'HflR 
må KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 23.07.1996 
KOM(96) 244 endelig udg. 
KOMMISSIONENS RAPPORT 
OM ANVENDELSEN AF DIREKTIV 91/671/EØF AF 16. DECEMBER 1991 
OM TILNÆRMELSE AF MEDLEMSSTATERNES LOVGIVNING 
VEDRØRENDE OBLIGATORISK BRUG AF SIKKERHEDSSELER 
I KØRETØJER PÅ UNDER 3,5 TONS 

INDHOLD 
I Indledning 
II. Baggrund 
III. Gennemgang af medlemsstaternes anvendelse af direktiv 91/671/EØF 
III. 1. Om undtagelserne fra artikel 4 
111.2. Om undtagelserne fra artikel 5 
111.3. Om undtagelserne fra artikel 6 
IV. Den mulige udvikling i fremtiden 
V. Konklusioner 
3 -
I. INDLEDNING 
I artikel 7 af direktiv 91/671/EØF af 16. december 1991 bestemmes det, at 
Kommissionen skal forelægge en rapport om anvendelsen af nævnte direktiv, navnlig for 
at vurdere, om det er hensigtsmæssigt at udbygge foranstaltningerne for at opnå større 
sikkerhed, og om der er behov for yderligere harmonisering. 
Det skal straks bemærkes, at nærværende rapport forelægges med nogen 
forsinkelse i forhold til fristen, der var sat til 1. august 1994. Ansvaret for forsinkelsen 
beror imidlertid ikke alene hos Kommissionens tjenester som snarest efter direktivets 
ikrafttræden den 1. januar 1993 (artikel 8) skulle have de afledte tekster stillet til rådighed 
fra samtlige medlemsstater for at kunne udarbejde en rapport, der nøje afspejler 
situationen. Som det ses af tabellen i fig. 1, har flertallet af medlemsstaterne truffet de 
nødvendige forholdsregler enten før den 1.1.1993 eller kort tid efter, medens to stater har 
indført de afledte bestemmelser med ret betydelig forsinkelse. 
Som følge af denne forsinkelse og på baggrund af de nye medlemsstaters nært 
forestående indtræden i EU skønnede Kommissionen det hensigtsmæssigt at afvente de 
nye medlemmers indtræden, således at de kunne indgå i denne rapport, og således at der 
kan gives en mere udtømmende oversigt over situationen i hele Fællesskabet. 
En sammenlignende og ajourført status over de forskellige nationale bestemmelser 
var således en forudsætning for en realistisk og objektiv gennemgang af situationen, som 
kan tjene som udgangspunkt for eventuelle fremtidige tiltag. 
Hvilket hermed følger. 
H. BAGGRUND 
1. Et af målene for den fælles transportpolitik er at bidrage effektivt til at mindske 
antallet af trafikofre; en foranstaltning, som kan medvirke hertil, er at gøre brug af 
sikkerhedssele obligatorisk i hele Fællesskabet i køretøjer på under 3,5 tons på alle 
pladser forsynet med sele. 
I denne sammenhæng kommer direktiv 91/671/EØF af 16. december 1991 ind i 
billedet, idet dette direktiv må ses som en bemærkelsesværdig begyndelse på en 
fællesskabspolitik for vejsikkerheden og vedrører et felt, som siden 1984 har været 
genstand for diverse fællesskabsinstansers opmærksomhed. 
2. Således fastslog Parlamentet i en beslutning af 13. marts 1984!), at blandt de 
foranstaltninger, der skulle tillægges første prioritet, var obligatorisk brug af 
sikkerhedssele på alle veje, både i land- og byområder. I endnu en beslutning af 
18. februar 19862) understregede Parlamentet nødvendigheden af, at det gøres 
obligatorisk at bruge sele for alle passagerer, herunder også børn, bortset fra 
køretøjer i offentlige tjenester. 
Kommissionen anbefalede for sit vedkommende i sit udkast til beslutning om 
iværksættelse af et fællesskabsprogram for færdselssikkerhed, der forelagdes Rådet 
den 20. marts 19843), at der blev truffet forskellige foranstaltninger, navnlig 
vedrørende brug af sikkerhedsseler på forsæde- og bagsædepladserne. Rådet 
stillede sig i sin beslutning af 19. december 19844) positivt til Kommissionens 
initiativ, bekræftede nødvendigheden af fællesskabstiltag på 
trafiksikkerhedsområdet og opfordrede Kommissionen til at fremlægge forslag 
hertil. 
Kommissionen fremlagde således et forslag (KOM(88) 544 endelig udg.) den 26. 
oktober 1988, som blev ændret den 14. november 1990 (KOM(90) 524 endelig 
udg.), på grundlag af hvilket Rådet traf afgørelse i 1991 efter udtalelse fra Europa­
parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. 
1) EFT nr. C 104 af 16.4.1984, s. 38. 
2) EFT nr. C 68 af 24.3.1986, s. 35. 
3) EFT nr. C 95 af 6.4.1984, s. 2. 
4) EFT nr. C 341 af 21.12.1984, s. 1. 
3. Faktisk indeholdt adskillige medlemsstaters lovgivning allerede inden direktiv 
91/671/EØF bestemmelser, der gør brug af sikkerhedsseler obligatorisk i køretøjer 
af klasse Mls henholdsvis af klasse N!t men indholdet af denne lovgivning varierer 
i de forskellige medlemsstaterne lige fra ingen påbud over påbud gældende i 
forskellige situationer (begrænset til forsædepladserne eller til visse geografiske 
lokaliteter (uden for byområder) m.v.)) til et generelt påbud gældende for både 
for- og bagsædepladser (6 lande). 
I øvrigt gjaldt lovreglerne i mange tilfælde ikke samme køretøjsklasse eller 
indeholdt ikke de samme undtagelsesbestemmelser, således at det ikke var muligt 
på nem måde at sikre, at en dispensation udstedt af én medlemsstat, specielt af 
lægelige grunde, ville blive anerkendt af en anden medlemsstat. 
For befordring af børn havde kun få stater indført bestemmelser, der påbyder brug 
af fastholdelsessystem, skønt nogle allerede havde forbudt transport af børn på 
forsæderne eller kun tillod dette under forudsætning af brug af 
fastholdelsesanordning eller sele. 
4. Med udgangspunkt i disse forhold bekræftes det ved gennemgang af de tekster, der 
er indsendt af medlemsstaterne, at direktiv 91/671/EØF har givet mulighed for: 
at fremskynde visse medlemsstaters indførelse af strengere bestemmelser 
om brug af sikkerhedssele og/eller fastholdelsessystemer til børn, 
at ensrette bestemmelserne for brug af seler og fastholdelsesanordninger til 
børn på et højere niveau, 
at fremme en ensartet og sikrere adfærd i køretøjerne på vejene i EU, 
at fremme et "borgernes Europa" ved at persontrafikken lettes gennem 
undgåelse af eventuelle stridigheder på grund af forskelle mellem reglerne, 
navnlig for alvorlige lægelige kontraindikationer, ved hjælp af et dispensa-
tionsbevis, der gennem standardisering er let genkendeligt. 
at bidrage til mindskelse af antallet af trafikofre gennem forenkling og 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning, 
at tilskynde automobil- og autoudstyrsproducenter til at forske i yderligere 
beskyttelse som den, der supplerer og styrker virkningen af sikkerhedsseler 
(f.eks. euro-bag), give deres produkter større udbredelse og gøre de 
eksisterende anordninger mere effektive. 
Det er imidlertid ikke muligt at foretage en kvantitativ opgørelse af dette direktiv, 
da Kommissionen ikke ligger inde med tilstrækkelige data om, hvor stor en andel 
af trafikanterne der bruger sele, eller om børnesikringssystemers anvendelse i 
medlemsstaterne. 
6-
I øvrigt er det i medfør af nærhedsprincippet op til medlemsstaterne at fastsætte 
sanktioner over for brud på de nationale bestemmelser, der indføres i henhold til 
direktiv 91/671/EØF, og de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af disse. 
-7 
IH. ANALYSE AF MEDLEMSSTATERNES ANVENDELSE AF DIREKTIV 
91/671/EØF 
Skønt direktivet har ført til større sikkerhed i køretøjerne i EU ved at foreskrive 
(jf. artikel 2): 
princippet om, at brug af sikkerhedssele ved kørsel overalt er påbudt på 
alle pladser udstyret dermed (for- og bagsæder) i køretøjer af klasse M/, 
M2» (bortset fra de bageste pladser dels i køretøjer med tilladt totalmasse 
over 3,5 tons, dels i køretøjer med pladser specielt indrettet som stå­
pladser), samt Nj. (bortset fra bagsæderne). 
princippet om påbudt brug af fastholdelsesanordning til børn under 12 år, 
princippet om fortrinsvis brug af pladser med sikkerhedssele eller med 
fastholdelsesanordning til børn, 
har direktivet alligevel givet medlemsstaterne en vis tilpasningsmulighed ved at 
tillade, at der indrømmes undtagelser på tre planer: 
a) hvad angår brug af fastholdelsesanordning til børn (artikel 4); 
b) af lægelige årsager (artikel 5); 
c) i forbindelse med særlige situationer eller behov (artikel 6). 
Disse tre typer undtagelser gennemgås nærmere i det følgende: 
m.l. Undtagelser vedrørende brug af fastholdelsesanordning til børn (direktivets 
artikel 4) 
I artikel 4 i direktiv 91/671/EØF gives medlemsstaterne mulighed for at meddele 
undtagelse fra det i artikel 2, stk. 2 angivne påbud om brug af et fastholdelses-
system, tilpasset brugerens vægt og størrelse, til børn, der er under 12 år og 
mindre end 150 cm høje. 
Denne undtagelsesmulighed, som det må understreges kun gælder på medlems­
statens eget område, har i virkeligheden to sider. 
En oversigt over køretøj skiasser findes sidst i tillæg II. 
-8 
Således skelnes der i denne artikel mellem undtagelser for børn på 3 år og derover 
(stk. 1) og undtagelser for børn på under 3 år (stk. 2.), et skel, man genfinder i 
bilag III nedenfor (punkt 1 og 2), hvor der gives en oversigt over de undtagelser, 
som medlemsstaterne har meddelt i medfør af artikel 4. 
Det må nævnes, at undtagelsen for børn på 3 år og derover gælder både forsæde-
og bagsædepladser, medens undtagelsen for børn på under 3 år alene gælder bag­
sædepladserne. Derfor skal børn på 3 år og derunder,_som placeres på forsædet, i 
overensstemmelse med direktivets artikel 2, afsnit 2 anvende fastholdelsessystem 
tilpasset barnets vægt og højde, hvorfor det er udelukket at benytte sele eller andet 
fastholdelsessystem godkendt til voksne. 
Gennemgangen af de nationale lovregler viser i øvrigt, at alle medlemsstater 
respekterer denne bestemmelse (jf. bilag V, hvori de nationale regler for af børns 
placering i køretøjerne sammenholdes). Vedrørende denne tabel skal det i øvrigt 
bemærkes, at medlemsstaternes holdning på dette punkt er omtrent ligeligt delt 
mellem to opfattelser: dels at forbyde anbringelse af børn på forsædet bortset fra 
særlige undtagelsestilfælde, dels at tillade placering af børn på forsædet i 
forbindelse med et påbud om brug af fastholdelsessystem til børn under 3 
henholdsvis brug af sele til børn over 3 år. 
Det aldersbetingede skel går igen i alle de nationale lovbestemmelser. Ved 
gennemgang af disse lovbestemmelser (jf. bilag III) kan følgende konstateres: 
næsten alle medlemsstater tillader brug af sikkerhedssele i stedet for 
fastholdelsessystem til børn over 3 år , 
for børn under 3 år viser tabel (§ 2), at der er to forskellige holdninger: 
en "maksimalistisk" holdning hos det mindretal af medlemsstater, 
der har indført princippet om obligatorisk brug af 
fastholdelsessystem til børn, dog med visse undtagelsesbestemmelser 
med henblik på særlige situationer; 
en "minimalistisk" holdning (hos et flertal af medlemsstater), 
byggende på direktivets artikel 4, afsnit 2, som foreskriver brug af 
fastholdelsessystem udelukkende når dette forefindes i køretøjet, 
hvad der altså i denne sammenhæng dels betyder, at det er overladt 
til føreren, om bagsædet skal forsynes med fastholdelsessystem, dels 
at man ikke straffer eventuel manglende tilstedeværelse af denne 
anordning, når barnet befordres på bagsædet, hvad der er i 
modsætning til ovennævnte holdning. Trods det manglende påbud 
om montering af fastholdelsessystem har visse medlemsstater, som 
har indtaget denne holdning, desuden fastsat 
undtagelsesbestemmelser for særlige situationer. 
-9-
Bemærkning: manglende påbud om brug af fastholdelsesanordning betyder 
ikke, at der ikke fra anden side kan være tale om pres; således kan bilforsi­
kringen indeholde bestemmelser med forpligtelser eller incitamenter, der 
kan påvirke adfærden på dette punkt. 
Blandt undtagelserne fra påbudet om brug af fastholdelsesanordning eller 
sikkerhedssele til børn er den mest udbredte den, der begrundes af, at antal 
personer på bagsædet er større end det faktiske_ antal pladser; derefter 
følger bestemmelser, som undtager befordring af børn i hyrevogne eller 
udlejningsbiler med fører, dog med nærmere enkeltheder angivet med en 
henvisning nederst på siden. 
Visse lande har ligeledes udtrykkelig i undtagelserne vedrørende børn 
angivet den lægeligt begrundede, der således slutter sig til de generelle 
lægeligt begrundede undtagelser fra brug af sele. Af samme grund er disse 
bestemmelser gentaget i tabellen. Dette er dog ikke ensbetydende med, at 
disse undtagelsesbestemmelser ikke er indeholdt i de øvrige staters regler, 
idet sådanne tilfælde dækkes af den generelle lægeligt begrundede 
undtagelse i henhold til direktivets artikel 5. 
De øvrige undtagelser fra børns brug af fastholdelsesanordning eller 
sikkerhedssele er ret marginale i den forstand, at de kun vedrører en eller 
to stater. 
in.2. Lægeligt begrundede undtagelser (direktivets artikel 5) 
Af de undtagelser, der fastlægges i direktivet, er lægeligt begrundede undtagelser 
de eneste, der i sig selv er gyldige i hele EU's område, idet gyldigheden godtgøres 
ved en lægeattest påført det i artikel 5 beskrevne symbol. 
Der er tale om en administrativ, generel undtagelse, som alle medlemsstater har 
været forpligtet til at gentage eller indføre i deres nationale lovregler, navnlig for 
at få indført undtagelsessymbolet. 
Da denne undtagelse gælder alle medlemsstater, har der ikke været grund til at 
gennemgå den i detaljer, og den er ikke medtaget som sådan i tabellen i bilaget. 
I tabellen til bilag IV med undtagelser afledt af artikel 6 findes imidlertid et afsnit 
1 med titlen "som følge af særlige fysiske forhold", som ligeledes vedrører 
situationer, hvor lægelige forhold eller hensyn spiller ind. 
Det skal bemærkes, at de forskellige tilfælde, der omfattes (gravide, personer, hvis 
højde gør brug af sele uhensigtsmæssig, handicappede), er nævnt under denne 
overskrift, fordi de i visse nationale lovregler hører under den generelle, lægeligt 
begrundede undtagelse. 
10-
Dette betyder ikke, at der i sådanne tilfælde i disse lande ikke udstedes lægeattest 
svarende til de i artikel 5 omhandlede. Gør der det, er de omfattet af ordningen i 
artikel 5 og - i overensstemmelse med bestemmelserne i denne artikel - gyldige på 
hele Fællesskabets område. Hvis derimod lægeerklæringerne ikke udstedes i 
overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 5, er de kun gyldige på den 
pågældende medlemsstats område. Det forekommer hensigtsmæssigt, at de 
pågældende brugere ved, at denne type lægeerklæringer har begrænset gyldighed, 
idet de ikke som de attester, der er nævnt i artikel 5, er omfattet af samme 
ordning i de øvrige EU-medlemsstater. 
Tilsvarende betyder dette ikke, at de lande, hvor de tilsvarende rubrikker i tabellen 
i bilag IV, punkt 1, ikke er afkrydset, ikke udsteder lægeattester påført 
undtagelsessymbolet. 
III.3. Undtagelser indrømmet i forbindelse med særlige situationer eller behov 
(direktivets artikel 6) 
I Tabellen i bilag IV er givet en oversigt over de forskellige undtagelser, som 
medlemsstaterne har indrømmet. 
Disse undtagelser falder i 4 undergrupper, svarende til inddelingen i direktivets 
artikel 6: 
1. undtagelser, der tager hensyn til særlige fysiske forhold, 
2. undtagelser, der tager hensyn til særlige omstændigheder, 
3. undtagelser, der skal gøre det muligt at udøve visse erhvervsmæssige 
funktioner på effektiv måde, 
4. undtagelser, der skal sikre, at aktiviteter i forbindelse med håndhævelse af 
lov ord orden, sikkerhed og nødstilfælde kan fungere bedst muligt. 
Først af alt skal der mindes om, at alle disse undtagelser - der kan betegnes 
bekvemmelighedsundtagelser - kun er gyldige på det nationale område. De fleste 
af gælder situationer, der er begrænset enten geografisk eller tidsmæssigt og ikke 
er grænseoverskridende. Navnlig er dette tilfældet for undtagelser, der skal gøre 
det muligt at udøve visse erhvervsfunktioner på effektiv måde (f.eks. postbude, 
varebude, hyrevognschauffører m.v.) eller sikre, at aktiviteter i forbindelse med 
håndhævelse af lov ord orden, sikkerhed og nødstilfælde kan fungere bedst muligt 
(således politi, ambulancer, brandvæsen) - altså undtagelser, der vedrører rent 
nationale behov. 
-11 
Derimod gælder de to førstnævnte grupper af undtagelser situationer, der kan 
overføres fra den ene medlemsstat til den anden, når brugerne kører uden for det 
nationale område. Hertil hører undtagelser indrømmet med henblik på særlige 
fysiske forhold som anført i afsnit HI.2. ovenfor, og undtagelser indrømmet med 
henblik på særlige omstændigheder (som hakning, parkeringsmanøvrer, til­
stedeværelse af flere personer i bilen, end der er seler til). 
Hvad konsekvenserne for de omfattede personer angår, gælder der noget 
tilsvarende som for nr. 1. De pågældende kan således komme ud for samme 
problem som anført i 6. afsnit i punkt III.2., skønt denne risiko er stærkt 
begrænset som følge af den korte varighed af sådanne situationer. 
Således er alle de af medlemsstaterne indrømmede undtagelser - også selv om 
nogle af dem kun omfatter et stærkt begrænset antal lande - i overensstemmelse 
med ånden i direktivets artikel 7, der i øvrigt er affattet tilstrækkelig generelt og 
smidigt til at dække et bredere udsnit af situationer. 
-12-
IV. DEN MULIGE FREMTIDIGE UDVIKLING 
A. Vedrørende undtagelserne 
En gennemgang af de forskellige undtagelser, der indrømmes af medlems­
staterne på grundlag af direktiv 91/671/EØF, viser at der er begrænset 
spillerum for den fremtidige udvikling på området, da der er tale om 
forhold, hvor den nationale kompetance er klart fastslået, i det mindste for 
undtagelserne vedrørende artikel 4 og 6. 
Uden at der sættes spørgsmålstegn ved denne nationale kompetance, der har 
formel støtte i Maastricht-traktaten gennem indførelse af nærhedsprincippet 
(artikel 3b), bør følgende punkter dog understreges: 
A.l. Vedrørende undtagelsesbestemmelserne i artikel 4, specielt be­
stemmelserne for befordring af børn under 3 år, kan det forhold, at 
der er to forskellige holdninger som nævnt i punkt III.l., give 
anledning til problemer for samfærdselen i Fællesskabet, når man i 
et køretøj (uden fastholdelsesanordning) begiver sig fra et land, hvor 
brug af sådanne anordninger kun er påbudt hvis de forefindes i 
køretøjet, til et land, som indtager den maksimalistiske holdning og 
uden nærmere undtagelsesbestemmelser påbyder, at befordring af 
børn skal ske i et egnet fastholdelsessystem. Problematikken er her 
den samme som den i 6. afsnit i punkt III.2.: de pågældende bilister 
er i god tro om, at reglerne i deres eget land er helt identiske med 
reglerne i de øvrige EU-lande, men kommer derved ud for ube­
hagelige overraskelser ved at køre til et af disse lande. 
Skønt Kommissionen indtil nu ikke har erfaret om konkrete tilfælde 
af denne art, er det i almindelighed ønskeligt, at brugerne i en stat 
bliver opmærksomme eller gøres opmærksomme på de afvigende 
regler i de øvrige medlemsstater, når begiver sig dertil i et køretøj, 
hvadenten der er tale om regler for brug af fastholdelsessystem eller 
andet som hastighedsgrænser, promilleregler, tegngivning m.v. I 
erkendelse af de vanskeligheder, som forskellene i disse regler kan 
medføre, har Kommissionen allerede i 1991 og 1992 afholdt op­
lysningskampagner sammen med den internationale turistorgani­
sation og har til hensigt at gentage disse. 
- 13-
Hvad angår eventuelle ændringer i reglerne for fastholdelsesanord-
ninger, bør disse i givet fald gå i retning af en stramning, således at 
man nærmer sig påbudsprincippet omhandlet i direktivets artikel 2, 
stk. 2. Tiden synes dog ikke at være inde for sådanne ændringer, da 
indførelsen af de af direktivet afledte lovregler for en del staters 
vedkommende først har fundet sted for nylig eller endnu har fundet 
sted, og da det i andre stater kan medføre problemer at administrere 
et strengt påbud, hvis dette føles for snærende. 
For i øvrigt at kunne sammenligne anvendelsen af fastholdelsesan-
ordninger i de forskellige medlemsstater må man have statistiske 
data om emnet for at udarbejde en nøje opgørelse over situationen i 
de såkaldt "maksimalistiske" og "minimalistiske" stater. Kun med 
sådanne data kan virkningen af disse to holdninger vurderes. I denne 
forbindelse må nævnes, at FN's økonomiske Kommission for 
Europa i begyndelsen af 1995 foretog et rundspørge vedrørende den 
nøje anvendelse af fastholdelsesanordninger til børn i samtlige 
lande, der deltager i arbejdet i Udvalget for Intern Transport. 
Gennemgangen af dette rundspørge skulle give nærmere oplysninger 
om emnet. Af denne grund og for at undgå dobbeltarbejde agter 
Kommissionen ikke at iværksætte nogen undersøgelse af dette 
spørgsmål, men vil afvente resultatet af det rundspørge, der 
foretages af FN. 
Et generelt påbud om brug af fastholdelsesanordning hænger i øvrigt 
nøje sammen med tekniske forbedringer af fastholdelsesanord-
ningerne selv eller udformningen af køretøjernes sæder gennem 
udvikling af indbyggede sæder, der kan omstilles og tilpasses til 
befordring af børn. 
A.2. Undtagelsen i artikel 5 kan ikke forventes at undergå ændringer, da 
der er tale om en administrativ undtagelse, som dog overlader det til 
medlemsstaterne at fastlægge de alvorlige lægelige kontraindika­
tioner mod børns brug af sikkerhedssele eller anden fastholdelses­
anordning. Andet ville i øvrigt heller være muligt, da der er bred 
enighed om, at der ikke på europæisk plan kan opstilles en detal­
jeret, nøjagtig og ensartet liste over lægelige kontraindikationer 
mod, at børn af alvorlige lægelige årsager benytter sikkerhedssele 
eller anden fastholdelsesanordning. 
Da det nu forholder sig sådan, har bestemmelserne om anerkendelse 
af lægelige undtagelser gennem brug af et ensrettet symbol betydet 
en vigtig forenkling for brugerne. 
A.3. "Bekvemmelighedsundtagelserne" fra brug af sele (artikel 6) kan 
næppe forventes forbedret på fællesskabsplan, da ensretning på dette 
punkt stort set vil være uden interesse. 
14 
Hvad angår undtagelser indrømmet af visse medlemsstater af hensyn 
til særlige fysiske forhold, kan Kommissionen kun anbefale disse 
stater at sørge for, at personer omfattet af sådanne undtagelser så 
vidt muligt dækkes ind gennem udstedelse af en lægeattest forsynet 
med undtagelsessymbolet. 
Undtagelser indrømmet med henblik på særlig omstændigheder 
behøver ikke være generaliseret på fællesskabsplan, navnlig den, der 
angår bakning og parkeringsmanøvrer. På grund af sådanne hand­
lingers korte varighed og det forhold, at de udføres ved meget lav 
fart, som samtidig begrænser uheldsrisikoen, vil en harmonisering 
kun have stærkt begrænset interesse, hvis den alene gennemføres for 
at sikre brugere, der begiver sig til et land uden denne 
undtagelsesbestemmelse. Endelig kan det tilføjes, at udbredelsen af 
rulleseler i dag giver føreren fuld mulighed for at udføre sådanne 
manøvrer uden nødvendigvis at måtte udløse selen. 
B. Andre mulige ændringer i reglerne 
I dag skal alle nye lette køretøjer (< 3,5 tons) være udstyret med sikkerhedsseler 
på for- og bagsæde i overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning (jf. tabel II 
nedenfor). 
Det skal imidlertid bemærkes, at de fleste medlemsstater allerede længe før 
fællesskabets påbud om montering af udstyr på nationalt plan havde påbudt seler 
monteret i køretøjer indregistreret på deres område. For køretøjer i klasse MY blev 
dette påbud således indført i de forskellige lande i årene mellem 1965 og 1979 for 
forsædepladsernes vedkommende og mellem 1969 og 1992 for bagsædepladsernes 
vedkommende. Da der ikke gives påbud med tilbagevirkende kraft på fællesskabs­
plan, er det op til de medlemsstater, som - navnlig for bagsædepladsernes 
vedkommende - forholdsvis sent har påbudt seler, at træffe foranstaltninger på 
dette punkt. 
Der resterer ikke desto mindre køretøjsklasser, i hvilke montering af sikkerheds­
seler endnu ikke er obligatorisk, navnlig turistbusser. 
Den manglende beskyttelse i sådanne køretøjer har fået stigende aktualitet efter de 
dramatiske ulykker, som denne køretøj skiasse har været indblandet i. Det seneste 
direktiv (jf. tabel II) viser en positiv tendens på dette punkt, idet alle nye 
turistbusser, som EF-typegodkendes, inden udgangen af dette århundrede skal 
være udstyret med sikkerhedsseler på alle pladser . 
VII/516/95-DA rev. 3 
- 15-
Disse bestemmelser kan imidlertid i begyndelsen kun forventes at få begrænset 
virkning, da dette hænger nøje sammen med fornyelsen af bilparken. Af tekniske 
grunde, specielt af hensyn til monteringen af seleforankringer i køretøjer, der ikke 
er konstrueret til sådanne forankringer, vil det nemlig være uforholdsmæssigt dyrt 
at udstyre allerede ibrugtagne turistbusser med sådanne seler. 
16-
V. KONKLUSIONER 
Brug af sikkerhedssele og børnefastholdelsessystemer er uomgængelig nødvendige 
til beskyttelse af personer i køretøjer, uanset deres nationalitet eller hvor de kører. 
Det betragtes desuden som vigtigt med fællesskabsregler, der medvirker til en 
ensartet adfærd. 
I denne henseende er vedtagelsen af direktiv 91/671/EØF et ikke ubetydeligt skridt 
i forbedringen af sikkerheden på vejene. 
Skønt dette direktiv er trådt i kraft før vedtagelsen af Maastricht-traktaten, kan det 
ses som et konkret eksempel på ligevægten mellem to principper, der er indført 
med traktaten: 
bekræftelsen af Fællesskabets kompetance på transportsikkerheden, hvoraf 
vejsikkerheden er en del; 
nærhedsprincippet, der er indført i artikel 3b og på direktivplan genfindes i 
form af de muligheder, der gives medlemsstaterne til at indrømme und­
tagelser, der tager hensyn til særlige nationale forhold. 
Hvad angår det nye direktiv5, som gør installationen af sikkerhedsseler obligatorisk 
for visse minibusser og turistbusser, er det Kommissionens hensigt at undersøge, 
om det er muligt at udvide anvendelsesområdet for direktiv 91/671/EØF for at 
gøre brugen af sikkerhedsseler i disse køretøjer obligatorisk. 
5) Kommissionens direktiv 96/36/EF af 17. juni 1996 om tilpasning til den tekniske 
udvikling af Rådets direktiv 77/541/EØF om indbyrdes tilnærmelse af 
medlemsstaternes lovgivning om sikkerhedsseler og fastholdelsesanordninger i 
motorkøretøjer, (endnu ikke offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende) 
17 
BILAG I 
Medlemsstaternes retsregler afledt af direktiv 91/671/EØF af 16. december 1991 
Ikrafttrædelsesdato: 1.1.1993 
DATO FOR VED- DATO FOR IKRAFTTRÆDEL-
STAT TAGELSE SE PÀ NATIONALT PLAN 
AF AFLEDTE REG-
I I LER I I 
B 29.05.1996 01.09.1996 
D 22.12.1992 01.04.1993 
DK 09.12.1992 31.12.1992 
E 08.02.1993 16.02.1993 
F 27.12.1991 1.1.1992 
GR 15.02.1993 Offentliggjort 17.03.1993 
I 10.09.1993 
IRL 20.12.1991 01.01.1993 
L 16.12.1992 01.01.1993 
NL 14.02.1992 01.04.1992 
P 22.09.1994 01.10.1994 
UK 01.02.1993 02.02.1993 
17.08.1993 Nordirland 01.10.1993 
A 01.1994 
FIN 28.06.1994 01.07.1994 
S 21.06.1993 
- 18-
BILAGII 
Fællesskabsregler for køretøjers montering med sikkerhedsseler 
KØRETØJS-
KLASSE 
Ml * 
M2* <, 3.5 t 
M2 > 3.5 t OMFATTEDE SÆDER 
+ SELETYPE 
- for: 3-punkt seler 
- bag: 2-punkt seler 
- bag: 3-punkt seler 
ved ydersæder 
- bag: 2-punkt seler på 
indvendige sæder 
for: 3-punkt seler 
bag: 2-punkt seler 
3-punkt seler på alle 
sæder 
udsatte sæder : 2-punkt 
seler 
på alle sæder: 
. enten 2-punkt seler 
. eller 3-punkt seler 
(+ stødabsorberende 
sæder) IKRAFTTRÆDELSESDATO 
TILLADT 
28.6.1977 + 18 måne­
der = jan. 1979 
(dir. 77/541/EØF) 
juli 1981 
(dir. 81/576/EØF) 
juli 1981 
(dir. 81/576/EØF) 
1.1.1997 
(dir. 96/36/EF**) 
1.5.1991 
(dir. 90/628/EØF) 
1.1.1997 
(dir. 96/36/EF**) 
(dir. 96/37/CE***) PÅBUDT 
1.10.1983 for nye model­
ler 
1.10.1990 for alle nye 
køretøjer 
(dir. 82/319/EØF) 
1.7.1992 for nye model­
ler 
1.7.1997 for alle nye 
køretøjer 
(dir. 90/628/EØF> 
1.7.1992 for nye model­
ler 
1.7.1997 for alle nye 
minibusser 
(dir. 90/628/EØF) 
1.10.1999 for nye 
modeller 
1.10.2001 for alle nye 
minibusser 
(dir. 96/36/EF**) 
1.7.1992 for nye model­
ler 
1.7.1997 for alle nye 
turistbusser 
(dir. 90/628/EØF) 
1.10.1997 for nye -
modeller 
1.10.1999 for alle nye -
turistbusser 
1 (dir. 96/36/EF**) 
19-
M3 * 
NI * 
N2* 
N3 * udsatte sæder : 2-punkt 
seler 
på alle sæder: 
2-punkt seler 
(•+ stødabsorberende 
sæder) 
for: 3-punkt seler 
for: 3-punkt seler 1.5.1991 
(dir. 90/628/EØF) 
1.1.1997 
(dir. 96/36/EF**) 
(dir. 96/37/EF***) 
juli 1981 
(dir. 81/576/EØF) 
juli 1991 
(dir. 90/628/EØF) 1.7.1992 for nye model­
ler 
1.7.1997 for alle nye 
turistbusser 
(dir. 90/628/EØF) 
1.10.1997 for nye 
modeller 
1.10.1999 for alle nye 
turistbusser 
(dir. 96/36/EF**) 
1.10.1983 for nye model­
ler 
1.10.1990 for alle nye 
varevogne 
(dir. 82/319/EØF) 
1.7.1992 for nye model­
ler 
1.7.1997 for alle nye 
lastbiler 
(dir. 90/628/EØF) 
* Ml = Køretøjer til befordring af personer, med 8 siddepladser + førerens 
M2 = flere end 9 siddepladser og tilladt 
totalmasse <, 5 t 
M3 = flere end 9 siddepladser og tilladt 
totalmasse > 5 t 
NI = Køretøjer til godsbefordring med tilladt totalmasse 
N2 < 3.5 t 
N3 = >3.5 tog < 12 t 
> 12 t 
** Kommissionens direktiv 96/36/EF af 17. juni 1996 om tilpasning til den tekniske 
udvikling af Rådets direktiv 77/541/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes 
lovgivning om sikkerhedsseler og fastholdelsesanordninger i motorkøretøjer, (endnu ikke 
offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende) 
Kommissionens direktiv 96/37/EF af 17. juni 1996 om tilpasning til den tekniske 
udvikling af Rådets direktiv 74/408/EØF vedrørende motorkøretøjers indvendige udstyr 
(sædernes modstandsdygtighed og forankring, (endnu ikke offentliggjort i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende) 
BILAG HI 
Brug af fastholdelsesanordninger til børn på bagsædet 
Anvendelse af direktivets artikel 4 - Side 1 
1. Anvendelse af 
artikel 4.1 (børn fra 
3 til 12 år) 
- sikkerhedssele 
tilladt i stedet for 
fastholdelsesanord­
ning 
2. anvendelse af arti­
kel 4.2 (< 3 år) 
- påbud om at børn 
under 3 år skal 
være anbragt i 
godkendt fasthol­
delsesanordning 
- kun påbud om brug 
af fastholdelsesan­
ordning når en 
sådan forefmdes i 
køretøjet 
3. Undtagelser fra 
påbudet om brug af 
fastholdelsesanord­
ning: 
- antal befordrede 
personer større end 
antal bagsædeplad­
ser (for eksempel 
børnerige familier) A 
X(2) 
X 
X B 
X 
X 
X D 
X 
X DK 
X(8) 
X 
X(9) E 
X 
X F 
X 
X 
X FIN 
X 
X 
X GR 
X IRL 
X(l) 
X(3) 
X I 
X 
X(7) 
X L 
X(2) 
X 
X NL 
X(2) 
X P 
X 
X 
( S | UK 
X(14) 
X 
X X 
X & 
Bilag III - side 2 
- Befordring af børn 
på bagsædet af 
hyrevogne eller 
udlejningsbiler med 
chauffør 
- befordring af børn i 
andre køretøjer, der 
anvendes til offent­
lig personbefordring 
- børn under ét år 
befordret i spæd-
børnslift fastholdt af 
gjorde 
- handicappet barn 
som bærer handi­
capsele 
- lægelig kontraindi­
kation A 
X 
X 
X 
X B D 
X(12) 
X 
X DK 
X 
X(10) 
X(10) E F 
X 
X 
X FIN GR IRL I 
X(4) L 
X(5) NL 
X(ll) P 
X 
X 
(X s 
X(13) UK 
X(6) 
X 
X 
X 
(1) Børn fra 4 til 12 år 
(2) For 3-punkt sele er brug af hoftegjorden alene kun tilladt på bagsædet 
(3) Børn under 4 år 
(4) Forudsætter at barnet ledsages af en person over 16 år og at der køres i bycentrum eller mellem bycentrum og banegård, lufthavn eller havn 
(5) Forudsætter ministeriel godkendelse 
(6) Undtagelsen gælder børn under 14 år, men kun i hyrevogne med indvendig skillevæg (mellem fører og passagerer) 
(7) Forefindes ingen anordning på bagsædet, skal barnet være ledsaget af en person over 16 år 
(8) Børn mellem 3 og 7 år kan benytte sikkerhedsseler eller godkendt fastholdelsesanordning 
(9) Børn under 3 år skal dog fortrinsvis være anbragt på pladser med sele 
(10) Forudsætter udstedelse af lægeattest 
(11) Undtagelse meddelt af transportministeriet 
(12) I en overgangsperiode 
(13) Hvis lægeerklæringen udstedes inden rejsens påbegyndelse 
(14) Børn under 7 år skal benytte en særlig fastholdelsesanordning i stedet for eller samtidig med sikkerhedssele 
^ 
^ 
BILAG IV 
Undtagelser fra brug af sikkerhedssele (for køretøjer monteret med seler) 
Anvendelse af direktivets artikel 6 side 1 
1. Af hensvn til særli­
ge fysiske forhold 
- gravide 
- personer.hvis højde 
gør brug af sele 
uhensigtsmæssig 
- handicappede, som 
bruger handicapsele 
2. Under særlige 
omstændigheder 
- hakning 
- parkeringsmanøv-
rer 
- køretøjer, som 
deltager i officielle 
korteger eller 
processioner kon­
trolleret af politiet 
- ved langsom kørsel 1 A 
X 
X 
X 
X B 
X(3) 
X D 
X 
X 
X 
X(18) 
X DK 
X(2) 
X(2) 
X(2) 
X 
X 
X(ll) E 
X(2) 
X 
X 
X F 
X FIN 
X(2) GR 
X(2) 
X IRL 
X 
X 
X I 
X(2) L 
X(l) 
X NL 
X(13) 
X(14) P 
. 
( S 
4 
X(19) 
X 
X UK 
X 
X 
X O" 
Bilag IV - side 2 
- antal personer i 
køretøjet større end 
antal monterede 
seler 
3. for at give mulig­
hed for udøvelse af 
visse aktiviteter 
- ved hyppige stands­
ninger (dør-til-dør 
leverancer, post­
bude m.v.) 
- hyrevognschauffør 
i tjeneste 
- chauffør i udlej­
ningsbil i tjeneste 
- kørelærere 
- motorsagkyndig 
- bilinspektør 
- afprøvning af 
køretøjer efter 
reparation A 
X 
X B 
X(4) 
X 
X D 
X 
X 
X 
X DK 
X(12) 
X 
X 
X E 
X(6) 
X(6) 
X(6) 
X(6) F 
X 
X(6) 
X FIN 
X 
X 
X 
X 
X GR 
X 
X 
X IRL 
X 
X 
X 
X I 
X(8) 
X(8) 
X L 
X 
X 
X NL 
X(15) 
X(16) 
X P 
X 
X 
1 s 
X 
X 
X 
X UK 
X 
X 
X 
X(7) 
X ^ 
Bilag IV - side 3 
4. for at sikre, at 
aktiviteter i for­
bindelse med hånd­
hævelse af lov og 
orden, sikkerhed 
og nødstilfælde kan 
fungere bedst 
muligt 
- politi 
- ambulancer 
- brandbiler 
- andre servicekøre­
tøjer med tvingen­
de nødvendige 
opgaver (gas- og 
elselskaber,...) 
- fangetransport 
- private, lovlige 
vagttjenester Il A 
X 
X 
X B 
X(5) 
X(5) 
X(5) 
X(5) D DK 
X 
X E 
X(6) 
X(6) 
X(6) F 
X(9) 
X(9) 
X(9) FIN 
X 
X GR IRL 
X I 
X(9) 
X(9) 
X(9) 
X(10) L 
X NL 
X(17) 
X(17) P 
X 
X 
X 
X 
' s 
X 
X 
X UK 
X 
X 
X ^ 
V^N 
(1) 3-punkt selens 2-punkt hoftegjord skal dog benyttes 
(2) Forudsætter lægeattest 
(3) Kun føreren 
(4) Mulig for børn under 12 ir pi bagsædet 
(5) Kun for vogne, der afgiver særligt signal, og hvis opgave berettiger det 
(6) Kun i byområder 
(7) Kun hvis der er fare for den motorsagkyndige 
(8) Kun under tjeneste i beboet område 
(9) Kun under udrykning 
(10) Kun under eskortetjeneste 
(11) Kun når køretøjet benyttes til erhvervsmæssigt formål og kører langsomt (med standsninger mindst hver 500 m) 
(12) Bøm under 3 år skal fortrinsvis benytte pladser med sele, når de er pligtige at bruge fastholdelsesanordning 
(13) Undtagelse kan indrømmes af transportministeriet, når 3-punktselens hoftegjord ikke kan anvendes 
(14) Undtagelse indrømmes af transportministeriet 
(15) Seler som forefindes skal dog benyttes 
(16) I visse tilfælde kan transportministeriet indrømme undtagelse ved vareleverancer eller hyppige opsamlinger 
(17) Kun i tilfælde af behov 
(18) Kun på parkeringspladser. 
(19) Børn under 7 år skal benytte en særlig fastholdelsesanordning i stedet for eller samtidig med sikkerhedssele 
BILAG V 
Børns placering i køretøjerne 
Påbud om anbringelse af 
børn bagtil i køretøjet 
Alderskriterium 
undtagelser 
- utilstrækkelig plads 
bagtil i køretøjet 
- alle siddepladser bagtil 
allerede optaget af børn 
- pladsen bagtil midlerti­
digt optaget (stationcar 
...) 
- der anvendes fastholdel­
sesanordning specielt 
konstrueret til placering 
fortil 
- barnet er over 150 cm 
højt A 
Nej 
(2) 
->12 
år(8) 
X(8) 
X(8) 
X(8) 
X(8) B 
Ja(l) 
->12 
år 
X 
X 
X 
X D 
Nej 
(2) DK 
Nej 
(2) E 
Ja (6) 
->12 
år F 
Ja 
->10 
år 
X 
X 
X 
X FIN 
Nej 
(2) GR 
Nej 
(2) IRL 
Ja (3) 
->17 
år I 
Nej 
(2) L 
Ja (4) 
->12 
år 
X(5) 
X NL 
Nej 
(7) P 
Ja 
->12 
år 
X 
X S 
Nej 
(2) UK 1 
Nej 1 
(2) 
(1) tillades dog fortil, hvis der anvendes en fastholdelsesanordning (^ 3 år) hhv. sikkerhedssele (3 til 12 år) < 
(2) dog påbydes fortil brug af fastholdelsesanordning, som er tilpasset i vægt og højde 
(3) tillades dog fortil, hvis der anvendes fasmoldelsesanoniriing (< 4 år) hhv. sikkerhedssele (> 4 år) 
(4) når der er plads bagtil 
(5) forbud mod anvendelse af bagudvendende fastholdelsesanordning på pladser med airbag 
(6) tillades fortil, hvis der benyttes særlig bamesikkerhedsstol eller anden anordning, der er tilpasset barnets højde og vægt og tilbørligt typegodkendt 
(7) for børn under 12 år påbydes dog brug af fastholdelsesanordning, hvis barnets højde < 150 cm, eller sikkerhedssele hvis barnets højde er > 150 cm 
(8) Når fastholdelsessystem fortil ikke forefindes, skal børn befordres på bagsædet, medmindre undtagelsesbestemmelserne finder anvendelse 
tf 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 244 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 07 06 
Katalognummer : CB-CO-96-253-DA-C 
ISBN 92-78-04582-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg