8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/11 
Udtalelse om det ændret forslag til Rådets forordning (EØF) om kontrol med virksomheds­
sammenslutninger i1) 
(88/C 208/05) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 5. maj 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejdes henvistes til ØSU's sektionen for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Jens Peter Petersen til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 4. maj 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 256. plenarforsamling, mødet den 2. juni 
1988 uden stemmer imod og med 2 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissio­
nen i marts 1988 forelagde et ændret forslag til Rådets 
forordning (EØF) om kontrol med virksomheds­
sammenslutninger. For 15 år siden tog Kommissionen 
det første skridt til indførelse af EF-kontrol med virk­
somhedssammenslutninger. Trods gentagne ændringer 
af forordningsforslaget bleve afgørelsen i Rådet hele 
tiden udsat — hovedsagelig af politiske årsager. 
Men den 30. november 1987 lykkedes det endelig for 
det Ministerråd, som beskæftiger sig med det indre 
marked, at komme ud afdødvandet. Dette øger chancen 
for at få indført kontrol med virksomhedssammen­
slutninger på europæisk plan. ØSU opfordrer indtræn­
gende Rådet til snarest at drøfte det forelagte forord­
ningsforslag fra Kommissionen og til at sætte EF-kon­
trol med virksomhedssammenslutninger i kraft så hur­
tigt som muligt. 
1.2. I de seneste år er behovet for EF-kontrol med 
virksomhedssammenslutninger blevet yderligere øget. I 
den forbindelse er det af stor betydning, at både De 
forenede Stater og Japan for længst har afpasset deres 
konkurrencepolitik efter grænseoverskridende marke­
der, herunder verdensmarkederne; men også inden for 
Europa er der i mellemtiden opslået en økonomisk 
interdependens mellem samfundsøkonomierne, som gør 
det påkrævet, at man ved vurderingen af virksomheds­
sammenslutninger i det mindste ser på markedernes 
europæiske dimension. »Den fortsatte eksistens af na­
tionale økonomiske område er en anakronisme, når det 
drejer sig om at opnå en tilstrækkelig grad af reel 
konkurrenceevne«, understregede ØSU derfor allerede 
i udtalelsen om Kommissionens 15. konkurrenceberet­
ning; ØSU tilføjede: »Den mindste, mulige geografiske 
målestok er i dag Fællesskabet, uden at man dog må se 
bort fra den internationale dimension.« 
1.2.1. Med undertegnelsen af Den Europæiske Fæl­
lesakt har EF-landene forpligtet sig til etapevis gennem­
førelse af et fælles indre marked i tidsrummet indtil 
1992, hvor der skal herske fri bevægelighed for varer, 
(') EFT nr. C 130 af 19. 5. 1988, s. 4. personer, tjenesteydelser og kapital. For EF's konkur­
rencepolitik indebærer denne målsætning, at det er 
nødvendigt at føre kontrol med virksomhedssammen­
slutninger efter fælles EF-regler. Dette er især vigtigt, 
fordi gennemførelsen af det indre marked ikke kan 
undgå at afstedkomme betydelige strukturændringer i 
EF. Virksomhedssammenslutninger er et af midlerne til 
at tilpasse den europæiske økonomi og til at styrke 
markedskræfterne. 
Desuden må det ikke overses, at skabelsen af verdens 
største indre marked med 320 millioner forbrugere i 
højere grad vil tiltrække multinationale virksomheder 
fra tredjelande. En »koncentrationsbølge« i Europa kan 
blive den logiske følge i det kommende tiår. 
1.2.2. Nødvendigheden af EF-kontrol med virksom­
hedssammenslutninger blev også understreget i EF-
Domstolens dom i sagen »Philip Morris« af 17. novem­
ber 1987.1 dommen bekræfter Domstolen, at monopol­
forbuddet i EØF-traktatens artikel 85 under visse forud­
sætninger kan finde anvendelse på aftaler om erhvervel­
se af minoritetskapitalinteresser. 
Selv i betragtning af EF-Domstolens afgørelse i sagen 
»Continental Can« hersker der fortsat retsusikkerhed. 
ØSU anser det derfor for at være EF's opgave snarest 
muligt at give virksomhederne en klar og overskuelig 
juridisk ramme for virksomhedssammenslutninger. 
1.3. Det påpeges, at ØSU allerede har afgivet en 
detaljeret udtalelse om Kommissionens oprindelige for­
slag til Rådets forordning (EØF) om kontrol med virk­
somhedssammenslutninger og også har fremsat nærme­
re kommentarer til senere ændringsforslag. Det er såre 
beklageligt, at Kommissionen til dato tilsyneladende 
ikke har haft tid til at gå mere i dybden med disse 
udtalelser. 
Nr. C 208/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
1.3.1. Allerede i den første udtalelse fra februar 
1974 i1) principtilsluttede ØSU sig Kommissionens for­
slag om at føre kontrol med visse virksomhedssammen­
slutninger med det formål at bevare det europæiske 
konkurrencesystems funktionsevne. 
1.3.2. I juni 1982 (2) kritiserede ØSU, at Rådet endnu 
ikke havde vedtaget Kommissionens forordningsfor­
slag. ØSU henviste i den forbindelse til sin udtalelse fra 
april 1981 (3) om EF's konkurrencepolitik, hvori det 
understregede følgende: »Det forordningsforslag, som 
endnu er til behandling i Rådet, kan blive en tilfredsstil­
lende referenceramme, i den udstrækning der tages rea-
listik hensyn til spørgsmålets mangfoldige aspekter.« 
1.3.3. I udtalelsen om Kommissionens 15. konkur­
renceberetning gentog ØSU sin opfordring til Rådet om 
snarest at vedtage Kommissionens forslag — under 
hensyntagen til ØSU's forbehold og ændringsforslag. 
1.3.4. Senest gentog ØSU i udtalelsen om Kommis­
sionens 16. konkurrenceberetning sit ønske om, at man 
efter at have fået løst op for den vedvarende hårdknude 
i Ministerrådet (november 1987) omgående tog 
spørgsmålet om virksomhedskoncentrationer op til ny 
overvejelse. 
2. Kontrol med virksomhedssammenslutninger er et 
nødvendigt element i EF's politik 
2.1. Som allerede nævnt van ØSU's godkendelse af 
Kommissionens oprindelige forslag betinget af talrige 
forbehold og ændringsforslag. I første række skal frem­
hæves kravet om, at der i kontrollen med virksomheds­
sammenslutninger også tages de fornødne industri- og 
socialpolitiske hensyn. ØSU understregede sidst dette 
krav i sin udtalelse om Kommissionens 16. konkurren­
ceberetning, hvori det hedder: »Virksomhedskoncentra­
tioner ... (må) vurderes i lyset af en overordnet EF-
politik, samtidig med at man er opmærksom på alle de 
andre faktorer, der gør sig gældende på internationalt 
plan, samt på nødvendigheden af at sikre de sociale 
værdier. Man må være særlig opmærksom på behovet 
for at sikre beskæftigelsen og bl.a. iværksætte omsko-
lingsforanstaltninger på EF-plan for at gøre overgangs­
fasen lettere.« 
2.2. ØSU er naturligvis klar over, at de mangfoldige 
økonomiske og samfundsmæssige problemer, som kan 
være forbundet med virksomhedssammenslutninger, 
ikke allesammen kan løses i en konkurrencepolitisk 
begrundet forordning om kontrol med sådanne 
sammenslutninger. Så meget des mere påkrævet er det 
(*) EFT nr. C 88 af 26. 7. 1974. 
(2) EFT nr. C 252 af 27. 9. 1982. 
(3) EFT nr. C 322 af 10. 12. 1981. derfor at få samordnet konkurrencelovgivningen med 
politikken på andre områder, såsom den regionale og 
sektorielle strukturpolitik, forsknings- og udviklingspo­
litikken og forbrugerpolitikken. Men også på det sel­
skabsretlige område er Rådet og Kommissionen nødt 
til at intensivere deres indsats på områder, hvor der er 
forsinkelser, og udforme en tilfredsstillende lovgivning. 
Særlig vigtigt er det at værne ikke blot om de af virk­
somhedssammenslutninger berørte arbejdstageres inte­
resser i henseende til information og konsultation, men 
også om minoritetsaktionærers og kreditorers naturlige 
rettigheder. 
2.2.1. ØSU beklager i denne forbindelse, at Rådet 
endnu ikke har truffet afgørelse om Kommissionens 
forslag om det tiende direktiv om grænseoverskridende 
fusion af aktieselskaber (det selskabsretlige fusionsdi-
rektiv) og heller ikke om forslaget til Rådets direktiv 
om det fælles beskatningssystem for fusioner, virksom-
hedsopdelinger og tilførsel af aktiver, som vedrører 
selskaber i forskellige medlemsstater (det skatteretlige 
fusionsdirektiv). 
2.2.2. Uafhængigt deraf skal det sikres, at der tages 
hensyn til arbejdstagernes erhvervede interesser i forbin­
delse med europæiske virksomhedssammenslutninger. 
Desuden bør Kommissionen for bestemte sammen­
slutninger vedkommende, herunder især fusioner med 
henblik på sanering, kunne dispensere fra forbuddet 
(artikel 7, stk. 4), hvis dette er en afgørende forudsæt­
ning for at kunne bevare arbejdspladser. 
3. EF-lovgivning og national lovgivning 
3.1. Undertegnelsen af Den Europæiske Fælles Akt 
og den dermed påtagne forpligtelse til at gennemføre 
det indre marked i 1992 har bragt en ny dimension 
ind i forholdet mellem EF-ret og national ret. ØSU 
understregede derfor i udtalelsen om den 16. konkurren­
ceberetning på ny, at »Kommissionen har pligt til at 
holde fast ved princippet om, at EF-retten står højere 
end national lovgivning, ligesom den skal sørge for, at 
dette princip efterleves«. 
3.2. Denne pligt påhviler også Kommissionen i 
spørgsmålet om EF-kontrol med virksomhedssammen­
slutninger. Det betyder, at beføjelser, som Kommissio­
nen tildeles i henhold til det foreliggende forordnings­
forslag, ikke må undermineres af nationale retsregler. 
Ifølge ØSU indebærer dette, at alle sammenslutninger, 
som falder ind under forordningens anvendelsesområ­
de, udelukkende skal vurderes efter EF-ret og ikke 
underkastes yderligere kontrol fra medlemsstaternes 
side. 
33. Desværre bringer heller ikke dette forordnings­
forslag nogen tilfredsstillende løsning på spørgsmålet 
om afgrænsningen mellem EF-ret og national ret. 
3.3.1. Det foreliggende oplæg lader formode, at 
Kommissionen for et flertal af de anmeldte sammen­
slutninger af betydning for Fællesskabet som helhed 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/13 
efter en gennemgang af planerne ikke vil indlede nogen 
procedure, fordi sammenslutningen »ikke fører til en 
væsentlig ændring af konkurrencestrukturen«, og der 
derfor ikke er »anledning til at gribe ind« (artikel 6, 
stk. 1). Efter ØSU's opfattelse giver sammenslutnings-
planen dermed ikke anledning til betænkeligheder i 
konkurrencemæssig henseende. Kommissionen vil blot 
»underrette« de deltagende virksomheder og de kompe­
tente myndigheder i medlemsstaterne. Her savner man 
imidlertid, jf. EF-Domstolens retspraksis, den positive 
beslutning fra Kommissionens side, som ville være egnet 
til at tilsidesætte national lovgivning. 
3.3.2. Efter ØSU's opfattelse er denne mangel på en 
positiv afgørelse i strid med målet om at gennemføre det 
fælles indre marked og harmonerer ikke med princippet 
om, at EF-retten vejer tungest. ØSU foreslår derfor, 
at det i forordningen klart og tydeligt slås fast, at 
sammenslutninger af betydning for Fællesskabet som 
helhed ikke også skal underkastes kontrol i henhold til 
national lovgivning. 
4. Forordningen om kontrol med virksomheds­
sammenslutninger og EØF-traktatens artikel 85 
4.1. Af hensyn til retssikkerheden bør det i for­
ordningen entydigt slås fast, at kun denne forordnings 
bestemmelser finder anvendelse på sammenslutninger af 
betydning for Fællesskabet som helhed, og at forbuddet 
mod dominerende stilling i EØF-traktatens artikel 85 
ikke er gældende samtidig. 
4.2. ØSU erkender, at Kommissionen søger at løse 
dette problem ved ikke at lade forordning nr. 17 om 
gennemførelse af EØF-traktatens konkurrenceregler 
finde anvendelse på den foreliggende forordning (artikel 
22), således at alene Kommissionen har beføjelse til at 
træffe de i den foreliggende forordning omhandlede 
beslutninger (artikel 21). ØSU opfordrer imidlertid til, 
at det gøres helt og aldeles klart, at anmeldte sammen­
slutninger af betydning for Fællesskabet som helhed, 
som Kommissionen ikke er skredet ind over for, også 
er undtaget fra forbuddet mod dominerende stilling i 
EØF-traktatens artikel 85. 
5. Konkrete kriterier for intervention 
5.1. I Kommissionens oprindelige forordningsforslag 
fra 1973 (l) var udgangspunktet, at kun sammen­
slutninger, som gav de deltagende virksomheder mulig­
hed for eller gjorde det lettere for dem at hindre effektiv 
konkurrence, var uforenelige med Fællesmarkedet. 
5.2. ØSU slår nu fast, at Kommissionen i sit nye 
forslag erklærer sammenslutninger, der skaber eller for­
stærker en dominerende stilling på Fællesmarkedet eller 
i det mindste på en væsentlig del deraf, for uforenelige 
med det fælles marked (artikel 2, stk. 2). Hermed skær-
(!) EFTnr. C 92 af 31. 10. 1973. per Kommissionen igen den konkurrenceretlige kontrol 
med sammenslutninger, som hidtil kun har skullet vur­
deres ud fra EØF-traktatens artikel 86, og som udeluk­
kende er blevet forbudt i tilfælde af misbrug af domine­
rende stilling. ØSU fremhæver, at etablering eller styr­
kelse af en dominerende stilling ikke i sig selv har det 
umiddelbare resultat, at en sammenslutning er uforene­
lig med Fællesmarkedet. Tværtimod bør Kommissionen 
kun forbyde sådanne sammenslutninger, hvis de på 
ingen måde bidrager til at virkeliggøre traktatens grund­
læggende mål, jf. artikel 2, stk. 4. 
5.3. Samtidig indfører Kommissionen et nyt, ekstra 
bedømmelseskriterium, nemlig »en væsentlig ændring 
af konkurrencestrukturen inden for Fællesskabet« (arti­
kel 6, stk. 1 og 2). Dette kriterium bliver fremover 
afgørende for, om Kommissionen indleder en procedu­
re, der tager sigte på at fastslå, »hvorvidt sammen­
slutningen kan godkendes eller ej«. 
5.4. I betragtning af den altoverskyggende betyd­
ning, som dette kriterium får, er det efter ØSU's opfat­
telse absolut påkrævet at konkretisere begrebet »en 
væsentlig ændring af konkurrencestrukturen«. Efter 
ØSU's opfattelse foreligger der kun en »væsentlig æn­
dring af konkurrencestrukturen«, dersom en sammen­
slutning falder ind under artikel 2, stk. 2 (jf. punkt 
6.6.5). I forordningen bør det derfor gøres klart, at 
sammenslutninger af betydning for Fællesskabet som 
helhed, som ikke skaber eller forstærker en domineren­
de stilling på markedet, der afgørende kan begrænse 
en effektiv konkurrence, er forenelige med det fælles 
marked og godkendes uden forbehold af Kommissionen 
eller anses for at være godkendt. 
6. Bemærkninger til forordningsforslagets enkelte be­
stemmelser 
6.1. Artikel 1 (Anvendelsesområde) 
6.1.1. ØSU udtrykker tilfredshed med, at den plan­
lagte europæiske kontrol med virksomhedssammen­
slutninger kun finder anvendelse på sammenslutninger 
af »betydning for Fællesskabet som helhed«, hvorimod 
koncentrationer med overvejende nationale virkninger 
fortsat omfattes af medlemsstaternes lovgivning. Desu­
den omfatter forordningen også bestemmelser om de 
koncentrationer af betydning for Fællesskabet som hel­
hed, som — i overensstemmelse med de generelle kon­
kurrenceregler — falder ind under traktatens artikel 85, 
stk. 1, eller artikel 86. 
Det fremgår imidlertid ikke af forordningsforslaget, 
hvilket konkret retsgrundlag det bygger på. På dette 
punkt kan der ikke hentes mange oplysninger i be­
tragtningerne. På den ene side henvises der til, at »de 
gældende regler, specielt traktatens artikel 87, indehol­
der hjemmel til kontrol med bestemte former for og 
typer virksomhedssammenslutninger« (betragtning 
Nr. C 208/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
nr. 11); på den anden side henvises der til traktatens 
artikel 235, som giver Fællesskabet ret til at tillægge sig 
selv »yderligere beføjelser« (betragtning nr. 13). 
ØSU mener, at retsgrundlaget bør konkretiseres nærme­
re, ikke mindst fordi valget af retsgrundlag er medbe­
stemmende for omfanget af den lovgivningsmæssige 
kompetence. 
6.1.2. ØSU er fuldt ud klar over de vanskeligheder, 
som er forbundet med at finde en i konkurrencepolitisk 
henseende tilfredsstillende definition på begrebet »af 
betydning for Fællesskabet som helhed«. Det er princi­
pielt enig med Kommissionen i, at ikke blot sammen­
slutninger mellem virksomheder fra forskellige med­
lemsstater, men også nationale sammenslutninger bør 
omfattes, såfremt de berørte firmaer i betydeligt omfang 
driver virksomhed på tværs af EFæs landegrænser. Da 
det er så vigtigt, om en sammenslutning falder ind under 
forordningen eller ej, er det af hensyn til retssikker­
heden helt nødvendigt, at der operes med en så vidt 
muligt entydig begrebsdefinition. Endvidere bør det 
tydeliggøres, at sammenslutninger, som tredjelande­
virksomheder har kapitalinteresser i, og som vil kunne 
begrænse konkurrencen i Fællesskabet, også falder 
inden for forordningens anvendelsesområde. 
Desuden bør man vurdere, om forordningen også skal 
udvides til sammenslutninger, som kun vedrører tredje­
landevirksomheder, men hvor disse har filialer i EF. 
6.1.3. En sådan definition forekommer ikke i forord­
ningsforslagets nuværende udformning. Indledningsvis 
er det uklart, hvad ordene »i alt væsentligt udøver deres 
virksomhed« i artikel 1, stk. 2, litra a) og b) går på. 
Der kan sigtes til virksomhederne eller til Fællesskabet 
eller medlemsstaterne. Under alle omstændigheder bør 
sætningsleddet »i alt væsentligt udøver deres virksom­
hed« erstates med »størstedelen af deres omsætning«. 
Det er også uklart, hvad der skal forstås ved »de virk­
somheder, der gennemfører sammenslutningen [art. 1, 
stk. 2, stk. 3, litra c)] og »deltagende virksomheder« 
[art. 1, stk. 3, litra a) og b)]. Endelig er det uklart, om 
undtagelsen i artikel 1, stk. 3, litra c) (virksomheder, 
der realiserer mere end tre fjerdedele af deres samlede 
omsætning i Fællesskabet i en og samme medlemsstat) 
automatisk indebærer, at sammenslutningen er af »be­
tydning for Fælleskabet som helhed«, eller om det også 
skal undersøges, om »de virksomheder, der gennemfø­
rer sammenslutningen« også i væsentligt omfang ud­
øver virksomhed i andre medlemsstater. ØSU foreslår 
derfor at udforme artikel 1, stk. 2 og 3, mere enkelt. 
6.1.4. ØSU erkender det nødvendige i at begrænse 
forordningens anvendelsesområde. Dét bemærkes dog, 
at den foreslåede omsætningstærskel er hævet betyde­ligt, siden Kommissionen lagde sit første forslag frem i 
1973. Størrelsen af den i stk. 3, litra a) og b), valgte 
samlede omsætning (1 milliard ECU) anses dog for 
rimelig. ØSU bemærker desuden, at Kommissionens 
arbejdsbyrde vil øges væsentligt med vedtagelsen af 
forordningen. Kommissionen bør derfor allerede inden 
forordningens ikrafttrædelse ansætte tilstrækkeligt med 
kvalificeret personale, så den kan varetage sine nye 
opgaver med den fornødne hurtighed og effektivitet. 
6.1.5. ØSU mener, at sammenslutninger kun bør 
falde ind under forordningen, hvis de deltagende virk­
somheder realiserer en bestemt mindstedel af deres om­
sætning inden for EF. I modsat fald består der, især 
ved fusion med udenlandske selskaber, en risiko for, at 
sammenslutninger også i sådanne tilfælde omfattes af 
anmeldelsespligten og rammes af et forbud, selv om 
sammenslutningen næppe ville berøre Fællesskabet 
nævneværdigt. ØSU foreslår derfor at indføre en pas­
sende minimumsklausul. 
6.2. Artikel 2 (Vurdering af sammenslutninger) 
6.2.1. ØSU mener, at det i forordningen må gøres 
klart, at en sammenslutning ikke umiddelbart er ufore­
nelig med Fællesmarkedet, selv om den skaber eller 
forstærker en dominerende stilling. Den er kun uforene­
lig med Fællesmarkedet, hvis dens kader eller kan 
komme til at skade en effektiv konkurrence alvorligt 
og varigt og på ingen måde medvirker til at virkeliggøre 
traktatens grundlæggende mål (art. 2, stk. 4). Desuden 
må det tydeliggøres, at sammenslutninger, som ikke 
opfylder artikel 2, stk. 2, automatisk anses for forenelige 
med Fællesmarkedet og ikke kræver en tilladelse efter 
reglerne i artikel 2, stk. 4. ØSU foreslår derfor, at dette 
princip udtrykkeligt anføres i forordningens artikel 2. 
6.2.2. Med hensyn til vurderingen af spørgsmålet 
om, hvorvidt en sammenslutning skaber eller forstærker 
en dominerende stilling og skader en effektiv konkur­
rence, skal svaret i første række søges i kvalitative 
kriterier, som ikke kan gøres til genstand for kvantitati­
ve regler i en rådsforordning. Dette gælder bl.a. bedøm­
melsen af den internationale konkurrence, som i mange 
tilfælde allerede straks fra starten hindrer, at der opstår 
en dominerende stilling på Fællesmarkedet. ØSU påpe­
ger derfor, at Kommissionen ved anvendelsen af de i 
stk. 2 nedfældede kvalitative kriterier skal være fleksible 
og ikke må stirre sig blind på bestemte faktorer, således 
at der kan tages skyldigt hensyn til den påtænkte 
sammenslutnings økonomiske dimension. ØSU under­
streger i denne forbindelse, at der — i betragtning af, 
at det fælles market står åbent for den øvrige verden 
— ved vurderingen af de europæiske virksomheders 
konkurrencesituation også skal tages hensyn til uden­
landske konkurrenters styrke på det europæiske 
marked. 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/15 
6.2.3. ØSU har forståelse for Kommissionens forslag 
om at indføre et markedsandelskriterium for at give 
virksomhederne en rettesnor for, hvornår en sammen­
slutning er forenelig med Fællesmarkedet. Ud fra denne 
synsvinkel godkendte ØSU allerede i udtalelsen fra juni 
1982, at der blev benyttet et markedsandelskriterium i 
det tidligere fremsatte forordningsforslag. ØSU under­
streger imidlertid, at overskridelse af tærsklen ikke bare 
må føre til en omvendt formodning om, at en sammen­
slutning er uforenelig med Fællesmarkedet. En så fir­
kantet brug af markedsandelskriteriet umuliggøres på 
forhånd af de øvrige i stk. 2 nedfældede kvalitative 
kriterier, som i høj grad relativiserer markedsandelens 
betydning. Dette gælder ikke blot for den internationale 
konkurrence, men især for kriteriet om »retlige eller 
faktiske hindringer for adgang til markedet«. 
6.2.4. ØSU tilslutter sig bestemmelsen i stk. 4 om at 
godkende sammenslutninger, som ganske vist påvirker 
konkurrencen, som omtalt i stk. 2, men som samtidig 
bidrager til at virkeliggøre traktatens grundlæggende 
mål. ØSU er særligt tilfreds med, at man som godken-
delseskriterier udtrykkeligt nævner »fremme af den tek­
niske eller økonomiske udvikling« samt »forbedring 
af konkurrencestrukturen på det fælles marked under 
rimelig hensyntagen til de deltagende virksomheders 
internationale konkurrenceevne«. Det er helt nødven­
digt at tage hensyn til disse faktorer, hvis den europæi­
ske økonomi skal have mulighed for at opbygge virk­
somhedsstrukturer, som kan klare sig i konkurrencen 
med de største konkurrenter på verdensmarkederne. 
Dette er samtidig en væsentlig betingelse for at kunne 
styrke den samlede økonomiske vækstdynamik og 
udgør derfor også et bidrag til bevarelse og skabelse af 
arbejdspladser i EF. 
6.2.5. ØSU erindrer om, at det gentagne gange har 
opfordret til, at planlagte fusioner vurderes i lyset af en 
overordnet EF-politik, og at der især skal tages hensyn 
til sikring af de sociale værdier samt beskæftigelsen 
(udtalelsen om Kommissionens 16. konkurrenceberet­
ning). ØSU bemærker i denne forbindelse, at forord­
ningsforslaget kobler godkendelser i henhold til stk. 4 
sammen med betingelser og påbud (art. 8, stk. 4). ØSU 
godkender denne ordning, fordi den også kan resultere 
i aftaler med virksomheder om bevarelse af arbejdsplad­
ser og lokale virksomheder, f.eks. som et middel til at 
udligne langsigtede svagheder i EF's regionale struktur. 
6.3. Artikel 3 (Definition af en sammenslutning) 
ØSU forslår at ændre slutningen af artikel 3, stk. 5, til 
følgende: 
»i forbindelse med en virksomheds stiftelse eller kapital­
udvidelse eller som led i en virksomheds drift erhverver 
andele i en anden virksomhed med henblik på at afstå 
dem på markedet, så længe de ikke udøver den til disse 
andele knyttede stemmeret.« 6.4. Artikel 4 (Forudgående anmeldelse af sammen­
slutninger) 
6.4.1. Det hedder i forordningen, at alle sammen­
slutninger af betydning for Fællesskabet som helhed 
skal anmeldes til Kommissionen, inden de gennemføres. 
ØSU understreger, at det kan volde betydelige vanske­
ligheder at opløse en sammenslutning efter dens 
gennemførelse, og mener derfor, at ordningen med for­
udgående anmeldelse af sammenslutninger absolut har 
sine fordele. 
6.4.2. Det må imidlertid sikres, at virksomhederne i 
tilstrækkelig grad kan opnå dispensation fra forbuddet 
mod sammenslutninger, f.eks. når dette forekommer 
påkrævet af hensyn til bevarelse af arbejdspladser (fu­
sioner med henblik på sanering). 
6.5. Artikel 5 (Omsætning) 
Med hensyn til omsætningens beregning foreslås der 
særlige regler for banker, finansieringsinstitutter og 
forsikringsselskaber. Bestemmelsen anses for at være 
rimelig. ØSU påpeger imidlertid, at disse sektorers ind­
dragelse i forordningen kan volde vanskeligheder i de 
nye EF-lande, således at det bliver nødvendigt med 
tilpasnings- og overgangsbestemmelser. 
ØSU finder det endvidere passende, at der også for 
handelssektoren medtages en særlig omsætningsklau-
sul, så der tages hensyn til det ikke udloddede nettoud­
bytte inden for dette erhverv. 
6.6. Artikel 6 (Procedure) 
6.6.1. Kriteriet om »en væsentlig af konkurrence­
strukturen inden for Fælleskabet« tillægges afgørende 
betydning i forordningsforslaget. Intetsteds i forslaget 
gives der dog blot en tilnærmelsesvis udlægning af dette 
begreb, og i særdeleshed foretages der ingen afgræns­
ning i forhold til begrebet »dominerende stilling« i 
artikel 2, stk. 2. Virksomhederne har derfor ingen hol­
depunkter for, hvorledes Kommissionen vil se på plan­
lagte sammenslutninger. Af hensyn til retssikkerheden 
er det absolut påkrævet at få konkretiseret dette krite­
rium. ØSU mener, at der først er tale om »en væsentlig 
ændring af konkurrencestrukturen«, når en sammen­
slutning falder ind under artikel 2, stk. 2. Kommissionen 
bør derfor kun indlede en procedure efter artikel 6, 
stk. 2, når der foreligger begrundet mistanke om, at 
betingelserne i artikel 2, stk. 2, er opfyldt. 
6.6.2. Der hedder i forordningsforslaget, at Kommis­
sionen ikke indleder en kontrolprocedure, hvis en 
sammenslutning »ikke fører til en væsentlig ændring af 
konkurrencestrukturen«. Som ovenfor anført er dette i 
strid med princippet om, at EF-retten står over national 
ret. Sammenslutninger af betydning for Fællesskabet 
som helhed bør kun undersøges af Kommissionen og 
ikke senere underkastes national kontrol med risiko 
for, at der træffes modstridende afgørelser. 
Nr. C 208/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
6.6.3. Uanset hvilken lovteknisk metode, der benyt­
tes til at sætte EF-retten højere end national ret, bør 
Kommissionen, umiddelbart efter at anmeldelsen er 
indgået, give virksomhederne og myndighederne i med­
lemsstaterne meddelelse om, hvorvidt sammenslut­
ningen falder ind under forordningen, samt hvorvidt 
den harmonerer med definitionen på en sammenslut­
ning i henhold til forordningens artikel 3. En sådan 
obligatorisk meddelelse er nødvendig alene af den 
grund, at der ikke må herske tvivl om retsvirkningerne 
af artikel 22 (ikke-anvendelse af traktatens art. 85 og 
86). 
6.6.3.1. Den foreslåede to-måneders frist, inden for 
hvilken proceduren skal indledes, forekommer rimelig; 
i stedet for den vage mulighed for at forlænge denne 
frist med samtykke fra de deltagende virksomheder bør 
det imidlertid præciseres, at fristen rent undtagelsesvis 
kan forlænges med en måned. 
6.6.4. ØSU erindrer om, at det i alle udtalelser om 
det oprindelige forordningsforslag har lagt stor vægt 
på, at vurderingen af en sammenslutning sker så hurtigt 
som muligt. Dette er påkrævet både for at rydde usik­
kerhed af vejen og for at forhindre, at en sådan usikker­
hed indvirker på driftsplanlægningen og på eventuelle 
sociale projekter. ØSU udtrykker derfor tilfredshed 
med, at der i det nye forordningsforslag principielt 
fastsættes så korte frister som muligt; det er også indfor­
stået med muligheden for at forlænge fristen. Mulig­
heden herfor bør imidlertid begrænses til undtagelsestil­
fælde, og fristen må ikke forlænges med mere end en 
måned. Kommissionens foreslåede frist kan desuden 
kun overholdes, hvis de oplysninger, som virksomhe­
derne skal meddele i forbindelse med sammenslut­
ningen, specificeres så konkret, at risikoen for at indgive 
ufuldstændige oplysninger i videst muligt omfang borte­
limineres. I modsat fald er det muligt, at Kommissionen 
også efter udløbet af to-måneders fristen indleder en 
procedure med den begrundelse, at anmeldelsen var 
ufuldstændig. 
6.6.5. ØSU mener, at følgende nye stk. 1 bør indføjes 
i artikel 6: 
»Når Kommissionen mener, at en sammenslutning 
ikke omfattes af forordningen, underretter den 
straks de berørte virksomheders og medlemsstater­
nes kompetente myndigheder herom.« 
ØSU foreslår desuden at affatte de nuværende stk. 1 
og 2 i artikel 6 således: 
»Finder Kommissionen, at der for en sammenslut­
ning, som omfattes af forordningen, ikke hersker 
begrundet mistanke om, at betingelserne i artikel 2, 
stk. 2, er opfyldt, giver den tilladelse til sammen­
slutningen og underretter omgående de deltagende 
virksomheder og de kompetente myndigheder i 
medlemsstaterne herom. 
Finder Kommissionen, at der for en sammenslutning 
hersker begrundet mistanke om, at betingelserne i artikel 2, stk. 2, er opfyldt, indleder den omgående 
en procedure, som tager sigte på at fastslå: 
a) hvorvidt sammenslutningen ikke omfattes af ar­
tikel 2, stk. 2, og derfor bør godkendes, 
b) hvorvidt sammenslutningen omfattes af arti­
kel 2, stk. 2, men eventuelt kan godkendes i 
medfør af artikel 2, stk. 4.« 
6.7. Artikel 9 (Indstilling af proceduren) 
Efter ØSU's mening er denne bestemmelse ikke forene­
lig med princippet om, at EF-retten har forrang, da den 
— ligesom artikel 6, stk. 1 — åbner mulighed for 
efterfølgende kontrol fra de nationale myndigheders 
side, selv om sammenslutningen er undersøgt og god­
kendt af Kommissionen. 
6.8. Artikel 10 til 12 (Oplysninger, kontrolundersø­
gelser) 
6.8.1. ØSU savner en konkretisering af, under hvilke 
forudsætninger Kommissionen kan udøve sine beføjel­
ser til at begære oplysninger og foretage kontrolunder­
søgelser. Henvisningen til »alle fornødne« oplysninger, 
henholdsvis kontrolundersøgelser, er for vag og giver 
Kommissionen for stor handlefrihed. 
6.8.2. Kommissionen vid udøve de beføjelser, som 
den får overdraget i snævert samarbejde med »medlems­
staternes kompetente myndigheder«, hvilket der kun 
kan udtrykkes tilfredshed med. Det fremgår imidlertid 
ikke af forordningsforslaget, hvad der menes med kom­
petente nationale myndigheder. ØSU mener, at med­
lemsstaterne i god tid inden forordningens ikrafftrædel-
se skal oplyse, hvem de »kompetente myndigheder« er; 
her ville det være ønskværdigt, om der var tale om en 
instans, som beskæftiger sig med konkurrence­
spørgsmål. 
6.8.3. ØSU erindrer om, at det allerede rejste indven­
dinger mod den pågældende artikel i det oprindelige 
forordningsforslag og foreslog en omformulering med 
det formål at begrænse Kommissionens beføjelser til 
at fremtvinge oplysninger fra tredjemand, især fra 
erhvervsorganisationer. 
6.9. Artikel 13 (Bøder) 
Ved bødeberegningen går man i henhold til stk. 3 ud 
fra »værdien af de sammensluttede aktiver«. Da der 
findes meget forskellige vurderingsmetoder i medlems­
staterne, vil det medføre betydelige vanskeligheder at 
foretage denne bedømmelse på et objektivt, let kontrol­
lerbart og generelt anerkendt grundlag. ØSU foreslår 
derfor en yderligere konkretisering af beregningsgrund­
laget. 
6.10. Artikel 16 (Tavshedspligt) 
6.10.1. ØSU understreger, at alle oplysninger, som 
Kommissionen kommer i besiddelse af i kraft af for­
ordningen, skal være underkastet streng tavshedspligt. 
Fortrolig behandling af oplysninger, som falder ind 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/17 
under tavshedspligten, skal tillægges allerhøjeste priori­
tet. Det gælder ikke blot for oplysninger, som fremkom­
mer i henhold til artikel 10, 11 og 12, men også for alle 
andre frivilligt meddelte oplysninger. 
6.10.2. ØSU foreslår at udvide artikel 16 i overens­
stemmelse hermed. Desuden opfordrer det til, at der 
indføres en særlig EF-retlig procedure, som skal garan­
tere, at også de nationale myndigheder overholder tavs­
hedspligten. 
6.11. Artikel 17 (Indhentning af udtalelser) 
6.11.1. ØSU beklager, at der i henhold til forord­
ningsforslaget nok skal indhentes udtalelser fra »tredje­
mand«, men ikke fra arbejdstagerne i de virksomheder, 
som indgår i sammenslutningen. En sådan høring er 
efter ØSU's opfattelse særlig påkrævet i de tilfælde, 
hvor Kommissionen vil meddele godkendelse i henhold 
til artikel 2, stk. 4. I modsat fald bliver det ikke muligt 
af foretage den af ØSU stedse krævede vurdering af 
en planlagt fusion under hensyntagen til sikringen af 
arbejdstagernes rettigheder og bevarelsen af beskæfti­
gelsen. Det bør derfor tydeliggøres i forordningen, at 
de deltageride virksomheders ansatte eller deres repræ­
sentanter hører til den persongruppe, som har ret til at 
afgive udtalelse. 
6.11.2. Det skal sikres, at tavshedspligten også 
overholdes ved indhentning af udtalelser i henhold til 
artikel 17. 
Bryssel, den 2. juni 1988. 6.12. Artikel 18 
ØSU udtrykker tilfredshed med, at medlemsstaternes 
kompetente myndigheder — som endnu ikke er udpeget 
— er beføjet til at udtale sig om proceduren. Udtalelsen 
må dog kun bygge på overvejelser i tilknytning til 
forordningens bestemmelser og skal for Kommissionen 
kun være af rådgivende karakter. Det rådgivende ud­
valgs vigtigste konklusioner bør offentliggøres samtidig 
med offentliggørelsen af Kommissionens beslutning, 
idet det om nødvendigt også oplyses, hvilke afvigende 
synspunkter, der har været fremsat fra medlemsstats-
side. 
6.13. Artikel 19 (Beslutningsfrister) 
Forordningsforslaget rummer mulighed for at forlænge 
fristen på 4 måneder, hvis de deltagende virksomheder 
giver deres samtykke. For at proceduren kan afvikles 
så hurtigt som muligt, anser ØSU det for påkrævet, at 
denne mulighed for forlængelse af fristen underkastes 
en tidsbegrænsning ligesom i artikel 6. 
6.14. Artikel 20 (Offentliggørelse af beslutninger) 
ØSU bemærker, at Kommissionen »omgående« vil give 
virksomhederne meddelelse om procedures afslutning 
(art. 6 og 9). Det skorter imidlertid på en tilsvarende 
forpligtelse i de tilfælde, hvor Kommissionen træffer 
beslutning i henhold til forordningsforslagets artikel 8. 
Af tydelighedshensyn bør forordningen udvides med en 
bestemmelse herom, ligesom der bør fastsættes form­
krav med hensyn til meddelelse af beslutningen. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg