DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/19

Høringskonsulentens endelige rapport (1)

Karbonfrit papir — Bolloré ny vedtagelse

(Sag COMP/36.212)

2011/C 138/07

Denne sag vedrører en ny vedtagelse af den beslutning, der er rettet til selskabet Bolloré. I 2001 fastslog Kommissionen i en beslutning, at Bolloré og andre virksomheder i strid med artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (2) havde deltaget i en kartelaftale om prisfastsættelse og markedsdeling for karbonfrit papir. I beslutningen blev det fastslået, at Bolloré er ansvarlig for overtrædelsen dels på grund af dets direkte medvirken i kartellet, dels på grund af dets ansvar som moderselskab for Copigraph på tidspunktet for overtrædelsen (3).

Bolloré anlagde sag ved Retten bl.a. med påstand om, at Kommissionen havde tilsidesat dets ret til at blive hørt, for så vidt, at det i klagepunktsmeddelelsen kun blev holdt ansvarligt på grund af sit ansvar som moderselskab og ikke for sin direkte medvirken. Retten afviste Bollorés klage (4). Bolloré appellerede efterfølgende denne afgørelse til EU-Domstolen.

EU-Domstolen fandt, at Bollorés ret til forsvar var blevet tilsidesat »på et væsentligt punkt«. Ifølge Domstolen begik Retten en fejl ved ikke at drage retlige konsekvenser af sin afgørelse af, at Bollorés ret til forsvar var blevet tilsidesat. Domstolen fandt især, at omstændighederne ikke udelukker, at beslutningen som helhed er støttet på en adfærd, med hensyn til hvilken Bolloré ikke har haft mulighed for at fremføre sit forsvar (5).

Kommissionen rettede den 15. december 2009 en ny klagepunktsmeddelelse til Bolloré, hvori selskabet holdes ansvarligt både for dets direkte medvirken i kartellet og dets medvirken som tidligere moderselskab for Copigraph.

Parten blev givet aktindsigt gennem to cd-rom'er den 22. december 2009.

Den mundtlige høring fandt sted den 17. marts 2010.

Bolloré påstod, at dets ret til forsvar var blevet tilsidesat med hensyn til princippet non bis in idem og i betragtning af procedurens urimeligt lange varighed. Modsat Bolloré finder jeg ikke, at en ny vedtagelse af Kommissionens beslutning efter Domstolens annullering er i strid med princippet non bis in idem. Domstolen præciserede i dommen afsagt i PVC-II-sagen, at princippet non bis in idem »ikke i sig selv (er) til hinder for, at der atter foretages forfølgning vedrørende samme konkurrencefordrejende adfærd, når en første beslutning er blevet annulleret af formelle grunde, uden at der er blevet truffet afgørelse om realiteten med hensyn til de kritiserede omstændigheder« (6). Domstolen annullerede Kommissionens første beslutning i denne sag, eftersom Bollorés ret til at blive hørt, dvs. en væsentlig formforskrift, var blevet tilsidesat. Domstolen konstaterede imidlertid ingen væsentlige forhold.

Endvidere er jeg ikke enig med Bolloré i, at Kommissionens procedure er urimeligt lang og derfor i modstrid med artikel 6 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention og artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Den omstændighed, at der er gået 14 år, siden, overtrædelsen blev bragt til ophør, beviser ikke i sig selv, at Kommissionen har undladt at handle inden for en rimelig frist. Bollorés klagesag over den første beslutning har nu verseret for Domstolen og Retten i mere end syv år. Mere end halvdelen af procedurens samlede varighed kan derfor ikke tilskrives Kommissionen. På grundlag af Domstolens og Rettens retspraksis kan der ikke tages højde for den periode, som klagesagen har verseret for retterne, når det gælder om at fastlægge varigheden af Kommissionens procedure, selv om den anfægtede beslutning i sidste ende annulleres på grund af en fejl, der kan tilskrives sidstnævnte (7).

Overskridelsen af en vis rimelig frist vil under alle omstændigheder udgøre en grund til annullering af en beslutning, såfremt det er godtgjort, at tilsidesættelsen af dette princip har påvirket den pågældende virksomheds ret til kontradiktion (8). Bolloré var allerede bekendt med klagepunktet vedrørende dets ansvar som moderselskab siden den første klagepunktsmeddelelse, som blev meddelt selskabet i 2000, mens klagepunktet vedrørende dets direkte medvirken først blev meddelt selskabet med den første beslutning fra 2001. Endvidere forsvarede Bolloré sig selv med hensyn til realiteten i Kommissionens klagepunkter allerede i selskabets klagesag ved retten ved bl.a. at anfægte dets direkte medvirken i kartellet. Bolloré har generelt ikke fremlagt noget overbevisende belæg for, at de lange administrative procedurer har påvirket dets ret til forsvar.

Jeg finder derfor ikke, at Bollorés ret til forsvar er blevet tilsidesat med hensyn til de proceduremæssige punkter, som denne part har fremført.

Efter min opfattelse vedrører udkastet til beslutning kun klagepunkter, som parterne har haft mulighed for at udtale sig om.

Jeg finder, at partens ret til at blive hørt er blevet respekteret i denne sag.

Bruxelles, den 21. juni 2010. Michael ALBERS

(1) I henhold til artikel 15 og 16 i Kommissionens afgørelse (2001/462/EF, EKSF) af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21).

(2) EUT L 115 af 21.4.2004, s. 1.

(3) Den daværende ansvarlige høringskonsulent informerede om den procedure, der førte frem til den første beslutning, i sin rapport af 5. december 2001 (EUT C 96 af 21.4.2004, s. 39).

(4) Forenede sager T-109/02 m.fl., Bolloré m.fl. mod Kommissionen, Sml. 2007 II, s. 947.

(5) Forenede sager C-322/07 m.fl., Papierfabrik August Kohler m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort i Sml., præmis 34-48.

(6) Forenede sager C-238/99 P m.fl., Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen (PVC II), Sml. 2002 I, s. 8375, præmis 61 og 62.

(7) Forenede sager C-238/99 P m.fl.., Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen (PVC II), nævnt ovenfor, præmis 202-204; forenede sager T-305/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1999 II, s. 931, præmis 123; sag T-57/01, Solvay mod Kommissionen, 2009, endnu ikke offentliggjort i Sml., præmis 124.

(8) Sag C-105/04, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mod Kommissionen, Sml. 2006 I, s. 8725, præmis 42-43.