)MV1I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0MC92) 486 endelig udg. 
Bruxelles, den 25. november 1992 
Fors lag til 
RÅDETS HENSTILLING 
om adgang til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse 
(forelagt af Kommissionen) 

- 2 -
BEGRUNDELSE 
I - ET PRIORITERET MAL FOR FÆLLESSKABET 
Investering i menneskelige ressourcer er et néglespérgsmàl for 
Fe Ilesskabet 
1. Arbejdskraftens kvalifikationer og motivation er hjørnestene i den 
europæiske økonomis konkurrencedygtighed i en situation, hvor den 
internationale konkurrence bliver stadig hårdere. Disse egenskaber 
influerer ligeledes på de fremtidige faser i opbygningen af 
Fællesskabet. På grund af de demografiske ændringer, som 
Fællesskabets medlemsstater oplever og vil komme til at opleve, 
afhænger udviklingen på området i stadig højere grad af de 
kvalifikationer, som arbejdstagere, der allerede er i arbejde, har 
eller erhverver, og af arbejdstagernes adgang til uddannelse i 
løbet af deres erhvervsaktive liv. 
2. For virksomhederne er arbejdskraftens kvalifikationer betingelsen 
for konkurrencedygtighed, produktivitet og kvalitet. Inden for alle 
sektorer bør arbejdstagerne være i besiddelse af en solid 
grundlæggende uddannelse, som forbereder dem til at følge 
uddannelseskurser i løbet af hele deres erhvervsaktive liv. Efter-
og videreuddannelse betragtes nu som et prioriteret område for de 
offentlige myndigheders og virksomhedernes fælles indsats og 
investering i samarbejde med arbejdsmarkedets parter: 
På regeringskonferencen i OECD i juni 1991 om undervisning og 
uddannelse af arbejdskraften i fremtiden blev det understreget, 
at: "kval if i kat ionerne hos arbejdskraften, fra arbejderne til 
den øverste ledelse, bliver en afgørende faktor for 
produktivitet og konkurrencedygtighed". 
I rapporten "Reshaping Europe" fra konferencen mellem 
erhvervsfolk i september 1991 blev det understreget, at: 
"Livslang uddannelse er nu en væsentlig forudsætning for et 
fuldt og lykkeligt liv. Ingen steder er dette mere vigtigt 
end på arbejdspladsen. For at forblive effektiv må det 
enkelte menneske erhverve nye og genopfr i ske allerede 
erhvervede kval if i kat ioner igennem hele sit erhvervsakti ve 
liv". 
I den hvidbog, som den britiske regering r ,top har udgivet, 
"People, Jobs and Opportunity", anføres det, at: 
"Virksomhederne lægger nu i endnu højere grad vægt på 
uddannelse, og arbejdstagerne tillægger videreuddannelse i 
løbet af hele deres erhvervsakt ive liv større værdi. 
Uddannelse bør derfor indtage en mere fremtrædende plads i 
forholdet mellem arbejdstagerne og deres arbejdsgivere". 
- 3 -
Kommissionen understregede i sin meddelelse, K0M(90) 556 endelig 
udgave, om "industripolitik i et åbent og konkurrencebaseret 
miljø", at: "Den menneskelige kapitals tilpasningsevne og kvalitet 
er blevet afgørende elementer for industriens konkurrencedygtighed, 
og det er først og fremmest disse elementer, som de udviklede 
økonomier skal satse på i fremtiden". 
3. Uddannelse er således af fælles interesse for virksomhederne, for 
hvem den er kilde til konkurrencedygtighed og produktivitet, og for 
arbejdstagerne, hvis ansættelsesvilkår og karriereforløb i stadig 
højere grad hænger sammen med adgangen til uddannelse. Der opstår 
således et fælles interesseområde, som de forskellige aktører kan 
udvikle og forbedre, og som kan føre til nye kontraktforhold, 
f.eks. uddannelses- og ansættelseskontrakter. 
4. I forbindelse med dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og disses 
Fælles Udtalelse af 21. september 1991 om retnlngslInjer for den 
bredest mulige adgang til uddannelse blev det fastslået, at efter-
og videreuddannelse spiller en vigtig rolle. Arbejdsmarkedets 
parter understregede, at gennemførelsen af det indre marked i vid 
udstrækning afhænger af en udvidelse af arbejdstagernes kompetence 
og af virksomhedernes konkurrenceevne. Dette bekræfter efter deres 
mening det forhold, at det er af afgørende betydning for 
arbejdstagerne i Fællesskabet, at de har den bredest mulige adgang 
til efter- og videreuddannelse, således at de kan forbedre deres 
kvalifikationer og erhverve nye kvalifikationer. 
Adgangen til efter- og videreuddannelse er bestemmende for udviklingen 
af de menneskelige ressourcer 
5. For den enkelte virksomhed forudsætter udviklingen af adgangen til 
efter- og videreuddannelse, at der skabes en stærk forbindelse 
mellem virksomhedens Økonomiske og produktionsmæssige strategi med 
henblik på udvikling af konkurrencedygtighed og gennemførelse af 
uddannelsesplaner, som skal indarbejdes i virksomhedens samlede 
strategi. For arbejdstagerne drejer det sig om at forbedre, 
tilpasse og udvikle deres kvalifikationer. Udvikling af adgangen 
til efter- og videreuddannelse handler ikke blot om en yderligere 
tilegnelse af know-how, men er i dybere forstand en udvikling og 
åbning af arbejdstagernes muligheder i deres erhvervsaktive liv. 
6. I Fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæg^ ide 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, som blev /edtage af 
Det Europæiske Råd i Strasbourg af stats- og regeringscheferne for 
elleve medlemsstater, og navnlig i artikel 15 heri, fastsættes 
målsætningerne for arbejdstagernes adgang til uddannelse: 
"Enhver arbejdstager i Det Europæiske Fællesskab skal kunne have 
adgang til erhvervsuddannelse, lige så længe den pågældende er 
erhvervsakt Iv. Der må Ikke I betingelserne for denne adgang ligge 
nogen forskelsbehandling på grundlag af national itet . De kompetente 
offentlige myndigheder, virksomhederne og arbejdsmarkedets parter 
bør Inden for hvert deres kompetenceområde t i Ivejebr inge de 
nødvendige tilbud om livslang efter- og videreuddannelse, således 
at alle borgere får mulighed for at ajourføre deres faglige viden, 
bl .a. gennem frihed i forbindelse med uddannet se, at dygtiggøre sig 
og erhverve ny viden, navnlig med hensyn til den tekniske 
udvi kling". 
- 4 -
7. Kommissionen gjorde i sit memorandum (KOM 91 - 397 endelig udg. af 
12 december 1991) om erhvervsuddanne!se I Det Europæiske Fællesskab 
i 1990'erne rede for indsatsen i det kommende tiår og den 
grundlæggende rolle, som kvalifikationer og adgang til efter- og 
videreuddannelse spiller. De stadige ændringer, de nye former for 
arbejdstilrettelæggelse, virkningerne af den demografiske udvikling 
og nedbringelse af manglen på kvalifikationer giver efter- og 
videreuddanneIsespolitikken en central rolle. Der bør udvikles en 
ny opfattelse af uddannelse, hvor efter- og videreuddannelse 
baseret på en grundlæggende erhvervsuddannelse følges op hele livet 
igennem. 
8. Kommissionen understregede i sin meddelelse K0M(92)-2000 "Fra 
Fællesakten ti I Maastricht-Traktat en - mål og midler", at 
arbejdstagernes tilpasning til de forandringer, der sker inden for 
industrien, og udviklingen i produktionssystemerne vil indtage en 
vigtig plads på det ændrede det europæiske arbejdsmarked i 
1990'erne. Virksomhedernes nuværende og fremtidige konkurrenceevne 
ligger navnlig i arbejdsstyrkens kvalitet og i arbejdstagernes evne 
til at tilpasse sig en teknologisk og økonomisk situation i stadig 
udvikling. Efter- og videreuddannelse bibringer den evne til 
tilpasning og initiativ, som er nødvendig i forbindelse med en ny 
tilrettelæggelse af arbejdet. 
9. Den indsats, der gøres for at nedbringe arbejdsløsheden, hænger 
ligeledes sammen med udviklingen af kvalifikationerne og adgangen 
til livslang uddannelse. Man kan se, at de lande, der har været 
mest forudseende og dynamiske i forbindelse med de strukturelle 
ændringer, navnlig på området kvalifikationer, efter- og 
videreuddannelse og ti I rettelselæggeIse af arbejdet, også er de 
lande, der har den laveste arbejdsløshedsprocent. Omvendt oplever 
de lande, der er mindst forberedt og åbne over for kvalitative 
ændringer, kraftigere og mere vedvarende forskelle mellem 
efterspørgslen efter og udbuddet af arbejdskraft. Der er en 
direkte sammenhæng mellem arbejdskraftens kvalifikationsniveau og 
udviklingen i antallet af udelukkelser fra arbejdsmarkedet, som kan 
føre ti I en udvikling af langtidsledigheden, der er svær at vende. 
10. I forbindelse med dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og disses 
fælles udtalelse om retningslinjer for adgangen til uddannelse 
fastslog arbejdsmarkedets parter, at over 80% af arbejdskraften i 
år 2000 allerede er ansat nu. Det er nødvendigt med en betydelig 
uddannelsesindsats blandt de vc<sne, hvis man vil undgå, at den 
nuværende forskel mellem behovene for kvalificeret arbejdskraft og 
kvalifikationsniveauet hos de personer, som er disponible på 
arbejdsmarkedet, øges endnu mere. En stor del af befolkningen har 
forladt skolen uden kvalifikationer, der er tilpasset den 
nuværende efterspørgsel, eller har aldrig deltaget i en systematisk 
efter- og videreuddannelse. Arbejdsmarkedets parter fastslog, at en 
række betingelser skal være til stede, hvis erhvervsuddannelsen 
ska I være effekt iv: 
Planlægning: 
"virksomhedens og arbejdstagernes behov bør klart i dent ifi ceres 
i uddannelsesplaner eller -programmer, der er tilpasset 
vi rksomhedens størrelse og integreret i vi rksomhedens 
overordnede strategi". 
at - 5 -
Fastlæggelse af behovene: 
"der bør tages hensyn dels til arbejdstagernes behov for 
dygtiggøre sig Inden for deres arbejdsområde eller som 
forberedelse til Interne ændr Inger, dels ti I virksomhedernes 
nuværende og fremtidige behov". 
Oplysning og høring af arbejdstagerne og disses repræsentanter: 
"arbejdsgiveren gennemfører i overensstemmelse med national 
lovgivning og praksis den nødvendige informat Ion og høring af 
arbejdstagerne og disses repræsentanter om de 
uddannelsesprogrammer, som virksomhederne Iværksætter". 
En indsats som led i den internationale konkurrenceevne 
11. Forbedring og udvikling af kvalifikationerne i virksomhederne synes 
nu at brede sig overalt i de europæiske lande som en del af 
virksomhedernes strategi i overensstemmelse med en udvikling, som 
allerede er sket i f.eks. Japan (ifølge eksisterende data giver 85% 
af virksomhederne deres ansatte en uddannelse) og USA (efter- og 
videreuddannelse er et højt prioriteret emne ifølge rapporten 
America 2000: An Education Strategy). Derfor vil udviklingen af 
adgangen til efter- og videreuddannelse spille en central rolle i 
virksomhedernes strategier i 1990'erne. 
12. Med hensyn til arbejdstagernes individuelle projekter kan de 
bestemmelser om ret til fravær i forbindelse med uddannelse, som 
findes i visse EFTA-lande (Sverige og Finland), ligeledes fungere 
som referencegrundlag, men det skal bemærkes, at disse bestemmelser 
ikke nødvendigvis indeholder en garanti for, at arbejdstageren kan 
opretholde sin løn, og at det i stadig højere grad kræves, at 
arbejdstageren selv bidrager økonomisk. 
Der findes stadig store hindringer for adgangen til uddannelse 
13. Alt for få virksomheder har uddannelsesplaner, der gør det muligt 
at udvikle de menneskelige ressourcer. "God praksis" og 
overenskomstaftaler er. ikke tilstrækkelig kendt, selv om disse 
aftaler breder sig i de store virksomheder og i erhvervsbrancherne. 
De små og mellemstore virksomheder har særlige problemer med 
udvikling af passende uddannelsespolitikker. Arbejdstagerne i små 
og mellemstore virksomheder modtager mindre uddannelse i løbet af 
et år end arbejdstagerne i de store virksomheder: adgangen til 
efter- og videreuddannelse er mere begrænset for arbejdstagere i 
små og mellemstore virksomheder, og iisse tilrettelægger i ringere 
grad de ansattes uddannelse. 
14. Allerede ansatte arbejdstagere, et forhold, der navnlig gør sig 
gældende blandt de ældre, lider under en utilstrækkelig 
grundlæggende erhvervsuddannelse og ofte under en utidssvarende 
grunduddannelse. Der findes store forskelle mellem mænd og kvinder 
med hensyn til deltagelse i efter- og videreuddannelse. Af 
forskellige årsager er arbejdstagerne ofte ikke tilstrækkelig 
motiverede for at deltage i uddannelse og bør tilskyndes hertil. 
- 6 -
Medlemsstaterne søger større effektivitet 
15. Den demografiske udvikling, udviklingen i arbejdskraftressourcerne 
og nødvendigheden af en omfattende udbredelse af innovationer gør 
det i alle medlemsstater nødvendigt hurtigt at udvikle 
kvalifikationerne hos den allerede ansatte arbejdskraft. Dette 
afhænger af udviklingen af efter- og videreuddan-
nelsespolitikkerne. Alle landene har som mål at øge de midler, der 
afsættes til efter- og videreuddannelse, og forsøger at udnytte 
disse midler mere effektivt, men de nuværende resultater af de 
nationale bestemmelser er begrænsede og meget uensartede. Den 
procentdel af bruttonationalproduktet, der afsættes til efter- og 
videreuddannelse, varierer fra under 1% til over 2% og ser ud t i I 
endnu at ligge langt under de beløb, der afsættes til grunduddan­
nelse eller til forskning og udvikling. 
16. Analysen af situationen i de enkelte medlemsstater viser, at de 
voksne arbejdstagere i Fællesskabet kun har vilkårlige og spredte 
muligheder for at deltage i uddannelse, og at indsatsen i 
forbindelse med efter- og videreuddannelse må forbedres både 
kvantitativt og kvalitativt i 1990'erne. Indikatorerne for adgang 
til erhvervsuddannelse i medlemsstaterne viser øgede muligheder, 
men kun for korte perioder og med store uligheder i adgangen til 
uddannelse, hvilket betyder, at den kun har en ringe indvirkning på 
kvaI i f i kationsniveauet. 
17. Bestemmelserne om fravær eller orlov har en begrænset kvantitativ 
virkning. De ser således ikke ud til at kunne danne hovedgrundlaget 
for gennemførelse af det princip, som er stadfæstet i artikel 15 i 
Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende 
Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder, og som retningslinjer 
for en generel udvikling af adgangen til efter- og videre­
uddannelse. Derimod udgør de uundværlige supplerende retningslinjer 
for gennemførelsen af arbejdstagernes personlige uddannelsesønsker. 
18. I konklusionerne fra regeringskonferencen i OECD om "Further 
Education and Training of the Labour Force" (juni 1991) blev der 
lagt vægt på betydningen af partnerskaber, idet opmærksomheden blev 
henledt på nødvendigheden af at fastlægge de enkelte parters 
ansvarsområder. Med henblik herpå blev der på konferencen fastlagt 
en række politiske målsætninger, som skal forfølges, navnlig med 
hensyn til incitamenter til finansiering af efter- og 
videreuddannelsen, og de bestemmelser, der skal udvikles på de 
offentlige myndigheders initiativ, f.eks. vedrørende uddannelse i 
virksomheden, åben uddannelse og fjernuddannelse. 
Handlingsprogrammet om gennemførelse af Fsllesskabspagten om 
Arbejdstagernes GrundIcggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale 
Rettigheder 
19. Handlingsprogrammet om gennemførelse af Fællesskabspagten om 
Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale 
Rettigheder, der blev vedtaget af Kommissionen den 29. november 
1989 (K0M(89) 568 endelig udgave), omfatter et forslag til Rådet om 
et fællesskabsinstrument vedrørende adgang til erhvervsuddannelse. 
I handlingsprogrammet er det fastsat, at dette instrument skal 
• forelægges i forbindelse med dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter om retten og adgangen til erhvervsuddannelse. 
- 7 -
20. I handlingsprogrammet fastsættes følgende: "For at den enkelte 
arbejdstager kan efter- og videreuddanne sig i hele sit 
erhvervsaktive liv, skal der træffes foranstaltninger af 
medlemsstaterne, virksomhederne og arbejdsmarkedets parter-, disse 
foranstaltninger omfatter bl.a. uddannelsesorlov". 
II - FORSKELLIGARTEDE SITUATIONER I MEDLEMSSTATERNE OG UDVIKLINGEN I 
DISSE 
De nationale bestemmelser vedrørende 
under udarbejdelse eller revision efter- og videreuddannelse er 
21. Begrebet efter- og videreuddannelse defineres forskelligt i 
medlemsstaterne og dækker over meget forskelligartede bestemmelser 
og retningslinjer. Området omfatter hovedsagelig 
uddannelsesaktioner, der gennemføres på virksomhedernes initiativ, 
eller som er tilrettelagt direkte for arbejdstagerne. Der findes 
visse problemer på grænsen mellem grunduddannelse og efter- og 
videreuddannelse, mellem lærlingesystemer og alternerende 
uddannelse, for så vidt angår de forskellige aktørers ansvar og 
f i nans i er ingsmåderne. 
22. De nationale efter- og videreuddanne Isessystemer har eksisteret i 
kortere eller længere tid. I visse medlemsstater går bestemmelserne 
på dette område temmelig lang tid tilbage (f.eks. i Frankrig med 
aftaler i 1970 og loven af 1971), mens de i andre er af nyere dato 
(f.eks. i Spanien og Portugal). I de medlemsstater, hvor 
bestemmelserne har eksisteret i længere tid, forsøger man at 
udvikle systemerne og forbedre den praktiske gennemførelse, mens 
andre lande først er ved at fastlægge grundlaget for deres 
ordninger på dette område. 
23. I de seneste år har en række medlemsstater iværksat eller 
gennemført reformer af grundlaget for deres nationale ordninger: 
Belgien: en tværfaglig aftale om indførelse af et bidrag på 
0,25% til reintegrering af risikogrupper. 
- Grækenland: forpligtelse til finansiering med 0,2% af lønsummen 
siden 1988 og overenskomstaftale af 1991, hvori bidraget 
fastsættes til 0,45% af lønsummen. 
Nederlandene: rammelov 
videreuddannelse, hvori 
forbedres. fra juni 1991 
f inans ier ingen af om efter- og 
voksenuddanneI se 
Frankrig: ny tværfaglig aftale af 3. juli 1991, hvori de 
bestemmelser, der blev fastlagt i 1970, er genbehandlet, og lov 
af 31.12.1991, som stadfæster aftalen. De vigtigste nye punkter 
er: princippet om obligatorisk medbestemmelsesret, som indtil 
nu har været begrænset til virksomheder med mere end ti 
ansatte, udvides til at gælde for virksomheder med under ti 
ansatte, indførelse af et saminvesteringsbidrag for 
arbejdstagerne i forbindelse med uddannelser, der fører til et 
eksamensbevis, indførelse af en status over kvalifikationer til 
brug for arbejdstagerne. 
- 8 -
Spanien: i 1990 blev der oprettet provinsudvalg på 
trepartsbasis til opfølgning af efter- og videreuddannelsen, og 
der blev indgået treårige kontraktprogrammer om 
erhvervsuddannelse mellem arbejdsmarkedets parter, og endelig 
er der drøftelser i gang om ændring af 
f i nans i er ingsprocedurerne. 
Luxembourg: ny lov af september 1991 om efter- og 
videreuddannelse, hvori fastlægges hovedhjørnestenene i og 
retningslinjerne for uddannelse af arbejdstagerne. 
Portugal: flere love blev vedtaget i 1991, hvori fastsættes de 
Juridiske rammer for erhvervsuddannelse og bestemmelser 
vedrørende adgang til uddannelse. 
Italien: igangværende drøftelser om et lovforslag om efter- og 
videreuddannelse. 
I følgende lande er der ligeledes sket en udvikling, selv om der ikke 
er gennemført institutionelle reformer: 
Tyskland: der er sket en kraftig stigning i virksomhedernes 
udgifter til efter- og videreuddannelse, idet de beløb, der 
afsættes til uddannelse af de allerede ansatte arbejdstagere, 
nu ser ud til at ligge over de beløb, der afsættes til 
erhvervsmæssig grundunddannelse via vekseluddannelsessystemet. 
Det Forenede Kongerige: indførelsen af TEC (Training 
Enterprises Council) fortsættes, og der gøres en kraftig 
indsats for at strukturere det regionale udbud. 
Lovbestemmelserne og de kollektive overenskomster supplerer hinanden 
ved fastsættelse af betingelser for adgang til efter- og 
videreuddannelse 
24. De nationale efter- og videreuddanne Isessystemer inddrager en række 
aktører og operatører: virksomheder, brancheforeninger, 
arbejdsmarkedets parter, de nationale og regionale offentlige 
myndigheder, handels- og håndværkskamre, offentlige og private 
uddannelsesinstitutioner, rådgivningsorganer, osv. 
25. Grundlaget for de nationale bestemmelser er forskelligt: nogle 
systemer er formaliseret og organiseret på grundlag af 
lovbestemmelser, der indebærer præcise forpligtelser (Frankrig, 
Spanien, Grækenland), andre er i højere grad baseret på 
overenskomstaftaler (DK, D, NL), og nogle gange findes der ingen 
formelle bestemmelser på nationalt plan (UK). Samtidig kan man i 
den forbindelse se store forskelle i situationen blandt 
Fællesskabets regioner. 
26. Betingelserne for adgang til erhvervsuddannelse (rettigheder, 
finansiering, planlægning) afhænger, alt efter hvilket land det 
drejer sig om, af overenskomstaftaler eller af 
lovgivningsbestemmelser og nogle gange af en kombination af de to. 
Udbuddet af efter- og videreuddannelse er normalt afstemt efter 
reglerne på markedet, selv om offentlige organer kan gribe ind. 
- 9 -
27. I alle medlemsstater finder der særskilte bestemmelser og 
procedurer for henholdsvis arbejdstagernes adgang til uddannelse og 
arbejdsløses adgang til uddannelse. Generelt har virksomhederne 
ansvaret for uddannelse af arbejdstagerne, og de offentlige 
myndigheder har ansvaret for uddannelse af arbejdsløse. 
28. Arbejdstagernes adgang til efter- og videreuddannelse afhænger 
først og fremmest af virksomhedernes uddannelsesplaner, af 
overenskomstaftaler, hvori er fastlagt retningslinjerne for adgang, 
eller af virksomhedernes finansielle bidrag til ordninger, som 
f.eks. uddannelsesorlov. De offentlige myndigheders indsats, 
navnlig med hensyn til direkte finansiering, er af supplerende 
karakter eller nogle gange subsidiær. 
29. Man har i den seneste tid konstateret, at der er sket en udvikling 
i relationerne mellem virksomhederne og de offentlige myndigheder 
med indførelsen af stimulerende ordninger, der antager meget 
forskelligartede former (oplysning, rådgivning, skattelettelser, 
kontrakter, osv.). Oprettelsen af partnerskaber mellem 
virksomhederne og de offentlige myndigheder i samarbejde med 
arbejdsmarkedets parter ser ud til at være en hovedhjørnesten i 
udviklingen af forskellige ordninger. 
30. Med hensyn til det offentliges indgreb sker der ofte en 
decentralisering af kompetencen fra centralt plan til de regionale 
aktører (B, DK, F, I, NL, UK). 
31. Samråd mellem arbejdsmarkedets parter og mellem de offentlige 
myndigheder og arbejdsmarkedets parter på forskellige niveauer ser 
ud til at blive stadig mere udbredt. Dette konkretiseres på 
forskellig måde for så vidt angår forhandling af målsætninger, 
planlægning af aktioner og retningslinjer for forvaltning af 
mid lerne. 
M0rlovs"-ordnInger har en begrænset kvantitativ virkning 
32. ILO's konvention 140 om uddannelsesorlov er blevet ratificeret af 
ni medlemsstater, men den er ikke gennemført overalt. 
33. Nogle medlemsstater har på centralt plan eller decentralt vedtaget 
lovbestemmelser om en "ret til uddannelsesorlov" (uddannelsesorlov 
i visse delstater i Tyskland, betalt orlov til uddannelse i 
Belgien, 150 timer i Italien, individuel uddannelsesorlov i 
Frankrig). Disse ordninger udgør en begrænset og specifik del af de 
generelle muligheder for adgang til uddannelse. 
34. I praksis støder disse ordninger på en lang række hindringer. 
Udtrykt i antal berørte arbejdstagere holder de sig på et begrænset 
niveau. På nuværende tidspunkt nyder mindre end 1% af de 
potentielle deltagere godt af disse ordninger (F og D). Finansielle 
årsager samt arbejdstagernes og virksomhedernes holdning ligger til 
grund for disse begrænsninger. Når arbejdstagerne benytter disse 
uddannelsesordninger, er det med henblik på et direkte fagligt mal 
eller deres personlige udvikling. 
- 10 -
Særlige problemer for så vidt angår de små og mellemstore virksomheder 
35. De små og mellemstore virksomheders rolle og betydning i 
forbindelse med oprettelse af nye stillinger og som støtte for det 
regionale udviklingspotentiale stemmer overens med det mål, som 
udgøres af en udvidet adgang til uddannelse i disse virksomheder. 
De små og mellemstore virksomheder udgør over 90% af virksomhederne 
i Fællesskabet og er et vigtigt element i den økonomiske udvikling 
i størstedelen af regionerne, navnlig i de dårligste udviklede. 
36. I de små og mellemstore virksomheder er arbejdskraftens 
utilstrækkelige kvalifikationer en meget vigtig faktor, der 
blokerer for gennemførelsen af fornyelser og begrænser 
udviklingsmulighederne. Da de små og mellemstore virksomheder 
endvidere løber større finansielle risici end de store 
virksomheder, og er mere følsomme over for markedsændringer, 
medfører det større problemer at skaffe midler til finansiering af 
uddannelse. Derfor må det undersøges, hvilken form for hjælp der 
gør det muligt for dem at øge deres indsats (bistand, henstand med 
skat, osv. ... f.eks. har man i IRL indført en tilskudsordning i 
visse sektorer, hvor man er de små og mellemstore virksomheder 
behjælpelig med udarbejdelsen af uddannelsesplaner). 
37. Når tilrettelæggelsen af arbejdet bliver en nøglefaktor i 
konkurrendygtigheden, er de små og mellemstore virksomheder på 
grund af deres størrelse fleksible og tilpasningsdygtige. Ved denne 
form for tilrettelæggelse deltager arbejdstagerne i flere opgaver 
og skal ofte have et samlet overblik over tilrettelæggelsen. De små 
og mellemstore virksomheders vigtigste fordele er her, at de kan 
reagere hurtigt og fleksibelt på ændringer i omgivelserne og i 
efterspørgslen, hvilket nødvendiggør en lettere adgang til 
informationsnet samt passende kvalifikationer. 
38. Der er flere særlige aspekter i de små og mellemstore virksomheders 
situation med hensyn til uddannelse. De små og mellemstore 
virksomheder er ofte lokalt orienterede, og de potentielle 
menneskelige ressourcer er begrænsede. Det at medarbejderne sendes 
på kursus som led i deres uddannelse skal ikke blot relateres til 
omkostningerne til uddannelse, men også til den begrænsede 
arbejdsstyrke og problemet med at skulle reducere arbejdsstyrken 
selv for et kortere tidsrum. Flere medlemsstater har indført 
sær ige foranstaltninger, der vedrører vikariering for 
lø nodtagere, der er på kursus (DK, F), og lokale netværk, som skal 
rådgive og bistå i uddannelsesspørgsmål (I, E, D). Udvikling af 
fjernundervisning og fleksible kurser kunne være en løsning (f.eks. 
INEM-programmerne i E). 
- 11 -
39. Udviklingen af uddannelse i en lille eller mellemstor virksomhed 
forudsætter, at man er blevet opmærksom på og har gjort sig dette 
forholds betydning klart, hvilket alt for ofte først sker, når 
virksomheden står over for det konkrete problem. Virksomheden skal 
ligeledes have adgang til oplysninger, således at den kan finde 
frem til en løsning, der er tilpasset dens midler og organisation. 
De formidlende strukturers rolle kan i denne forbindelse være 
afgørende. Disse strukturer (håndværkerforeninger, 
industriforeninger, handelskamre) udgør ofte det vigtigste 
kontaktsted for små og mellemstore virksomheder ved indhentning af 
oplysninger, og disse strukturer hjælper de små og mellemstore 
virksomheder (rådgivning, støtte), så de får mulighed for at 
udforme en uddannelsespolitik. Endelig bør der ved gennemførelsen 
af et uddannelsesprogram stilles bistand til rådighed for 
virksomhederne, således at de kan få det bedste udbytte af 
investeringerne i uddannelse og kan foretage det bedst egnede valg 
af metoder. 
40. For at de små og mellemstore virksomheder kan udnytte de positive 
virkninger af det indre marked, må der udvikles 
uddannelsespolitikker, der tager særligt hensyn til deres behov. 
Disse virksomheder skal kunne udvikle uddannelsesaktionerne for 
deres arbejdstagere under hensyntagen til deres egne specifikke 
tidsmæssige og funktionsmæssige krav og under hensyntagen til deres 
finansieringsmuligheder og de formidlende strukturers rolle. Man 
må ligeledes fremme sammenslutninger af små og mellemstore 
virksomheder samt forbindelserne mellem store virksomheder og små 
og mellemstore virksomheder. 
Vigtige udviklingstendenser 
41. Virksomhederne og de offentlige myndigheder er ved at ændre 
holdning til uddannelse af arbejdstagerne. Dette hænger sammen med 
de generelle økonomiske og teknologiske forhold, kravet om 
forbedring af produktionens og tjenesteydelsernes kvalitet og 
gennemførelse af en mere fleksibel og mere effektiv 
tilrettelæggelse af arbejdet. 
42. De nye initiativer, der udvikles, er i vid udstrækning baseret på 
overenskomstaftaler og virksomhedsaftaler. De overordnede og 
generelle forhandlinger navnlig på sektor- og virksomhedsplan 
indeholder i stigende grad direkte henvisninger til 
uddannelses< .»rådet. Dette svarer t i I den større rolle, som 
uddannelse spiller i virksomhederne, og den nye holdning til 
uddannelse som en investering. Offentlige initiativer er 
hovedsagelig centreret omkring risikogrupper og dårligt stillede 
grupper af befolkningen. Arbejdstagerne tager i stadig højere grad 
selv initiativet for at opnå faglige kvalifikationer eller en 
forbedring af deres kompetence. 
- 12 -
43. De fornyelser, der er gennemført i forbindelse med den generelle 
forvaltning af ordningerne eller inden for rammerne af de 
kollektive overenskomster, har til formål: 
at der tages bedre hensyntagen til arbejdstagernes behov 
(status over kvalifikationer, regelmæssige samtaler, 
følordninger, osv.) i uddannelsesplanerne; 
at virksomhedernes uddannelsespolitik udformes i samråd med 
arbejdsmarkedets parter (høring, forhandling) for at nå frem 
til en bedre overensstemmelse mellem de enkelte parters behov, 
og at udvide den interne dialog mellem ledelse og 
arbejdstagere, navnlig vedrørende analyse af kvalifikationer, 
status over kompetence og planlægning af aktioner-, 
at afstemme udviklingen i adgangen til efter- og 
videreuddannelse efter den almindelige udvikling af 
arbejdsvilkårene (nedsættelse af arbejdstid) og 
tilrettelæggelsen af arbejdet (en tilrettelæggelse af arbejdet, 
der medfører en forbedring af arbejdstagernes kvalifikationer, 
uddannelsesaktioner, der alternerer med arbejdet, nye 
muligheder for adgang til uddannelse gennem indførelse af 
fjernundervisning samt individuelle ordninger); 
at udbygge ordninger med fælles indsats og fælles afholdelse af 
udgifterne til uddannelse ved at skabe bedre overensstemmelse 
mellem virksomhedernes bidrag og arbejdstagernes bidrag: 
uddannelse både i og uden for arbejdstiden, uddannelse, der 
finansieres af virksomheden og af arbejdstageren, 
uddannelseskontrakter osv.; 
at tilvejebringe samordnede uddanneIsesti I tag, som muliggør en 
bedre kontrol med udgifterne: fælles uddanneIsesti I tag for de 
små og mellemstore virksomheder, ressourcecentre med individuel 
adgang, fjernundervisning, osv.); 
at skabe et bedre samspil mellem den private sektor og den 
offentlige sektor, og dermed øge effektiviteten af et 
afbalanceret uddannelsessystem: generel lovgivning, 
reguleringer til fordel for bestemte målgrupper, bistand ti I de 
små og mellemstore virksomheder i forbindelse med 
uddannelsesvejlede ng, forbedring af kvaliteten af udbuddet. 
44. Selv om der fortsat er store uligheder i forbindelse med adgang til 
uddannelse i de forskellige medlemsstater, bliver man sig nu i 
højere grad bevidst om betydningen af en mindre ulige adgang til 
uddannelse. Mulighederne for adgang til efter- og videreuddannelse 
er omvendt proportionale med det oprindelige uddannelsesniveau og 
med ansætteIsesniveauet. Jo dårligere uddannelse en arbejdstager 
har, når han påbegynder sit erhvervsaktive liv, jo færre chancer 
har han for at få adgang til efter- og videreuddannelse, og de 
stillinger, der kræver færrest kvalifikationer, er forbundet med de 
dårligste muligheder for adgang til uddannelse. Kvinder deltager 
også i mindre grad end mænd i erhvervsuddannelse og de ældste 
arbejdstagere mindre end de yngre. 
- 13 -
45. Der er to formål med at nedbringe disse ulige muligheder for adgang 
til uddannelse. Dels svarer de til målsætningen i 
Fællesskabspagten, hvori det fastsættes, at enhver arbejdstager i 
Det Europæiske Fællesskab skal have adgang til erhvervsuddannelse. 
Dels er en sådan nedbringelse af ulighederne i overensstemmelse med 
en vigtig økonomisk målsætning, idet udvikling af samtlige 
arbejdstageres kvalifikationsniveau er en nødvendig betingelse for 
virksomhedernes konkurrencedygtighed. Dette er også i tråd med den 
nu skærpede opmærksomhed, som er rettet mod relationerne, men også 
de direkte forbindelser mellem grund- og videreuddannelse. Begrebet 
livslang uddannelse begynder at tage konkret form. 
46. Dialogen og forhandlingerne mellem arbejdsmarkedets parter, på 
nationalt plan, på brancheplan og på virksomhedsplan synes at blive 
af stor betydning ved fastsættelsen af retningslinjer for udvikling 
af efter- og videreuddannelsen. Denne udvikling af dialogen og af 
forhandlingerne er ligeledes en særlig vej frem mod en bedre 
overensstemmelse mellem virksomhedens og arbejdstagerens behov og 
de uddannelsesaktioner, som virksomheden planlægger eller yder 
støtte til. 
I I I - UDKASTET TIL HENSTILLING 
En katalysatorrolle 
47. De fleste medlemsstater søger i Øjeblikket at ændre og forbedre 
deres bestemmelser for efter- og videreuddannelse for at gøre 
denne mere effektiv og for at bidrage til en øget kvalitet. 
Dette har for nylig resulteret i en række initiativer i 
medlemsstaterne, enten ved hjælp af offentlige aktioner eller 
gennem overenskomstaftaler, som anført i det foregående. 
48. I den forbindelse agter Kommissionen at fremlægge et udkast til 
Rådets henstilling for Rådet, der kan bidrage til at fremskynde den 
udvikiling, der er sat i gang på nationalt plan, og lade den indgå 
i en samlet ramme med henblik på at udbrede adgangen til efter- og 
videreuddannelse i Fællesskabet. Dette er i overensstemmelse med 
det vedtagne mål, hvorefter enhver arbejdstager kan få adgang til 
en erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse, lige så længe den 
pågældende er erhvervsaktiv, jf artikel 15 i Fællesskabspagten om 
Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale 
Rettigheder og punkt 20 i den fælles udtalelse, arbejdsmarkedets 
parter vedtog den 21.9.1990 i forbindelse med dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter. 
49. Efter Kommissionens opfattelse indgår dette udkast til Rådets 
henstilling i en større strategi for Fællesskabets aktioner, der 
direkte vedrører udbygningen af adgangen til efter- og 
videreuddannelsen ved hjælp af tre fremgangsmåder, der supplerer 
h inanden: 
Som led i Rådets henstilling udformes fælles 
målsætninger for medlemsstaterne, som i samarbejde med 
arbejdsmarkedets parter og inden for rammerne af de 
nationale lovgivninger og national praksis får ansvaret 
for gennemførelsen af målsætningerne; 
- H -
der skabes de rette betingelser for, at 
arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan på de 
vilkår, der er opstillet i deres aftale af 31.10.1991, 
kan forlænge deres fælles udtalelse om spørgsmålet om 
adgang til uddannelse og, hvis de ønsker det, nå frem 
til konventionsmæssige ordninger, herunder aftaler; 
der udvikles tværnationale foranstaltninger i hele 
Fællesskabet, der gør det muligt via det tværnationale 
samarbejde at støtte og opfølge foranstaltningerne til 
udvidelse af adgangen til uddannelse og at fremme 
synergien mellem de forskellige anvendte midler, 
navnlig inden for rammerne af iværksættelse og 
udvikling af FORCE-programmet. 
Anvendelse af subsidiaritetsprincippet 
50. Det foreslåede instrument er en henst i I Iinq fra Rådet baseret på 
artikel 128. Dette opfylder ønsket om en så enkel lovgivning som 
mulig på fællesskabsplan, således at subsidiaritetsprincippet som 
defineret af Det Europæiske Råd i Birmingham kan finde anvendelse. 
De konkrete foranstaltninger, som skal træffes, og 
tilrettelæggelsen af de nationale ordninger forbliver dermed fuldt 
ud medlemsstaternes ansvar, således at der kan tages hensyn til de 
nationale retssystemers egenart og til national praksis, til de 
berørte parters kompetence i henhold til national ret og til fri 
forhandlingsret. Det skal imidlertid understreges, at der i 
forbindelse med de nationale ordninger er sket en udvikling, og de 
forskellige aktører har truffet en række initiativer. Udviklingen 
må således i lyset af Fællesskabspagten om Arbejdstagernes 
Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder og under 
overholdelse af subsidiaritetsprincippet støttes med en 
fællesskabsaktion, der tager hensyn til nødvendigheden og 
betydningen af en udvikling af efter- og videreuddannelsen. Denne 
henstilling danner de overordnede rammer, der kan imødekomme disse 
forske I I ige krav. 
51. Henstillingen indeholder særbestemmelser om støtten til en 
videreførelse af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter med 
henblik på eventuelle overenskomstmæssige forbindelser på 
europæisk plan på de vilkår, der er fastsat i aftalen mellem 
arbejdsmarkedets parter af 31.10.1991. Henstillingen henvender sig 
både til medlemsstaterne og til ar' Jjdsmarkedets parter på 
europæisk plan under hensyntagen til den vigtige rolle, som 
arbejdsmarkedets parter og de kollektive aftaler vedrørende adgang 
til efter- og videreuddannelse spiller. 
De anbefalede foranstaltninger 
52. For at sikre en så effektiv og bred adgang til uddannelse som 
muligt henstiller Rådet til medlemsstaterne, at de gennemfører 
eller styrker foranstaltninger vedrørende: 
(i) Virksomhedernes uddannelsesplaner og -programmer: 
Virksomhedernes udarbejdelse af uddannelsesplaner og 
-programmer blev vedtaget af arbejdsmarkedets parter i deres 
fælles udtalelse om undervisning og uddannelse af 19/06/1990. 
Virksomhederne bør iværksætte strategier for uddannelse af og 
investering i deres menneskelige ressourcer, som giver dem 
mulighed for at foregribe den teknologiske udvikling og 
markedsudv ikI ingen. 
- 15 -
(i i) Specifik bistand til små og mellemstore virksomheder 
De små og mellemstore virksomheder er i alle Fællesskabets 
medlemsstater et centralt problem. Der må ved fastlæggelsen af 
uddannelsesstrategier tages hensyn til deres størrelse samt til 
deres organisationsmæssige og driftsmæssige karakteristika. 
Forskellige bistandsmetoder eller -ordninger, der har vist 
deres effektivitet, som f.eks. sammenslutninger af små og 
mellemstore virksomheder for så vidt angår uddannelse, 
forbindelser mellem store virksomheder og små 
under leverandørvirksomheder, deltagelse af rådgivningsorganer, 
samt udbredelse af fjernundervisnings- eller multimedie­
redskaber, bør udbredes og udvides. 
(i i i) Bistand til virksomheder, der står over for en industriel 
omst i I Iingsproces 
Den industrielle omstilling og ændringerne i den sektorieI le 
fordeling af aktiviteterne vil være de centrale punkter i 
ændringerne inden for erhvervslivet i Fællesskabet i 1990erne. 
Nye former for tilrettelæggelse af arbejdet og nye forbindelser 
virksomhederne imellem må fremmes for at opretholde 
konkurrenceevnen i denne nye situation. 
(iv) Efter- og videreuddannelse som middel til regional udvikling 
I overensstemmelse med ordninger gennemført i visse 
medlemsstater bør samsti I I ingen - på regionalt og lokalt plan-
af udbud af og efterspørgsel efter uddannelse være garant for 
en mere effektiv udnyttelse af midlerne og en mere fleksibel 
planlægning af uddannelsesudbuddet, og denne samstilling bør 
fremmes. 
(v) Personlig informering af arbejdstagerne 
Alle arbejdstagere skal informeres om betingelserne for adgang 
til efter- og videreuddannelse i virksomheden eller om de 
offentlige ordninger inden for et partnerskab. Arbejdstageren 
skal i givet fald ligeledes informeres om virksomhedernes 
manglende uddannelsespolitik i virksomheder, hvor en sådan ikke 
er fast lagt. 
(vi) Evaluering af arbejdstagernes færdigheder og u danne Isesbehov 
De nationale erfaringer viser, at den individuelle evaluering 
af arbejdstagerens færdigheder og uddannelsesbehov er den 
bedste måde, hvorpå arbejdstagernes individuelle 
uddannelsesbehov og virksomhedernes strategier kan tilnærmes 
hinanden. Sådanne ordninger nødvendiggør imidlertid, at der på 
nationalt plan træffes foranstaltninger, der sikrer beskyttelse 
af personlige oplysninger. 
- 16 -
(vi i) Høring af repræsentanter for arbejdstagerne 
På efter- og videreuddannelsesområdet er der sket en udvikling 
for så vidt angår oplysning og høring af 
arbejdstagerrepræsentanter eller, hvis sådanne ikke findes, af 
arbejdstagerne selv i virksomheder, på brancheniveau eller på 
tværfagligt plan. I nogle medlemsstater er de 
overenskomstmæssige forbindelser det centrale punkt ved 
fastlæggelsen af adgangsbetingelserne til efter- og 
videreuddannelse, og disse forbindelser bør styrkes. 
(vi i i) Fastlæggelse af efter- og videreuddanne Isesaktioner 
Indholdet af efter- og videreuddanne Isesaktionerne og 
fastlæggelsen heraf er den vigtigste forudsætning for, at 
virksomhedernes uddannelsesstrategier kan blive effektive. Der 
foregår i øjeblikket en udvikling hen imod en bredere 
fastlæggelse af indholdet af uddannelsen og en udvikling af 
aktionerne, der gør det muligt i højere grad at foregribe 
udviklingen i arbejdstilrettelæggelsen og i 
arbejdss i tuat ionerne. 
(ix) Nye redskaber og metoder 
De nye databehandlings- og overførselsteknikker gør det muligt 
at udvikle redskaber, metoder og nye fremgangsmåder i 
forbindelse med efter- og videreuddannelse. Udbredelsen af 
disse metoder og redskaber bør fremmes, navnlig med henblik på 
at lette adgangen til efter- og videreuddannelse for 
arbejdstagere, der ikke kan benytte sig af de traditionelle 
tilbud, f.eks. i landområder, i små og mellemstore virksomheder 
og mobile arbejdstagere. 
Sårbare målgrupper 
(x) Utilstrækkelige kvalifikationer er en af forklaringerne på 
arbejdstagerens sårbarhed ved arbejdsløshed, på segmentering af 
beskæftigelsen og på problemerne med genintegrering på 
arbejdsmarkedet efter en arbejdsløshedsperiode. For 
virksomhederne er det ofte en betingelse for, at de kan indføre 
nye produktionsmetoder, navnlig metoder, der indebærer brug af 
nye teknologier, at deres arbejdstageres grundl' øgende 
kvalifikationer forbedres. Alle arbejdstagere bør derf : have 
mulighed for at nå et elementært kvalifikationsniveau og for 
at få tilstrækkelige grundlæggende forudsætninger for at 
beherske de nye teknologier. 
(xi) Kvinder har generelt ringere adgang til efter- og 
videreuddannelse end mænd, hvilket hænger sammen med de 
sektorer, i hvilke størstedelen af kvinderne arbejder, og med 
de typer arbejde, som kvinderne har adgang til. Foranstalt­
ninger til nedbringelse af disse uligheder bør derfor 
pr ior i teres. 
(xii) Uddannelse af arbejdsløse er normalt de offentlige myndigheders 
ansvar. Nye forbindelser til efter- og 
videreuddanneIsesordningerne for at sikre en mere effektiv 
uddannelse af arbejdssøgende for at forbedre deres faglige 
integrering og genintegrering, fremmes. 
- 17 -
(xi i i) Foranstaltninger, der gør det muligt at undgå, at 
arbejdstagernes forskellige personlige karakteristika, navnlig 
deres nationalitet, deres etniske eller sociale baggrund, deres 
religion eller deres holdninger giver anledning til 
forskelsbehandling med hensyn til adgang til efter- og videre­
uddannelse, bør fremmes. 
Arbejdsmarkedsparternes rolle 
53. Fællesskabets helhedsstrategi omfatter en eventuel selvstændig 
aktion fra arbejdsmarkedets parter. Den fælles udtalelse, de vedtog 
i forbindelse med dialogen mellem arbejdsmarkedets parter om 
retningslinjerne for den bredest mulige relie adgang til efter- og 
videreuddannelse udgør en første fase. De foranstaltninger, der 
anbefales i punkt II i udkastet til henstilling, bygger i vid 
udstrækning på de forslag, arbejdsmarkedets parter fremkom med i 
deres fælles udtalelse. 
54. Den erhvervsmæssige efter- og videreuddannelse er et område, hvor 
arbejdsmarkedets parter spiller en meget aktiv og ofte den 
vigtigste rolle. En analyse af de nationale forhold viser således, 
at en forbedret adgang i Fællesskabet til efter- og 
videreuddannelse i første række er baseret på overenskomstaftaler, 
der er afsluttet i virksomhederne på sektorniveau eller nationalt 
niveau. Den komplementaritet og synergi, der skal skabes mellem de 
offentlige aktioner og arbejdsmarkedsrelationerne, er af særlig 
betydning i forbindelse med alle arbejdstageres adgang til efter-
og videreuddannelse. Denne komplementaritet er tydelig på 
medlemsstatsniveau og er med til at sætte skub i udviklingen i de 
nationale systemer. Den bør også inddrages på fællesskabsniveau for 
bedre at sikre en effektiv indsats blandt alle aktørerne. 
55. Den aftale, arbejdsmarkedets parter indgik den 31.10.1991, 
indeholder nye betingelser for udformningen og fastlæggelsen af 
aktionen på fællesskabsniveau til styrkelse af de aktioner, som 
træffes af medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter. I denne nye 
sammenhæng synes det specielt vigtigt, at der træffes de nødvendige 
foranstaltninger for at gøre det muligt for arbejdsmarkedets 
parter, med henblik på at uddybe drøftelserne om adgang til 
uddannelse, at bygge videre på deres fælles udtalelser og nå frem 
til konventionsmæssige ordninger, herunder aftaler, på europæisk 
plan om adgang ti I efter- og videreuddannelse. 
56. I punkt III i henstillingen er opstillet de vilkår, på hvilke 
Kommissionen opfordres ti I at støtte udviklingen af dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter om adgang, og der åbnes mulighed for at nå 
frem til en aftale på europæisk plan om dette spørgsmål, såfremt 
arbejdsmarkedets parter måtte ønske det. 
Med henblik på gennemførelse af dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter om dette spørgsmål mener Kommissionen, at det er vigtigt at 
undersøge muligheden for at behandle følgende tre grundlæggende 
forhold: 
hvordan virksomhederne informerer arbejdstagerne om 
mulighederne for uddannelse og om adgang hertil 
- hvordan arbejdstagerne kan få en regelmæssig evaluering 
af deres kvalifikationer med henblik på udvikling af deres 
kvaI i f ikat ioner 
- 18 -
- hvordan virksomhedernes uddannelsesplaner udarbejdes og 
gennemføres, og hvordan de hænger sammen med virksomhedens 
samlede strategi . 
LedsageforanstaItn i nger 
57. I forslaget til henstilling opfordres Kommissionen ligeledes til at 
støtte gennemførelsen af de fælles målsætninger ved at udbrede 
komparative oplysninger, styrke udvekslingerne af erfaringer og 
metoder og ved at støtte overførslen af know-how medlemsstaterne 
imellem, navnlig til fordel for de regioner, sektorer, 
virksomhedstyper og personalegrupper, for hvilke adgangen til 
efter- og videreuddannelse er mindst udviklet. 
Ti I syn 
58. Opfordringen til medlemsstaterne om at udarbejde en rapport om de 
gennemførelsesforanstaltninger, der er truffet, skal sikre et 
regelmæssigt tilsyn med nævnte foranstaltninger og de opnåede 
resultater i form af adgang til uddannelse i forhold til den 
oprindelige situation, der er beskrevet i oversigterne fra 1991. 
Disse rapporter bør navnlig vedrøre de nye bidrag, som de 
forskellige berørte aktører (virksomheder, offentlige myndigheder, 
enkeltpersoner) yder, og synergien mellem disse. I 
overensstemmelse med de foranstaltninger, som er truffet med 
henblik på koordinering og rationalisering af Fællesskabets 
handlingsprogrammer på erhvervsuddannelsesområdet og ud fra et 
ønske om at rationalisere de anmodninger om udarbejdelse af 
rapporter, som sendes til medlemsstaterne, henstilles det til 
medlemsstaterne, at kombinere rapporterne om gennemførelse af 
målsætningerne i henstillingen og de rapporter, der udarbejdes i 
henhold til artikel 11, stk. 2 i Rådets afgørelse (90/267/EØF) om 
fastlæggelse af FORCE-programmet, idet tidsplanerne for begge 
former for rapporter stemmer overens. Da der ved Rådets afgørelse 
92/170/EØF er blevet nedsat et udvalg for • efter- og 
videreuddannelse, vil dette udvalg .blive anmodet om at fremsætte 
udtalelse om disse rapporter. 
59. Kommissionen forelægger på grundlag af disse rapporter og før den 
30. juni 1996 en evalueringsrapport om gennemførelsen af nævnte 
målsætninger og om udviklingen i situationen med hensyn til 
arbejdstagernes adgang til erhvervsmæssig efter- og 
videreuddannelse i Fællesskabet, for Rådet og Europa-Parlamentet. 
Denne rapport kan ligeledes forelægges for udvalget for dialogen 
mellem arbejdsmarkedets parter, hvis arbejdsmarkedets parter ønsker 
dette. 
60. På grundlag af de i rapporterne indeholdte konklusioner opfordres 
Kommissionen til at fremlægge ethvert relevant forslag med henblik 
på en styrkelse af adgangen til efter- og videreuddannelse i 
Fællesskabet. 
- 19 -
En kvalitativ virkning 
61. Det fremlagte forslag sigter først og fremmest på en kvalitativ 
virkning, bl.a. ved at fremme adgangen til efter- og 
videreuddannelse i forbindelse med en kampagne for mere moderne 
former for arbejdsorganisation. Virkningerne af henstillingen 
skulle være, at der skabes forudsætninger for effektive partner­
skaber mellem den offentlige og den private sektor, og at man 
således opnår en bedre synergi med hensyn til indsats og 
investeringer. Behovet for efter- og videreuddannelse er så stort i 
de kommende år, at partnerskab mellem den offentlige og den private 
sektor er en forudsætning for planlægning af tilbud på regionalt og 
lokalt niveau og for den bedst mulige udnyttelse af ressourcerne. 
Sammenhængen med de igangværende fællesskabsaktioner 
62. Udkastet til henstilling er indpasset i og udgør et supplement til 
de allerede igangværende fællesskabsaktioner på efter- og 
videreuddannelsesområdet. Forslaget til henstilling bygger på 
resultaterne fra Fællesskabets handlingsprogrammer vedrørende 
erhvervsuddannelse, navnlig FORCE for så vidt angår virksomhedernes 
uddannelsesplaner og analyse af kvalifikationsbehovene, men ogå 
COMETT med hensyn til efter- og videreuddanne Isesaktioner, hvis 
grundlag er et partnerskab på regionalt niveau og sektorniveau 
mellem universiteter og virksomheder. EUROTECNET med hensyn til 
forbindelser til den teknologiske udvikling og PETRA for så vidt 
angår forbindelser mellem grunduddannelse og efter- og 
v idereuddanneIse. 
63. Handlingsprogrammerne har bidraget til at gøre virksomhederne og 
aktørerne inden for erhvervsuddannelse opmærksomme på betydningen 
af, at der indføres uddannelsesplaner, og at disse integreres i den 
samlede Økonomiske strategi for virksomhederne. De tværnationale 
foranstaltninger, der indgår i disse programmer, har også 
konkretiseret betydningen af partnerskaber mellem det offentl.ige og 
private, hvorved man i højere grad imødekommer kravene om 
erhvervsuddannelse, især i små og mellemstore virksomheder og i 
bestemte sektorer. Forslaget til henstilling skulle ligeledes skabe 
forudsætninger for en reduktion i antallet af målsætninger. 
64. Det må fastholdes, at der er en komplementaritet mellem forslaget 
til retsakt og handl ingsproqrammernes forløb og virkning, især 
FORCE. Gennemførelsen af de generelle principper, der indgår i 
forslaget til beslutning, vil forstærke virkningen af og influere 
positivt på forløbet af disse programmer, hvad der er i tråd med 
iværksætternes og talrige aktørers intentioner. 
- 20 -
65. De aktioner, der er udarbejdet i henhold til programmerne (især de 
tværnationale partnerskaber), er særdeles virkningsfulde med hensyn 
til konvergens og holdningsændringer. Disse tiltag er med til at 
forberede og støtte gennemførelsen af de fælles målsætninger og ti I 
at skabe større konvergens i de nationale systemer, når det gælder 
adgangen til efter- og videreuddannelse. Denne overførsel af viden 
og den synenergi, der fremkommer i et program som FORCE, sker inden 
for en fælles ramme af retningslinjer, der skaber forbindelse til 
og styrker de fælles målsætninger, der er indeholdt i forslaget til 
henstilling. De aktioner, der bestemmes og udføres af 
medlemsstaterne som led i gennemførelsen af disse fælles 
målsætninger, og som derfor er mere omfattende end de aktioner, der 
bygger på programmerne, sætter resultaterne af programmerne i 
relief og vil være med til at skabe større konvergens mellem 
aktørerne på fællesskabsniveau med hensyn til valg af 
fremgangsmåder på uddannelsesområdet. Dette udkast til henstilling 
bidrager ligeledes til en bedre opdelt og supplerende 
grunduddannelse samt efter- og videreuddannelse i overensstemmelse 
med PETRA-programmet og støtter indsatsen for, at grunduddannelsen 
skal udvikle sig i denne retning. 
66. I fremtiden bør Fællesskabets aktioner vedrørende adgang til 
erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse også knyttes sammen med 
de aktioner, hvis mål er en tilpasning til de industrielle 
ændringer og ti I udviklingen i produktionssystemerne i lyset af de 
perspektiver, der anføres i artikel 123 og 127 i den traktat, der 
er ved at blive ratificeret, og i Kommissionens meddelelse om 
gennemførelsen af Maastricht-traktaten (KOM(92) 2000). 
Videreudviklingen af adgangen til efter- og videreuddannelse for 
alle arbejdstagere, faglærte eller ufaglærte, er således en 
uomgængelig forudsætning for, at virksomhederne skal kunne klare 
tilpasningsprocessen. Fremover er en foregribelse af behovene og en 
generel adgang til uddannelse et uundgåeligt, men også naturligt 
led i en strategi for en tilpasning til industrielle ændringer og 
for fremme af moderne og kvalificerende arbejdsmetoder, der 
garanterer kvalitet og konkurrencedygtighed. 
- 21 -
Forslag t i I 
RÅDETS HENSTILLING 
om adgang til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER, 
som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonmiske 
Fællesskab, særlig artikel 128, 
som henviser til forslag fra Kommissionen, 
som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet, 
som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og 
som tager følgende i betragtning: 
I første princip i Rådets afgørelse 63/266/EØF af 2. april 1963 om 
opstilling af almindelige principper for gennemførelse af en fælles 
politik for faglig uddannelse^1) bestemmes det, at den enkelte har ret 
til en passende uddannelse, navnlig under hensyntagen til nødven­
digheden af at fremme grunduddannelse og videregående faglig uddannelse 
og, efter behov, omskoling, som er tilpasset de forskellige faser af 
arbejdslivet, og det anføres endvidere heri, at det er nødvendigt, at 
den enkelte person takket være mulighed for permanent at undergå en 
faglig udvikling får lejlighed til at opnå bedre beskæftigelse i sit 
fag eller en uddannelse med sigte på en ny beskæftigelse på et højere 
n i veau; 
i henhold til afgørelse 63/266/EØF påhviler gennemførelsen af de 
generelle principper medlemsstaterne og, inden for rammerne af 
Traktaten, Fællesskabets kompetente institutioner; 
(1) EFT nr. 63 af 20.4.1963, s. 1338/63 
- 22 -
udvikling af de menneskelige ressourcer gennem erhvervsuddannelse er en 
af de vigtigste forudsætninger for en forøgelse af den europæiske 
økonomis konkurrenceevne; Det Europæiske Råd har fastslået, at gennem­
førelsen af det indre marked bør ledsages af en udvikling af adgangen 
til efter- og videreuddannelse (Hannover, 27. og 28. juni 1988); 
det fremgår af punkt 15 i Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grund­
læggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder, som blev 
vedtaget af 11 stats- og regeringschefer forsamlet i Det Europæiske Råd 
i Strasbourg den 9. december 1989, at: 
"Enhver arbejdstager i Det Europæiske Fællesskab skal kunne have adgang 
til erhvervsuddannelse, Iige så længe den pågældende er erhvervsaktiv. 
Der må ikke i betingelserne for denne adgang ligge nogen forskels­
behandling på grundlag af nationalitet. 
De kompetente offentlige myndigheder, virksomhederne og arbejds­
markedets parter bør inden for hver deres kompetenceområde tilveje­
bringe de nødvendige tilbud om livslang efter- og videreuddannelse, så­
ledes at alle borgere får mulighed for at ajourføre deres faglige 
viden, bl.a. gennem frihed i forbindelse med uddannelse, at dygtiggøre 
sig og erhverve ny viden, navnlig med hensyn til den tekniske udvik­
ling."; 
ifølge Rådets direktiv 91/533/EØF^2) pålægges det arbejdsgiveren at 
oplyse arbejdstagerne om de forhold, der gør sig gældende i forbindelse 
med arbejdsaftalen eller arbejdsforholdet; 
erhvervsuddannelse har til stadighed indgået i dialogen mellem arbejds­
markedets parter ; 
arbejdsmarkedets parter giver således i deres fælles udtalelse af 
6. marts 1987 om uddannelse og motivering, information og høring udtryk 
for, at uddannelse i virksomheden skal'gøre det muligt for arbejds­
tagerne hurtigt og vedvarende at tilpasse sig de strukturelle ændringer 
i virksomheden; denne tanke blev taget op igen i fælles udtalelse af 
(2) EFT nr. L 288 af 18.10.1991, S. 32. 
- 23 -
13. februar 1990 om oprettelse af en europæisk sfære for faglig og 
geografisk mobilitet og om forbedring af det europæiske arbejdsmarkeds 
funktion, og den blev ligeledes taget op i udtalelsen af 19. juni 1990 
om grunduddannelse, erhvervsmæssig grunduddannelse samt erhvervs­
uddannelse af voksne; 
den 21. september 1991 vedtog arbejdsmarkedets parter en fælles 
udtalelse om retningslinjerne for udvikling af den bredest mulige 
reelle adgang til uddannelse, hvad der ses som en videre udvikling af 
nævnte fælles udtalelse af 19. juni 1990; 
i den aftale, som blev indgået den 31. oktober 1991 mellem arbejds­
markedets parter på europæisk plan, åbnes der mulighed for at videre­
føre de fælles udtalelser og for, at dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter kan føre til konventionsmæssige ordninger, herunder aftaler; 
den 6. september 1990 vedtog Den Europæiske Faglige Samarbejds­
organisation (EFS) og Det Europæiske Center for Offentlige Virksomheder 
(CEEP) en europæisk rammeaftale om uddannelse i offentlige virk­
somheder ; 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog den 22. oktober 1992 en 
informationsrapport om "erhvervsuddannelse: fremme af faglige kvali­
fikationer - et strategisk instrument for økonomisk og social udvikling 
af Det Europæiske Fællesskab"; 
der er blevet indledt tværnationale samarbejdsaktioner på fælles-
obsplan; 
sådanne aktioner er omhandlet i Rådets afgørelse 90/267/EØF af 
29. maj 1990 om fastlæggelse af et handlingsprogram til udvikling af 
efter- og videreuddannelse i Det Europæiske Fællesskab (FORCE)^3) og i 
Rådets afgørelse 89/657/EØF af 18. december 1989 om et handlings­
program til fremme af innovation inden for erhvervsuddannelse som følge 
af ny teknologi i Det Europæiske Fællesskab (EUROTECNET)^4), begge 
ændret ved afgørelse 92/117/EØF<5); 
(3) EFT nr. L 156 af 21.6.1990, s. 1. 
(4) EFT nr. L 393 af 30.12.1989, s. 29. 
(5) EFT nr. 75 af 21.3.1992, s. 51. 
- 24 -
sådanne aktioner er endvidere omhandlet i Rådets afgørelse 89/27/EØF af 
16. december 1988 om vedtagelse af anden fase af programmet om 
samarbejde mellem universiteter og virksomheder om uddannelse på 
teknologiområdet (COMETT ll)(6) og i Rådets afgørelse 91/387/EØF af 
22. juli 1991 om ændring af afgørelse 87/569/EØF om et handlingsprogram 
for erhvervsuddannelse af unge og forberedelse af unge til arbejds- og 
voksenli vet (PETRA)<7); 
sådanne aktioner er yderligere omhandlet i Rådets forordning (EØF) nr. 
4255/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser til forord­
ning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår Den Europæiske SociaIfond^8); 
den demografiske udvikling vil medføre en betydelig reduktion i 
antallet af unge, som kommer ud på arbejdsmarkedet i Fællesskabet, 
hvilket sammen med de ændringer, der sker i arbejdsmiljøet, må føre til 
en ajourføring og en øget tilpasning af den erhvervsaktive befolknings 
kvaI i f ikat ioner ; 
det kan på fællesskabsplan konstateres, at de problemer, som kvinder 
støder på med hensyn til adgang til beskæftigelse, i vid udstrækning 
skyldes en mere begrænset adgang til erhvervsuddannelse; der bør lægges 
særlig vægt på at give kvinder en reel adgang til erhvervsmæssig efter-
og videreuddannelse; 
samarbejde på området erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse må 
baseres på de ordninger, som allerede er indført i medlemsstaterne 
under hensyntagen til forskelligartetheden af de nationale retssystemer 
og natior ,l praksis, de berørte parters kompetence i henhold til 
national ret og den frie forhandlingsret; da medlemsstaterne og 
arbejdsmarkedets parter på nationalt plan tager mange og forskellig­
artede initiativer, skal disse i lyset af Fællesskabspagten om 
Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale 
Rettigheder og i betragtning af det transnationale element i aktionen 
støttes på fællesskabsniveau og indgå i en samlet sammenhængende plan; 
endelig er det vigtigt at fremme en synergi med hensyn til midler og 
partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor; 
(6) EFT nr. L 13 af 17.1.1989, s. 28. 
(7) EFT nr. L 214 af 2.8.1991, s. 69. 
(8) EFT nr. L 374 af 31.12.1988, s. 21 
- 25 
Det Réigivende Udvalg for Erhvervsuddannelse er blevet hørt og har 
erkendt den strategiske betydning af den erhvervsmæssige efter- og 
videreuddannelse i virksomhederne, både for medlemsstaterne og 
Fællesskabet, og også nødvendigheden af, at Fællesskabet kommer til at 
spille en aktiv rolle inden for dette område -
FREMSÆTTER FØLGENDE HENSTILLING: 
I. Rådet henstiller til medlemsstaterne, at de styrker deres 
erhvervsuddanne IsespoI itik for at sikre hver enkelt arbejds­
tager i Fællesskabet adgang til erhvervsmæssig efter- og 
videreuddannelse, lige så længe den pågældende er erhvervs-
akt i v. 
II. For at sikre en så effektiv og bred adgang til uddannelse som 
muligt henstiller Rådet til medlemsstaterne, at de gennemfører 
eller styrker foranstaltninger med henblik på: 
(i) at sikre, at virksomhederne prioriterer udviklingen af 
arbejdskraftens kvalitet og kvalifikationer ved at udarbejde 
undervisningsplaner og -programmer, som er tilpasset virksom­
hedens størrelse og mål; disse planer og. programmer bør 
udarbejdes under hensyntagen til de menneskelige ressourcer, 
man råder over, arbejdets tilrettelæggelse, de fremtidige 
kvalifikationsbehov og nødvendigheden af at foregribe den 
industrielle og teknologiske udvikling 
(i i) at udvikle initiativer og foranstaltninger vedrørende specifik 
bistand til små og mellemstore virksomheder. Disse 
foranstaltninger kan f.eks. omfatte hjælp med hensyn til 
rådgivning om uddannelse samt finansielle og skatte- og 
afgiftsmæssige incitamenter og skal være til støtte for de små 
og mellemstore virksomheder, når de skal analysere deres 
behov, udarbejde og indføre en uddannelsesstrategi og evaluere 
denne. De små og mell.emstore virksomheder skal sikre den for 
- 26 -
deres udvikling fornødne erhvervsmæssige efter- og videre­
uddannelse under hensyntagen til arbejdstagernes særlige 
situation i virksomheden og især, hvor der er behov herfor, 
støtte de foranstaltninger, der er fastlagt i de følgende 
punkter 
(i i i) at udvikle særlige incitamenter og foranstaltninger til fordel 
for virksomheder, der står over for en industriel omstillings­
proces, med henblik på at fremme uddannelse og faglig om­
skol ing af arbejdstagerne 
(iv) at udvikle den erhvervsmæssige efter- og videreuddannelse, 
således at denne bliver en væsentlig faktor i den regionale 
udvikling. I forbindelse hermed bør der lægges særlig vægt på 
landdistrikter og de pågældende arbejdstageres og virksom­
heders specielle behov. Det henstilles ligeledes til medlems­
staterne, at de, især på regionalt eller lokalt niveau, 
støtter oprettelsen af uddanneIseskonsortier, der kan gennem­
føre analyser af virksomhedens og arbejdstagernes uddan­
nelsesbehov og oplyse om uddannelsesmuligheder, således at den 
bedst mulige balance mellem udbud og efterspørgsel kan sikres 
(v) at sikre, at arbejdstagerne, navnlig ved deres ansættelse, 
informeres om virksomhedens uddannelsespolitik og uddannelses­
programmer for erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse. 
Sådan information skal navnlig vedrøre bestemmelserne og 
betingelserne for adgang til erhvervsmæssig efter- og videre­
uddannelse tilrette1 gt af og inden for virksomheden og/eller 
i samarbejde med de offentlige myndigheder, herunder bestem­
melser, som gælder ved fravær på grund af uddannelseskurser, 
aflæggelse af eksamener og i forbindelse med uddannelsesorlov 
(vi) at gøre det muligt for arbejdstagerne på deres anmodning at få 
en evaluering af deres kvalifikationer og uddannelsesbehov. En 
sådan evaluering, som tilhører arbejdstageren, og som skal 
behandles fortroligt, bør udføres i virksomheden og/eller i 
partnerskab med specialiserede offentlige institutioner 
- 27 -
(vi i) at fremme information og høring af repræsentanter for arbejds­
tagerne eller, hvis sådanne ikke findes, af arbejdstagerne 
selv om udarbejdelse og gennemførelse af virksomhedernes 
uddannelsesplaner og -programmer 
(vi i i) at fremme arbejdstagernes adgang til uddannelse af passende 
varighed, som fører til anerkendte kvalifikationer. Man bør i 
denne forbindelse sikre sig, at uddannelsen udformes på et 
bredt grundlag og gør det muligt at foregribe og beherske 
udviklingen i produktionssystemerne, i arbejdets tilrette­
læggelse samt følgerne af gennemførelsen af det indre marked i 
relation til det økonomiske, teknologiske og sociale klima i 
v i rksomheden 
(ix) at give støtte til anvendelse af undervisningssystemer i 
forbindelse med åben undervisning og fjernundervisning, anven­
delse af multimedia undervisningsmateriale samt hjælpemidler 
til brug ved selvstudier 
(x) at gøre det muligt for arbejdstagere med meget få kvalifika­
tioner, uanset deres status, at deltage i de erhvervsmæssige 
efter- og videreuddanneIsesforanstaItninger, der giver dem 
lejlighed til at nå et første kvalifikationsniveau og giver 
dem det grundlag, som kræves for at kunne bruge den nye tekno­
logi. Der skal lægges særlig vægt på adgang til efter- og 
videreuddannelse for arbejdstagere, som ikke har kunnet 
deltage i uddannelse i en vis periode, samt handicappede og de 
arbejdstagere, der er mest udsatte ved nedlæggelse af 
still inger ' 
(xi) at fremme kvinders adgang til og faktiske deltagelse i 
erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse. Dette gælder 
navnlig for kvinder, der vender tilbage til arbejdsmarkedet, 
for at de kan forbedre deres grundlæggende kvalifikationer og 
således øge deres valgmuligheder blandt de erhverv, de har 
adgang t i I 
- 28 -
(xi i) at fremme arbejdsløses adgang til og deltagelse i erhvervs­
mæssig efter- og videreuddannelse. Der bør lægges særlig vægt 
på unge arbejdsløse og langtidsledige, for at man kan forbedre 
deres faglige integrering og genintegrering, navnlig ved at 
udvikle forbindelser mellem grunduddannelse og efter- og 
videreuddannelse samt ved at støtte virksomhedernes ind­
dragelse i uddannelsen 
(xiii) at sikre, at adgang til erhvervsmæssig efter- og videre­
uddannelse for alle arbejdstagere i Fællesskabet sker uden 
nogen form for forskelsbehandling. 
II. Rådet opfordrer Kommissionen til at styrke samarbejdet med 
medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter med henblik på at 
støtte gennemførelsen af punkt II. 
Kommissionen opfordres således til ved helt at udnytte de 
muligheder, der ligger i handlingsprogrammerne og fælles­
skabsinitiativerne på uddannelsesområdet: 
at udbrede og udbygge de sammenlignende oplysninger om de 
erhvervsfaglige efter- og videreuddanneIsessystemer, 
herunder også de gældende bestemmelser og metoder til 
integrering af unge arbejdssøgende og langtidsledige 
- at styrke udvekslingerne af erfaringer og metoder for god 
praksis i forbindelse med efter- og videreuddannelse 
- at støtte overførsler af know-how medlemsstaterne imellem 
via tværnationale partnerskaber og netværk, navnlig til 
fordel for de regioner, sektorer, virksomhedstyper og 
personalegrupper, hvor og for hvilke adgangen til efter- og 
videreuddannelse er mindst udviklet. 
- 29 -
Kommissionen opfordres ligeledes til at stille alle nyttige 
oplysninger til rådighed for arbejdsmarkedets parter på 
fælesskabsplan og til at støtte deres initiativer inden for 
rammerne af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter med 
henblik på at uddybe drøftelserne om adgang til efter- og 
videreuddannelse og videreføre de fælles udtalelser, som de 
har vedtaget, idet denne dialog kan føre til konventions­
mæssige ordninger, herunder aftaler. 
IV. Medlemsstaterne opfordres til i slutningen af første halvår af 
1995 at indsende en rapport til Kommissionen med en 
beskrivelse af de foranstaltninger, der er truffet til 
gennemførelse af punkt II. Denne rapport bør indarbejdes i 
hver national rapport, som skal udarbejdes i henhold til 
artikel 11, stk. 2, i Rådets afgørelse 90/267/EØF om 
fastlæggelsen af FORCE-programmet. 
Kommissionen opfordrer udvalget for EUROTECNET og FORCE, som 
oprettet ved afgørelse 91/170/EØF, til at afgive udtalelse om 
nævnte rapporter. 
Kommissionen opfordres til på grundlag af rapporterne og af 
resultaterne af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter inden 
den 30. juni 1996 at fremlægge en evalueringsrapport om 
udviklingen i adgangen til efter- og videreuddannelse i 
Fællesskabet, hvori der gøres rede for resultaterne af 
gennemførelsen af de foranstaltninger, som er omhandlet i 
punkt II. Rapporten bør forelægges for Rå it , Europa-
Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Jdvag. Hvis 
arbejdsmarkedets parter ønsker det, kan den også forelægges 
for Udvalget for Dialogen mellem Arbejdsmarkedets parter. 
Kommissionen opfordres til på baggrund af konklusionerne i 
evalueringsrapporten at fremlægge ethvert relevant forslag, 
som kan styrke adgangen til efter- og videreuddannelse for 
arbejdstagerne i Fællesskabet. 
- 30 -
V. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne og 
arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan. 
Udfærdiget i Bruxelles, 
På Rådets vegne 
Formand 

- 31 -
ANALYSEFORM 
FORSLAGETS KONSEKVENSER FOR VIRKSOMHEDERNE, 
særlig små og mellemstore virksomheder 
Forslagets benævnelse 
Rådets henstilling om adgang til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse. 
Forslaget 
1. Hvorfor er det i betragtning af nærhedsprincippet nødvendigt med 
fællesskabslovgivning på dette område, og hvad er hovedformålene hermed? 
Formålet med henstillingen er, at man - på baggrund af den demografiske 
udvikling (mindre tilgang af unge til arbejdsmarkedet) i medlemsstaterne 
og den teknologiske udvikling, som har konsekvenser for kvalifikations­
behovene (jf. oversigt nr. 1, Tyskland) - inden for rammerne af de 
nationale bestemmelser fremmer adgangen til efter- og videreuddannelse 
gennem foranstaltninger, der iværksættes af medlemsstaterne og arbejds­
markedets parter. 
I henstillingen opfordrer man derfor medlemsstaterne til at udvide 
adgangen til efter- og videreuddannelse ved iværksættelse af foranstalt­
ninger til fjernelse af de hindringer, som virksomheder, ansatte og visse 
grupper (f.eks. kvinder, ufaglærte arbejdstagere o.a.) på indeværende 
tidspunkt stilles over for. Disse hindringer skyldes enten manglende 
indbyrdes informering eller høring de berørte parter imellem eller mang­
lende motivering af de enkelte til at uddanne sig (jf. pkt. II, (vi), om 
evaluering af kvalifikationer) og af virksomhederne til at investere (jf 
pkt. II, (i), om undervisningsplaner- og programmer) i- efter- og videre 
uddannelse. 
Henstillingen omfatter ligeledes foranstaltninger til opfølgning .vf det 
arbejdsprogram, der er relevant for Fællesskabspagten for Arbejdstagernes 
Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder, især punkt 
15. 
- 32 -
Konsekvenser for virksomhederne 
2. Hvem vil blive berørt af forslaget? 
Henstillingen indebærer ikke forskelsbehandling af særlige sektorer, 
men man konstaterer imidlertid heri, at der mangler adgang til efter-
og videreuddannelse i små og mellemstore virksomheder og i industri­
er, der undergår omstrukturering, og det anbefales derfor medlems­
staterne at træffe passende foranstaltninger på disse områder (jf. 
pkt. II, (ii)og(iii)). 
Hvad skal virksomhederne gøre for at opfylde kravene i forslaget? 
I henstillingen opfordres medlemsstaterne til at iværksætte eller 
styrke aktioner, som gør det muligt at sammenknytte uddannelses­
foranstaltninger for den enkelte samt kvalifikationsforbedrings-
initiativer med virksomhedernes strategier til gensidig nytte for 
både arbejdstagere og virksomheder. 
Afhængigt af medlemsstaternes initiativer til gennemførelse af de 
foranstaltninger, der er indeholdt i udkastet til henstilling, vil 
virksomhederne skulle informere deres ansatte eller disses repræsen­
tanter om deres efter- og videreuddannelsesplaner eller om 
betingelserne for at få adgang til denne form for uddannelse. 
Medlemsstaterne opfordres til at øge bevidstheden i virksomhederne 
omkring betydningen af uddannelse ved at informere om sammenhængen 
mellem arbejdskraftens kvalifikationsniveau og virksomhedernes 
konkurrenceevne og til at tilskynde virksomhederne til at fastlægge 
uddannelsesplaner. 
Med henblik på at øge effektiviteten og effekten af efter- og 
videreuddannelse i virksomhederne kan der foretages uddannelses-
evalueringer af enkelte arbejdstagere, således at man kan afklare de 
mål, som ønskes nået med uddannelsen og øge motivationen hos de 
enkelte arbejdstagere. 
Med de ovenfor nævnte aktioner behandles erhvervsmæssig efter- og 
videreuddannelse som en investering for virksomhederne på områderne 
produktivitet, konkurrenceevne og strukturel tilpasningsevne. 
4. Hvilke økonomiske konsekvenser forventes forslaget at få? 
ØKONOMISKE KONSEKVENSER FOR BESKÆFTIGELSEN 
Forslaget kan indvirke positivt på beskæftigelsen, især i kraft af 
bestemmelserne om grupper, som er i fare for at blive lukket ude fra 
arbejdsmarkedet, og om grupper eller virksomheder, som på indeværende 
tidspunkt har problemer med at få adgang til efter- og videre­
uddannelse (jf. oversigt nr. 1 "Den tyske arbejdsstyrkes kvali­
fikationer 1982-2000", oversigt nr. 2 "Ansatte og selverhvervende i 
Tyskland (i tusinder) og disses uddannelsesbaggrund" og oversigt nr. 
5 "Tyskland - deltagelse i efter- og videreuddannelse alt efter 
beskæftigelsesstatus (1988)"). 
- 33 -
ØKONOMISKE KONSEKVENSER FOR INVESTERINGERNE OG ETABLERINGEN AF NYE 
VIRKSOMHEDER 
I forslaget understreges vigtigheden af at have adgang til efter- og 
videreuddannelse som en form for investering for virksomhederne, og i 
pkt. II støttes etableringen af nye virksomheder med særlige foran­
staltninger. Man kan herigennem tilvejebringe det nødvendige kvalifi­
kationsgrundlag til støtte for det økonomiske potentiale i f.eks. en 
region eller en by. 
FORSLAGETS KONSEKVENSER FOR VIRKSOMHEDERNES KONKURRENCEEVNE 
Foranstaltninger, der skal iværksættes eller styrkes, vil bidrage til 
at højne arbejdsstyrkens kvalifikationsniveau og derigennem forbedre 
virksomhedernes konkurrenceevne. 
5. Indeholder forslaget foranstaltninger, som tager hensyn til den særlige 
situation for små og mellemstore virksomheder (begrænsede eller særlige 
behov el. lign.)? 
FORANSTALTNINGER FOR SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDER 
I punkt II erkendes den manglende adgang til efter- og videreuddan­
nelse for de små og mellemstore virksomheder på indeværende tids­
punkt, og der gives udtryk for, at der af de offentlige 
myndigheder på relevant niveau skal iværksættes særligt gunstige 
foranstaltninger for disse virksomheder. 
Nylige undersøgelser har vist, at deltagelsen i efter- og videre­
uddannelse i de små og mellemstore virksomheder ligger et godt stykke 
under deltagelsen i større virksomheder, selv når man sammenligner 
ansatte på det- samme uddannelsesniveau. Det samme gør sig gældende 
for udgifterne til uddannelse. 
I Frankrig viser oplysninger (1988) om deltagelse i efter- og videre­
uddannelse alt efter virksomhedsstørrelse og beskæftigelse, at 
deltagelsen for ufaglærte arbejdstagere og specialarbejdere, ansat i 
virksomheder med mellem 10 og 19 arbejdstagere, ligger på omkring 
1,9%, mens den for de samme grupper af arbejdstagere i virksomheder 
med mere end 2000 ansatte ligger på 23,8%. Det samme gælder for 
udgifterne til uddannelse, dvs. at udgifterne til efter- og videre­
uddannelse stiger i takt med virksomhedernes størrelse (jf. oversigt 
nr. 3 "Frankrig - deltagelse i efter- og videreuddannelse alt efter 
virksomhedernes beskæftigelsesstatus (1988)" og oversigt nr. 4 
"Frankrig - udgifter til efter- og videreuddannelse alt efter virk­
somhedernes størrelse" (i absolutte tal og i procent af de samlede 
lønudgifter (1989)). 
- 34 -
I henhold til en tysk undersøgelse, som foretages regelmæssigt, 
(Berichtsystem Weiterbildung) var de ansattes deltagelse betydeligt 
højere i virksomheder med mere end tusind ansatte (deltagelses-
procent: 41%) end i virksomheder med under 100 ansatte (deltagelses-
procent: 33%). Forskellen er endnu større, når der er tale om 
deltagelse i egentlig faglig efter- og videreuddannelse: næsten 
dobbelt så mange ansatte i store virksomheder gennemgår uddannelse 
som i små virksomheder (31% sammenlignet med 17%). 
Den samme situation afspejles i to andre undersøgelser. I en tysk 
undersøgelse fra 1988 baseret på et repræsentativt udsnit af ca. 10% 
af alle virksomheder fandt man, at deltagelsen i uddannelsesinitiati­
ver i virksomheder med under 50 ansatte lå under gennemsnittet, hvor­
imod deltagelsen i virksomheder med mere end 500 ansatte lå et godt 
stykke over gennemsnittet. Konkret var der i perioden 1980-85 tale om 
følgende situation: i virksomheder med under 50 ansatte gennemførte 
21% af arbejdsstyrken et efter- eller videreuddannelsesprogram, mens 
tallet for virksomheder med mellem 50 og 500 ansatte var 25% og 29% 
for virksomheder med mere end 500 ansatte (jf. Koch, s. 185). Andre 
undersøgelser bekræftede, at de små virksomheder er betydeligt mindre 
aktive på efter- og videreuddannelsesområdet end større virksomheder 
(jf. von Bardlesleben m.fl., 1986). 
Høring 
Anfør, hvilke organisationer der er blevet hørt om forslaget og redegør i 
store træk for deres hovedsynspunkter? 
6.1 Arbejdsmarkedets parter har, på baggrund af Den Sociale Dialog og 
deres fælles udtalelse af 21. september 1991 om måder, hvorpå man 
kan opnå den størst mulige adgang til uddannelse, bekræftet, at 
man prioriterer efter- og videreuddannelse højt. 
6.2 Under udarbejdelsen af forslaget fandt der, på nationalt plan i 
hvert af de 12 medlemslande, en trepartshøring sted (juni 91) med 
deltagelse af generaldirektørerne for erhvervsuddannelse. 
6.3 Det vedtægtsmæssige Rådgivende Udvalg for Erhvervsuddannelse, som 
er sammensat på trepartsbasis, afgav meddelelse herom den 10.-11. 
september 1992. 
- 35 -
OVERSIGT nr. 1 
Den tyske arbejdsstyrkes kvalifikationer 
1982-2000 (gennemsnitsberegning) 
ERHVERVSAKTIVITET KVALIFIKA­
TIONSNIVEAU 
(I PROCENT) 
ingen uddan II 
lærlingeudd III IV 
tekn. hcjere 
skole udd. 
1982 
Eksisterende 
erhvervsstruktur (1) 
1. fremstillingsvirksomhed, 
vedligeholdelse 38,1 
2. lagervirksomhed, transport 
og salg 30,1 
3. kontorarbejde (sekretærjob 
o.lign.) 21,8 
4. ledelse, forskning m.m. 9,7 
5. portnere, hushjælp, catering, 
tjenere 63,3 
6. servicejob, liberalt er­
hverv, lærere, sundhedspleje 19,5 
I ALT 1982 32,0 54,0 
64, 3 
71,9 
50, 1 
34,0 
39, 4 
52, 9 6, 9 
3, 6 
3, 6 
16, 6 
2,0 
7, 4 
6, 6 1,0 
2 , 0 
2 , 7 
23, 6 
0, 7 
33, 7 
8, 5 
Forventet struk­
tur i år 2000 
1. fremstillingsvirksomhed, 
vedligeholdelse 24,4 
2. oplagring, transport, 
salg 16,8 
3. kontorarbejde (sekretærjob 
o.ligr.. 11,6 
4. ledelse, forskning m.m. 2,3 
5. portnere, hushjælp, catering, 
tjenere 49,3 
6. servicejob, liberalt erhverv 
lærere, sundhedspleje 14,7 
I ALT år 2000 19,8 65,8 
76,8 
75,4 
53,9 
44, 6 
33, 6 
58, 7 , 3 
2, 9 
j , s 
2,6 
4,2 
6, 7 1,5 
3, 5 
» c 
16,1 27,7 
3, 5 
47, 5 
-L1* » 
(1) delvist anslået 
Kilde: von Rothkirch/Weidig (1985) 
- 36 -
OVERSIGT nr. 2 
Tyskland 
Ansatte og selverhvervende (i tusinder) 
og disses uddannelsesbaggrund 
1975 1985 
antal % antal % 
ufaglærte 8.851 34,4 7.239 27,2 
gennemført erhvervs­
uddannelse (faglærte arbejdst.) 13.410 52,1 14.782 55,5 
mellemniveau 
grundlæggende færdigheder 
gennemgået højere uddannelse 
I ALT 
Kilde: Deutsches Institut fur Wirtschaftsforschung 
Wochenberichte nr. 7, Berlin 1988 1.643 
1.848 
25.752 6,4 
7,2 
100,0 2. 
2. 
26. ,009 
.597 
.626 7, 
9, 
100, , 5 
,7 
,0 
- 37 -
OVERSIGT nr. 3 
Frankrig 
Deltagelse i efter- og videreuddannelse alt efter 
virksomhedernes størrelse og beskaeftigelsesstatus (1988) 
Antal beskæftigede 10-19 20-49 50-499 500-1.999 2.000-
% % % % % 
ufaglærte arbej­
dere, specialar­
bejdere 1,9 3,4 8,4 15,3 23,8 3,4 8,4 
6,2 14,3 
12,8 22,0 faglærte arbejdere 4,8 6,2 14,3 23,2 40,9 
funktionærer 10,2 12,8 22,0 32,9 43,3 
teknikere og mel­
lemledere 14,5 19,0 23,8 49,6 68,1 
ingeniører og le­
dere 16,5 21,7 37,1 57,7 67,2 
I ALT 14,6 16,3 25,6 35,1 48,8 
Kilde: Doc. Annexe à la Loi de Finance 1990 
- 38 -
OVERSIGT nr. 4 
Frankrig 
Udgifter til efter- og videreuddannelse 
alt efter virksomhedernes størrelse 
(absolutte tal og i procent af de samlede lønudgifter (1989)) 
Antal beskæftigede 10-19 20-49 50-499 500-1.999 2.000- I ALT virks. 
med mere end 
10 
Udgifter 
(mio. FF) 584 991 6.229 5.778 16.256 30.838 
udgifter i % af 
saml. lønudgifter 1,34 1,44 2,01 2,91 4,68 2,97 
Kilde: Doc. Annexe à la Loi de Finance 1990 
- 39 -
OVERSIGT nr. 5 
Tyskland 
Deltagelse i efter- og videreuddannelse 
alt efter beskæftigelsesstatus (1988) 
BESKÆFTIGELSESSTATUS PROCENTDEL AF ARBEJDSSTYRKEN 
ufaglærte arbejdstagere og specialarbejd. 6% 
faglærte arbejdere 16% 
ansatte med begrænset ansvar 20% 
ansatte med større ansvar 31% 
ledere 32% 
Kilde: Berichtsystem Weiterbildungsverhalten (s. 54) 
- 40 -
ISSN 0254-1459 
KOM(92) 486 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 
Katalognummer : CB-CO-92-611-DA-C 
ISBN 92-77-51075-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg