DA Den Europæiske Unions Tidende C 286/38

Det Europæiske Økonomiske Og Sociale Udvalgs udtalelse om Forslag til Rådets beslutning om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (ifølge traktatens artikel 128)

(KOM(2005) 141 endelig — 2005/0057 (CNS))

(2005/C 286/08)

Kommissionen besluttede den 22. april 2005 under henvisning til EF-traktatens artikel 128 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Henri Malosse til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 24. maj 2005.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog den 31. maj 2005 efter den skriftlige procedure (forretningsordenens artikel 58) med flertal og én stemme imod følgende udtalelse:

1. Indledning

Det Europæiske Råd bekræftede på sit møde den 22. og 23. marts 2005, at det er nødvendigt at relancere Lissabon-strategien og igen at fokusere på vækst og beskæftigelse.

Kommissionen er af Rådet blevet opfordret til at omsætte den prioritering, som vækst og beskæftigelse har fået, i nye overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og nye retningslinjer for beskæftigelsen.

Disse to tekster er blevet samlet i et og samme dokument, som indeholder de første integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse for perioden 2005-2008.

Nærværende udtalelse handler om Kommissionens forslag til Rådets beslutning om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker (ifølge traktatens artikel 128).

EØSU beklager, at de meget korte frister for vedtagelse af retningslinjerne ikke giver mulighed for en reel debat med civilsamfundet omkring et emne, der har så afgørende betydning for EU's borgere. Denne praksis er i modstrid med princippet om deltagelsesdemokrati, jf. forfatningstraktaten. EØSU anmoder derfor Rådet om i fremtiden at revidere mødekalenderen, så der levnes plads til at afholde en demokratisk debat og en civil dialog på rimelige vilkår på såvel europæisk som nationalt plan. Kun sådan kan man i forbindelse med midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien sikre fyldestgørende inddragelse af alle relevante arbejdsmarkedsaktører i alle faser af processen, sådan som det så kraftigt forlanges fra alle sider med henblik på en effektiv gennemførelse af beskæftigelsesstrategien.

Samtidig beklager EØSU, at høringsproceduren kun giver det mulighed for at udtale sig delvist om noget, som i princippet er et samlet forslag om hhv. vækst og beskæftigelse. Det ville have været hensigtsmæssigt, hvis man havde samlet retningslinjerne for beskæftigelsen og medlemsstaternes overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i én høring, hvorved det ved hjælp af en ægte overordnet politik havde været muligt at skabe et policy-mix med en bedre balance mellem de konjunkturbetingede og strukturelle aspekter.

EØSU mener endelig, at Kommissionen bør udarbejde en mere sammenhængende strategi og sikre støtte til og opfølgning af en beskæftigelsespolitik, som i højere grad lever op til borgernes forventninger og som reelt gør det muligt at nå Lissabon-strategiens målsætning om fuld beskæftigelse.

2. Generelle bemærkninger

2.1 Overordnet sammenhæng

For at gøre den fornyede fokusering på vækst og beskæftigelse effektiv har Det Europæiske Råd besluttet at styrke sammenhængen og komplementariteten mellem de eksisterende mekanismer og lancere en ny styringscyklus.

EØSU hilser den nye indfaldsvinkel velkommen, forudsat at den føres ud i praksis og ikke forbliver ren teori, sådan som det desværre fortsat er tilfældet. Det er ligeledes vigtigt, at sammenhængen afspejles i evalueringen.

Af kontinuitetshensyn bør beskæftigelsesretningslinjerne og de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker kun gennemrevideres hvert tredje år for dermed at bane vejen for en ægte demokratisk debat.

Prioriteter

Der er opstillet følgende prioriteter med henblik på at nå målsætningerne om fuld beskæftigelse, bedre arbejdspladser, arbejdsproduktivitet og social samhørighed:

— Arbejdsmarkedet skal tiltrække og fastholde flere mennesker, og de sociale beskyttelsessystemer skal moderniseres

— Arbejdstageres og virksomheders omstillingsevne skal fremmes og arbejdsmarkederne skal gøres mere fleksible

— Investeringen i menneskelig kapital skal øges gennem bedre uddannelse og færdigheder.

2.2 EØSU beklager imidlertid, at man ikke har udforsket andre muligheder tilstrækkeligt, eller at de kun nævnes, men ikke gøres til egentlige prioriteter:

2.2.1 En strategi til bedre integration af unge på arbejdsmarkedet, navnlig med henblik på at sikre dem deres første job med fremtidsperspektiver. Den vedvarende (eller i visse lande forværrede) ungdomsarbejdsløshed, som også rammer den kvalificerede arbejdskraft, er en afgørende udfordring for Europa, for man kan frygte for fremtiden for et samfund, der ikke giver sine unge et fremtidsperspektiv.

2.2.2 Foranstaltninger vedrørende overgangen til en vidensbaseret økonomi, navnlig for at forbedre kvaliteten af arbejdspladserne og arbejdsproduktiviteten. EØSU er nemlig overbevist om, at man ikke helt har forstået omfanget af overgangen til en ny økonomisk æra (udvikling af tjenesteydelserne, forandringer i industrien), og når nogle af beskæftigelsespolitikkerne er relativt ineffektive skyldes det, at de ikke tager tilstrækkeligt hensyn til de forandringer, der sker for øjnene af os. Overgangen til videnssamfundet kræver en større og mere målrettet indsats inden for livslang almen og faglig uddannelse samt en stigende tilpasning til og indlæring af ny teknologi. I den forbindelse bør man genoverveje den klassiske opdeling mellem sektorer og ikke-kvalificeret og under-kvalificeret erhvervskategorier, som stammer fra den industrielle ære og ikke længere er aktuelle i et videnssamfund.

2.2.3 EØSU beklager, at retningslinjerne for innovation og forskning kun vedrører de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og ikke kædes sammen med beskæftigelsen, for EU ville jo ved at investere mere i disse sektorer bidrage til at skabe nye arbejdspladser, specielt til de unge. Denne mangel understreger den manglende sammenhæng mellem de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og beskæftigelsesretningslinjerne.

2.2.4 Selv om hensynet til ligestilling mellem kønnene på beskæftigelsesområdet er et af de vigtigste temaer under Lissabon-strategien, lige som det er nødvendigt at videreføre indsatsen for at sikre bedre forenelighed mellem arbejde og familieliv, findes der overraskende nok ikke en specifik integreret strategi for ligestilling mellem kønnene. EØSU er samtidig forbavset over, at retningslinjerne ikke i højere grad har formået at fremhæve den udfordring, der ligger i den erhvervsaktive befolknings aldring og behovet for i højere grad at bekæmpe diskrimination på arbejdsmarkedet baseret på alder, handicap eller etnisk oprindelse.

2.2.5 Fælles forvaltning af indvandringspolitikken og spørgsmålet om det faldende befolkningstal i Europa. Kommissionens meddelelse om forvaltning af flygtningestrømme (1), understregede, at EU's befolkning kan falde med mere end 20 millioner frem til 2030 pga. det faldende fødselstal. Selv om indvandring ikke i sig selv udgør en løsning på den demografiske situation i EU-landene, bør EU udstyres med en aktiv politik for indrejse af økonomiske migranter (2), således at deres tilflytning både bidrager til dækning af behovene på arbejdsmarkedet og til EU's velstand. Den restriktive, diskriminerende politik, der føres i visse medlemsstater over for vandrende arbejdstagere, har en afskrækkende effekt til skade for arbejdsmarkedets behov. Der er behov for et snævert samarbejde på både nationalt og EU-plan. Den demografiske udfordring bør imidlertid give stødet til, at man på europæisk plan gør sig nogle tanker om familiepolitik og fødselstal.

2.2.6 Aktioner til fordel for lokale initiativer og udvikling af alle former for virksomheder. EU har en lav tilvækst af virksomheder (undtaget i visse nye medlemsstater), hvilket afspejler et klima, der ikke befordrer iværksætterånden. Der forsvinder også et meget højt antal små virksomheder, som ikke når at modnes og udvikle sig. Modforanstaltningerne er velkendte (fjernelse af de administrative hindringer for oprettelse af virksomheder, reform af skattereglerne vedrørende virksomhedsoverdragelse, bekæmpelse af monopoler og konkurrenceforvridning, forsinkelser og overdrevne betalingsfrister, mangel på et redskab på europæisk plan til at fremme gennemførelsen af det indre marked), men anvendes kun sjældent. EØSU understreger dette temas betydning og ser gerne, at der skabes sammenhæng mellem EU's nuværende virksomhedspolitik og retningslinjerne for vækst og beskæftigelse.

2.3 Vurdering af de opnåede resultater

2.3.1 EØSU anerkender, at de nye retningslinjer er baseret på en kvantitativ vurdering af de hidtil opnåede resultater inden for rammerne af Lissabon-strategien. Disse resultater viser en lille forbedring (beskæftigelsesfrekvensen er gået fra 61,9 % i 1999 til 62,9 % i 2003). Dette kan dog ikke skjule EU's skuffende beskæftigelsespolitiske resultat, der ligger langt fra målsætningerne for 2010. EØSU havde derfor gerne set en mere dybtgående evaluering af resultaterne, som både tager hensyn til andre parametre (f.eks. ungdomsbeskæftigelse, kvindernes beskæftigelsesfrekvens, ældre arbejdstagere) og til de varierende resultater, der er opnået i de enkelte medlemsstater, og eventuelt i de mest karakteristiske tilfælde i de enkelte regioner og sektorer. EØSU kunne eventuelt i fremtiden i samarbejde med de nationale økonomiske og sociale råd og lignende organismer enten på eget initiativ behandle eller blive hørt om en komparativ analyse af de opnående resultater på baggrund af civilsamfundets observationer. Denne opgave ligger helt i tråd med anbefalingerne fra Det Europæiske Råds møde i marts 2005, hvor EØSU sammen med de nationale økonomiske og sociale råd blev bedt om at være fuldgyldige aktører i gennemførelsen af Lissabon-strategien.

2.4 Gennemførelsesmetoder

2.4.1 EØSU konstaterer, at de integrerede retningslinjer overordnet set giver medlemsstaterne tilstrækkelig fleksibilitet til at indkredse de lokale løsninger, som bedst svarer til deres reformbehov. Imidlertid er det, hvis man ser bort fra de nationale politikker, i stigende grad på det regionale eller lokale plan, at de politiske aktører, arbejdsmarkedets parter, erhvervsorganisationerne og de øvrige civilsamfundsaktører er stillet over for beskæftigelsesspørgsmålet og tager konkrete initiativer. EU's seneste samhørighedsrapport fremhævede i øvrigt det brede spekter af lokale og regionale beskæftigelsesstrategier.

2.4.2 EØSU beklager dybt, at der i de nye retningslinjer ikke refereres mere eksplicit til de specifikke målsætninger for beskæftigelsen og arbejdsmarkedet. Retningslinjerne adskiller sig fra den tidligere strategi, som på baggrund af en konstruktiv beskæftigelsespolitik opstillede klare rammer og forpligtelser for alle medlemsstater. De nye retningslinjer udgør derfor ikke længere en grundpille, som medlemsstaterne kan læne sig op ad. Medlemsstaternes beskæftigelsespolitiske foranstaltninger kan således ikke længere i samme grad holdes op mod konkrete og (på mange områder) kvantitative europæiske målsætninger.

2.4.3 EØSU bifalder derimod Kommissionens forslag om, at hver enkelt medlemsstat efter høring af de nationale parlamenter og arbejdsmarkedsparterne opstiller egne specifikke kvantitative målsætninger. Det er nemlig på nationalt plan, at retningslinjerne skal gennemføres. I de nationale målsætninger bør der af hensyn til helhedsdynamikken satses på fremskridt, som indgår i et realistisk perspektiv i den enkelte medlemsstat. Det er således ønskeligt, at medlemsstater, som allerede har opfyldt visse af Lissabon-strategiens mål med hensyn til beskæftigelsesfrekvens, fortsat gør fremskridt.

3. Særlige bemærkninger

ARBEJDSMARKEDET SKAL TILTRÆKKE OG FASTHOLDE FLERE MENNESKER, OG DE SOCIALE BESKYTTELSESSYSTEMER SKAL MODERNISERES

3.1 »Retningslinje. At gennemføre beskæftigelsespolitikker, der sigter mod fuld beskæftigelse, bedre kvalitet og produktivitet i arbejdet og styrket social og territorial samhørighed. Politikkerne skal bidrage til at opnå en gennemsnitlig beskæftigelsesfrekvens for Den Europæiske Union på samlet 70 %, på mindst 60 % for kvinder og på 50 % for ældre arbejdstagere (aldersgruppen 55-64 år) og at nedbringe arbejdsløshed og erhvervsinaktivitet. Medlemsstaterne skal fastsætte nationale mål for beskæftigelsesfrekvensen for 2008 og 2010 (Integreret retningslinje nr. 16).«

3.1.1 I sin udtalelse om »Beskæftigelsespolitikken: EØSU's rolle efter udvidelsen og i lyset af Lissabon-processen« (3) understregede EØSU følgende: På den baggrund er det klart, at de beskæftigelsespolitiske mål kun kan nås, hvis det lykkes at få gang i et vedvarende konjunkturopsving. Der må skabes egnede rammebetingelser, der gavner ikke blot den eksterne, men også den interne efterspørgsel, for at øge vækstpotentialet og opnå fuld beskæftigelse. EØSU har i den forbindelse på det seneste flere gange påpeget, at det forudsætter en »sund makroøkonomisk kontekst« på europæisk plan. Dertil hører først og fremmest en makroøkonomisk politik, der under økonomisk stagnation levner medlemsstaterne spillerum til konjunkturpolitisk indgriben i den økonomiske politik og finanspolitikken og som i tider med økonomisk vækst skaber det tilstrækkelige spillerum.

3.1.2 I den europæiske beskæftigelsesdebat er det i dag behovet for at forøge beskæftigelsesfrekvensen, der står i centrum. Det strategiske mål fra Lissabon går ud på at fremme beskæftigelsen som det bedste middel til at forebygge fattigdom og udstødelse. Det indebærer en strategi, hvor der ikke kun skal skabes flere, men også bedre job. Den europæiske vej til fuld beskæftigelse skal derfor tilbagelægges uden opgivelse af ordentlige lønninger, stadig højere kvalifikationer (bl.a. gennem livslang læring), social sikkerhed og høje arbejdsretlige normer. EØSU opfordrer til, at der uanset erhverv lægges øget vægt på jobkvalitet i det kommende videnssamfund.

3.1.3 Alle virksomheders innovationsevne er afgørende for den økonomiske dynamik i EU. Uden nye og forbedrede produkter og tjenesteydelser og uden produktivitetsfremgang vil Europa sakke agterud både økonomisk og beskæftigelsesmæssigt. Produktivitetsmæssige fremskridt indebærer også ændringer i arbejdsforholdene, som ikke altid umiddelbart er positive. Det er netop ved at øge kvaliteten af alle typer job, at virksomheden kan udvikle sin innovations- og produktionskapacitet.

3.1.4 Desuden bør der lægges stor vægt på at bekæmpe diskrimination og fremme lige muligheder for kvinder og mænd. Medlemsstaterne bør udtrykkeligt opfordres til i deres nationale handlingsplaner fortsat at træffe foranstaltninger til bekæmpelse af alle former for diskrimination, navnlig hvad angår løn, og til en væsentlig forøgelse af kvindernes beskæftigelsesfrekvens.

3.2 »Retningslinje. At anlægge en livscyklustilgang til arbejdet gennem: en fornyet indsats for at åbne veje til beskæftigelsen for unge mennesker og nedbringe arbejdsløsheden blandt dem; en målrettet indsats for at fjerne kønsforskelle med hensyn til beskæftigelse, ledighed og løn; en bedre balance mellem arbejde og privatliv, blandt andet ved at tilbyde børnepasningsmuligheder og pleje til andre pårørende til overkommelige priser; moderne pensions- og sundhedssystemer, som har tilstrækkelige midler, er finansielt bæredygtige og kan reagere på ændrede behov, for eksempel at støtte erhvervsdeltagelse og længere arbejdsliv, blandt andet i form af passende incitamenter til at arbejde og undgå tidlig tilbagetrækning; støtte til arbejdsvilkår, der er fremmende for aktiv aldring (Integreret retningslinje nr. 17. Se også integreret retningslinje »At værne om økonomisk bæredygtighed« (nr. 2)«.

3.2.1 EØSU støtter de fremsatte forslag.

3.2.2 EØSU giver sin uforbeholdne støtte til »Den europæiske ungdomspagt«, som Det Europæiske Råd vedtog den 22.-23. marts 2005, og som sigter mod at lade de unge europæere få gavn af en vifte af politikker og foranstaltninger inden for rammerne af målsætningerne for Lissabon-strategien. I sin initiativudtalelse om »Hvidbog om ungdomspolitikken« (4) sagde EØSU, at »medlemsstaterne med Fællesskabets støtte bør forpligte sig til en kvantitativ nedsættelse af ungdomsarbejdsløsheden.«

3.2.2.1 EØSU beder derfor om, at der tilføjes en specifik retningslinje om beskæftigelse af unge, som kunne omfatte: hjælpemekanismer til at finde det første job, forpligtelser vedrørende det første job med fremtidsperspektiver, udvikling af læring, nogle mere konsekvente europæiske programmer til fremme af de unge arbejdstageres mobilitet, fjernelse af hindringer for mobiliteten (især for lærlinge, praktikanter og førstegangsjobsøgende) samt incitamenter til oprettelse af virksomheder og nye aktiviteter.

3.2.3 EØSU opfordrer fortsat medlemsstaterne til yderligere at forbedre mulighederne for at forene familieliv og erhvervsaktivitet. Det er en samfundsopgave. Navnlig i at skabe børnepasningsmuligheder ligger der en chance for at forlige de familie- og arbejdsmæssige forpligtelser med hinanden, så kvinderne kan blive på arbejdsmarkedet eller hurtigt vende tilbage til det efter en pause.

3.2.4 Endelig mener EØSU, at der i praksis for at fremme »aktiv aldring«må skabes økonomiske og politiske rammebetingelser, der i højere grad tilskynder arbejdstagerne til en længere erhvervskarriere, ligesom sociale aktiviteter og borgerdeltagelse bør fremme.

3.2.5 Det, det drejer sig om i dag, er en afbalanceret kombination af modernisering og forbedring af de sociale sikringssystemer for, under opretholdelse af deres sociale beskyttelsesfunktioner og deres afgørende økonomiske rolle, at tilpasse dem til aktuelle forhold (f.eks. den demografiske udvikling) (5). Det skal sikres, at systemerne kan finansieres på lang sigt, men der skal samtidig tages sociale hensyn, lige som hensynet til universel adgang og et højt serviceniveau skal tilgodeses.

3.2.6 EØSU finder det farligt med alle de direkte tilskud til beskæftigelsen, fordi de er kilde til konkurrenceforvridninger og uligheder, og fordi de som tilskud til ikke-kvalificerede jobs trækker lønniveauet og dermed jobkvaliteten i nedadgående retning. Udvalget anbefaler derfor nogle generelle aktive ledsageforanstaltninger; de kan sikres ved at skabe strukturer, der fremmer social integration, forener arbejdsliv og privatliv samt sikrer lige muligheder. Der skal i den forbindelse ligeledes tages højde for de enkelte medlemsstaters særlige behov, herunder ikke mindst problemerne omkring arbejdsløsheden på regionalt plan.

3.3. »Retningslinje. At sørge for rummelige arbejdsmarkeder for jobsøgende og handicappede gennem: aktive, forebyggende arbejdsmarkedsforanstaltninger, omfattende identifikation af behov på et tidligt tidspunkt, jobsøgningsbistand, vejledning og træning som led i personlige handlingsplaner, de nødvendige sociale instanser, der skal støtte dårligt stillede personers inklusion på arbejdsmarkedet og medvirken til social og territorial samhørighed og til udryddelse af fattigdom; og løbende revision af skatte- og overførselssystemer, herunder forvaltning af og betingelser for ydelser samt sænkning af høje marginale effektive skattesatser, således at det kan betale sig at arbejde og at der sikres et tilstrækkeligt højt socialt beskyttelsesniveau (Integreret retningslinje nr. 18).«

3.3.1 EØSU understreger imidlertid — hvilket det allerede gjorde i sin udtalelse om »Retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken« i 2003 (6) — at udtrykket »ugunstigt stillede personer« omfatter mange forskellige grupper, der konfronteres med beskæftigelsesproblemer af forskellig art. Specielt hvad beskæftigelse af handicappede angår, kræves en mere detaljeret fastlæggelse af vilkår og begreber. Mange handicappede, og måske også andre grupper, er slet ikke arbejdssøgende. Det behøver dog ikke at betyde, at de udelukkes fra muligheden for erhvervsuddannelse og erhvervserfaring i handlingsplanerne for beskæftigelsen.

3.3.2 Hvad de handicappede angår, har EØSU i tidligere udtalelser understreget, at der er behov for at give arbejdsgiverne incitamenter til at ansætte handicappede og for at skabe forudsætningerne for, at de handicappede kan blive fortrolige med moderne teknologi. EØSU understreger den sociale økonomis og den tertiære sektors afgørende betydning for innovation og beskæftigelse, navnlig når det gælder om at fremme de ugunstigt stillede personers integration på arbejdsmarkedet, som det blev påpeget af Det Europæiske Råd i marts 2005.

3.3.3 I forlængelse af sine tidligere holdningstilkendegivelser understreger EØSU vigtigheden af forslaget vedrørende rådgivning og uddannelse i forbindelse med personlige handlingsplaner.

3.3.4 EØSU minder endvidere om, at »Adgang til arbejdsmarkedet på lige vilkår er af afgørende betydning for indvandreres og flygtninges sociale integration — ikke blot med tanke på økonomisk uafhængighed, men også på den menneskelige værdighed og deltagelse i det sociale liv. Det er derfor nødvendigt at udrydde de institutionelle og strukturelle hindringer, der umuliggør den frie adgang til arbejdsmarkedet.« (7)

3.3.5 EØSU understreger desuden, at det er nødvendigt at afkoble den sociale bistand, der er en rettighed i sig selv, fra det at tage imod et arbejde. I visse lande undlader mange mennesker at tage imod et jobtilbud, hvis det betyder, at de mister sociale ydelser, som sikrer en betydelig del af deres indtægt. De personer, der tager et job, må således i realiteten se deres materielle situation blive forværret (eftersom baggrunden for de sociale ydelser fortsat er: den familiemæssige situation, handicap osv.), og forhøjer dermed antallet af dem, der i dag kaldes »fattige arbejdstagere«. I samme forbindelse understreger EØSU, at spørgsmålet om bekæmpelse af fattigdom ikke bør kædes sammen med beskæftigelsesspørgsmålet, men bør fra EU-medlemsstaternes side være genstand for en mere frivillig, sammenhængende politisk indsats, sådan som det var tanken i Lissabon-strategien.

3.4 »Retningslinje. At forbedre matchningen af arbejdsmarkedsbehovene gennem: modernisering og styrkelse af arbejdsmarkedsinstitutionerne, især arbejdsformidlingerne; større gennemskuelighed i beskæftigelses- og uddannelsesmuligheder på nationalt plan og europæisk plan for at fremme mobiliteten i hele Europa; bedre foregribelse af færdighedsbehov, mangler og flaskehalse på arbejdsmarkedet; passende styring af økonomisk migration (Integreret retningslinje nr. 19).«

3.4.1 EØSU understreger som så ofte tidligere, at mobilitet er vigtig på beskæftigelsesområdet. Mobiliteten forudsætter, at der tilvejebringes tilstrækkelige infrastrukturer og at der sikres adgang i opland og boligområder samt at der sørges for, at alle almennyttige serviceydelser er til stede i tilstrækkeligt omfang. Ud over den geografiske mobilitet bør man fremme den vertikale sociale mobilitet, der sikrer forbindelse mellem de forskellige erhverv inden for en bestemt branche, herunder også de brancher, der ikke har direkte forbindelse til videnssamfundet.

3.4.2 EØSU understreger den rolle indvandrerne spiller, når det drejer sig om at tilgodese arbejdsmarkedets behov og fremme væksten i EU. Udvalget lægger vægt på nødvendigheden af ikke-diskriminerende politikker over for vandrende arbejdstagere samt modtagelses- og integrationsforanstaltninger for dem og deres familier.

ARBEJDSTAGERES OG VIRKSOMHEDERS OMSTILLINGSEVNE SKAL FREMMES OG ARBEJDSMARKEDERNE SKAL GØRES MERE FLEKSIBLE

3.5 »Retningslinje. At skabe større fleksibilitet og samtidig sikkerhed i beskæftigelsen og begrænse opdelingen af arbejdsmarkedet gennem: tilpasning af arbejdslovgivningen, med eventuel revision af det fleksibilitetsniveau, der tillades i tidsubegrænsede og tidsbegrænsede kontrakter; bedre foregribelse og positiv styring af forandring, herunder økonomisk omstrukturering, især forandringer, der har tilknytning til handelsåbning, således at de sociale omkostninger bringes ned og det bliver lettere at omstille sig; støtte til ændring af erhvervsmæssig status, herunder uddannelse, selvstændig virksomhed, virksomhedsoprettelse og geografisk mobilitet; fremme og udbredelse af innovative, smidige former for arbejdstilrettelæggelse, herunder større sundhed og sikkerhed og flere forskellige aftale- og arbejdstidsordninger, for at forbedre kvaliteten i arbejdet og arbejdsproduktiviteten; omstilling til nye teknologier på arbejdspladsen, en målbevidst indsats for at ændre sort arbejde til normal beskæftigelse (Integreret retningslinje nr. 20). Se også integreret retningslinje »At skabe større sammenhæng mellem makroøkonomiske politikker og strukturpolitikker« (nr. 4).«

3.5.1 Efter EØSU's opfattelse »er det vigtigt at finde den rette balance mellem fleksibilitet og sikkerhed på arbejdsmarkederne, for at virksomhederne kan få mulighed for at udbyde mere beskæftigelse, og arbejdstagerne samtidig kan beholde den nødvendige sikkerhed. EØSU bifalder den afbalancerede holdning, taskforcen giver udtryk for i kapitlet »Fremme af fleksibilitet og sikkerhed på arbejdsmarkedet«. Skønt de samfundsmæssige og strukturelle forudsætninger i medlemsstaterne er forskellige, er der dog en række fælles aspekter, som der efter EØSU's opfattelse bør lægges særlig vægt på.«

3.5.1.1 EØSU henleder imidlertid Kommissionens og Rådets opmærksomhed på faren ved at forværre de unges og de mindre unges usikre stilling på arbejdsmarkedet, da det svækker deres position i de kollektive forhandlinger om løn, arbejdsbetingelser, social sikring og specielt pensionsrettigheder, og følgelig sænker niveauet for de sociale normer og »den europæiske sociale model«, som støttes af EU-institutionerne i bl.a. de internationale samråds- og forhandlingsfora.

3.5.1.2 Det vil måske være en god idé at forsøge at afkoble forvaltningen af »forandringer i forbindelse med åbningen af markederne« fra den fortsatte forringelse af beskæftigelsen, lønningerne og af levevilkårene for hundredetusinder af arbejdere og EU-borgere. EØSU understreger ligeledes, at de makro-økonomiske foranstaltninger, der kræves i retningslinje 4 og ekspliciteres i nr. 20, medfører så høje menneskelige og økonomiske omkostninger, at Kommissionen bør foretage en konsekvensanalyse heraf, inden retningslinjerne træder i kraft. Som tidligere nævnt, vil EØSU selv foretage en krydsevaluering af erfaringerne med iværksættelsen i de enkelte medlemsstater.

3.5.2 EØSU understreger, at der ikke bør være nogen forbindelse mellem fleksibilitet og sort arbejde, selv om begge fænomener optræder i samme retningslinje. Problemet med sort arbejde kan ikke løses på en seriøs måde ved at fremme kontrakt- og lønfleksibilitet, men bør behandles separat.

3.5.2.1 EØSU lægger vægt på den specifikke målsætning om at bekæmpe sort arbejde. I en af sine initiativudtalelser (CESE 325/2004) pegede EØSU på en række overvejelser, som vil gøre det muligt at finde den rette tilgang til problemet:

3.5.2.2 Der er behov for et større incitament til at selvangive lønindkomster.

3.5.2.3 Det er meget ofte kvinder og andre udsatte grupper, der udfører dårligt betalt sort arbejde. Det er vigtigt snarest muligt at indkredse deres situation bedre for at kunne træffe de rette foranstaltninger.

3.5.2.4 Virksomhedslovgivningen bør gennemgås med henblik på at lette den administrative byrde, specielt hvad angår opstart af nye virksomheder.

3.5.2.5 Sort arbejde bør ikke ses som en ikke-alvorlig lovovertrædelse. Effektiviteten af de vedtagne sanktioner bør snarest muligt styrkes, således at anvendelsen af »sort arbejdskraft« hører op med at være rentabelt.

3.5.2.6 I vurderingen af overgangsforanstaltningerne fra 1. maj 2004 vedrørende »arbejdstagernes frie bevægelighed« eller snarere mangel på frihed for personer fra udvidelseslandene bør der gøres rede for, hvilke vanskeligheder arbejdsgivere og arbejdstagere har stødt på, og der bør tages højde for udviklingen inden for kvalifikationer, den demografiske udvikling, den kulturelle udvikling og udviklingen inden for behovet for mobilitet. Man bør verificere, om de pågældende foranstaltninger har bremset mobiliteten inden for EU og, om de også har fremmet sort arbejde blandt arbejdstagere fra de pågældende lande.

3.5.3 EØSU konstaterer med forundring, at Kommissionen i forbindelse med redegørelsen for retningslinjen om den økonomiske omstrukturering ikke siger en stavelse om betydningen af, at de berørte — frem for alt de ansatte og deres organisationer — deltager. Dette er så meget desto mere forbavsende i betragtning af, at Kommissionen i den meddelelse, den for nylig offentliggjorde om omstrukturering og beskæftigelse, behandler dette emne udførligt og med ekstra fokus, hvilket Udvalget udtrykkeligt hilser velkomment og snart vil kommentere i en særskilt udtalelse.

3.6 »Retningslinje. At sørge for beskæftigelsesfremmende udvikling af løn og andre arbejdskraftomkostninger ved at sørge for de rette rammer for lønaftalesystemer, der fuldt ud respekterer social- og arbejdsmarkedsparternes rolle, og som afspejler forskelle i produktivitet og arbejdsmarkedstendenser på sektorniveau og regionalt niveau; og overvågning og eventuelt revision af strukturen og niveauet for de indirekte lønomkostninger og deres indvirkning på beskæftigelsen, især for lavtlønnede og for dem, der kommer ind på arbejdsmarkedet for første gang (Integreret retningslinje nr. 21). Se også integreret retningslinje »At sørge for, at lønudviklingen bidrager til makroøkonomisk stabilitet og vækst« (nr. 5).«

3.6.1 I en udtalelse fra 2003 om »Overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker 2003-2005« (8) gav EØSU udtryk for følgende: »Udvalget bifalder i princippet retningslinjernes krav om sammenhæng mellem på den ene side den nominelle lønudvikling og på den anden side produktivitetsmæssige fremskridt og inflationen på mellemlang sigt. Men hvis det gentagne krav om moderate, beskedne, mådeholdne eller tilbageholdende lønaftaler betyder, at lønstigningerne skal være mindre end produktivitetsstigningerne, kan udvalget ikke tilslutte sig det, da balancen mellem udbudsmæssige og efterspørgselsmæssige faktorer så går tabt. Ser man udelukkende på udbudssiden, reducerer lavere lønstigninger de relative udgifter til arbejdskraftfaktoren og kan dermed øge beskæftigelsen. Men dermed overser man, at lønningerne ikke bare er en omkostningsfaktor på udbudssiden, men at de på efterspørgselssiden også er den faktor, der er mest afgørende for den interne efterspørgsel. Udpræget løntilbageholdenhed svækker altså den samlede efterspørgsel og dermed også vækst og beskæftigelse«.

3.6.2 Udvalget bekræfter sin fortsatte støtte til princippet om aftalefrihed mellem parterne.

3.6.3 EØSU mener ligeledes, at der, ud over det rene lønspørgsmål, bør ses på udviklingen i husholdningernes købekraft, som har været stagnerende eller ligefrem faldende de seneste tyve år i visse medlemsstater. Det høje skattetryk (ofte lokalt), ejendomsprisernes himmelflugt, de stigende energipriser har nemlig udhulet lønstigningerne og reduceret effekten heraf. Resultatet kan aflæses på forbruget og dermed væksten. EØSU opfordrer til, at der gøres nogle overvejelser om dette fænomen på EU-plan og erklærer sig villig til selv at deltage heri.

INVESTERINGEN I MENNESKELIG KAPITAL SKAL ØGES GENNEM BEDRE UDDANNELSE OG FÆRDIGHEDER

3.7 »Retningslinje. At udvide og forbedre investering i menneskelig kapital gennem: udarbejdelse af effektive strategier til livslang læring svarende til de på europæisk plan indgåede forpligtelser, blandt andet passende incitamenter og omkostningsdeling for virksomheder, offentlige myndigheder og enkeltpersoner, navnlig for at opnå en markant nedgang i antallet af elever, der forlader skolen tidligt; øget adgang til erhvervsfaglig grunduddannelse og sekundær og højere uddannelse, herunder lærlingeuddannelse og iværksætteruddannelse; og øget deltagelse i efter- og videreuddannelse gennem hele livet, især for lavtuddannede og ældre arbejdstagere (Integreret retningslinje nr. 22). Se også integreret retningslinje »At udvide og forbedre investering i FoU« (nr. 12).«

3.7.1 EØSU bifalder og støtter Kommissionens forslag, som svarer til de anbefalinger, det selv har givet i utallige udtalelser. Udvalget ønsker dog, at disse anbefalinger ledsages af kvantificerede eksplicitte målsætninger. EØSU understreger i den forbindelse aktørernes (individuelle, offentlige og virksomheder af enhver art) fælles ansvar for at sikre den nødvendige bæredygtighed og finansiering af disse investeringer inden for uddannelse.

3.8 »Retningslinje. At tilpasse uddannelsessystemerne til nye kompetencekrav gennem: bedre identifikation af erhvervsmæssige behov og nøglekompetencer og foregribelse af fremtidige færdighedskrav; bredere udbud af uddannelsestilbud; udvikling af rammer, der kan forbedre gennemskueligheden af kvalifikationer, anerkendelse heraf og validering af ikke-formel og uformel læring; udvikling af rammer, der kan forbedre gennemskueligheden af kvalifikationer, anerkendelse heraf og validering af ikke-formel og uformel læring; større tiltrækningskraft, åbenhed og høje kvalifikationsnormer i uddannelsessystemerne (Integreret retningslinje nr. 23).«

3.8.1 EØSU tilslutter sig ligeledes disse forslag, og minder om, at det længe har efterlyst en intensivering af indsatsen for at skabe et »europæisk læringsrum« (9). Det understreger atter det nødvendige i at udbygge livslang læring og uddannelse samt i at øge arbejdsmarkedsparternes og de øvrige civilsamfundsorganisationers rolle på dette felt. EØSU understreger ligeledes vigtigheden af at sørge for gennemsigtighed og harmonisering af kvalifikationerne i hele Europa og på internationalt plan.

Bruxelles, den 31. maj 2005 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2005) 123 endelig.

(2) Citat fra det forslag til udtalelse om grønbogen om en EU-metode til at styre økonomisk migration (SOC/199), som sektionen skal behandle den 24. maj.

(3) EØSU's udtalelse CESE 135/2005 om »Beskæftigelsespolitikken: EØSU's rolle efter udvidelsen og i lyset af Lissabon-processen« - Ordfører: Wolfgang Greif.

(4) EØSU's udtalelse CESE 1418/2000 om »Hvidbog om ungdomspolitik« - Ordfører: Jillian Hassett.

(5) EØSU's udtalelse CESE 325/2004 om »Foranstaltninger til støtte for beskæftigelsen« - Ordfører: Renate Hornung-Draus, medordfører: Wolfgang Greif.

(6) EØSU's udtalelse (EUT C 208 af 3.9.2003) om »Kommissionens forslag til Rådets beslutning om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik« – Ordfører: Christoforos Koryfidis.

(7) EØSU's udtalelse (EUT C 80 af 30.3.2004) om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om indvandring, integration og beskæftigelse« - Ordfører: Pariza Castanos.

(8) EØSU's udtalelse CESE 1618/2003 – Ordfører: Thomas Delapina.

(9) Se f.eks. EØSU's udtalelse om »Uddannelsens europæiske dimension: art, indhold og perspektiver« - Ordfører: Christoforos Koryfidis - EFT C 139 af 11.5.2001.