10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/51 
Udtalelse om ændret forslag til Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne 
for alkoholholdige drikkevarer og alkohol i andre produkter (l) 
(90/C 225/18) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 22. januar 1990 under henvisning til EØF-
Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Luigi Della Croce til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 
1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling den 5. juli 1990 med et 
stort flertal for, 6 stemmer imod og 3 hverken for eller imod følgende udtalelse: 
1. Kommissionens forslag 
1.1. Kommissionens nye forslag indebærer en gennem­
gribende ændring af forslaget af 21. august 1987 [dok. 
KOM(87) 328 endelig udg.], hvor Kommissionen foreslog 
ensartede satser i hele Fællesskabet for samtlige omhandle­
de produkter. 
1.2. I indledningen til det nye forslag påpeges det, at en 
så usmidig form for harmonisering, som den, der indgår i 
det tidligere forslag, er uigennemførlig. På denne baggrund 
erkendes det nødvendige i at indføre en vis fleksibilitet. 
1.3. På den anden side slås det fast, at der ikke må 
rokkes ved det grundlæggende princip om, at told- og 
afgiftsgrænserne skal fjernes, samt at der heller ikke må 
opstå større problemer i form af konkurrencefordrejninger, 
forvridninger i samhandelen eller provenutab for det 
offentlige. 
1.4. Det nye forslag går ud på, at der fastsættes 
mindstesatser for den enkelte produktkategori, som skal 
gælde fra 1. januar 1993. Derudover opereres der med 
nogle højere satser, som medlemsstaterne skal stræbe hen 
imod efter 1. januar 1993, og enhver ændring af punktaf­
giftssatser skal kun være tilladt, dersom ændringerne går i 
retning af disse såkaldte »målsatser«. 
Hertil kommer, at Rådet hvert andet år skal gennemgå 
disse målsatser og mindstesatser og foretage de nødvendige 
tilpasninger. 1.5. Nedenfor gives en oversigt over de foreslåede 
satser: 
01 
Ikke-mousserende vin 
Mousserende vin 
Konsumalkohol 
Mellemklasse­
produkter Mindstesats 
ECU 0,748 
pr. hl/ 
Platograd 
9,35 
16,5 
1 118,5 
74,8 Målsats 
1,496 
18,7 
33 
1 398,1 
93,5 Satsen i 
det 
tidligere 
forslag 
1,32 
17 
30 
1271 
85 
1.6. For så vidt angår alkohol i parfumer og i kosmetiske 
produkter, opgiver Kommissionen sit tidligere forslag om 
at pålægge disse produkter afgifter (i 1987-forslaget 
opererede den med en sats på 424 ecu pr. hl). 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 
det tidligere forslag fra Kommissionen (Dok. CES 746/ 
88) (2) bevarer sin gyldighed, i det omfang der ikke 
anlægges nye synsvinkler i nærværende udtalelse. 
2.2. Specielt skal der mindes om, at ØSU fandt 
Kommissionens forslag om ensartede satser for usmidigt og 
slog til lyd for en vis fleksibilitet. 
(!) EFT nr. C 12 af 18. 1. 1990, s. 12. (2) EFT nr. C 237 af 12. 9. 1988, s. 36. 
Nr. C 225/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
ØSU anså det således for muligt at opretholde visse 
begrænsede satsforskelle i form af et afgiftsinterval af 
begrænset bredde. I øvrigt mente ØSU, det ville være muligt 
at operere med regler og undtagelsesbestemmelser, som 
indebar, at ensartetgørelsen af satserne først ville ske efter 
udgangen af 1992, forudsat der var lagt en fast køreplan for 
satskonvergens. 
2.3. I Kommissionens nye forslag er fleksibilitets-
elementet imidlertid alt for udtalt, således at det kommer i 
modstrid med principperne bag hele den tilstræbte 
harmonisering af de forskellige udgangssituationer, der 
sigter mod afgiftsmæssig neutralitet omkring varebevægel­
serne. 
2.4. Indførelsen af en obligatorisk mindstesats er 
naturligvis et skridt i den rigtige retning hen imod en 
harmonisering; men da visse stater opererer med meget 
høje punktafgifter på alkohol og alkoholholdige drikkeva­
rer, vil dette være ensbetydende med fastholdelsen af meget 
store satsforskelle. 
Samtidig må der mindes om, at harmoniseringsforslagene 
skal opfylde målsætningerne om: 
— at afskaffe de afgiftsmæssige grænser 
— at undgå betydelige konkurrenceforvridninger 
— at dæmme op for afgiftssvig og -unddragelse. 
Det er derfor vigtigt, at forslagene i praksis er i samklang 
med disse målsætninger. 
2.5. Spændet mellem den mindstesats, Kommissionen 
foreslår, og den højeste sats, som i øjeblikket gælder for de 
enkelte produkter, er som følger: 
01 
Ikke-mousserende vin 
Mousserende vin 
Konsumalkohol 
Mellemklasseprodukter 1-13,17 
1 - 27,42 
1-31 
1 - 2,23 
1 - 4,97 IRL 
IRL 
IRL 
IRL 
IRL 
Det vil fremgå, at de højeste satser praktiseres i Republik­
ken Irland, men for andre landes vedkommende er 
satsspændet også betænkeligt stort. 
Disse satsforskelle vil slå igennem med stor styrke i 
forbrugerpriserne for øl, vin og mousserende vin. 
2.6. Hvis man vil forfølge målsætningen om en 
harmonisering, er det i virkeligheden nødvendigt, at der 
også fastsættes maksimumsværdier for punktafgiftssatser­
ne, og at disse værdier er så tæt som muligt på 
minimumsværdierne. Hvis der kun opereres med en nedre satsgrænse, kan dette 
afføde en tendens hen imod gennemsnitligt højere satser, 
hvilket alt andet lige vil give det offentlige øgede 
punktafgiftsprovenuer. Dette vil blot skyde mulighederne 
for at afskaffe punktafgifter i en mere eller mindre fjern 
fremtid endnu længere ud i fremtiden; i denne forbindelse 
henvises der til bemærkningerne i udtalelsen om den 
generelle meddelelse (Dok. CES 831/90). 
2.7. Desuden må det erkendes, at regeringerne i 
forskellige lande, for så vidt angår momssatserne, normalt 
vil føle sig tilskyndet til at nedsætte satserne af konkurren­
cemæssige hensyn, med budgetpolitiske hensyn som eneste 
hindring, men at der for punktafgifternes vedkommende 
også gør sig andre hindringer gældende, nemlig i form af 
traditioner og ønsker om at nedsætte forbruget af visse af 
de omhandlede varer. 
2.8. De målsatser, Kommissionen foreslår, ligger alle ca. 
10 % højere end de ensartede satser, som der opereredes 
med i det tidligere forslag. 
Forhøjelsen begrundes i sundhedsmæssige hensyn. Det 
forekommer inkonsekvent, at der ikke blev taget højde for 
dette aspekt i Kommissionens foregående forslag; det står 
nu, på den anden side, tilbage at godtgøre, at differencen på 
10 % har den tilsigtede effekt på forbruget. 
F.eks. skulle forhøjelsen på 0,17 ECU pr. liter vin have en 
væsentlig reducerende indvirkning på alkoholmisbruget. 
Sundhedsproblematikken bør imidlertid gribes an på 
anden og mere grundig måde. 
2.9. Alkoholisme er stadig et ganske alvorligt problem i 
vore samfund og bør bekæmpes med de rigtige midler. 
Forbruget af alkoholholdige drikkevarer kan til dels 
karakteriseres ved et normalt forbrug, der indgår som en 
del af de traditionelle kostvaner. Til denne form for 
moderat alkoholforbrug knytter der sig ingen betænkelig­
heder. 
Men herudover forekommer der former for alkoholfor­
brug, som må betegnes som misbrug af sygelig og 
sundhedstruende art: her må der sættes ind over for 
misbrugets årsager uden fordomsprægede holdninger til 
problemet. 
2.10. Dette kræver pålidelige og præcise statistiske 
analyser af forbrugsudviklingen, af alkoholismens ytrings­
former, af de særligt udsatte grupper i samfundet samt af 
alkoholikermiljøer. 
ØSU er ikke for indeværende i stand til at gå ind i en 
nærmere analyse af alkoholmisbruget. 
2.11. Nedenfor skal dog anstilles nogle overvejelser, 
som nødvendigvis kun kan berøre problemstillingen 
overfladisk. 
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/53 
Forbruget af vin udviser en faldende tendens i de lande, 
hvor vin ikke er pålagt punktafgift, og omvendt i de lande, 
hvor der opereres med høje punktafgifter. 
Forbruget af dyre kvalitetsvine er i stigning, medens 
forbruget af billige lav- eller mellemkvalitetsvine er 
faldende. 
2.12. Også for spirituosa, dvs. alkoholholdige drikkeva­
rer med højt alkoholindhold, gælder det, at der ikke kan 
konstateres nogen afhængighed mellem pris og afgift på 
den ene side og forbrugsudvikling på den anden. Man har 
tværtimod kunnet iagttage en betydelig stigning i de dyreste 
produkter, medens forbruget af de mindre dyre falder, selv i 
tilfælde hvor forbruget bygger på gamle traditioner. 
2.13. Forbruget af alkoholfri drikkevarer er, set under 
ét, i konstant stigning, til trods for at prisen på disse må 
betragtes som høj i forhold til de ingredienser, de er 
sammensat af. 
2.14. Dette viser, at prisen ikke øver nogen særlig 
indflydelse på udviklingen i det samlede forbrug, og at den 
ikke har nogen effekt på alkoholmisbruget. På denne 
baggrund er det vigtigt, at bekæmpelsen af alkoholmisbrug 
også sker med andre midler end de afgiftspolitiske. 
3. Særlige bemærkninger til de enkelte produkter 
3.1. Øl: Kommissionen foreslår en mindstesats, som 
ligger væsentligt under den enhedssats, den foreslog i 1987; 
målsatsen er, som for de øvrige produkters vedkommende, 
sat til 10 % over mindstesatsen. 
Man påskønner, at Kommissionen foreslår en mindstesats 
af moderat størrelse, men finder det samtidig rimeligt at 
foreslå, at punktafgiften på øl helt afskaffes på kort sigt 
efter en passende, etapeopdelt tidsplan. 
I øvrigt må det erkendes, at forbruget af øl og vin har mange 
lighedspunkter, selv om de to produkter næppe er direkte 
konkurrerende eller substituerbare. 
3.2. Ikke-mousserende vin: Da vin indgår som et 
normalt led i den daglige kost, bør det ikke belægges med 
punktafgift. 
I denne sammenhæng skal der mindes om, at der ikke er 
punktafgift på vin i fem EF-medlemsstater, og at afgiften på 
vin i Frankrig ikke er af nævneværdig størrelse (og ikke 
opkræves af provenumæssige hensyn). Dette er ensbety­
dende med, at ca. 90 % af den vin, der konsumeres i 
Fællesskabet, som forholdene er nu, ikke er pålagt 
punktafgift. 
Den foreslåede mindstesats for vin (9,35 ECU pr. hl) vil 
næppe kunne dække afgiftsopkrævningsomkostningerne, 
idet det må betænkes, at der vil være risiko for omfattende 
afgiftsunddragelser i de lande, som i øjeblikket ikke opererer med punktafgift, hvilket ikke vil kunne undgå 
også at øge negativ indflydelse på opkrævningen af moms. 
3.3. Mousserende vin: Kommissionen foreslår for disse 
vine en betydeligt højere afgift end for ikke-mousserende 
vine, idet den henviser til, at de sædvanligvis er dyrere end 
ikke-mousserende vine og dækker en anden forbrugsniche. 
Denne begrundelse holder ikke. De mousserende vine har 
næsten altid et lavere alkoholindhold, ligesom prisen på 
disse ikke er højere end på ikke-mousserende højkvalitets­
vine. Den eneste forskel med hensyn til tilvirkning er, at de 
mousserende vine er tilsat kulsyre. Økonomisk set er disse 
vine kendetegnet ved en højere værditilvækst (arbejdskraft 
og teknologi). 
3.4. Konsumalkohol: I dette tilfælde finder Kommissio­
nen det hensigtsmæssigt, at der fastsættes en meget høj sats. 
Den obligatoriske mindstesats fastsættes til 80 % af 
målsatsen (for de øvrige produkters vedkommende er det 
50 %). Der er ikke enighed om dette forslag, eftersom 
forbrugerne i mange lande ikke vil være i stand til at betale 
prisen for spirituosa, specielt da afgiften for spirituosa vil 
betyde, at hidtil mindre dyre produkter (akvavit, brandy) 
vil blive trængt ud af markedet. Kommisionens forslag er 
ikke logiske, da de ikke bidrager til at løse de problemer, 
som de forskellige beskatningsforhold skaber på markedet. 
Forslagene kræver en fundamental revision for så vidt 
angår konsumalkohol. 
3.4.1. I øvrigt tjener det ikke noget formål at lægge 
punktafgift på levnedsmidler i fast form. Denne form for 
produkter (f.eks. fyldt chokolade, karameller, sennep) 
frembyder ikke nogen sundhedsrisiko, og punktafgiften vil 
blot have en negativ effekt på konkurrencen. 
Det skal da også nævnes, at disse produkter er fritaget for 
punktafgift i tre medlemsstater. 
3.5. Mellemklasseprodukter: Også for disse produkter 
foreslår Kommissionen en særlig høj afgift, idet mindste­
satsen fastsættes til 80 % af målsatsen. Mellemklassepro­
dukterne fortjener særlig opmærksomhed, og for disse 
produkter bevarer alle de bemærkninger, ØSU fremførte i 
sin tidligere udtalelse, deres gyldighed. I øvrigt bør 
definitionen af mellemklasseprodukter være tilstrækkeligt 
præcis og afgrænset. 
Også produkter med moderat alkoholindhold (specielt 
visse aperitiffer) fortjener gunstig behandling. 
Nr. C 225/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
4. Afsluttende bemærkninger 
4.1. Forslaget om kun at fastsætte obligatoriske mind-
steafgiftsniveauer samt at operere med målsatser, uden at 
disse på nogen måde er bundet til en konvergensforplig­
telse, forekommer at være ude af trit med harmoniserings-
bestræbelserne. 
4.2. Samtlige overvejelser i ØSU's tidligere udtalelse 
(dok. CES 746/88) har implicit gyldighed i nærværende 
udtalelse. 
4.3. Reglerne vedrørende toldoplag, afgiftsberigtigelse, 
transport, kontrol, forebyggelse af afgiftssvig og -unddra­
gelse er af stor betydning, hvorfor de ikke må overses i 
forbindelse med en samlet analyse af det fremlagte forslag. 
Da Kommissionens holdning til disse aspekter ikke kendes, 
1. Kommissionens forslag 
1.1. Også for mineralolier foreslår Kommissionen af 
hensyn til større fleksibilitet ændringer til forslaget fra 
august 1987. 
1.2. I lighed med afgifterne på de øvrige produkter 
foreslås det, at der udelukkende fastsættes en minimums­
sats, der skal være obligatorisk pr. 1. januar 1993, for 
benzin (med eller uden bly), flydende gas, methan og 
petroleum anvendt som brændstof. 
1.3. For dieselbrændstof, fyringsgasolie og tung brænd­
selsolie foreslås derimod både minimums- og maksimums­
satser, som ligger inden for bestemte satsintervaller. 
1.4. Kommissionen finder det berettiget at behandle de 
forskellige produkter forskelligt ud fra den betragtning, at 
der bør sondres mellem produkter, som overvejende er til 
endeligt privatforbrug, og produkter der hovedsagelig 
anvendes erhvervsmæssigt. 
0) EFT nr. C 16 af 23. 1. 1990, s. 10. er det meget vanskeligt at foretage en tilbundsgående 
bedømmelse af forslaget. 
4.4. Der er mangler ved Kommisionens tilgang til 
problemstillingen, eftersom den ikke ser på problemer som 
afgifternes provenumæssige konsekvenser i medlemsstater­
ne, forbrugseffekt og påvirkning af inflationen. 
Bruxelles, den 5. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
1.5. Kommissionen foreslår følgende minimumssatser: 
— Blyholdig benzin: 337 ECU pr. 1000 liter 
— Blyfri benzin: 287 ECU pr. 1000 liter 
— LPG og methan: 84,5 ECU pr. 1000 liter 
— Petroleum (som brændstof): 337 ECU pr. 1000 liter. 
1.6. De foreslåede intervaller mellem minimums- og 
maksimumssatser er: 
— Dieselolie: 195-205 ECU pr. 1000 liter 
— Fyringsgasolie: 47-53 ECU pr. 1000 liter 
— Tung brændselsolie: 16-18 ECU pr. 1000 kg 
— Petroleum anvendt til andet end brændstof: 47-53 ECU 
pr. 1000 liter. 
1.7. Forslaget om at fastlægge nogle referencesatser, 
hvortil alle punktafgifter tilnærmes, har Kommissionen 
udsat til et senere tidspunkt. 
2. Bemærkninger 
2.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs bemærkninger 
i udtalelsen (Dok. CES 745/88, ordfører: Paul Broicher) om 
Kommissionens tidligere nævnte forslag gør sig næsten alle Udtalelse om Kommissionens ændrede forslag til Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af 
punktafgifterne for mineralolier (*) 
(90/C 225/19) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 22. januar 1990 under henvisning til EØF-
Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Luigi Della Croce til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 
1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling den 5. juli 1990 med 
7 stemmer imod og 2 hverken for eller imod følgende udtalelse: