<t tr 
* iJr 
tr tr KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 19.07.1995 
KOM(95) 382 endelig udg. 
GRØNBOG 
om ophavsret og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder i informationssamfundet 
forelagt af Kommissionen 

1. 
Indholdsfortegnelse 1 
Resumé 3 
Indledning 6 
KAPITEL 1 
I. Hvorfor en granbog? 10 
A. Ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder: 
et fællesskabsanliggende 10 
a) Det indre marked 10 
b) Den kulturelle dimension 11 
c) Den økonomiske dimension 11 
d) Den sociale dimension 12 
B. Drøftelser på internationalt plan 12 
C. Den Europæiske Union fortsætter sin indsats 14 
II. Klarlæggelse af udfordringerne 19 
A. En ny situation 19 
a) De nye tjenester 19 
b) Grænseoverskridende tjenester 21 
c) Nye markedsstrukturer 22 
B. Status over ophavsretten og de ophavsretsbeslægtede rettigheder 24 
C. Mulige konsekvenser 26 
a) For de implicerede i informationssamfundet 26 
b) Konsekvenser for lovgivningen 27 
III. Retlige rammer for informationssamfundet 29 
A. Traktatens bestemmelser om det indre marked 29 
B. EU-direktiver og direktivforslag 30 
a) Direktiv 91/250/EØF om retlig beskyttelse af edb-programmer 30 
b) Direktiv 92/100/EØF om udlejnings- og udlånsrettigheder 30 
c) Direktiv 93/83/EØF om radio- og tv-udsendelse via satellit 
og viderespredning pr. kabel 31 
d) Direktiv 93/98/EØF om harmonisering af beskyttelsestiden 31 
e) Direktivforslaget om retlig beskyttelse af databaser 31 
C. Risikoen for en ny opsplitning af det indre marked 32 
Foreløbige generelle spørgsmål 33 
KAPITEL 2 
Underkapitel 1: Generelle spørgsmål 35 
Afsnit I: Gældende ret 
Afsnit II: Konsumption af rettigheder og parallelimport 38 
44 
Underkapitel 2: Særlige rettigheder 
Afsnit III: Reproduktionsrettigheder 
Afsnit IV: Tilgængeliggørelse for almenheden 
Afsnit V: Digital sprednings-/transmissionsret 
Afsnit VI: Retten til digital radio- og tv-udsendelse 
Afsnit VII: Droit moral 49 
53 
56 
61 
65 
Underkapitel 3: Spørgsmål i tilknytning til udnyttelsen 
af rettighederne 
Afsnit VIII: Erhvervelse og forvaltning af rettighederne 
Afsnit IX: Tekniske systemer til identificering og beskyttelse 69 
79 
BILAG 
Spørgsmål til de berørte kredse 84 
RESUME 
1. Den proces, som iværksættes af informationssamfundet, betyder, at de mange 
nye varer og tjenester, der opstår, fuldt ud skal kunne udnytte de elektroniske 
motorveje. Der bør gælde sammenhængende retsregler på nationalt, fællesskabs- og 
internationalt niveau. Den eksisterende lovgivning bør uden tvivl tilpasses for at dække 
de mange nye situationer, der vil medføre nye udfordringer. Tilpasningen af 
retsreglerne for intellektuel ejendomsret er et af disse områder. Den lovgivning, der 
eksisterer for det indre marked, viser, hvilken vej man kan gå for at definere en politik 
for informationssamfundet. Denne lovgivning indeholder nogle sammenhængende og 
gennemprøvede regler, der vil gøre det muligt effektivt at tage informationssamfundets 
udfordringer op. 
2. De nye varer og tjenester, der vil blive fremført på de elektroniske motorveje, 
vil enten tage udgangspunkt i allerede eksisterende værker eller føre til skabelsen af 
nye værker. Det vil ofte være nødvendigt at bearbejde de eksisterende værker, før de 
fremføres med den digitale teknik, mens frembringelsen af nye værker og tjenester 
kræver meget betydelige investeringer, uden hvilke indholdet af de nye tjenester i 
informationssamfundet vil blive meget begrænset. Og det er netop tjenesternes 
mangfoldighed, der vil kunne fremme infrastrukturudviklingen. Hvis der ikke 
eksisterer en sådan mangfoldighed, vil det ikke være rentabelt at foretage investeringer 
i infrastrukturen, i hvert fald ikke hvad angår tjenester til privatpersoner, der 
væsentligst anvendes på fritids- og uddannelsesområdet. Den kreative udfoldelse vil 
kun finde sted og kunne retfærdiggøres i en digital sammenhæng, hvis den 
ophavsretlige beskyttelse er tilstrækkelig. 
Når først en given tjeneste er tilgængelig på nettet, er det meget vanskeligt, hvis der 
ikke findes en tilstrækkelig beskyttelse, at sikre, at et værk eller en frembringelse ikke 
kopieres, ændres eller udnyttes til skade for rettighedshaverne. Det er netop 
karakteristisk for den digitale teknik, at transmission og kopiering af et meget stort 
antal data er meget nemmere, end det er tilfældet med den analoge teknik. 
4. 
3. På grund af nettenes karakteristika i informationssamfundet vil store forskelle i 
beskyttelsesniveauet for værker og frembringelser være en hindring for udviklingen af 
informationssamfundet. Da det er vanskeligt at kontrollere værkernes anvendelse, og 
da markedsdeltagerne kan flytte deres aktiviteter, er det nødvendigt på en række 
områder at foretage en større harmonisering af den ophavsretlige beskyttelse. 
Der er allerede på fællesskabsniveau foretaget en vis harmonisering, idet der er 
vedtaget fire direktiver om ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder. Disse 
forventes snarest at blive suppleret med et direktiv om retlig beskyttelse af databaser. 
Dette giver Fællesskabet et forspring i forhold til handelspartnerne, da Fællesskabet 
dermed får retsregler, der kan danne grundlag for udviklingen af tjenester i 
informationssamfundet. 
Spørgsmålet er herefter, om denne harmonisering er tilstrækkelig, eller om det 
eventuelt er nødvendigt at gå videre i hvert fald på de områder, der er særlig berørt af 
informationssamfundet. 
Hvis der ikke findes harmoniserede regler for eneretten til at tillade eller forbyde 
anvendelse, reproduktion osv. af beskyttede værker og frembringelser, vil det hindre 
udvekslingen af varer og tjenesteydelser. Derfor vil det kun via harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning være muligt at reducere den geografiske afgrænsning af 
de rettigheder, som de nationale lovgivninger indrømmer. En manglende 
harmonisering på fællesskabsniveau vil endvidere betyde, at markedet for de nye 
tjenester fortsat vil være opsplittet, hvilket vil forhindre udvikling af tjenester, der for 
at blive rentable kræver et større marked end de nationale markeder. 
4. Der vil derfor blive foretaget en gennemgang af en række generelle spørgsmål, 
spørgsmål om særlige rettigheder samt andre rettigheder i forbindelse med udnyttelsen. 
For de generelle spørgsmåls vedkommende er der tale om gældende ret og 
konsumption af visse rettigheder. Under særlige rettigheder behandles 
reproduktionsrettigheder, begrebet almenhed i forbindelse med regler for 
tilgængeliggørelse for almenheden samt visse særlige rettigheder, der vil kunne 
anvendes på forskellige former for digital transmission. I den forbindelse må der 
skelnes mellem retten til digital spredning og retten til digital radio- og tv-udsendelse. 
Spørgsmålet om droit moral-rettigheder vil ligeledes blive grundigt behandlet. Endelig 
vil afsnittet om udnyttelse af rettigheder behandle forvaltningsproblematikken samt 
tekniske systemer til identifikation og beskyttelse. 
5. 
5. Der er således tale om en omfattende høring, der skal gøre det muligt at 
fastsætte Kommissionens fremtidige arbejdsprogram inden for ophavsret og 
ophavsretsbeslægtede områder. De berørte kredse opfordres til at deltage i denne 
proces, der dels skal sikre en større gennemsigtighed af Kommissionens arbejde, og 
dels sikre overholdelse af nærhedsprincippet, idet der kun vil blive taget initiativer der 
skønnes at være absolut nødvendige. 
6. 
INDLEDNING 
1. I denne grønbog rejses en række spørgsmål om ophavsret og ophavsrets­
beslægtede rettigheder, som det har vist sig nødvendigt at se nærmere på i 
forbindelse med udviklingen af informationssamfundet, blandt andet for at 
kunne afstikke nogle politiske retningslinjer. 
2. Ordet "informationssamfund" er nævnt i Kommissionens hvidbog "Vækst, 
konkurrenceevne og beskæftigelse - Udfordringer og veje ind i det 
21. århundrede". Det hedder heri, at "kræfterne (må) samles og synergien 
styrkes, så en stærk europæisk informationsinfrastruktur kan stå klar hurtigst 
muligt "'. 
3. Som det blev foreslået i hvidbogen, forelagde en task-force med Martin 
Bangemann som formand en rapport2 for Det Europæiske Råd på Korfu i 
juni 1994. Det hedder heri, at "den teknologiske udvikling giver os nu mulighed 
for at forarbejde, oplagre, genfinde og kommunikere informationer i en hvilken 
som helst form - mundtlig, skriftlig eller visuel - ubunden af afstand, tid og 
volumen ". I rapporten anses det for vigtigt at sikre beskyttelse af intellektuelle 
ejendomsrettigheder, der er helt fundamentale for de retsregler, der skal 
indføres i forbindelse med informationssamfundet. Gruppen mener, "at der i 
spørgsmålet om beskyttelse af intellektuel ophavsret må tages højde for de nye 
udfordringer, som globaliseringen og multimedierne frembyder, og at man 
fremdeles må prioritere dette spørgsmål højt både på europæisk og på 
internationalt plan (...). Europa har en afgørende interesse i at sikre, at 
spørgsmålet om intellektuel ophavsret får fuld opmærksomhed, og at der 
fastholdes et højt beskyttelsesniveau ". 
4. Efter vedtagelsen af Bangemann-rapporten vedtog Kommissionen meddelelsen 
"Europa på vej mod informationssamfundet - en handlingsplan"3. Heri 
fastsættes de overordnede retningslinjer for de foranstaltninger, som 
Kommissionen har til hensigt at iværksætte på dette område, og der tages 
initiativ til mere detaljerede overvejelser om særlige emner som f.eks. 
intellektuel ejendomsret. På dette område anbefales en fornyet gennemgang af 
de foranstaltninger, der allerede er vedtaget, eller som er undervejs, inden for 
ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder, samt eventuelt en 
gennemgang af behovet for yderligere foranstaltninger. På mødet i Rådet 
(industri og telekommunikation) i september 1994 blev disse retningslinjer 
bekræftet. 
ISBN 92 826 6997-1, s. 104. 
"Europa og det globale informationssamfund - Anbefalinger til Det Europæiske Råd", Bruxelles den 
26. maj 1994. 
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet og til Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg, KOM(94) 347 endelig udg., Bruxelles den 19. juli 1994. 
7. 
5. Informationssamfundet er allerede en realitet, da de eksisterende net allerede 
bruges af erhvervslivet og inden for uddannelse og forskning takket være den 
digitale kommunikationsteknologi. Det skal endvidere nævnes, at nettene 
væsentligst er blevet udviklet med udgangspunkt i åbne kommunikations­
standarder, og at indholdet af de meddelelser, der sendes over nettene, på 
nuværende tidspunkt kun nyder delvis ophavsretlig beskyttelse. 
6. Da der i fremtiden vil blive sendt stadig flere værker og andet beskyttet 
materiale via de elektroniske motorveje, bliver det endnu mere påkrævet med 
en teknisk og retlig beskyttelse. En sådan beskyttelse må ikke være en hindring 
for anvendelsen af informationsnettene. Det er muligt, at den digitale 
kommunikationsteknik kun vil være én af mange kommunikationsmetoder. De 
øvrige eksisterende medier, som f.eks. bøger, vil fortsat være en relevant 
informationskilde, der uden tvivl vil være billigere. For at 
informationssamfundets muligheder kan udnyttes fuldt ud, er det nødvendigt at 
sikre lige vilkår for alle interesserede parter (rettighedshavere, fabrikanter af 
materiel, tjenestedistributører og brugere samt netoperatører). 
7. I denne grønbog behandles væsentligst ophavsret og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder i forbindelse med indholdet af de nye tjenester og produkter i 
informationssamfundet, herunder visse retlige og tekniske aspekter, der er 
afgørende for en egentlig udøvelse af rettigheder. Da Kommissionen allerede i 
forskellige sammenhænge har givet udtryk for sin holdning til de industrielle 
perspektiver i informationssamfundet og til brugernes rolle, vil denne grønbog 
især behandle spørgsmålet om beskyttelse af indehavere af ophavsrettigheder og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder. 
Derimod vil grønbogen ikke behandle de ophavsretsrelaterede aspekter i for­
bindelse med interoperabiliteten af nettene og de tjenester, der leveres via disse 
net, herunder kommunikationsstandarder og -grænseflader. Kommissionen er 
klar over disse aspekters betydning, som der allerede er taget højde for i 
Fællesskabets retsregler (jf. bl.a. direktiv 91/250/EØF om retlig beskyttelse af 
edb-programmer). 
Endvidere behandler grønbogen ikke alle spørgsmål om intellektuel 
ejendomsret, der kan opstå i informationssamfundet. Bl.a. bliver spørgsmål 
vedrørende patenter, mærker, mønstre og modeller, knowhow og 
forretningshemmeligheder ikke behandlet. 
8. 
Kommissionen arbejder endvidere med andre lovgivningsmæssige aspekter af 
tjenester i informationssamfundet. Kommissionen vil således ud over aspekterne 
vedrørende databeskyttelse og privatlivets fred, der allerede er eller vil blive 
behandlet, udarbejde en grønbog om retlig beskyttelse af krypterede signaler, 
en grønbog om erhvervskommunikation i det indre marked, en meddelelse om 
lovgivningsmæssig gennemsigtighed for at sikre, at de nationale lovgivnings­
forslag på området overholder det indre markeds principper. Endelig har 
Kommissionen iværksat en høring om indholdet af et eventuelt 
fællesskabsinitiativ om ejerskab i medierne. Endvidere vil udvikling af nye 
audiovisuelle tjenester, fremme af den kulturelle egenart og den sproglige 
mangfoldighed samt sikring af almenvellets interesser blive behandlet i en 
grønbog om udvikling af nye audiovisuelle tjenester. 
8. Grønbogen består af to kapitler. I det første beskrives det, hvordan 
informationssamfundet bør fungere. Det understreges her, at det er vigtigt for 
Det Europæiske Fællesskab at udvikle informationssamfundet, og det påvises 
blandt andet hvordan udviklingen af informationssamfundet indgår i de retlige 
rammer for det indre marked. I dette kapitel forsøges det at klarlægge de 
udfordringer, som følger af informationssamfundet. 
I det andet kapitel har Kommissionen på basis af bidrag fra de berørte kredse 
udtaget ni områder, der ser ud til at være de vigtigste for ophavsrettigheder og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder, hvis informationssamfundet skal kunne 
fungere. Disse områder behandles i tre underkapitler. Kommissionen ønsker at 
få kendskab til holdningen i de berørte kredse hvad angår de 
lovgivningsmæssige og tekniske spørgsmål, der rejses i hvert afsnit. 
9. De retningslinjer, som Kommissionen fremlægger i de forskellige afsnit, er 
foreløbige på grund af de oplysninger, som Kommissionen på nuværende 
tidspunkt har til rådighed om informationssamfundet. De spørgsmål, som 
Kommissionen ønsker kommentarer til, er opført i slutningen af hvert afsnit og 
findes samlet bagerst i grønbogen. 
Grønbogen er et led i en høringsproces. De berørte kredse, organisationer og 
stater opfordres derfor til at fremsende deres bemærkninger til de nævnte 
spørgsmål. Man kan vælge kun at svare på nogle af spørgsmålene. 
Kommentarerne, der altså kan være begrænset til besvarelse af udvalgte 
spørgsmål, bedes fremsendt inden den 31. oktober 1995 til følgende adresse: 
Europa-Kommissionen 
Generaldirektorat XV 
Det Indre Marked og Finansielle Tjenesteydelser 
Afdeling XV/E-4 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Bruxelles 
E-mail: 
E4@DG15.cec.be 
10. 
KAPITEL 1 
I. HVORFOR EN GRØNBOG? 
A. OPHAVSRET OG OPHAVSRETSBESLÆGTEDE RETTIGHEDER: ET 
FÆLLESSKABSANLIGGENDE 
10. Beskyttelse af ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder er af 
afgørende betydning for det indre marked og har for Fællesskabet både en 
kulturel, økonomisk og social dimension. 
a) Det indre marked 
11. EU interesserer sig først og fremmest for beskyttelse af intellektuel ejendomsret 
i informationssamfundet for at sikre den frie bevægelighed for varer og 
tjenesteydelser. Fremstillere og leverandører af varer og tjenesteydelser, der er 
beskyttet af ophavsretten og beslægtede rettigheder, skal i 
informationssamfundet fortsat kunne betragte Fællesskabet som ét stort marked. 
Hvis der imidlertid ikke findes harmoniserede regler om eneretten til at tillade 
eller forbyde anvendelse, reproduktion osv. af beskyttede værker og 
frembringelser, vil den frie bevægelighed for varer og tjenester blive 
vanskeliggjort. Ved at harmonisere medlemsstaternes lovgivning kan man 
nedbryde den geografiske afgrænsning af de rettigheder, der tillægges i medfør 
af national ret. 
12. Da informationssamfundet øger mulighederne for adgang, distribution, 
anvendelse osv., vil der opstå flere situationer, hvor forskellene mellem 
medlemsstaternes lovgivning vil være en hindring for udveksling af varer og 
tjenester. Sådanne hindringer vil have meget alvorlige konsekvenser, så meget 
mere som spredning af værker i informationssamfundet i stadig højere grad vil 
ske i immateriel form. Det vil sige, at spredningen i vidt omfang falder ind 
under reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. 
Det er således nødvendigt, at Fællesskabet behandler ophavsrettigheder og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder i informationssamfundet for ved fællesskabs­
foranstaltninger at sikre fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser, samtidig 
med at nærhedsprincippet overholdes. Der bør derfor tages fat på den 
nødvendige harmonisering og gensidige anerkendelse for at undgå, at der opstår 
konkurrenceforvridning, der kan favorisere visse medlemsstater. 
11. 
b) Den kulturelle dimension 
13. Ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder er grundlæggende for 
Fællesskabets kulturpolitik. Informationssamfundet, herunder især multimedia, 
har kulturelle aspekter, som der fuldt ud må tages højde for (artikel 128, stk. 4, 
i traktaten om Den Europæiske Union), bl.a. i forbindelse med forbedring af 
kendskabet til og formidlingen af de europæiske folkeslags kultur og historie, 
fremme af kulturelle udvekslinger og originale frembringelser samt bevaring af 
kulturarven. Samtidig kan den kulturelle sektor spille en afgørende rolle for 
indholdet af tjenesterne i informationssamfundet. 
14. Den europæiske kulturarv, der er én af de mest betydningsfulde, er meget 
efterspurgt i forbindelse med fremstilting af produkter og tjenester, der skal 
sendes via de elektroniske motorveje. Kultur har, udover sin egenværdi, en 
økonomisk værdi, der betyder, at den også får kommerciel vægt. Det er derfor 
nødvendigt, at de kulturelle aktører i Fællesskabet får del i den økonomiske 
gevinst. 
15. En effektiv beskyttelse af denne kulturarv og af de kulturelle aktører, der står 
bag, sikres væsentligst gennem ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder. Disse er udgangspunktet for udviklingen af Den Europæiske 
Unions kulturelle tiltag. Disse rettigheder gør det muligt i hvert enkelt led i 
kæden, lige fra ophavsmanden til offentligheden, at sikre fremstillere og andre 
rettighedshavere en indtægt for udnyttelsen af deres intellektuelle frembringelse. 
Det vederlag, som ophavsmænd og andre rettighedshavere får for udnyttelsen af 
deres værker og frembringelser, stimulerer udviklingen af den intellektuelle og 
kunstneriske produktion i Fællesskabet. Selv om det bliver nødvendigt med 
tilpasninger i forbindelse med informationssamfundet, skal ophavsmænd, 
kunstnere og andre rettighedshavere fortsat sikres en effektiv beskyttelse. Det er 
af afgørende betydning at finde en ligevægt mellem på den ene side en 
beskyttelse af den europæiske kulturarv og intellektuelle ejendomsret og på den 
anden side en udnyttelse heraf på økonomisk rimelige vilkår for at sikre en 
harmonisk udvikling både af informationssamfundet og af den europæiske 
kultur. 
c) Den økonomiske dimension 
16. Beskyttelse af ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder er blevet 
et væsentligt element i den lovgivning, der er nødvendig for at sikre kultur­
industriens konkurrenceevne. Kun en effektiv beskyttelse af disse rettigheder 
kan sikre de nødvendige investeringer til udvikling af kreative og innovative 
aktiviteter, der er én af betingelserne for den europæiske industris indtjening og 
konkurrenceevne. Det er klart, at industrien kun investerer i de kreative 
aktiviteter, hvis den har vished for, at der ikke kan ske ulovlig tilegnelse af 
frembringelserne, og at den efterfølgende vil høste frugten af investeringerne i 
den beskyttelsesperiode, som ophavsrettighederne og de ophavsretsbeslægtede 
rettigheder giver. 
12. 
Forskellige analyser, der er foretaget i medlemsstaterne i de seneste år, om den 
økonomiske betydning af ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder, har ført til lignende konklusioner. Produktionen og merværdien af 
aktiviteter på områder, der er beskyttet af disse rettigheder, er i stærk vækst, en 
vækst der ofte ligger over den generelle økonomiske vækst. Således har der i 
den audiovisuelle sektor i de seneste år været en årlig vækst på 6% i faste 
priser, og denne vækst fortsætter4. De aktiviteter, der er beskyttet af 
ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder, indgår i alt med en vægt 
på 3-5 % af Fællesskabets bruttonationalprodukt. 
17. Den beskyttelse, som ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder 
giver, dækker en række sektorer, hvor blandt andet informations- og under­
holdningsindustrien har en stor vægt. Det er oplagt, at konkurrenceevnen og 
kreativiteten indenfor udgivervirksomhed, plade- og filmindustri i høj grad er 
afhængig af de regler, der gælder for ophavsret og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder. Nye teknologier og informationssamfundet vinder stadig større 
indpas, og dette giver store vækstmuligheder for de berørte sektorer (audio­
visuelle sektor, udgivervirksomhed, musik og software). Udviklingen af nye 
verdensomspændende sprednings- og reproduktionsteknikker tvinger 
Fællesskabet til at overveje situationen for bedre at tage højde for betydningen 
af ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i denne nye 
sammenhæng. 
d) Den sociale dimension 
18. Det nævnes i Kommissionens hvidbog, at de vesteuropæiske landes økonomier i 
stadig højere grad har en tendens til at koncentrere sig om aktiviteter med en 
høj værditilvækst ved at anvende teknologi, knowhow og kreativitet. Den euro­
pæiske konkurrenceevne vil i stadig højere grad afhænge af nye ideer, der kan 
føre til udviklingen af nye produkter og procedurer, der igen kan føre til 
skabelse af nye arbejdspladser. Ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder spiller her ofte en afgørende rolle. I den nuværende situation, hvor 
en række nye tjenester udvikles og spredes, er det nødvendigt fuldt ud at 
udnytte alle muligheder for jobskabelse, herunder især de muligheder, der er 
meget arbejdsintensive. I denne grønbog nævnes nogle af de betingelser, der 
skal være opfyldt for at fremme udviklingen af nye aktiviteter, der er knyttet til 
informationstjenester. 
B. DRØFTELSER PÅ INTERNATIONALT PLAN 
19. Fremkomsten og udbredelsen af en ny informationsinfrastruktur, "de 
elektroniske motorveje", samt nye produkter og tjenester betyder, 
Se note 1, ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 122. 
13. 
at de fleste af Fællesskabets vigtigste handelspartnere nu har indledt drøftelser 
om de økonomiske, juridiske og sociale følger af informationssamfundet. 
20. Da informationssamfundet rejser globale og universelle problemstillinger, er 
der indledt drøftelser på internationalt plan i Den Europæiske Union og i 
medlemsstaterne samt i tredjelande og i visse specialiserede internationale 
organisationer. Denne globale udvikling, der er en international udfordring, 
kræver, i det mindste for visse aspekters vedkommende, globale svar og 
løsninger. 
21. G7-mødet, der blev afholdt den 25. og 26. februar 1995 i Bruxelles, bekræftede 
nødvendigheden af ved hjælp af høje juridiske og tekniske standarder at 
beskytte det kreative indhold, der spredes via denne infrastruktur. Ministrene 
udtrykte ved den lejlighed støtte til en fortsættelse af de forskellige nationale, 
bilaterale, regionale og internationale initiativer, herunder initiativer i 
Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO), der har til formål 
at sikre, at reglerne for beskyttelse af intellektuel ejendomsret og den tekniske 
beskyttelse giver rettighedshaverne kontrol med anvendelsen af deres værker på 
denne infrastruktur. 
22. De drøftelser, der i øjeblikket pågår om informationssamfundet, især om de 
lovgivningsmæssige behov, der kan opstå, samler en række medlemsstater samt 
tredjelande, hvis lovgivning om ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder 
imidlertid tager udgangspunkt i forskellige juridiske traditioner, men som nu er 
nødt til at tage fælles stilling til de udfordringer, som denne udvikling 
medfører. 
For medlemsstaternes vedkommende kan bl.a. nævnes Sirinelli-Udvalgets 
arbejde; dette udvalg er nedsat af det franske kulturministerium for at analysere 
de følger, som den nye teknologi vil få for den gældende lovgivning inden for 
intellektuel ejendomsret. Der er gennemført lignende initiativer i Sverige og 
Finland. 
23. I tredjelandene har MITI (det japanske handels- og industriministerium) og 
kulturudvalget fremlagt to foreløbige rapporter for den japanske regering om de 
juridiske følger af indførelsen af multimedia for de nuværende retsregler om 
beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. I USA har præsident Clinton 
nedsat en arbejdsgruppe med henblik på at definere og iværksætte den 
amerikanske politik vedrørende den nationale informations infrastruktur 
(National Information Infrastructure). Den arbejdsgruppe, der specifikt 
beskæftiger sig med de aspekter, der har at gøre med intellektuel ejendomsret, 
fremlagde en grønbog i juli 1994. Hvidbogen er undervejs. Canada og 
Australien har fremsat deres overvejelser om emnet i forskellige dokumenter. 
Endelig er der af forskellige private interesser iværksat en række drøftelser på 
internationalt niveau. 
14. 
24. Der er ligeledes indledt drøftelser i forskellige internationale organisationer. 
Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO) har længe 
interesseret sig for den ny teknologis virkning på ophavsret og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder. Der er afholdt konferencer og gennemført 
analyser, bl.a. for at udarbejde en standardlovgivning om ophavsret med 
udgangspunkt i den nye teknologi. I 1989 besluttede de styrende organer i 
Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret at sigte mod at få vedtaget 
en protokol til Bernerkonventionen for at tilpasse den til den tekniske udvikling 
siden Paris-akten. Sideløbende hermed er der ved at blive gennemført et 
initiativ for udøvende kunstnere og fremstillere af fonogrammer i form af et 
"nyt instrument". Disse to instrumenter skulle gøre det muligt at styrke de 
eksisterende internationale regler inden for ophavsret og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder. I denne sammenhæng diskuterer man endvidere virkningen af den 
digitale teknologi på disse områder. 
25. De Forenede Nationers Organisation for Uddannelse, Videnskab og Kultur 
(UNESCO) og Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling 
(OECD) har ligeledes indledt drøftelser om de teknologiske og juridiske følger 
af den nye udvikling. 
26. Endvidere er der på dette område fastsat en række grundregler i aftalen om "de 
handelsrelaterede aspekter af den intellektuelle ejendomsret" (TRIPS), der blev 
indgået under forhandlingerne i Uruguay-Runden. I TRIPS-aftalen fastsættes en 
række grundregler for de fleste intellektuelle ejendomsrettigheder. Det skal 
endvidere bemærkes, at artikel 9 i TRIPS-aftalen knytter bestemmelserne heri 
sammen med bestemmelserne i Bernerkonventionen. Medlemmerne af TRIPS er 
forpligtet til at rette sig efter konventionens artikel 1-21, med undtagelse af 
artikel 6 bis (droit moral). Endvidere indføres der i TRIPS-aftalens artikel 14 en 
særlig beskyttelse for udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer og 
radio- og tv-selskaber. Endelig indføres der en beskyttelse af edb-programmer 
samt litterære værker. Sammenstilling af data eller andre elementer, uanset om 
de lagres af maskinlæsbare medier eller på anden måde, og som på grund af 
emnevalget udgør intellektuelle frembringelser, beskyttes som sådan. I TRIPS-
aftalen indføres der ligeledes en, omend begrænset, udlejningsret. 
C. DEN EUROPÆISKE UNION FORTSÆTTER SIN INDSATS 
27. De overvejelser, der fremsættes i denne grønbog, skal opfattes som en 
fortsættelse og supplering af tidligere udført arbejde, som f.eks. den 
ovennævnte Bangemann-rapport. Da processen endvidere indgår som led i en 
global udvikling, er der blot tale om en fortsættelse af den indsats, som Den 
Europæiske Union allerede har påbegyndt på området ophavsret og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder. 
15. 
28. Der skal mindes om, at det ikke er første gang, at Fællesskabet gennemfører en 
juridisk og økonomisk analyse af de forskellige problemer, som udviklingen af 
nye teknologier medfører. I de seneste årtier er der på internationalt niveau sket 
en teknologisk udvikling, der til stadighed har ført til revision af den 
eksisterende lovgivning for at sikre ligevægt mellem kravet om beskyttelse af 
ophavsmændene og kravet om spredning af værker. 
29. Betydningen af en effektiv beskyttelse af intellektuel ejendomsret i forbindelse 
med den teknologiske udvikling fik Fællesskabet til allerede i 1988 at 
fremlægge en grønbog5. Denne grønbog indeholder en juridisk og økonomisk 
analyse af de forskellige prioriterede problemer, som udviklingen af nye 
teknologier rejser på fællesskabsniveau. Disse problemer skal ses i lyset af 
gennemførelsen af det indre marked og ønsket om at sikre, at det kan fungere 
tilfredsstillende for varer og tjenester, der er beskyttet af ophavsretten og de 
ophavsretsbeslægtede rettigheder, samtidig med at der sikres et højt 
beskyttelsesniveau for alle rettighedshavere. Kommissionen fremhævede, at 
"disse nye teknologier har medført en de facto fjernelse af de nationale grænser, 
ligesom de også har bevirket, at en territorial begrænset anvendelse af national 
ophavsretslovgivning i stigende grad synes forældet". 
I dette dokument tog Kommissionen højde for udviklingen og foreslog flere 
initiativer for at tage udfordringerne op. Kommissionen nævner allerede i 
grønbogen fra 1988 eksplicit en særlovgivning for databaser. Kommissionen har 
således været forud for sine partnere. Grønbogen har dannet udgangspunkt for 
høringer om særlige emner i de berørte kredse. 
Disse høringer førte i januar 1991 til Kommissionens arbejdsprogram inden for 
ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder, "Opfølgning af grønbogen", 
hvori der med udgangspunkt i grønbogen fra 1988 fastsættes en række 
prioriterede foranstaltninger på fællesskabsniveau6. Kommissionens indsats 
skulle koncentreres om to hovedområder, nemlig en øget beskyttelse af 
ophavsretten og dermed beslægtede rettigheder og, som følge af de i 
arbejdsprogrammet foreslåede temaer, en global tilgang til spørgsmålene. 
Kommissionen ønskede nemlig, at indsatsen skulle "sigte mod alle de 
hovedaspekter, der vil kunne påvirke gennemførelsen af et stort indre marked" 
Grønbog om ophavsret og den teknologiske udfordring - ophavsretlige problemer, der nødvendiggør 
øjeblikkelig handling, KOM(88) 172 endelig udg. af 21.2.1989. 
Opfølgning af grønbogen - Kommissionens arbejdsprogram inden for ophavsret og beslægtede 
rettigheder, KOM(90) 584 endelig udg. af 17.1.1991. 
16. 
og mente at "problemet /løsesJ kun delvis gennem en reaktion på udfordringen 
fra de nye teknologier, der er begrænset til medlemsstaterne ". 
30. Som følge heraf er der indtil nu vedtaget fire direktiver om ophavsret og 
beslægtede rettigheder. De er alle relevante i forbindelse med de her nævnte 
overvejelser både på grund af de materielle retsregler, som de indeholder, og de 
rammer, der derved skabes. 
31. De udfordringer, som de nye teknologier indebærer for den eksisterende 
lovgivning, og nødvendigheden af at indføre nogle rammer, der kan fremme 
udviklingen af tjenester, blev ligeledes nævnt i grønbogen fra 1994, der har til 
formål at styrke den europæiske audiovisuelle programindustri7. 
32. Det skal nævnes, at Kommissionens tjenestegrene den 7. og 8. juli 1994 
arrangerede en høring i de berørte kredse med udgangspunkt i deres svar på et 
spørgeskema om beskyttelse af intellektuel ejendomsret i 
informationssamfundet. Disse svar er blevet offentliggjort8. 
33. Det fremgik af høringen den 7. og 8. juli 1994, at der hersker usikkerhed med 
hensyn til informationssamfundets følger for reglerne om beskyttelse af 
ophavsret og beslægtede rettigheder. De fleste deltagere var enige om, at 
informationssamfundet medfører en række kvantitative og kvalitative ændringer 
for de varer og tjenester, der distribueres på markedet. Der var imidlertid 
ligeledes enighed om at relativisere følgerne for beskyttelsen af intellektuel 
ejendomsret, idet den nuværende proces i højere grad blev betragtet som en 
kontinuerlig udvikling end som en omvæltning af de eksisterende rettigheder. Et 
flertal i de berørte kredse understregede, at det var muligt at tilpasse 
ophavsrettigheder og beslægtede rettigheder til den tekniske udvikling, hvilket 
de hidtidige teknologiske ændringer vidner om (opfindelse af grammofonen, 
fotografiet, fjernsyn, satellit, compact disc, osv.). 
34. Spørgsmålet om en effektiv beskyttelse af rettighedshavernes interesser fandt 
deltagerne vigtigt. De erkendte imidlertid, at det er nødvendigt at sikre balance 
mellem de rettigheder, der tillægges rettighedshaverne, bl.a. kunne visse 
kategorier af rettighedshavere få deres rettigheder styrket, og brugernes 
interesser, herunder især de offentlige biblioteker, hvis rolle ikke må svækkes. 
Det viste sig endvidere, at de berørte kredse under høringen især lagde vægt på 
spørgsmålet om identifikation og forvaltning af rettighederne samt på en analyse 
Grønbog om strategiske muligheder for at styrke programindustrien i forlængelse af Den Europæiske 
Unions audiovisuelle politik, KOM(94) 96 endelig udg. af 6.4.1994. 
Svar fra de berørte kredse om ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, ISBN 92-
827-0204-9. 
17. 
af de eksisterende ordninger. I den forbindelse erklærede alle deltagere sig 
imod en udvidelse af tvangslicensordninger. 
Muligheden for at indføre et system til identifikation af beskyttede værker 
mødte stor interesse. De berørte kredse er endnu tøvende med hensyn til den 
rolle, man kan tildele individuel forvaltning af rettigheder; det har nemlig vist 
sig, at de nye mærkningsteknikker giver mulighed for en mere effektiv 
individuel kontrol, men samtidig gør de meget store muligheder for 
reproduktion og spredning en sådan kontrol vanskelig for rettighedshaveren. 
Kategorien af eksisterende rettigheder blev fundet tilstrækkelig til både at give 
mulighed for nye udnyttelser og sikre en tilfredsstillende beskyttelse af 
rettighedshaverne. Det blev imidlertid understreget, at visse begreber i 
fremtiden ville få en ny dimension, og at det var nødvendigt efterfølgende at 
foretage "tilpasninger". Retten til reproduktion, retten til tilgængeliggørelse for 
almenheden og retten til udlejning blev nævnt som eksempler på begreber, der 
kunne tage en ny drejning. Spørgsmålet om konsumption af rettigheder blev 
ligeledes diskuteret, og deltagerne mente ikke, at dette princip kan finde 
anvendelse, især ikke for tjenester, der spredes i informationssamfundet. 
Endelig nævnte nogle deltagere, at det var nødvendigt at have en vis retssikker­
hed for den lovgivning, der regulerer den slags udnyttelser. Deltagerne var delt 
i spørgsmålet om "droit moral", således at rettighedshaverne ønskede en 
styrkelse af bestemmelserne herom, mens tjenesteudbyderne i 
informationssamfundet ser disse rettigheder som en hindring. 
35. De områder, som de berørte kredse gav højeste prioritet under høringen, ligger 
til grund for emnevalget og retningslinjerne i denne grønbog. 
36. Kommissionen ønsker at vurdere følgerne af udviklingen af tjenester, der vil 
blive spredt på de elektroniske motorveje, og eventuelle følger for de 
harmoniserede beskyttelsesordninger på fællesskabsniveau. 
37. Det er ligeledes nødvendigt at klarlægge, om de forskellige 
beskyttelsesordninger, der findes i medlemsstaterne, medfører hindringer for 
den frie bevægelighed for varer og tjenester i det indre marked, hindringer der i 
givet fald skal fjernes for at fremme udviklingen af informationssamfundet i 
Den Europæiske Union. 
38. Med denne grønbog skulle Kommissionen endvidere få en referenceramme til 
brug ved de drøftelser, der føres om disse spørgsmål i forskellige tekniske og 
juridiske fora om det globale informationssamfund. 
18. 
Den vil ligeledes gøre det nemmere at målrette forskningsprojekterne i det 
fjerde rammeprogram for forskning. 
39. Endelig skal det understreges, at grønbogen ikke giver definitive svar på 
spørgsmål, som endnu ikke kan stilles helt klart, men i højere grad stiller de 
spørgsmål, der er nødvendige for at sikre en bedre tilgang til udfordringerne, 
eller indeholder forslag til forskellige løsninger. 
19. 
II. KLARLÆGGELSE AF UDFORDRINGERNE 
A. EN NY SITUATION 
40. Der er endnu usikkerhed om de udfordringer, som informationssamfundet 
medfører, og virkningerne heraf for ophavsrettigheder og beslægtede 
rettigheder. Denne usikkerhed skyldes i høj grad, at der er tale om en dynamisk 
udvikling. Der hersker stadig tvivl om de konkrete følger af den forventede 
tekniske udvikling. 
41. Der dukker imidlertid en række nye tjenester op. Selv om deres endelige 
udformning endnu er uklar, kan man allerede nu give en foreløbig beskrivelse 
af dem og kort redegøre for de økonomiske og retlige følger. Endelig skal man 
være opmærksom på, at forbrugerne skal "vænne sig til" disse teknikker, som 
de på nuværende tidspunkt forholder sig tøvende overfor. 
a) De nye tjenester 
42. De nye tjenester i informationssamfundet befinder sig i knudepunktet mellem 
informatik- og telekommunikationssektoren samt den audiovisuelle sektor. 
Fællesnævneren for disse tre sektorer er den digitale teknik. 
43. Tjenesterne er karakteriseret ved en stor lagringskapacitet samt en nem adgang 
dertil. Indholdet kan bestå af: 
• værker og frembringelser, hvoraf nogle endnu er beskyttede, mens 
beskyttelsestiden for andre er udløbet 
• multimediaprodukter, dvs. en kombination af data og forskellige værker, 
som f.eks. billede (still eller levende billede) tekst, musik, software; 
Disse tjenester vil blive interaktivt sammenkoblet, hvilket gør det muligt at 
bearbejde indholdet. Hvilken grad af interaktivitet, der er nødvendig, er endnu 
ikke klarlagt. De fleste af tjenesterne vil endvidere blive udnyttet fra databaser. 
Et andet aspekt ved de nye tjenester er, at de formodentlig vil blive 
brugerbetalte. 
20. 
44. Det skal ligeledes nævnes, at de nye tjenester (punkt-til-punkt) afviger fra radio-
og tv-udsendelser (punkt-til-multipunkt); dvs. at sidstnævnte tjeneste forbruges 
passivt, mens de nye tjenester leveres efter bestilling, idet forbrugeren med de 
nye tjenester har direkte kontrol med programmerne. 
45. Det er muligt at fjernbestille en række meget avancerede tjenester: 
• distancearbejde 
• homebanking 
• homeshopping 
• medier (elektroniske aviser) 
• underholdning, f.eks. programbiblioteker (bestillings-tv) 
• fritidstjenester (som f.eks. interaktive teaterstykker, hvor publikum 
deltager, og intrigen ændres løbende) (virtuelle museer) 
• retransmission af sportsudsendelser, hvor seeren selv kan indstille 
kameraets vinkel, praktiske tjenester (vejrudsigt, osv.) 
• fjernundervisning 
• fjernturisme (f.eks. besøge oldtidsminder) 
• spillekanaler 
46. Uden at der er tale om en udtømmende liste, ser det ud til, at de nye tjenester i 
lyset af den nuværende markedsudvikling og de tendenser, der tegner sig, vil 
finde anvendelse i fem hovedsektorer: 
• erhvervssektoren med deraf følgende anvendelser (kontorautomatisering, 
distancearbejde, økonomiske oplysninger, osv.) både i den private og 
offentlige sektor 
• uddannelsessektoren med de deraf følgende praktiske anvendelser 
(undervisning) 
• homeshopping 
• sundhedssektoren (fjernbehandling, overvågning i hjemmet) 
• underholdnings- og fritidssèktoren, hvor de audiovisuelle spil og 
programmer har en nøgleposition. 
Den forventede vækst i disse brancher kendes endnu ikke, men det ser ud til, at 
de erhvervsmæssige anvendelser i hvert fald i første omgang vil overhale 
fritidstjenesterne, der henvender sig til den brede offentlighed. 
Markedet for multimediaprodukter (CD-ROM, CD-I, videodisk, osv.) vurderes 
i dag til ca. 1 000 milliarder ECU om året, og det forventes, at der i de 
kommende 5-6 år vil være en årlig vækst på ca 16%9. 
Jf. fodnote 1, ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 7. 
21. 
En analyse af de emner, der væsentligst udgives på CD-ROM i Europa 
(se nedenstående tabel) giver et fingerpeg om de emner, der i dag prioriteres 
højest. 
DE TI VIGTIGSTE SEKTORER INDEN FOR CD-ROM UDGIVELSER I 1994 
Generel kultur, underholdning 
Kunst og humaniora 
Uddannelse og erhverv 
Informatik, edb-programmer 
Reklame, design og marketing 
Erhvervsliv og virksomheder 
Sprog, lingvistik 
Kriminalitetsbekæmpelse, lovgivning 
Videnskab, teknologi 
Landkort, geografi Antal udgivelser 
1043 
724 
631 
510 
429 
426 
417 
399 
386 
332 Procent i alt 
19,0 
13,2 
11,5 
9,3 
7,8 
7,7 
7,6 
7,3 
7,0 
6,0 % vækst 93/94 
73,8 
61,9 
48,8 
47,8 
53,2 
60,7 
61,6 
34,3 
37,8 
26,7 
Kilde: Det Europæiske Informationsmarkedstilsyn - Rapport 1993-1994 
b) Grænseoverskridende tjenester 
47. Økonomiske analyser viser, at informationssamfundet og de tjenester, der vil 
blive fremført i Fællesskabet, kræver nogle retlige rammer, der fremmer 
udbuddet af tjenester, der kan målrettes forskellige nichemarkeder. På grund af 
de omkostninger, der er forbundet med tjenesterne, skal de for at være rentable 
i informationssamfundet spredes på markeder, der er større end de nationale 
områder. Succesen vil i høj grad være betinget af et udbud af en række 
forskellige tjenester til rimelige priser. Tjenesteudbuddet skal være så stort, at 
der kan sikres en optimal udnyttelse af nettene. 
48. Tjenesteudbuddet vil kun være rentabelt, hvis tjenesteudbyderne kan distribuere 
tjenesterne globalt og således nedbringe deres omkostninger. Tjenesterne skal 
ligeledes kunne fremføres i hele Fællesskabet uden hindringer, således at de i 
hver enkelt medlemsstat kan målrettes nichemarkederne, dvs. en række 
specielle markeder, der tilsammen vil gøre det muligt at opnå stordriftsfordele. 
Kun hvis det bliver muligt at udnytte alle de potentielle markeder i hver enkelt 
medlemsstat, vil man kunne sikre rentabilitet og således stimulere de betydelige 
og risikobetonede investeringer, der under alle omstændigheder er nødvendige. 
49. Tjenesteudbyderne vil kun føle sig tilskyndet til at investere i de nye tjenester, 
hvis de retsregler, der finder anvendelse, er enkle og sikre. Strategien med et 
udbud af en række af tjenester betyder, at tjenesteudbyderen må have sikkerhed 
for, at alle tjenester er underkastet samme lovgivning, der let kan identificeres. 
22. 
At tvinge udbyderen til at anvende medlemsstaternes forskellige retsregler 
afhængig af tjenesternes slutdestination vil være uendelig vanskelig i en union 
med femten medlemsstater, og det vil udgøre en retlig hindring, der vil være til 
skade for investeringerne i denne sektor. 
c) Nye markedsstrukturer 
50. De nye markedsstrukturer er stadig i høj grad uklare, da informationssamfundet 
endnu er på et indledende stadium. Den gradvise indførelse af informations­
samfundet har allerede haft en vis virkning på strukturen og sammensætningen 
af udbud og efterspørgsel, hvilket kan give anledning til at tale om nogle 
foreløbige tendenser. 
Der er imidlertid en stor usikkerhed om udviklingen af forbrugernes adfærd og 
deres accept af den teknologiske proces og de nye tjenester. Der vil blive vendt 
tilbage til dette punkt. 
51. Med hensyn til udbuddet er det karakteristisk for denne sektor, at der sker en 
differentiering af de varer og tjenester, der udbydes på markedet. Forbrugerne 
får derved større valgmuligheder. Dette fører på den ene side til en forøgelse og 
en stadig større specialisering af tjenesteudbyderne, der skal målrette tjenesterne 
til disse særlige markeder. 
På den anden side viser det sig ved en vægtforskydning hvad angår produktion 
af varer og tjenester fra små traditionelle strukturer til store koncerner inden for 
industri, telekommunikation og informatik, idet kun disse store koncerner kan 
påtage sig de høje udviklingsomkostninger og de risici, der er knyttet til 
udnyttelsen. Denne tendens vil gøre det muligt at sikre fremstilling og en så 
bred som mulig spredning af disse tjenester. Det er således markant, at 
markedet har oplevet en række fusioner mellem programindustrien og 
teleoperatørerne (kabel, telefon). Det er karakteristisk, at den stigende 
internationalisering af økonomien tvinger virksomhederne til konstant at 
forbedre deres konkurrenceevne. 
52. Hvad angår efterspørgslen er det især forøgelsen af antallet af brugere, der er 
bemærkelsesværdig. Udviklingen af nye typer tjenester har ført til en indi­
vidualiseret brugeradfærd. Brugeren får meget større mulighed for at foretage 
valg og bearbejde tjenesternes indhold. Uanset om der er tale om bestillings-tv, 
taxameterbetalt tv eller andre nye interaktive tjenester, kræves der af brugeren 
en målrettet og aktiv bestilling. Brugeren vil få mulighed for at foretage opslag 
i værker, og han vil kunne ændre eksisterende data og værker og lagre dem. 
23. 
53. Informationssamfundet skal bakkes op af brugeren. Der er imidlertid fortsat på 
en række områder tvivl om udfaldet af denne proces. 
54. Produkternes innovationsevne og positionering kan ikke alene sikre brugernes 
accept og medføre en ændring af deres sædvanlige forbrugsvaner. En sådan 
ændring kræver adgang til den nye hardware og det forskellige modtageudstyr, 
og prisen er endnu for høj for de fleste. Industrien må derfor gøre det muligt 
for den brede offentlighed at få adgang til disse tjenester til en rimelig pris. De 
feasibility-analyser, der er tilgængelige, giver ingen præcise angivelser af det 
beløb, som brugerne er rede til at bruge på disse nye tjenester. 
55. Det faktum, at husstandenes anvendelse af disse tjenester eventuelt vil foregå 
langsommere på grund af omkostningerne, smitter af på tjenesternes art og 
målgruppen. Det kan således vise sig, at de erhvervsmæssige anvendelser 
("business to business"), der umiddelbart hurtigere bliver rentable, da virksom­
hederne allerede har meget af det nødvendige udstyr, i første omgang vil blive 
højere prioriteret end anvendelserne til den brede offentlighed, hvis formål 
væsentligst vil være af uddannelsesmæssig eller underholdningsmæssig art. 
I modsætning til visse tredjelande er det europæiske marked umiddelbart mindre 
modtageligt for visse nye teknologier. Det fremgår således af nedenstående 
tabel, der kun vedrører udvalgt udstyr, at indførelsen i de europæiske husstande 
i 1992 lå langt under situationen i USA. 
INDFØRELSE AF NY TEKNOLOGI I DE EUROPÆISKE 
OG AMERIKANSKE HUSSTANDE I 1992 
Procent husstande med udstyr 
EU USA 
CD-ROM-udstyr 0,5 3,1 
Videobåndoptagere 54 68,3 
Mobiltelefoner 3,2 10,7 
Kilde: Rapport fra Det Europæiske Informationsmarkedstilsyn, 1993-1994. 
Endelig er det klart, at de tekniske fremskridt fortsætter med stor hastighed, og at 
væksten i on-line industriernes indtjening på verdensplan er lovende. Nedenstående 
tabel viser denne tendens. 
24. 
ANALYSE AF ON-LINE INDUSTRIERNES INDTJENING I»Å VERDENSPLAN 1988-1992 
Mæglervirksomhed 
Kreditvæsen 
Finansoplysning/ 
Forskning 
Retsvæsen 
Erhvervslivet generelt 
Slutbrugere 
Marketing 1988 
(mio. ECU) 
2 698,2 
1 405,2 
1 051,8 
399,0 
354,5 
90,3 
8,2 1989 
(mio. ECU) 
3 055,8 
1 468,9 
1 160,1 
509,7 
446,4 
123,8 
12,9 1990 
(mio. ECU) 
3 385,3 
1 493,8 
1 301,2 
577,5 
499,9 
205,3 
19,3 1991 
(mio. ECU) 
3 580,9 
1 521,8 
1 426,7 
611,5 
529,0 
295,5 
26,7 1992 
(mio. ECU) 
3 847,7 
1 633,6 
1 591,0 
649,7 
568,6 
398,5 
34,4 % i alt 
i 1992 
44 
19 
18 
7 
7 
5 
> 1 
Kilde: Det Europæiske Informationsmarkedstilsyn, 1993. 
56. Selv om man endnu ikke kender den endelige udformning af den ovenfor 
nævnte situation, må Fællesskabet allerede nu indlede drøftelser for at fastsætte 
sin politik for informationssamfundet. Informationssamfundets succes afhænger 
blandt andet af Fællesskabets evne til at tilvejebringe passende infrastruktur og 
udvikle en strategi for indholdet af de fremførte tjenester, der fremmer 
skabelsen og anvendelsen af nye tjenester og produkter. Denne grønbog 
behandler udelukkende ophavsret og beslægtede rettigheder hvad angår indhold. 
B. STATUS OVER OPHAVSRETTEN OG DE 
OPHAVSRETSBESLÆGTEDE RETTIGHEDER 
57. Udviklingen af den nye informationsinfrastruktur og de nye tjenester og 
produkter, der vil blive fremført derpå, er en udvikling, der har stået på længe. 
58. Set i et historisk perspektiv kan ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder 
beskrives som en række til tider forhastede tilpasninger af de gældende 
retsregler til den tekniske udvikling. De nuværende retsregler for ophavsret og 
beslægtede rettigheder er et resultat af drøftelser og erfaringer i forbindelse med 
en teknologi, der er baseret på den analoge teknik. Reglerne tager ligeledes 
udgangspunkt i en situation, hvor de nationale markeder var opsplittede, og den 
forholdsvis begrænsede spredning af bestemte kategorier af værker gjorde det 
muligt at operere med klare geografiske grænser for ophavsretlig beskyttelse og 
de regler for udnyttelse, der fulgte heraf. 
59. En række af disse grundbegreber og -principper findes i de fleste lovgivninger 
om ophavsret og beslægtede rettigheder, selv om anvendelsen til tider er meget 
forskellig. Den nye teknologi påvirker ikke disse begreber og principper, men 
25. 
snarere deres fortolkning. Konkret betyder det, at visse grundprincipper inden 
for ophavsret og beslægtede rettigheder i den nye situation vil skulle opfattes 
anderledes uden derved at blive grundlæggende ændret. Nedenfor gives nogle 
eksempler herpå. 
1. Begrebet "ophavsmand" er et centralt begreb både i den kontinentale og 
den angelsaksiske ret, selv om der i sidstnævnte er undtagelser fra den 
traditionelle opfattelse af ophavsmanden som en fysisk person. 
De nye varer og tjenester har i nogen grad ændret betingelserne for 
kreativ virksomhed. Konkret betyder det, at den traditionelle opfattelse 
af ophavsmanden som "håndværkeren", der skaber sit værk stort set 
alene og på basis af helt originale materialer, nu må vige til fordel for 
nye former for kreativ virksomhed. De nye varer og tjenester opstår i 
stadig højere grad som et resultat af flere personers bidrag, således at 
det er vanskeligt at afgrænse det individuelle bidrag, samt anvendelse af 
forskellige teknikker. Skabelsen af multimediaværker er blot et eksempel 
i den forbindelse. Endvidere er det i stadig højere grad sådan, at 
initiativet (via kontraktindgåelse) og både det kunstneriske og 
økonomiske ansvar for en sådan kreativ virksomhed tilfalder én person, 
der ofte er en juridisk person. 
2. "Originalitetskriteriet", der er en betingelse for retten til beskyttelse: 
Hidtil har det været overladt til de nationale lovgivninger at anvende 
dette kriterium med undtagelse af visse områder, der er reguleret på 
fællesskabsniveau (edb-programmer, fotografier). 
De nye varer og tjenester er ofte et resultat af en bearbejdning eller 
fortolkning af eksisterende værker. Det er derfor relevant at undersøge, 
i hvilket omfang det opnåede resultat svarer til de traditionelle krav til 
originalitet, og i hvilket omfang de nye kunstneriske frembringelser og 
produkter kan opnå beskyttelse, og hvilke følger det i givet fald vil få 
for ophavsretten og de beslægtede rettigheder. 
3. Begrebet "værkets første udgivelse": Dette begreb har hidtil været 
anvendt i en række internationale konventioner som udgangspunkt for 
adgang til beskyttelse (f.eks. i artikel 3 i Bernerkonventionen). I den nye 
situation, hvor værket spredes via nettet, bliver det vanskeligt at 
fastsætte en præcis tilknytning. 
4. Princippet om anerkendelse af enerettigheder for ophavsmænd og andre 
rettighedshavere: Dette princip betyder, at rettighedshaveren har eneret 
til at tillade eller forbyde udnyttelse af værkerne, og det er et 
grundlæggende princip i de forrettigheder, der er tillagt ophavsmænd og 
andre rettighedshavere i forbindelse med de nye former for spredning 
26. 
og udnyttelse af værker. Betyder de mange nye anvendelser, at disse 
enerettigheder begrænses til en simpel ret til vederlag, eller vil de 
derimod føre til en styrkelse af enerettighederne, bl.a, fordi det bliver 
lettere at reproducere værker? 
5. I de fleste lovgivninger findes begrebet "privat brug". Dette begreb gør 
det muligt at fravige de ophavsretlige regler for en række handlinger, 
der foretages i privatsfæren til privat brug. En jsræcis juridisk 
afgrænsning af offentlig kommunikation i forhold til privat 
kommunikation anses ofte for nødvendig af de berørte kredse. 
60. Den i øjeblikket gældende lovgivning tager udgangspunkt i en forholdsvis 
firkantet opdeling af værkerne i forskellige kategorier, nemlig musikalske 
værker, litterære værker, plastiske værker, osv. og de dertil hørende retsregler. 
Udnyttelsesmåderne er alle baseret på en forholdsvis langsom spredning. 
Betaling af vederlag til de forskellige rettighedshavere sker hyppigst via 
kollektive organer, således at vederlaget tager udgangspunkt i, om der er 
foretaget optagelse, som det er tilfældet for privatkopiering. Hidtil har skellet 
mellem retten til forevisning og retten til reproduktion været væsentligt. Det er 
derfor relevant at diskutere, hvordan man skal betragte visning af et program på 
en edb-skærm. Er der i det tilfælde tale om en tilgængeliggørelse af værket for 
almenheden eller en reproduktion, da der sker en faktisk optagelse af et værk 
ved hjælp af teknisk udstyr? 
C. MULIGE KONSEKVENSER 
à) For de implicerede i informationssamfundet 
61. I forbindelse med intellektuel ejendomsret er den første kategori af implicerede 
i informationssamfundet kunstnere og kulturindustrien. Her tænkes især på 
ophavsmæmi til alle former for litterære og kunstneriske værker, således som 
defineret i artikel 2, stk. 1, i Bernerkonventionen, herunder frembringere af 
databaser og edb-programmer. 
62. Indehaverne af beslægtede rettigheder er den anden kategori af implicerede: Der 
er tale om udøvende kunstnere, fonogram- og filmproducenter samt radio- og 
tv-selskaber. Til disse to kategorier af rettighedshavere skal lægges de øvrige 
traditionelle implicerede, som forlæggere, producenter af live-fremførelser, 
filmdistributører, osv. 
63. Endvidere vil informationssamfundet involvere andre personkategorier, der 
hidtil ikke var direkte berørt af problemerne i forbindelse med beskyttelse af 
ophavsret og beslægtede rettigheder. Der er især tale om producenter af det 
udstyr, der kobles til nettet, samt operatører, der alle har et stort ansvar for 
fremføringen. Endelig vil det inden for rammerne af informationssamfundet 
være nødvendigt at revurdere forvaltningsselskabernes rolle og organisation. 
27. 
Det vil formodentlig blive nødvendigt at ændre forvaltningsselskabernes 
funktion, således at de bedre kan håndtere de nye muligheder og former for 
udnyttelse i informationssamfundet. Det kan blive nødvendigt at ændre 
grundlaget for prisfastsættelsen og omfanget af meddelte tilladelser, da man i 
stadig højere grad vil se en sammenkædning af lydområdet, det audiovisuelle 
område, det skriftlige område samt edb-programmer og data. 
64. Det er vigtigt at afklare, om de ovenfor nævnte implicerede vil få en ændret 
plads i informationssamfundet. Svaret på dette spørgsmål er i høj grad 
afgørende for, om de gældende retsregler skal ændres. 
b) Konsekvenser for lovgivningen 
65. Hidtil har den analoge teknik lagt en række begrænsninger på den tekniske 
formåen. Den digitale teknik gør det muligt at lagre et meget stort antal data og 
oplysninger på et medie (digital komprimering), og transmissionen er meget 
nem. Teknikken gør det endvidere meget nemmere at opnå fuldstændig 
identiske kopier, at foretage immateriel spredning samt at bearbejde værkerne 
(f.eks. sampling og farvelægning). 
66. Udviklingen af nye tjenester, der er sammensat af forskellige værker og 
oplysninger, for hvilke der gælder forskellig lovgivning, gør det nødvendigt at 
undersøge behovet for en specifik lovgivning for sådanne samleværker. 
67. Der bør være en vis kontinuitet hvad angår begrebet "værk". Der vil være tale 
om lidt forskellige værker, men et multimediaværk er ikke desto mindre en 
forlængelse heraf; det er et blandingsværk, der består af lån fra allerede 
eksisterende og ofte traditionelle værker, som f.eks. bøger. Det er muligt, at 
originalitetsbegrebet i lyset af ovennævnte udvikling vil udvikle sig i en mindre 
personfikseret retning og blive et mere relativt begreb. Det faktum, at et værk 
ændrer medie, medfører ikke nødvendigvis en grundlæggende ændring. 
Lovgivningen er i princippet neutral hvad angår den anvendte teknik. 
68. Muligheden for at anvende forskellige teknikker i den kreative proces synes 
ikke at rokke ved begreberne ophavsmand og værk, der begge betyder, at man 
identificerer den person, der har foretaget de valg, der var nødvendige i den 
kreative proces, og som derved har udtrykt sin personlighed. Der kan imidlertid 
forekomme situationer, hvor det bliver vanskeligt at fastslå ophavsmandens 
identitet, idet værkerne ofte er frembragt i et samarbejde mellem en række 
personer. Antallet af rettighedshavere vil dermed blive mangedoblet, uden at 
der derved skabes nye kategorier af rettighedshavere. 
28. 
69. Det er muligt, at udviklingen vil få de største konsekvenser for den måde, 
værkerne udnyttes på i forbindelse med de nye optage- og 
transmissionsteknikker, samt for forvaltningssituationen. 
Immateriel spredning af værker vil blive stadig hyppigere, da den digitale 
teknik gør det muligt at markedsføre værker uden medier. Derfor vil grænsen 
mellem de forskellige kategorier af værker blive udvisket, idet 
multimediaværker oftest består af lån fra forskellige allerede eksisterende 
værker. Problemerne og faren ligger i vanskeligheden ved at identificere disse 
lån. Denne situation er ligeledes problematisk ud fra et forvaltningssynspunkt, 
da størstedelen af forvaltningsselskaberne er specialiserede i forskellige 
kategorier af værker og/eller rettighedshavere. 
Det er stadig vanskeligt at sikre en effektiv kontrol med anvendelsen af 
værkerne med henblik på at forvalte rettighedshavernes interesser og kontrollere 
kopiering. Det skyldes blandt andet det store antal af transaktioner, udnyttede 
værker, forlag, ophavsmænd og udnyttelsesformer af hvert enkelt værk. 
70. Kriteriet "udelukkende privat brug" bliver mere flydende. Privatkopiering af 
værker i hjemmet vil med den nye digitale teknologi kunne blive en selvstændig 
udnyttelse af værker. Kopiering kan foretages i det uendelige, og der kan opnås 
en perfekt kvalitet. Risikoen for piratvirksomhed og ulovlig anvendelse uden 
erlæggelse af vederlag til rettighedshaverne vil stige. Det kan blive nødvendigt 
på fællesskabsniveau at indføre vederlagsordninger for rettighedshaverne og 
gradvis tage en teknik i brug, der gør det muligt at begrænse dette fænomen. 
71. Imidlertid forventes den digitale teknik også at medføre nye tekniske 
muligheder, der letter kontrollen med anvendelsen af værker og gør det 
nemmere at identificere dem, hvilket vil forbedre rettighedshavernes 
beskyttelse. Dette skulle lette forvaltningen af rettigheder og betyde, at 
individuelle forhandlinger med udgangspunkt i enerettigheder kan bevares. 
72. Deltagerne i høringen i juli sidste år gav meget kvalificerede svar på 
spørgsmålet om, hvorvidt den nuværende teknologiske udvikling kræver en 
ændring af den gældende lovgivning om beskyttelse af ophavsret og 
ophavsretsbeslægtede rettigheder. 
Det ser ikke ud til at være nødvendigt med grundlæggende ændringer; det vil 
derimod snarere være nødvendigt at foretage en passende og sammenhængende 
tilpasning af den gældende lovgivning til den nye situation 
29. 
III. RETLIGE RAMMER FOR INFORMATIONSSAMFUNDET 
73. Der findes allerede en retlig ramme på fællesskabsniveau. Kommissionen er af 
den overbevisning, at de grundlæggende friheder, etableringsret og fri 
udveksling af tjenesteydelser, der er nedfældet i lovgivningen om det indre 
marked (EF-traktatens artikel 52 og 59) samt de vedtagne direktiver, gør det 
muligt at besvare en række spørgsmål, ligesom de kan vise vej for den 
fremtidige politik for informationssamfundet. 
A. TRAKTATENS BESTEMMELSER OM DET INDRE MARKED 
74. Før eventuelle lovgivningsmæssige skridt diskuteres, skal det erindres, at en 
fuldstændig og effektiv anvendelse af lovgivningen om "det indre marked" 
(traktaten og afledt ret) kan fremme udviklingen af informationssamfundet i Det 
Europæiske Fællesskab. I EF-traktatens artikel 7A defineres det indre marked 
som "et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, 
tjenesteydelser og kapital". 
75. Princippet om etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser er sikret i 
henholdsvis artikel 52 (og ff.) og 59 (og ff.) i EF-traktaten. Disse principper 
betyder, at aktiviteterne i informationssamfundet kan falde ind under en retlig 
ramme, der allerede er tilpasset udviklingen af en konkurrencedygtig europæisk 
industri. 
76. Informationssamfundet vil imidlertid kun kunne udvikles fuldt ud i Det Euro­
pæiske Fællesskab, hvis disse principper alene kan sikre, at de nye aktiviteter i 
informationssamfundet kan udvikles i et område uden grænser. Det er 
afgørende, at operatørerne ikke møder retlige hindringer som følge af et opdelt 
indre marked. 
Princippet om gensidig anerkendelse har betydelige følger for de aktiviteter, der 
udspringer af informationssamfundet. Det betyder faktisk, at en leverandør af 
en tjeneste, der er knyttet til en aktivitet i informationssamfundet, kan levere 
tjenesten i en anden medlemsstat og fortsat kun være underkastet lovgivningen i 
oprindelseslandet. Anvendelsen af dette princip skulle gøre det muligt at undgå 
overflødig lovgivning på dette område. 
77. Reglerne om fri bevægelighed for varer (EF-traktatens artikel 30-36) finder 
anvendelse for udstyr. Da der imidlertid i stadig højere grad i informations 
30. 
samfundet vil være tale om immateriel spredning af værker og data, vil reglerne 
om fri bevægelighed for varer blive mindre afgørende i den sammenhæng. 
B. EU-DIREKTIVER OG DIREKTIVFORSLAG 
78. Der er vedtaget en række direktiver af stor betydning på området. Endvidere er 
et vigtigt direktivforslag til behandling. 
a) Direktiv 91/250/EØF om retlig beskyttelse af edb-programmer 10 
79. Edb-programmer er helt afgørende for de elektroniske motorveje. De findes i 
alle led i informationskæden. Programmellet er det værktøj, der gør det muligt 
at lagre informationer i digital form. Det er helt afgørende for udviklingen af en 
programindustri. Programmerne findes ligeledes i net, terminaler og servere. 
Direktivet om edb-programmer har udfyldt et lovgivningsmæssigt tomrum i 
Fællesskabet. Edb-programmer er nu ophavsretligt beskyttet på samme måde 
som litterære værker. Med direktivet gennemføres der en høj grad af 
harmonisering af en række enerettigheder, der tillægges rettighedshaveren. 
Direktivet fastsætter endvidere de handlinger, der ikke kræver tilladelse fra 
rettighedshaveren, da de er nødvendige for, at programmet kan benyttes efter 
dets formål. 
b) Direktiv 92/100/EØF om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse 
andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel 
ejendomsret" 
80. Der er tale om et horisontalt direktiv, der indeholder de almindeligt gældende 
regler for alle kategorier af værker og frembringelser, der er ophavsretligt 
beskyttet. Endvidere indføres der med direktivet et højt beskyttelsesniveau for 
beslægtede rettigheder i Fællesskabet. 
Direktivet 
• indfører enerettigheder for udlejning og udlån af alle værker og 
frembringelser, der er ophavsretligt beskyttet 
• indfører en ensartet harmonisering af beslægtede rettigheder, der i flere 
tilfælde er mere vidtrækkende end i Rom-konventionen. 
Direktivet har vidtrækkende følger, da der er tale om en rammelovgivning, der 
kan danne udgangspunkt for en række nye tjenester, som f.eks. bestillings-tv og 
forskellige varianter heraf. Udnyttelser, som f.eks. bestillings-tv, ligner på 
mange måder en midlertidig tilrådighedsstillelse af et audiovisuelt værk og vil 
som sådan kunne sidestilles med fjernudlejning af et program. 
Rådets direktiv af 14. maj 1991, EFT nr. L 122 af 17.5.1991, s. 42. 
Rådets direktiv af!9. november 1992, EFT nr. L 346 af 27.11.1992, s. 61. 
31. 
c) Direktiv 93/83/EØF om samordning af visse bestemmelser vedrørende 
ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med 
radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel12 
81. Med dette direktiv indføres der ensartede regler for ophavsret og beslægtede 
rettigheder for radio- og tv-spredning via satellit og kabel i Europa. Direktivet 
supplerer således de retlige rammer for oprettelsen af et audiovisuelt område for 
radio- og tv-udsendelse, således som defineret i direktiv 89/552/EØF (jf. 
betragtning 12 i direktiv 93/83/EØF). 
Et af de væsentlige punkter i direktivet er definitionen af "tilgængeliggørelse 
for almenheden via satellit". Princippet er, at en given radio- og tv-udsendelse 
kun er underkastet én lovgivning, nemlig lovgivningen i det land, hvor 
udsendelsen har sin oprindelse. Direktivet indfører et princip om, at retten til 
tilgængeliggørelse via satellit alene kan erhverves ved aftale. Retten til 
spredning af programmer pr. kabel opnås ligeledes ved aftale. Ifølge artikel 9 er 
det obligatorisk at lade et forvaltningsselskab varetage rettighederne til at tillade 
eller forbyde viderespredning pr. kabel. 
d) Direktiv 93/98/EØF om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og 
visse beslægtede rettigheder13 
82. Med dette direktiv gennemføres der en fuldstændig harmonisering af 
beskyttelsestiden for alle værker og frembringelser, der er ophavsretligt 
beskyttet i Fællesskabet. Det er et af de væsentligste direktiver i forbindelse 
med beskyttelse af de værker og frembringelser, der vil blive spredt via de 
elektroniske motorveje. Varigheden af ophavsretten harmoniseres til 70 år og 
varigheden af beslægtede rettigheder til 50 år. Der er tale om et særdeles højt 
beskyttelsesniveau. 
e) Direktivforslaget om retlig beskyttelse af databaser14 
83. Dette direktivforslag vil, når det er vedtaget, få en meget stor betydning i 
informationssamfundet, da de fleste af de nye varer og tjenester vil tage 
udgangspunkt i databaser. 
84. Rådet (det indre marked) fastlagde den 10. juli 1995 en fælles holdning. 
Formålet er at harmonisere ophavsretten for databaser, uanset om de er on-line 
(ASCII) eller off-line (CD-ROM, CD-I). Formålet er endvidere at indføre en 
Rådets direktiv af 27. september 1993, EFT nr. L 248 af 6.10.1993, s. 15. 
Rådets direktiv af 29. oktober 1993, EFT nr. L 290 af 24. november 1993, s. 9. 
Oprindeligt forslag: KOM(92) 24 endelig udg. af 13.5.1992, EFT nr C 156 af 23. juni 1992, s. 4. 
Ændret forslag: KOM(93) 464 endelig udg. af 4.10.1993, EFT nr. C 308 af 15. november 1993, 
s. 1. • 
32. 
økonomisk rettighed, en sui generis rettighed, der beskytter de betragtelige 
investeringer, som frembringeren af en database foretager. Formålet med denne 
rettighed er altså at beskytte en given investering i forbindelse med indsamling, 
validering og præsentation af indholdet i en database. 
85. I kapitlet om ophavsret harmoniseres kriterierne for adgang til beskyttelse. Det 
indeholder ligeledes en liste over enerettigheder med de tilhørende ind­
skrænkninger. 
86. Det væsentligste aspekt i det kommende direktiv vedrører indførelsen af en ny 
økonomisk ret, der skal beskytte de betragtelige investeringer, som 
frembringeren af en database har. Der er tale om en betydelig retlig nyskabelse, 
da oprettelsen af en database kræver store menneskelige, tekniske og 
økonomiske investeringer, samtidig med at databasen kan kopieres til 
omkostninger, der ligger langt under omkostningerne i forbindelse med basens 
oprettelse. Det vil sige, at uautoriseret adgang til og udtræk fra en base er 
handlinger, der kan få meget store økonomiske og tekniske konsekvenser. 
I kapitlet om sui generis rettigheder nævnes to typer enerettigheder, nemlig 
retten til at forhindre udtræk og genanvendelse. Sui generis rettighederne 
omfatter hele eller en væsentlig del af materialet i den omhandlede database, 
hvilket betyder, at "en uvæsentlig del" af materialet ikke er omfattet af 
beskyttelsen. Varigheden af beskyttelsen er 15 år, således at dette tidsrum kan 
forlænges, hvis der er foretaget yderligere betragtelige investeringer. Der 
indføres indskrænkninger i disse rettigheder på samme måde som i kapitlet om 
ophavsret. På grund af det store antal data i baserne omfatter disse 
indskrænkninger som regel kun retten til udtræk. Sui generis rettighederne skal 
sammenholdes med den øvrige ret til beskyttelse, men de berører ikke 
eventuelle rettigheder hvad angår indholdet. Da sui generis rettighederne ikke 
er omfattet af multilaterale konventioner på området, er de ikke underlagt 
reglen om national behandling. 
87. Det kommende direktiv indeholder ligeledes bestemmelser, der skal sikre at 
alles interesser varetages, herunder frembringerne af databaser, små og 
mellemstore virksomheder, brugerne, ophavsmændene og andre 
rettighedshavere. 
Der er tale om et direktiv af stor betydning, idet det vil danne udgangspunkt for 
alle fremtidige nye initiativer om ophavsret og beslægtede rettigheder i forbin­
delse med informationssamfundet. 
C. RISIKOEN FOR EN NY OPSPLITNING AF DET INDRE MARKED 
88. En eventuel ny lovgivning i denne nye retstilstand kan gennemføres på 
nationalt, fællesskabs- eller internationalt niveau. Kommissionen skal være 
meget opmærksom på følgerne af eventuelle lovgivningsmæssige indgreb for at 
sikre sammenhæng i de fremtidige retlige rammer. De lovgivningsmæssige 
33. 
indgreb på nationalt niveau vil ikke nødvendigvis være motiveret af de samme 
behov som på fællesskabsniveau, og der vil derfor ikke ligge samme logik til 
grund. Det vil især være vigtigt at sikre, at der foretages en gennemtænkt 
lovgivning, der ikke blot bliver en ad hoc lovgivning. I forbindelse med al 
fremtidig lovgivning bør der tages højde for målsætningerne for det indre 
marked og proportionalitetsprincippet. Det drejer sig i alt væsentligt om at 
forhindre en ny opsplitning af det indre marked, hvilket kunne blive en følge af 
nationale lovgivninger, der afviger fra eller er uforenelige med bestemmelserne 
for det indre marked, og som risikerer at hindre den frie udveksling af 
tjenesteydelser i Den Europæiske Union. Det ville være meget hensigtsmæssigt 
ud fra ønsket om gennemsigtighed, at de nationale lovgivningsprocesser for 
tjenesteydelser i informationssamfundet bringes til de øvrige medlemsstaters og 
Kommissionens kendskab, således at man kan sikre overensstemmelse med 
principperne for det indre marked og klarlægge de fremtidige behov for 
lovgivning på EU-niveau. Kommissionen har derfor til hensigt at fremlægge en 
meddelelse om lovgivningsmæssig gennemsigtighed i det indre marked i 
forbindelse med informationssamfundet. 
FORELØBIGE GENERELLE SPØRGSMÅL 
1. I punkt II A nævnes der en række usikkerhedsmomenter. Har De oplysninger, 
der vil kunne belyse de nævnte punkter hvad angår udviklingen af markedet og 
de nye tjenester? 
2. Hvilke aspekter vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder mener De vil 
ændre sig og kræve særlig opmærksomhed? 
3. Findes der i Danmark udvalg, rapporter eller analyser, eller eventuelt forslag til 
ny lovgivning for ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet? 
I bekræftende fald, hvilken tidsplan er der fastsat? 
4. På hvilket niveau mener De, det er nødvendigt at behandle de lovgivnings­
mæssige spørgsmål om intellektuel ejendomsret i informationssamfundet (på 
nationalt, fællesskabs- eller internationalt niveau)? 
5. Vil frembringelse af multimediaprodukter på basis af materiale fra kulturarven 
kræve lovgivning, der indarbejder behovet for at beskytte kulturarven? I 
bekræftende fald, hvilken lovgivning? 
6. De fleste værker og frembringelser, der vil blive fremført på de elektroniske 
motorveje, nyder ophavsretlig beskyttelse. I hvilket omfang og ud fra hvilke 
34. 
kriterier mener De, det er muligt at vurdere værdien af ophavsrettigheder og 
beslægtede rettigheder? 
7a. Har De mere præcise økonomiske og statistiske oplysninger opdelt efter de 
økonomiske sektorer (f.eks. forlagsvirksomhed, den audiovisuelle sektor, 
musiksektoren, osv.), der er berørt af informationssamfundets aktiviteter? 
Hvilken procentdel af omsætningen i disse sektorer vedrører beskyttelse af 
ophavsret og beslægtede rettigheder? 
7b. Har De økonomiske oplysninger eller prognoser, der gør det muligt at vurdere 
den økonomiske vægt af ophavsretligt beskyttede aktiviteter i forhold til de 
tjenester, der vil blive fremført på de elektroniske motorveje? 
7c. Har De statistikker eller analyser om de (kvalitative og kvantitative) aspekter af 
beskæftigelsen i relation til de ophavsretligt beskyttede aktiviteter på de elektro­
niske motorveje? 
8. Mener De, at en bedre beskyttelse af ophavsret og beslægtede rettigheder vil 
være en fordel for de små og mellemstore virksomheder, og i bekræftende fald i 
hvilke sektorer? 
9. Hvordan mener De, at beskæftigelsen vil blive påvirket af udviklingen af nye 
ophavsretligt beskyttede aktiviteter i forbindelse med de nye tjenester, der vil 
blive fremført på de elektroniske motorveje. 
10. Har De yderligere kommentarer til spørgsmål, der ikke er behandlet i dette 
kapitel? 
35. 
KAPITEL 2 
1. Kapitel 2 i grønbogen indeholder en mere detaljeret beskrivelse af de mulige 
følger af udviklingen af nye teknologier for bestemmelserne om ophavsret og 
beslægtede rettigheder. 
Kapitlet tager udgangspunkt i en række begreber, der allerede findes i lovgiv­
ningen om ophavsret og dermed beslægtede rettigheder, og som er afgørende 
for de forskellige etaper i frembringelsen og udnyttelsen af værker. Emnevalget 
er baseret på de berørte kredses reaktioner under høringen i juli 1994. 
Hvert af de nedenfor nævnte emner vil blive behandlet efter følgende skema: 
• fremlæggelse af problemet: det vil sige, hvordan udviklingen af de nye 
teknologier påvirker det pågældende begreb 
• nuværende retlige rammer: gennemgang af den internationale 
lovgivning og EU-lovgivningen 
• vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt: vurdering af, 
hvorledes de nye teknologier vil påvirke det analyserede problem for at 
vurdere, om det eventuelt er nødvendigt med en tilpasning eller et 
initiativ på fællesskabsniveau 
• spørgsmål, som parterne opfordres til at besvare. 
2. Emnerne behandles både isoleret og i relation til hinanden, hvis det er 
nødvendigt. 
3. Det første underkapitel indeholder en gennemgang af forskellige generelle 
spørgsmål, der forventes at få afgørende indflydelse på udnyttelsen af værker 
og frembringelser på de elektroniske motorveje. 
• Gældende ret (afsnit I): En geografisk begrænset anvendelse af værker 
og anvendelse af lovgivningen i det land, hvor beskyttelsen er krævet, er 
det gældende princip. De særlige karakteristika for de tjenester, der vil 
cirkulere i informationssamfundet, samt nødvendigheden af fuldt ud at 
anvende princippet om fri udveksling af tjenester i Fællesskabet, gør det 
vanskeligt at anvende princippet om kontrol af værker og frembringelser 
på forbrugsstedet. Det er derfor nødvendigt at undersøge, om den 
nuværende regel skal ændres og i givet fald hvordan, blandt andet i Den 
Europæiske Union, hvor der allerede er gennemført en høj grad af 
harmonisering. 
36. 
• Konsumption af rettigheder og parallelimport (afsnit II): Udnyttelse 
af intellektuelle ejendomsrettigheder er underkastet visse regler. Det er 
nødvendigt at undersøge, i hvor høj grad det er nødvendigt med tilpas­
ninger til den nye situation. En af reglerne er konsumptionsprincippet, 
der i Fællesskabet er udviklet af EF-Domstolen. Dette princip gør det 
muligt at forene en af traktatens grundlæggende friheder, nemlig den 
frie bevægelighed for varer, med overholdelsen af de intellektuelle 
ejendomsrettigheder. I forbindelse med informationssamfundet må det 
afgøres, om der skal gælde de samme regler for varer og tjenester på de 
elektroniske motorveje, og hvilke konsekvenser det i givet fald vil få. 
4. Underkapitel 2 om "særlige rettigheder" består af fem afsnit. Her gives en 
analyse af forskellige særlige rettigheder og de gældende retsregler. På basis af 
resultaterne fra høringen har det vist sig nødvendigt at foretage en 
tilbundsgående analyse af de nye teknologiers følger for visse eksisterende 
rettigheder og muligheden af eventuelt at indrømme nye. Hensigten er mere 
præcist at definere de retsregler, der skal finde anvendelse i 
informationssamfundet, og vurdere hvilke aspekter af de gældende begreber 
inden for ophavsret og beslægtede rettigheder der eventuelt skal ændres. 
• Reproduktionsrettigheder (afsnit III): Disse rettigheder er helt 
fundamentale. Der er enighed om, at optagelse af et værk på et digitalt 
medie må betragtes som en reproduktion, men der er forskellige 
meninger om, hvilke rettigheder, der er på spil. Afsnittet indeholder en 
analyse af denne problematik. 
• Tilgængeliggørelse for almenheden (afsnit IV): Da de nye teknologier 
medfører nye former for udnyttelse af værker, må det undersøges, om 
de eksisterende begreber er tilstrækkelige. I den forbindelse må der i 
begrebet "almenheden" i forbindelse med "tilgængeliggørelse for almen­
heden" tages højde for privat tilgængeliggørelse af værker via nettene. 
Grænsen mellem offentlig og privat tilgængeliggørelse må diskuteres for 
at sikre beskyttelse af ophavsmænd og andre rettighedshavere. 
• Digital sprednings-/transmissionsret (afsnit V): Den digitale teknik 
muliggør en række former for spredning samt individuel bearbejdelse af 
indholdet, hvorved der udvikles nye punkt-til-punkt tjenester. De 
gældende regler for disse nye tjenester analyseres her. 
37. 
• Retten til digital radio- og tv-udsendelse (afsnit VI): Digital radio- og 
tv-udsendelse er en ny spredningsmåde, der bekymrer visse rettigheds­
havere, idet den medfører store ændringer i radio- og tv-selskabernes og 
brugernes adfærd. 
• Droit moral (afsnit VII): De fleste medlemsstaters lovgivning om 
ophavsret og dermed beslægtede rettigheder sikrer ophavsmænd og 
andre rettighedshavere økonomiske rettigheder samt droit moral-
rettigheder. Den digitale teknik gør det som nævnt meget nemmere at 
anvende værker og kan betyde, at det på trods af bedre muligheder for 
teknisk beskyttelse bliver vanskelige for rettighedshaveren at kontrollere 
sit værk eller sin frembringelse. Derfor må der i drøftelserne om en 
tilpasning af ophavsret og dermed beslægtede rettigheder til de nye 
teknikker også indgå overvejelser om beskyttelse af immaterielle 
interesser i den nye situation. 
Det tredje underkapitel, der behandler spørgsmål i forbindelse med 
udnyttelsen af rettigheder, består af to afsnit. Det behandler ikke selve indholdet 
af rettighederne, men koncentrerer sig om spørgsmål i forbindelse med 
forvaltning af rettigheder og om de muligheder, som den digitale teknik giver 
med hensyn til identifikation og beskyttelse af værker. 
• Erhvervelse og forvaltning af rettigheder (afsnit VIII): Dette 
spørgsmål er afgørende både i forbindelse med frembringelse og 
udnyttelse af værker. I dette afsnit analyseres særlige forhold i 
forbindelse med erhvervelse af rettigheder i informationssamfundet. De 
personer, der udnytter rettighederne, skal let kunne identificere 
rettighedshaverne til værker og frembringelser for at kunne forhandle 
rimelige betingelser for tilladelse. Det kræver bl.a. en rationalisering af 
forvaltningen og en centralisering af de nødvendige oplysninger, hvilket 
på de berørte kredses initiativ kunne føre til nye organisationsformer. 
• Tekniske systemer til identifikation og beskyttelse (afsnit IV): I dette 
sidste afsnit uddybes spørgsmålet om identifikation af værker i digital 
form, der forventes at åbne nye muligheder for forvaltningen af rettig­
heder. Den digitale teknik giver nemlig nye muligheder for 
identifikation, en slags "elektronisk tatovering", og dermed mulighed for 
beskyttelse af værker og frembringelser, der fremføres på de 
elektroniske motorveje. Identifikationen er ligeledes perspektivrig for en 
automatisering af forvaltningen af ophavsrettigheder og dermed 
beslægtede rettigheder. Sådanne systemer vil imidlertid kun være 
effektive, hvis de vinder stor udbredelse. Endelig er sådanne tekniske 
systemer værdifulde i forbindelse med informationssikkerhed. 
38. 
UNDERKAPITEL 1 
GENERELLE SPØRGSMÅL 
AFSNIT 1: 
GÆLDENDE RET 
Hovedpunkter 
Spørgsmålet om gældende ret er relevant hver gang, der opstår en ny situation. I en 
grænseoverskridende sammenhæng som informationssamfundet bliver spørgsmålet 
særlig relevant, og det er nødvendigt at finde særlige løsninger. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Ophavsret og dermed beslægtede rettigheder har traditionelt haft en begrænset 
geografisk anvendelse, dvs. at man anvender lovgivningen i det land, hvor 
beskyttelsen er opnået (indrømmede rettigheder, undtagelser, aftaleretlige 
regler). Denne beskyttelse gives til det pågældende lands statsborgere og i 
medfør af reglerne om national behandling til statsborgere fra tredjelande, der 
er parter i internationale konventioner, der foreskriver national behandling. 
Således vil udnyttelsen af et filmværk være underkastet lovgivningen i den 
medlemsstat, hvor udnyttelsen finder sted. På samme måde vil man i 
forbindelse med tv-udsendelse af en film anvende lovgivningen i det land, hvor 
filmen sendes. 
Radio- og tv-udsendelse via satellit har gjort denne simple situation kompleks, 
idet en enkelt udsendelse kan modtages på flere nationale territorier, hvor der 
gælder forskellige lovgivninger. 
"Satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF) regulerer dette spørgsmål. Det 
indeholder en definition af udsendelse af programmer, der indebærer, at 
udsendelse altid kan lokaliseres til ét territorium, hvis lovgivning vil være 
gældende, selv om modtagelsen, der ikke er en integrerende del af spredningen, 
kan finde sted på flere nationale territorier. 
I informationssamfundet, hvor nettet er globalt, dvs. hvor området for tilgænge­
liggørelse for almenheden i hvert fald potentielt er hele verden, må der findes 
praktiske løsninger på dette problem. 
Det må fastlægges, hvilken lovgivning om intellektuel ejendomsret, der skal 
anvendes i forbindelse med en punkt-til-punkt transmission fra en anden 
medlemsstat, og hvilken lovgivning der skal anvendes, hvis transmissionen 
39. 
stammer fra et tredjeland. I forbindelse med en harmonisering på 
fællesskabsniveau skal der tages højde for beskyttelsesniveauet i tredjelande. 
Intellektuel ejendomsret er en ret, der fra rettighedshavernes side ofte gøres til 
genstand for overdragelse eller licensudstedelse. Aftalers rolle og dermed 
aftaleretten generelt er derfor fundamental i forbindelse med ophavsret og 
dermed beslægtede rettigheder. I international privatret er det gældende praksis, 
at aftaleparterne frit kan bestemme, hvilken lov der skal gælde for kontrakten, 
medmindre der findes anden offentligretlig lovgivning. Denne frihed må 
imidlertid tages op til fornyet overvejelse i forbindelse med intellektuel 
ejendomsret, idet lovgivningen på dette område i visse medlemsstater 
indeholder stadig mere præcise regler om kontraktindgåelse som, f.eks. 
forlagskontrakter og kontrakter om audiovisuelle produktioner. 
På det aftaleretlige område må det afgøres, hvilken eller hvilke lovgivning(er) 
der skal finde anvendelse. Samtidig med at princippet om frihed til at vælge 
gældende ret fastholdes, må det erindres, at lovgivningen i det land, hvor 
udnyttelsen af værket finder sted, kan fastsætte visse nærmere betingelser. 
Spørgsmålet er herefter, i hvilken grad parternes frihed er begrænset, og om det 
er nødvendigt eller nyttigt med regler på dette område. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Bernerkonventionen og Rom-konventionen indeholder ikke umiddelbart 
løsninger på disse problemer. Bernerkonventionen indeholder en bestemmelse 
om national behandling, der er meget bredt formuleret, da det i artikel 5, stk. 1, 
hedder, at ophavsmænd nyder "de samme rettigheder, som de respektive 
lovgivninger for øjeblikket indrømmer eller fremtidigt vil indrømme landets 
egne statsborgere, såvel som de rettigheder, som særligt tilkommer dem i 
henhold til denne konvention". Rom-konventionen fra 1961 om beskyttelse af 
beslægtede rettigheder er mere restriktiv, idet national behandling indrømmes 
"under iagttagelse af den beskyttelse, der specielt er sikret og de 
begrænsninger, som specielt foreskrives i denne konvention" (artikel 2, stk. 2). 
TRIPS-aftalen indeholder lignende bestemmelser om national behandling 
(artikel 3). 
Reglen om at det er lovgivningen i det land, hvor beskyttelsen er krævet, der 
gælder i forbindelse med udnyttelse, er en selvfølgelighed, der kun ét sted er 
nævnt udtrykkeligt i konventioner, nemlig i artikel 14 bis, stk. 2, litra a), i 
Bernerkonventionen, hvor det foreskrives, "spørgsmålet om, hvem der har 
ophavsretten til et kinematografisk værk, afgøres af lovgivningen i det land, 
hvor beskyttelsen kræves". Denne præcision var nødvendig, da konventionen 
anerkender landenes forskellige regler for rettighedshavere for disse værker. 
Det var derfor nødvendigt at løse problemet i tilfælde, hvor beskyttelsen kræves 
i et tredjeland, hvor der gælder andre regler for rettighedshavere end i værkets 
oprindelsesland. 
40. 
"Den europæiske konvention om ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede 
rettigheder i forbindelse med grænseoverskridende radio- og tv-udsendelse via 
satellit", der blev vedtaget af Europarådet den 11.5.19941 definerer gældende 
ret på samme måde som i "satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF). 
2.2. EF-retten har stor indflydelse på disse spørgsmål: 
"Satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF) løser ikke spørgsmålet om gældende ret, 
der henhører under hver medlemsstats internationale privatret; det løser 
imidlertid problemet på et andet niveau, idet det indeholder en definition af 
radio- og tv-udsendelse, hvor der kræves beskyttelse. Det hedder i artikel 1, 
stk. 2, litra b), at "tilgængeliggørelse for almenheden via satellit finder kun sted 
i den medlemsstat, hvor de programbærende signaler under radio- og tv-
selskabets kontrol og ansvar introduceres i en ubrudt sendekæde, der fører op 
til satellitten og ned mod jorden". 
Direktivet skelner i øvrigt ikke mellem forskellige satellittyper. Ved "satellit" 
forstås "en satellit, der sender på frekvensbånd, som kommunikationsretligt er 
forbeholdt radio- og tv-udsendelse af signaler, der kan modtages af almenheden, 
eller som er forbeholdt lukket punkt-til-punkt kommunikation. I sidstnævnte 
tilfælde skal den individuelle modtagelse af signalerne imidlertid ske under 
omstændigheder, der er sammenlignelige med dem, der gør sig gældende i 
førstnævnte tilfælde". 
Direktivet regner således med et udgangspunkt i tilfælde af radio- og tv­
udsendelse via satellit. På samme måde lægges der ved anvendelsen af denne 
bestemmelse vægt på modtagekapaciteten og ikke på en teknisk eller 
kommunikationsretlig skelnen. 
Hvad angår EF-rettens indflydelse på kontraktbestemmelserne er der især to 
direktiver, der skal nævnes, nemlig direktivet om "edb-programmer" 
(91/250/EØF) og direktivet om "udlejning" (92/100/EØF). 
Direktiv 91/250/EØF om "edb-programmer" giver regler for, hvad der er tilladt 
i aftaler om anvendelse af edb-programmer. Det foreskrives således i artikel 5, 
stk. 2, at det ikke ved aftale kan forhindres, at en person, der har ret til at 
benytte et edb-program, laver en sikkerhedskopi, for så vidt det er nødvendigt 
for denne benyttelse. På samme måde kan en person, der har ret til at benytte 
en kopi af et edb-program, undersøge eller afprøve edb-programmet (artikel 5, 
stk. 3). 
Europæiske traktater nr. 153, Europarådet. 
41. 
I artikel 4 i direktiv 92/100/EØF om "udlejning" foreskrives det, at 
ophavsmænd og udøvende kunstnere har ret til et vederlag, som der ikke kan 
gives afkald på. I medfør af princippet om EF-rettens forrang kan der ikke ved 
aftale fastsættes bestemmelser, der er i modstrid med denne bestemmelse. 
3. Vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt 
For at det indre marked kan blive en realitet, er det nødvendigt, at udbyderne af 
tjenesteydelser har klarhed over, hvilken lovgivning der gælder for grænse­
overskridende aktiviteter. Endvidere er det i forbindelse med fastsættelse af 
gældende ret nødvendigt at tage højde for to grundlæggende forhold, nemlig at 
beskyttelsen af rettighedshaverne ikke må forringes, og at det samtidig skal 
være muligt at levere tjenesteydelsen under optimale økonomiske forhold. 
Man kunne derfor mene, at gældende ret nødvendigvis må være lovgivningen i 
tjenestens oprindelsesland. En sådan bestemmelse forudsætter imidlertid en 
fremskreden harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger for at undgå 
flytning af aktiviteten og manglende beskyttelse af rettighedshaverne. Når først 
der er gennemført harmonisering, vil man kunne indføre oprindelsesreglen, der 
tager højde for de forskellige led i transmissionskæden. Spørgsmålet er 
herefter, om denne model kan anvendes til tjenesteleverandørens udnyttelse af 
rettigheder. "Satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF) går i den retning. 
Det skal understreges, at "satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF) kun behandler 
radio- og tv-udsendelse via satellit, således at eventuelle lovkonflikter i forbin­
delse med radio- eller kabeltransmission overlades til gældende ret i medlems­
staterne; der kan derfor blive tale om forskellige løsninger, hvilket er 
problematisk for det indre marked. 
Der eksisterer den samme problematik for digital punkt-til-punkt-spredning som 
for radio- og tv-spredning via satellit. Faktisk kan tilrådighedsstillelse af en 
tjeneste i en medlemsstat få konsekvenser i alle de øvrige medlemsstater (f.eks. 
vil on-line bestillings-tv i en medlemsstat i praksis blive tilgængelig i de øvrige 
medlemsstater). 
Udbydelsen af en sådan tjeneste bør være reguleret af klare bestemmelser for 
ophavsret og beslægtede rettigheder. Som det gælder for de øvrige aspekter i 
forbindelse med levering af en tjenesteydelse, bør man gå ud fra princippet om, 
at det er lovgivningen i oprindelseslandet, der finder anvendelse. Dette princip 
kan imidlertid kun håndhæves for intellektuel ejendomsret, hvis der samtidig 
sikres en fremskreden harmonisering af disse rettigheder. 
42. 
På internationalt niveau bør der lægges vægt på en høj grad af harmonisering al 
reglerne om beskyttelse af ophavsret og dermed beslægtede rettigheder. Europa­
rådets konvention om ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i 
forbindelse med grænseoverskridende radio- og tv-udsendelse via satellit er et 
vigtigt skridt i den retning, idet konventionen for at muliggøre anvendelse af 
lovgivningen i udsendelsens oprindelsesland foreskriver anvendelse af 
bestemmelserne i Paris-akten (1971), Bernerkonventionen og Rom­
konventionen fra 1961. 
Det ville naturligvis være ønskeligt at finde et "globalt" svar. Det vil imidlertid 
kun være muligt, hvis der opnås enighed om de materielle regler for ophavsret 
og dermed beslægtede rettigheder, således at der sikres et højt 
beskyttelsesniveau og en tilstrækkelig harmonisering. På nuværende tidspunkt 
er dette bestemt ikke tilfældet. 
Det er nødvendigt på fællesskabsniveau at finde en løsning med hensyn til 
gældende ret. En sådan løsning kunne følge principperne i "satellit-kabel"-
direktivet (93/83/EØF), nemlig samme definition af tilgængeliggørelse, således 
at der lægges vægt på udsendelsesaspektet frem for modtagelsesaspektet. Hvad 
angår udsendelser fra tredjelande bør der søges andre løsninger eller i det 
mindste indføres sikkerhedsklausuler for at beskytte rettighedshaverne. 
"Satellit-kabel"-direktivet (93/98/EØF) indeholder en model, der kunne bruges i 
den henseende. 
4. Spørgsmål 
1) Kræver anvendelsen af oprindelsesreglen, at der opstilles yderligere 
kriterier og inddrages andre aspekter? I bekræftende fald, hvilke? 
2) Mener De, at det i forbindelse med anvendelsen af oprindelsesreglen er 
nødvendigt at opstille en række yderligere kriterier for tilknytning? I 
bekræftende fald hvilke? 
3) Mener De, at det i forbindelse med fastlæggelse af ansvar er muligt i 
hvert transmissionsled at identificere de potentielt ansvarlige? I bekræf­
tende fald bedes De angive hvilke ansvarlige, der er tale om? 
4) I betragtning af definitionen af selve transmissionshandlingen og de 
forskellige beskyttelsesniveauer, bør man så i Fællesskabet anvende 
oprindelsesreglen for alle former for transmission, når der er tale om 
• transmissioner, der kun stammer fra én medlemsstat 
• transmissioner, der stammer fra en medlemsstat eller tredjelande, 
der anvender Paris-akten fra 1971 i Bei nerkonventionen og Rom­
konventionen 
• alle transmissioner fra et hvilket som helst land? 
43. 
5) Hvis man anvender oprindelsesreglen, hvilke rettigheder og hvilke 
områder af den nationale lovgivning skal så i givet fald harmoniseres for 
at undgå aktivitetsflytninger og sikre beskyttelse af rettighedshaverne: 
• indskrænkninger i enerettighederne 
• ejerskabsforhold 
• droit moral 
• andre rettigheder? 
6) I hvilket omfang, på hvilke områder og hvordan kan man gøre 
beskyttelsen bedre for rettighedshaverne i de tredjelande, der er omfattet 
af Bernerkonventionen/Rom-konventionen, hvis man vil anvende lovgiv­
ningen i oprindelseslandet? 
7) Hvis man ikke vælger oprindelsesreglen, hvilke regler mener De så, 
man skal anvende? 
8) Mener De, at beskyttelsesklausuler kan give en gyldig beskyttelse af 
rettighedshavere i Fællesskabet i forbindelse med spredning i et land, 
der ikke giver en tilstrækkelig beskyttelse af intellektuelle 
ejendomsrettigheder? 
9) Mener De, at aftaleretten skal kunne anvendes fuldstændig frit, eller 
mener De, at den aftalemæssige frihed bør begrænses 
• generelt 
• på en sådan måde, at visse dele bevares, som f.eks. bestem­
melserne om droit moral, betaling af vederlag og forvaltnings-
selskaber 
• kun i tilfælde, hvor europæiske rettighedshaveres værker og 
frembringelser er omfattet af kontrakten? 
44. 
AFSNIT II: 
KONSUMPTION AF RETTIGHEDER OG 
PARALLELIMPORT 
Hovedpunkter 
En videokassette eller et fonogram, som sælges af rettighedshaveren eller med 
dennes samtykke i en medlemsstat, kan videresælges overalt i Fællesskabet, uden at 
rettighedshaveren kan modsætte sig det. Han har udtømt sine spredningsrettigheder i 
forbindelse med accept af det første salg. Et sådant salg af en vare, der omfatter et 
værk, udtømmer imidlertid ikke andre rettigheder, som f.eks. retten til reproduktion 
eller bearbejdning. Enhver tjenesteydelse (f.eks. radio- og tv-spredning, udlejning, 
udlån) udgør en handling, der i sig selv skal godkendes, uden at det berører 
fremtidige udnyttelser, og disse rettigheder udtømmes derfor ikke. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Konsumptionsreglen har to aspekter. Den begrænser først og fremmest 
spredningsretten. Denne ret udtømmes i forbindelse med det første salg af 
kopier af et værk med rettighedshaverens samtykke. Ud fra et EF-retligt 
synspunkt medfører reglen ligeledes, at hvis en indehaver af intellektuelle 
ejendomsrettigheder i en given medlemsstat har solgt et produkt, der er en 
udnyttelse af en intellektuel ejendomsret, eller hvis dette salg er foretaget med 
rettighedshaverens samtykke, vil han ikke kunne modsætte sig, at det 
omhandlede produkt omsættes frit i hele Fællesskabet. Det vil sige, at han ikke 
vil kunne gøre sine intellektuelle ejendomsrettigheder gældende, herunder sine 
spredningsrettigheder i en anden medlemsstat, og forbyde parallelimport af det 
pågældende produkt. 
Konsumptionsprincippet i forbindelse med intellektuel ejendomsret er centralt i 
EF-retten, da Domstolen har anvendt dette princip for at kunne forene varernes 
frie bevægelighed og den geografiske afgrænsning af intellektuelle og 
industrielle ejendomsrettigheder. Det vil sige, at det fælles marked sidestilles 
med et nationalt marked for varernes vedkommende, hvis medlemsstaternes 
lovgivninger er identiske eller ligger tæt på hinanden. 
Hvis en vare derimod er blevet solgt af en tredjemand uden rettighedshaverens 
samtykke, og dette salg er lovligt, vil konsumptionsreglen ikke finde 
anvendelse. Således har Domstolen i Patricia-dommen1 fastslået, at 
i "Firma EMI Electrola GmbH mod firma Patricia Im- und Export Vervaltungsgesellschaft mbH" 
af 24.1.1989 (sag 341/87), Sml. 1989, s. 79. 
45. 
fonogrammer, der kunne fremstilles lovligt i en medlemsstat, da 
beskyttelsestiden var udløbet, ikke af den grund kunne sælges i en anden 
medlemsstat, hvor rettighederne ikke var udløbet. 
Domstolens retspraksis har været konstant, idet den fastslår, at hvis der ikke er 
sket en harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger, vil de nationale 
lovgivninger afgøre, om der eksisterer intellektuelle ejendomsrettigheder. Hvis 
det således er muligt at foretage et lovligt salg uden rettighedshaverens 
samtykke i en given medlemsstat, mens det ikke er tilfældet i en anden, vil 
sådanne forskelle i medlemsstaternes lovgivning være en hindring for 
samhandelen. 
Spørgsmålet om konsumption af rettigheder opstår ikke på samme måde, når 
det gælder levering af tjenesteydelser. Enhver tjenesteydelse er nemlig en 
handling, der kræver tilladelse, hvis det foreskrives i lovgivningen om 
intellektuel ejendomsret. Det vil sige, at i modsætning til de tilfælde, hvor den 
intellektuelle ejendomsret indgår i varen (f.eks. en videokassette med en film), 
medfører tv-udsendelse eller offentlig forevisning af en film ikke, at 
rettighedshaveren herved mister sin ret til at tillade eller forbyde en 
efterfølgende tv-udsendelse, fremvisning eller viderespredning pr. kabel. 
Området for og antallet af udsendelser vil udelukkende fremgå af aftalen med 
radio- eller tv-selskabet. Da tredjemand pr. definition ikke har indgået aftale 
med rettighedshaveren, da han så i givet fald ikke ville være tredjemand, vil 
han ikke kunne levere nogen form for tjenesteydelse, hvor de beskyttede værker 
og frembringelser indgår, medmindre han overtræder rettighedshaverens 
intellektuelle rettigheder. Hvis samme tredjemand derimod lovligt har købt 
videokassetterne på det fælles marked, vil han frit kunne videresælge dem i 
medfør af den konsumptionsregel, der gælder for varer. 
Aftaleforhold mellem en rettighedshaver og en licenshaver falder naturligvis ind 
under konkurrenceretten2 . Bestemmelser, der forbyder salg i visse geografiske 
områder, eller som fastsætter et nøje afgrænset område, hvor tjenesten kan 
leveres, vil derfor eventuelt kunne betragtes som uforenelige med konkurrence­
reglerne. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Bernerkonventionen og Rom-konventionen behandler ikke spørgsmålet om 
konsumption af rettigheder. Man har ikke været opmærksom på dette aspekt i 
forbindelse med revision eller forhandling af disse aftaler. 
Derimod indeholder TRIPS-aftalen en udtrykkelig henvisning til konsumption i 
artikel 6, hvor det hedder: "I forbindelse med bilæggelse af tvister i henhold til 
denne aftale kan intet i denne aftale anvendes til afklaring af spørgsmålet om 
intellektuelle ejendomsrettigheders konsumption" (i artikel 3 og 4 behandles 
Se Kommissionens beslutning i "Miller International" af 1. december 1976, EFT nr. L 357 af 
29.1.1976, s. 40. 
46. 
henholdsvis "national behandling" og "mest begunstigelsesbehandling"). 
Landene er frit stillet i spørgsmålet om konsumption, forudsat at de giver 
samme behandling til andre landes statsborgere. 
Det vil sige, at hvis konsumptionsspørgsmålet skal behandles bredere end på 
fællesskabsniveau i en fremtidig konvention, vil løsningen skulle gælde for alle 
medlemmerne af TRIPS-aftalen. 
2.2. Det er nævnt ovenfor, at begrebet konsumption er et vigtigt aspekt i den 
primære fællesskabsret. Begrebet indgår i EF-traktatens artikel 30-36 om den 
frie bevægelighed for varer. Hvis en rettighedshaver derimod giver tilladelse til 
en engangs-tv-udsendelse af et filmværk i en del af Fællesskabet, har han ikke 
dermed udtømt sine rettigheder i forbindelse med en senere tv-udsendelse på et 
andet geografisk område i Fællesskabet3 . Domstolen har ligeledes præciseret, 
at salg af kopier af en videokassette ikke udtømmer udlejningsrettighederne4 . 
Spørgsmålet om konsumption behandles ligeledes i den afledte ret. I direktiv 
91/250/EØF om "edb-programmer" hedder det i artikel 4, litra c), andet 
punktum, at "første gang en kopi af et edb-program sælges i Fællesskabet af 
rettighedshaveren eller med dennes tilladelse, er rettighedshaverens ret til at 
sprede den pågældende kopi inden for Fællesskabet udtømt, med undtagelse af 
retten til at udøve kontrol med yderligere udlejning af edb-programmet eller af 
en kopi deraf". 
I direktiv 92/100/EØF om "udlejning" behandles spørgsmålet om konsumption 
ligeledes flere steder. Det hedder i artikel 1, stk. 4, om ophavsmandens ret til at 
tillade eller forbyde udlejning og udlån af originalværker og eksemplarer af 
ophavsretligt beskyttede værker samt af andre frembringelser: "Salg eller anden 
form for distribution af originalværker, eksemplarer af ophavsretligt beskyttede 
værker og andre frembringelser ... medfører ikke, at de i stk. 1 omhandlede 
rettigheder udtømmes". Det præciseres i artikel 3, at bestemmelserne i direktiv 
91/250/EØF om "edb-programmer" ikke berøres hvad angår retten til 
udlejning. 
Med hensyn til spredningsret for indehavere af beslægtede rettigheder fastslås 
det i direktiv 92/100/EØF om "udlejning" i artikel 9, stk. 2, at 
"spredningsretten inden for Fællesskabet med hensyn til en genstand ... 
udtømmes først, når genstanden for første gang sælges i Fællesskabet af 
rettighedshaveren eller med dennes tilladelse". 
Jf. CODITEL-dommene: "S.A. Compagnie Générale pour la Diffusion de la Télévision, 
CODITEL m.fl. mod S.A. Ciné-Vog Films m.fl." af 18.3.1980 (sag 62/79), Sml. 1980, s. 881 og 
"CODITEL mod Ciné-Vog Films S.A. m.fl." af 6.10.1982 (sag 262/81), Sml. 1982, s. 3381. 
Dom "Warner Brothers Inc. og Metronome Video ApS mod Erik Viuff Christiansen" af 17.5.1988 
(sag 158/86), Sml. 1988, s. 2605. 
47. 
Denne artikel afspejler således først og fremmest Domstolens konstante 
retspraksis med hensyn til EF-traktatens artikel 30 ff., hvis principper er nævnt 
ovenfor. Artikel 9, stk. 2, i direktivet om "udlejning" (92/100/EØF) behandler 
ligeledes spørgsmålet om "international konsumption", som det forbydes 
medlemsstaterne at anvende. Medlemsstaterne kan således ikke gå ud fra, at 
salg i et tredjeland af en vare, til hvilken der er knyttet intellektuelle 
ejendomsrettigheder, udtømmer spredningsretten i Fællesskabet. 
Rettighedshaveren vil således kunne forbyde parallelimport til Fællesskabet fra 
tredjelande, selv om han selv har taget skridt til salg af varerne i det 
pågældende tredjeland. 
Man har løsningen i de to ovennævnte direktiver, fordi en medlemsstats 
eventuelle mulighed for at anvende international konsumption kunne få negative 
følger for det indre markeds funktion. 
3. Vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt 
Hvorvidt spredningsretten kan udtømmes ved rettighedshaverens udnyttelse 
eller ved udnyttelse af tredjemand med rettighedshaverens tilladelse afhænger 
af, hvorledes det beskyttede værk eller det dertil knyttede indhold udnyttes. 
Hvis værket er optaget på et medie, gælder reglerne om bevægelighed for 
varer, og følgelig Fællesskabets konsumptionsprincip. Et andet spørgsmål er, 
om Fællesskabets konsumption er eksklusiv, det vil sige, om medlemsstaterne 
fortsat kan antage, at salg af et værk eller et dertil knyttet indhold på et fysisk 
medie i et tredjeland udtømmer spredningsretten på internationalt plan, eller om 
retten kun udtømmes, hvis salget finder sted i Fællesskabet, således som det 
udtrykkeligt er foreskrevet i artikel 9, stk. 2, i "udlejnings"-direktivet. Samme 
konklusion ses i artikel 4, litra c), i direktivet om "edb-programmer" samt i de 
relevante artikler i direktivforslaget om retlig beskyttelse af databaser; det vil 
sige, at de udelukker international konsumption på de respektive områder, selv 
om artiklerne er formuleret forskelligt. Forskellige synspunkter i 
medlemsstaterne på dette område vil få følger for det indre marked: det må 
undersøges, om reglen om international konsumption ligeledes bør fjernes fra 
spredningsretten og andre områder. 
Hvis værket eller det dertil knyttede indhold derimod ikke er optaget på et 
medie, men indgår i en tjenesteydelse, foreligger der en anden situation. Det 
fremgik af høringen i juli 1994, at de berørte kredse mener, at det bør sikres, at 
rettighederne ikke udtømmes på de elektroniske motorveje. I forbindelse med 
tjenesteydelser, der i princippet kan gentages et ubegrænset antal gange, er det 
ikke muligt at anvende konsumptionsreglen. EF-Domstolen har allerede 
48. 
fastslået dette i to domme om forevisning af film og retten til offentlig 
fremførelse af musikværker5 . 
Kommissionen er enig i denne tilgang for tjenesteydelser i informations­
samfundet. Til forskel fra spredningsretten for et fysisk medie er det vanskeligt 
at anvende konsumptionsprincippet for de forskellige rettigheder, der er knyttet 
til tjenesteydelser, der spredes ad elektronisk vej. Spredning af en tjeneste 
(f.eks. radio- eller tv-udsendelse, udlejning eller udlån) er en handling, der 
kræver separat tilladelse, uden at dette berører de fremtidige udnyttelsesformer. 
4. Spørgsmål 
1) Bør der indføres en regel, der udelukker international konsumption for 
indehavere af ophavsrettigheder, på samme måde som foreskrevet i 
artikel 9, stk. 2, i direktiv 92/100/EØF om "udlejning"? 
2) Bør det på ny understreges, at der ikke gælder konsumption for 
tjenesteydelser, uanset hvilke rettigheder der er tale om (f.eks. radio- og 
tv-udsendelse, transmission, udlejning)? 
3) Hvordan mener De, at ovennævnte spørgsmål bør behandles i 
forbindelse med on-line net, der typisk er globale? 
4) Mener De, at der samtidig kan gælde flere ordninger, således at der for 
nogle gælder international konsumption, mens det ikke er tilfældet for 
andre? 
Jf. bl.a. dommen Coditel/Ciné-Vog Films af 18. marts 1980 (sag 62/79), Sml. 1980, s. 881; om 
retten til offentlig fremførelse se dommen Ministère Public mod Tournier af 13. juli 1989 (sag 
395/87), Sml. 1989, s. 2521. 
49. 
UNDERKAPITEL 2 
SÆRLIGE RETTIGHEDER 
AFSNIT III: 
REPRODUKTIONSRETTIGHEDER 
Hovedpunkter 
Udbredelsen af og fremskridtene inden for analog reproduktion har gjort det umuligt 
at kontrollere kopiering, herunder privatkopiering; værker og frembringelser i 
digital form gør det imidlertid muligt igen at indføre en streng kontrol med 
reproduktion. Reproduktionsrettigheder og de dertil hørende undtagelser, især hvad 
angår privatkopiering, bør derfor tages op til fornyet revision i lyset af denne 
udvikling. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Reproduktionsrettigheder er helt fundamentale for ophavsret og dermed 
beslægtede rettigheder, da de giver rettighedshaverne mulighed for at tillade 
eller forbyde reproduktion af beskyttede værker og frembringelser. Da denne 
ret gør det muligt at forhindre reproduktion, giver den dermed mulighed for at 
føre kontrol med senere udnyttelser. 
Reproduktionsrettigheder var derfor nemme at håndtere, så længe den tekniske 
situation indebar, at reproduktioner nødvendigvis indebar optagelse, og kun 
professionelle havde adgang til reproduktionsteknikken. I den situation betragtes 
enhver ulovlig reproduktion, der er udført af professionelle, og som kan 
konstateres ved den blotte tilstedeværelse af falske kopier, som 
piratvirksomhed. 
Den første vigtige tekniske udvikling var, at det blev muligt at reproducere 
beskyttede værker og frembringelser. Den store stigning i antallet af fotokopi­
maskiner og den stadige forbedring af kopiernes kvalitet har øget mulighederne 
for massiv reproduktion af både tekster og billeder. På samme måde er 
privatkopiering af lyd- og audiovisuelt materiale i hjemmet blevet mulig for 
alle. Denne udvikling letter naturligvis forbrugernes adgang til værkerne. Den 
medfører en ny form for udnyttelse af værker, der skader rettighedshavernes 
økonomiske interesser. 
For at imødegå de økonomiske konsekvenser af en sådan adfærd er der i de 
fleste medlemsstater indført særlige retsregler for reprografi (dvs. reproduktion 
via fotokopiering eller andre former for reproduktion for at opnå en kopi på 
papir med eller uden ændring af formatet) og privatkopiering (dvs. 
50. 
privatpersoners reproduktion af lyd- og audiovisuelt materiale med 
henblik på anvendelse i privatsfæren). 
Den anden betydelige tekniske udvikling er knyttet til den stigende digitalisering 
af værker og frembringelser og anvendelsen heraf i edb-systemer på en sådan 
måde, at det ikke umiddelbart opfattes af de menneskelige sanser. Direktiv 
91/250/EØF om "edb-programmer" nævner netop reproduktionsproblematikken 
i en given transmissionskæde. Det er derfor nødvendigt at revurdere begrebet 
reproduktion i lyset af denne udvikling og afgøre, om 
reproduktionsrettighederne berøres af de normale handlinger (digitalisering, 
foreløbige kopier, indlæsning i arbejdslager, "downloading") i forbindelse med 
anvendelse af computere og andet udstyr i informationssamfundet. 
Den teknologiske udvikling har imidlertid medført en række betydelige fordele. 
Almindelig brug af en traditionel fotokopimaskine, kassettebåndoptager eller 
videokassettebåndoptager gør det pr. definition muligt at foretage kopiering, 
uden at dette kan forhindres (medmindre disse apparater ikke har denne 
væsentlige funktion); med den digitale teknik er det muligt at identificere og, 
hvis man ønsker det, begrænse privatpersoners kopiering af værker eller 
frembringelser i digital form. Dette forudsætter naturligvis, at alle tekniske 
systemer indrettes i den henseende, men kontrol med anvendelsen af værker 
bliver mulig (se afsnit IX). 
Der bør tages højde for denne udvikling, når man skal vurdere reproduktions-
rettighederne i en digital kontekst. Hvis teknologien ikke gør det muligt at 
forhindre kopiering, kunne det være en mulighed at lægge afgifter på medier og 
optageudstyr mod lovliggørelse af privatkopiering. Hvis der derimod er teknisk 
mulighed for at begrænse eller forhindre privatkopiering, er der ikke længere 
grund til at have det licenssystem, som vederlagsordningen udgør. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Ophavsmænds eneret til at tillade reproduktion er defineret i Berner­
konventionens artikel 9. Det hedder i stk. 1 i denne artikel, at ophavsmænd til 
litterære og kunstneriske værker har eneret til at tillade reproduktion "i enhver 
form". Denne formulering er meget bred og dækker alle nuværende eller 
kommende reproduktionsmetoder (f.eks. tegning, litografi, offset og andre 
trykkeriteknikker, fotokopiering, optagelse osv.). Det hedder lidt redundant i 
stk. 3 "som reproduktion anses i denne konvention også enhver lyd- eller 
billedoptagelse". 
Derimod begrænser artikel 9, stk. 2, i konventionen i høj grad retten til 
reproduktion, idet "det er forbeholdt unionslandenes lovgivning at tillade 
51. 
reproduktion af sådanne værker i visse særlige tilfælde, under forudsætning af, 
at en sådan reproduktion ikke på skadelig måde påvirker den normale udnyttelse 
af værket og ikke på urimelig måde gør indgreb i ophavsmandens legitime 
interesser". Sidstnævnte bestemmelse er en af de mest kontroversielle i Berner­
konventionen, hvilket medfører en vis usikkerhed om bestemmelsens 
rækkevidde og derfor forskellige fortolkninger i landene, især hvad angår 
reprografi og privatkopiering (disse ordninger går lige fra fuldstændigt forbud 
mod privatkopiering til lovliggørelse uden vederlag til ophavsmændene). 
Rom-konventionen giver udøvende kunstnere ret til på visse betingelser at 
forbyde reproduktion uden deres samtykke af en optagelse af deres fremførelse. 
Fremstillere af fonogrammer har ret til at tillade eller forbyde direkte eller 
indirekte reproduktion af deres fonogrammer (artikel 10). Radio- og 
fjernsynsselskaber har ret til i visse tilfælde at tillade eller forbyde reproduktion 
af optagelser af deres udsendelser (artikel 13). 
På det ophavsretlige område indeholder TRIPS-aftalen de samme forpligtelser 
som Bernerkonventionen. TRIP-aftalen gengiver den nøjagtige ordlyd af Rom­
konventionens artikel 10 og giver således fremstillere af fonogrammer eneret til 
direkte eller indirekte reproduktion (artikel 14, stk. 2). Reproduktionsrettig­
hederne for udøvende kunstnere (artikel 14, stk. 1) og radio- og tv-selskaber 
(artikel 14, stk. 3) er mere begrænsede end i Rom-konventionen. 
2.2. På det ophavsretlige område er det kun reproduktionsrettigheder i forbindelse 
med edb-programmer, der er harmoniseret på fællesskabsniveau. Der vil ikke 
her blive foretaget en detaljeret analyse af direktiv 91/250/EØF om "edb-
programmer"; det skal blot nævnes, at beskyttelsen af edb-programmer, som 
direktivet harmoniserer, i høj grad er baseret på reproduktionsretten. 
Hvad angår beslægtede rettigheder indføres der i artikel 7 i 
direktiv 92/100/EØF om "udlejning" en eneret til at tillade eller forbyde direkte 
eller indirekte reproduktion for udøvende kunstnere, fremstillere af 
fonogrammer, filmproducenter og radio- eller fjernsynsselskaber. Denne ret 
giver en mere vidtrækkende beskyttelse end Rom-konventionen. 
3. Vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt 
Gennemgangen af reproduktionsrettigheder, der er et meget kompleks område, 
kan underopdeles i flere punkter. 
Med hensyn til en definition af reproduktionsrettigheder i en digital 
sammenhæng forekommer det nødvendigt med en fællesskabsløsning på grund 
af disse rettigheders store betydning. En sådan definition bør klart tage 
udgangspunkt i de løsninger, der er valgt i direktivet om edb-programmer. 
52. 
Digitalisering af beskyttede værker og andre frembringelser bør være dækket af 
reproduktionsretten på samme måde som f.eks. indlæsning i en computers 
arbejdslager. Hvis disse spørgsmål ikke finder en harmoniseret løsning, vil der 
opstå vanskeligheder i forbindelse med det indre marked, idet medlemsstater, 
der indrømmer en sådan beskyttelse, ikke vil tillade, at værker og 
frembringelser i digital form indføres på deres område, hvis de stammer fra en 
medlemsstat, hvor digitalisering ikke kræver rettighedshaverens tilladelse. 
Reproduktionsrettighedernes rækkevidde må behandles for sig, idet der findes 
en række undtagelser i medlemsstaterne med udgangspunkt i 
Bernerkonventionens artikel 9, stk. 2. Det er nødvendigt nøje at overveje, i 
hvilke tilfælde disse undtagelser kan opretholdes. Privatkopiering af materiale, 
der spredes digitalt, er et eksempel på de vanskeligheder, der skal løses. Det vil 
ligeledes være nødvendigt at tage stilling til lovliggørelse af digital 
privatkopiering, idet det er teknisk muligt at kontrollere, forhindre eller 
begrænse denne form for kopiering (jf. afsnit IX). 
I øjeblikket er privatkopiering lovlig i nogle medlemsstater og ulovlig i andre, 
og dette skaber problemer. Det faktum, at privatkopiering er tilladt i visse 
medlemsstater vil indebære, at visse operatører vil tøve med at give adgang til 
deres tjenester. Samtidig vil man ikke i de medlemsstater, der tillader 
privatkopiering, kunne påbyde indførelse af de nødvendige tekniske systemer, 
som imidlertid vil blive påkrævet i andre medlemsstater. Sådanne 
lovgivningsmæssige forskelle vil hindre samhandelen med det relevante udstyr. 
Kommissionen mener, det er nødvendigt med en vis harmonisering for at løse 
disse problemer. Løsningen må afhænge af de tekniske kontrolmuligheder, 
herunder især hvad angår privatkopiering. 
4. Spørgsmål 
1) Mener De, at der for værker og frembringelser i digital form bør gælde en 
eneret til reproduktion? Vil det være nødvendigt med indskrænkninger i denne 
eneret? I bekræftende fald hvilke og hvorfor? 
2) Mener De, at privatkopiering og reprografi af værker og frembringelser i 
digital form, med undtagelse af edb-programmer, bør: 
• være fuldt ud dækket af reproduktionsretten 
• være dækket af reproduktionsretten, således at det dog er tilladt at 
foretage én kopiering (som f.eks. SCMS-systemet) 
• være tilladt med eller uden en vederlagsordning? 
53. 
AFSNIT IV: 
TILGÆNGELIGGØRELSE FOR 
ALMENHEDEN 
Hovedpunkter 
I dette afsnit vil det blive forsøgt at indkredse begrebet "almenheden" i forbindelse 
med retten til tilgængeliggørelse for almenheden. Dette begreb er centralt i forsøget 
på at skelne mellem forskellige anvendelser i informationssamfundet. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Der findes ingen helt præcis definition af dette begreb. I forbindelse med retten 
til tilgængeliggørelse for almenheden er begrebet "almenhed" centralt placeret. 
Begrebet "tilgængeliggørelse for almenheden" er defineret i WlPO-glossaret1 . 
Ifølge denne definition indebærer begrebet fremførelse af et værk, en 
forestilling eller frembringelse, et fonogram eller en udsendelse til 
offentligheden generelt i modsætning til bestemte personer, der tilhører en 
privat gruppe. Begrebet er bredere end "udgivelse" og omfatter ligeledes 
anvendelsesformer, som f.eks. offentlig fremførelse, radio- og tv-udsendelse, 
kabelbunden transmission til almenheden eller direkte tilgængeliggørelse for 
almenheden af en radio- eller tv-udsendelse. 
Med udgangspunkt i ovenstående kan man udelukke privat brug, der normalt 
ikke er omfattet af retten til at tillade eller forbyde, fra de anvendelsesformer, 
hvor enerettighederne gælder. 
For privatkopierings vedkommende finder reproduktionsretten anvendelse. 
Således er privatkopiering i nogle medlemsstater forbudt, selv om der udeluk­
kende er tale om personlig brug. 
Privat brug er ikke nødvendigvis begrænset til de tilfælde, hvor en person 
anvender et værk i sit hjem med udstyr, der ikke er koblet til et net. Men hvis 
udgangspunktet er, at der også når flere personer deltager, er tale om privat 
brug, og der således ikke gælder begrænsninger, er det nødvendigt at opstille 
nogle grænser. 
Der kan selv i en privat sammenhæng være tale om krænkelse af droit moral­
rettigheder. På grund af reglerne om privatlivets fred er det imidlertid vanske 
WlPO-glossar om ophavsret og dermed beslægtede rettigheder, Genève 1980, ISBN 92-805-
0016-3. 
54. 
ligere at bevise en sådan krænkelse og sikre overholdelse af ophavsmændenes 
droit moral-rettigheder. 
Det skal ligeledes bemærkes, at grænsen mellem "normal" privat brug og "uret­
mæssig" brug efter Bernerkonventionens artikel 9, stk. 2, der på urimelig måde 
gør indgreb i ophavsmandens legitime interesser, ofte er meget svær at trække. 
På grund af de muligheder, som den digitale teknik medfører for de såkaldt 
private anvendelser, må man være klar over, at hvis der ikke gælder præcise 
regler for ophavsret og dermed beslægtede rettigheder for de nye former for 
privat anvendelse, vil det have alvorlige økonomiske konsekvenser for 
rettighedshaverne. 
Den ovenfor nævnte definition er nyttig på den måde, at den gør det muligt at 
udelukke en række handlinger, som f.eks. radio- og tv-udsendelse, fra området 
privat anvendelse. 
Det er klart, at definitionen af tilgængeliggørelse for almenheden i høj grad vil 
være afgørende for, hvorledes offentligheden generelt vil opfatte informations­
samfundet. Offentligheden har allerede i det mindste hørt tale om Internet og 
forestiller sig, at man gratis (mod at betale opkaldstiden) kan få adgang til hele 
verdens viden. Definitionen af privat brug er således en definition af et "frit 
område", der tilbydes offentligheden. Hvis dette område er for stort, vil rettig­
hedshaverne tøve med at tillade anvendelse af deres værker på nettene. Hvis 
området er for lukket, risikerer man at skuffe offentligheden, der således ikke 
vil bevæge sig ud på "de elektroniske motorveje". 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Der findes ingen klar definition af begrebet "tilgængeliggørelse for 
almenheden" i de internationale konventioner. 
2.2. Fællesskabsretten indeholder heller ingen klar definition af begrebet "tilgænge­
liggørelse for almenheden". I artikel 10 i direktiv 92/100/EØF om "udlejning" 
beskrives indskrænkningerne i de beslægtede rettigheder, og det foreskrives, at 
medlemsstaterne kan indføre indskrænkninger i forbindelse med "privat brug". 
Medlemsstaterne har i øvrigt mulighed for at indføre de samme 
indskrænkninger, som gælder for ophavsrettigheder. 
3. Vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt 
Som nævnt findes der på nuværende tidspunkt ingen definition af "tilgængelig­
gørelse for almenheden" i fællesskabsretten. Da informationssamfundet 
imidlertid udvikler sig, vil det være nødvendigt at begrænse undtagelserne fra 
de generelle fællesskabsregler og finde en ensartet definition af begrebet 
"tilgængeliggørelse for almenheden". 
55. 
Det faktum, at nogle aktiviteter er lovlige i visse medlemsstater og ikke i andre, 
vil kunne skade det indre markeds funktion. Det vil nødvendigvis føre til 
aktivitetsflytninger, og til forskellige tekniske specifikationer for udstyr og/eller 
for digitaliseringen af beskyttede værker og frembringelser, hvilket vil være en 
hindring for samhandelen (programmer, der forhindrer visse handlinger, vil 
f.eks. ikke være nødvendige alle steder). Hvordan vil man kunne sikre en 
harmonisk udvikling uden hindringer for informationssamfundet, hvis nogle 
medlemsstater ønsker at indføre enerettigheder for fremførelse via nettet, mens 
det i andre medlemsstater er et helt frit område? 
Kommissionen mener, at det er nødvendigt at finde en fælles løsning på 
spørgsmålet om tilgængeliggørelse for almenheden. Den fremføringsteknologi, 
der anvendes i informationssamfundet, er en udfordring til den traditionelle 
opfattelse af "tilgængeliggørelse for almenheden". 
4. Spørgsmål 
1) Mener De, at nedenstående handlinger kan betragtes som privat brug: 
• kommunikation via nettet mellem to privatpersoner 
• kommunikation via nettet mellem flere privatpersoner (f.eks. 
"bulletin board service") 
• kommunikation via nettet mellem en privatperson og en virk­
somhed 
• kommunikation via nettet i én eller mellem flere virksomheder? 
2) Mener De, at det i forbindelse med kommunikation via nettet mellem 
mere end to personer er afgørende for opfattelsen af begrebet 
tilgængeliggørelse for almenheden, at de to personer kender hinanden 
eller tilhører samme familie? 
3) Har det betydning for definitionen af tilgængeliggørelse for 
offentligheden i forbindelse med punkt-til-punkt kommunikation, hvilken 
type personer der kommunikerer (privatpersoner, virksomheder, 
offentlige organer osv.)? 
4) Mener De, at netopkobling af en server, der indeholder ophavsretligt 
beskyttede værker, er en handling, der berører ophavsrettigheder og 
dermed beslægtede rettigheder? I bekræftende fald, hvilke rettigheder er 
involveret i en sådan handling? Har De kendskab til lovgivning, hvor 
der tages stilling til dette spørgsmål? 
5) Hvilke andre kriterier eller handlinger bør efter Deres mening have 
indflydelse på en definition af tilgængeliggørelse for offentligheden? 
56. 
AFSNIT V: 
DIGITAL 
SPREDNINGS-/TRANSMISSIONSRET 
Hovedpunkter 
I informationssamfundet vil det være muligt via net at udveksle værker og frem­
bringelser, der nyder ophavsretlig beskyttelse. Sådanne aktiviteter, der er muliggjort 
af den nye teknologi, er ikke udtrykkeligt omfattet af de eksisterende retsregler, da 
det er nye aktiviteter. Ikke desto mindre kan reglerne for udlejning og udlån 
anvendes analogt på disse digitale transmissioner. For at skabe klarhed og 
retssikkerhed kan det imidlertid blive nødvendigt via lovgivningen at bekræfte en 
sådan anvendelse. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Sammenlignet med den analoge teknik er de tekniske muligheder i forbindelse 
med digital transmission eller spredning så vidtrækkende, at spørgsmålet om, 
hvilken lovgivning der skal finde anvendelse for digital spredning eller trans­
mission, er helt afgørende for intellektuelle ejendomsrettigheder i informations­
samfundet. Visse kategorier af rettighedshavere, herunder fremstillere af 
fonogrammer, kræver, at der indføres nye enerettigheder for digital spredning 
eller transmission, idet de frygter, at de ellers vil miste enhver kontrol med 
deres marked. 
Rækkevidden af sådanne rettigheder er ikke klart defineret, og for at nå en 
afgrænsning kan der nævnes to ekstreme opfattelser. Rettighederne kunne 
opfattes bredt og således dække enhver digital fremførelse, både punkt-til-punkt 
og punkt-til-multipunkt. I det tilfælde vil radio- og tv-udsendelse også være 
omfattet. Man kunne ligeledes, for at udelukke radio- og tv-udsendelse, opfatte 
digital spredning eller transmission udelukkende som punkt-til-punkt 
kommunikation og under alle omstændigheder eksplicit udelukke radio- og tv­
udsendelse. Punkt-til-punkt-tjenester afviger fra radio- og tv-udsendelse 
(punkt-til-multipunkt), da brugeren har fri adgang og kan bearbejde værket; det 
er oplagt at lade digital punkt-til-punkt transmission være omfattet af en 
særordning. 
Digital transmission eller spredning skulle således omfatte transmission fra en 
personlig computer eller andet digitalt udstyr, der tilhører en privatperson, eller 
fra en database, til en eller flere personlige computere eller andet digitalt 
udstyr, der tilhører privatpersoner eller virksomheder. Det vil sige, at et 
57. 
bestillings-tv-system, hvor brugerne anmoder om elektronisk at få overført 
udvalgte filmværker, vil være omfattet. 
Spørgsmålet er, hvordan man kan klassificere de forskellige handlinger, 
hvordan man kan definere dem, og hvilke rettigheder der skal gælde (f.eks. 
enerettigheder, vederlag, frit område). 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Rettigheder i forbindelse med digital transmission eller spredning er endnu ikke 
defineret. 
Bernerkonventionen omtaler ganske vist retten til "overføring til almenheden på 
en hvilken som helst måde" (artikel 11), men dette forudsætter, at der er en 
almenhed, der modtager, og som ikke er begrænset til bestemte personer, der 
tilhører en privat gruppe. Der er således her tale om en form for førstegangs-
kabeltransmission. Rom-konventionen dækker kun traditionel radio- og tv­
udsendelse via radiobølger. 
2.2. Der findes bestemmelser herom i fællesskabsretten. Det hedder således i 
artikel 4 i direktiv 91/250/EØF om "edb-programmer", at når "overførsel" af et 
edb-program nødvendiggør reproduktion, kræver det rettighedshaverens 
tilladelse. Det vil sige, at det er reproduktionen og ikke overførslen i sig selv, 
der kræver tilladelse. 
Bestemmelserne i direktiverne om radio- og tv-udsendelse er behandlet i 
afsnittet om dette spørgsmål (se afsnit 6). Udlejnings- og udlånsrettighederne er 
ligeledes relevante i denne sammenhæng. 
Direktiv 92/100/EØF indeholder en definition af udlejnings- og 
udlånsrettigheder. Direktivet harmoniserer disse to rettigheder, der er 
enerettigheder, og definerer deres rækkevidde, rettighedshaverne (ophavsmænd, 
udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer, filmproducenter og radio- og 
tv-selskaber) samt indskrænkningerne i enerettighederne. 
Direktiv 91/250/EØF om "edb-programmer" forskriver ligeledes en eneret til 
udlejning af edb-programmer (artikel 4, litra c). 
Disse to direktiver indeholder en meget bred definition af udlejningsrettigheder. 
Med hensyn til edb-programmer forstås ved udlejning, "at et edb-program eller 
en kopi heraf bliver stillet til rådighed til benyttelse i et begrænset tidsrum med 
henblik på fortjeneste". Der henvises endvidere til gældende lovgivning på 
området, bl.a. direktiv 91/250/EØF om "edb-programmer" hvad angår særlige 
erhvervsmæssige aktiviteter i forbindelse med digital overførsel. 
I direktiv 92/100/EØF forstås ved "udlejning": det forhold, at et værk med 
henblik på direkte eller indirekte økonomisk eller kommerciel fordel for et 
begrænset tidsrum stilles til rådighed med henblik på brug (artikel 1, stk. 2). 
58. 
Derme meget brede definition støttes af en betragtning, hvorefter udlejning ikke 
omfatter "det forhold, at fonogrammer og film (....) stilles til rådighed for 
offentlig fremvisning eller udsendelse". Udbredelsen af udlejningsrettighederne 
til også at omfatte digitale værker kræver, at der tages højde for de nye 
tjenesters særlige karakteristika, og at man grundigt diskuterer retmæssigt brug 
af det overførte materiale. 
En sådan definition af udlejning af beskyttede værker og frembringelser, bl.a. i 
modsætning til radio- og tv-udsendelse og offentlig fremvisning, må 
nødvendigvis omfatte aktiviteter, som f.eks. bestillings-tv og andre former for 
elektronisk udlejning, der er baseret på en punkt-til-punkt-overførsel. 
I modsætning til udlejning, der er en kommerciel handling, definerer direktiv 
92/100/EØF "udlån" som: "det forhold, at et værk for et begrænset tidsrum og 
ikke med henblik på direkte eller indirekte økonomisk eller kommerciel fordel 
stilles til rådighed med henblik på brug via offentligt tilgængelige institutioner" 
(artikel 1, stk. 3). Da "udlån" således kun omfatter "offentligt tilgængelige 
institutioner", er overførslen mellem privatpersoner ikke omfattet. Dog er 
digitalt udlån fra offentligt tilgængelige institutioner omfattet af definitionen. 
Da bestillings-tv ud fra et økonomisk synspunkt må ligestilles med udlejning fra 
en forretning, er det logisk, at anvende de samme rettigheder i begge tilfælde. 
Det samme argument gælder for on-line-konsultation af et værk, der ejes af et 
offentligt bibliotek, og udlån af et eksemplar af værket. 
3. Vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt 
Det er indlysende, at det er nødvendigt at harmonisere de ophavsretlige regler 
for digital spredning og transmission. Hvis der ikke gennemføres en vidtgående 
harmonisering, vil friheden til at udbyde tjenester ikke blive en realitet, da 
forskellige regelsæt vil medføre hindringer for samhandelen. 
Det blev nævnt ovenfor, at udlejnings- og udlånsrettigheder ville kunne 
anvendes analogt på digitale transmissioner. For at skabe klarhed og 
retssikkerhed er det imidlertid nødvendigt at bekræfte en sådan anvendelse på 
det lovgivningsmæssige plan. 
Det gælder naturligvis om at kombinere f.eks. offentlige bibliotekers og 
universiteters uddannelsesmæssige og kulturelle mission, der indebærer en så 
bred spredning som mulig af værker og data, med en legitim beskyttelse af 
rettighedshavernes interesser. 
59. 
Sådanne institutioner spiller en vigtig rolle i samfundet. De optræder som 
mellemmænd i forbindelsen fra ophavsmand til offentlighed. De giver mulighed 
for spredning af viden og adgang for så mange som muligt til de nye kulturelle 
produkter og informationer. Det er derfor afgørende, at de fortsat i den nye 
digitale sammenhæng kan varetage denne rolle så gnidningsløst som muligt. 
Den digitale teknik giver imidlertid en række nye tekniske muligheder, som 
f.eks. lagring og elektronisk overførsel af dokumenter, der vil blive stadig 
vigtigere, især i forbindelse med udlån biblioteker imellem. Sådanne nye 
anvendelser vil kunne skade rettighedshavernes interesser, hvis der ikke 
indføres de nødvendige retlige rammer. Det vil i givet fald være nødvendigt at 
styrke rettighedshavernes ret, bl.a. hvad angår offentligt udlån. Det er vigtigt 
klart at afgrænse de forskellige operatørers interesser: ophavsmændene skal 
kunne kontrollere anvendelsen af deres værker; bibliotekerne skal sikre 
overførsel af de disponible dokumenter, og brugerne skal i så høj grad som 
muligt have adgang til værkerne, samtidig med at alle legitime rettigheder og 
interesser sikres. Dette problem vil blive behandlet mere generelt i den rapport 
om offentligt udlån som Kommissionen skal udarbejde i medfør af artikel 5, 
stk. 4, i direktiv 92/100/EØF om "udlejning". 
Der opstår endnu et spørgsmål i informationssamfundet i forbindelse med de 
elektroniske motorveje, der vil transportere alle ophavsretligt beskyttede værker 
og frembringelser fra et punkt til et andet. Uanset hvilket værk det drejer sig 
om (filmværk, musikværk, teaterstykke), vil de kun kunne blive overført via de 
elektroniske motorveje ved hjælp af edb-programmer, og en del af disse 
programmer vil altid "rejse" sammen med det værk, der overføres, og blive 
indlæst sammen med det hos modtageren; imidlertid er de retsregler, der gælder 
for de forskellige værker, ikke nødvendigvis de samme. Lovgivningen om edb-
programmer og om ophavsret generelt er f.eks. meget forskellig med hensyn til 
reproduktionsrettigheder. 
Kommissionen mener på nuværende tidspunkt, at udlejningsrettighederne kan 
anvendes på digitale transmissioner i erhvervsmæssigt øjemed. Det må 
imidlertid undersøges, hvordan man kan tage højde for de erhvervsmæssige 
aktiviteters særlige karakteristika i forbindelse med anvendelsen af disse 
rettigheder. Det vil endvidere være nødvendigt at revidere retten til elektronisk 
udlån for at sikre både de offentlige bibliotekers og rettighedshavernes 
interesser. 
60. 
4. Spørgsmål 
1) Udlejnings- og udlånsrettigheder således som defineret i direktivet om 
"edb-programmer" (91/250/EØF) og "udlejningsdirektivet" 
(92/100/EØF) vil kunne finde anvendelse på elektronisk punkt-til-punkt 
transmission. Mener De, at der i den henseende bør foretages visse 
ændringer? I bekræftende fald, hvilke? 
2) Har De oplysninger, der gør det muligt at vurdere de økonomiske følger 
for rettighedshaverne og andre operatører af anvendelsen af ordningen 
om udlejning og udlån? 
3) Hvilke følger vil det få for de små og mellemstore virksomheder? 
61 
AFSNIT VI: 
RETTEN TIL DIGITAL 
RADIO- OG TVUDSENDELSE 
Hovedpunkter 
Der hår længe eksisteret lovgivning for radio- og tv-udsendelse. Visse kredse mener 
imidlertid, at den digitale teknik har så vidtrækkende følger for brugernes mulighed 
for kopiering, at rettighedshaverne bør tillægges enerettigheder til radio- og tv­
udsendelse og ikke blot modtage et passende vederlag. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Ud fra et ophavsretligt synspunkt er det ikke det samme at kommunikere med 
en person som at kommunikere med flere. Kommunikation med én person 
(punkt-til-punkt) henhører ikke under radio- og tv-udsendelse. 
Det skal imidlertid straks præciseres, at radio- og tv-udsendelse er tæt knyttet til 
problematikken i informationssamfundet. Digital radio- og tv-udsendelse 
muliggør nemlig spredning, der kan konkurrere med on-line tjenester. Der er 
forskellige praktiske følger af digital udsendelse for rettighedshavere og 
forbrugere, afhængig af om de udsendte værker afbrydes af reklamer eller 
andre meddelelser. Endvidere skal der tages højde for den udsendelseskvalitet, 
som den digitale teknik muliggør, og dermed kvaliteten af de kopier, som 
brugeren eventuelt fremstiller af de udsendte værker. 
Den fonografiske branche frygter, at kvaliteten af de kopier, som brugerne 
fremstiller, vil være så høj, at det vil få følger for CD-markedet. Branchen 
kræver således ret til at tillade eller forbyde digital udsendelse af fonogrammer. 
På nuværende tidspunkt har fremstillere af fonogrammer og udøvende kunstnere 
kun ret til et passende vederlag. Spørgsmålet om retten til digital udsendelse er 
ligeledes særdeles relevant for filmproducenter og udøvende kunstnere på dette 
område. 
Endvidere er der nogle, der mener, at radio- og tv-udsendelse, der hidtil blev 
betragtet som en sekundær anvendelse, faktisk er blevet er den væsentligste 
form for udnyttelse, og at de dertil knyttede retsregler derfor må ændres. 
62. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Begrebet radio- og tv-udsendelse defineres ikke i Bernerkonventionen. I 
henhold til denne konvention tillægges ophavsmænd rettigheder afhængig af, 
hvilket værk det drejer sig om. Selv om der i princippet er tale om 
enerettigheder, kan der i medfør af konventionens artikel 11 bis, stk. 2, 
meddeles ophavsmænd til litterære og kunstneriske værker tvangslicens. 2. 
Rom-konventionen foreskriver ingen eneret til radio- og tv-udsendelse for 
udøvende kunstnere og fremstillere af fonogrammer. De har kun ret til vederlag 
efter artikel 12. 
2.2. Fællesskabsretten behandler radio- og tv-udsendelse flere steder. Det fremgår af 
forskellige direktiver, at radio- og tv-udsendelse er: "førstegangsudsendelse 
over tråd, eller trådløst, også via satellit i kodet eller ukodet form af fjernsyns­
programmer, der er bestemt for offentligheden". Punkt-til-punkt fremførelse af 
tjenester og bestillings-tv-tjenester er ikke omfattet. 
Definitionen i direktiv 93/83/EØF om "sateUit-kabel-udsendelse" svarer til 
ovennævnte definition, idet det om radio- og tv-udsendelse hedder: 
"viderespredning (...) af en trådbåren eller trådløs, herunder satellitfremført, 
førstegangsudsendelse fra en anden medlemsstat af radio- eller 
fjernsynsprogrammer beregnet for almenheden" (artikel 1, stk. 3). Endvidere 
hedder det i artikel 1, stk. 2, litra c), i samme direktiv, at: "hvis de 
programbærende signaler udsendes i kodeform, foreligger der 
tilgængeliggørelse for almenheden via satellit under forudsætning af, at radio-
og tv-selskabet giver almenheden midler til at afkode udsendelsen, eller at dette 
sker med dets samtykke". 
For at dække alle radio- og tv-udsendelser, som almenheden på nuværende 
tidspunkt modtager, omfatter direktivet alle satellitter, hvis signaler kan 
modtages "under omstændigheder, der er sammenlignelige" med dem, der gør 
sig gældende for spredning via direkte sendende satellit. Sagt med andre ord er 
det ikke satellittens tekniske karakteristika, der er relevante, men resultatet af 
den udsendelse, som almenheden skal kunne modtage. 
Ved "radio- og tv-udsendelse" forstås altså i fællesskabslovgivningen enhver 
udsendelse, der er rettet til almenheden, med undtagelse af tjenester, der 
bestilles individuelt, uanset hvilken teknik der anvendes: kabel, radiobølger, 
satellit, analog teknik eller digital teknik. 
Ophavsrettigheder og dermed beslægtede rettigheder er ligeledes på fælles­
skabsniveau blevet delvist harmoniseret i forbindelse med radio- og tv­
udsendelse. 
63. 
I henhold til "satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF) skal medlemsstaterne give 
ophavsmænd eneret til at tillade tilgængeliggørelse for almenheden via satellit af 
ophavsretligt beskyttede værker (artikel 2). Princippet er, at rettigheder kan 
erhverves ved aftale, dog således at der gælder undtagelser (artikel 3). 
I direktiv 92/100/EØF om "udlejning/udlån" tillægges udøvende kunstnere og 
fonogramfremstillere ret til et rimeligt vederlag i forbindelse med "udsendelse 
ved hjælp af radiobølger eller til kommunikation til offentligheden" af et 
fonogram, der er udgivet i kommercielt øjemed (artikel 8, stk. 2). Udøvende 
kunstnere kan forbyde udsendelse af deres fremførelser (artikel 8, stk. 1). 
Harmoniseringen i artikel 8 anføres udtrykkeligt at være en 
minimumsharmonisering. Det vil sige, at medlemsstaterne kan træffe 
foranstaltninger, der giver en højere grad af beskyttelse. 
Endelig tillægges radio- og tv-selskaber en række enerettigheder til deres 
udsendelser: optagelse (artikel 6), reproduktion af optagelser (artikel 7), 
viderespredning (artikel 8), spredning af optagelser (artikel 9). 
3. Vurdering af problemet fra et fællesskabssynspunkt 
Da radio- og tv-udsendelse er grænseoverskridende, er det et fællesskabs­
anliggende. I forbindelse med grænseoverskridende radio- og tv-udsendelse 
ville indførelse af enerettigheder til radio- og tv-udsendelse i visse 
medlemsstater være stærkt konkurrenceforvridende, og det ville hurtigt føre til 
flytning af radio- og tv-udsendelsesaktiviteter. Det samme ræsonnement har 
ligget til grund for "satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF). 
Problemet forværres af kompressionsteknikkerne, der gør det muligt at sende 
mange flere programmer. Det begrænsede antal frekvenser er således ikke 
længere et gyldigt argument for at begrænse udsendelsesaktiviteterne. 
Problemets omfang kan imidlertid variere afhængig af, hvordan radio- og tv­
udsendelsen foretages. Spørgsmålet er især relevant for indehavere af 
beslægtede rettigheder, da de ikke er tillagt enerettigheder. 
Hvis der er tale om "klassiske programmer", f.eks. på musikområdet, hvor en 
person spiller plader og kommer med kommentarer mellem numrene, afbrudt af 
reklameindslag, er rettighedshavernes frygt formodentlig ubegrundet. Der vil 
være alt for mange afbrydelser for at selv en ikke særlig kritisk forbruger vil 
betragte en optagelse fra radioen som et alternativ til et køb. 
Derimod kan uafbrudte musik- eller audiovisuelle programmer være proble­
matiske. Spørgsmålet kunne blive alvorligt, hvis radio- og tv-selskaberne 
udsender hele plader eller film efter hinanden efter et forud fastsat program. I 
det tilfælde skal forbrugeren blot notere sig, på hvilket tidspunkt materialet 
64. 
udsendes, hvorefter det kan kopieres gratis og i sin helhed. Der kunne endda i 
de tilfælde anvendes et nummereringssystem for værker og fonogrammer i form 
af automatiske systemer i forbrugerens modtageapparat, således at kopieringen 
kunne programmeres. Der er ligeledes planer om at sende de samme 
programmer forskudt på forskellige kanaler, hvilket øger de ovennævnte risici. 
Det vil sige, at to typer radio- og tv-udsendelse, der er dækket af samme defini­
tion ud fra et ophavsretligt synspunkt, ville få meget forskellige konsekvenser. 
Kommissionen mener på nuværende tidspunkt, at man nøje må overveje, om det 
er nødvendigt at revidere de nuværende rettigheder på dette område. De berørte 
kredse anmodes derfor om at fremsætte deres bemærkninger og argumenter. 
4. Spørgsmål 
1) Mener De, at digital radio- og tv-udsendelse, der muliggør et stort antal 
kanaler, vil øge de grænseoverskridende radio- og tv-udsendelser? 
Mener De, at dette kræver indgriben på fællesskabsniveau, eller er der 
stadigvæk tale om en teoretisk mulighed? 
2) Mener De, at digital radio- og tv-udsendelse er en virkelig trussel for 
indehavere af beslægtede rettigheder, der ikke på nuværende tidspunkt 
er tillagt eneret til radio- og tv-udsendelse? Mener De, at indførelse af 
enerettigheder til digital radio- og tv-udsendelse for 
fonogramfremstillere, filmproducenter og udøvende kunstnere i de 
berørte sektorer er nødvendig, eventuelt nødvendig på visse betingelser 
eller helt unødvendig? 
3) Mener De, at en skelnen mellem spredningsteknikker vil gøre det 
nemmere at finde en løsning (f.eks. kun lade visse former for 
digitaliseret radio- og tv-udsendelse, som f.eks. kabelfremførte 
udsendelser, være dækket)? 
4) Mener De, at en styrkelse af reproduktionsrettighederne i privatsfæren 
ved hjælp af tekniske systemer, der forhindrer kopiering i modtage-
apparaterne, ville være tilstrækkelig for at undgå massiv reproduktion? 
65. 
AFSNIT VIL-
DROIT MORAL 
Hovedpunkter 
I informationssamfundets interaktive sammenhæng, hvor det er uhyre nemt at 
ændre og bearbejde værker, er droit moral-rettigheder, der sikrer værkets integritet 
og ophavsmandens paternitet, et centralt element. Disse rettigheder behandles 
meget forskelligt i medlemsstaternes lovgivning, og de giver anledning til betydelig 
uoverensstemmelse. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Droit moral-rettigheder giver først og fremmest ophavsmanden ret til at kræve 
respekt for sit værk og ret til at hævde sin paternitet. Værket må således ikke 
ændres uden ophavsmandens tilladelse, i det mindste ikke på en måde, der 
skader hans ære eller anseelse. Endvidere sikrer retten til at hævde paternitet, 
at ingen anden person kan hævde at være ophavsmand til værket. 
Da droit moral-rettigheder forhindrer ændring af værkerne, er de tæt beslægtet 
med retten til bearbejdelse, der ligeledes er en eneret, der imidlertid i højere 
grad er en "økonomisk" ret. 
Droit moral-rettigheder er således en vigtig faktor for ophavsmænd og i mindre 
omfang for udøvende kunstnere. Det er imidlertid karakteristisk for 
informationssamfundet, at værker og frembringelser vil foreligge i digital 
form, og at der vil herske fuld interaktivitet på nettene, hvilket betyder, at 
værker og frembringelser let kan ændres, farvelægges, formindskes osv. På et 
tidspunkt vil det for eksempel være muligt for enhver at ændre en films 
farvelægning eller udskifte kunstnernes ansigter og sende den ændrede film 
tilbage på nettet. Denne ubegrænsede mulighed for at ændre værker opfattes i 
visse sektorer som en af de store gevinster ved den digitale teknik. Kunstnerne 
frygter imidlertid, at disse nye tekniske muligheder fører til forvanskning af 
deres værker, og de kræver derfor en styrkelse af droit moral-rettighederne. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. Droit moral-rettigheder behandles i Bernerkonventionens artikel 6a, hvor det 
hedder: "Uafhængig af sine økonomiske rettigheder og selv efter overgang af 
disse bevarer ophavsmanden retten til at hævde paterniteten til sit værk og til at 
modsætte sig enhver forvanskning, beskæring eller anden ændring af dette, 
eller enhver anden brug af værket, som vil kunne skade hans ære eller 
anseelse". 
66. 
Det vil sige, at ophavsmandens droit moral-rettigheder bevares, selv om de 
økonomiske rettigheder er overdraget. 
2.2. Den afledte fællesskabsret berører på ingen måde droit moral-rettighederne. 
Det hedder i artikel 2, i direktiv 91/250/EØF om "edb-programmer", at 
"arbejdsgiveren [er] eneberettiget til at udøve alle de økonomiske rettigheder, 
der er knyttet til det således udviklede edb-program, medmindre andet 
fastsættes ved aftale", og der nævnes intet om droit moral-rettigheder. 
I direktiv 93/98/EØF om "varigheden af ophavsretten" behandles droit moral i 
artikel 9, hvor det hedder, at "dette direktiv berører ikke de enkelte medlems­
staters bestemmelser vedrørende ideelle rettigheder". 
I "Phil Collins"-dommen (forenede sager C-92/92 og C-326/92, dom af 
20.10.1993) har EF-Domstolen defineret det særlige formål med ophavsret og 
udøvende kunstneres rettigheder. Det fremgår af dommen, at det særlige 
formål med disse rettigheder, således som fastlagt i de nationale lovgivninger, 
er at sikre beskyttelse af rettighedshavernes personligt ideelle interesser og 
økonomiske rettigheder. Beskyttelsen af de personligt ideelle rettigheder 
betyder blandt andet, at ophavsmænd og kunstnere kan modsætte sig enhver 
forvanskning, beskæring eller anden ændring af værket, som vil kunne skade 
deres ære eller anseelse (præmis nr. 20). 
3. Vurdering af problemet fra Fællesskabets synspunkt 
I ovennævnte "Phil Collins"-dom har EF-Domstolen fastslået, at "den eneret, 
der følger af retten til litterære og kunstneriske værker [kan] påvirke såvel 
udvekslingen af varer og tjenesteydelser som konkurrenceforholdene inden for 
Fællesskabet. Det fremgår af Domstolens retspraksis, at selv om disse 
rettigheder er reguleret i national lovgivning er de omfattet af traktatens krav 
og henhører følgelig under dennes anvendelsesområde" (præmis nr. 22). 
Det skal nævnes, at droit moral-rettigheder var et af de punkter, der i henhold 
til Kommissionens arbejdsprogram for 1991 skulle undersøges nærmere. Der 
blev således afholdt en høring i de berørte kredse om droit moral-rettigheder 
den 30. november og 1. december 1992. 
Det fremgik af denne høring, at der er tale om et følsomt område. Der blev 
fremsat meget forskellige synspunkter, Generelt ønskede repræsentanterne for 
ophavsmænd og udøvende kunstnere stærke droit moral-rettigheder, mens 
repræsentanterne for forlag og presse, producenter, radio- og tv-selskaber samt 
arbejdsgivere var forbeholdne over for droit moral-rettigheder. 
67. 
Sidstnævnte gruppe mente, at da droit moral-rettigheder sikrer ophavsmandens 
egenart i en ophavsretlig sammenhæng, og da disse rettigheder er 
uoverdragelige og evigt varende, udgør de en betydelig usikkerhedsfaktor i 
forbindelse med udnyttelse af værker, og de begrænser derfor 
investeringslysten. 
Ophavsmændene og de udøvende kunstnere afviste dette argument. Endvidere 
mente flertallet af deres repræsentanter, at forskellene i lovgivningen om 
droit moral bliver særlig alvorlige i forbindelse med den nye teknologi, der gør 
det muligt at foretage omfattende bearbejdninger af værker og frembringelser, 
der efterfølgende kan fremføres elektronisk i det indre marked ved hjælp af 
desktop publishing, databanker eller telenet1 . 
Et vigtigt punkt, der blev fremført under ovennævnte høring, var, at 
droit moral-rettigheder faktisk sjældent påberåbes for at forhindre udnyttelse af 
et værk. Det skyldes, at der på de områder, hvor spørgsmålet er følsomt, 
findes løsninger for at undgå sådanne situationer. På andre områder, som f.eks. 
filmområdet, skal instruktøren nå til enighed med producenten, før filmen kan 
optages, og herved undgås de fleste af de problemer, der efterfølgende kan 
opstå. Med andre ord viste høringen, at droit moral-rettigheder på nuværende 
tidspunkt ikke er noget reelt problem for det indre marked. 
I forbindelse med informationssamfundet vil droit moral-rettigheder imidlertid 
spille en større rolle. Den digitale teknik gør det meget nemmere at ændre 
værker. Kommissionen mener det bør undersøges, om den nuværende 
manglende harmonisering fortsat kan accepteres med indførelsen af den nye 
digitale teknik. 
4. Spørgsmål 
1) Mener De, at forskellene i de nationale lovgivninger har et sådant 
omfang, at droit moral-rettighederne bør harmoniseres? Er en sådan 
harmonisering påkrævet på nuværende tidspunkt? 
2) Kan man forestille sig, at spørgsmålene vedrørende droit moral­
rettigheder løses ved aftale (f.eks. således at ophavsmanden i 
forbindelse med tilgængeliggørelse på nettet eller i forbindelse med 
digitalisering skal give tilladelse til visse ændringer af værket, f.eks. 
eftersynkronisering, forsyning med undertekster, omformatering osv.)? 
Konklusioner fra høringen. 
68. 
3) Vil det faktum, at en ophavsmand har tilladt digitalisering medføre en 
formodning om, at han også har tilladt visse ændringer? 
4) Mener De, at tilladte ændringer kunne fastsattes i kollektive aftaler 
mellem ophavsmænd og udøvende kunstnere på den ene side og 
producenter og forlag på den anden side? 
5) Mener De, at der bør findes samlede løsninger eller sektormæssige 
løsninger (film, avisudgivelse, biblioteker, mutter osv.)? 
69. 
UNDERKAPITEL 3 
SPØRGSMÅL I TILKNYTNING TIL UDNYTTELSEN AF RETTIGHEDERNE 
AFSNIT VIII: 
ERHVERVELSE OG FORVALTNING 
AF RETTIGHEDERNE 
Hovedpunkter 
Informationssamfundet skaber nye muligheder for at udnytte og gøre brug af 
beskyttede værker og frembringelser. Forvaltningen af rettighederne skal imidlertid 
udvikle sig og tilpasses de nye forhold, således at der ikke skabes hindringer i form 
af langvarige og dyre procedurer for erhvervelse af rettigheder for især multi­
mediaværker, der på én gang bruger musik, tekst, fotos, film osv. Rettighedshaverne 
og forvaltningsselskaberne opfordres til at indføre "fællesskranker" for at lette 
adgangen til værkerne og frembringelserne. 
1. Fremlæggelse af problemet 
a) Rettighederne 
Ophavsret og dermed beslægtede rettigheder udgør en eneret, hvilket vil sige, 
at den oprindelige rettighedshaver - nemlig forfatteren, den udøvende kunstner 
og producenter af fonogrammer og film samt radiostationer - kan tillade eller 
forbyde brug af beskyttede værker eller frembringelser. I øvrigt omfatter 
rettighederne flere former for anvendelse, og tilladelse til en form for 
udnyttelse er ikke ensbetydende med tilladelse til alle andre former for 
udnyttelse. En forfatter, som giver tilladelse til offentlig fremførelse af sit 
teaterstykke, fratages således ikke sin eneret til at tillade eller forbyde 
reproduktion af teksten til stykket. Det drejer sig om to forskellige rettigheder, 
som ophavsmanden kan udøve uafhængigt af hinanden. Rettighedshavere råder 
derfor over en mulighed for at udnytte deres værker og frembringelser på netop 
den måde, som de synes, er i deres interesse. 
I en række tilfælde, som dog danner undtagelse til reglen, er ophavsrettigheder 
eller dermed beslægtede rettigheder begrænset til en ret til vederlag, dvs. 
rettighedshaveren kan ikke modsætte sig anvendelse af værket eller 
frembringelsen, men har et lovmæssigt krav på et rimeligt vederlag. Artikel 8, 
stk. 2, i direktivet om udlejning (92/100/EØF) indeholder et eksempel på en 
sådan ret til et rimeligt vederlag for så vidt angår anvendelse i en 
radioudsendelse eller anden tilgængeliggørelse for almenheden af et fonogram, 
der er udgivet til kommercielle formål. 
70. 
Der tildeles generelt vederlagsrettigheder snarere end enerettigheder, når 
individuel forvaltning under alle omstændigheder ikke er mulig på grund af 
antal anvendelser eller anvendelsens art, hvorfor lovgiverne har villet lette 
anvendelsen til fordel for brugerne. 
b) Forvaltningsmetoder 
Det kan være nyttigt lige at skitsere, hvordan intellektuelle ejendomsrettigheder 
forvaltes for øjeblikket. Rettighederne forvaltes forskelligt afhængigt af sektor 
og indehaver. Følgende tjener derfor kun som eksempel. 
• Den mest direkte måde at forvalte intellektuelle ejendomsrettigheder 
består i for den oprindelige indehavers vedkommende, dvs. forfatteren, 
den udøvende kunstner eller producenten, at have hånd i hanke med 
sine rettigheder og på grundlag af direkte forespørgsler tildele licenser 
til de personer, der ønsker sådanne. Forvaltning af denne art fordrer 
selvfølgelig, at rettighedshaveren har en eneret. Filmproducenter 
forvalter almindeligvis selv deres rettigheder på denne måde uden 
mellemled. 
Rettighederne forvaltes dog ikke altid af den oprindelige indehaver. 
Inden for en række områder forvaltes rettighederne af forlæggere, også 
selv om de ikke lovmæssigt er indehavere af en ophavsret og/eller en 
dermed beslægtet rettighed. Eksempelvis overdrager forfattere til 
litterære værker almindeligvis deres rettigheder til forlæggerne, som 
står for forvaltningen. På samme måde kan en distributør eller en 
producent for et givent geografisk område få overdraget rettighederne 
fra en anden producent i et andet land eller et andet sprogområde. 
• I visse tilfælde står producenterne stærkere, når lovgivningen 
indeholder bestemmelser orn formodet overdragelse. I sådanne tilfælde 
formodes f.eks. forfatteren eller den udøvende kunstner ved sin 
undertegnelse af en aftale med producenten at have overdraget sine 
rettigheder til denne. Formodningen kan være simpel, hvilket vil sige, 
at kontrahenten kan søge at bevise, at han ikke ønskede at overdrage en 
rettighed, eller uomstødelig, hvilket vil sige, at formodningen ikke kan 
omstødes på trods af bevis om det modsatte. Mekanismen udgør derfor 
en mere eller mindre automatisk og uigenkaldelig overdragelse af 
rettigheder. 
• En anden meget benyttet metode for forvaltning af ophavsret og dermed 
beslægtede rettigheder er kollektiv forvaltning. Denne forvaltningsform 
bliver mere og mere udbredt. Kollektiv forvaltning er "traditionel 
forvaltning" for så vidt angår store dele af de kreative aktiviteter og er 
endog obligatorisk i visse tilfælde. Kollektiv forvaltning anvendes især i 
tilfælde, hvor rettighedshaverne er forpligtet til at udstede licenser, og 
71. 
når de kun har ret til vederlag. Nævnes kan også forvaltning af 
rettigheder til kabeltransmission, som producenterne har overdraget til 
International Association for the Collective Management of Cable 
Distribution of Motion Pictures and Filmed Television Programmes, da 
individuel forvaltning betragtes som for vanskelig at gennemføre på 
området. Musikbranchen anvender i stort omfang kollektive 
forvaltningsselskaber, da den enkelte ophavsmand eller udøvende 
kunstner ikke selv kan kontrollere og forvalte alle rettigheder til et 
musikalsk værk eller optagelse af en fortolkning. Traditionerne med 
hensyn til kollektiv forvaltning varierer fra sektor til sektor, fra den ene 
type rettighedshaver til den anden og fra den ene medlemsstat til den 
anden. 
c) Den nuværende forvaltnings konsekvenser for informationssamfundet 
Det fremgår af ovenstående, at ophavsmænd til de såkaldte 
"multimediaværker", som vil gøre brug af allerede eksisterende værker, skal 
indhente tilladelse fra hver enkelt ophavsmand eller indehaver af en beslægtet 
rettighed. Dette er ikke noget nyt, idet forvaltningsselskaberne allerede har 
været ude for at skulle forvalte såkaldte komplekse eller sammensatte værker. 
Det er imidlertid sandsynligt, at når mulighederne for at skabe sådanne nye 
former for værker og især multimediaværker bliver markant større, vil alene 
mængden fordre, at forvaltningen af ophavsret rationaliseres. Det forholder sig 
nemlig sådan, at der til fremstilling af en CD-ROM eller en CD-I ofte medgår 
et stort antal allerede eksisterende værker eller frembringelser, hvorfor den 
person, der tilrettelægger fremstillingen af multimediaværker, skal indhente et 
stort antal tilladelser. Foreligger tilladelsen ikke, kan dette betyde, at 
multimediaværket i sin helhed ikke kan udgives. 
Spørgsmålet om beskyttelse af litterær og kunstnerisk ejendomsret får derfor 
påny en central placering i debatten om fremstilling af multimediaværker på 
grund af det store antal nødvendige tilladelser. Spørgsmålet er ikke kun 
forbundet med antallet af tilladelser, men også med det faktum, at de 
kumulerede beløb for rettigheder, der er forhandlet uden direkte forbindelse til 
et særligt værk eller en særlig frembringelse, samlet kan føre til for høje 
omkostninger. Det bør derfor med andre ord undersøges, hvorvidt 
forvaltningsselskaberne allerede har taget hensyn til de særlige forhold, der gør 
sig gældende for producenter af multimedia værker i licensernes 
vederlagsbestemmelser, og hvorvidt de nuværende priser er forenelige med 
brugen af værker og frembringelser i informationssamfundet. 
Ophavsret og dermed beslægtede rettigheder skal ikke betragtes som en 
hindring for skabelsen af multimediaprodukter. Man skal være opmærksom på, 
at visse vanskeligheder i forvaltningen af multimediaværker ikke kommer til at 
72. 
tjene som undskyldning for producenter og forlag til ikke at indhente de 
nødvendige tilladelser, hvilket vil skade rentabiliteten af investeringen og på 
lang sigt dræbe enhver form for kreativitet. 
Det er tydeligt, at en række brugere allerede ønsker indførelse af obligatoriske 
licenser, som efter nogens mening er den eneste løsning på "problemet" med at 
indhente tilladelser. 
Det skal først lige understreges, at rettighedshavere, som f.eks. forfattere, 
udøvende kunstnere samt fonogram- og filmproducenter, har en betydelig 
interesse i, at deres værker og frembringelser anvendes mest muligt, da deres 
vederlag og forrentning af investeringer afhænger af anvendelsens omfang. Det 
burde derfor være i deres interesse, at potentielle brugere ikke møder 
ubegrundede vanskeligheder med at identificere den kilde, som kan træffe 
beslutning om at udstede tilladelse. Under alle omstændigheder bør vanskelig 
identifikation af rettighedshaveren ikke forsvare dårligere beskyttelse. 
Det synes at fremgå af de berørte kredses svar i forbindelse med høringen i juli 
1994, at vanskeligheder med at indhente de nødvendige tilladelser for at lade 
værker eller frembringelser indgå i databaser ikke kan forsvare yderligere 
udbredelse af de obligatoriske licenser eller andre former for svækkelser af 
intellektuel ejendomsret. Andre midler til erhvervelse af rettigheder bør 
undersøges. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. De internationale konventioner indeholder ingen klare angivelser med hensyn 
til forvaltning og erhvervelse af ophavsret og dermed beslægtede rettigheder. 
Eksisterer der bestemmelser, er de ofte for snævre. Artikel 2, stk. 6, i Berner­
konventionen indeholder dog en bestemmelse om, at beskyttelsen af værker 
"sker til fordel for ophavsmanden og dennes rettighedshavere", hvilket tydeligt 
angiver, at overførsler og overdragelser samt tildeling af licenser for sådanne 
rettigheder ikke kan skade den beskyttelse, der indførtes med konventionen. 
To andre af Bernerkonventionens bestemmelser om særlige tilfælde skal lige­
ledes nævnes. I artikel 14a, stk. 2, litra b) fastlægges det, at der er formodning 
om overdragelse til producenterne af rettighederne til at udnytte filmværker. I 
artikel 15, stk. 3, fastlægges det, at forlaget i tilfælde af et anonymt værk 
repræsenterer forfatteren. Forlaget kan således i alle de lande, der er omfattet 
af Bernerkonventionen, gøre rettigheder gældende vedrørende et anonymt værk 
uden at skulle føre andet bevis for at repræsentere forfatteren. 
73. 
2.2. Fællesskabsretten strejfer i flere forbindelser spørgsmålet om erhvervelse og 
forvaltning af rettigheder. 
Rettigheder, som er harmoniseret på fællesskabsplan, er almindeligvis 
enerettigheder. Enerettigheder kan udtrykkeligt overføres, overdrages eller 
gives i licens på grundlag af en aftale. Denne regel indførtes med direktivet om 
udlejning (92/100/EØF) og gælder for udlejnings- og udlånsrettigheder 
(artikel 2, stk. 4), og for så vidt angår indehavere af beslægtede rettigheder 
reproduktionsrettigheder (artikel 7, stk. 2) og distributionsrettigheder (artikel 
9, stk. 4). Muligheden for overførsel gør, at forvaltningen i bredest mulige 
omfang kan overlades til forvaltningsselskaberne, forlagene og producenterne. 
Således sikres en effektiv udnyttelse inden for alle kreative aktiviteter. 
Fællesskabets lovgivere har derimod ønsket at beskytte de svage parter i 
aftalerne mod en fuldstændig fratagelse af rettigheder ved at fastlægge, at når 
en forfatter eller en udøvende kunstner eller fortolker har overdraget eller 
overført en udlejningsrettighed, "bibeholder denne en ret til at modtage et 
rimeligt vederlag for udlejningen". "Forfattere eller udøvende kunstnere eller 
fortolkere bør ikke afstå" denne ret (direktivet om udlejning (92/100/EØF), 
artikel 4, stk. 1 og 2). 
Ud over muligheden for overførsel eller overdragelse af enerettigheder har 
Fællesskabet lovgivere for at lette udnyttelsen af værkerne åbnet mulighed for 
at indføre formodning om overdragelse af rettigheder. Direktivet om udlejning 
(92/100/EØF) indeholder derfor bestemmelser om simpel formodning om 
overdragelse af de udøvende kunstneres og fortolkeres udlejningsrettigheder til 
producenterne (artikel 2, stk. 5) og åbner mulighed for at indføre lignende 
simple formodninger vedrørende forfattere (artikel 2, stk. 6). Endelig giver 
artikel 2, stk. 7, medlemsstaterne mulighed for at indføre stærkere 
formodninger om overdragelse af udøvende kunstneres og fortolkeres 
rettigheder til producenterne under forudsætning af et rimeligt vederlag. 
Fællesskabets lovgivere har beskæftiget sig med kollektiv forvaltning ved flere 
lejligheder. "Satellit-kabel"-direktivet (93/83/EØF) (artikel 1, stk. 4) 
indeholder en definition på forvaltningsselskaber: "I dette direktiv forstås ved 
"forvaltningsselskab" enhver sammenslutning, hvis eneste formål er, eller hvor 
et af hovedformålene er, at varetage eller administrere ophavsret eller 
ophavsretsbeslægtede rettigheder". Definitionen kan, selv om den i princippet 
er begrænset til formålene for det pågældende direktiv, betragtes som 
udgangspunkt for bredere overvejelser i forbindelse med kollektiv forvaltning. 
Kollektiv forvaltning indgår flere gange i de eksisterende direktiver. Fælles­
skabets lovgivere har hver gang forholdt sig til den enkelte sag og overladt til 
74. 
medlemsstaternes lovgivning at fastlægge bestemmelser for forvaltnings-
selskabernes aktiviteter som sådan (dvs. dette fremgår udtrykkeligt af artikel 13 
i satellit-kabeldirektivet (93/83/EØF), hvorimod de øvrige direktiver ikke 
berører spørgsmålet). Direktiverne indeholder derimod en angivelse af det 
ønskelige i kollektiv forvaltning. 
Generelt har Fællesskabets lovgivere ikke stillet krav om kollektiv forvaltning, 
men foretrukket at overlade det til medlemsstaterne at regulere spørgsmålet. 
Forvaltningen af retten til at oppebære et rimeligt vederlag, som ikke kan 
afstås, kan således (artikel 4 i direktivet om udlejning (92/100/EØF) 
"administreres af rettighedshaverorganisationer, der repræsenterer 
ophavsmændene eller de udøvende kunstnere" (stk. 3). I stk. 4 præciseres det 
nærmere, at medlemsstaterne kan stille krav om kollektiv forvaltning. 
Medlemsstaternes frihed er således dobbel. De kan vælge kollektiv forvaltning 
eller ikke, og i bekræftende fald står det dem frit at gøre denne obligatorisk 
eller frivillig. 
Der er imidlertid en undtagelse til reglen med hensyn til viderespredning pr. 
kabel. Satellit-kabeldirektivet (93/83/EØF) indeholder i artikel 9, stk. 1, en 
bestemmelse om, at "medlemsstaterne skal sikre, at den ret, som indehaverne 
af ophavsrettigheder og beslægtede rettigheder har til at give eller nægte en 
kabeldistributør tilladelse til viderespredning pr. kabel alene kan gøres 
gældende gennem forvaltningsselskaber". At denne forpligtelse til at bruge 
forvaltningsselskaber er enestående, understreges i 28. betragtning, hvori det 
hedder, at formålet med bestemmelsen er "at sikre, at udenforstående, som har 
rettigheder til enkelte programdele, ikke gennem indsigelser kan forhindre 
indgåede aftaler i at fungere gnidningsløst". 
Der skal her også henvises til direktivet om edb-programmer (91/250/EØF), 
hvori det hedder i artikel 2, stk. 3, at "er et edb-program udviklet af en 
arbejdstager under udførelsen af dennes arbejde eller efter arbejdsgiverens 
anvisninger, er arbejdsgiveren eneberettiget til at udøve alle de økonomiske 
rettigheder, der er knyttet til det således udviklede edb-program, medmindre 
andet fastsættes ved aftale". Denne klausul er ligeledes enestående, da den 
giver arbejdsgiveren monopol på forvaltningen af rettighederne til edb-
programmet. Det skal nævnes, at i denne sektor er direkte forvaltning af 
rettigheder det normale. Alle software-virksomheder forvalter direkte deres 
produkter. Kollektiv forvaltning er ukendt i sektoren. 
3. Vurdering af problemet fra Fællesskabets synspunkt 
Erhvervelse og forvaltning af rettighederne omfatter flere aspekter af stor 
betydning for det indre marked. Det er blandt andet tilfældet, når særlige 
aspekter er obligatoriske i nogle medlemsstater. Det kan nemlig føre til 
75. 
hindringer, hvis andre medlemsstater ikke anerkender sådanne forpligtelser 
(f.eks. uomstødelig formodning om overdragelse eller obligatorisk kollektiv 
forvaltning). 
Med hensyn til ophavsret og dermed beslægtede rettigheder kan overgangen til 
generel digitalisering bidrage til at forvaltningen af rettighederne forenkles på 
nogle områder. Digitaliseringen åbner uanede muligheder for identificering og 
kontrol med anvendelsen i almindelighed og privat reproduktion i særdeleshed. 
I stedet for måske at indføre en fremtidig generel vederlagsret, kan man derfor, 
hvis de ovennævnte systemer føres ud i livet, bevæge sig mod en stadigt mere 
detaljeret og personaliseret forvaltning af rettighederne. 
Noget sådant fordrer imidlertid, at de traditionelle forvaltningsselskaber, 
producenterne og forlæggerne bliver sig bevidste om nødvendigheden af, at 
deres rolle undergår en hurtig udvikling. Der bør gøres en indsats for at 
fremme denne bevidstgørelse. 
Allerede i forbindelse af høringen af de berørte kredse den 7. og 8. juli 1994 
fremsatte Kommissionen en række spørgsmål vedrørende forvaltningen af 
rettighederne inden for rammerne af informationssamfundet. Besvarelserne på 
spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt at ændre forvaltningsselskabernes 
rolle i informationssamfundet, tog i vidt omfang udgangspunkt i de enkelte 
konkrete erfaringer, men det var dog muligt at udlede følgende brede 
tendenser. 
Generelt synes der ikke at være noget ønske om EU-indgreb på nuværende 
stadium. Der er bred erkendelse af, at forvaltningsselskaberne bør udvikles, 
men det understreges, at det, som det altid har været tilfældet, er op til 
forvaltningsselskaberne selv at tilpasse sig. Nogle lægger vægt på, at retten til 
et rimeligt vederlag ikke mere vil kunne forsvares i informationssamfundet, og 
at man derfor vil kunne vende tilbage til individuel forvaltning. 
Nødvendigheden af at bibeholde det frivillige aspekt af kollektiv forvaltning 
går igen i de fleste besvarelser. På spørgsmålene om indførelse af automatiske 
forvaltningssystemer eller obligatorisk kollektiv forvaltning for at lette 
forvaltningen i forbindelse med fremstillingen af multimediaprodukter, var der 
næsten fuldstændig enighed om, at ingen former for obligatorisk licens kunne 
komme på tale. De berørte kredse accepterer nok i vid udstrækning idéen om at 
indføre en slags centre for rettighedsforvaltning, men det understreges, at 
indførelsen af og deltagelsen i sådanne skal være frivillig, ligesom muligheden 
for at opretholde individuel forvaltning skal garanteres. 
76. 
Den kan endvidere bemærkes, at i Frankrig har ophavsretsselskaberne1 
besluttet, at "samle kræfterne" og har sammen oprettet en struktur for alle 
repertoirer. De enkelte ophavsretsselskaber i sammenslutningen repræsenterer 
hver forskellige kategorier af værker. SESAM, som sammenslutningen kaldes, 
får mandat til at sikre overholdelsen af ophavsmændenes enerettigheder til 
udnyttelsen af deres værker. Hertil kommer, at SESAM således tilgodeser de 
producenter og forlæggere, som skal indhente talrige tilladelser på grund af de 
mange rettigheder, der er knyttet til de allerede eksisterende værker eller 
reproduktioner af originaler i multimediaprogrammer. 
Man kan mene, at sammenlægninger vil udgøre en betydelig udvikling for 
forvaltningsselskaberne, som på nuværende tidspunkt er organiseret efter 
sektor og/eller type af rettighedshavere (f.eks. forfattere og udøvende 
kunstnere). Skal det være muligt centralt i multimediasammenhæng at forvalte 
eller administrere rettigheder for alle værker, frembringelser og andet, bør 
forvaltningsselskaberne og andre, der forvalter rettighederne, opfordres til at 
oprette organer, som kan sikre en forenklet forvaltning af rettighederne. 
En sammenlægning i form af "fællesskranker" vil give forfattere, udøvende 
kunstnere og forlæggere/producenter et redskab til identificering af 
ophavsretten til meget forskelligartede værker ved at samle samtlige titler, som 
sandsynligvis vil kunne efterspørges i forbindelse med de nye teknologier. 
Brugerne vil ligeledes kunne indhente de oplysninger, der interesserer dem, 
især vedrørende afgiftsbeløb og overdragede rettigheder. Identificeringen kan 
ske ved at sammenlægge de samarbejdende selskabers databaser og ved gradvis 
at indføre identificeringssystemer. Det drejer sig derfor om at organisere 
udbuddet af eksisterende og nye værker, som er egnede til integrering i 
multimediaprodukter og -værker. 
En sammenlægning af informationerne imødekommer på hensigtsmæssig vis de 
skabende aktiviteters behov i multimediaverdenen i den udstrækning, den øger 
gennemsigtigheden og effektiviteten i det nuværende system. Indsatsen for at 
øge gennemsigtigheden kan kun være til fordel for alle implicerede, såvel 
rettighedshaverne som brugeren. Det betyder ikke, at kollektiv forvaltning skal 
være reglen, men at i det mindste identificeringen af individuelle rettigheder 
centraliseres. "Fællesskranken" skal derfor ikke erstatte 
forvaltningsselskaberne. 
Société des auteurs dans les arts graphiques et plastiques (ADAGP), Société des auteurs et 
compositeurs dramatiques (SACD), Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique 
(SACEM), Société civile des auteurs multimédia (SCAM), Société des auteurs des arts visuels 
(SPADEM). 
77. 
I de berørte kredse drøftes endvidere muligheden for, på en række betingelser, 
at centralisere forvaltningen yderligere gennem især "clearing-kontorer". 
Identificeringen ville nemlig gøre det muligt at opstille forskellige muligheder 
for teknisk centralisering, især i forbindelse med sammenkoblede 
identificerende kartoteker. Dette vil føre til en forenkling af betingelserne for 
udstedelse af tilladelserne og uden tvivl også til en nedbringelse af 
omkostningerne ved opkrævningen af afgifter. Rettighedshavere vil kunne 
overdrage deres rettigheder til multimediaanvendelser gennem et centralt 
organ. Dette vil kunne forhandle kontrakter og i givet fald forestå 
opkrævningen af afgifter hos brugerne til betaling af rettighedshaverne. 
Sådanne systemer kan kun komme i stand på erhvervets eget initiativ. 
Selv med centralisering af en række forvaltningsopgaver er der stadig mulighed 
for en mere individuel forvaltning af rettighederne. 
Således bør det under alle omstændigheder fortsat være muligt at indgå aftaler 
direkte mellem de forskellige parter, og udstede en række individuelle licenser, 
hvor den enkelte indehaver selv bestemmer, hvilken sats han skal have. 
Parternes aftalemæssige frihed må sikres. 
Man må ligeledes holde sig for øje, at digitaliseringen vil øge antallet af 
tilfælde, hvor overførsel af data til brugeren samtidigt indeholder de 
nødvendige tilladelser med hensyn til ophavsret og beslægtede rettigheder. I 
sådanne tilfælde vil brugen skulle forvaltes individuelt. 
Det står dog klart, at gennemsigtige og effektive forvaltningssystemer er 
særligt vigtige elementer for at sikre en korrekt udvikling af 
informationssamfundet. 
Sammenlægninger af denne art skal ligeledes ske under overholdelse af EF-
traktatens konkurrenceregler, såvel med hensyn til oprettelsen som med hensyn 
til selve forvaltningen af rettighederne. Det vil i denne henseende være vigtigt 
at være opmærksom på det geografiske anvendelsesområde for de licenser, som 
sådanne sammenslutninger udsteder, og selve forvaltningen af rettighederne. 
Konkurrencereglerne er af grundlæggende betydning, men de synes ikke 
umiddelbart at gå på tværs af ideen om at indføre centraliserede systemer, i 
hvert fald ikke oprettelsen af "fællesskranker". 
De berørte kredse understregede kraftigt under høringen den 7. og 8. juli 1994, 
at de ikke vil bryde sig om indførelsen af tvungne licenser. Kommissionen 
deler til fulde dette synspunkt. Dels mener Kommissionen ikke, at der er nogen 
gyldig begrundelse for et sådant generelt krav om tvungen licens for oprettelse 
af multimedia værker eller fremførelse af beskyttede værker og frembringelser 
på informationsmotorvejene, dels vil sådanne tvungne licenser på nationalt plan 
nødvendigvis skabe vanskeligheder for den frie bevægelighed for beskyttede 
78. 
værker og frembringelser. Dette betyder selvfølgelig ikke, at forvaltnings­
selskaberne eller endog rettighedshavere, der ikke deltager i sammenslutninger, 
ikke som følge af en dominerende stilling kan tvinges til at udstede licenser i 
medfør af EF-traktatens artikel 86. 
Kommissionen mener, at den digitale teknologi sandsynligvis vil ændre en 
række aspekter i forvaltningen af rettighederne. Den mener, at frivillige 
centraliserede forvaltningssystemer på hensigtsmæssig vis imødekommer 
informationssamfundets behov. Det er op til de berørte erhverv selv at indføre 
sådanne systemer. Samtidigt med at rettighedshaverne fortsat skal have stor 
frihed, er det Kommissionens opfattelse, at de retlige rammer bør undersøges 
for at sikre, at nye metoder ikke fører til en opsplitning af markedet, men 
bidrager til at lette erhvervelsen af rettigheder inden for multimediaområdet 
under overholdelse af principperne om gennemsigtighed og ikke-
forskelsbehandling. 
4. Spørgsmål 
1) Af hvilken form og art bør de centraliserede systemer, som omfatter såvel 
rettighedshavere og forvaltningsselskaber være? Vil et "fællesskranke-system" 
være ønskeligt og/eller tilstrækkeligt til at dække informationssamfundets 
behov? 
2) Bør de centraliserede systemer begrænses til udstedelse af licenser til oprettelse 
af multimediaværker eller bør de generaliseres? 
3) Kan konkurrerende systemer, dvs. systemer, der dækker samme form for 
rettigheder, eksistere sideløbende med hinanden i én og samme medlemsstat, i 
EU eller på verdensplan (dvs. centraliserede systemer med indbyrdes 
supplerende eller efidog identiske kartoteker)? Hvordan vil konkurrencen finde 
sted i praksis? 
4) Informationssamfundet bliver sandsynligvis verdensomspændende. Mener De 
derfor, at de licenser, som det ene eller det anden system udsteder, vil blive 
eller bør være verdensomspændende? 
5) Mener De, at mere geografisk begrænsede licenser vil kunne opretholdes? 
6) Mener De, at EU-lovgivningen bør opstille en adfærdskodeks med hensyn til 
centraliseret forvaltning? I bekræftende fald, hvilke former for regler: en 
adfærdskodeks mellem selskaber og konkurrerende systemer, regler om 
selskabernes eller systemernes forhold til egne medlemmer eller begge dele? 
79. 
AFSNIT IX: 
TEKNISKE SYSTEMER TIL IDENTIFICERING 
OG BESKYTTELSE 
Hovedpunkter 
Digitaliseringen muliggør identificering, tatovering, beskyttelse og automatisk 
forvaltning af værker og frembringelser, for så vidt som sådanne systemer indføres. 
Det synes nødvendigt at indføre disse systemer, og at de accepteres internationalt, 
hvis informationssamfundet ikke skal ske på bekostning af rettighedshaverne. 
1. Fremlæggelse af problemet 
Digitaliseringen af beskyttede værker og frembringelser indebærer både 
muligheder og betydelige risici. Lagring, adgang og benyttelse bliver meget 
lettere, hvilket åbner for nye markeder og den uundgåelige konsekvens heraf, 
nemlig incitament til og nye muligheder for piratvirksomhed. Den digitale 
teknologi og den dermed forbundne stadigt større kapacitet til databehandling 
muliggør endvidere en bedre beskyttelse af værker og frembringelser, hvis der 
hurtigt indføres systemer, der kan accepteres af alle, dvs. af rettighedshaverne, 
af edb-fabrikanterne, af ansvarlige for spredningen af værker og 
frembringelser og af netselskaber. Dette fører til to former for problemer. 
Først med hensyn til den systematiske identificering af digitaliserede værker og 
frembringelser. Udgivelser på det litterære område tildeles alle et ISDN-
nummer til identificering. Det drejer sig om at indføre en lignende 
identificering af alle værker og frembringelser, som måtte indeholde enten 
oplysninger om selve værket eller meget mere fuldstændige oplysninger, som 
også omfatter rettighedshaverne og endog licens vilkårene. Der eksisterer 
allerede en sådan kode for fonogrammer, nemlig ISRC-koden. Der arbejdes på 
at indføre noget lignende inden for andre kreative områder. 
Opkrævning af afgifter og betaling af rettighedshavere vil kunne forenkles 
betydeligt ved anvendelsen af sådanne tekniske identificeringssystemer. Det vil 
bl.a. være tilfældet, hvis identificeringssystemerne for værker og andre 
materialer, samt oplysninger om ophavsret, kobles sammen med det system, 
der anvendes til fakturering af brugen af net eller fjerntjenester, og det system, 
der anvendes til opkrævningen af de dertil svarende beløb under overholdelse 
af reglerne om beskyttelse af brugernes privatliv. Beløbene omfatter normalt de 
afgifter, der er knyttet til indehaverens rettigheder. Der eksisterer allerede 
sådanne systemer på visse områder. En gradvis generalisering fordrer, at de 
implicerede parter indgår de nødvendige kommercielle aftaler. I Europa, hvor 
der vil være mange implicerede på grund af de grænseoverskridende 
tjenesteydelser, er det muligt, at systemerne kræver vedtagelse af regelsæt og 
tekniske standarder. 
80. 
Spørgsmål som beskyttelse af brugernes privatliv bør ligeledes undersøges 
nærmere med hensyn til netselskabernes indsamling og behandling af 
detaljerede oplysninger om den enkelte forbrugers brug af informations- og 
kulturtjenester. 
Mærkning af digitaliserede værker og frembringelser undersøges også for 
øjeblikket. Der eksisterer allerede visse former for digital mærkning, som 
f.eks. "Cyphertech". Hvert programelement indeholder et digitalt signal, som 
modtagerne vil kunne læse og afkode direkte. Dette muliggør indførelse af 
automatiske forvaltningssystemer til f.eks. radiospredning, da det vil være 
muligt med få sekunders nøjagtighed at bestemme den tidsmæssige brug af 
værker og frembringelser. 
Det andet centrale punkt er den materielle montering i beskyttelsessystemerne 
og andre systemer, således at fordelene ved ovennævnte kodning udnyttes fuldt 
ud. Med hensyn til systemer, der begrænser modtagelsen af en ydelse, og 
nødvendigheden af at sikre en retlig beskyttelse af systemerne i tilfælde af 
ulovlig modtagelse, skal sådanne ikke behandles nærmere her, men i en separat 
grønbog. Systemer af typen SCMS (Serial Copyright Management system), 
som hindrer privat digital kopiering af kopier og dermed mindsker de risici, 
der er forbundet med private brugere, er derimod at stor betydning. 
Hvis der heller ikke i de systemer, der sælges til forbrugerne, er taget hensyn 
til muligheden for teknisk læsning af koder, vil det ikke være muligt af indføre 
systemer for individuel fakturering. 
Et andet aspekt, som dog kun kort skal nævnes her, da det ikke direkte berører 
ophavsret og beslægtede rettigheder, er sikkerheden ved netoverførsler. Hidtil 
har der ikke været mere sikkerhed for overførsler af de materialer og data, der 
sendes over nettene, end der er for telefonopkald. Dette er tilstrækkeligt i de 
fleste tilfælde. Men det vil måske ikke være tilfældet for beskyttede værker og 
frembringelser. Det vil blive meget vanskeligt at sikre kontrol over den måde, 
som ophavsret og beslægtede rettigheder udøves og honoreres, hvis der ikke på 
nettene er en tilstrækkelig sikkerhed for overførslerne. Selv om spørgsmålet 
om sikkerheden ved netoverførsler adskiller sig fra spørgsmålet om 
identificering og beskyttelse, synes det således at være vigtigt, at der i 
drøftelserne om sikkerheden ved netoverførsler også inddrages aspekter 
vedrørende beskyttelse af ophavsret og beslægtede rettigheder. 
81. 
2. Nuværende retlige rammer 
2.1. De internationale konventioner omhandler ikke for øjeblikket disse spørgsmål. 
Der forhandles imidlertid for øjeblikket i WlPO-regi om en eventuel protokol 
til Bernerkonventionen og om et eventuelt nyt instrument vedrørende 
fremstillere af fonogrammer og udøvende kunstnere. Forhandlingerne kommer 
i hvert fald delvis ind på spørgsmålene. 
2.2. EU-retten har allerede berørt spørgsmålet om teknisk beskyttelse, idet det i 
direktivet om edb-programmer (91/250/EØF) i artikel 7, stk. 1, litra c) er 
fastlagt, at medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger over for en 
person, som i kommercielt øjemed omsætter eller besidder et hvilket som helst 
middel, hvis eneste formål er at lette ulovlig fjernelse eller omgåelse af 
tekniske indretninger, som måtte være blevet anvendt til at beskytte et 
edb-program. Det præciseres endvidere i stk. 3, at "medlemsstaterne kan 
fastsætte, at de i stk. 1, litra c), omhandlede midler skal beslaglægges". 
EU-retten foreskriver derfor ikke, at der skal indføres systemer til teknisk 
beskyttelse af edb-programmer, men den beskytter dem, der indfører sådanne 
ved at ulovliggøre besiddelse eller omsætning i kommercielt øjemed af 
piratmidler til afkodning eller andet. 
3. Vurdering af problemet fra Fællesskabets synspunkt 
Det har længe på EU-plan været erkendt, at systemer til teknisk identificering, 
mærkning og beskyttelse er af stor betydning. Direktivet om edb-programmer 
(91/250/EØF) omhandler bekæmpelse af piratvirksomhed, men herudover 
drøftes også kryptering af radioudsendelser, som bliver genstand for en separat 
grønbog. 
Her skal nævnes projekt CITED (Copyright in Transmitted Electronic 
Documents), som finansieres af Kommissionen inden for rammerne af 
ESPRIT-programmet. CITED tager udgangspunkt i informationsindustriens 
generelle behov og sigter på at sikre ophavsret og beslægtede rettigheder for 
alle værker og frembringelser, der lagres og overføres digitalt. Formålet er at 
indføre et beskyttelsessystem for at berolige rettighedshaverne og lette 
adgangen til al disponibel "information" for flest muligt. 
Projektet har vakt betydelig interesse i de berørte kredse allerede i første fase. 
Der er udført en grundigere undersøgelse efter samråd med WIPO og de største 
standardiseringsorganer om de problemer, der opstår som følge af den digitale 
teknologi. Det fremgik tydeligt af undersøgelsen, at beskyttelse af ophavsret og 
beslægtede rettigheder er af grundlæggende betydning, og at der ikke for 
øjeblikket findes nogen fuldt tilfredsstillende teknisk løsning. De nuværende 
løsninger er faktiske standarder. 
82. 
CITED har derfor tilstræbt at fastlægge en generisk model, der kan finde 
anvendelse på forskellige sektorer under hensyntagen til alle implicerede i 
informationskæden. I CITED-modellen fastlægges de foranstaltninger, der er 
nødvendige for at bekæmpe uforsætlig og forsætlig piratvirksomhed. Modellen 
skal nu testes i en række pilotprojekter. 
Spørgsmålet om behovet for at indføre identificeringssystemer i produkterne 
blev også rejst ved høringen den 7. og 8. juli 1994. De berørte kredse mente 
dette nyttig og nogle endog nødvendigt. Mange understregede endvidere, at 
systemerne bør være frivillige og ikke obligatoriske. En del mente ligeledes, at 
systemerne absolut må beskyttes mod falskneri, da situationen ellers vil kunne 
forværres. Der er delte meninger om spørgsmålet om de indeholdte 
oplysninger. Nogle mener, at oplysningerne bør være fuldstændige og ligeledes 
omfatte identificering af rettighedshaverne, hvorimod andre er af den 
opfattelse, at de bør begrænses til data, der vedrører selve værket og/eller 
frembringelsen. 
Spørgsmålet hænger naturligvis nært sammen med erhvervelse og forvaltning 
af rettighederne. 
Spørgsmålet om et fremtidigt EU-initiativ skal derfor ses i lyset af nærheds­
princippet og den standardiseringspolitik, der er fastlagt inden for rammerne af 
den nye metode. Det står under alle omstændigheder klart, at hvis ikke 
medlemsstaterne på koordineret vis indfører foranstaltninger, som forbyder 
markedsføring af en række produkter, der ikke overholder beskyttelses­
standarderne, vil dette være til hinder for samhandelen. 
Her skal nævnes, at der i en medlemsstat sammen med erhvervskredsene og 
den internationale standardiseringsorganisation (ISO) er truffet foranstaltninger 
for at udvikle en indskrivningsmetode i de binære bitstrømme med 
identificerende karakterer. Initiativet har allerede ført til, at ISO har valgt dette 
indskrivningsprincip. Arten og kombinationen af de identificerende karakterer 
er ved at blive fastlagt. Det er af særlig stor vigtighed, at 
indskrivningsmetoderne er internationalt gyldige. Det bør undgås, at en række 
fabrikanter fremstiller "egne" systemer, som sætter normen og dermed 
opretholder en kommerciel dominans. 
EU vil måske blive nødt til at gribe ind for på harmoniseret vis at gøre 
anvendelsen af de tekniske beskyttelsessystemer obligatorisk, efter at de er 
udviklet og blevet accepteret af industrien. 
83. 
4. Spørgsmål 
1) Mener De, at EU i samarbejde med medlemsstaterne bør tage initiativ 
til at fastlægge de retlige foranstaltninger, som kan sikre: 
• identifikatorer 
• beskyttelsesstandarder mod privat digital kopiering 
• andre tekniske midler til identificering og sikring mod privat 
digital kopiering 
når sådanne er blevet udviklet og accepteret af industrien? 
2) Hvilke former for oplysninger bør identifikatorerne indeholde: 
• identificering af værket eller frembringelsen 
• identificering af de oprindelige ophavsmænd 
• identificering af værket eller frembringelsen, af de oprindelige 
ophavsmænd, af licenshavere og ansvarlige for forvaltningen 
• vilkår for licensudstedelse for personer, der eventuelt vil 
erhverve sig licens? 
3) Mener De, at værker og frembringelser fra tredjelande, som ikke måtte 
omfatte identificeringssystemer, der er forenelige med de EU-
godkendte, bør forbydes adgang til det indre marked? 
4) For så vidt som der kan udvikles og anvendes tekniske beskyttelses­
systemer mod privat digital kopiering, hvilke øvrige retlige foranstalt­
ninger vil det være nødvendigt og muligt at vedtage med hensyn til 
beskyttelsessystemer mod privat digital kopiering af intellektuelle 
ejendomsrettigheder? 
5) Hvis der på harmoniseret vis indføres et teknisk beskyttelsessystem mod 
privat digital kopiering, mener De så, at salg og import af alle 
maskiner, der ikke måtte omfatte beskyttelsessystemer mod privat 
digital kopiering, som er forenelig med de EU-godkendte, bør 
forbydes? 
6) Mener De, at en effektiv iværksættelse af tekniske beskyttelsessystemer 
mod privat digital kopiering fordrer en standardisering på internationalt 
plan? 
7) Hvordan bør de værker og frembringelser, for hvilke ophavsretten er 
ophævet, identificeres? Hvordan kan det sikres, at beskyttelsen af 
intellektuel ejendomsret til værker og frembringelser ikke bremser eller 
begrænser adgangen til oplysninger, for hvilke ophavsretten er 
ophævet? 
84. 
BILAG 
OVERSIGT OVER SPØRGSMÅL TIL DE BERØRTE KREDSE 
INDLEDNING 
GENERELLE SPØRGSMÅL 
1. I punkt II A nævnes der en række usikkerhedsmomenter. Har De oplysninger, 
der vil kunne belyse de nævnte punkter hvad angår udviklingen af markedet og 
de nye tjenester? 
2. Hvilke aspekter vedrørende ophavsret og beslægtede rettigheder mener De vil 
ændre sig og kræve særlig opmærksomhed? 
3. Findes der i Danmark udvalg, rapporter eller analyser, eller eventuelt forslag 
til ny lovgivning for ophavsret og beslægtede rettigheder i 
informationssamfundet? I bekræftende fald, hvilken tidsplan er der fastsat? 
4. På hvilket niveau mener De, det er nødvendigt at behandle de lovgivnings­
mæssige spørgsmål om intellektuel ejendomsret i informationssamfundet (på 
nationalt, fællesskabs- eller internationalt niveau)? 
5. Vil frembringelse af multimediaprodukter på basis af materiale fra kulturarven 
kræve lovgivning, der indarbejder behovet for at beskytte kulturarven? I 
bekræftende fald, hvilken lovgivning? 
6. De fleste værker og frembringelser, der vil blive fremført på de elektroniske 
motorveje, nyder ophavsretlig beskyttelse. I hvilket omfang og ud fra hvilke 
kriterier mener De, det er muligt at vurdere værdien af ophavsrettigheder og 
beslægtede rettigheder? 
7a. Har De mere præcise økonomiske og statistiske oplysninger opdelt efter de 
økonomiske sektorer (f.eks. forlagsvirksomhed, den audiovisuelle sektor, 
musiksektoren, osv.), der er berørt af informationssamfundets aktiviteter? 
Hvilken procentdel af omsætningen i disse sektorer vedrører beskyttelse af 
ophavsret og beslægtede rettigheder? 
7b. Har De økonomiske oplysninger eller prognoser, der gør det muligt at vurdere 
den økonomiske vægt af ophavsretligt beskyttede aktiviteter i forhold til de 
tjenester, der vil blive fremført på de elektroniske motorveje? 
85. 
7c. Har De statistikker eller analyser om de (kvalitative og kvantitative) aspekter af 
beskæftigelsen i relation til de ophavsretligt beskyttede aktiviteter på de 
elektroniske motorveje? 
8. Mener De, at en bedre beskyttelse af ophavsret og beslægtede rettigheder vil 
være en fordel for de små og mellemstore virksomheder, og i bekræftende fald 
i hvilke sektorer? 
9. Hvordan mener De, at beskæftigelsen vil blive påvirket af udviklingen af nye 
ophavsretligt beskyttede aktiviteter i forbindelse med de nye tjenester, der vil 
blive fremført på de elektroniske motorveje. 
10. Har De yderligere kommentarer til spørgsmål, der ikke er behandlet i dette 
kapitel? 
UNDERKAPITEL 1: GENERELLE SPØRGSMÅL 
AFSNIT I: GÆLDENDE RET 
1) Kræver anvendelsen af oprindelsesreglen, at der opstilles yderligere kriterier 
og inddrages andre aspekter? I bekræftende fald, hvilke? 
2) Mener De, at det i forbindelse med anvendelsen af oprindelsesreglen er 
nødvendigt at opstille en række yderligere kriterier for tilknytning? I 
bekræftende fald hvilke? 
3) Mener De, at det i forbindelse med fastlæggelse af ansvar er muligt i hvert 
transmissionsled at identificere de potentielt ansvarlige? I bekræftende fald 
bedes De angive hvilke ansvarlige, der er tale om? 
4) I betragtning af definitionen af selve transmissionshandlingen og de forskellige 
beskyttelsesniveauer, bør man så i Fællesskabet anvende oprindelsesreglen for 
alle former for transmission, når der er tale om 
• transmissioner, der kun stammer fra én medlemsstat 
• transmissioner, der stammer fra en medlemsstat eller tredjelande, der 
anvender Paris-akten fra 1971 i Bernerkonventionen og Rom­
konventionen 
• alle transmissioner fra et hvilket som helst land? 
5) Hvis man anvender oprindelsesreglen, hvilke rettigheder og hvilke områder af 
den nationale lovgivning skal så i givet fald harmoniseres for at undgå 
aktivitetsflytninger og sikre beskyttelse af rettighedshaverne: 
86. 
• indskrænkninger i enerettighederne 
• ejerskabsforhold 
• droit moral 
• andre rettigheder? 
6) I hvilket omfang, på hvilke områder og hvordan kan man gøre beskyttelsen 
bedre for rettighedshaverne i de tredjelande, der er omfattet af Bernerkonven-
tionen/Rom-konventionen, hvis man vil anvende lovgivningen i oprindelses­
landet? 
7) Hvis man ikke vælger oprindelsesreglen, hvilke regler mener De så, man skal 
anvende? 
8) Mener De, at beskyttelsesklausuler kan give en gyldig beskyttelse af rettigheds­
havere i Fællesskabet i forbindelse med spredning i et land, der ikke giver en 
tilstrækkelig beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder? 
9) Mener De, at aftaleretten skal kunne anvendes fuldstændig frit, eller mener De, 
at den aftalemæssige frihed bør begrænses 
• generelt 
• på en sådan måde, at visse dele bevares, som f.eks. bestemmelserne om 
droit moral, betaling af vederlag og forvaltningsselskaber 
• kun i tilfælde, hvor europæiske rettighedshaveres værker og frem­
bringelser er omfattet af kontrakten? 
AFSNIT II: KONSUMPTION AF RETTIGHEDER OG PARALLELIMPORT 
1) Bør der indføres en regel, der udelukker international konsumption for 
indehavere af ophavsrettigheder, på samme måde som foreskrevet i artikel 9, 
stk. 2, i direktiv (92/100/EØF) om "udlejning"? 
2) Bør det på ny understreges, at der ikke gælder konsumption for tjenesteydelser, 
uanset hvilke rettigheder der er tale om (f.eks. radio- og tv-udsendelse, trans­
mission, udlejning)? 
3) Hvordan mener De, at ovennævnte spørgsmål bør behandles i forbindelse med 
on-line net, der typisk er globale? 
4) Mener De, at der samtidig kan gælde flere ordninger, således at der for nogle 
gælder international konsumption, mens det ikke er tilfældet for andre? 
87. 
UNDERKAPITEL 2: SÆRLIGE RETTIGHEDER 
AFSNIT III: REPRODIIKTIONSRFTTIGHEDFR 
1) Mener De, at der for værker og frembringelser i digital form bør gælde en 
eneret til reproduktion? Vil det være nødvendigt med indskrænkninger i denne 
eneret? I bekræftende fald hvilke og hvorfor? 
2) Mener De, at privatkopiering og reprografi af værker og frembringelser i 
digital form, med undtagelse af edb-programmer, bør: 
• være fuldt ud dækket af reproduktionsretten 
• være dækket af reproduktionsretten, således at det dog er tilladt at 
foretage én kopiering (som f.eks. SCMS-systemet) 
• være tilladt med eller uden en vederlagsordning? 
AFSNIT IV: TILGÆNGELIGGØRELSE FOR ALMENHEDEN 
1) Mener De, at nedenstående handlinger kan betragtes som privat brug: 
• kommunikation via nettet mellem to privatpersoner 
• kommunikation via nettet mellem flere privatpersoner (f.eks. "bulletin 
board service") 
• kommunikation via nettet mellem en privatperson og en virksomhed 
• kommunikation via nettet i én eller mellem flere virksomheder? 
2) Mener De, at det i forbindelse med kommunikation via nettet mellem mere end 
to personer er afgørende for opfattelsen af begrebet tilgængeliggørelse for 
almenheden, at de to personer kender hinanden eller tilhører samme familie? 
3) Har det betydning for definitionen af tilgængeliggørelse for offentligheden i 
forbindelse med punkt-til-punkt kommunikation, hvilken type personer der 
kommunikerer (privatpersoner, virksomheder, offentlige organer osv.)? 
4) Mener De, at netopkobling af en server, der indeholder ophavsretligt 
. beskyttede værker, er en handling, der berører ophavsrettigheder og dermed 
beslægtede rettigheder? I bekræftende fald, hvilke rettigheder er involveret i en 
sådan handling? Har De kendskab til lovgivning, hvor der tages stilling til dette 
spørgsmål? 
5) Hvilke andre kriterier eller handlinger bør efter Deres mening have indflydelse 
på en definition af tilgængeliggørelse for offentligheden? 
88. 
AFSNIT V; SPREPNINGS-/TRANSMISSIONSRET 
1) Udlejnings- og udlånsrettigheder således som defineret i direktivet om "edb-
programmer" (91/250/EØF) og "udlejningsdirektivet" (92/100/EØF) vil kunne 
finde anvendelse på elektronisk punkt-til-punkt transmission. Mener De, at der 
i den henseende bør foretages visse ændringer? I bekræftende fald, hvilke? 
2) Har De oplysninger, der gør det muligt at vurdere de økonomiske følger for 
rettighedshaverne og andre operatører af anvendelsen af ordningen om 
udlejning og udlån? 
3) Hvilke følger vil det få for de små og mellemstore virksomheder? 
AFSNIT VI: RETTEN TIL DIGITAL RADIO- OG TVUDSENDELSE 
1) Mener De, at digital radio- og tv-udsendelse, der muliggør et stort antal 
kanaler, vil øge de grænseoverskridende radio- og tv-udsendelser? Mener De, 
at dette kræver indgriben på fællesskabsniveau, eller er der stadigvæk tale om 
en teoretisk mulighed? 
2) Mener De, at digital radio- og tv-udsendelse er en virkelig trussel for 
indehavere af beslægtede rettigheder, der ikke på nuværende tidspunkt er tillagt 
eneret til radio- og tv-udsendelse? Mener De, at indførelse af enerettigheder til 
digital radio- og tv-udsendelse for fonogramfremstillere, filmproducenter og 
udøvende kunstnere i de berørte sektorer er nødvendig, eventuelt nødvendig på 
visse betingelser eller helt unødvendig? 
3) Mener De, at en skelnen mellem spredningsteknikker vil gøre det nemmere at 
finde en løsning (f.eks. kun lade visse former for digitaliseret radio- og tv­
udsendelse, som f.eks. kabelfremførte udsendelser, være dækket)? 
4) Mener De, at en styrkelse af reproduktionsrettighederne i privatsfæren ved 
hjælp af tekniske systemer, der forhindrer kopiering i modtageapparaterne, 
ville være tilstrækkelig for at undgå massiv reproduktion? 
AFSNIT VII; DROIT MORAL 
1) Mener De, at forskellene i de nationale lovgivninger har et sådant omfang, at 
droit moral-rettighederne bør harmoniseres? Er en sådan harmonisering 
påkrævet på nuværende tidspunkt? 
89. 
2) Kan man forestille sig, at spørgsmålene vedrørende droit moral-rettigheder 
løses ved aftale (f.eks. således at ophavsmanden i forbindelse med 
tilgængeliggørelse på nettet eller i forbindelse med digitalisering skal give 
tilladelse til visse ændringer af værket, f.eks. eftersynkronisering, forsyning 
med undertekster, omformatering osv.)? 
3) Vil det faktum, at en ophavsmand har tilladt digitalisering medføre en 
formodning om, at han også har tilladt visse ændringer? 
4) Mener De, at tilladte ændringer kunne fastsættes i kollektive aftaler mellem 
ophavsmænd og udøvende kunstnere på den ene side og producenter og forlag 
på den anden side? 
5) Mener De, at der bør findes samlede løsninger eller sektormæssige løsninger 
(film, avisudgivelse, biblioteker, museer osv.)? 
UNDERKAPITEL 3: SPØRGSMÅL I TILKNYTNING TIL UDNYTTELSEN AF 
RETTIGHEDERNE 
AFSNIT VIII: ERHVERVELSE OG FORVALTNING AF RETTIGHEDER 
1) Af hvilken form og type bør de centraliserede systemer, som omfatter såvel 
rettighedshavere som forvaltningsselskaber være? Vil et "fællesskrankesystem" 
være ønskeligt og/eller tilstrækkeligt til at dække informationssamfundets 
behov? 
2) Bør de centraliserede systemer begrænses til udstedelse af licenser til oprettelse 
af multimediaværker eller bør de generaliseres? 
3) Kan konkurrerende systemer, d.v.s. systemer, der dækker samme form for 
rettigheder, eksistere sideløbende med hinanden i én og samme medlemsstat, i 
EU eller på verdensplan (d.v.s. centraliserede systemer med indbyrdes 
supplerende eller endog identiske kartoteker)? Hvordan vil konkurrencen finde 
sted i praksis? 
4) Informationssamfundet vil blive verdensomspændende. Mener De derfor, at de 
licenser, som det ene eller det anden system udsteder, vil blive eller bør være 
verdensomspændende? 
5) Mener De, at mere geografisk begrænsede licenser vil kunne opretholdes? 
6) Mener De, at EU-lovgivningen bør opstille en adfærdskodeks med hensyn til 
centraliseret forvaltning? I bekræftende fald, hvilke former for regler; en 
adfærdskodeks mellem selskaber og konkurrerende systemer, regler om 
selskabernes eller systemernes forhold til egne medlemmer eller begge dele? 
90. 
AFSNIT IX: TEKNISKE SYSTEMER TIL IDENTIFICERING OG BESKYTTE! .SF 
1) Mener De, at EU i samarbejde med medlemsstaterne bør tage initiativ til at 
fastlægge de retlige foranstaltninger, som kan sikre: 
• identifikatorer 
• beskyttelsesstandarder mod privat digital kopiering 
• andre tekniske midler til identificering og sikring mod privat digital 
kopiering 
når sådanne er blevet udviklet og accepteret af industrien? 
2) Hvilke former for oplysninger bør identifikatorerne indeholde: 
• identificering af værket eller frembringelsen 
• identificering af de oprindelige ophavsmænd 
• identificering af værket eller frembringelsen, af de oprindelige 
ophavsmænd, af licenshavere og ansvarlige for forvaltningen 
• vilkår for licensudstedelse for personer, der eventuelt vil erhverve sig 
licens? 
3) Mener De, at værker og frembringelser fra tredjelande, som ikke måtte omfatte 
identificeringssystemer, der er forenelige med de EU-godkendte, bør forbydes 
adgang til det indre marked? 
4) For så vidt som der kan udvikles og anvendes tekniske beskyttelsessystemer 
mod privat digital kopiering, hvilke øvrige retlige foranstaltninger vil det være 
nødvendigt og muligt at vedtage med hensyn til beskyttelsessystemer mod 
privat digital kopiering af intellektuelle ejendomsrettigheder? 
5) Hvis der på harmoniseret vis indføres et teknisk beskyttelsessystem mod privat 
digital kopiering, mener De så, at salg og import af alle maskiner, der ikke 
måtte omfatte beskyttelsessystemer mod privat digital kopiering, som er 
forenelig med de EU-godkendt, bør forbydes? 
6) Mener De, at en effektiv iværksættelse af tekniske beskyttelsessystemer mod 
privat digital kopiering fordrer en standardisering på internationalt plan? 
7) Hvordan bør de værker og frembringelser, for hvilke ophavsretten er ophævet, 
identificeres? Hvordan kan det sikres, at beskyttelsen af intellektuel 
ejendomsret til værker og frembringelser ikke bremser eller begrænser 
adgangen til oplysninger, for hvilke ophavsretten er ophævet? 

ISSN 0254-1459 
KOM(95) 382 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 16 
Katalognummer : CB-CO-95-421-DA-C 
ISBN 92-77-92577-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg