemløsning i midten og i toppen større prioriterede projekter med »åben variabel geometri«. Der skal være tale om projekter af strategisk interesse for Europas konkurrenceevne, beskæftigelsen og sociale anliggender.

1.19. Hele forskningsindsatsen skal samles gennem en integreret indfaldsvinkel, som i hvert enkelt forskningsprojekt fremmer samspillet med de strategiske emneområder og horisontale aktioner.

1.20. EF's konkurrencepolitik skal gøres forenelig med målet om at gøre den innovative teknologiske indsats konkurrencedygtig på internationalt plan; der må det endelige mål anses for vigtigere end ren og skær regeloverholdelse.

1.21. Fremme af vigtige strategiske projekter ved hjælp af gennemførelse af bestemmelserne i artikel 130 K, 130 L og 130 N. Endvidere må der tilvejebringes en reel juridisk og institutionel ramme, et garanteret, erklæret system med incitamenter, ordninger til beskyttelse af industriel ejendomsret samt en pakke, som sikrer balance i henseende til geopolitik, økonomi og samhørighed.

1.22. Fastlæggelse af et begrænset antal problemløsningsområder, som skal føre til en bedre strømlining og målretning hen imod fælles prioriteter, som hænger sammen med større strategiske projekter. Herigennem skal der skabes bedre sammenhæng med de eksisterende særprogrammer og med en bred vifte af forskningsindsatsen. Målet skal være at fremskynde resultatanvendelsen og at øge offentlighedens forståelse for EF-merværdien.

1.23. Horisontale aktioner, der skal anses som en fælles pool af ressourcer med automatisk sammenkobling med større fælles projekter og med problemløsningsindsatsen, således at der skabes et systematisk bånd mellem SMV og EF's FTU-indsats via én enkelt adgangsprocedure. Det samme forhold bør opnås mellem den akademiske verden, det videnskabelige samfund og erhvervslivet gennem programmer for udveksling af menneskelige ressourcer samt med omverdenen i form af internationalt samarbejde.

1.24. Integrering på samtlige forskningsniveauer af fremme- og demonstrationsinstrumenter, da disse er integrerende led i det dynamiske samspil mellem forskning, innovation og marked.

1.25. Bedre samordning af den europæiske forskning med samarbejdsinstrumenter i europæiske tredjelande og med strukturfondsstøtte til innovation samt med de øvrige EF-instrumenter inden for uddannelsespolitik, samarbejde og eksterne forbindelser, herunder især TACIS, PHARE og MEDA.

1.26. En omhyggelig revision af Kommissionens interne organisering bl.a. gennem oprettelse af samordningsenheder inden for forskningsstrukturen samt på andre felter.

1.27. Mere fleksible, enkle og gennemsigtige adgangs- og forvaltningsprocedurer med tre ensartede procedurer for pyramidens aktionsniveauer. I særdeleshed må der forefindes én enkelt adgangsprocedure for hver af de tre horisontale aktioner tillige med ledsageforanstaltninger, som skal berede vejen for forslag, der er målrettet mod prioriterede områder inden for problemløsningsforskningen og/eller større projekter af fælles interesse.

1.28. Større bevillinger til EF-forskning, så der opnås garanti for en sikker finansiel fremtid for flerårige programmer samt for andre politikker med F& U-islæt.

1.29. Mere rationel udnyttelse af rammeprogrammets midler, som kan tilvejebringe en kritisk masse for pyramidens top, større fleksibilitet med hensyn til niveauet af EF-inddragelse i problemløsningsforskningsaktiviteterne - som krævet i GATT-aftalerne - samt tildeling af en større andel af de samlede bevillinger til horisontale aktioner.

2. Indledning

2.1. Hvert af de fire på hinanden følgende rammeprogrammer har udgjort et afgørende skridt fremad i EF's forskning. Målene er blevet skærpet hen ad vejen og ressourcerne forøget klækkeligt. Årsbudgettet er hævet fra 380 mio. ecu i 1981 til 3,2 mia. ecu i 1996.

2.2. Rådets og Europa-Parlamentets beslutning om at afsætte dobbelt så mange bevillinger til det fjerde rammeprogram som til det tredje kunne ikke være taget, hvis ikke et betydeligt flertal af de vigtigste forskningsaktører og -brugere samt befolkningen i bred forstand havde været overbevist om effektiviteten af EF's forskningssystem.

2.3. Da udkastet til det femte rammeprogram er på trapperne (forslagenes formelle præsentation er berammet til marts/april 1997), har Kommissionen fremlagt nogle indledende overvejelser i to nyligt udsendte meddelelser: »Forske for fremtiden: europæisk forskning i borgernes tjeneste« () og »Mod femte rammeprogram: nye punkter til debatten om retningslinjerne« ().

2.4. Samtidig tog medlemsstaterne hul på en intern debat om deres egen holdning. Europa-Parlamentet har også vedtaget en betænkning om forskning i det 21. århundrede. Desuden har IRDAC, ESTA og Den Europæiske Sammenslutning for Videnskab lavet studier over emnet.

2.5. Ved læsning af alle disse dokumenter opdager man, at der er tale om en vis enighed om den europæiske forsknings stærke og svage punkter. Disse punkter svarer stort set til analyserne af Kommissionens tidligere rammeprogrammer. ØSU har selv gentagne gange påpeget () behovet for en fuldstændig omlægning af de europæiske forskningsprocedurer, så de bringes på linje med ændringerne i konkurrencen og internationaliseringen.

2.6. Disse analyser rummer således ikke meget, som ikke tidligere er anført - for mange år siden i visse tilfælde - angående manglerne i EF's vigtigste strategiske instrument for europæisk forskning og teknologisk udvikling, nemlig rammeprogrammet. Dog har man nu indset, at det ikke længere er muligt at udskyde en revision, hvis man vil øge den europæiske merværdi gennem et system, som står i de europæiske borgeres tjeneste, gennem fælles strategisk planlægning samt mere effektive og gennemsigtige procedurer til udformning, adgang og forvaltning.

3. EF-forskningens stærke sider

3.1. Den europæiske forskning har sat skub i integrationen af det europæiske videnskabelige samfund og derigennem - inden for de budgetmæssige grænser - været med til at øge EF's industrielle konkurrenceevne.

3.2. Gennem årene har øget inddragelse i de europæiske forskningsprogrammer af virksomheder, forskningscentre og de endelige brugere i forskellige EF-lande resulteret i, at der er etableret over 100 000 partnerskabsforbindelser på tværs af Europa, hvoraf mange senere er kommet til kommercielt udtryk.

3.3. Ubestridelige resultater på visse nøgleområder, såsom sekvensering af gærgenomet, parallelprocessorer, telekommunikationsstandarder og de første forsøg med kernefusion, har påvist det enorme potentiale, som ligger i forskningsprojekter, der kombinerer europæisk videnskabelig sagkundskab og koncentration af finansielle midler omkring målrettede projekter.

3.4. Den europæiske forskning har i høj grad bidraget til at udforme tekniske standarder i EU, som har ført til udvikling af kompatible systemer, og som giver større spillerum for fællesprojekter.

>START GRAFIK>

Mellem- og langsigtede strategiske behov

Det globale marked og borgertilfredshed

Pakke

af storstilede

tværnationale

projekter

Problemløsning

-

Fællesskabsprogrammer

SMV-Innovationsprogram

-

Internationalt

samarbejdsprogram

-

Program for menneskelige

ressourcer uddannelse og mobilitet

Lokale markeder og borgertilfredshed

Kortsigtede behov

>SLUT GRAFIK>

4. De svage punkter

4.1. Beslutningstagning: EU er vokset fra 10 til 15 medlemslande, og beslutningstagningsprocedurerne vedrørende rammeprogrammerne er steget tilsvarende: i øjeblikket findes der fire - proceduren for fælles beslutning om vedtagelse af rammeprogrammet, samrådsproceduren for godkendelse af særprogrammer, samarbejdsproceduren om fastlæggelse af regler for deltagelse, og procedurerne i EU-traktatens artikel 130 K, 130 L og 130 N. Denne indviklede metode fører til manglende effektivitet og forsinkelser, hvilket forskningspolitikkens gennemførelse lider under. Hertil skal føjes Kommissionens årlige interne budgetprocedure, som er en evig kilde til konflikt mellem institutionerne. Regeringskonferencen bør benyttes til at forenkle denne mekanisme og reducere procedurerne uden at det går ud over gennemsigtigheden og det demokratiske islæt.

4.2. Samordningen mellem FTU og andre EF-politikker og mellem EF's og medlemsstaternes FTU-politikker er utilstrækkelig; det skorter på integration, som ville kunne nedbringe overlapninger og fremme samlingen af ressourcer og af strukturelle og videnskabelige færdigheder, som er en nødvendighed for at udgøre den kritiske masse, der er en forudsætning for, at systemet ligger på omgangshøjde med de vigtigste konkurrenters.

4.3. Anvendelsen af teknologier til at nå større strategiske mål, som imødekommer borgernes, virksomhedernes og samfundets behov, forudsætter flere ressourcer, så EF's indsats opnår en effektivitetstærskel; demonstration koster som hovedregel ti gange mere end forskning.

4.4. Subsidiaritet: Manglen på passende mekanismer som ramme omkring grundlæggende strategiske scenarier med sigte på koordinering og målretning af EF's og medlemslandenes forskning i retning af mål, som forudsætter en systematisk kollektiv indsats, har gjort det vanskeligt at iværksætte subsidiaritetsprincippet fuldt ud og dermed fastslå og lægge tilstrækkelig vægt på den merværdi, som vil kunne opnås i Europa. Den katalysatorrolle, som EF's rammeprogram spiller, kommer nemlig kun til udtryk, hvis der på de forskellige subsidiaritetsniveauer, under påvirkning af markedsefterspørgslen, mobiliseres tilstrækkeligt med ekstra midler, som skal ligge langt over det finansielle tilskud på 50 %. I realiteten udgør subsidiaritet og koordinering to sider af samme sag.

4.5. Effektivitet: Inden for EF-forskningen er der sket en voldsom vækst i det antal områder, som der ydes støtte til, og den lineære proces er stivnet, således at programmerne er blevet evighedsmaskiner. Dette øger tendensen til, at programmerne bliver for brede og usmidige og til at de udvider deres arbejdsfelt. En anden hæmsko er, at det ikke er lykkedes at rationalisere de bureaukratiske og opsplittede forvaltningsstrukturer, som skærpes af manglen på hurtig, systematisk informationsudveksling, der ellers kunne sikre interoperabilitet, gennemsigtighed og synlighed. De forvaltningsmetoder, som bruges til særprogrammerne, er ikke blevet ajourført og er forblevet stort set uændrede siden det andet rammeprogram, selv om udgifterne og projektantallet er tredoblet. Udgifterne til administration og personale er herved steget så meget, at de udgør 7 % af det samlede forskningsbudget.

4.6. Deltagelse: De komplicerede procedurer for adgang til EF-forskning har gjort det vanskeligt for virksomheder (især SMV) og de endelige brugere at øge deres deltagelse og derigennem sikre, at forskningsaktiviteterne målrettes mod innovationer, som svarer til samfundets behov for nye produkter og processer. Imidlertid er mindre virksomheder og specielt mikrovirksomheder af livsvigtig betydning for bæredygtig vækst og for beskæftigelse inden for både nicheproduktionssektorer og »klassiske sektorer«. Inden for visse sektorer udvælges et meget lille antal af de foreslåede projekter til finansiering, og selv projekter af høj kvalitet afvises. Dette har i praksis ført til en voldsom stigning i udgifterne til forberedelse af forslag sammenlignet med de endelige udgifter til de godkendte projekter.

4.7. Markedsklargøring: Innovationsparadokset fremgår af uoverensstemmelsen mellem Europas videnskabelige potentiale og dets effektivitet i henseende til innovation. Det tager langt længere tid for de videnskabelige resultater og teknologiske landvindinger at blive udmøntet i industrielle og kommercielle succeser end i de konkurrerende lande, hvor kravet om investeringsrentabilitet i højere grad er med til at omsætte innovation i markedsklare produkter. Tallene for patenter, som er registreret i forskellige teknologiske sektorer, sætter fokus på Japans dominans inden for højteknologi samt på USA's styrke og indflydelse på alle felter, og omvendt på den stigende betydning af traditionelle sektorer i Europa, hvor patentomkostningerne er langt højere.

4.8. Teknologisk samhørighed inden for det europæiske system: de dårligere stillede regioner er tit geografisk set marginalt beliggende; deres situation forværres af mangelen på strukturer og infrastrukturer, som er koblet på net til den øvrige del af Den Europæiske Union, samt af de teknologiske forskelle, som er endnu større end de socioøkonomiske forskelle. Mangelen på de nødvendige synergier mellem rammeprogrammet og de strukturfondsmidler, som går til FTU, gør det endnu vanskeligere at deltage i EF-forskningsprogrammerne for de foretagender, som er beliggende i disse regioner, hvilket på sigt kan medføre, at de ikke bliver omfattet af udviklingstendenserne.

4.9. Beskæftigelsessituationen i EF, indikatorerne for den relative konkurrenceevne, udsigten til en udvidelse fra 15 til 25 lande og de nationale finansers situation set i forhold til Maastricht-kriterierne og dermed EF's situation som helhed levner ikke meget spillerum for hovsa-tiltag og ukoordineret, ikke-målrettet intervention. Adgangsvilkårene er så stramme, opsplittede og uigennemsigtige, at de hyppigt afskrækker virksomhederne (især SMV) fra at deltage i forskning, som rummer reelle innovationsmuligheder. Konkluderende kan det siges, at vi ikke råder over en fælles strategi, som hænger sammen med EF-politikken på andre felter, og som sætter EF i stand til at reagere effektivt over for de største konkurrerende lande, hverken når det gælder den fælles forskningsindsats (3 % af BNP for Japan, 2,5 % for USA, 2 % for EU), eller når det gælder en fremskyndelse af processen forskning, innovation, markedsføring. I øjeblikket er det europæiske innovationsparadoks til stor skade for vort kontinent.

4.10. Det er især nødvendigt at tilskynde til virksomhedsbaseret forskning. Dette forudsætter et skattemæssigt og finansielt miljø, som fremmer immaterielle investeringer med det sigte at øge den andel af BNP, som afsættes til virksomhedsfinansieret investering i forskning, således som tilfældet i dag er i USA. Europas svaghed på dette felt fremgår af det forhold, at den andel af BNP, som går til virksomhedsforskning, når bortses fra et par få sektorer såsom kemikalier og lægemidler, gennemsnitlig ligger 38 % under det tilsvarende tal for USA og 55 % under tallet for Japan.

5. Den ændrede internationale kontekst

5.1. Det er nu almindelig anerkendt, at optimal anvendelse af de ressourcer, som afsættes til forskning og teknologisk udvikling, er en grundlæggende faktor, når det gælder om at imødegå den internationale konkurrence og dække borgernes behov.

5.2. Denne faktor er blevet af kritisk betydning for opretholdelse og styrkelse af evnen til økonomisk udvikling og beskæftigelsesvækst på baggrund af to snævert forbundne fænomener: markedernes globalisering og den næsten øjeblikkelige spredning af nye teknologier, som er hoveddrivkraften bag globaliseringen og den stadig hurtigere innovationsproces.

5.3. Europa investerer en lavere andel af sine finansielle ressourcer (udtrykt som andel af BNP) i FTU, end USA og Japan gør, og antallet af japanske forskere, opgjort som en procentdel af den samlede befolkning, er næsten dobbelt så stor som i Europa. Denne ulempe skærpes af to yderligere handicap. Manglen på koordinerede forskningsprogrammer og strategier på alle niveauer har afstedkommet overlapninger og forhindret en samling af ressourcerne. Opsplitningen i 15 forskellige nationale FTU-systemer indebærer, at globalisering ikke så meget forekommer på EU's indre marked som uden for det. Der må udvikles en egentlig innovationskultur med uddannelsesforløb, som fremmer en udnyttelse af rammeprogrammets muligheder, og som gør adgangsnettene mere brugervenlige.

5.4. På denne baggrund forekommer det nødvendigt at foretage en radikal ændring af den lineære forskningsmodel, som benyttes på rammeprogrammet. Denne opdatering bør bl.a. have til formål at koncentrere de menneskelige og finansielle ressourcer om fælles målsætninger baseret på strategisk planlægning på europæisk plan og at tilvejebringe mekanismer til hurtig, udstrakt udnyttelse af forskningsresultaterne straks fra FTU-programmernes tidligste stadier.

6. Hen imod det femte rammeprogram

»Europa eksisterer ikke for at det skal finde et skjulested for sig selv«Jacques Delors, 3. december 1996

6.1. På baggrund af de nuværende ressourcebegrænsninger og de nugældende mekanismer, som tilskynder til yderligere opsplitning, er det nødvendigt enten:

- at nedtone rammeprogrammets ambitiøse mål og kun bruge det som et værktøj til at fremme netværkssamarbejde mellem dem, der er involveret i EF-forskning, idet man dog bør tilpasse dets forvaltning og procedurer, så der sker en forbedring af mekanismerne til forskningsresultaternes formidling og udnyttelse, eller

- at tilvejebringe et system, som sætter fokus på nationale, europæiske og EF-bestræbelser i retning af bindende, fælles strategier for højnelse af den europæiske forsknings samlede standard og for fremskyndelse af vekselvirkningen mellem forskning, innovation og markedsføring.

6.2. Hvis målene er for ambitiøse i forhold til ressourcerne, de disponible midler og den reelle politiske vilje til at nå fælles resultater, kan der opstå en uheldig eller sågar fjendtlig indstilling til et system, der opfattes som ineffektivt, ugennemsigtigt, og som ikke udviser tegn på at bidrage til beskæftigelse eller højnelse af livskvaliteten, selv om der set med de europæiske borgeres øjne investeres umådelige beløb på et tidspunkt, hvor borgerne er meget bevidste om det nødvendige i omhyggelig finansiel styring, og hvor de selv må gøre afsavn af hensyn til EU's styrkelse.

6.3. Desuden vil manglen på økonomiske eller kommercielle resultater og manglende imødekommelse af borgernes behov (i henseende til nye produkter og jobskabelse) blive til last for fremtidige generationer, som vil komme til at opleve en uhåndterlig forværring af den økonomiske, teknologiske og beskæftigelsesmæssige situation.

6.4. Det er derfor nødvendigt at lægge sig i selen for at fremføre forslag til innovation på basis af konsensus og politisk vilje fra samtlige forskningsaktører, således at der kan opstilles målsætninger på mellemlang sigt.

6.5. Det er ikke nok blot at »pynte« rammeprogrammet og lade dets grundlæggende form, forvaltningsprocedure, beslutningstagningsprocedure og mekanismer uændrede.

6.6. Det er nødvendigt at tage afgørende skridt og foreslå proceduremæssige løsninger, som kan sikre, at traktatens artikel 130 K, 130 L og 130 N nu også i realiteten anvendes til at integrere national, EF- og europæisk forskning i hinanden. I modsat fald vil EU's FTU-aktivitet blot blive opfattet som en ekstra indkomstkilde, som et alternativ til eller i konkurrence med nationale kilder. Dette vil udvande den reelle merværdi af EF's FTU og udgøre en hindring for styrkelse af denne.

6.7. Dette betyder ikke, at man opgiver subsidiaritetsprincippet eller ændrer på magtbalancen mellem de forskellige niveauer. I den nuværende situation er det imidlertid nødvendigt at imødekomme borgernes behov gennem et innovativt og stærkt forøget samspil samt integration mellem national, europæisk og EF-indsats, som borgerne jo bidrager til finansielt.

6.8. Det er derfor nødvendigt at omorganisere den europæiske forskningsindsats i henseende til strategisk planlægning, identificering af prioriteter, ny struktur, større stabilitet, bedre adgangsmuligheder, forenklede procedurer og mere effektive støttemekanismer.

6.9. Undlader man at omdefinere rammeprogrammets mekanismer med henblik på en realistisk, europæisk forskningspolitik baseret på en fælles konkurrencestrategi, vil der opstå stadig større risiko for en gradvis nedsættelse af eller endog ophør med enhver EF-indsats i nøglesektorer, som har betydning for udviklingen af Europas økonomi og beskæftigelse.

6.10. Europæisk merværdi til gavn for konkurrenceevnen og beskæftigelsen i et system i borgernes tjeneste

6.10.1. Forskningspolitikkens ramme, som er nedfældet i afsnit XIII og XV i traktaten om Den Europæiske Union, opretholdes, men mål, strukturer og metoder må kunne konkurrere med dem, der findes i USA og Japan. På hele det amerikanske kontinent er der opnået betydelige synergier mellem offentlig og privat forskning ved hjælp af større amerikanske programmer såsom SEMATECH (konsortium vedrørende halvlederteknologi) TRP (Technology Reinvestment Project), CRADA (Cooperative Research and Development Agreements), MEP (Manufacturing Extension Programme), ATP (Advanced Technology Project) og SBIR (Small Business Investment in Research). I Japan, hvor det offentliges forskningsinvesteringer blev øget med 7 % i 1996, har rådet for videnskab og teknologi søsat en tiårig grundlæggende plan for mellemlang og langsigtet videnskabelig og teknologisk forskning, som primært tager sigte på en række fælles mål.

6.10.2. Der er således brug for en ny forskningsfilosofi i Europa; subsidiaritetsprincippet skal nok overholdes, men det må ikke skabe en kløft mellem EF's og medlemsstaternes politikker.

6.10.3. Denne nye filosofi skal bygge på et instrument, som forhindrer en spredning af de begrænsede ressourcer, idet der skal tilvejebringes synergier mellem den europæiske forskning, EF-forskningen og større nationale FTU-projekter, hvor medlemsstaterne anser en fælles indsats for vigtig. Dette kan indebære, at al forskningsaktivitet kanaliseres i retning af fælles strategiske målsætninger, mens selve gennemførelsen, i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, lægges ud til det mest passende niveau. Med udgangspunkt i denne nye filosofi skal al FTU-aktivitet, uanset niveau, udformes og gennemføres inden for rammerne af en europæisk dimension.

6.10.4. En strategi på europæisk plan og fælles mål er en forudsætning for at være konkurrencedygtig inden for højteknologier og derigennem yde et positivt bidrag til jobskabelse og opfyldelse af borgernes behov.

6.11. Fælles strategisk planlægning

6.11.1. Fællesskabets prognoseindsats bygger i dag udelukkende på indikatorer, som leveres af nationale kilder eller af andre internationale organer såsom OECD. EU råder ikke over noget system, som muliggør udveksling af information af relevans for forskning og teknologisk innovation til understøttelse af gennemsigtig, hurtig og effektiv strategisk planlægning, så det bliver lettere at træffe fælles beslutninger på virksomheds-, regionalt, nationalt og EF-plan.

6.11.2. Der må opstilles nogle klare og synlige mål, som kan opnå opbakning på de forskellige niveauer, således at der kan findes frem til rimelige løsninger på borgernes, virksomhedernes og samfundets problemer. Der sigtes til forhold som følgende: livskvalitet, sundhed og miljø, informationssamfundet, undervisning og multimedieuddannelse, bæredygtig udvikling og jobskabende vækst, erhvervslivets konkurrenceevne, avancerede energisystemer, varig mobilitet og intermodalitet, levedygtighed og infrastrukturbevillinger til bymiljø, landdistrikter og kystområder, fremtidens fabrik, teknologisk samhørighed i henseende til investeringer og innovation, beskyttelse af arkitektur- og kulturarven.

6.11.3. Derfor bør der etableres teknologi- og industrievalueringsprocedurer på europæisk plan sideløbende med et netværk til systematisk udveksling af standardiseret information, som har relevans for EU's forskning og teknologiske innovation, samt tendenser indeholdende nøgletal svarende til dem, der benyttes af det europæiske observationscenter for beskæftigelse. Herigennem skal der kunne gives en samlet oversigt over de tiltag, som tages i hver medlemsstat og på EF-plan. Dette vil gøre det muligt at foretage systematiske sammenligninger.

6.11.4. En sådan planlægning er en forudsætning for, at der kan opstilles en virkelig konkurrencedygtig FTU-strategi for EF, udformet som en ramme, som det anbefales, men ikke påbydes de involverede i teknologisk udvikling og innovation at henholde sig til.

6.11.5. Inddragelse af alle nationale organer i en sådan planlægning vil gøre det lettere at nå til enighed om EF's FTU-prioritering, som vil være et tegn på den reelle merværdi af EU's inddragelse.

6.12. Prioritetsopstilling

6.12.1. Det erkendes i Kommissionens dokument, at man bør være mere omhyggelig med at udvælge de områder, som skal prioriteres; man bør koncentrere sig om de områder, hvor EF-forskningen kan spille en afgørende rolle. Indtil nu har man imidlertid i udvælgelsen af forskningsemner benyttet en »top-down«-proces, hvor borgerne og forskningsaktørerne undertiden kun er blevet inddraget marginalt.

6.12.2. Det ville være bedre, om EF blot opstillede den generelle ramme og overlod det til dem, som er involveret i forskning i både offentlige og private sektorer, at udvælge forskningsnøgleområder, som EF-, nationale og private ressourcer bør koncentreres om; udgangspunktet bør være teknologiske prognoser og hensyntagen til forudopstillede kriterier, herunder prioriteter med hensyn til industrielle og samfundsmæssige mål samt samhørighed.

7. Den nye struktur

7.1. Når man ser på de reelle muligheder for at give rammeprogrammerne en ny struktur, bør opmærksomheden rettes mod de forpligtelser og muligheder, som traktaten rummer, specielt i afsnit XV (forskning og teknologisk udvikling) og afsnit XIII (industri).

7.2. Med hensyn til forpligtelserne hedder det i traktaten om Den Europæiske Union, at Fællesskabet og medlemsstaterne skal samordne deres indsats inden for forskning og teknologisk udvikling for at sikre den indbyrdes sammenhæng mellem de nationale politikker og Fællesskabets politik. Det primære mål er at styrke det videnskabelige og teknologiske grundlag for Fællesskabets industri og at fremme udviklingen af dennes internationale konkurrenceevne for at udnytte mulighederne i det indre marked fuldt ud. Det er i særdeleshed påkrævet at bringe EF's konkurrencepolitik bedre på linje med målet om at forbedre den internationale konkurrenceevne gennem teknologiske fremskridt og innovation; det skal ske ved, at der lægges større vægt på en målrettet indstilling end på ren og skær overholdelse af reglerne.

7.3. Samordningen af medlemsstaternes og EF's politik er nedfældet i artikel 130 G med særlig sigte på programmer til fremme af samarbejdet med og mellem virksomheder, forskningscentre og universiteter, internationalt samarbejde, formidling og nyttiggørelse af resultaterne samt fremme af uddannelse og mobilitet for forskere.

7.4. Artikel 130 H omhandler koordinering af medlemsstaternes og Fællesskabets politikker, mens artikel 130 K, 130 L og 130 N omhandler endnu uudnyttede muligheder for supplerende programmer, fællesforetagender og Fællesskabets deltagelse i forskningsprogrammer, der iværksættes af flere medlemsstater.

7.5. På baggrund af disse forpligtelser og muligheder er tiden inde til at vælge en ny vektorbaseret struktur for EF-forskningen, således at man samler alle niveauer af europæisk, national og regional forskning og styrer dem i retning af fælles prioriteter for dermed at opnå garanti for, at traktaten gennemføres reelt og konsekvent.

7.6. Bevillingerne til europæisk forskning beløber sig til 2 % af BNP. Heraf går 9 % til europæiske initiativer uden for EF og 4 % til rammeprogrammet. Det resterende beløb tildeles uafhængigt på nationalt plan. Denne nye struktur skulle kunne øge EF-forskningens rolle og medføre større integration af medlemsstaternes og EF's FTU.

7.7. Denne nye rammeprogrammodel bør opstilles som en pyramide.

7.7.1. Fundamentet udgøres af tre horisontale aktiviteter:

- støtte til innovation og teknologisk demonstration samt fremme af SMV-inddragelsen i forskningsarbejdet;

- inddragelse af deltagere fra områder, som grænser op til EU, i EF's forskningsprojekter;

- uddannelse og forskermobilitet, især mellem virksomheder og universiteter med det sigte at fremme en stærk europæisk identitet.

7.7.2. Der bør lægges vægt på tværsektoriel forskning og tværteknologisk forskning, som bevarer en vis kontinuitet i det nuværende rammeprograms aktioner, men som sætter større fokus på prioriterede problemløsningsområder. Man bør undgå den nuværende situation, hvor EF-forskningen er splittet op i en mangfoldighed af særprogrammer, som ofte overlapper hinanden, men som kun i sjældne tilfælde indgår i et indbyrdes samspil.

7.7.3. Pyramidens top bør bestå af større projekter vedrørende prioriterede emneområder, som er af strategisk interesse for Europas konkurrenceevne, beskæftigelsen og sociale anliggender. Der bør være tale om »åben variabel geometri« i den forstand, at emneområderne skal involvere EF og de medlemsstater, der ønsker at deltage i projekter for at bevare den økonomiske og sociale samhørighed; her henvises der til de af ØSU opstillede vilkår i den tidligere afgivne udtalelse om samordning af forskningspolitikken ().

7.8. Hvis det skal lykkes at bevæge sig bort fra det negative europæiske innovationsparadoks og styre i retning af positive resultater i økonomisk, kommerciel og beskæftigelsesmæssig henseende, er det nødvendigt at placere markedet og opfyldelse af borgernes behov på pyramidens højeste og laveste niveauer. I toppen må større projekter af fælles interesse udformes efter »bottom up«-metoden under inddragelse af samtlige aktører i processen forskning - innovation - markedsføring inden for de sektorer, der er udvalgt som større strategiske mål på EF-plan. De projekter, som danner pyramidens fundament, må rumme mekanismer, der gør det muligt umiddelbart at omsætte forskningen i kommercielle resultater, ved at man reducerer de forsinkelser, udgifter og risici, som er involveret.

7.8.1. Sammenhængen i hele forskningsindsatsen skal sikres, ved at der anlægges en integreret indfaldsvinkel til aspekter af betydning for de større strategiske emneområder og de horisontale aktioner, hvorved EF's store strategiske valg tilføres dimensioner såsom internationalt samarbejde, demonstration, innovation og menneskelige ressourcer.

7.8.2. Der bør gøres fremskridt i retning af et sådant mål gennem tildeling af »kompatibilitetspræmier« til de nationale projekter, som fremviser brede funktionelle synergier med den fælleseuropæiske strategi.

7.9. Pyramidens top: større strategiske projekter

7.9.1. Denne nye struktur kunne være en konkret reaktion på Kommissionens generelle retningslinjer. Hvis forskningen i højere grad skal være markedsorienteret og dermed opfylde borgernes behov og virke jobskabende, må forudsætningerne være koncentration og samordning. Det er derfor på sin plads at etablere synergier mellem procedurerne i det nuværende rammeprogram og de mekanismer med variabel geometri, som omhandles i artikel 130 K, 130 L og 130 N, samt at sørge for en sammenkobling med COST- og Eureka-programmerne, således at der opstår et samspil med medlemsstaterne og forskningsfællesskabet som helhed, hvor der sættes fokus på prioriterede målsætninger, der straks fra starten er stærkt markedsorienterede.

7.9.2. Den marginalisering, som der er frygt for i medlemsstater med begrænset forskningskapacitet inden for visse højteknologiindustrier, og som danner udgangspunkt for den kraftige modstand mod etablering af task forcer i Kommissionen, kunne afhjælpes ved at fordele forskellige af de større strategiske projekter, så der sikres en geopolitisk og økonomisk balance inden for rammerne af den procedure, som ØSU tidligere har foreslået i 1995-udtalelsen om samordning af forskningspolitikken.

7.9.2.1. Desuden ville samfinansiering fra EF's side kunne garantere en åben og upartisk (i det mindste for EF-elementets vedkommende) adgang til forskningsaktiviteterne for virksomheder, forskningscentre og universiteter i samtlige medlemsstater. Det alternativ, som består i at gennemføre større strategiske forskningsprojekter på EF-plan, kunne også søges realiseret ved hjælp af konkurrencereglerne, som skal sørge for fuld forenelighed med EF-bestemmelserne.

7.9.3. Der findes nogle eksempler på koncentration og samordning, såsom fusionssektoren, men harmonisering af forskningsstrategierne er snarere resultatet af politiske beregninger end af en systematisk fremgangsmåde. Samordning kunne i stedet blive en følge af et ajourført strategisk system, hvor al europæisk forskning målrettes mod større projekter med fælles målsætninger, som bakkes op af de medlemsstater, der er villige til at styre en betydelig andel af deres nationale forskning i retning af den globale konkurrences udfordringer inden for en forenet ramme.

7.9.4. Gennem en kraftig forøgelse og samling af finansielle og menneskelige ressourcer, både inden og uden for rammeprogrammet, kan koncentrationen og samordningen resultere i en kritisk masse af sammenhængende aktioner, som formår at opfylde større mål i henseende til kvalitet, innovation og teknologisk forkundskab, som er de mål, der i traktaten nedfældes for forskningspolitikkens vedkommende.

7.9.5. For at udløse de mekanismer, som findes i traktatens artikel 130 K, L og N, må EF tilvejebringe en passende juridisk og institutionel ramme samt et garanteret og erklæret system med incitamenter, som kan forenkle opstillingen af fælles temaer, muliggøre undtagelser fra EF's konkurrencelovgivning, definere baggrunden for beskyttelse af industriel ejendomsret og afsætte de ressourcer, som er nødvendige for at opstarte projekterne i form af gennemførlighedsundersøgelser og samordningsstrukturer både inden og uden for rammeprogrammet.

7.10. Pyramidens midte: tværsektorielle områder og problemløsning på tværs af teknologigrænser

7.10.1. På hvert af de teknologiområder, som rammeprogrammet skal inddeles i, kan øget rationalisering og målretning mod fælles prioriteter, tillige med større projekter af strategisk betydning, skabe ny sammenhæng i hele viften af forskningsarbejdet, fremskynde resultaternes anvendelse og være med til at give EF-indsatsen en styrket profil, f.eks. i henseende til den europæiske merværdi.

7.10.2. Problemløsningsteknologier kan faktisk finde anvendelse i mange sektorer og derved muliggøre løsninger for en bred vifte af brugere. Udgangspunktet må bl.a. være en passende udbygning af grundforskningen med sigte på nye tiltag i retning af opfyldelse af økonomiske og sociale behov. Problemløsningsteknologierne kan opnå omfattende udbredelse og forøge hele det industrielle systems konkurrenceevne. I stedet for at være helliget en omfattende række af specifikke emneområder bør pyramidens midte fungere som et åbent rum, hvor der kan udføres tværfaglig forskning i de problemer, som samfundet, erhvervslivet og borgerne støder på. Dette vil muliggøre kontinuitet i forhold til det fjerde rammeprogram, men der vil samtidig blive skabt større spillerum for bottom-up mekanismer og for at nedbryde skrankerne mellem forskellige emneområder.

7.10.3. Den nødvendige sammenkobling mellem de større strategiske projekter og problem-solving-forskningsfelterne kan tilvejebringes gennem et matricebaseret system med mulighed for flerfaglige og interaktive samspil mellem de enkelte projekter og EF's større forskningsområder.

7.11. Pyramidens fundament: horisontale aktiviteter

7.11.1. De horisontale aktiviteter bør opfattes som en fælles pool af ressourcer med automatisk sammenkobling og med synergier med de større fælles projekter og med problem-solving-projekterne.

7.11.2. En sådan systematisk sammenkobling skal muliggøre et snævert bottom-up forhold mellem SMV'er og EF's FTU-indsats med een enkelt procedure. Det samme forhold bør tilvejebringes mellem den akademiske verden og den offentlige og private videnskabelige forskning på den ene side, og erhvervslivet (gennem programmer til udveksling af menneskelige ressourcer) og omverdenen (gennem internationalt samarbejde) på den anden side.

7.11.3. I særdeleshed vil inddragelse af SMV og menneskelig kapital i den problemløsningsforskning, som målrettes mod EF's strategiske målsætninger, medføre en sammenkobling med de større projekter i pyramidens top og derigennem være med til at styre innovationen i retning af opfyldelse af samfundets fremtidige behov.

7.11.4. Behovet for ét enkelt marked for innovation - som er et helt nødvendigt og iboende element i det europæiske indre marked - medfører et behov for at få vedtaget et horisontalt program for SMV'er og innovation, hvor man bør tage hensyn til henstillingerne i ØSU's udtalelse om grønbogen om innovation (), hvori der anlægges en integreret indfaldsvinkel til forskningens udformning, forvaltning og evaluering; der bør i den forbindelse oprettes en ad hoc-samordningsenhed i Kommissionen (). I en sådan integreret metode bør der benyttes automatiserede mekanismer til aktivering af strukturfondsstøtte til innovation (regionalfondsforordningens artikel 10), SMV, Adapt- og Leader II-initiativer samt national og regional, strukturbetonet bistand. Den nylige oprettelse af en ny europæisk børs for mindre vækstvirksomheder (EASDAQ) kan også være med til at fremskynde innovationsprocessen takket være enklere adgang til risikovillig kapital.

7.11.5. Ligevis er det nødvendigt at aktivere innovationens internationale dimension ved hjælp af et snævrere samspil med de eksisterende ordninger for samarbejde med europæiske lande uden for EF, i særdeleshed COST og Eureka, idet projekternes gennemsnitsstørrelse er blevet reduceret mærkbart i løbet af Eureka-initiativets tiårige eksistensperiode. De større strategiske projekter er stort set forsvundet, mens SMV'ernes deltagelse samtidig er øget betydeligt ().

7.11.6. For at stimulere aktiv deltagelse og accept af de nye teknologier iblandt dem - både virksomheder og endelige brugere - som er involveret i innovationsprocessen, vil det være umagen værd at indbygge mekanismer til fremme af demonstrationsprojekter på samtlige forskningsniveauer, idet demonstration er et afgørende element i processen fra forskning til innovation og videre til markedsføring.

7.11.6.1. Det er ligeledes nødvendigt at dække de af forskningens aspekter, som vedrører organisation, forvaltning, markedsføring, finansiering og juridiske forhold (herunder beskyttelse af industriel og intellektuel ejendomsret), med det sigte at afkorte den tid, det tager at omsætte forskningsresultaterne i markedsføringsklare produkter.

7.11.7. Bekræftelse af den europæiske forsknings internationale rolle, tillige med globaliseringsfænomenet, kan yde et reelt bidrag til at samle og yderligere inddrage EU's naboområder og derigennem hjælpe de central-og østeuropæiske lande i deres bestræbelser i retning af EU-medlemskab samt bistå Middelhavslandene med at danne et stort frihandelsområde. I særdeleshed vil et forskningsprogram, som rettes mod større teknologiske målsætninger af betydning for Europas konkurrenceevne, sætte produktions- og markedsføringssektorerne i disse lande i stand til at nå op på EU's niveau, hvilket vil gøre det lettere at integrere disse lande.

7.11.8. Da ydermere to tredjedele af innovationerne og de videnskabelige opdagelser stammer fra områder uden for EU og da de ekspanderende markeder, som gør det muligt for nye produkter at blive kommercielt fremstillet, hovedsageligt ligger uden for Europa, er der grund til at udvikle et samspil mellem de europæiske innovationsaktiviteter og det internationale samarbejde samt integrere de aktioner, som understøtter EF's forsknings- og innovationsprojekter, i EF's samarbejdsprogrammer såsom TACIS, PHARE og MEDA inden for rammerne af præcise strategier, som målrettes mod hver enkelt vigtig region (Østeuropa, Middelhavsområdet, Latinamerika og Asien). Disse bør være konsekvente, synlige og indebære gensidige fordele og bør udformes under fuld medinddragelse af industriens endelige brugere i begge områder.

7.11.9. Desuden forudsætter etableringen af et stærkt fællesskab af højt kvalificerede videnskabsfolk fra den akademiske verden og virksomhederne, især SMV, at der opstilles en vedtægt for europæiske forskere og praktikanter (), som kan lette mobiliteten i net, der omfatter løbende erfaringsudveksling. Det er nødvendigt at fremme samordningen af forskningsinfrastrukturudviklingen i net af laboratorier og centre for teknologisk formidling, bl.a. af hensyn til samhørigheden, således at man på mellemlang sigt kan tilvejebringe et godt grundlag for en fremtidig konkurrenceevne for det europæiske system som helhed. I denne forbindelse henviser ØSU tillige til Kommissionens grønbog »Undervisning, uddannelse og forskning: hindringer for mobilitet«, som det er ved at udarbejde en udtalelse om. Immaterielle investeringer i forskning og uddannelse er en forudsætning for at kunne opvurdere menneskets rolle som en væsentlig faktor bag udvikling.

7.12. Mere fleksible og gennemsigtige procedurer

7.12.1. Med det sigte at indrette forskningsindsatsen bedre efter den fremtidige udvikling i den teknologiske og videnskabelige viden, er der behov for nogle gennemsigtige og fleksible adgangs- og forvaltningsprocedurer. Specifikt kan det nævnes, at behovet for forenkling og gennemsigtighed indebærer, at der bør forefindes en standardprocedure for hvert enkelt af pyramidens tre niveauer.

7.12.2. De nuværende ordninger for forskning af problem-solving-typen er splittet op på forskellige generaldirektorater i Kommissionen, som hver har sin egen procedure for fremlæggelse af forslag, forhandling af kontrakter og iværksættelse af de godkendte forslag. En mere ensartet og centraliseret indfaldsvinkel vil muliggøre betydelige besparelser i henseende til menneskelige og finansielle ressourcer til fordel for deltagerne, som tit og ofte er nødt til at dele projekterne op i sektorbaserede projekter, således at de kan bringes i forslag inden for forskellige særprogrammer.

7.12.3. Det er tydeligt, at den interne struktur i Kommissionens FTU-afdelinger må reformeres radikalt, så den bringes på linje med den vektorbaserede strategi og den integrerede indfaldsvinkel. En sådan reform kan også være med til at rationalisere og tydeliggøre EF's budskab samt gøre dette mere gennemsigtigt.

7.12.4. Hvad angår de horisontale aktioner nederst i pyramiden, er tiden måske inde til at få rationaliseret de nuværende procedurer ved at sørge for, at der på én gang gives adgang til hvert af de tre områder og til ledsagemekanismerne, da dette vil medvirke til at dirigere forslagene i retning af de relevante, højprioriterede områder inden for problem-solving-forskning og/eller større projekter af fælles interesse, og da der herigennem vil kunne tilvejebringes en gunstig juridisk og finansiel ramme.

7.12.5. Det kunne være på sin plads at opstille fælles kriterier for udvælgelse af større europæiske projekter i en pakkeløsning, således at der tages hensyn til det nødvendige i at øge den europæiske industris konkurrenceevne, at fremme den økonomiske og sociale samhørighed og at tilvejebringe gunstige udsigter for et hurtigt økonomisk genopsving og stigning i beskæftigelsen.

7.12.6. Til dette formål må der udformes hensigtserklæringer for hvert enkelt større strategisk projekt; disse skal undertegnes af medlemsstaterne, Kommissionen og alle andre private og offentlige organer, som er involveret, samt forelægges til politisk godkendelse efter drøftelse imellem medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet.

7.12.7. Under overskriften samordningsprocedurer skulle en reduktion til tre eller fire problem-solving-områder og til tre horisontale programmer kunne resultere i et fald i antallet af programudvalg samt give større spillerum for samspil mellem disse og CREST, uden at man belaster forskningen med endnu mere forvaltning og bureaukrati. I særdeleshed bør CREST's repræsentanter og udvalgene for de horisontale programmer automatisk udpeges til medlemmer af udvalgene for problem-solving-områderne.

7.12.8. Der består desuden et behov for koordineringsenheder, for sammenkoblinger med den vektorbaserede forskningsstruktur samt mellem sidstnævnte og andre relevante politikker og instrumenter i EF. Disse bør fungere som katalysatorer og berede jordbunden for synergier inden for de finansielle, juridiske, fiskale, forvaltningsmæssige og operationelle procedurer på EF- og nationalt plan.

8. Finansiering

8.1. ØSU har gentagne gange peget på det nødvendige i at tildele flere finansielle ressourcer til EF's forskning inden for det fælles budget, og har understreget, at forskning og teknologisk innovation er en nøglefaktor bag en bæredygtig udvikling, beskæftigelsesudsigter og EU's internationale konkurrenceevne. Det er derfor livsvigtigt, at det finansielle overslag for det femte rammeprogram opstilles så tidligt som muligt, så der opnås en vis garanti for en flerårig planlægning og så der opnås størst mulig bevillingstildeling i henhold til Edinburgh-aftalerne, dvs. to tredjedele af kapitel III-beløbet (interne politikker) i det relevante finansbudget.

8.2. Samtidig må der sørges for et passende budget til dækning af de EF-ressourcer, som skal gå til de af de øvrige politikker, der har et betydeligt forsknings- og udviklingsindhold.

8.3. Når man anskuer ressourcefordelingen, bliver der i pyramidens top behov for tilstrækkeligt mange midler, da disse vil få en multiplikatorvirkning og give stødet til ressourcer, som er 5 eller 6 gange større end den oprindelige bevilling.

8.4. Budgettet til problem-solving-områder bør styres ved hjælp af afprøvede mekanismer, men man bør drage fordel af det spillerum, som GATT-aftalen giver for at øge den opadrettede fleksibilitet i EF's deltagelse, ikke mindst på felter, som vedrører innovation og demonstration.

8.5. De horisontale programmer bør tildeles en større andel af de samlede fælles ressourcer end tilfældet er i dag. I så fald må der findes forskellige niveauer for EF-deltagelsen, hvor der tages hensyn til innovationens og demonstrationens strategiske effekt, ikke mindst for SMV. Der må også tages hensyn til de begrænsninger, som den økonomiske og sociale samhørighed pålægger, og til de øvrige instrumenter, der kan bringes i anvendelse på dette område. Desuden må SMV'erne inddrages fuldt ud i problem-solving-indsatsen.

Bruxelles, den 26. februar 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() KOM(96) 332 af 10. 7. 1996 og KOM(96) 595 af 20. 11. 1996.

() KOM(96) 332 af 10. 7. 1996.

() KOM(96) 595 af 20. 11. 1996.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996 om samordning af politikken for forskning og teknologisk udvikling og udtalelse og EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996 om forslag til afgørelse om anden tilpasning af afgørelse 1110/94/EF om rammeprogrammet for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (1994-1998) (KOM(96) 12 endelig udg.).

() Se fodnote 3, s. 14.

() Udtalelse om grønbogen om innovation (EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996).

() Udtalelse om supplerende finansiering til det fjerde rammeprogram (EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996).

() Jf. »Eureka evaluation report 1995«, side 8.

() EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994.