DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/71

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til en ny europæisk konsensus om udvikling — Vores verden, vores værdighed, vores fremtid

(COM(2016) 740 final)

(2017/C 246/11)

Ordfører: Ionuț SIBIAN Medordfører: Mihai MANOLIU

Anmodning om udtalelse Kommissionen, 27.1.2017 Retsgrundlag Artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde Plenarforsamlingens beslutning 26.4.2017 Kompetence Sektionen for Eksterne Forbindelser Vedtaget i sektionen 4.4.2017 Vedtaget på plenarforsamlingen 26.4.2017 Plenarforsamling nr. 525 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod): 166/1/3

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. EØSU bifalder Kommissionens forslag til en ny europæisk konsensus om udvikling — Vores verden, vores værdighed, vores fremtid. Det følger de anbefalinger, som EØSU har fremsat i sin udtalelse REX/461 »Dagsordenen for 2030 — En Europæisk Union, der arbejder for bæredygtig udvikling på globalt niveau«, hvor følgende slås fast: »EU-institutionerne og medlemsstaterne skal hurtigst muligt blive enige om det videre forløb på højeste politiske niveau i form af en interinstitutionel aftale mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet med det formål at etablere et solidt grundlag for videre politisk handling. Denne aftale om gennemførelsen af målene for bæredygtig udvikling bør udgøre grundlaget for en overordnet strategi for integration af 2030-dagsordenen med det sigte at gøre EU til en union med bæredygtig udvikling.« I samme udtalelse opfordrer EØSU endvidere Kommissionen til »fuldt og helt [at] integrere og anvende 2030-dagsordenen inden for rammerne af den europæiske konsensus om udvikling«.

1.2. EØSU anerkender den rolle, som den europæiske konsensus om udvikling fra 2006 har spillet for EU's og medlemsstaternes udviklingssamarbejde (1). Den har først og fremmest skabt merværdi ved at formulere en fælles vision for EU og dets medlemsstater og en ramme for gennemførelse på EU-niveau, som efterfølgende er omsat til en række politikdokumenter, politikker og foranstaltninger på EU- og medlemsstatsniveau. Den nye konsensus forventes fremover at spille en tilsvarende rolle.

1.3. EØSU bifalder, at den europæiske konsensus eksplicit støtter det globale mål om udryddelse af fattigdom med en tilgang til samarbejde og udvikling, der hviler på rettigheder og ligestilling, og at det samtidig inden for rammerne af 2030-dagsordenen sikres, at ingen lades i stikken, uanset opholdssted, etnisk oprindelse, køn, alder, handicap, religion tro eller overbevisning, seksuel orientering, indvandrerstatus eller andre forhold.

1.4. Med henvisning til 2030-dagsordenen og med udryddelse af fattigdom som centralt mål bidrager den europæiske konsensus til udviklingssamarbejdet med den anerkendelse, som det fortjener, og styrker dets synlighed som politikområde af betydning for hele EU. Hvor udviklingspolitikken må betragtes som en af EU's udenrigspolitiske søjler, skal den europæiske konsensus ses som en garanti for, at udviklingen kommer til at foregå på lige vilkår med de af EU's andre indsatsområder, som den bør sidestilles med (sikkerhed, handel, retlige og indre anliggender, osv.).

1.5. Revisionen af den europæiske konsensus sker på et meget vanskeligt tidspunkt, hvor EU's grundlæggende principper (som er nedfældet i artikel 2 i traktaten om Den Europæiske Union) og selve EU's eksistens er under stigende pres. En række forskellige kriser påvirker regeringernes evne og vilje til at afsætte de nødvendige ressourcer til gennemførelse af 2030-dagsordenen. Det er derfor af afgørende vigtighed, at medlemsstaterne og EU institutionerne sætter fuldt fokus på gennemførelse og overholdelse af programmet gennem den europæiske konsensus om udvikling, især med hensyn til de økonomiske konsekvenser.

1.6. Den europæiske konsensus skal søge at definere henholdsvis Kommissionens og medlemsstaternes rolle under hensyntagen til deres specifikke komparative fordele på udviklingsområdet. Dette er endnu vigtigere i den nuværende situation, hvor det må forventes, at de samlede midler, som EU og dets medlemsstater afsætter til udvikling, vil falde efter Brexit og på baggrund af udviklingen i det politiske klima internt i EU. Ifølge en rapport bestilt af Europa-Parlamentets Udviklingsudvalg i 2013 (2) anslås de økonomiske omkostninger ved manglende effektiv koordinering af udviklingsstøtten mellem medlemsstaterne og Europa-Kommissionen til omkring 800 millioner EUR. Beløbet kunne spares årligt på transaktionsomkostningerne, hvis donorerne koncentrerede bistandsindsatsen på færre lande og færre aktiviteter. Det skønnes endvidere, at der ville kunne spares yderligere 8,4 milliarder EUR årligt ved hjælp af bedre modeller for fordeling af midlerne, som omfatter flere lande.

1.7. EU og dets medlemsstater må ikke benytte udviklingsbistanden som middel til at påtvinge deres partnere et samarbejde, der sigter mod at opfylde mål vedrørende økonomisk politik og udenrigspolitik, statens sikkerhed og kontrol af migrationsstrømme. Udviklingssamarbejdet skal fortsat være funderet i den primære målsætning om at udrydde fattigdom og skabe lige muligheder, værdighed for alle og sikkerhed for et bæredygtigt miljø.

1.8. EØSU henleder særligt opmærksomheden på landbrugets rolle i udviklingspolitikken. En styrkelse af grundlaget for lokal fødevareproduktion, en forbedring af kvindernes stilling i landdistrikterne og dannelse af sammenslutninger og samarbejde mellem landbrugere er vigtige faktorer for bekæmpelsen af fattigdom og indfrielse af målene for bæredygtig udvikling i de fattigste lande i verden.

1.9. Den europæiske konsensus anerkender den rolle, som arbejdsmarkedets parter og civilsamfundsorganisationerne spiller både med hensyn til at fremme 2030-dagsordenen og bidrage til dens gennemførelse. Ud over sin klare politiske støtte til sikringen af gunstige rammer for dem, så de får mulighed for at udfylde deres rolle, bør EU også anerkende, støtte og beskytte menneskerettighedsorganisationer, organer, der overvåger menneskerettighederne, samt fagforeningerne, der arbejder under vanskelige vilkår. Endvidere bør EU bestræbe sig på at udvikle finansielle mekanismer, der er bedre egnede til at støtte et bredere udsnit af civilsamfundsorganisationerne for dermed at sikre, at også de mange små, lokale organisationer har adgang til EU's programmer. I den sammenhæng har EØSU formuleret en række vigtige anbefalinger i sin udtalelse REX/461 om »Dagsordenen for 2030 — En Europæisk Union, der arbejder for bæredygtig udvikling på globalt niveau«.

1.10. Arbejdsmarkedsdialogen bør anerkendes som et instrument til gennemførelse af udviklingsprogrammet. Arbejdsmarkedsdialog forudsætter befordrende omgivelser og effektive institutionelle rammer. Dette begynder med retten til forsamlingsfrihed og retten kollektive overenskomstforhandlinger. EU bør arbejde sammen med uafhængige arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer (arbejdsmarkedsparterne) om at fremme sunde arbejdsmarkedsrelationer og velfungerende arbejdsforvaltninger.

1.11. Selvom de europæiske trustfonde er mulige brugbare instrumenter, findes der ikke undersøgelser, der tilstrækkeligt belyser, om de giver mulighed for at imødekomme udviklingslandenes behov for ejerskab og tilpasning. Mens halvdelen af medlemsstaterne i EU øger deres officielle udviklingsbistand til den private sektor, er de offentligt finansierede investeringer i erhvervslivet fortsat i udbredt grad ugennemsigtige og uden tilsyn (3). Arbejdsmarkedets parter og civilsamfundets organisationer bør støttes og bemyndiges til at føre kontrol med de offentlige midler, der afsættes til udvikling, herunder dem, der ydes til den private sektor. De bør reelt inddrages i udarbejdelsen, gennemførelsen, opfølgningen og evalueringen af udviklingsprogrammerne for at sikre, at disse opfylder reelle behov hos så mange mennesker som muligt.

1.12. Jobskabelse er en vigtig udfordring i udviklingslandene, og den private sektor er selvskreven til at spille en vigtig rolle. EØSU's udtalelse REX/386 om »Den private sektors inddragelse i udviklingsrammen for perioden efter 2015« understreger, at erhvervsklimaet spiller en central rolle i den globale fattigdomsbekæmpelse, eftersom den private sektor »skaber beskæftigelse, producerer varer og tjenesteydelser, genererer indtægter og fortjenester og via betaling af skatter og afgifter bidrager til at finansiere samfundsmæssige behov«. Jobskabelse må dog ikke være et mål i sig selv, med mindre den foregår under overholdelse af arbejdsmarkeds- og miljøregler og anstændige arbejdsvilkår, navnlig for kvinder og unge, i overensstemmelse med Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO's) program for anstændigt arbejde, ILO's arbejdsstandarder og andre internationale dokumenter (for eksempel FN's vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder samt OECD's retningslinjer for multinationale selskaber).

1.13. EØSU er af den opfattelse, at fundamentet for integration og dens varige karakter er anstændige og stabile job (navnlig for kvinder og unge), som skaber tilstrækkelig indtjening og bæredygtige værdikæder for en hel række styrkede offentlige tjenester. Der er behov for at fremme nye produktions- og forbrugsmodeller inden for rammerne af den cirkulære økonomi. De sårbare grupper vil være bedre beskyttede og have adgang til finansielle tjenester, og en anstændig, retfærdig og bæredygtig erhvervssektor kan udvikle nye økonomiske modeller (sociale virksomheder leverer lokale tjenesteydelser) og nye tilpas regulerede SMV'er.

2. Baggrund

2.1. Udviklingspolitikken er som fastlagt i artikel 21, stk. 2, litra d), i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) et vigtigt element i EU's optræden udadtil, der går ud på »at fremme en bæredygtig udvikling i økonomisk, social og miljømæssig henseende i udviklingslandene med det hovedformål at udrydde fattigdommen« også i henhold til artikel 208 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

2.2. Forslaget til en ny europæisk konsensus om udvikling har til formål at danne ramme om en fælles tilgang til udviklingspolitikken for både EU og dets medlemsstater.

2.3. Samtidig sender den europæiske konsensus et stærkt signal til resten af verden og understreger, at EU fortsat ønsker at fremstå som troværdig, engageret og ansvarlig i det globale samarbejde og foregå med et godt eksempel. Den fastlægger EU's principper og prioriteter vedrørende verdens store problemer og redskaberne til at opfylde EU's engagement inden for rammerne af 2030-dagsordenen og Parisaftalen.

2.4. EØSU hilser revisionen af den europæiske konsensus om udvikling velkommen, da den er ekstremt vigtig i den aktuelle kontekst og sigter mod både at orientere EU's og medlemsstaternes indsats mod gennemførelsen af 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling og bidrage til realiseringen af prioriteterne for EU's optræden udadtil, som er fastlagt i den globale strategi for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik.

2.5. Den fortsatte økonomiske krise, Brexit, de ændrede politiske forhold i USA, den stigende uro mod øst, konflikten i Syrien og den humanitære konsekvenser, populismens og fremmedhadets fremmarch i medlemsstaterne og klimaændringernes økonomiske konsekvenser skaber tilsammen den største udfordring, som EU har stået over for i et halvt århundrede.

2.6. Som understreget i den nye globale strategi for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik med titlen »Fælles vision, fælles handling: Et stærkere Europa« (2016) har den nye kontekst, både internt i EU og globalt, medført øget ustabilitet og usikkerhed. Derfor må EU, stillet over for øgede eksistentielle trusler, stå stærkere og mere samlet end nogensinde før.

2.7. EU har kollektivt forpligtet sig til at yde 0,7 % af bruttonationalindkomsten (BNI) i officiel udviklingsbistand (ODA) inden for 2030-dagsordenens tidsramme. Hvis man ønsker at opfylde ambitionerne i den europæiske konsensus, skal EU og dets medlemsstater opfylde målsætningerne for udviklingsbistand. På baggrund af den politiske kontekst i Europa hersker der i øjeblikket alvorlig tvivl om de siddende og fremtidige regeringers vilje til at opretholde det økonomiske støtteniveau. Den politiske udvikling i medlemsstaterne og presset fra de populistiske politiske bevægelser for at tilsidesætte den globale solidaritet og nedbringe udgifterne til den officielle udviklingsbistand kan bringe de nationale regeringers tilsagn til udviklingssamarbejdet i fare.

2.8. Det Forenede Kongerige har været den største bidragyder til EU's udviklingsbistand (med over 14 milliarder euro i 2015), og Brexit vil få direkte indflydelse på EU's position og kapacitet på dette politiske område, da der vil være færre midler til rådighed end forventet til gennemførelse af målene for bæredygtig udvikling. Det skønnes, at ud over den ikke-finansielle kapacitet vil Brexit bevirke, at EU mister omkring 15 % af sit budget til udviklingsbistand. Det er særdeles vigtigt, at EU's medlemsstater fortsat er solidariske og opfylder deres målsætninger for udviklingsbistand.

2.9. EU bør sikre, at den officielle udviklingsbistand fortsat rettes mod bekæmpelse af fattigdom i udviklingslandene, kontrollere, at midlerne anvendes på en effektiv måde og er til reel fordel for disse lande samt sikre en udviklingsvenlig politikkohærens. Rapporten »AidWatch 2016« fra sammenslutningen af europæiske NGO'er, Concord, viser, at 17 % af bistanden fra EU allerede i 2015 ikke længere afspejlede en reel overførsel af ressourcer til udviklingslandene, da det har drejet sig om midler afsat internt i donorlandene til flygtninge, studerende, nedbringelse af gæld samt betalinger i tilknytning til bistand og renter. Nogle af medlemsstaterne i EU har hævet det indberettede bistandsbeløb næsten udelukkende i form af beløb afsat til flygtninge i medlemsstaterne, som dermed bliver de primære modtagere af disse midler.

2.10. Fordi det ligger i EU's DNA og i de årsager, der lå til grund for Unionens oprettelse, er EU kaldet til at fremme og forsvare multilateralisme, en regelbaseret verdensorden, fred i verden og menneskerettigheder. Med tiden har EU udviklet sig til en global partner, der er uundværlig, ansvarlig og funderet på et særligt værdisæt, og som søger at løse de dybereliggende årsager til konflikter og fattigdom, respekterer menneskerettighederne, går foran som et godt eksempel og bruger sin indflydelse til at skabe positive forandringer i verden.

2.11. EU's og medlemsstaternes engagement som en vigtig global aktør inden for udviklingssamarbejde er blevet en fasttømret del af EU's identitet og image udadtil.

2.12. EU er verdens mest åbne marked, som tilbyder betydelige toldreduktioner til udviklingslande, der undertegner og indfører de primære internationale konventioner om menneskerettigheder og retten til arbejde, miljø og god forvaltning.

2.13. Ud over de finansielle strømme er EU en uundværlig politisk partner for udviklingslandene og bidrager til at fremme en positiv politisk og social udvikling og hjælpe landene til at deltage ligeligt og fuldt ud i de globale politiske og økonomiske processer.

2.14. EU har spillet en vigtig rolle i formuleringen og gennemførelsen af årtusindudviklingsmålene (2005-2015) og været en vigtig drivkraft bag vedtagelsen af mål for bæredygtig udvikling (SDG) (2016-2030) ved på afgørende vis at bidrage til indarbejdelsen af europæiske værdier såsom menneskerettigheder, demokrati, retsstatsprincipperne og social retfærdighed i det nye globale udviklingsprogram.

2.15. EU er en førende global aktør, der baner vejen inden for den globale klimaindsats, og EU har i afgørende omfang medvirket til etableringen af en bred koalition af udviklede lande og udviklingslande, der har muliggjort vedtagelsen af Parisaftalen i december 2015. EU har forpligtet sig til at afsætte 20 % af sit budget til klimaindsatsen, både i form af afbødning og tilpasning, for at støtte Parisaftalen.

2.16. EU's Eurobarometer-undersøgelse om samarbejde og international udvikling, der blev lanceret i februar 2016, viser, at knap ni ud af ti borgere i Europa går ind for at yde udviklingsbistand (89 %, dvs. en stigning på 4 procentpoint siden 2014). I de nye medlemsstater har tallene tendens til at ligge lidt lavere end i de ældre medlemsstater. Tallene viser en stigning i andelen af borgere, der mener, at kampen mod fattigdom i udviklingslandene bør være en af de vigtigste prioriteter for EU (en stigning på fem procentpoint, til 69 %) og for de nationale regeringer (en stigning på fem procentpoint, til 50 %). Næsten syv ud af ti har svaret, at de går ind for en styrkelse af udviklingsbistanden fra EU (68 %), og tallet ligger højere end for de foregående år. Næsten tre fjerdedele af deltagerne i undersøgelsen angav, at de var enige i, at udviklingsbistanden er et effektivt middel til bekæmpelse af irregulær migration (73 %), og 80 % af europæerne mener, at udviklingstiltagene er i EU's egen interesse. 52 % mener, at EU bør holde sit løfte om at øge bistanden til udviklingslandene.

3. Bemærkninger

3.1. Integration er det primære fundament for 2030-dagsordenen for udvikling, der skal være en aktionsramme med det formål at få udarbejdet overordnede nationale strategier for bæredygtig udvikling, der på en afbalanceret måde har indarbejdet den økonomiske, sociale og miljømæssige dimension for at skabe positiv effekt på de tilhørende områder og samtidig tage højde for de tværgående faktorer såsom ligestilling mellem kønnene, unge, mobilitet, migration, investeringer og bæredygtig energi. Prioriteterne for 2030-dagsordenen er centreret om følgende prioriteter: mennesker, kloden, velstand, fred og partnerskab.

3.2. Selvom antallet af personer, der lever i ekstrem fattigdom, er faldet til under halvdelen fra 1990 til 2015, lever over 800 millioner mennesker stadig for under 1,25 USD pr. dag, og 80 % af dem bor i Afrika syd for Sahara eller i Sydasien. Den europæiske konsensus fremhæver nødvendigheden af at udrydde fattigdom i lande, der er meget fattige, skrøbelige eller konfliktramte, og at øge deres modstandskraft, navnlig for de sårbare befolkninger, der står over for voldsomme miljømæssige og økonomiske situationer, naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer og globale trusler mod deres sundhed.

3.3. Frem til 2030 vil de fattige befolkninger være koncentreret i lande, der er ustabile og udsat for konflikter, som skaber større fattigdom. På den baggrund er forskellige tilgange nødvendige for at hjælpe de fattige befolkninger. Til trods for, at et stigende antal mennesker kommer ud af ekstrem fattigdom, øges uligheden mellem landene og internt i landene. Ud over fattigdom, konflikter og klimaforandringer er ulighed blevet den vigtigste kilde til ustabilitet i størstedelen af verden.

3.4. En række vigtige faktorer er centrale for udviklingspolitikken, nemlig problemer vedrørende diskrimination og ulighed, viljen til, at ingen må lades i stikken, samt fokus på udryddelse af fattigdom, og de danner alle sammen grundlaget for en bæredygtig udvikling. Ligeledes prioriteres det at højne den menneskelige værdighed gennem udryddelse af sult, adgang til uddannelse for alle, sygesikringssystemer, anstændigt arbejde til alle, overgang fra uformel til formel økonomi, tilstrækkelig og passende social beskyttelse og et miljø i balance. Målsætningerne kan gennemføres gennem en forvaltning baseret på konsoliderede politikker, der fungerer på det nationale niveau, og et fundament, der sikrer beskyttelse af sårbare personer.

3.5. Den langsigtede fælles indsats vil skabe fordele for befolkninger i kronisk fattigdom, og en økonomisk vækst og vil nedbringe ulighederne og omdanne muligheder til resultater. De konkrete økonomiske resultater bør ledsages af en politik for omfordeling af de offentlige udgifter, så man øger adgangen til offentlige tjenester af høj kvalitet, navnlig uddannelse, sundhedsydelser og sanitetssystemer.

3.6. Endvidere vil det med en sådan politik være muligt at skabe effektive, bæredygtige og retfærdige socialsikringsydelser, som er knyttet til indtægtsskabende erhvervsarbejde på grundlag af en beskæftigelsesbaseret solidaritet. Der kunne også som en grundlæggende ydelse, der er nødvendig for at skabe større resiliens, indføres en garanteret mindsteindkomst (et nyt instrument) for at undgå tilbagevenden til ekstrem fattigdom. De sociale strukturer skal styrkes på mellemlangt og langt sigt.

3.7. Selvom det ikke nævnes eksplicit i den europæiske konsensus, forudsættes det, at forpligtelserne i henhold til EU's dagsorden for forandring med hensyn til fortsat støtte til social integration og menneskelig udvikling, svarende til mindst 20 % af EU's bistand, bliver opretholdt.

3.8. Et grundlæggende element er beskyttelse og håndhævelse af kvinders og unge pigers rettigheder, herunder seksuel og reproduktiv sundhed og dertil knyttede rettigheder, som er en vigtig faktor for menneskelig udvikling. Samtidig er det vigtigt at styrke de sårbare befolkningers modstandskraft over for økonomiske og miljømæssige chok, navnlig naturkatastrofer og menneskeskabte katastrofer. Det er nødvendigt at etablere et humanitært hjælpesystem, der er sammenhængende og integreret, for at hjælpe fordrevne personer (med særligt fokus på mindreårige og andre sårbare personer) og give bedre adgang til uddannelse og kvalitetsarbejde.

3.9. For at bevare sin livskraft har mennesker behov for adgang til tilstrækkelige og varierede, nærende og sikre fødevarer, som alle har råd til. Det er helt afgørende at støtte de fattige samfund for at forbedre deres adgang til land, vand, herunder drikkevand, og sanitetssystemer samt til egne, stabile energikilder til en korrekt og retfærdig pris og med mindst mulig indvirkning på miljøet. En sådan garanti vil gøre det muligt at nedbringe fejlernæring, underernæring og forsinket vækst og fremme børns myndiggørelse såvel som deres mentale sundhed. Ligeledes vil adgangen til bedre tjenester (teknologisk fremskridt og digital innovation) åbne mulighed for at øge livskvaliteten blandt hastigt stigende befolkninger i landområder og i byer ved at bidrage til bedre sundhed, større velstand og borgernes værdighed samt opfylde deres behov.

3.10. Resiliens og bæredygtighed er vigtige elementer, som er absolut nødvendige for at udvikle levedygtige løsninger i den aktuelle globale situation, som er kompleks, dynamisk og uforudsigelig. Sårbarhed forstærker de alvorlige konsekvenser af fattigdom, og den ekstreme skrøbelighed, der følger af gentagne strukturelle kriser, skaber løbende nye humanitære nødsituationer og hindrer udviklingen i visse samfund. De fortsatte konflikter kræver flere ressourcer, end der er til rådighed, hindrer indførelse af grundlæggende menneskerettigheder og bevirker et stigende antal flygtninge og internt fordrevne personer. Fremskridtene bremses af tilbagevendende problemer med folkesundheden.

3.11. Adgangen til prisoverkommelige og bæredygtige energikilder (produktion af energi fra vedvarende energikilder, bekæmpelse af energifattigdom) er fortsat begrænset og udgør en hindring for økonomisk vækst og en passende og effektiv industrialisering, der er tilpasset til forholdene og til de lokale behov og muligheder (under hensyntagen til miljøbeskyttelsen). Adgangen til naturressourcer er begrænset, da ikke-bæredygtig udnyttelse bevirker, at ressourcerne udtømmes.

3.12. Et bæredygtigt landbrug, velfungerende fødevaresystemer og et bæredygtigt fiskeri kan generere produkter, som effektivt kan opfylde befolkningernes behov med en eksponentiel vækst, mens presset på miljøet er lavt. Vandbelastning og (ikke bæredygtig) efterspørgsel efter vand indvirker på klimaforandringerne.

3.13. Den europæiske konsensus skal sætte særligt fokus på den demografiske fordel, som de unge i udviklingslandene repræsenterer, ved at udnytte det fulde potentiale i de 1,3 milliarder mennesker, der skal være drivkraften bag en inkluderende vækst og en bæredygtig udvikling, skabe ny kvalitetsbeskæftigelse og styrke de unges indflydelse og deres deltagelse i økonomien, i samfundet og i beslutningstagningen og varetagelsen af offentlige anliggender på lokalt niveau.

3.14. Det er nødvendigt at igangsætte en omlægning til cirkulær økonomi for at sikre en effektiv udnyttelse af de ressourcer, der er til rådighed, og støtte den omfattende proces frem mod en passende og bæredygtig udvikling. Der er en reel mulighed for, at de nye aktører i den private sektor kan foreslå partnerskaber og innovative løsninger samt effektive, levedygtige og etiske finansieringsmekanismer, der kan blive modeller for fremskridt. Samarbejde samt informations- og kommunikationsteknologi (resiliente og effektive infrastrukturnet) er nøglen til succes, forudsat at ressourcer og investeringer styres ind mod opfyldelsen af målene for bæredygtig udvikling for at opnå resultater i indsatsen mod de globale udfordringer.

3.15. Udryddelse af fattigdom og bæredygtig udvikling kræver miljømæssig bæredygtighed og et stabilt klima, som udgør en mulighed for sårbare grupper i samfundet. Destabiliserede økonomiske processer kan være en trussel mod fred og stabilitet og skabe store migrationsstrømme. Miljøhensynet skal indarbejdes i de forebyggende aktioner, og især bør anvendelsen af princippet om »forureneren betaler« øges. En ansvarlig privat sektor kan spille en afgørende rolle med hensyn til at fremme en effektiv ressourceanvendelse, et bæredygtigt forbrug og en bæredygtig produktion, så sammenhængen mellem økonomisk vækst og øget miljøbelastning bortfalder med overgangen til en cirkulær økonomi.

3.16. Den private sektors rolle i gennemførelsen af 2030-dagsordenen bør vurderes ud fra dens evne til at bidrage til opfyldelsen af udviklingsmålene i modtagerlandene og bygge på principperne i det globale partnerskab for effektivt udviklingssamarbejde. Nye finansieringsinstrumenter, der inddrager private aktører, kan være effektive redskaber til at fremme økonomisk udvikling, beskæftigelse og offentlige indtægter, men det er vigtigt, at disse instrumenter bliver underlagt de samme krav til gennemsigtighed og evaluering som de offentlige finansieringsinstrumenter. EU og dets medlemsstater bør finansiere gennemsigtige og uafhængige evalueringer, der giver de deltagende parter, også på lokalt plan, mulighed for at bedømme forholdet mellem omkostningseffektivitet og effekt af den private og kommercielle sektors finansiering af udviklingssamarbejde. EU og dets medlemsstater bør enes om en sammenhængende beskrivelse af den private sektors rolle for udvikling for at sikre, at ingen trængende regioner eller lande lades i stikken. Innovative udviklingsfinansieringsmekanismer såsom offentlig-private partnerskaber bør evalueres på grundlag af principper om effektivitet i udviklingsarbejdet og omkostningseffektivitet for at forhindre bunden bistand og sikre lovgivningsmæssige rammer, som gør det muligt for regeringer at tilrettelægge de offentlige tjenester.

3.17. EU bør fremme virkningsfulde internationale instrumenter inden for den ansvarlige økonomi for derigennem at tilskynde til ansvarlig forretningspraksis og ansvarlige forsyningskæder. Med stigende interesse for den private sektor som udviklingsaktør bør eksisterende instrumenter for ansvarlig forretningsskik tillægges større betydning. Tilslutning til og gennemførelse af internationalt anerkendte retningslinjer og principper vedrørende forretningsadfærd og deres instrumenter vedrørende ansvarlighed bør blive centrale betingelser for tildeling af støtte til den private sektor i forbindelse med udviklingssamarbejde. Kun ved overholdelse bør man kunne komme i betragtning, og et passende overvågningssystem bør føre til en revurdering af finansiel støtte i tilfælde af overtrædelser.

3.18. Der er behov for en stærk støtte til ansvarlig handelspraksis, integrering af menneskerettighederne og arbejdsretten samt anstændige arbejdsvilkår (i overensstemmelse med Den Internationale Arbejdsorganisations konvention og andre internationalt anerkendte retningslinjer og principper vedrørende forretningsadfærd), virksomhedernes sociale ansvar (for så vidt angår arbejdsstandarder og anstændige arbejdsvilkår), finansiel integritet, bekæmpelse af korruption og miljøstandarder. Herigennem undgås misbrug og korruption, og overgangen fra en uformel til en formel økonomi støttes.

3.19. EØSU vurderer, at lige adgang til livslang uddannelse af høj kvalitet, så alle borgere erhverver færdigheder og kompetencer, er en grundlæggende forudsætning for en bæredygtig udvikling. Et bedre liv med større værdighed og deltagelse i forhold til den enkeltes evner vil skabe en mere ansvarlig voksen befolkning og fremme overholdelse af rettighederne i et retfærdigt samfund grundlagt på social velfærd og økonomisk velstand.

3.20. En anden væsentlig faktor for en bæredygtig udvikling er udformning, etablering, idriftsættelse og udnyttelse af effektive infrastrukturer i byerne, herunder bæredygtige, sammenhængende og sikre transportnet og andre former for resilient infrastruktur. Byerne skal udvikles til vækst- og innovationscentre, der fremmer inklusion, og de omgivende landområder skal sikres anstændige basale tjenester. Disse målsætninger supplerer rammerne for arealforvaltning og -planlægning, afbalanceret styring af finansmarkederne og mobilitet i byerne.

3.21. Ulighed, overtrædelse af retsstatsprincipperne, eksklusion og krænkelse af menneskerettighederne og menneskers behov er de primære årsager til fattigdom, sårbarhed og konflikter, som udløser tvangsfordrivelse af befolkningen. En demokratisk forvaltning giver sikkerhed for opretholdelse af borgerrettigheder samt politiske, økonomiske, sociale og kulturelle (kulturel mangfoldighed) såvel som religiøse rettigheder. Politisk dialog giver mulighed for at handle, og reformer af retsvæsenet, adgang til domstolene for alle og et uafhængigt, åbent, ansvarligt og effektivt retsvæsen kan lette byrden på de socialt sårbare grupper. Det er nødvendigt at forankre retsstatsprincipperne, bekæmpe vold og kriminalitet i byerne, maksimere befolkningens sikkerhed og styrke statens kapacitet, ansvarlighed, gennemsigtighed samt forebyggelse af konflikter. Det vil skabe tillid mellem regeringen og befolkningen.

3.22. En bæredygtig udvikling kræver samfund, der fremmer integrationen af de demokratiske institutioner og understøtter universelle værdier, herunder god forvaltning på alle niveauer, retsstaten, gennemsigtige beslutningsprocesser, indsats til bekæmpelse af korruption, menneskerettigheder, et frit, retfærdigt og åbent samfund og et gennemsigtigt civilsamfund, der kan sikre integration og modstandsdygtighed over for interne og eksterne chok.

3.23. I lyset af EU's kommende strategi for internationale kulturelle forbindelser (JOIN 2016/29 og udtalelse REX/480, der er under udarbejdelse) understreger EØSU den betydning, kulturen bør tillægges som den fjerde søjle i udviklingsdagsordenen, og opfordrer til at medtage kulturområdet i prioriteterne for den nye europæiske konsensus om udvikling.

3.24. I sin udtalelse SOC/268 af 2007 om »Udviklingsfremmende EU-politik for indvandring og samarbejde« bemærker EØSU, at »Migration er en fordel for både oprindelses- og værtslande«. Det skal dog understreges, at en dårlig styring af migrationen kan føre til fornægtelse af menneskerettighederne og adgangen til uddannelse og sundhed. Migranterne risikerer at blive ofre for menneskehandel og tvangsarbejde. Det er tvingende nødvendigt at reagere og træffe hurtige og strenge foranstaltninger, både i oprindelses- og transitlande samt i de endelige bestemmelseslande. Det er nødvendigt at sikre en systematisk, struktureret koordinering med udnyttelse af synergierne for at maksimere de positive afsmittende virkninger og begrænse den illegale migration. Den koordinerede tilgang skal også omfatte den humanitære bistand. Løsningen er en bæredygtig udviklingspolitik med en løbende indsats i migranternes oprindelseslande. Politisk dialog er et led i EU's udenrigspolitik og et redskab til at begrænse migrationsstrømmene.

3.25. Ifølge Eurobarometer-undersøgelsen om internationalt samarbejde og udvikling, der blev lanceret i februar 2016, har over en tredjedel (36 %) af borgerne i EU i det mindste hørt om målene for bæredygtig udvikling, hvor dog kun en ud af ti (10 %) ved, hvad de indebærer. De nordlige og centrale regioner har den største andel af borgere, der har hørt om målene for bæredygtig udvikling eller læst information herom. Det er tydeligt, at EU må yde en større indsats for at informere og uddanne EU-borgerne vedrørende udviklingssamarbejdet, særligt i EU's sydlige og østlige medlemsstater. EØSU har ligeledes formuleret denne anbefaling i sin udtalelse REX/461 med titlen »Dagsordenen for 2030 — En Europæisk Union, der arbejder for bæredygtig udvikling på globalt niveau«: »Kommissionen bør tilrettelægge og gennemføre oplysningsaktiviteter og -kampagner med henblik på at gøre 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling til en europæisk dagsorden. Kommissionen bør med jævne mellemrum foretage Eurobarometer-undersøgelser for at vurdere EU-borgernes kendskab til og forståelse af målene for bæredygtig udvikling. Civilsamfundsorganisationerne har en nøglerolle at spille i denne sammenhæng.«

3.26. EU har kapacitet til at indtage en førende position i gennemførelsen af målene for bæredygtig udvikling og er i stand til at påtage sig denne rolle i kraft af sin solidaritet, socialpolitik og økonomiske og handelsmæssige partnerskaber med alle de berørte aktører, der deler de samme værdier. EU's omfattende diplomatiske netværk sikrer sammenhæng og konsekvens i indsatsen og styrker troværdigheden og legitimiteten samt den merværdi og positive effekt, som EU kan skabe. EU's rige erfaringer, differentierede tilgange, merværdi samt enhed i mangfoldigheden er kendetegnende for EU's optræden udadtil og udgør en konkurrencemæssig fordel for EU.

Bruxelles, den 26. april 2017. Georges DASSIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene. Assessing the 2005 European Consensus on Development and accompanying the Initiative »Proposal for a new European Consensus on Development«.

(2) The Cost of Non-Europe in Development Policy: Increasing Coordination between EU Donors (»Omkostningerne ved EU's fravær i udviklingspolitikken: øget koordinering mellem donorlandene i EU«), Europa-Parlamentet (2013).

(3) AidWatch-rapporten, Concord (2016).