Denne beretning opfylder kravene i forordningen om gennemførelse af 11. Europæiske Udviklingsfond (EUF), som er indeholdt i artikel 18, stk. 4, 5 og 6 . Det er den første beretning, der skal udarbejdes for den periode, som 11. EUF (2014-2020) omfatter, og den dækker årene 2014 og 2015.

11. EUF trådte i kraft den 1. marts 2015, efter at alle 28 EU-medlemsstater havde ratificeret den interne aftale . Overgangsperioden mellem 10. EUF, der sluttede den 31. december 2013, og ikrafttrædelsen af 11. EUF blev forvaltet gennem anvendelse af overgangsforanstaltninger (den såkaldte overgangsfacilitet), som blev fastlagt af EU-Rådet .

Selv om EUF har sine egne særlige træk, er den en del af de eksterne finansieringsinstrumenter, og den er omfattet af den eksisterende samlede rapportering. De vigtigste kilder til denne første årlige beretning om gennemførelsen af 11. EUF er:

de årlige aktivitetsrapporter for 2014 og 2015

årsrapporten for 2015

EUF's årsregnskaber for 2014 og 2015

den anden rapport om udvalgte resultater (juli 2014-juni 2015)

og de tilhørende relevante bilag. Disse kilder er offentlige efter vedtagelsen og tilgængelige på Europa-webstedet (se arbejdsdokumentet, bilag F).

Ad hoc-rapportering om udgifter til støttefunktioner skal foretages separat og hvert halve år (artikel 6.1 i den interne aftale). Den Europæiske Investeringsbanks og de oversøiske landes og territoriers anvendelse af EUF-midler er omfattet af en speciel rapportering .

Selv om denne beretning udelukkende fokuserer på 11. EUF, kan gennemførelsen af et så vidtrækkende instrument, både hvad angår dækning og anvendelsesområde, kun ses i sammenhæng med Kommissionens overordnede internationale samarbejds- og udviklingspolitik. Derfor, og for at minde om baggrunden, henviser den til årtusindudviklingsmålene (MDG) og MDG-initiativet, viser samspillet med tematiske programmer, der finansieres under andre eksterne finansielle instrumenter (f.eks. instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde og det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder) og fastlægger forbindelsen med Kommissionens nuværende prioriteter. Hvor det er muligt, angives data og/eller eksempler for EUF.

Det er vigtigt at bemærke, at mens de midler, der blev bevilget under overgangsfaciliteten i perioden 1. januar 2014 til 28. februar 2015, blev behandlet som under 11. EUF, blev de tilgængelige midler begrænset og kan ikke sammenlignes med den endelige version af 11. EUF. Gennemførelsen af 11. EUF bliver først helt effektiv ved udgangen af 2016, og det billede af gennemførelsen, som denne første årlige beretning tegner, tager derfor behørigt højde for de indledende betingelser for 11. EUF.

Det samme ræsonnement gælder for resultater. De resultater, der fremlægges i det ledsagende arbejdsdokument, vedrører projekter og programmer, der sluttede mellem 1. juli 2014 og 30. juni 2015, og dermed var finansieret under 10. EUF. De er blevet målt med de indikatorer, der er fastlagt i EU's internationale samarbejds- og udviklingsresultatramme, der blev indført ved Kommissionens arbejdsdokument af 26. marts 2015 . De udgør på grundlag af princippet om forretningskontinuitet den basislinje, imod hvilken resultaterne af 11. EUF efterfølgende bliver målt. Det skal desuden bemærkes, at de projekter og programmer, som EU enten har finansieret eller bidraget til at finansiere, ofte giver resultater, som i sagens natur ikke er kvantificerbare (f.eks. kapacitetsopbygning).

Hvad angår bistandseffektivitet, er tilgangen pr. definition en global tilgang, hvilket fremgår af den seneste årsrapport om gennemførelsen af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil i 2015, som sidste kapitel er baseret på. Når dette er sagt, findes der strategiske rammer med et regionalt fokus mellem EU og AVS-landene, nemlig den fælles Afrika-EU-strategi (2007), den økonomiske partnerskabsaftale Cariforum-EU (2008), den fælles partnerskabsstrategi for Caribien og EU (2012) og udviklingspartnerskabet mellem EU og Stillehavsområdet (2006 og 2012). En gennemgang af udviklingsbistandens effektivitet, der foretages af det globale partnerskab for effektivt udviklingssamarbejde ved udgangen af 2016, vil indgå i den næste årlige beretning om gennemførelsen af 11. EUF.

Væsentlige nye udviklinger er ikke fuldt ud medtaget i beretningen på grund af den periode, som den dækker. Den næste årlige beretning tager behørigt højde for nye centrale strategiske spørgsmål og prioriteter. Den nuværende situation er forårsaget af finanskrisen, paradigmeskiftet i udviklingspolitikken (fra årtusindudviklingsmål til mål for bæredygtig udvikling) og EU's udvikling til en global aktør, idet EU-aktører i stigende grad samarbejder. På den baggrund er det nødvendigt at revidere den europæiske ramme for udviklingspolitik, som fastlagt i 2030-dagsordenen og målene for bæredygtig udvikling, der indgår i EU's globale strategi og i Kommissionens seneste forslag om en ny europæisk konsensus om udvikling.

Sidst, men ikke mindst, beløber 11. EUF sig til 29,455 mia. EUR (inklusive oversøiske lande og territorier og eksklusive udgifter til støttefunktioner) med forpligtelser på 4,024 mia. EUR og udbetalinger på 1,619 mia. EUR pr. 31. maj 2015 (jf. arbejdsdokumentet, bilag A). Der skal tages passende hensyn til den ovennævnte langsomme iværksættelsesfase, når man læser disse tal.

BAGGRUND OG OVERORDNEDE MÅL

Donorsamfundet, som omfatter EU og medlemsstaterne, blev enige om otte MDG-mål på De Forenede Nationers topmøde i 2000 med det endelige mål at udrydde fattigdom i 2015. EU har givet tilsagn om at bidrage til at nå MDG-målene, lige siden de blev iværksat, og har gået foran i integrationen af dem i EU's udviklingspolitik og praksis. EU og medlemsstaterne er tilsammen de største økonomiske bidragydere til MDG-målene, eftersom de siden 2000 har ydet ca. halvdelen af verdens officielle udviklingsbistand (ODA). EU spiller desuden en rolle med hensyn til at koordinere de forskellige donorers aktioner. Takket være dets overnationale dimension kan det fastsætte ambitiøse fælles mål og planlægge omfattende løsninger på globale udviklingsmæssige udfordringer. EU er til stede i mere end 130 lande over hele verden, det har vidtrækkende ekspertise og en enestående troværdighed, hvad angår menneskerettigheder, valgobservation, god regeringsførelse og kriseløsning. Endelig har EU den nødvendige størrelse til at kunne reagere på globale udfordringer. EU's udviklingsaktiviteter koordineres med dets indsats på andre områder såsom humanitær bistand, miljø, klimaforandringer, sikkerhed og handelspolitik. Hvad angår menneskelig udvikling, er EU fortsat forpligtet til at bruge mindst 20 % af dets bistand til basale sociale tjenester med fokus på sundhed, uddannelse og social sikring i hele perioden for den finansielle ramme for 2014-2020.