Udtalelse om den Europaeiske Investeringsbanks rolle i regionaludviklingen (94/C 133/01)

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 22. november 1993 i henhold til forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at fremsaette udtalelse om den Europaeiske Investeringsbanks rolle i regionaludviklingen.

Det forberedende arbejde henviste til OESU's Sektion for Regionaludvikling og Fysisk Planlaegning, der udpegede Eugène Muller til ordfoerer. Sektionen vedtog sin udtalelse den 18. januar 1994.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedtog paa sin 313. plenarforsamling af 23. og 24. februar 1994, moedet den 23. februar 1994, uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod, foelgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Den 23. november 1993 bemyndigede OESU Sektionen for Regionaludvikling og Fysisk Planlaegning til at fremsaette en initiativudtalelse paa grundlag af sektionens informationsrapport. Denne rapport skal betragtes som en integrerende del af udtalelsen. Den fremhaever den betydningsfulde rolle, som EIB kan spille i den europaeiske integrationsproces og i en vellykket realisering af EF's politik, isaer regionalpolitikken.

1.2. OESU foeler det som sin pligt at manifestere konkret interesse for og opbakning bag en forbedret koordinering af EF-institutionerne, de nationale og regionale institutioner og af de politiske tiltag, der traeffes paa forskelligt niveau inden for omraader med stoerre eller mindre tilknytning til regionaludviklingspolitikken. OESU's initiativ vil vise sig nyttigt paa et tidspunkt, hvor der er vedtaget eller planlagt en politisk nyorientering og en lang raekke nye foranstaltninger, saasom strukturfondsreformen, Samhoerighedsfonden, Regionsudvalget, den seneste udvikling i medlemslandenes regional- og strukturpolitik, traktaten om Den Europaeiske Union og dens indvirkning paa EF's monetaere union, konklusionerne fra topmoederne i Edinburgh, Koebenhavn og Bruxelles om bl.a. EIB's opgaver, oprettelsen af en europaeisk investeringsfond, OESU's fremtidige rolle som hoeringspartner og informationskilde samt regional- og strukturudviklingen i lyset af fremtidsudsigterne for udviklingen af EF's omraade efter aar 2000, oprettelsen af Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (EOES) og tredjelandes ansoegninger om optagelse i EF.

For oevrigt maa EIB's interventioner til fordel for udviklingen i tredjelande, som OESU har slaaet til lyd for, isaer i udtalelsen om Latinamerika (1), betragtes som en stabilitets- og udviklingsfaktor, som bidrager til i et vist omfang at overvinde de vanskeligheder, som EF og dets regioner staar over for.

1.3. Ovennaevnte rapport, som skal betragtes som en beskrivelse af visse aspekter vedroerende EIB's rolle og funktion i regionalpolitisk sammenhaeng, rejser visse spoergsmaal om EIB's aktioner og udviklingstendenser. Hertil kan der knyttes en raekke forslag og henstillinger med henblik paa, at EIB som finansiel institution i EF kan opnaa en optimal effektivitet.

2. EIB og Den Europaeiske Union

2.1. Efter de forskellige etaper, der er beskrevet i rapportens kapitel 3 og 4, staar EIB nu i den situation, at den er staerkt paavirket ikke blot af de nyligt trufne foranstaltninger som foelge af topmoederne i Edinburgh, Koebenhavn og Bruxelles, men ogsaa fordi der er en voksende erkendelse af de muligheder, EIB frembyder, og fordi det er noedvendigt at forbedre dens interventioner.

2.2. Der kan blandt andet naevnes:

2.2.1. Samarbejdsaftalen om ivaerksaettelse af det finansielle samhoerighedsinstrument (den fremtidige Samhoerighedsfond). Denne aftale, der blev undertegnet den 23. september 1993, skal betragtes som et skridt hen imod et snaevrere samarbejde med henblik paa at opnaa oeget komplementaritet mellem de investeringer, der finansieres af EIB, og den stoette, der ydes over EF-budgettet. Af de gennemfoerelsesbestemmelser, der er vedtaget, fremgaar det uden tvivl, at det er hensigtsmaessigt med en mere omfattende koordination mellem institutionerne, og at det er noedvendigt at naa frem til en stoerre gennemsigtighed for alle involverede parter.

2.2.2. Forskellige tilkendegivelser fra Kommissionen og isaer den meddelelse om foroegelse af EF-strukturpolitikkens effektivitet (1994-1999), som kommissaer Bruce Millan forelagde paa det uformelle raadsmoede mellem ministrene for regionalpolitik den 12.-13. november 1993.

I denne meddelelse, der er interessant i flere henseender, anfoeres det, at »resultaterne af indsatsen for at kombinere laan og stoette paa en mere harmonisk maade har vaeret skuffende indtil nu«, og det konstateres, at den nye artikel 198 E i traktaten kan goere det lettere at koordinere laaneprogrammerne med strukturfondenes aktioner.

2.2.3. Raadets resolution af 22. november 1993 om styrkelse af virksomhedernes konkurrenceevne, navnlig smaa og mellemstore virksomheder samt haandvaerksvirksomheder, med henblik paa udvikling af beskaeftigelsen (1).

I denne resolution, der understreger SMV's rolle i forbindelse med et fornyet opsving i vaeksten og oprettelsen af nye arbejdspladser, opfordres Kommissionen til »at tilskynde til Den Europaeiske Investeringsfonds og Den Europaeiske Investeringsbanks stoette til investeringer i SMV, navnlig gennem fortsat udvikling af dens program for globallaan«. Resolutionen understreger tillige noedvendigheden af at soerge for, at Investeringsfondens interventioner reelt kommer de beroerte SMV til gode, og at de mindste af dem har adgang til garantiordningen. EIB opfordres ligeledes til at overveje de mulige fordele ved en diversificering af kreditformidlingsinstitutterne.

De punkter, der tages op i resolutionen af 22. november 1993, kraever uden tvivl overvejelser, konsultationer og aktioner paa forskellige plan.

2.2.4. Aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, som indeholder en finansieringsmekanisme:

- gennem hvilken der ydes dels EFTA-finansierede rentegodtgoerelser paa 2 procentpoint i forbindelse med laan fra EIB til i alt 1,5 milliarder ECU, og dels

- direkte tilskud til et samlet beloeb af 500 millioner ECU, som udbetales af EIB efter aftale mellem de beroerte EF-lande og EIB og efter udtalelse fra EF-Kommissionen og EFTA-landene inden for rammerne af et raadgivende udvalg.

2.2.5. Det Europaeiske Raads konklusioner fra topmoedet i Bruxelles den 10.-11. december 1993.

Hvad angaar finansieringen af nettene paa energi-, transport- og miljoeomraadet samt infrastrukturerne paa informationsomraadet, fastslog Det Europaeiske Raad, at inden for de finansielle overslag, der blev fastlagt i Edinburgh,

- »vil den Europaeiske Investeringsbank som led i sin normale virksomhed sammen med Den Europaeiske Investeringsfond bidrage med 7 milliarder ECU om aaret i form af laan og laanegarantier«, og

- Raadet (oekonomi og finans) opfordredes til »i samarbejde med Kommissionen og EIB at undersoege, hvordan der rejses yderligere 8 milliarder ECU om aaret i udlaan til fordel for de erhvervsdrivende, der har engageret sig i etableringen af nettene«.

2.3. Ovennaevnte rapport, notater og tilkendegivelser rejser en raekke spoergsmaal, som fortjener naermere overvejelser, og som behandles i de foelgende kapitler.

3. Hoering, samarbejde, koordination og sammenhaeng

3.1. De naermere bestemmelser om hoering af og samarbejde med de oevrige EF-institutioner

Med henblik paa en mere effektiv anvendelse af de finansielle midler, der er til raadighed paa kapitalmarkedet, og med henblik paa en realisering af oekonomisk og social samhoerighed som understreget paa regionalministrenes raadsmoede den 12.-13. november 1993 forekommer visse forbedringer noedvendige.

3.1.1. For at opnaa en stoerre effektivitet ville det vaere hensigtsmaessigt, om EIB mere systematisk blev inddraget i Kommissionens arbejde vedroerende strukturfondene.

Dermed ville det f.eks. blive muligt at begraense antallet af tilfaelde, hvor et initiativ, som Kommissionen har vurderet som stoetteberettiget som led i et operationelt program, senere afvises af EIB, fordi det ikke opfylder betingelserne for at opnaa laan.

Der boer endvidere traeffes foranstaltninger, saaledes at den hoeringsordning, der i henhold til artikel 4 i rammeforordningen om strukturfondene gaelder for arbejdsmarkedets parter, udvides til ogsaa at omfatte EIB.

3.1.2. I betragtning af, at EIB i takt med den almindelige udvikling i EF har indhoestet stor erfaring inden for investeringspolitik, ville en inddragelse af EIB i form af en hoering under udarbejdelsen af nye retningslinjer paa de forskellige EF-politiske omraader vaere nyttig for alle beroerte parter. Dette ville dog forudsaette en holdningsaendring i EIB, Kommissionen, Raadet og i de enkelte medlemsstater.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg kunne overveje, om og hvorledes der kan indledes et samarbejde med EIB i en bestemt fase i hoeringen, saa meget mere som OESU normalt ikke har lejlighed til at beskaeftige sig med EIB's virksomhed og politik.

OESU saa gerne dette forhold aendret, isaer fordi det i kraft af sin sammensaetning og funktion er et raadgivende organ, der har et overblik over EF's politik paa alle omraader, og som kan fungere som »sendekanal« over for de erhvervs- og samfundsgrupper, der er engageret i regionaludvikling. Med hensyn til OESU's rolle generelt og de hoeringsmuligheder, OESU byder paa, henvises der til OESU's nylige udtalelser om »EF's indre marked efter 1992 - opfoelgning af Sutherland-rapporten« og om »Styrkelse af effektiviteten af det indre marked - Kommissionens arbejdsprogram om et strategisk program for det indre marked« (1).

3.1.3. Det bliver derfor noedvendigt at tage samtlige hoeringsprocedurer op til revision, da EIB's stadig mere spredte aktiviteter maa soeges koordineret.

Det drejer sig om at forene og samordne aktiviteterne inden for rammerne af Samhoerighedsfonden, Den Europaeiske Investeringsfond og ivaerksaettelsen af EOES' finansieringsmekanisme og EIB's traditionelle virksomhed inden for rammerne af en styrkelse af EF's oekonomiske og sociale samhoerighed. Og alt dette skal koordineres med Kommissionens aktiviteter med samme formaal.

3.2. EIB's styrkede integrering i EF's regionalpolitik og koordinationen med EF's politik paa andre omraader

3.2.1. Samarbejdet mellem EIB og EF's oevrige institutioner beskrives i rapportens kapitel 3.

3.2.2. Men de nye instrumenter, som for nylig er skabt i forbindelse med Den Europaeiske Union og den oekonomiske og sociale samhoerighed, goer det klart, at det er noedvendigt at yde en stoerre indsats for at finde frem til nye synergiformer mellem paa den ene side de instanser, der griber ind paa strukturfondenes omraade, og paa den anden side EIB, der paa sit omraade bidrager til investeringer, som er i overensstemmelse med EF's regionalpolitiske maal. Saadanne synergiformer kan kun skabes, hvis de hviler paa samarbejds- og koordinationsmekanismer, der er baade praecise og fleksible. Behovet for nye synergiformer oeges i oevrigt paa baggrund af de konklusioner fra Det Europaeiske Raads moede i Bruxelles, som er omtalt i punkt 2.2.5.

3.2.3. Findes der saadanne mekanismer ? Og fungerer de i overensstemmelse med de politiske krav ? Ifoelge OESU er de utilstraekkelige.

Det er faktisk ikke muligt at fortolke de opfordringer og henstillinger, der forekommer i forskellige EF-dokumenter, anderledes. Som eksempel kan anfoeres ovennaevnte meddelelse af 12.-13. november 1993, hvor det understreges, at den direkte forbindelse mellem EIB og ivaerksaettelsen af EF-stoetterammer fortsat er begraenset, at det er hensigtsmaessigt at naa frem til en laaneprogrammering, der er koordineret med strukturfondenes aktivitet, og at stive administrative systemer paa diverse niveauer udgoer en hindring for bestraebelserne paa at faa de samfinansierede aktioner til at virke sammen.

3.2.4. OESU erkender, at der en vilje til at handle, og at der er udfoldet bestraebelser paa at naa frem til et samarbejde og en koordinering mellem EIB og de oevrige institutioner. Men OESU er af den opfattelse, at der er mangler paa alle niveauer, og det insisterer paa, at det er noedvendigt at finde frem til mere direkte og gennemsigtige hoerings-, samarbejds- og koordinationsveje baade paa medlemsstatsplan og inden for de enkelte stater mellem de oekonomiske beslutningstagere paa nationalt, regionalt og lokalt plan.

3.2.5. Der er her ikke blot tale om problemer i forbindelse med de nationale og regionale tilsynsraad, men mere generelt om en evaluering af projekterne baade foer og efter deres gennemfoerelse. Dette er isaer paakraevet, naar man tager de involverede beloeb og den virkning, projekterne har paa de forskellige EF-politiske omraader og maalsaetninger, i betragtning.

For bedre at imoedekomme behovet for komplementaritet og koordinering af de forskellige investeringsformer - som varierer med hensyn til direkte maalsaetninger og omfang - kunne det maaske vaere hensigtsmaessigt at oprette en slags observatorium, der skulle vaere i stand til at danne sig et samlet billede af sammenhaengene mellem paa den ene side de midler, der anvendes af EIB og over EF's og medlemsstaternes budgetter, og paa den anden side de projekter, der ivaerksaettes med henblik paa at opnaa en oekonomisk og social samhoerighed til maerkbar gavn for de paagaeldende befolkningsgrupper. Efter OESU's opfattelse kunne et saadant observatorium fint indgaa i de eksisterende strukturer uden at medfoere nye bureaukratiske og budgetmaessige byrder.

4. EIB og finansielle formidlere

4.1. Deres rolle

Samarbejdet med andre finansieringsinstitutter er et markant element i EIB's aktiviteter og kommer navnlig til udtryk i ydelsen af globallaan, som goer det muligt for EIB at inddrage mindre projekter i sine finansieringsforanstaltninger.

Finansieringen af mindre og mellemstore projekter er en vigtig og voksende aktivitet for EIB, som dog - af evidente effektivitetsgrunde - ikke selv kan forestaa ledelsen og forvaltningen af saadanne operationer. Derfor har EIB siden 1968 udviklet et saerligt samarbejde med banker og andre finansieringsinstitutter (under faellesbetegnelsen »finansielle formidlere«), der er specialiserede paa nationalt, regionalt eller sektorielt plan, og som er EIB's partnere ved ivaerksaettelsen af en saerlig udlaansteknik kaldet »globallaan«.

Globallaan vil sige, at der aabnes en saerlig kreditlinje for en finansiel formidler, som har til opgave at forvalte midlerne og fordele beloebet mellem individuelle projekter, som er udvalgt efter aftale med EIB, og som stemmer overens med visse betingelser og maalsaetninger, der er fastlagt i forbindelse med ydelsen af globallaanet.

4.2. De vigtigste kriterier for udvaelgelsen af finansielle formidlere

De kriterier, der laegges til grund for EIB's valg af finansielle formidlere, vedroerer i hovedsagen kreditinstituttets finansielle situation og en vurdering af dets evne til at udnytte globallaanet, sammenholdt med dets erfaring, markedskendskab, forbindelser med de beroerte erhvervssektorer eller de paagaeldende maalsaetninger og regioner samt dets portefoelje set i relation til den type investeringer, der skal finansieres.

4.3. Det maa konstateres, at samarbejdet med institutter i de forskellige medlemsstater udvikler sig i forskellig grad alt efter behovet og banksystemets muligheder. I lande, som traditionelt har en hoej banklikviditet, er behovet for at optage EIB-laan normalt mindre udtalt. Det samme kan vaere tilfaeldet i regioner eller lande med en beskeden oekonomisk aktivitet.

4.4. I aarenes loeb er samarbejdet med finansieringsinstitutterne tiltaget, og EIB har efterhaanden etableret forbindelser med omkring hundrede samarbejdspartnere overalt i EF.

Det gaelder baade for de direkte laan og for globallaanene, at fordelingen ikke er fastlagt paa forhaand. Laanenes omfang er i vid udstraekning bestemt af efterspoergselen, der igen afhaenger af likviditeten paa markedet og det relative renteniveau. Med hensyn til omfanget af de overfoerte midler kan det oplyses, at EIB i 1992 indgik aftaler om globallaan paa i alt 3 258 millioner ECU, og der blev bevilget 8 788 sublaan under loebende globallaan til et samlet beloeb af 4 071 millioner ECU. EIB's aarsberetninger indeholder detaljerede oplysninger om fordelingen paa lande og paa brancher.

5. Finansielle formidlere og forvaltningen af globallaan

5.1. Den finansielle formidler, der i juridisk henseende er EIB's laantager, skal forpligte sig til at anvende globallaanet i overensstemmelse med EIB's instrukser. Formidleren skal ligeledes garantere for laanets tilbagebetaling.

I aftalen om globallaan fastsaettes laanebeloeb, rentesats, loebetid og valuta. De efterfoelgende sublaan under globallaanet skal for oevrigt ikke noedvendigvis ydes i samme valuta som globallaanet. I laaneaftalen fastlaegges endvidere en ramme for formidlernes ydelser. I praksis vil EIB's team af eksperter paa forskellige omraader (finansfolk, oekonomer, ingenioerer) paa stedet evaluere formidlerens muligheder for at forvalte laanet, og paa grundlag af resultaterne af den evaluering, der foretages af EIB's personale, afgoeres det, hvilken form for kontrol der skal foeres med ydelsen af de individuelle laan. Denne kontrol kan altsaa tilrettelaegges paa forskellig vis alt efter den finansielle formidlers erfaringer og tillidsforholdet mellem den paagaeldende formidler og EIB. EIB kan vaelge blot at gennemgaa den liste over finansieringsansoegninger, som formidleren forelaegger, eller som modsaetning hertil foere kontrol med hver enkelt laanesag. Kontrollen kan eventuelt omfatte besoeg paa stedet. Naar laanet til den endelige laantager er ydet, vil der ligeledes vaere en kontrol, efterhaanden som de finansierede projekter gennemfoeres.

5.2. De individuelle laaneaftaler, der indgaas mellem den finansielle formidler og den endelige laantager, skal falde inden for den ramme, der er fastsat i aftalen vedroerende globallaanet. Den paagaeldende formidler fastsaetter dog selv udlaansrentesatsen, der normalt svarer til EIB's udlaansbetingelser plus en margen, der skal daekke de administrationsudgifter og den bankrisiko, formidleren paatager sig. Man skal holde sig for oeje, at den paagaeldende formidler optager laanet hos EIB og skal tilbagebetale det, og formidleren vil derfor indregne risikoomkostningerne i den rentesats, der forlanges for de individuelle laan. Selv om EIB faktisk ikke raader over bindende forholdsregler med hensyn til fastsaettelsen af den rentesats, den endelige laantager skal betale, er det dog spoergsmaalet, om og i hvilket omfang rentesatsen kan vaere et element i formidlernes indbyrdes konkurrence og indvirke paa EIB's beslutning om at yde et givet globallaan til denne eller hin formidler.

Det stigende antal finansierings- og pengeinstitutter, EIB samarbejder med, stimulerer uden tvivl konkurrencen og vil dermed ogsaa bidrage til at reducere de indkalkulerede marginer. Vilkaarene for de laan, der ydes under EIB's globallaan, vil ikke blot afhaenge af de naevnte elementer, men ogsaa af visse elementer, som er specifikke for det paagaeldende land, og som haenger sammen med baade det generelle renteniveau paa markedet og - hvor det er relevant - forskrifterne vedroerende daekning af valutakursrisici.

Det skal tilfoejes, at ikke blot de gunstige vilkaar, der kan opnaas ved laan gennem EIB, men ogsaa saerlige nationale foranstaltninger til fremme af investeringer i bestemte brancher, det vaere sig finansieringsgarantier, skattefordele eller rentegodtgoerelser, bidrager til, at EIB-laanene er et interessant finansieringsmiddel for den endelige laantager.

Fordelene til trods kan anvendelsen af formidlere dog ogsaa indebaere ulemper for de smaa og mellemstore virksomheder. Fra nogle sider skoennes det, at laanebetingelserne inden for rammerne af det nuvaerende system er mindre fordelagtige end de kunne vaere, hvis der var mulighed for at forhandle direkte med EIB, saaledes som de store virksomheder eller offentlige instanser goer.

5.3. Ikke alene ovennaevnte problemer, men ogsaa de garantier og tilbagebetalingsordninger, formidlerne kraever, boer underkastes en naermere undersoegelse.

6. De finansielle formidlere og deres rolle i den nye kontekst

6.1. Den midlertidige laanefacilitet, der blev vedtaget i Edinburgh og forhoejet paa topmoedet i Koebenhavn, og som tillaegger EIB en stoerre rolle i forbindelse med gennemfoerelsen af EF's oekonomiske politik, omfatter nu ogsaa smaa og mellemstore virksomheder. EF skal saaledes yde godtgoerelser med henblik paa at nedbringe den rentesats, der anvendes paa EIB's laan til smaa og mellemstore virksomheder i Faellesskabet (1).

Det maa erindres, at EIB i henhold til sine vedtaegter ikke kan yde rentegodtgoerelser. Der er dog intet til hinder for, at en anden EF-instans i forbindelse med de ydede laan indroemmer en saadan rentegodtgoerelse, som saa skal finansieres over EF-budgettet.

Da EIB's laan til smaa og mellemstore virksomheder forvaltes af finansielle formidlere under globallaansordningen, vil disse sandsynligvis spille en stor rolle, for saa vidt de i deres egenskab af rentegodtgoerelseskanaler vil kunne finansiere den del af projektomkostningerne, som EIB ikke vil kunne daekke.

Kommissionen skoenner faktisk, at de finansielle institutter vil spille en vigtig rolle for laanefaciliteten, og Kommissionen vil i samarbejde med EIB sikre, at fordelen af EF's rentegodtgoerelser ene og alene tilfalder smaa og mellemstore virksomheder.

Det lader til, at de konkrete rammer om samarbejdet med EIB endnu ikke er fastlagt, og at der rejser sig visse problemer i den forbindelse.

6.2. De finansielle formidlere beroeres ogsaa af beslutningen om at oprette en europaeisk investeringsfond. Denne fond skal i praksis fungere som en garantifond. For smaa og mellemstore virksomheders vedkommende er det tanken, at fonden skal tilbyde garantier inden for rammerne af de globallaan, der ydes finansieringsinstitutterne.

Den europaeiske investeringsfonds ydelse af garanti for globallaanene skulle faa indvirkning paa den rentesats, finansieringsinstitutterne forlanger. I det omfang disse institutter ikke laengere skal garantere globallaanet, vil de heller ikke skulle indregne den tilknyttede risikoomkostning i den rentesats, der forlanges af den endelige laantager, og som dermed skulle falde tilsvarende.

6.3. Hvis man ud over de naevnte renteforbedringer oensker at tilpasse de smaa og mellemstore virksomheders laanevilkaar til de vilkaar, der gaelder for stoerre projekter og virksomheder, boer det undersoeges, om EIB skulle anvende finansieringsformer paa linje med dem, der anvendes af investeringsbankerne i visse medlemsstater.

Ogsaa her mangler man at fastsaette de konkrete vilkaar for tilrettelaeggelsen og gennemfoerelsen af disse nye principper.

7. EIB og fremme af smaa og mellemstore virksomheders investeringer

7.1. De smaa og mellemstore virksomheders vigtige rolle i forbindelse med den europaeiske integration og det indre marked er blevet understreget ved flere lejligheder; talrige resolutioner, erklaeringer og handlingsstrategier peger klart paa den snaevre forbindelse mellem disse virksomheder og en stor del af EF's politik. Politikken til fordel for smaa og mellemstore virksomheder er derfor uden tvivl en af EF's hoejtprioriterede maalsaetninger i forbindelse med oekonomisk og social samhoerighed og regionaludvikling. I aarsberetningen fra det europaeiske observatorium for SMV'er, som lige er offentliggjort, bekraeftes SMV-sektorens store betydning (2).

7.2. Udviklings-, ja endog overlevelsesmulighederne for SMV er i stort omfang afhaengige af de finansieringsvilkaar, de er underkastet paa etableringstidspunktet og senere hen.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg har i adskillige udtalelser (3) peget paa de problemer, der er knyttet til smaa og mellemstore virksomheders finansiering og deres adgang til kapitalmarkederne. OESU bifalder, at Kommissionen har taget initiativ til at udarbejde en meddelelse om smaa og mellemstore virksomheders finansieringsproblemer. Hermed kan der uden tvivl kastes lys over en raekke problemer, som hidtil er blevet fremfoert i forbindelse med de ulemper, de smaa og mellemstore virksomheder peger paa i saa henseende.

I de konklusioner, der kan drages af denne meddelelse efter hoeringsprocessen, som OESU inddrages i, kunne man i oevrigt pege paa eventuelle EIB-interventioner, som kan taenkes at forbedre virksomhedernes finansieringssituation. Der kunne saaledes indfoeres en raekke finansieringsmetoder som f.eks. ordninger vedroerende risikovillig kapital.

7.3. Det maa bemaerkes, at EIB allerede nu - gennem globallaansmekanismerne - bidrager til finansieringen af smaa og mellemstore virksomheders investeringer. I EIB's aarsberetning for 1992 anfoeres det, at der i 1992 blev bevilget i alt 8 788 sublaan under de loebende globallaan. Af disse sublaan blev 4 782 laan (i alt 1 463,1 millioner ECU) ydet til smaa og mellemstore virksomheder i udviklingsomraader og 2 529 laan (i alt 802,8 millioner ECU) til smaa og mellemstore virksomheder uden for udviklingsomraader.

Ved definitionen af smaa og mellemstore virksomheder anvendes de samme kriterier som ellers paa EF-plan, dvs. antallet af ansatte (undtagen for hotelbranchen) og nettoanlaegsaktiver paa balancen. I oevrigt er det ikke muligt at yde EIB-laan til en lille eller mellemstor virksomhed, hvis en stor virksomhed ejer en del af dens kapital.

Tilbagebetalingsvilkaarene og den fleksibilitet, hvormed de tilpasses den saerlige oekonomiske situation i smaa og mellemstore virksomheder, der udvikler sig eller oprettes, boer undersoeges naermere.

Det skal endvidere bemaerkes, at Den Europaeiske Investeringsfond ud over at finansiere store infrastrukturprojekter i forbindelse med de transeuropaeiske net ogsaa skal yde garanti for finansiering af investeringer til fordel for smaa og mellemstore virksomheder. Det maa dog beklages, at Investeringsfonden udstyres med meget beskedne midler.

7.4. Det ville utvivlsomt vaere hensigtsmaessigt at forbedre procedurerne for den efterfoelgende kontrol, saa det bliver muligt at drage mere korrekte konklusioner (omend de altid vil vaere behaeftet med en vis usikkerhed) om EIB-interventionernes oekonomiske berettigelse og sociale vaerdi og om vaerdien af det nuvaerende system med ydelse af laan under globallaansordningen.

7.5. Bortset fra de foranstaltninger, der nu ivaerksaettes, saa som Den Europaeiske Investeringsfond og rentegodtgoerelsessystemet, der er behandlet i de foregaaende punkter, er det spoergsmaalet, i hvilket omfang og paa hvilken maade EIB's interventioner til fordel for smaa og mellemstore virksomheder eventuelt kan forbedres.

Erhvervslivet synes, i det mindste i nogle medlemsstater, at have visse vanskeligheder med de intervenerende finansielle formidlere, navnlig i forbindelse med globallaan. Loesningen paa saadanne vanskeligheder kan naeppe bestaa i at oprette filialer af EIB i medlemsstaterne og ej heller i tiltag, der er i modstrid med markedsoekonomiske principper.

Ved at forbedre informationsformidlingen til de beroerte oekonomiske aktoerer paa EF-plan, nationalt, regionalt og brancheniveau, ved at styrke koordineringen mellem Kommissionen og EIB, mellem virksomhederne og kreditinstitutterne, mellem erhvervsorganisationerne og de offentlige myndigheder kunne man muligvis fastlaegge en ny linje i overensstemmelse med den politik, der foeres til fordel for SMV-sektoren. For eksempel kunne strukturfondsberetningerne, som offentliggoeres af Kommissionen (generaldirektoratet for regionalpolitik) ogsaa systematisk omfatte EIB's interventioner. Det arbejde, der for oejeblikket udfoeres af Kommissionen paa hoejt niveau i samarbejde med bankkredse, kunne ogsaa omhandle virksomhedernes finansieringsproblemer generelt og ikke mindst mulighederne for samarbejde med EIB. Medlemsstaterne kunne ogsaa tage visse aspekter af deres investeringsstoettepolitik, af deres skattepolitik, deres regionalpolitik og deres fysiske planlaegning op til revision med henblik paa at afdaekke samarbejds- og koordineringsmulighederne inden for rammerne af EIB's virksomhed. Endelig kunne de smaa og mellemstore virksomheder og deres organisationer arbejde paa at etablere solide og effektive gensidige garantifonde, som ikke blot ville bidrage til at lette deres laanemuligheder, men som ogsaa, hvis det skulle vise sig hensigtsmaessigt, fuldt ud kunne varetage opgaven som finansiel formidler for globallaan.

8. EIB og de nye politiske, oekonomiske, sociale og monetaere forhold

8.1. Denne initiativudtalelse skal ikke omfatte detaljerede fremtidsperspektiver for EIB's rolle, som i oevrigt er afgraenset i Rom-traktaten og bekraeftet i traktaten om Den Europaeiske Union.

Man maa imidlertid ikke se bort fra, at der inden for de traktatmaessige rammer allerede tegner sig en ny udvikling i koelvandet paa topmoederne i Edinburgh, Koebenhavn og Bruxelles.

Den 23. september 1993 indgik EF-Kommissionen og EIB en samarbejdsaftale om ivaerksaettelsen af »det finansielle samhoerighedsinstrument« (den kommende Samhoerighedsfond). Ovennaevnte raadsresolution af 22. november 1993 og konklusionerne af regionaludviklingsministrenes uformelle raadsmoede den 12.-13. november 1993 skal ligeledes naevnes.

8.2. Individuelle laan og kreditter under globallaan, som er ydet paa grundlag af »horisontale kriterier«, henfoeres i dag til forskellige maalsaetninger af faelles interesse. Ud over regionaludviklingen drejer det sig om foelgende maalsaetninger: infrastrukturer eller transeuropaeiske net, miljoe og levevilkaar, energiforsyning og industrielle maalsaetninger, herunder international konkurrenceevne og smaa og mellemstore virksomheder. Paa baggrund af de aendringer, der er indtraadt i den senere tid (aabning af graenserne mod oest, tiltagende migration), og den oekonomiske stagnation eller tilbagegang inden for EF med en raekke negative foelgevirkninger, herunder stigende arbejdsloeshed, paa baggrund af den forventede udvidelse af EF, oprettelsen af Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade og udsigterne til en politisk og monetaer union maa det forventes, at de nuvaerende maalsaetninger af faelles interesse, som »daekkes« af EIB, vil skifte karakter og omraade. I den forbindelse rejser der sig det spoergsmaal, om EIB skal inddrages direkte i de bindinger og aendringer, der bliver noedvendige for den europaeiske integration, og om EIB vil vaere i stand til at loese de nye opgaver paa en tilfredsstillende maade, alt imens den bibeholder sin saerlige karakter som investeringsbank. Det er meget sandsynligt, at tilpasningsprocessen saa vil antage betydelige dimensioner, og det maa i den forbindelse sikres, at de eksisterende administrative procedurer ikke goeres tungere.

8.3. I det omfang, EIB skal intervenere i sin egenskab af investeringsbank inden for rammerne af traktaten, paahviler det i foerste omgang medlemsstaterne at opfordre de oekonomiske beslutningstagere til at goere brug af EIB's ydelser inden for rammerne af den oekonomiske politik og arbejdsmarkedspolitik, som de oensker at foere, isaer med henblik paa at styrke vaeksten og beskaeftigelsen. Paa linje hermed kunne muligheden af at indroemme differentierede laanevilkaar alt efter den forventede virkning af finansieringen drages ind i overvejelserne.

8.4. I betragtning af de tilpasningsbehov, der traenger sig mere og mere paa paa forskellige politiske omraader i EF, forekommer det hensigtsmaessigt at anstille dybtgaaende og globale overvejelser over EIB's rolle.

9. Slutbemaerkninger

9.1. Det OEkonomiske og Sociale Udvalg mener, at det med denne initiativudtalelse og rapporten om samme emne kan bidrage:

a) til en mere omfattende information om EIB's opgaver og virksomhed, takket vaere den multiplikatoreffekt OESU's medlemmer gennem en passende publikation kan skabe i de samfunds- og erhvervsmaessige interessegrupper, de repraesenterer,

b) til en mere koncis opfattelse af EIB's interventionsmuligheder og -begraensninger og til en mere direkte mobilisering af de beroerte og interesserede erhvervskredse,

c) til indledningen af et taettere samarbejde mellem EIB og OESU, navnlig med hensyn til at reagere paa til tider kritiske holdninger til EIB's funktionsmaade og i de tilfaelde, hvor en bred konsensus og en egnet information vil vaere nyttig i forbindelse med udarbejdelsen og ivaerksaettelsen af en ny politisk linje,

d) til en effektiv hoering om en raekke spoergsmaal, som kort er skitseret i de forudgaaende punkter.

9.2. Disse spoergsmaal kan sammenfattes i foelgende punkter:

a) forbedring af informationerne om EIB's funktionsmaade ved hjaelp af egnede midler og de allerede eksisterende informationsnet saasom EF's raadgivningskontorer,

b) udvikling af metoder til at sikre koordineringen og komplementariteten mellem de forskellige tiltag inden for rammerne af EF's strukturfonde, medlemsstaternes investeringsstoettepolitik og EIB's interventioner,

c) definition af Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs rolle som informations-, hoerings- og overvejelsesplatform for de erhvervsorganisationer, der interesserer sig for virksomhedernes finansieringsproblemer og for de opgaver, EIB skal varetage i forbindelse med investeringernes finansiering,

d) den rette forstaaelse af de uoverensstemmelser, der ofte konstateres mellem mulighederne for en EIB-intervention paa den ene side og mulighederne for at absorbere de midler, der tilbydes af medlemsstaterne i forbindelse med ivaerksaettelsen af deres regionalpolitik paa den anden side, samt forsoeget paa at naa frem til en bedre konvergens,

e) udformning af et informations- og samarbejdssystem mellem Kommissionen, EIB og OESU paa forskellige stadier under ivaerksaettelsen af nye regionalpolitiske tiltag,

f) meningsudvekslinger om forbedring af smaa og mellemstore virksomheders finansieringsvilkaar under hensyntagen til de finansielle formidleres rolle, laanenes tilbagebetalingsvilkaar, systemet til evaluering af EIB's virksomhed og mulighederne for at styrke de gensidige garantifonde, hvis oprettelse boer stoettes af Kommissionen; EIB kan eventuelt bidrage til, at disse kan fungere rationelt,

g) de betingelser, paa hvilke finansielle formidlere, der er specialiseret i finansiering af smaa og mellemstore virksomheder, kan goere brug af Den Europaeiske Investeringsfond ved ydelse af garantier til smaa og mellemstore virksomheder, isaer i lyset af den saerlige rolle, SMV spiller i bestraebelserne paa at sikre et fornyet opsving i vaeksten.

I overensstemmelse med konklusionerne fra topmoedet i Bruxelles og Raadets forslag boer man ogsaa undersoege, hvorledes rentegodtgoerelsesordningen for SMV kan ivaerksaettes. OESU mener i den forbindelse, at man boer undersoege mulighederne for, at de finansielle formidlere og de laaneoptagende virksomheder indgaar aftaler, som indeholder bestemmelser om en rentegodtgoerelse i forbindelse med en fastlagt rentesats.

9.3. Paa grundlag af denne udtalelse og rapporten mener Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, at der straks boer forberedes et kollokvium om emner, som fastsaettes i samarbejde med Kommissionen, EIB og i givet fald Regionsudvalget med henblik paa inden for rammerne af OESU at skabe en form for dialog, der kan bidrage til en bedre afgraensning af de elementer, der er af afgoerende betydning for den europaeiske integration, og finde frem til egnede loesninger. Med et saadant kollokvium kunne der indledes et samarbejde mellem Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og EIB og samtidig foretages en vurdering af relationerne mellem institutioner med forskellige funktioner og fremgangsmaader.

Bryssel, den 23. februar 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det oekonomiske og sociale Udvalg

(1) OESU's udtalelse nr. 87/90 offentliggjort i EFT nr. C 705 af 26. 3. 1990.

(2) EFT nr. C 326 af 3. 12. 1993.

(3) EFT nr. C 201 af 26. 7. 1993 og EFT nr. C 304 af 10. 11. 1993.

(4) KOM(93) 332 endelig udg. - »Kommissionens forslag til Raadets afgoerelse om rentegodtgoerelser fra Faellesskabet paa laan ydet til smaa og mellemstore virksomheder af Den Europaeiske Investeringsbank som led i dennes midlertidige laanefacilitet«.

CES 1005/93 - »Kommissionens forslag til Raadets afgoerelse om bemyndigelse af Kommissionen til at optage laan med henblik paa at yde laan til medlemsstaterne under en bridging-facilitet« (KOM(93) 332 endelig udg.).

CES 1002/93 - »Kommissionens forslag til Raadets afgoerelse om rentegodtgoerelser fra Faellesskabet paa laan ydet til smaa og mellemstore virksomheder af Den Europaeiske Investeringsbank som led i dennes midlertidige laanefacilitet« (KOM(93) 332 endelig udg.).

(5) The European Observatory for SMEs - European Network for SME Research - EIM, P.O. Box 7001, NL-2701 AA Zoetermeer.

(6) Herunder:

OESU's udtalelse om »Virksomhedspolitik: en ny dimension for smaa og mellemstore virksomheder« (EFT nr. C 102 af 18. 4. 1991),

OESU's udtalelse om »Gensidige garantifondes rolle i finansieringen af smaa og mellemstore virksomheder i Det Europaeiske Faellesskab« (EFT nr. C 169 af 6. 7. 1992),

OESU's udtalelse om »SMV og haandvaerksvirksomheder« (EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992),

OESU's udtalelse om »Erhvervspolitikken - SMV« (EFT nr. C 161 af 14. 6. 1993).