ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Afbrudte ansættelsesforhold, hyppige omstruktureringer, krav til medarbejderne om altid at stå til rådighed, stort tidspres, overbelastning, stigende krav til fleksibilitet og mobilitet har ofte konsekvenser for den psykiske sundhed (15). Handicapstatistikker i Nederlandene viser, at psykiske sundhedsproblemer i 2010 var hovedårsagen til længerevarende sygefravær (ca. 55 dage). I Storbritannien anslår HSE (16), at ca. 9,8 mio. arbejdsdage gik tabt pga. arbejdsbetinget stress (2009-2010), og gennemsnitligt tegnede hver person, der led af arbejdsbetinget stress, sig for 22,6 sygedage. I 2010-2011 gik der 10,8 mio. arbejdsdage tabt (17). Når familieliv, pleje af familiemedlemmer og tid til kulturelle, sportslige og rekreative aktiviteter ikke kan forenes med arbejdslivet, udgør dette en yderligere risiko. Mange lande har indført plejeperioder for familiemedlemmer og ret til orlov. Virksomheder skal ofte beskæftige sig med problemstillinger, der ikke er opstået i arbejdssammenhæng. Der bør i højere grad gives offentlig støtte til virksomhedsmodeller, der kan danne skole, når det gælder sundhedsbeskyttelse, inklusion, hensigtsmæssige deltidsløsninger, hjælp på arbejdspladsen samt videreuddannelse af ledere og arbejdstagere. Innovative virksomhedskulturer kan også styrke arbejds- og produktkvaliteten. Proaktiv håndtering af risikoen for stress med udgangspunkt i forskning samt fjernelse og nedbringelse af stressfaktoren bør indgå i en konsekvent forebyggende strategi gennem anvendelse af bestemmelserne i traktaten, direktiv 89/391/EØF om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet samt rammeaftalen om arbejdsbetinget stress, som arbejdsmarkedets parter i EU indgik i 2004.

Usikkerhed hvad angår beskæftigelsesmuligheder og levevilkår samt overmægtige strukturelle rammevilkår på arbejdsmarkedet udgør yderligere risikomomenter. Der skal sættes klare grænser for de konstant stigende krav til arbejdspræstation og de stadig ringere arbejdsvilkår. Arbejdsmarkedets tabere tilskrives ofte en individuel skyld, også når dette ikke er tilfældet. Arbejdsgivernes krav om en nødvendig og rimelig fleksibilitet fra arbejdstagernes side kan sidestilles med arbejdstagernes krav om fleksibilitet med hensyn til familieanliggender, plejeforpligtelser og individuelle problemstillinger (omsorgsfuld arbejdsgiver og »fokus på den enkelte«). Mennesker med mentale problemer har en større risiko for at miste deres arbejde eller blive uarbejdsdygtige som følge af deres sygdom. I den forbindelse spiller samfundets fordomme også en betydelig rolle. På den måde går arbejdskraft, ressourcer og værdiskabelse til spilde.
Det sociale landbrug har udviklet sig i landområder næsten overalt i Europa siden slutningen af 1900-tallet som en ny, økonomisk bæredygtig praksis, og erfaringerne på dette område vokser konstant. »Socialt landbrug« (»social farming«) er begrebet, der samler alle disse aktiviteter, men der anvendes også udtryk som »farming for health«, »care farming«, »green care« og »green therapies«. Alle disse udtryk henviser til forskellige metoder eller aktiviteter inden for omsorg, social reintegration, uddannelse og revalidering af udsatte personer eller til uddannelse af personer med særlige behov. Aktiviteterne, der gør det muligt for personer i en vanskelig situation at genoptage kontakten med en produktionsaktivitet og med naturen, er med til at give dem velvære, forbedre deres sundhedstilstand og inddrage dem i en social sammenhæng. De gør det lettere for dem at lære, øger deres selvværd og dermed også deres deltagelse i det sociale liv.

Det sociale landbrug er således en innovativ tilgang, som kombinerer to begreber: det multifunktionelle landbrug og social- og sundhedsforsorg på lokalt niveau. Det er på den ene side tæt knyttet til landbrugets multifunktionelle karakter og indgår fuldt og helt i udviklingen af landdistrikterne, da det giver landmændene mulighed for at diversificere deres indtægter. På den anden side er det gavnligt for samfundet, fordi det leverer en social ydelse og forbedrer de eksisterende tjenesteydelser til gavn for indbyggerne i landdistrikterne ved at udnytte landbrugets og landdistrikternes ressourcer i bred forstand.
8.8

EØSU understreger, at det er vigtigt så tidligt som muligt at inddrage partnerne i en dialog inden for rammerne af et arbejdsprogram (plan for information/høring/inddragelse) og en nøjagtig køreplan som foreslået af EØSU og støttet af Kommissionen. Dette forløb skal også udspecificeres i partnerskabsaftalen. Korrekt gennemførelse af partnerskabsprincippet i overensstemmelse med adfærdskodeksen bør være en betingelse for, at Kommissionen indgår partnerskabsaftaler med de forskellige medlemsstater. EØSU foreslår, at midlerne til de operationelle programmer bruges til partnernes kapacitetsopbygning, hvilket vil skabe et incitament til at opfylde betingelsen.
3.9

EØSU opfordrer EU-institutionerne til at træffe de fornødne foranstaltninger med henblik på at gennemføre FN's konvention om handicappedes rettigheder internt i EU. Dette indebærer: — at opmuntre til ansættelse af personer med handicap i EU-institutionerne og udvikle politikker til at forene familie- og arbejdsliv — at gennemgå interne regler, procedurer og arbejdsmetoder med henblik på at sikre lige muligheder for handicappede medarbejdere — at sikre, at personer med handicap i ansættelsesproceduren har mulighed for at konkurrere på lige fod med ikke-handicappede kandidater ved at foretage tilpasninger i rimeligt omfang — at foretage tilpasninger i rimeligt omfang for alle handicappede medarbejdere, hvor det af hensyn til deres daglige arbejde er nødvendigt – herunder personlig assistance, tolkning på tegnsprog, egnet transport osv. — at sikre adgang til erhvervsuddannelse og efteruddannelse — at forbedre bygningers, websteders, ikt-værktøjers og dokumenters tilgængelighed — at sikre, at alle EU-agenturer og EU-finansierede organer, herunder Europa-skolerne, overholder FN's konvention om handicappedes rettigheder — at sikre, at handicaporganisationer inddrages i udviklingen af lovgivning og politikker, også gennem afsættelse af tilstrækkelige økonomiske midler.
EØSU er klar over og understreger, at medlemsstaterne også har forskellige tilgange til forbrugerorganisationernes rolle, deres måde at organisere sig på, ressourcer, videnniveau og specialisering samt hvor repræsentative de skal være. Og skønt der findes forbrugerorganisationer på EU-plan (f.eks. BEUC, ANEC), anser EØSU det for afgørende at tackle forbrugernes problemer ud fra et EU-perspektiv.

Ligeledes tilskynder EØSU til samarbejde mellem erhvervsorganisationer og forbrugerorganisationer som en form for dialog, der er særligt velegnet til at finde frem til mere afbalancerede løsninger til gavn for markedsudviklingen, og støtter eksistensen af fora på nationalt og EU-plan, der har dette mål for øje.
4.3

Personer, der udsættes for social udstødelse som følge af dårligt helbred, handicap eller fattigdom, bør bistås, og den enkelte bør gives muligheder. Den skotske demensarbejdsgruppe "The Scottish Dementia Working Group" er et godt eksempel på personer, der har fået stillet en demensdiagnose, og som er fast besluttet på stadig at kunne foretage valg og bevare kontrollen over deres liv. Gruppen har etableret et imponerende nationalt og internationalt omdømme vedrørende entusiastisk og frygtløs kampagneføring med sigte på at skabe bedre forståelse for demens og presse på for at opnå bedre tjenesteydelser. Personer med demens leder organisationen, er hovedtalere på konferencer og taler deres sag over for regeringen (9).
3.18

Derfor er det nødvendigt at gennemføre oplysningskampagner af forebyggende karakter inden for rammerne af programmet Safer Internet med råd om at læse de forskellige tjenesters oplysninger om deres politik vedrørende anvendelse af oplysninger og beskyttelse af privatlivets fred, inden man anvender dem, at overveje, om man nu også skal offentliggøre noget, hvordan man anvender passwords, at vurdere hvilke oplysninger, man har lyst til at afsløre, og kontrollere hvem, der har adgang til dem, anvendelse af kontaktlister eller hvad man kan gøre for at undgå at få en computervirus. Navnlig er det også vigtigt at være klar over, hvilke muligheder der er for hjælp, i tilfælde af at man har været udsat for ureglementeret adfærd inden for de sociale netværk. På samme måde bør der gennemføres initiativer vedrørende uddannelse af undervisere og udgivelse af undervisningsmateriale med henblik på tidlig ikt-undervisning.
4.10

En omlægning af ressourcerne er, forudsat at de anvendes effektivt og rationelt, berettiget af følgende årsager: — for det første: at det kan godtgøres, at investeringer fra EU-budgettet på makroøkonomisk niveau skaber en vækst, der ligger over gennemsnittet af de finansielle og økonomiske resultater i EU, takket være avancerede teknologiske overførsler, en stor andel af import i investeringerne, en kvalificeret arbejdsstyrke, fordelene ved en billigere infrastruktur og investeringer, som modtager finansiel støtte og bygger på moderne infrastruktur; — for det andet: udvidelsen af det indre marked, den frie bevægelighed for tjenesteydelser, udbredelsen af aktiviteter i stor målestok og væksten i videngrundlaget er alle faktorer, som i sig selv bidrager væsentligt til innovationsaktiviteter og til at udligne forskelle; — for det tredje: på mikroøkonomisk niveau betyder støtten fra strukturfondene for SMV-sektoren først og fremmest et marked, adgang til markeder eller udviklingsstøtte og udvidelse af arbejdsmarkedet; — for det fjerde: kan integration og indhentning af efterslæb få en stor betydning for de dårligst stillede grupper i samfundet, som er udelukket fra arbejdsmarkedet på forskellig vis.
1.3

EØSU anbefaler EU-institutionerne og medlemsstaterne følgende tiltag: 1.3.1 Menneskerettigheder: anskue kønsbaseret vold i hjemmet som et menneskerettighedsspørgsmål, hvilket vil gøre det muligt at forholde sig til holistisk og tværsektorielt til problemet; 1.3.2 Sikkerheds- og risikokoncepter: vedtage foranstaltninger til ændring af sikkerheds- og risikokoncepterne ved at styrke det standpunkt, at vold mod kvinder i hjemmet ikke er et individuelt problem henhørende under privatsfæren, men et spørgsmål om offentlig sikkerhed og orden; 1.3.3 Forebyggelse: Der bør udformes en politik til forebyggelse af vold i hjemmet via oprettelsen af tværfaglige støttefaciliteter med ressourcer og specialiseret personale samt tværministerielle handlingsplaner, der engagerer voksne og unge mænd i udryddelsen af vold i hjemmet; 1.3.4 Beskyttelsespolitikker: garantere kvinder, der er ofre for vold, prioriteret adgang til boliger, økonomisk støtte, uddannelse og et værdigt arbejde, hvor princippet om "lige løn for lige arbejde" gælder; 1.3.5 Harmonisering af de statistiske kriterier: yderligere harmonisere kriterierne for registrering af kønsbaseret vold, så de indsamlede data bliver sammenlignelige; 1.3.6 Uddannelse: sikre, at uddannelse bidrager til at ændre mentaliteten, hvilket bl.a. kræver, at der gennemføres konkrete programmer for fælles undervisning af piger og drenge, at der sættes en stopper for sexistisk sprogbrug i skolebøgerne samt en grund- og videreuddannelse af lærerne, som inkorporerer problemet med kønsbaseret vold, herunder også vold i hjemmet; 1.3.7 Medier: sikre en reel overholdelse af direktivet om "Audiovisuelle medietjenester" med henblik på at eliminere negative fremstillinger af kvinder, som ses i medierne, navnlig i reklamer (2); 1.3.8 Sundhed: styrke det standpunkt, at vold i hjemmet mod kvinder er en risikovariabel inden for sundhedsområdet; 1.3.9 Fælles ansvar: styrke og støtte foranstaltninger, der fremmer mænds og kvinders fælles ansvar for børnepasning, pasning af ældre slægtninge eller familiemedlemmer med særlige behov; 1.3.10 Civilsamfundsorganisationer: støtte de organisationer, der arbejder med kvinder, der er ofre for vold i hjemmet, eller fremme aktioner til styrkelse af bevidstheden/uddannelsen inden for bekæmpelsen af kønsbaseret vold; 1.3.11 Det europæiske år for bekæmpelse af kønsbaseret vold: udnævne et europæisk år for bekæmpelse af kønsbaseret vold; 1.3.12 Europarådets konvention om forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet: EØSU opfordrer kraftigt EU og alle medlemsstater til at undertegne, ratificere og gennemføre denne konvention, som blev vedtaget i 2011.
2.4

Basel III-aftalen, som blev offentliggjort i november 2010, kræver, at bankerne øger mængden og kvaliteten af deres egenkapital for at være bedre rustet til fremtidige kriser. Navnlig fastsætter aftalen, at — bankerne skal øge aktiekapitalen til 4,5 % og "tier 1"-kapitalen til 6 % af de risikovægtede aktiver; — der stilles krav om en obligatorisk kapitalbevarende egenkapitalbuffer på 2,5 %; — der indføres en valgfri modcyklisk buffer, der giver de nationale instanser mulighed for at kræve opbygning af yderligere egenkapital på op til 2,5 % i perioder, hvor kreditvoluminet udvides. Basel III-reglerne fastsætter en minimal gearingsgrad på 3 % og to obligatoriske likviditetsdækningsgrader: Den kortsigtede likviditetskvote kræver, at banken råder over likvide aktiver af høj kvalitet til dækning af sine likviditetsbehov over en periode på 30 dage. Den langsigtede likviditetskvote kræver et minimumsbeløb til stabil finansiering, der ligger over bankens likviditetsbehov over en periode på et år.
5.5

I forbindelse med EU's handelspolitik skal det tages med i betragtning, at øget beskatning af CO2-emissioner – for at komme risikoen for udflytning af industri i forkøbet – bør medføre obligatorisk indførelse af tilsvarende toldafgifter for lande, som ikke anerkender internationale mål for emissionsreduktion. En told på CO2 er en begrænsning af den frie handel, men det har allerede vundet accept i det internationale samfund i andre tilfælde. Montreal-protokollen, der blev indført for at beskytte ozonlaget, gav mulighed for at fastlægge handelsrestriktioner for at styrke dens gennemførelse, eftersom frihandel ikke er et mål i sig selv, men et middel til at skabe rigdom på en bæredygtig måde. Der kan ikke herske tvivl om, at forebyggelse af en planetarisk katastrofe forårsaget af klimaændringer er vigtigere end at holde verdensmarkederne åbne for produkter med høje emissioner af drivhusgasser.
EØSU er enig i, at Arktisk Råd bør styrkes, og at rådet bør have mandat til at fungere som et internationalt forum for forhandlinger om vigtige arktiske spørgsmål. Et vellykket samarbejde i Arktisk Råd kræver, at alle arktiske stater behandles lige.

EU's stilling i rådet bør styrkes, idet dette ville give Unionen mulighed for forbedre sit bidrag til rådets arbejde og styrke rådets indflydelse gennem sin deltagelse. EU kan i høj grad bidrage til samarbejdet. Observatørstatus vil være en mulighed for at styrke EU's stilling, og de arktiske EU-medlemsstater bør også tage højde for EU's synspunkter i rådet.

EU bør ligeledes gøre en indsats for at styrke samarbejdet i Det Euro-arktiske Barentsråd (og Barentsregionalrådet), idet de spiller en vigtig rolle for de grænseoverskridende aktiviteter blandt de 13 medlemsregioner (i Norge, Sverige, Finland og Rusland) i det ressourcerige Barentsområde. EU bør fremme samarbejdet blandt og udnytte den ekspertise, der findes i forskellige regionale samarbejdsfora, herunder dem der nævnes i afsnit 4, dvs. Nordisk Ministerråd, Østersørådet og Nordic-Baltic Eight.
6.4

Liberaliseringen af finansmarkederne og udvidelsen af det indre marked gør det i dag muligt for virksomhederne at vedtage strategier, der sigter mod at betale så lidt skat som muligt og shoppe rundt for at finde det i skattemæssig henseende mest attraktive sted (16). I afventning af en harmonisering af beskatningen, som kan bringe den skadelige skattekonkurrence på dette område ned på et minimum, finder EØSU det nødvendigt, at Kommissionen nu prioriterer støtteformer og støtteordninger (f.eks. langsigtede skattelempelser med tilstrækkelige "bindende" forpligtelser), som i højere grad end en støttenedsættelse kan medvirke til at reducere markedsforvridningen til et minimum. Rammebestemmelserne for den næste programmeringsperiode bør stramme reguleringen til bekæmpelse af udflytning og sikrer de fornødne kanaler, som muliggør en passende koordination af anvendelsen af EU's samhørighedsmidler og tilladelse til statsstøtte til en og samme virksomhed
6.3

Østpartnerskabet omfatter en række målsætninger inden for socialpolitik og arbejdsmarkedspolitik i forbindelse med politikken for "økonomisk integration og harmonisering med EU's politikker" (tematisk platform nr. 2). Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender, Arbejdsmarkedsforhold og Inklusion har iværksat flere aktiviteter, der sigter på at udbrede eksemplerne på god praksis på området for socialpolitik og arbejdsmarkedspolitik. Det har indtil nu ikke været muligt at iværksætte et mere struktureret program, da et af partnerlandene var imod og åbent stillede spørgsmål ved, om dette var af betydning for østpartnerskabet. Udvalget håber, at denne hindring kan fjernes, og anmoder de ansvarlige i Kommissionen om at genoptage drøftelserne med den nye regering i dette land for at få denne til at udvise en mere konstruktiv adfærd på dette område.
5.11

På et tidspunkt, hvor fødevarebankerne oplever et fald i deres ressourcer samtidig med en stigning i henvendelserne, skal myndighederne gøre alt, hvad der står i deres magt, for at lette overførslen af fødevarer til dem. Samtidig med at fødevaresikkerheden fortsat prioriteres, er det vigtigt, at myndighederne indfører en række administrative krav for at lette arbejdet for distributører, som ønsker at levere til fødevarebankerne i stedet for at kassere fødevarer, som stadig er spiselige. Det samme gælder cateringvirksomheder og restauranter. Der skal tilskyndes til at fremme erfaringer, der er gjort i en række medlemsstater, både med hensyn til at fritage donorerne for ansvar med forbehold af visse bestemmelser og med hensyn til skatteincitamenter.
2.5

I de seneste år har EØSU intensiveret sin aktivitet for at understøtte en mere effektiv forbindelse mellem uddannelsessystemerne og arbejdsmarkedets (12) behov for at forbedre arbejdstagernes beskæftigelsesegnethed og tilpasningsevne, forbedre virksomhedernes adgang til en mere kvalificeret arbejdskraft og reducere de vanskeligheder, der er forbundet med overgangen fra skole til arbejdsmarkedet, og har fremsat en række anbefalinger til arbejdsgivere og virksomheder, nemlig: — at deltage i reformer på arbejdsmarkedet og modernisering af uddannelsessystemerne i forbindelse med trepartsforhandlinger med regeringen og i den sociale dialog, — i fællesskab at deltage i udvikling af prognoser for fremtidige behov på arbejdsmarkedet, — bidrage til udvikling af effektive strategier for læring gennem hele livet, — sammen med andre arbejdsmarkedsaktører at indlede og konsolidere erhvervslivets samarbejde med skoler og uddannelsesinstitutioner, — at fremme anerkendelse af resultaterne af ikke-formel og uformel læring, — at samarbejde med institutioner, som er aktive på arbejdsmarkedet, navnlig offentlige og private arbejdsformidlinger, og aktivt tilslutte sig systemer for erhvervsvejledning for unge og jobsøgende, — at forbedre navnlig industrisektorernes image og skabe flere lærepladser og muligheder for praktisk træning og praktikophold, — at sikre lærere og undervisere praktikophold i virksomhederne, — at samarbejde med familier og enkeltpersoner og bidrage til, at deres forventninger afstemmes med virksomhedens reelle behov, — at skabe strukturer og betingelser, der tillader arbejdstagerne at dele ud af deres viden og erfaring til lærlinge og praktikanter eller i en overgang at fungere som lærere i forbindelse med erhvervsfaglig undervisning og uddannelse, — at bidrage til arbejdstageres, lærlinges og underviseres øgede mobilitet mellem de forskellige uddannelsessystemer og erhvervsfaglige uddannelsessystemer samt mellem de forskellige lande (ved at gøre brug af værktøjerne EQF, ECVET, EQAVET, Europass osv.), — at deltage i initiativer til etablering af nationale klassifikationssystemer for kvalifikationer og nationale stillingsklassifikationer, — at benytte EU-midler til at støtte de studerendes uddannelse og mobilitet i Europa, — at fremme frivillig undervisning og uddannelse af lærlinge, — at sikre en effektiv anvendelse af strukturfondene, navnlig ESF.
5.7

Spørgsmålet om erhvervsuddannelse og anerkendelse af de tilhørende eksamensbeviser på europæisk plan er ligeledes af afgørende betydning. Søfartsuddannelser (navnlig lærlingeuddannelser i industrisektoren og inden for de servicefag, der er tilknyttet reparation og vedligehold) findes ikke overalt i Europa. Man bør overveje, hvordan man kan udvikle uddannelsesplaner, der er anerkendt på EU-plan, og som vil give en uddannelse af høj kvalitet og fremme en større mobilitet blandt arbejdstagerne i EU samt tiltrække unge til søfartserhvervene. Der bør udarbejdes et europæisk "kvalifikationspas" i stil med, hvad der er indført for mineingeniører. Arbejdsmarkedets parter bør være med til at udvikle et system for anerkendelse af eksamensbeviser på europæisk plan og kunne f.eks. foreslå et pilotprojekt inden for rammerne af det europæiske meritoverførselssystem for erhvervsuddannelse (ECVET) (8). Uddannelse af mandskab og maritime eksperter er ligeledes to områder, der ville have gavn af en europæisk tilgang, som ville bane vej for at åbne arbejdsmarkedet i EU. Søfartssektoren har tidligere været plaget af, at der var meget lidt fokus på og kendskab til søfartserhvervene i skolerne og på universiteterne, hvilket bl.a. førte til et begrænset kendskab til karrieremulighederne inden for søfarten. I flere europæiske lande findes der ikke engang specifikke overenskomster på søfartsområdet, hvilket er med til at gøre sektoren mindre attraktiv.
5.3.1

Dette flagskibsinitiativ omfatter: at udforme og gennemføre programmer, der fremmer social innovation for de mest udsatte grupper, bl.a. ved at tilvejebringe innovativ uddannelse og beskæftigelsesmuligheder for ugunstigt stillede samfundsgrupper, bekæmpe diskrimination (f.eks. af handicappede) og udvikle en ny dagsorden for integration af indvandrere for at sætte dem i stand til fuldt ud at udnytte deres potentiale. Desuden vil platformen foretage en vurdering af, om de sociale beskyttelsessystemer og pensionssystemer er hensigtsmæssige og bæredygtige, og undersøge, hvordan man sikrer en bedre adgang til sundhedssystemerne. EØSU har visse forbehold vedrørende begrebet social innovation, et område hvor erfaringer i sagens natur er fragmentariske og vanskelige at overføre. Det er både baseret på det lovgivningsmæssige nærhedsprincip og et sociologisk begreb som »retfærdighed«. En lokal løsning på en lille gruppes behov kan være nyttig, men kan aldrig erstatte den lighed og retfærdighed, som sikres ved store kollektive sociale sikringsordninger (14).
1.11

EØSU understreger vigtigheden af at befri de 218 søfarende, der i dag sidder som gidsler, og bakker op om uddannelse af søfarende i bekæmpelse af piratvirksomhed med henblik på selvbeskyttelse og etablering af sundhedsklinikker for gidselofre. Tre internationale konventioner (Konventionen om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold fra 2010, Den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter fra 2004 og Konventionen om søfarendes arbejdsstandarder fra 2006) udgør det retlige grundlag for oplæring forud for udsejling, øvelser og træning om bord, hjemsendelse, kompensation, etablering af familiekontakter og hjælpeforanstaltninger til frigivne søfarende. Udvalget tilskynder EU til at styrke disse konventioner og udarbejde et nyt sæt omfattende retningslinjer for velfærd for søfarende, der har været ofre eller kan komme i fare for at blive ofre for piratvirksomhed, og deres familier. EU bør have en hovedrolle i tilpasningen af disse internationale konventioner for at indarbejde foranstaltninger til støtte af tilfangetagne søfarende.