DA Den Europæiske Unions Tidende C 182/1

450. PLENARFORSAMLING DEN 14.15. JANUAR 2009

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om Det indre markeds sociale og miljømæssige dimension

(2009/C 182/01)

Ordfører: Andrzej ADAMCZYK

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 17. januar 2008 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Det indre markeds sociale og miljømæssige dimension.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Andrzej ADAMCZYK til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. januar 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 450. plenarforsamling, mødet den 14. januar 2009, følgende udtalelse med 94 stemmer for, 29 imod og 15 hverken for eller imod:

1. Konklusioner

1.1 Skønt det ikke er et mål i sig selv, er det indre marked et redskab, som er med til at forbedre EU-borgernes velfærd, øge deres velstand, sikre dem adgang til varer og tjenesteydelser og forbedre deres jobs kvalitet og sikkerhed og give dem muligheder for at rejse, bo, arbejde og studere overalt inden for EU's grænser.

1.2 Disse fremskridt er koblet sammen med de store muligheder, det indre marked tilbyder både erhvervslivet — takket være udvidelsen af markedet for varer, tjenesteydelser, investeringsfrihed — og arbejdstagerne, idet de får enestående muligheder for at søge beskæftigelse i et EU-land efter eget valg.

1.3 Hvis EU skal forblive konkurrencedygtig på lang sigt, er det indre marked nødt til at sikre en bæredygtig og langsigtet vækst, hvilket indebærer, at der også skal tages højde for miljødimensionen. Der skal derfor tages hensyn til denne udfordring i nye normer, regler, produkter og idéer, selv om det kan føre til uundgåelige spændinger inden for visse sektorer, især da alt dette kun giver mening, hvis den europæiske økonomi får en chance for at overleve, dvs. hvis den kortsigtede konkurrenceevne ikke undermineres.

1.4 Slutmålet er at sørge for, at det indre marked i en social markedsøkonomi kan fungere væsentligt bedre ved at skabe lige markedsvilkår for alle interesseparter og sikre, at de agerer inden for samme lovrammer. Dette er afgørende for at skabe betingelserne for fair konkurrence og skabe flere og bedre arbejdspladser gennem indarbejdning af den sociale og miljømæssige dimension i det indre marked for at styrke den europæiske konkurrenceevne.

1.5 I deres tilgang til uddybningen af det indre marked skal EU-institutionerne tage hensyn til erhvervslivets legitime interesser og behovet for at respektere grundlæggende sociale rettigheder, som er anerkendt af EU-lovgivningen, internationale arbejdsretlige normer og de enkelte medlemsstaters lovgivning, herunder retten til at føre kollektive overenskomstforhandlinger.

1.6 Før det indre marked kan fungere ordentligt, må visse uklarheder vedrørende EU-lovgivningens anvendelse være løst. Enkle og forudsigelige lovrammer er en forudsætning for at videreudvikle og uddybe det indre marked.

1.7 Mere specifikt forekommer uenigheden i kølvandet af EU-domstolens nylige domme om den juridiske fortolkning af direktivet om udstationering af arbejdstagere at berettige kravet om, at direktivet tages op til fornyet vurdering, eller at der skal indgås en tillægsaftale mellem arbejdsmarkedets parter.

1.8 I den sammenhæng kan SOLVIT-netværket som bindeled mellem institutionerne og offentligheden potentielt spille en vigtig rolle. Netværket er imidlertid alvorligt underfinansieret og underbemandet, og dets opgave og aktiviteter må tages op til fornyet overvejelse.

2. Indledning

2.1 Selv om det indre marked fortsat er under udvikling, har det allerede bragt EU's borgere en lang række konkrete fordele og udgør selv det vigtigste resultat af den europæiske integrationsproces (1). Den gradvise åbning af markeder og fjernelse af hindringer har imidlertid skabt en række vanskeligheder og problemer, som skal klares, hvis der skal opnås støtte til en yderligere uddybning af det indre marked.

2.2 Det er vigtigt at huske, at udviklingen af det indre marked ikke er et mål i sig selv, men snarere et middel til at hæve levestandarden for EU's borgere og øge deres velstand, sikre adgangen til varer og tjenesteydelser, forbedre deres jobs kvalitet og sikkerhed og give dem mulighed for at rejse, bo, arbejde og studere overalt inden for EU's grænser (2). Disse fordele er uløseligt knyttet til virksomhedernes øgede frihed til at gøre forretninger, f.eks. gennem udvidelsen af markedet for varer og tjenesteydelser, og friheden til at investere.

2.3 Den gradvise fjernelse af hindringer på områder, der er direkte forbundet med de fire friheder, kan føre til problemer og spændinger på områder, der fortsat er præget af store forskelle mellem de forskellige lande. Det gælder især spørgsmål som f.eks. løn, social sikkerhed, arbejdsmarkedslovgivning og arbejdsmarkedsparternes rettigheder. Sådanne spændinger kan fjernes og er i et vist omfang allerede blevet fjernet ved hjælp af yderligere lovgivning, hvis formål er at

— rydde op i den juridiske forvirring som følge af anvendelsen af forskellige landes lovgivning,

— bekæmpe social dumping og unfair konkurrence,

— beskytte forbrugernes rettigheder (3),

— sikre, at producenter og vareleverandører samt tjenesteudbydere i praksis har adgang til EU's indre marked,

— sikre, at alle varer og tjenesteydelser er tilgængelige, især forsyningspligtydelser, via politikker, der er »udformet for alle« (4),

— fremme af aktive politikker for at sikre ligestilling og bekæmpe alle former for diskrimination.

2.4 For at sikre, at det indre marked fungerer efter hensigten, er det nødvendigt at afklare de forskellige uklarheder vedrørende EU-lovgivningens anvendelse. Det er fuldstændig uacceptabelt, at arbejdsmarkedets parter i forbindelse med sager, der er af central betydning for dem, er nødt til at føre sag ved EF-domstolen, hvis beslutninger til tider kan være ubegribelige eller kontroversielle.

2.5 I den forbindelse må man påskønne Kommissionens beslutning om at indbyde arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne til at drøfte de spørgsmål, som nylige EU-domme har rejst, og afholde et forum for at diskutere, hvordan sociale rettigheder kan opretholdes i lyset af den øgede arbejdstagermobilitet (5).

3. Det indre marked: Fordele og udfordringer

3.1 Det indre marked har medført en lang række fordele. Heri indgår fordele for virksomheder, arbejdstagere samt for borgerne som helhed, der har gavn af, at det indre marked fungerer upåklageligt på mange forskellige områder. Blandt det indre markeds ubestridelige resultater kan nævnes den voksende velstand relateret til den voksende BNP, friheden til at rejse, slå sig ned, arbejde og studere i et hvilket som helst EU-land, betydelig større adgang til varer og tjenesteydelser af høj kvalitet, ofte til lavere priser, hvilket hænger sammen med producenters, handelsvirksomheders og tjenesteudbyderes bedre adgang til det indre marked og sidst men ikke mindst udvidelsen af forbrugerrettigheder, som nu omfatter hele EU's område, uanset hvilket land varen er købt i.

3.2 De begrænsninger, som en række medlemsstater har pålagt personers fri bevægelighed, i form af »overgangsperioder«, bliver ved med at skabe kontroverser trods deres begrænsede tidsramme. Det bør imidlertid bemærkes, at beskyttelsen af arbejdsmarkedet har vist sig vanskeligere end forventet i de lande, som har indført overgangsperioder. Ligeledes udgør udvandringen af faglærte arbejdssøgende arbejdstagere et reelt problem for deres oprindelseslande.

3.3 EØSU mener (6) imidlertid, at integration på arbejdsmarkedet er den bedste garanti mod social udstødelse. Kommissionen bør arbejde sammen med arbejdsmarkedets parter om at gøre bedre brug af EU's arbejdskraftpotentiale i vore samfund, der er under hastig forandring. Et problem, som fortsat mangler at blive løst, er den gensidige anerkendelse af kvalifikationer (7).

3.4 For virksomhederne omfatter fordelene bl.a. adgang til et stort marked med en befolkning på næsten 500 millioner, lettere grænseoverskridende handel og etableringsprocedurer for nye virksomheder, bredere anvendelse af europæiske standarder og mærkning samt bedre samarbejde over grænserne og teknologioverførsel. En anden fordel er den lette adgang til kapitalmarkederne, selv om de finansielle tjenesteydelsers funktion skal forbedres yderligere. Alle disse resultater af dette indre marked har, uanset om de berører virksomheder eller offentligheden direkte, deres egne sociale konsekvenser og egne udfordringer.

3.5 Skønt det kan synes indlysende, at indførelsen af det indre marked har skabt hidtil uset økonomisk vækst, der også har haft en positiv effekt på den offentlige sociale velfærd, er der fortsat megen debat om, hvorvidt graden af liberalisering og reguleringens omfang på specifikke områder er socialt ønskeligt eller acceptabelt. Kontroverserne i forbindelse med nylige domme fra EF-domstolen (Viking (8), Laval (9), Rüffert (10), Kommissionen kontra Luxembourg (11)), den tidligere debat om tjenesteydelsesdirektivet samt problemerne vedrørende åbningen af arbejdsmarkedet, social dumping, unfair konkurrence og det indre markeds indvirkning på den europæiske sociale models funktion kræver bestemt en analyse og eventuelt beslutninger om ny lovgivning eller samregulering.

3.6 Det indre marked har medført lavere priser for mange produkter, hvilket både er godt for forbrugeren og for den europæiske økonomis konkurrenceevne. Dette prisfald sker imidlertid ofte på bekostning af arbejdstagerne, som afskediges som følge af virksomhedsomstrukturering eller udflytning af arbejdspladser. Fra et arbejdsmarkedsperspektiv er det derfor nødvendigt at forlige forbrugernes interesser (lave priser) med arbejdstagernes interesser, dvs. jobsikkerhed, arbejdsretlige normer og arbejds- og lønvilkår.

3.7 Økonomisk vækst som følge af det indre marked har også bidraget til skabelsen af nye arbejdspladser. Det ville være et særdeles positivt fænomen, hvis det ikke var, fordi sådanne job ofte er ringe betalt på grund af behovet for at forblive konkurrencedygtig.

3.8 Det skal i den sammenhæng understreges, at Europa har opnået sin høje konkurrenceevne hovedsagelig via investeringer i ny teknologi, uddannelse af arbejdstagere, bedre tilrettelæggelse af arbejdet, bedre sundheds- og sikkerhedsvilkår på arbejdspladsen samt aktiv fremme af social dialog og partnerskab. Da arbejdstagere også er forbrugere, kan en styrkelse af en økonomis konkurrenceevne ved at begrænse arbejdskraftomkostningerne imidlertid i praksis føre til faldende købekraft eller med andre ord til lavere forbrug og reduceret vækst.

3.9 Den gradvise åbning af arbejdsmarkedet for økonomiske migranter rummer sine egne specifikke problemer. Visse medlemsstater har i praksis ikke kunnet integrere økonomiske migranter i deres kollektive overenskomster og/eller andre regler, lovbestemmelser eller praksis, hvilket har ført til en underminering af de lokale arbejdsnormer og en udvidelse af undergrundsøkonomien. Det fører til forringede arbejdsvilkår og en nedbrydning af den sociale dialog, hvilket resulterer i social dumping og unfair konkurrence. En sådan udvikling må ihærdigt imødegås af både fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer.

3.10 Visse interessenter, som har udstationerede arbejdstagere ansat, praktiserer, hvad er blevet beskrevet som social dumping og unfair konkurrence. I sine domme i sagerne Viking, Laval, Rüffert og Kommissionen mod Luxembourg har EF-domstolen ydermere afsagt kendelse om, at denne praksis var lovlig og forenelig med direktivet om udstationering af arbejdstagere, som skabte stor uenighed, især da dommene klart var i modstrid med direktivets erklærede mål. Fremme af det grænseoverskridende tjenesteudbud kræver fair konkurrence og garantier for arbejdstagernes rettigheder. Det ser derfor ud som om, at sikring af lige muligheder, fair konkurrence og overholdelse af arbejdstagernes rettigheder vil kræve nye lovinitiativer og tillægsforhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter, især om spørgsmålet om udstationerede arbejdstagere.

3.11 Inden ny lovgivning udarbejdes, mener EØSU (12) imidlertid, at der er et presserende behov for at tage skridt til at sikre en ordentlig gennemførelse af direktiv 96/71/EF, især da dets målsætninger selv 10 år efter vedtagelsen ikke er blevet gennemført fuldt ud.

3.12 Spørgsmålet om liberalisering af markedet for tjenesteydelser og problemerne vedrørende forsyningspligtydelser, som bl.a. omfattes af det nyligt vedtagne tjenesteydelsesdirektiv, forbliver et særskilt anliggende. Direktivet gennemføres i øjeblikket, og dets effekt kan derfor endnu ikke overskues. Det er imidlertid klart, at de grundlæggende tjenesteydelsers sociale og arbejdsmarkedsmæssige dimension omfatter langt mere end blot arbejdstagerspørgsmål og social dialog, og at det er lige så vigtigt at sikre, at alle har adgang til disse tjenesteydelser (13).

3.13 I lyset af de nylige prisstigninger i Europa hænger spørgsmålet om forsyningspligttjenesternes tilgængelighed tæt sammen med spørgsmålet om en overkommelig pris, især hvad energi angår. Det er imidlertid ikke nok at tage hensyn til energiforsyningsproblemet i forbindelse med nylige og sandsynligvis også fremtidige prisstigninger. Også energiforbrugets miljøaspekter må tages i betragtning.

4. Nylige dommes indvirkning på det indre marked

4.1 Det indre marked har brug for et klart regelsæt, hvis det skal fungere ordentligt. Yderligere integration vil kraftigt afhænge af, i hvilket omfang der kan findes en acceptabel balance mellem dets økonomiske, sociale og miljømæssige dimensioner inden for en enkel og forudsigelig lovramme.

Nylige domme fra EF-domstolen har skabt uenighed i erhvervskredse i hele Europa. Klare løsninger på problemer, som forbliver kontroversielle, afgørende, hvis man skal genetablere et yderst tiltrængt fælles grundlag for offentlighedens tillid.

4.2.1 I Viking-sagen truede den internationale transportarbejdersammenslutning (ITF) og det finske sømandsforbund med arbejdsnedlæggelse som følge af Viking Line's planer om at lade et af de finske fartøjer til Estland sejle under nyt flag og erstatte besætningen med billigere arbejdskraft fra det pågældende land. Ifølge Domstolens kendelse kunne en strejketrussel for at tvinge en arbejdsgiver til at indgå en kollektivaftale i dette tilfælde begrænse etableringsfriheden.

4.2.2 Laval-sagen gjaldt en lettisk virksomhed, der udstationerede arbejdstagere i Sverige på lettiske vilkår og betingelser, langt under de kollektivt forhandlede vilkår og betingelser i Sverige. De svenske fagforeninger svarede igen ved at nedlægge arbejdet og arrangere en boykot af forsyninger til arbejdspladsen i Vaxholm. Domstolen indtog det standpunkt, at på områder, hvor direktivet for udstationering af arbejdstagere finder anvendelse, er det ulovligt for fagforeningerne at gennemføre arbejdsnedlæggelse med henblik på vilkår og betingelser, der ligger over de obligatoriske regler for minimumsbeskyttelse i direktivet.

4.2.3 I Rüffert-sagen vandt en tysk virksomhed en licitation med delstaten Nedre Sachsen, hvori indgik byggearbejde i et fængsel. Den tyske virksomhed fik arbejdet udført i underentreprise af en polsk virksomhed, som kun betalte arbejdstagerne 47 % af minimumssatsen fastsat i den regionale sektors kollektive aftale. Delstaten Niedersachsen annullerede derfor kontrakten, men efter EF-domstolens opfattelse er den lokale lov, der forpligter offentlige byggeentreprenører til at overholde kollektivaftaler, uforenelig med direktivet om udstationering af arbejdstagere, medmindre aftalen erklæres universelt bindende.

4.2.4 I Luxembourg-sagen støttede EF-domstolen Kommissionens klage ved at afsige kendelse om, at Luxembourg var gået for vidt med gennemførelsen af direktivet om udstationering af arbejdstagere, for så vidt angik de gældende krav i dette land til egne virksomheder om bl.a. maksimale arbejdsperioder og minimale hvileperioder, automatisk lønindeksering og overholdelse af kollektivaftaler.

4.3 Dommene i ovenstående sager vakte også bekymring om, hvordan EF-domstolen tolkede EU-direktivet om udstationerede arbejdstagere. Disse sager var yderst kontroversielle og blev af mange aktører opfattet som fremme af løndumping. I de sager omgik udenlandske virksomheder kollektivaftaler, lovbestemmelser eller gængs praksis og gældende bestemmelser i det land, de virkede i, til skade for lokale virksomheder og på bekostning af arbejdstagerne.

4.4 Det indre marked er nødt til at være en kilde til retssikkerhed, ikke tvetydighed. Det er derfor særdeles vigtigt at enes om de principper, som bør tages op til genbehandling i henhold til både lovens bogstav og tolkning, og nå frem til et klart fælles grundlag.

5. Mekanismer og instrumenter til at forbedre det indre markeds funktion

5.1 Det indre markeds funktion er gradvist blevet suppleret af en række mekanismer, som har forbedret dets virkemåde. Disse mekanismer kan være nyttige for at vurdere kanalerne til at forbedre integrationen af både arbejdsmarkeds- og miljødimensionen i det indre marked.

5.2 Debatter om harmonisering og gensidig anerkendelse er vendt tilbage i de senere år i lyset af den seneste udvidelse. Der er bred enighed om, at harmoniseringen bør fokusere på, hvad der virkelig er nødvendigt, og at det ikke er realistisk at sigte efter for megen harmonisering i et EU med 27 stater. Gensidig anerkendelse bliver på den anden side i vidt omfang overset, skønt det er en af det indre markeds søjler. Harmonisering kan være nyttigt for opbygningen af den europæiske sociale model, men den sociale og arbejdsmarkedsmæssige dimension forbliver imidlertid i vid udstrækning et nationalt anliggende i de 27 medlemsstater, i de fleste tilfælde med fuld opbakning fra arbejdsmarkedets parter og i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Det kunne imidlertid tjene et godt formål på miljøområdet at fastlægge regler for produkter og procedurer i henhold til de ambitiøse mål, EU selv har fastsat.

5.3 Som bindeled mellem institutionerne og offentligheden kan SOLVIT-netværket være af enorm betydning i denne henseende. Det har ansvaret for at informere og rådgive om og evaluere spørgsmål vedrørende det indre marked, som berører virksomheder, forbrugere, arbejdstagere osv. i medlemsstaterne. Det indsamler en enorm mængde data og knowhow. Generelt set er netværket imidlertid alvorligt underfinansieret og underbemandet, og dets rolle og aktiviteter må tages op til fornyet overvejelse.

5.4 Den »nye tilgang« har ført til, at EU-lovgiverne holder en lav profil, idet de fastlægger de grundlæggende krav, men uddelegerer de tekniske aspekter til standardiseringsorganer. Selv om dette næppe kan kopieres, hvad angår den sociale og arbejdsmarkedsmæssige dimension, kan det have — og har faktisk allerede — en fundamental betydning på miljøområdet (kvalitetsstandarder osv. — det ville være nyttigt, hvis Kommissionen opdaterer en række relevante områder).

5.5 Princippet om oprindelsesland er fortsat et omstridt emne, hvilket også kan ses af det faktum, at forbrugerorganisationerne ikke er tilfredse med det. Princippet fastslår, at når en handling eller en tjenesteydelse udføres i ét land, men modtages i et andet, er det loven i det land, hvor handlingen eller tjenesteydelsen udføres, der finder anvendelse. Formålet med princippet er at stimulere den fri bevægelighed af varer og tjenesteydelser og tilskynde til grænseoverskridende konkurrence. Det blev imidlertid forkastet under debatten om tjenesteydelsesdirektivet, da det i praksis ville pålægge stater at anvende forskellige love på virksomheder og personer afhængig af deres oprindelsesland.

5.6 Lamfalussy-sagen var et godt eksempel på, hvordan fælleseuropæiske lovanliggender kan forbedres, da den gav en mere sammenhængende tolkning og sikrede en mere enkel konvergens af national praksis og nationale traditioner vedrørende specifikke lovspørgsmål. Ud over eksemplet med finansielle tjenesteydelser er Lamfalussy-sagen et referencepunkt for skabelsen af et system, der sikrer kvalitet og forenkling. Det vil vise sig, om det er i stand til at tilvejebringe en mere effektiv mekanisme for lovgivning på andre områder, især miljøet.

5.7 Monti-klausulen henviser — vedrørende varers frie bevægelighed — til, at direktivet ikke bør fortolkes som om, at det på nogen måde påvirker udøvelsen af grundlæggende EU-rettigheder, herunder retten til faglige aktioner. Nylige domme fra EU-domstolen har sat spørgsmålstegn ved gyldigheden af Monti-klausulen, og det er vigtigt at præcisere, hvad dens begrænsninger er, og hvorfor.

6. En bedre ramme for integration af miljøet i det indre marked

6.1 Både energi og miljø er blevet — og vil i en overskuelig fremtid forblive — topprioriteringer for myndigheder og borgere i Europa. Desværre bliver beskyttelse af miljøet ofte betragtet som en byrde for markedet, et nyt sæt negative betingelser, som nødvendigvis må påvirke virksomhedernes konkurrenceevne.

6.2 Der hersker imidlertid i dag bred enighed om, at en af de mest effektive måder at sikre EU's fremtidige konkurrenceevne på er ved at gå langt videre med udviklingen af idéer, produkter og normer, der imødegår en af de allervigtigste udfordringer, som menneskeheden i dag står over for, og derfor udviklingen af et indre marked, som virkelig tager hensyn til miljødimensionen, der udgør et centralt element i denne målsætning. Det betyder imidlertid ikke, at ny lovgivning på dette område uvilkårligt vil forårsage spændinger inden for visse sektorer, især da også den kortsigtede konkurrenceevne fortsat er afgørende.

6.3 Amsterdam-traktaten forstærkede idéen om, at nøglen til fremme af bæredygtig udvikling bestod i at integrere miljødimensionen inden for andre politikområder. Kommissionen har undersøgt, hvordan man kan forbedre synergierne mellem det indre marked og miljøspørgsmål ved at inddrage foranstaltninger som f.eks. offentlige indkøb, effektiv konsekvensanalyse, standardisering, regnskabsaflæggelse eller økonomiske instrumenter, f.eks. miljøafgifter, osv. Kommissionen har også forhørt sig om, hvilke nye sektorer og problemer som muligvis har brug for harmoniseringsforanstaltninger.

6.4 Hidtil har integrationen af miljøanliggender i det indre marked — i lyset af de meget forskellige sektorer og arbejdsmetoder, der findes på området for bæredygtig udvikling — ikke været nogen let sag. Det påvirker vigtige politikområder som f.eks. energi og transport, mens andre spørgsmål, som oprindelig var begrænset til varers fri bevægelighed, er blevet udvidet til at omfatte andre spørgsmål. Derfor er det med miljøets store betydning in mente på den politiske dagsorden i dag nødvendigt at gøre langt flere fremskridt med de specifikke spørgsmål, som kan forbedres, og udpege, hvilke redskaber på det indre marked som egner sig bedst til at opfylde disse mål.

7. Afsluttende bemærkninger

7.1 Det indre marked er et uafsluttet arbejde. Slutmålet er at opbygge et indre marked uden hindringer. Et færdigudviklet indre marked indebærer, at alle aktører har lige adgang til alle nationale markeder. Og endelig indebærer lige adgang til markederne i alle medlemsstater også, at erhvervsliv, arbejdstagere og tjenesteudbydere er omfattet af samme lovramme, hvilket sikrer lige markedsvilkår og forhindrer unfair konkurrence inden for EU's grænser samt underminering af det indre markeds konkurrenceevne som helhed.

7.2 EØSU gav udtryk for den opfattelse (14), at det indre markeds succes er EU's og medlemsstaternes fælles ansvar, som sidstnævnte bør tage et større medansvar for. Den rolle, som arbejdsmarkedets parter spiller i dets opbygning og konsolidering, bør også understreges.

7.3 Den aktuelle debat om den europæiske integrations begrænsninger, herunder den nylige diskussion om tjenesteydelsesdirektivet, viser netop, hvor vanskeligt det er at forene principperne for det indre marked med behovet for høje arbejdsmarkedsnormer, social beskyttelse, velfungerende og tilgængelige offentlige tjenesteydelser og fair konkurrence. Diskussionerne om det indre marked bør primært fokusere på at formulere et svar på disse berettigede spørgsmål. EU-institutionerne bør i deres svar på disse spørgsmål tage hensyn til både erhvervslivets berettigede interesser og det faktum, at økonomiske friheder er nødt til at være underlagt lovgivning, så man sikrer, at deres udøvelse ikke underminerer de grundlæggende sociale rettigheder, der anerkendes af EU-lovgivningen, internationale arbejdsretlige normer og de enkelte medlemsstaters lovgivning, herunder forhandlingsretten og retten til at indgå og gennemføre kollektivaftaler.

7.4 Den nylige meddelelse fra Kommissionen om den fornyede sociale dagsorden (15) slår atter fast, at EU kraftigt støtter harmoniske, sammenhængende og velintegrerede samfund, der overholder de grundlæggende rettigheder i sunde, sociale markedsøkonomier. Kommissionen lover også at sikre, at der ikke vil være nogen modsætning mellem traktatens grundlæggende friheder og beskyttelsen af grundlæggende rettigheder.

7.5 Hvordan det indre marked fungerer under Lissabon-traktatens bestemmelser, mangler fortsat at blive evalueret. Den første EØSU-analyse af traktatteksten viser imidlertid, at det indre marked, uden at der i øvrigt gennemføres strukturelle ændringer, synes at blive defineret i et mere socialt lys.

Bruxelles, den 14. januar 2009 Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Mario SEPI

(1) KOM(2007) 724 endelig.

(2) EUT C 93 af 27.4.2007, s. 25.

(3) EUT C 175 af 27.7.2007, s. 14.

(4) EUT C 175 af 27.7.2007, s. 14.

(5) KOM(2008) 412.

(6) EUT C 77 af 31.3.2009, s. 15.

(7) EUT C 224 af 30.8.2008, s. 100.

(8) EUT C 51 af 23.2.2008, sag C-438/05.

(9) EUT C 51 af 23.2.2008, sag C-341/05.

(10) EUT C 128 af 24.5.2008, sag C-346/06.

(11) EUT C 209 af 15.8.2008, sag C-319/06.

(12) EUT C 151 af 17.6.2008, s. 45.

(13) CESE 426/2007, EUT C 161 af 13.7.2007, s. 80.

(14) EUT C 77 af 31.3.2009, s. 15.

(15) KOM(2008) 412.