EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 5.11.2021 COM(2021) 676 final BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET















om finansielle instrumenter, budgetgarantier, finansiel bistand og eventualforpligtelser











Opgjort pr. 31. december 2020











































Indholdsfortegnelse 1.Indledning 2.Hvad er eventualforpligtelser? 3.Eventualforpligtelser som følge af instrumenter, der dækkes gennem hensættelser: budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande 3.1.Oversigt over EU's samlede risikoeksponering ved udgangen af 2020 3.2.EU's risikostyringssystem for eventualforpligtelser, der dækkes gennem hensættelser 3.2.1.Budgetgarantier 3.2.2.Finansiel bistand til tredjelande 3.3.Europa-Kommissionens fælles ramme for forvaltning og overvågning af eventualforpligtelser, som dækkes gennem hensættelser 4.Eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstater 4.1.Oversigt over EU's samlede risikoeksponering ved udgangen af 2020 4.2.EU's risikostyringssystem for eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne 5. Vurdering af bæredygtigheden af EU's eventualforpligtelser 5.1. Vurderingsramme 5.2. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser, som dækkes af hensættelser 5.3. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser i forhold til loftet for de egne indtægter 6. Konklusioner Bilag: Bæredygtighed og buffer i forhold til det faste loft for de egne indtægter

1.Indledning Dette er den første beretning i overensstemmelse med kravene i finansforordningens artikel 250. Den er udarbejdet sammen med: -arbejdsdokument X og XI, der ledsager budgetforslaget for 2022, og som indeholder nærmere oplysninger om EU's finansielle instrumenter og budgetgarantier, samt -den langsigtede prognose for fremtidige ind- og udgående pengestrømme i EU-budgettet, som indeholder fremskrivninger for EU's disponible finansielle kapacitet i perioden 2021-2027, efter at de planlagte budgetudgifter er taget i betragtning. Formålet med dette dokument er at give et overblik over de eventualforpligtelser, der bæres af EU-budgettet pr. 31. december 2020, og over viften af foranstaltninger, herunder af sikkerhedsmæssig art, som Kommissionen har til sin rådighed for fuldt ud at beskytte EU-budgettet mod mulige tab som følge af disse forpligtelser. Efter en generel indledning om definitionen af og kilderne til eventualforpligtelser redegøres der i beretningen for de vigtigste karakteristika ved de to kategorier af eventualforpligtelser (som enten dækkes eller ikke dækkes gennem hensættelser), navnlig med henblik på at undersøge EU's rammer for overvågning og styring af de risici, der opstår som følge af eventualforpligtelser. Endelig indeholder beretningen en vurdering af bæredygtigheden af Unionens eventualforpligtelser på lang sigt baseret på kvalitative og kvantitative faktorer. Vurderingen foretages: -i forhold til de eksisterende midler i de garantifonde, som Kommissionen har oprettet i forbindelse med budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande -i forhold til loftet for de egne indtægter og den disponible buffer til sådanne eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne, som ikke dækkes gennem hensættelser. Hovedkonklusionen i bæredygtighedsanalysen er, at EU-budgettet i princippet har tilstrækkelige ressourcer til at håndtere opståede eventualforpligtelser. Navnlig gælder følgende: -Der er ikke konstateret problemer med utilstrækkelige hensættelser til eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande. -EU's finansielle kapacitet under den nuværende retlige ramme (dvs. afgørelsen om egne indtægter og forordningen om den flerårige finansielle ramme (FFR) 2021-2027) er tilstrækkelig til at dække Unionens eksisterende forpligtelser i relation til både udgiftsprogrammer og finansielle markeder (for gæld udstedt i forbindelse med programmer for finansiel bistand til medlemsstaterne), selv under ekstremt ugunstige omstændigheder. Denne beretning omhandler eventualforpligtelser, der er opstået før udgangen af 2020, og vurderer, hvordan der tages højde for dem under FFR 2021-2027. Den dækker derfor ikke eventualforpligtelser hidrørende fra NextGenerationEU (NGEU), som først er begyndt at slå igennem i løbet af 2021, og for hvilke der er etableret en supplerende finansiel kapacitet gennem en midlertidig forhøjelse af loftet for de egne indtægter. 2.Hvad er eventualforpligtelser? Eventualforpligtelser er EU's potentielle finansielle forpligtelser, som skyldes eksisterende bindende forpligtelser eller tidligere begivenheder. Hvorvidt disse eventualforpligtelser vil føre til faktiske tab, vil afhænge af fremtidige begivenheder, som ikke fuldt ud kontrolleres af EU. For EU er der tre hovedkilder til eventualforpligtelser: -budgetgarantier, dvs. garantier, som stilles til Den Europæiske Investeringsbank-Gruppen (EIB-Gruppen) eller andre gennemførelsespartnere under Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringers (EFSI) mandat, Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udviklings (EFSD) mandat og det eksterne lånemandat (ELM). Inden for rammerne af alle disse instrumenter stiller EU garantier over for gennemførelsespartnerne til (delvis) dækning af tab som følge af deres garanterede finansierings- og investeringstransaktioner (dvs. låne- eller egenkapitaltransaktioner). Under den flerårige finansielle ramme for 2021-2027 samler InvestEU-programmet de aktiviteter, der tidligere blev gennemført under EFSI, og flere andre finansielle instrumenter under en enkelt EU-garanti, ligesom der ved programmet er givet andre søjlevurderede gennemførelsespartnere end EIB-Gruppen adgang til en del af EU-garantien . På samme måde er EFSD blevet efterfulgt af EFSD+, der er oprettet ved forordningen om instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde (NDICI) — et globalt Europa , og som nu fungerer som finansieringsdelen af en styrket ekstern investeringsplan -lån og dertil knyttet låntagning med henblik på at yde finansiel bistand til tredjelande (dvs. lån inden for rammerne af den makrofinansielle bistand (MFA) og Euratom-lån til tredjelande), der i princippet finansieres gennem "back to back"-låntagningstransaktioner. Det betyder konkret, at hvert lån finansieres gennem en tilsvarende EU-obligation, som fuldt ud svarer til EU-lånet med hensyn til løbetid, rentesats og tilbagebetalingsplan. Som følge heraf er investorer i EU-obligationer kun eksponeret mod EU- kreditrisikoen og ikke mod kreditrisikoen i hvert enkelt modtagerland. For EU's vedkommende er der tale om en eventualforpligtelse, da der i princippet ikke er behov for at trække på EU-midler for at afvikle EU-gælden, idet modtagerlandet kontraktligt er forpligtet til at tilvejebringe indtægterne -lån og dertil knyttet låntagning med henblik på at yde finansiel bistand til EU-medlemsstater, dvs. betalingsbalancelån, lån inden for rammerne af den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM), Euratom-lån og lån under det europæiske instrument for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE-instrumentet). Disse lån ydes til EU-medlemsstater efter den samme "back to back"-teknik som den finansielle bistand til tredjelande . Indtægterne fra tilbagebetalinger fra de modtagende medlemsstater anvendes til betaling af renter og afdrag på EU-gælden. De medregnes ikke som egne indtægter under det pågældende loft for de egne indtægter.

Eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande dækkes delvis gennem hensættelser, og beregningen af disse er baseret på forsigtige skøn over de forventede tab for hvert instrument plus en yderligere margen til dækning af en del af de uventede tab. Til gengæld dækkes eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til EU's medlemsstater ikke gennem hensættelser. EU's låntagning udgør direkte og ubetingede forpligtelser for EU. Hvis en modtagende medlemsstat ikke opfylder sine forpligtelser over for EU, er EU derfor som en sidste udvej, når alle andre muligheder for at finde løsninger inden for de eksisterende budgetrammer er udtømt, berettiget til at søge dækning for det relevante likviditetskrav hos de øvrige medlemsstater. Sådanne indkaldelser af indtægter vil blive foretaget ud over FFR-lofterne, samtidig med at loftet for de egne indtægter respekteres. Ved udgangen af 2020 beløb EU-budgettets eventualforpligtelser i forbindelse med lån til medlemsstater og tredjelande sig til over 93 mia. EUR, mens garantier ydet inden for rammerne af EFSI, EFSD og ELM udgjorde ca. 63 mia. EUR. EU-budgettets største eksponering hidrører fra programmer for finansiel bistand til medlemsstaterne (jf. figur 1 nedenfor). Under FFR 2021-2027 forventes anvendelsen af budgetgarantier at stige yderligere, bl.a. i kraft af InvestEU-programmet, som omfatter en garanti på 26,2 mia. EUR til støtte for investeringstransaktioner inden for fire politikområder (bæredygtig infrastruktur, forskning, innovation og digitalisering, SMV'er samt sociale investeringer og færdigheder). Ved udgangen af 2021 forventes Unionen at øge sine eventualforpligtelser betydeligt, også i forbindelse med låntagning til finansiering af NGEU-lån til medlemsstaterne under genopretnings- og resiliensfaciliteten. Resultaterne af disse transaktioner vil indgå i den næste udgave af denne beretning.

(*) Baseret på det samlede beløb for "disponible garantier undertegnet med modparter" (se tabel 1 nedenfor). I overensstemmelse med EU's regnskabsregler klassificeres finansielle instrumenter i form af garantier som eventualforpligtelser , men giver ikke anledning til eventualforpligtelser ud fra et budgetmæssigt synspunkt, da de altid i fuldt omfang dækkes gennem hensættelser på budgettet, dvs. at der i budgettet er indregnet forpligtelser til at opfylde hele den eventualforpligtelse, der hidrører fra det finansielle instrument. Der er fuld sikkerhed for, at forpligtelsen i sin helhed kan opfyldes, hvis der i en ekstrem situation opstår behov herfor, da den allerede udgør en del af Unionens udestående forpligtelser. EU-budgettet finansierer en lang række finansielle instrumenter (egenkapital, gæld, lånegarantier, venturekapital, kapacitetsopbygning og risikodelingsfaciliteter). Disse inddeles i to hovedkategorier, nemlig dem, der vedrører interne politiktiltag, og dem, der vedrører udenrigspolitiske foranstaltninger (afhængigt af om modtagerne overvejende befinder sig i eller uden for EU). Eksempler på finansielle instrumenter er de instrumenter, der er oprettet under Horisont 2020 for at forbedre adgangen til finansiering for enheder, der beskæftiger sig med forskning og innovation, Connecting Europe-facilitetens låneinstrument, der er oprettet for at fremme infrastrukturprojekter (inden for transport-, telekommunikations- og energisektorerne), og EU's SMV-egenkapitalfaciliteter, der støtter oprettelse og finansiering af SMV'er i EU i opstart- og vækstfasen. Arbejdsdokument X, der ledsager budgetforslaget for 2022, indeholder en nærmere redegørelse for alle de 36 eksisterende finansielle instrumenter. 3. Eventualforpligtelser som følge af instrumenter, der dækkes gennem hensættelser: budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande 3.1. Oversigt over EU's samlede risikoeksponering ved udgangen af 2020 EFSI blev oprettet i 2015 for at afhjælpe problemet med den langvarige afdæmpede udvikling i de private investeringer efter finanskrisen. Den består af en budgetgaranti på 26 mia. EUR fra EU-budgettet til EIB-Gruppen. Den suppleres af en tildeling fra EIB's egne midler på 7,5 mia. EUR. Garantien under EFSD blev indført for at støtte investeringer og forbedre adgangen til finansiering, primært i Afrika og naboskabslandene, og for at hjælpe disse lande med at opfylde verdensmålene for bæredygtig udvikling.



Disponibel garanti understegnet med modparter Disponibel garanti relateret til transaktioner undertegnet af modparter Disponibel garanti relateret til transaktioner undertegnet af modparter og udbetalt EFSI 25 833,27 24 121,52 18 880,06 EFSD 1 370,7 438, 56 34,52 ELM 35 574,71 32 732,34 20 252,21 I alt 62 778,68 57 292,42 39 166,78

Udestående lån Påløbne renter I alt MFA 5 786,80 26,17 5 812,97 Euratom 200 0,5 200,5 I alt 5 986,80 26,67 6 013,47 3.2. EU's risikostyringssystem for eventualforpligtelser, der dækkes gennem hensættelser Finansforordningens afsnit X danner grundlaget for EU's ramme for forvaltning af eventualforpligtelser, da det indeholder en række centrale bestemmelser, der skal sikre, at EU-budgettet er tilstrækkeligt beskyttet mod de risici, der er forbundet med disse forpligtelser. For at sikre, at EU til enhver tid er i stand til fuldt ud og rettidigt at honorere gennemførelsespartnernes træk på budgetgarantier eller tilbagebetale obligationer, hvor lånmodtageren har misligholdt sine forpligtelser, er der indført en række risikostyringsmekanismer og -værktøjer. Nogle af disse er horisontale og gælder for alle kategorier af eventualforpligtelser, mens andre er mere specifikke og vedrører enten budgetgarantier eller programmer for finansiel bistand. 3.2.1. Budgetgarantier I dette afsnit redegøres der for de sikkerhedsforanstaltninger, der er indført for at sikre, at eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier ikke overstiger den budgetmæssige kapacitet til at absorbere dem. Foranstaltninger til beløbsmæssig begrænsning af eventualforpligtelser For det første er der altid et klart defineret loft over EU-garantiens størrelse. I henhold til finansforordningen kan den finansielle forpligtelse og de samlede nettobetalinger fra budgettet ikke overstige størrelsen af den budgetgaranti, der er fastsat i basisretsakten. Eventualforpligtelsen som følge af en budgetgaranti kan kun overstige de finansielle aktiver, som er tilvejebragt til at dække Unionens finansielle forpligtelse, hvis dette er bestemt i den underliggende basisretsakt, og på de særlige betingelser, der er fastsat deri. For det andet fastlægges risikoprofilen for de transaktioner/finansielle produkter, der garanteres af EU, på forhånd, dvs. på tidspunktet for undertegnelsen af garantiaftalerne. Den skal være fuldt forenelig med den tilførselssats, der er fastsat i forordningen om den relevante garanti, og den risikovillighed , der er fastsat for programmet. Hvis det er relevant, tilstræbes det at diversificere transaktionerne (geografisk anvendelsesområde, sektorer osv.) for at undgå for høje risikokoncentrationer. Foranstaltninger vedrørende udvælgelse af gennemførelsespartnere Inden kandidatinstitutioner bliver gennemførelsespartner i forbindelse med et eksisterende garantiprogram, skal de underkastes en "søjlevurdering", dvs. en grundig gennemgang af deres interne processer og gældende procedurer med henblik på at vurdere deres mulighed for at sikre en beskyttelse af EU's finansielle interesser svarende til den, der kræves i henhold til finansforordningen . Desuden indeholder de eksisterende garantiaftaler bestemmelser, der skal sikre, at: (I)gennemførselspartnerne bidrager med deres egne ressourcer til de transaktioner, der er omfattet af budgetgarantien, og at (II)der indføres passende mekanismer, således at en del af risikoen for tab bæres af gennemførelsespartnerne (risikodeling), eller at der indføres andre finansielle incitamenter , der kan sikre tilstrækkelig overensstemmelse mellem interesser. Gennemførelsespartnerne anmodes også om at træffe passende foranstaltninger til at forhindre eventuelle interessekonflikter med andre aktiviteter, de måtte udføre som led i deres almindelige virksomhed. Foranstaltninger til at sikre tilstrækkelig forudgående budgetmæssig kapacitet til at absorbere træk på garantien Med hensyn til budgetgarantier kræver finansforordningen forudgående hensættelser baseret på en tilførselssats, som fastsættes på en sådan måde, at den dækker træk på garantier op til de forventede tab plus en "sikkerhedsbuffer" til en andel af de uventede tab . Tilførselssatsen er fastsat i basisretsakten og udtrykkes som en procentdel af EU-garantiens samlede beløb. Satsen er underlagt regelmæssig overvågning under gennemførelsen af programmerne og revideres om nødvendigt for at sikre en fortsat tilpasning til udviklingen i risikoprofilen for de udestående forpligtelser.

Kommissionen har særlige foranstaltninger til sin rådighed for at sikre, at hensættelserne fortsat er tilstrækkelige. Disse er baseret på et system for tidlig varsling, der bidrager til at undgå en mulig udtømning af hensættelserne, og som om nødvendigt kan udløse en genetablering af hensættelserne og/eller en forhøjelse af tilførselssatsen, jf. retsgrundlaget . Når og hvis det er nødvendigt, gennemføres genetableringer i forbindelse med den normale årlige budgetprocedure. I modsætning til eventuelle tilbagebetalinger i forbindelse med finansiel bistand til medlemsstaterne medregnes genetableringen for budgetgarantier under FFR-lofterne for forpligtelses- og betalingsbevillinger. For at mindske risikoen for den indvirkning, som gennemførelsespartneres træk på garantien kan have på EU-budgettet, har EU historisk set oprettet særlige garantifonde, der finansieres over EU-budgettet. Pr. 31. december 2020 udgjorde de samlede finansielle aktiver i disse tre fonde: -EFSI-garantifonden: 8,0 mia. EUR -Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland, som indeholder hensættelserne til ELM-, MFA- og Euratomprogrammerne: 2,8 mia. EUR -EFSD-garantifonden: 0,8 mia. EUR. Siden januar 2021 er aktiverne i de tre hensættelsesfonde samlet i en fælles hensættelsesfond , som nu indeholder hensættelser til dækning af de potentielle finansielle forpligtelser som følge af budgetgarantier og programmer for finansiel bistand til tredjelande i én investeringsportefølje (opdelt i særskilte segmenter svarende til træk på garantien fra de respektive garantiprogrammer). Ved ikrafttrædelsen af FFR for 2021-2027 modtog den fælles hensættelsesfond aktiverne fra EFSI-garantifonden, som blev efterfulgt af overførslen af nettoaktiverne i henholdsvis Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland og EFSD-garantifonden i sommeren 2021 som fastsat i forordningen om oprettelse af instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde — et globalt Europa. Fremover vil også hensættelserne vedrørende de nye instrumenter under FFR for 2021-2027 (dvs. InvestEU-programmet og NDICI — programmet "Et globalt Europa") blive forvaltet gennem Den Fælles Hensættelsesfond. Foranstaltninger til håndtering af realiserede tab, der overstiger de disponible hensættelser Hvis hensættelserne på et hvilket som helst tidspunkt under gennemførelsen af programmet viser sig ikke at være tilstrækkelige til at dække de faktiske tab, kan følgende foranstaltninger aktiveres: -ekstraordinære midlertidige overførsler mellem hensættelsessegmenter, der understøtter forskellige budgetgarantier i den fælles hensættelsesfond; dvs. for at afhjælpe manglen på midler til at betale træk på garantien under én budgetgaranti kan de aktiver, der er hensat under en anden budgetgaranti, midlertidigt stilles til rådighed -ekstraordinære yderligere udgifter, der skal godkendes gennem: ·omfordeling af udgifter (forpligtelses- og betalingsbevillinger) fra andre poster på EU's budget og/eller ·ændring af EU-budgettet for at give mulighed for yderligere udgifter (inden for rammerne af FFR-lofterne og fleksibilitetsmekanismerne) - anvendelse af den centrale finansforvaltning: I ekstraordinære tilfælde kan den centrale finansforvaltnings likviditet midlertidigt anvendes til at dækning af træk på en budgetgaranti i afventning af godkendelsen af yderligere budgetmidler. 3.2.2. Finansiel bistand til tredjelande Foranstaltninger til beløbsmæssig begrænsning af eventualforpligtelser På samme måde som for budgetgarantier begrænser finansforordningen EU-budgettets samlede eksponering i forbindelse med programmer for finansiel bistand. Eventualforpligtelsen må kun overstige de finansielle aktiver, som er tilvejebragt til at dække Unionens finansielle forpligtelse, hvis dette er bestemt i den underliggende basisretsakt, og på de betingelser, der er fastsat deri. Desuden må den finansielle forpligtelse og de samlede nettobetalinger fra budgettet på intet tidspunkt overstige det maksimale beløb af midler, som Kommissionen er beføjet til at låne for at finansiere den finansielle bistand, og den relevante rente. For hvert program fastlægges det samlede støttebeløb, det antal rater, som skal udbetales, og den maksimale løbetid for lånepakken i den relevante retsakt. Raterne afhænger normalt af, at en række politiske betingelser overholdes, herunder i nogle tilfælde (f.eks. MFA-lån) af tilfredsstillende resultater med hensyn til gennemførelsen af Den Internationale Valutafonds (IMF) programreformer.

Foranstaltninger til sikring af tilbagebetaling af lån i tilfælde af misligholdelse af lån EU's låntagning med henblik på at yde lån i form af finansiel bistand til tredjelande udgør for EU direkte og ubetingede forpligtelser. Låntagning til finansiering af MFA- og Euratom-lån til tredjelande er dækket af Garantifonden for Aktioner i forhold til Tredjeland, som dækkes gennem hensættelser på EU-budgettet svarende til 9 % af de garanterede lån, der er udestående ved årets udgang. Procedurerne i forbindelse med hensættelser, der er utilstrækkelige til at opfylde EU's forpligtelser, svarer til dem, der er beskrevet i slutningen af afsnit 3.2.1 for budgetgarantier, og som anvendes på hensættelserne til MFA-, ELM- og Euratom-lån i GFEA-segmentet. 3.3. Europa-Kommissionens fælles ramme for forvaltning og overvågning af eventualforpligtelser, som dækkes gennem hensættelser På grund af budgetgarantiernes og de finansielle bistandsprogrammers stigende betydning for gennemførelsen af EU's politikker har Kommissionen styrket sine risikostyringsværktøjer til håndtering af eventualforpligtelser med etableringen af en horisontal ramme på tværs af tjenestegrene til gennemførelse og overvågning af disse programmer. I det omfang det kan lade sig gøre set i lyset af forskellene mellem programmerne, er det formålet med denne ramme at udvikle fælles metoder til udformning, forhandling og gennemførelse af budgetgarantier og finansiel bistand og at muliggøre en nøje overvågning af udviklingen i eventualforpligtelser. Det endelige mål er at beskytte EU-budgettet fuldt ud mod uforudsete tab som følge af budgetgarantier eller låneprogrammer, som dækkes gennem hensættelser. Styringsudvalget for Eventualforpligtelser Kernen i denne ramme er Styringsudvalget for Eventualforpligtelser , som fokuserer på tværgående spørgsmål, f.eks. udvikling af fælles værktøjer til effektiv risikostyring og rapportering om den overordnede bæredygtighed af eventualforpligtelser og koordinering af en fælles tilgang til relevante horisontale bestemmelser i garantiaftaler med gennemførelsespartnere. Overvågning For at gøre det muligt for Kommissionen konstant at overvåge mulige tab som følge af eventualforpligtelser er gennemførelsespartnerne og modtagerlandene forpligtet til regelmæssigt at rapportere til Kommissionen om garantiprogrammets driftsmæssige og finansielle situation og fremskridtene med hensyn til de betingelser, der ligger til grund for EU's finansielle bistand. Finansielle oplysninger fra gennemførelsespartnerne revideres eksternt. Rapportering Detaljeret rapportering til Europa-Parlamentet, Rådet og andre interessenter om eventualforpligtelsers opbygning og tidsprofil er et væsentligt element i EU's tilgang til forvaltning af eventualforpligtelser. Finansforordningen indeholder bestemmelser om et integreret rapporteringssystem for eventualforpligtelser med det formål at tilvejebringe omfattende og rettidige oplysninger om de forskellige kilder til eventualforpligtelser, både på individuelt og konsolideret niveau. Denne beretning og arbejdsdokumenterne i henhold til finansforordningens artikel 41, stk. 4 og 5, udgør de vigtigste elementer i rapporteringsrammen for eventualforpligtelser. 4. Eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstater 4.1. Oversigt over EU's samlede risikoeksponering ved udgangen af 2020 I 2020 drev Kommissionen på vegne af EU fire programmer, hvorunder den kan yde lån til medlemsstaterne: -betalingsbalancestøtte for at hjælpe EU-lande uden for euroområdet, som oplever eller er i risiko for at opleve betalingsbalanceproblemer -EFSM, der blev oprettet som reaktion på finanskrisen med henblik på at yde finansiel støtte til EU-medlemsstater, der er i eller trues af alvorlige finansielle vanskeligheder som følge af usædvanlige begivenheder, som de ikke selv er herre over -SURE-programmet, der blev vedtaget i juni 2020 for at bidrage til at finansiere pludselige og alvorlige stigninger i de nationale offentlige udgifter i forbindelse med arbejdsfordelingsordninger og lignende indenlandske foranstaltninger som reaktion på covid-19-krisen -Euratoms lånefacilitet til at hjælpe medlemsstater med at finansiere investeringer i kernekraftværker og industrielle anlæg i det nukleare brændselskredsløb. Udestående lånebeløb under de fire forskellige programmer ved udgangen af 2020 fremgår af tabel 3.





Udestående lån Påløbne renter I alt Betalingsbalancestøtte 200 1,15 201,15 Euratom 78,26 0,16 78,43 EFSM 46 800 596,02 47 396,02 SURE 39 500 3,48 39 503,48 I alt 86 578,26 600,81 87 179,08 Et passende mål for den samlede årlige risiko for EU-budgettet, der er forbundet med eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne, er den årligt forfaldne gæld, dvs. de samlede årlige tilbagebetalinger, som de modtagende medlemsstater skal foretage i et givet år (hovedstol og renter) under de forskellige programmer (tabel 4). Tabel 4: Årlig tilbagebetalingsplan for udestående lån (hovedstol + renter) under de eksisterende programmer for årene 2021-2027 pr. 31. december 2020 (mio. EUR) Year Euratom BoP EFSM SURE All

programmes 2021 29.05 5.75 10 849.88 23.92 10 908.59 2022 23.24 5.75 3 496.13 25 3 550.11 2023 13.22 5.75 4 221.88 25 4 265.84 2024 13.11 5.75 3 300 25 3 343.86 2025 0 205.75 3 051.25 8 025 11 282 2026 0 0 4 639.25 25 4 664.25 2027 0 0 3 519.25 25 3 544.25 Total 78.61 228.75 33 077.63 8 173.92 41 558.90 4.2. EU's risikostyringssystem for eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne Foranstaltninger til beløbsmæssig begrænsning af eventualforpligtelser På samme måde som for finansiel bistand til tredjelande begrænser finansforordningen EU's samlede eksponering i forbindelse med lån til medlemsstaterne. Den finansielle forpligtelse og de samlede nettobetalinger fra budgettet er begrænset til det maksimale beløb af midler, som Kommissionen er beføjet til at låne for at finansiere den finansielle bistand (jf. den relevante basisretsakt), og den relevante rente. Foranstaltninger til sikring af tilbagebetaling af lån i tilfælde af misligholdelse af lån I modsætning til finansiel bistand til tredjelande er der ikke i budgettet medtaget hensættelser til at tage højde for den hidtil usete situation, hvor en EU-medlemsstat misligholder sine lån til EU. I et så ekstremt tilfælde, hvor en modtagende medlemsstat ikke opfylder sine forpligtelser over for Unionen, vil Kommissionen i overensstemmelse med den gældende lovgivning om egne indtægter anvende aktiv likviditetsstyring (dvs. trække likviditet fra den disponible likviditetssaldo) og om nødvendigt aktivere andre foranstaltninger, der er fastsat i de finansielle ordninger, der gælder for lånet. Som en sidste udvej kan Kommissionen opfordre alle medlemsstaterne til midlertidigt at tilvejebringe forskellen mellem de disponible aktiver og likviditetskravene. Hvis en medlemsstat ikke efterkommer en sådan opfordring til tiden, er Kommissionen berettiget til midlertidigt at foretage yderligere indkaldelser fra de øvrige medlemsstater. Tilvejebringelsen af sådanne likvide midler vil straks blive kompenseret inden for rammerne af EU-budgettet. SURE-instrumentet er et særligt tilfælde, da alle medlemsstater har indvilliget i at stille uigenkaldelige, ubetingede anfordringsgarantier på 25 % af den finansielle bistands maksimale beløb . De enkelte medlemsstater bidrager til det samlede garantibeløb i forhold til deres relative andel af EU's samlede bruttonationalindkomst (ifølge EU-budgettet for 2020). 5. Vurdering af bæredygtigheden af EU's eventualforpligtelser 5.1. Vurderingsramme I henhold til finansforordningens artikel 210, stk. 3, anses "eventualforpligtelser, som følger af budgetgarantier eller finansiel bistand, og som bæres af budgettet, for bæredygtige, hvis prognosen for deres udvikling over flere år er i overensstemmelse med fristerne i den i artikel 312, stk. 2, i TEUF foreskrevne forordning, der fastlægger den flerårige finansielle ramme, og med loftet over årlige bevillinger til betalinger i artikel 3, stk. 1, i afgørelse 2014/335/EU, Euratom" (dvs. MFF-loftet og loftet for de egne indtægter). Med andre ord skulle de egne indtægter, som EU kan trække på i et enkelt år, være tilstrækkelige til at finansiere udgifterne i forbindelse med FFR samt opståede eventualforpligtelser. Hvert år udarbejder Kommissionen en langsigtet prognose for disse udgifter og de egne indtægter, der er nødvendige for finansieringen heraf. Forskellen mellem loftet for de egne indtægter og de egne indtægter, der er nødvendige for at finansiere EU-budgettet, kaldet "bufferen", repræsenterer EU's finansielle kapacitet til at dække yderligere udgående pengestrømme i forbindelse med opståede eventualforpligtelser. For at anse eventualforpligtelserne for bæredygtige, bør følgende ligning være opfyldt. hvor: På denne baggrund bør der skelnes mellem eventualforpligtelser, som henholdsvis dækkes og ikke dækkes gennem hensættelser: 1)For eventualforpligtelser, som delvis dækkes af hensættelser, skal de årlige tab først og fremmest dækkes af de ressourcer, der er til rådighed i de relevante segmenter i den fælles hensættelsesfond. Kun hvis tabene bliver større end forventet, vil der være behov for yderligere ressourcer til genetablering af det pågældende segment i den fælles hensættelsesfond i de efterfølgende år, hvilket kan få konsekvenser i form af yderligere udgifter på EU's årlige budget (inden for FFR-lofterne — jf. punkt 3.2 ovenfor). For så vidt angår instrumenter, som dækkes af hensættelser, skal den årlige vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelserne derfor først og fremmest bestå i at kontrollere, om hensættelserne er tilstrækkelige til at dække de anslåede tab i løbetiden fratrukket indtægter ved et tilstrækkeligt højt konfidensniveau.

2)For eventualforpligtelser som følge af låntagnings- og långivningsaktiviteter i relation til medlemsstaterne foretages der ingen hensættelser. Hvis disse eventualforpligtelser slår igennem, kan de give anledning til yderligere indkaldelser af indtægter fra medlemsstaterne. De dermed forbundne udgifter ligger fortsat uden for FFR-lofterne. På indtægtssiden skal det imidlertid sikres, at det samlede loft for de egne indtægter for året overholdes. 5.2. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser, som dækkes af hensættelser Indledningsvis kan EU's budgetgarantier variere betydeligt med hensyn til de politiske mål og dermed risikoprofilen for de underliggende transaktioner, hvilket igen kan føre til forskelle med hensyn til den risikovillighed, der finder anvendelse på hver af disse. Risikovilligheden udtrykkes normalt ved value-at-risk (VaR) over levetiden ved et bestemt (foruddefineret) konfidensniveau. På grundlag af de foreliggende data over anslåede nettotab i løbetiden pr. 31. december 2020 vedrørende de budgetgarantier, der var stillet pr. denne dato, er det muligt at drage følgende konklusioner: -Den gældende tilførselssats på 35 % af den samlede EFSI-garanti er tilstrækkelig til at dække anslåede tab som følge af de transaktioner, der er garanteret under de forskellige EFSI-felter, ved et konfidensniveau på 95 %, jf. programmets ex ante-risikovillighed -Med hensyn til EFSD er tilførselssatsen på 50 % forenelig med de anslåede tab ved et tilsigtet konfidensniveau på 90 %, jf. programmets ex ante-risikovillighed -Hensættelserne til ELM i GFEA er tilstrækkelige til at dække anslåede tab ved et konfidensniveau på 86 %. Med hensyn til de eksisterende eksponeringer hidrørende fra finansiel bistand til tredjelande bekræftes tilstrækkeligheden af tilførselssatsen på 9 % af følgende faktorer: -manglende betalingsmisligholdelse indtil udgangen af 2020 -Kommissionens vurdering af værdiforringelsen i 2020, som konkluderede, at der ikke er behov for at bogføre en regnskabsmæssig værdiforringelse for disse lån -for MFA-lån, deres forbindelse til og afhængighed af et eksisterende IMF-program, som understøtter tredjelandets finansielle levedygtighed og dermed den eventuelle tilbagebetaling af EU-midler. 5.3. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser i forhold til loftet for de egne indtægter For at vurdere EU-budgettets robusthed til at tage højde for en situation, hvor der også opstår en eksponering mod eventualforpligtelser, som ikke dækkes af hensættelser, er der foretaget en stringent følsomhedsanalyse. Indledningsvis opstilles der et centralt scenario (referencescenario), der svarer til den forventede udvikling i EU's udgifter og finansielle kapacitet i årene frem til 2027, i overensstemmelse med den langsigtede prognose for budgetudgifter og indtægtsbehov (figur 2 nedenfor). Hvis man ser bort fra indeværende budgetår, ligger den disponible buffer til dækning af eventualforpligtelser (eksisterende og nye) i perioden 2022-2027 på ca. 64 mia. EUR om året, når der alene tages hensyn til det faste loft for de egne indtægter på 1,40 % af bruttonationalindkomsten (BNI). Bufferen for den resterende del af loftet for de egne indtægter på 0,6 % af BNI, som er midlertidigt og udelukkende til rådighed for NGEU-forpligtelser, er endnu ikke undersøgt særskilt i dette års beretning, da eventualforpligtelser knyttet til NGEU først begyndte at slå igennem efter udgangen af 2020. Efter opstilling af det centrale scenario bestod det næste skridt i at foretage en supplerende undersøgelse i form af følsomhedstest for at vurdere bæredygtigheden af de eksisterende eventualforpligtelser i ekstreme scenarier for årene 2022-2027. Testene omfatter: 1)Følsomhedstest — økonomien: I det centrale scenario følger BNI prognoserne for realvækst og inflation i fremskrivningerne af bruttonationalproduktet (BNP), jf. Kommissionens økonomiske forårsprognose 2021. Med henblik på følsomhedstesten er fremskrivningen af de nominelle vækstrater sat 0,5 procentpoint lavere end i referencescenariet for hvert år i rapporteringsperioden. I forhold til det faste loft for de egne indtægter på 1,40 % af BNI medfører dette, at den nominelle værdi heraf og dermed den disponible buffer reduceres med i gennemsnit 2,9 mia. EUR om året. 2)Følsomhedstest — budgettets indtægtsside: I dette ekstreme scenario vurderes det, om den disponible buffer er tilstrækkeligt stor til, at der lovligt kan opkræves yderligere egne indtægter, hvis alle de medlemsstater, der modtager finansiel bistand, samtidig undlader at opfylde deres tilbagebetalingsforpligtelser. De pågældende beløb afspejler tilbagebetalingsplanen ultimo 2020 (se tabel 4 ovenfor). I simuleringen er muligheden for at omfordele ressourcer inden for budgettet og for midlertidigt at udskyde andre udgifter udelukket, hvilket forstærker scenariets usandsynlighed. Dette vil reducere den disponible buffer med i gennemsnit 3,8 mia. EUR. 3)Chok tilført budgettets udgiftsside: I dette scenario svarer fremskrivningen af udgifterne til disses teoretiske maksimum. Det er vigtigt at understrege, at dette ikke afspejler en bottom-up-prognose og ikke er udtryk for faktiske forventninger til udviklingen i EU-betalingerne. I modsætning til et indtægtschok er afgørelsen om at afholde yderligere udgifter på udgiftssiden desuden betinget af et forslag fra Kommissionen samt Europa-Parlamentets og Rådets godkendelse. Hvis en sådan afgørelse er uforenelig med Unionens finansielle kapacitet i et givet år, er det urealistisk at antage, at der vil blive fremsat forslag herom. Den gennemsnitlige reduktion af bufferen under denne simulering vil være på ca. 12.6 mia. EUR svarende til de maksimale lofter for FFR-betalingerne og individuelle særlige instrumenter.