EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den20.9.2017 COM(2017) 536 final 2017/0230(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed), forordning (EU) nr. 1094/2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger), forordning (EU) nr. 1095/2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), forordning (EU) nr. 345/2013 om europæiske venturekapitalfonde, forordning (EU) nr. 346/2013 om europæiske sociale iværksætterfonde, forordning (EU) nr. 600/2014 om markeder for finansielle instrumenter, forordning (EU) 2015/760 om europæiske langsigtede investeringsfonde, forordning (EU) 2016/1011 om indeks, der bruges som benchmarks i finansielle instrumenter og finansielle kontrakter eller med henblik på at måle investeringsfondes økonomiske resultater, og forordning (EU) 2017/1129 om det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel på et reguleret marked (EØS-relevant tekst) {SWD(2017) 308 final}



{SWD(2017) 309 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Integrerede finansielle markeder indebærer betydelige fordele for finansieringen af den europæiske økonomi og for fremme af vækst og beskæftigelse på et solidt og bæredygtigt grundlag. At fremme finansiel integration og markedsintegritet og samtidig sikre finansiel stabilitet på EU's indre marked for finansielle tjenesteydelser kræver fælles regler og effektiv tilsynsmæssig koordinering. Da EU reviderede sit finansielle system som reaktion på finanskrisen og i overensstemmelse med den globale indsats, indførte man et fælles regelsæt for finansiel regulering i Europa og oprettede de europæiske tilsynsmyndigheder ("ESA'erne"). ESA'erne udgør en institutionel hjørnesten i den omfattende reformpakke og har spillet en central rolle med hensyn til at sikre, at de finansielle markeder i EU er ordentligt reguleret, stærke og stabile. De bidrager til udvikling og konsekvent anvendelse af det fælles regelsæt, løser problemer på tværs af grænser og fremmer dermed både lovgivnings- og tilsynsmæssig konvergens. Trods foranstaltningerne efter krisen er der stadig et betydeligt potentiale for at øge lovgivnings- og tilsynsmæssig konvergens i det indre marked. Integrerede finansielle markeder kræver mere integrerede tilsynsordninger for at fungere effektivt, mens mere centraliserede tilsynsordninger til gengæld kan fremme integrationen af markedet. Det er grunden til, at EU har taget skridt til yderligere integration i den bredere finansielle sektor på et godt og stabilt grundlag. Navnlig er kapitalmarkedsunionen blevet lanceret med henblik på at skabe grundlaget for et fuldt funktionelt indre marked for kapitalmarkeder. I denne forbindelse understregede de fem formænds rapport om "Gennemførelse af Europas Økonomiske og Monetære Union" fra juni 2015 behovet for at styrke EU's tilsynsramme, hvilket i sidste instans kunne føre til en fælles europæisk tilsynsførende for kapitalmarkeder. Af nyere dato foreslår Kommissionen i sit oplæg om en dybere Økonomisk og Monetær Union, at en revision af EU's tilsynsramme — navnlig af Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed ("ESMA") — bør være de første skridt i retning af en sådan fælles tilsynsmyndighed senest i 2019. I oplægget blev der også opfordret til gennemførelse af den finansielle union — der omfatter både en bankunion og en kapitalmarkedsunion — i 2019 for at sikre euroens integritet og forbedre funktionen af euroområdet og EU som helhed. Globale finansielle markeder er i høj grad indbyrdes forbundne, og EU's regler er i vid udstrækning baseret på internationale standarder, som er vedtaget i kølvandet på finanskrisen, navnlig blandt G20-landene. Idet EU bestræber sig på at fremskynde fuldførelsen af kapitalmarkedsunionen, er det derfor af afgørende betydning, at EU's tilsynsordninger fortsat udvikler sig på en måde, der gør det muligt at høste det fulde potentiale af internationalt integrerede finansielle markeder og samtidig sikre, at grænseoverskridende risici mellem EU og resten af verden kan overvåges og forvaltes effektivt. ESA'erne har en vigtig rolle at spille i denne henseende. Endelig forstærker Det Forenede Kongeriges beslutning om at forlade EU disse udfordringer vedrørende tilsynsordninger i de resterende EU-27-lande. Det, at vi står over for at skulle sige farvel til EU's for øjeblikket største finanscenter betyder, at kapitalmarkederne i EU-27-landene skal udvikles yderligere, og tilsynsordninger skal styrkes for at sikre, at de finansielle markeder fortsat støtter økonomien på et passende og solidt grundlag. Målet med det foreliggende forslag er at tilpasse og modernisere ESA'ernes rammer for at sikre, at de kan påtage sig et større ansvar for tilsynet med de finansielle markeder. ESA'erne skal være tilstrækkeligt udstyret med hensyn til beføjelser, ledelse og finansiering. For det første skal de eksisterende ESA'ers beføjelser, hvor de har vist sig at være delvist utilstrækkelige og uklart definerede, f.eks. hvad angår den konsekvente anvendelse af EU-lovgivningen, formuleringen af teknisk rådgivning eller tilvejebringelsen af løbende støtte til ækvivalensafgørelser, styrkes og forbedres. Det nuværende anvendelsesområde for ESA'ernes mandat skal også tages op til fornyet overvejelse i lyset af de politiske mål for kapitalmarkedsunionen. Mere fælles direkte tilsyn på bestemte områder er nødvendigt for at sikre en mere konsekvent tilsynspraksis og gennemførelse af EU's regler for finansielle tjenesteydelser. Revisionen i 2017 af ESA-forordningerne konkluderede, at tilsynet med visse aktiviteter og enheder af særlig betydning for Unionen som helhed eller med en væsentlig grad af grænseoverskridende virksomhed bør udføres af ESA'erne i stedet for nationale kompetente myndigheder. Endvidere bør ESA'erne i højere grad inddrages i godkendelsen af og tilsynet med enheder fra tredjelande, der er aktive i Unionen. For det andet sigter forslaget mod at indføre en mere effektiv ledelse af ESA'erne. Incitamentsstrukturen i ESA'ernes beslutningsproces i den nuværende form medfører manglende beslutninger, navnlig med hensyn til regulerings- og tilsynsmæssig konvergens, eller fremmer afgørelser, der overvejende er orienteret mod nationale interesser frem for EU's generelle interesser. Dette afspejler i et vist omfang en indbygget modsætning mellem ESA'ernes europæiske mandat og det nationale mandat fra de kompetente myndigheder, der er medlemmer af ESA'ernes organer. Dette stemmer ikke godt overens med målet om tilsynsmæssig konvergens. En større rolle for ESA'erne i øget finansiel integration eller styrkelse af stabiliteten af det indre marked vil også kræve effektive konvergensbeføjelser. For det tredje har ESA'erne brug for et passende finansieringsgrundlag, som gør det muligt for dem at tildele ressourcer i overensstemmelse med deres behov for at opfylde deres mål. De nuværende budgetaftaler hæmmer og vil fortsat hæmme ESA'ernes aktiviteter, idet medlemsstaterne af forskellige årsager muligvis ikke vil være villige til at øge de nationale bidrag yderligere. Nærværende forslag indeholder specifikke ændringer af ESA-forordningerne og forskellige sektorspecifikke retsakter for at styrke ESA'ernes beføjelser, ledelse og finansieringsrammer, da disse er områder, der bør styrkes for at give ESA'erne mulighed for at klare de udfordringer, der er skitseret ovenfor. Konsekvensanalysen, som ledsager dette forslag, vurderer omkostningerne og fordelene ved disse ændringer. Den indeholder en række muligheder for foranstaltninger til at styrke ESA'ernes beføjelser på EU-plan, forbedre deres ledelse (herunder beslutningstagning), og til at sikre, at deres finansieringsrammer er bæredygtige og i overensstemmelse med nuværende og fremtidige opgaver. Konsekvensanalysen indeholder omfattende dokumentation for, at de foreslåede ændringer reelt bidrager til at styrke ESA-rammen og derved den generelle stabilitet i EU's finansielle system og samtidig holder omkostningerne for EU's almindelige budget og interessenter på et minimum. De foreslåede ændringer skal også bidrage til den videre udvikling og udbygning af kapitalmarkedsunionen, i overensstemmelse med Kommissionens politiske prioriteter. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Dette forslag er i overensstemmelse med en række andre eksisterende EU-regler og igangværende initiativer med det formål at sikre effektive og virkningsfulde tilsynsordninger på EU-plan. Siden begyndelsen af finanskrisen har EU og dets medlemsstater taget fat på en gennemgribende overhaling af finansielt tilsyn og regulering. EU har iværksat en række reformer med det formål at skabe et sikrere, sundere, mere gennemsigtigt og ansvarligt finansielt system, der arbejder for økonomien og samfundet som helhed. Dette har inkluderet etableringen af den fælles tilsynsmekanisme og den fælles afviklingsmekanisme samt Den Fælles Afviklingsinstans med specifikt og diskret ansvar for tilsyn. Dette forslag er i overensstemmelse med og supplerer disse organers opgaver og funktioner. Dette forslag er også i overensstemmelse med det fælles regelsæt for finansiel lovgivning, som ESA'erne yder et væsentligt bidrag til gennem deres arbejde. Formålet med det fælles regelsæt er at fastlægge fælles regler i hele EU, der sikrer finansiel stabilitet og lige vilkår samt et højt niveau af forbruger- og investorbeskyttelse. Forslaget er f.eks. i overensstemmelse med det eksisterende kapitalkravsdirektiv/kapitalkravsforordningen (banker) og Solvens II-direktivet (forsikringsselskaber), som sigter mod at gøre den finansielle sektor mere stabil. Dette forslag er også i overensstemmelse med de eksisterende rammer for betalingstjenester og realkreditlån i tilknytning til forbrugerbeskyttelse. For så vidt angår igangværende initiativer, foreslår Kommissionen i dag også et lovgivningsmæssigt initiativ til at styrke Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici ("ESRB"), der sammen med ESA'erne udgør Det Europæiske Finanstilsynssystem, der blev indført i kølvandet på finanskrisen. Som andre nylige eksempler kan nævnes: Kommissionens forslag til målrettede ændringer af EMIR for at styrke tilsynet på EU-plan med hensyn til godkendelse af centrale modparter ("CCP'er") og krav til anerkendelse af CCP'er fra tredjelande og Kommissionens forslag vedrørende personlige pensionsprodukter, der udvider EIOPA's rolle ved at give den beføjelser til at godkende disse nye produkter med henblik på at give dem et kvalitetsstempel på paneuropæisk plan og tillade deres distribution i hele EU. Endelig stemmer forslaget overens med de eksisterende EU-regler vedrørende gennemførelse og håndhævelse af tredjelandes bestemmelser i EU's finanslovgivning som beskrevet i Kommissionens arbejdsdokument om ækvivalens. Arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene giver et overblik over ækvivalensprocessen med tredjelande i EU's lovgivning om finansielle tjenesteydelser. Det beskriver den relevante erfaring og afdækker bestemte områder, der kræver øget opmærksomhed, hvilket er delvist behandlet i dette forslag. I lyset af EU's politiske mål er god forvaltning på skatteområdet og bekæmpelse af hvidvask baseret på globale standarder vigtige elementer i yderligere politikudvikling. For at sikre sammenhæng i politikkerne og for at styrke foranstaltningerne mod skatteunddragelse og hvidvask vil Kommissionen fortsætte med at integrere disse områder i den relevante EU-lovgivning, herunder vedrørende finansielle tjenesteydelser, og vil kunne overveje at integrere dem i ækvivalensprocessen.

•Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag er i overensstemmelse med Kommissionens løbende indsats for at videreudvikle kapitalmarkedsunionen. Mere effektive tilsynsmæssige rammer er et centralt element for mere integrerede kapitalmarkeder, idet de bidrager til en mere konsekvent gennemførelse af reglerne for den finansielle sektor. I denne forbindelse understregede de fem formænds rapport fra juni 2015 behovet for at styrke EU's tilsynsramme, hvilket i sidste instans kunne føre til en fælles europæisk tilsynsførende for kapitalmarkeder. Behovet for at videreudvikle og integrere EU's kapitalmarkeder er fremhævet i meddelelsen om kapitalmarkedsunionen fra september 2016 og meddelelsen om midtvejsevalueringen af kapitalmarkedsunionen. Dette forslag er desuden i overensstemmelse med Kommissionens tilsagn i kapitalmarkedsunionen om at løfte to nye udfordringer på markedet i dag: bæredygtig finansiering og finansiel teknologi ("fintech"). Med hensyn til bæredygtig finansiering har Kommissionen inden for rammerne af kapitalmarkedsunionsinitiativet forpligtet sig til at styrke EU's ledende rolle inden for bæredygtig investering og finansiering. Nye miljømæssige, sociale og styringsmæssige risici og muligheder forandrer den finansielle sektor, hvilket gør det nødvendigt at justere den tilsynsmæssige ramme og tilgang. Desuden spiller den finansielle sektor en central rolle i forhold til at sikre overgangen til en mere energieffektiv lavemissionsøkonomi. En stærk koordinering og sammenhæng i tilgangen til tilsyn i retning af bæredygtighed er nødvendig på EU-plan. I denne henseende er dette forslag i overensstemmelse med energiunionens strategi, EU's tilsagn om en cirkulær økonomi og målene for bæredygtig udvikling. ESA'erne bør også bidrage til at udnytte potentialet og mulighederne i finansiel teknologi ("fintech"), samtidig med at eventuelle risici på dette område imødegås, f.eks. gennem mere konsekvent praksis med hensyn til anvendelsen af forskriftsmæssige krav. Dette indebærer en bedre integration af fintechrelaterede aspekter i ESA'ernes tilsynsarbejde. Forslaget er i denne forbindelse ligeledes i overensstemmelse med strategien for et digitalt indre marked. Nye teknologier ændrer den finansielle sektor. Dette kræver også tilpasninger af rammerne og metoden for tilsyn. De nationale tilsynsmyndigheder har iværksat forskellige initiativer, som vil kunne skade det indre markeds funktion, hvis de ikke koordineres ordentligt. En øget koordinering og harmonisering af holdninger til teknologisk innovation er nødvendig på EU-plan, f.eks. gennem oprettelsen af et EU-innovationscenter i ESA'erne. De målrettede ændringer i den nuværende ledelsesmodel er også i overensstemmelse med Kommissionens bestræbelser på at gøre beslutningstagning inden for EU's decentraliserede agenturer mere operationel og uafhængig. På området for finansielle tjenesteydelser har andre europæiske agenturer eller institutioner, som f.eks. Den Europæiske Centralbank eller Den Fælles Afviklingsinstans, et permanent og uafhængigt forberedende organ, der har egne beføjelser og opgaver og kan træffe afgørelse om visse spørgsmål eller deltage i beslutningsprocessen. Etableringen af direktioner for ESA'erne med permanente medlemmer og med et eksklusivt mandat er i overensstemmelse med de eksisterende foranstaltninger til at styrke EU-dimensionen i organernes beslutningsproces. Endelig gælder det, med hensyn til finansiering, at mens størstedelen af EU's decentrale organer er finansieret af EU's budget, er der flere EU-organer, der modtager en blanding af rent privat finansiering. I denne forbindelse er overgangen til bidrag fra industrien til ESA's budget i overensstemmelse med EU's gældende praksis. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for samtlige ændringer er artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde ("TEUF"). Denne bestemmelse er retsgrundlaget for alle de forordninger, der er omfattet af dette forslag. Det foreslås at tilpasse ESA'ernes oprettelsesforordninger til udviklingen med henblik på at forbedre ESA'ernes funktionsmåde af hensyn til konvergens i det indre marked og dermed sikre, at sidstnævnte fungerer mere smidigt. Den analyse, der blev udført som led i konsekvensanalysen, identificerer de dele af ESA'ernes rammer, der skal ændres for at styrke stabiliteten og effektiviteten af EU's tilsynsordninger og dermed EU's finansielle system. Yderligere ændringer af sektorlovgivningen er nødvendige for at gøre det muligt for ESA'erne at udnytte det fulde potentiale af deres øgede beføjelser. Konsekvensanalysen og den ledsagende evaluering viser, at EU's indsats er berettiget og nødvendig for at løse de problemer, der er identificeret med hensyn til ESA'ernes beføjelser, deres rammer for ledelse og deres finansieringsrammer. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Fordi ESA'erne er EU-organer, kan de forordninger, der gælder for dem, kun ændres af EU-lovgiveren. Desuden bidrager ændringerne til at sikre et mere konsekvent fungerende indre marked, et mål, som ikke kan nås af medlemsstaterne hver for sig. I tilfælde af fonde, der er omfattet af EuVECA-, EuSEF- og ELTIF-forordningerne, sikrer oprettelsen af ESMA som et fælles tilsynsorgan, at ensartede krav og vilkår i de tre forordninger anvendes konsekvent i alle medlemsstater. Det fælles tilsyn vil mindske omfanget af — og forskelligheden i — de omkostninger og den tid, der bruges på administration, og vil således gøre det muligt for fondsadministratorer at reducere transaktions- og driftsomkostninger. Det vil forenkle de administrative processer, der understøtter godkendelse/registrering af EuVECA-, EuSEF- og ELTIF-fonde, samt styrke lige konkurrencevilkår ved at centralisere tilsynet med dem, uanset hvor fondene er etableret. Det fælles tilsyn vil yderligere støtte markedsintegrationen i disse sektorer og øge markedsfinansieringen af EU's økonomi gennem disse fonde. Med hensyn til forordningen/direktivet om markeder for finansielle instrumenter og ligeledes kritiske benchmarks er dataindberetningstjenester i sagens natur EU-dækkende virksomhed, og de deraf følgende lovgivningsmæssige og tilsynsmæssige problemer kan ikke løses af medlemsstaterne alene. Med hensyn til ESMA's nye koordineringsfunktion er denne allerede fastlagt i ESMA-forordningen og EU-retsakterne. Den kan derfor kun blive styrket gennem ændringer af EU-retten. Med hensyn til benchmarkforordningener kritiske benchmarks af stor økonomisk betydning, da de anvendes i finansielle instrumenter (navnlig derivater), i finansielle kontrakter og af investeringsfonde i hele Unionen. Kravet om oprettelse af kollegier af tilsynsførende for visse kritiske benchmarks, som minimum fra medlemsstaterne for benchmarkadministratorerne og de tilsynsbelagte stillere til benchmarket, tyder allerede på, at disse benchmarks ikke kan kontrolleres af en enkelt national tilsynsmyndighed, og det er derfor nødvendigt at opstille de nødvendige ordninger på EU-plan. At have alle administratorer af kritiske benchmarks under direkte tilsyn af ESMA står i rimeligt forhold til målet, da disse benchmarks er af afgørende betydning for Unionen, og de nuværende tilsynskollegier er store og risikerer ikke at være fleksible nok i krisesituationer. Benchmarks, der leveres i tredjelande, kan anvendes i Unionen, hvis de enten er anerkendt eller godkendt af en kompetent myndighed i Unionen, ellers skal regulerings- og tilsynsordningen i det land, hvor de er etableret, anerkendes som svarende til den ordning, der er fastlagt ved benchmarkforordningen. Mens afgørelsen om ækvivalens træffes af Kommissionen, og tilsynsmyndigheden i det pågældende tredjeland skal fastlægge samarbejdsaftalen med ESMA, træffer de nationale kompetente myndigheder afgørelse om godkendelse og anerkendelse. Dette kræver en række nationale kompetente myndigheder til at behandle sådanne anmodninger og indebærer den risiko, at administratorer af benchmarks fra tredjelande bestræber sig på at udvælge en national kompetent myndighed, som synes at være mere liberal i sine afgørelser og i administratorens efterfølgende tilsyn ("forumshopping"). Idet administratoren er etableret i et tredjeland, finder det vigtigste argument for nationale tilsyn, nærhed til enheder under tilsyn, ikke anvendelse. Etablering af ESMA som den kompetente myndighed for administratorer af benchmarks fra tredjelande vil øge effektiviteten og mindske risikoen for forumshopping og forskelle i tilsynet af disse enheder. Dette kan imidlertid ikke opnås ved medlemsstaternes foranstaltninger alene.

For at sikre, at ESMA kan føre direkte tilsyn med visse benchmarkadministratorer, er det nødvendigt at ændre benchmarkforordningen med en række delegerede retsakter for yderligere at præcisere visse bestemmelser i nævnte forordning. For så vidt angår prospektforordningen, har ESMA siden 2011 brugt megen tid og mange kræfter på at fremme lovgivningsmæssig konvergens mellem de nationale kompetente myndigheder med hensyn til kontrol og godkendelse af prospekter. Dette har ført til oprettelsen af "tilsynsbriefinger", som fastlægger de fælles principper, som de nationale kompetente myndigheder opfordres til at anvende ved godkendelse af prospekter. ESMA har også foretaget to peerevalueringer af processen for godkendelse af prospekter i 2012 og 2015, idet man kunne konstatere divergerende praksis blandt medlemsstaterne. Selv om de er meget nyttige, har disse foranstaltninger imidlertid ikke fuldt ud opfyldt deres målsætning om at fremme fuld konvergens på tilsynsområdet, og på grund af udstederes mulighed for i visse tilfælde at vælge, hvilken kompetent myndighed der skal godkende prospektet, giver de fortsatte indbyrdes afvigelser i praksis blandt de nationale kompetente myndigheder stadig mulighed for regelarbitrage og effektivitetstab. Kommissionen har identificeret visse typer af prospekter, som på grund af arten af de pågældende værdipapirer og udstedere omfatter en sådan grænseoverskridende dimension inden for Unionen, en sådan grad af teknisk kompleksitet og sådanne potentielle risici for regelarbitrage, at ESMA's centraliserede tilsyn ville give bedre resultater med hensyn til mål- og omkostningseffektivitet end tilsyn på nationalt plan. Disse er engrosprospekter for værdipapirer, der ikke er kapitalandele, som kun tilbydes kvalificerede investorer, prospekter, der omhandler specifikke typer af komplekse værdipapirer, herunder værdipapirer med sikkerhedsstillelse i aktiver, eller som er udarbejdet af specialiserede udstedere, og prospekter udarbejdet af tredjelandsudstedere i overensstemmelse med forordning (EU) 2017/1129. Centralisering af disse prospekters godkendelse samt alle dermed forbundne tilsyns- og håndhævelsesaktiviteter på ESMA-niveau vil forbedre kvaliteten, ensartetheden og effektiviteten af tilsynet i EU, skabe lige konkurrencevilkår for udstedere og føre til en kortere tidshorisont for godkendelser. Det vil fjerne behovet for at skulle vælge et "hjemland" og forhindre forumshopping. •Proportionalitetsprincippet Dette forslag indfører målrettede ændringer for at styrke EU's tilsynsramme, der skal sikre det finansielle systems bæredygtighed, stabilitet og effektivitet i hele EU og forbedre forbruger- og investorbeskyttelsen. Til dette formål fastlægger det målrettede og velafvejede ændringer af EU's tilsynsmæssige rammer med en mere effektiv ledelse. Det justerer ESA'ernes eksisterende opgaver og beføjelser og giver ESA'erne nye beføjelser til at tage højde for nye udviklinger, herunder inden for teknologi, men også for stigningen i grænseoverskridende aktiviteter inden for EU og den forventede yderligere integration mellem EU's finansielle markeder og resten af verden. Desuden indebærer forslaget et tilpasset finansieringssystem for at sikre, at ESA'ernes finansiering er bæredygtig, forholdsmæssig og i overensstemmelse med deres opgave. I forhold til sektorspecifikke retsakter er de foreslåede ændringer sammenfattende begrænset til vedtagelse af direkte tilsyn fra ESMA. De er blevet udvalgt på baggrund af de særlige forhold i de relevante sektorer. Desuden er det nødvendigt at synkronisere med ændringerne af den såkaldte MiFIR-forordning, med begrænsede ændringer af 2009/138/EF ("Solvens II"). Derfor fremlægges der også et særskilt forslag, der ændrer dette direktiv. Forslaget går ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå de tilsigtede mål. Desuden må ESA'ernes aktioner og foranstaltninger i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, der er forankret i traktaten, ikke gå videre, end hvad der er nødvendigt for at nå målene i denne forordning, og skal stå i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af de risici, der ligger i den finansielle aktivitet eller virksomhed hos de institutioner eller virksomheder, der er berørt af den pågældende ESA's virksomhed. •Valg af retsakt Formålet med dette forslag er at ændre de nuværende ESA-forordninger og forskellige sektorspecifikke finansielle retsakter. Alle retsakter, der skal ændres med nærværende forslag, har form af forordninger, og de tilsvarende ændringer foreslås derfor som en enkelt ændringsforordning (omnibusforordning). Derudover foreslås det at ændre direktivet om markeder for finansielle instrumenter. (hovedsageligt for at afspejle ændringerne i den såkaldte MiFIR-forordning) og foretage begrænsede ændringer af 2009/138/EF ("Solvens II"). Til disse to formål fremlægges der et særskilt forslag til ændringsdirektiv. Endelig, og ligeledes ved en særskilt retsakt, justerer Kommissionen sit nylige forslag til forordning om ændring af både ESMA og EMIR. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Evalueringen og konsekvensanalysen, som ledsager dette forslag, indeholder en analyse af den eksisterende ESA-ramme for at se, om det har gjort det muligt for ESA'erne at opfylde deres mål om på bæredygtig vis at styrke det finansielle systems stabilitet og effektivitet og forbedre forbruger- og investorbeskyttelsen. For så vidt angår ESA'ernes effektivitet konkluderer den gennemførte analyse, at ESA'erne generelt har leveret på deres nuværende mål. Der er dog behov for målrettede forbedringer for at kunne klare fremtidige udfordringer. Navnlig konkluderer analysen, at: a.ESA'ernes beføjelser kunne styrkes på visse områder for at sikre, at opgaver bedre lader sig udføre. Som følge heraf kan der forventes bedre lovgivningsmæssige og tilsynsmæssige resultater for alle markedsdeltagere og forbrugere i hele EU og effektiv håndtering af grænseoverskridende risici. b.ESA'ernes aktuelle ledelsesmæssige rammer gør det vanskeligt at håndtere konflikter mellem EU's og individuelle medlemsstaternes interesser, hvilket skaber risiko for, at ESA'ernes beslutninger ikke altid tages i EU's fælles interesse, at beslutningsprocessen forsinkes, eller at der er en tendens til passivitet, navnlig hvad angår ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter (bindende mægling, procedurer som følge af overtrædelse af EU-retten, iværksættelse af peerevalueringer).

c.Den nuværende finansieringsramme står ikke i et rimeligt forhold til de opgaver, ESA'erne udfører, og i endnu mindre grad fremadrettet, i betragtning af de opgaver, ESA'erne vil påtage sig i fremtiden. Den ser også ud til at føre til ulige bidrag fra de nationale kompetente myndigheder, hvilket ikke umiddelbart kan retfærdiggøres. Hvad angår kohærens, er ESA'ernes arbejde med lovgivningsmæssige spørgsmål i fuld overensstemmelse med opbygningen af EU's bredere tilsynsramme. Det er ligeledes i overensstemmelse med opbygningen af det fælles regelsæt. Imidlertid har begrænsninger, der hidrører fra ledelses- og finansieringsstrukturen, samt effektiviteten af ESA'ernes beføjelser ikke gjort det muligt for ESA'erne i tilstrækkelig grad at fokusere på at fremme ensartet anvendelse af den relevante lovgivning om finansielle tjenesteydelser, der er vedtaget af EU. Med hensyn til relevans konkluderede analysen, at ESA'ernes ramme er relevant. Endelig har ESA'ernes ramme klart skabt merværdi for EU, fordi deres arbejde er af afgørende betydning for at fremme det indre marked for finansielle tjenesteydelser. •Høringer af interesserede parter Kommissionens tjenestegrene gennemførte en omfattende offentlig høring i foråret 2017 om ESA'ernes aktiviteter. Der indkom næsten 230 besvarelser. Bidragene kom fra en lang række respondentgrupper: 26 % offentlige myndigheder eller internationale organisationer, 71 % organisationer eller virksomheder og 3 % privatpersoner. En række bemærkninger, holdningsdokumenter og bidrag blev også modtaget uden for den offentlige høring, herunder officielle holdninger fra visse regeringer. Selv om de ikke er afspejlet i de statistiske data fra EU's undersøgelser, er de blevet medregnet i den analyse, der ligger til grund for dette forslag. Samlet set betragter de adspurgte oprettelsen af ESA'erne som en stor forbedring og et vigtigt skridt i retning af tilsynsmæssig konvergens i Unionen. De fleste støtter, at ESA'erne skal spille en større rolle med hensyn til at forbedre den tilsynsmæssige konvergens. Mange interessenter anerkender, at gennemførelsen af kapitalmarkedsunionen og Det Forenede Kongeriges beslutning om at forlade EU skaber en ny situation, der kræver overvejelser om styrkelse af tilsynet på EU-plan, især med hensyn til grænseoverskridende aktiviteter og ækvivalens med tredjelande. Hvad angår ESA'ernes beføjelser, har mange respondenter indvendinger mod i betydelig grad at øge ESA'ernes beføjelser på dette stadium, men der er også nogle, der anerkender deres begrænsninger og gerne vil se målrettede forbedringer. De fleste respondenter anfører, at de tilgængelige værktøjer i det store og hele er tilstrækkelige og bør udnyttes bedre og mere effektivt. Der er bred støtte til at udvide/præcisere beføjelser vedrørende overvågning af ækvivalens. Forbrugerorganisationer oplever betydelige mangler i håndhævelsen af reglerne om forbrugerbeskyttelse, som de mener er ineffektive eller ude af trit med de fleste skadevoldende problemer på nationalt plan. De ser et behov for at udvide ESA'ernes aktivitetsområder inden for forbrugerbeskyttelse. De fleste respondenter fremfører, at det er vanskeligt at sikre en ordentlig balance i ESA'ernes interessentgrupper sammen med den geografiske balance. Repræsentanter for forbrugere og brugere klager over, at de overgås af antallet af repræsentanter for finansielle institutioner, hvormed interessentgruppernes holdninger ikke er afbalanceret. En række organisationer mener, at ESA'ernes beføjelser til at forbyde produkter bør udvides til at omfatte dem, der er til skade for forbrugerne. Respondenterne i den offentlige høring om ESA støtter eksplicit direkte tilsyn på EU-plan af centrale modparter ("CCP'er") og udbydere af dataindberetningstjenester, som tjener hele EU snarere end specifikke nationale markeder. Mange respondenter undlader at besvare spørgsmålet om direkte tilsyn. Nogle svarer på spørgsmålet om, hvorvidt ESMA bør tildeles opgaven med direkte tilsyn med paneuropæiske kollektive investeringsfonde og støtter det, men for det meste skelner de ikke mellem forskellige typer fonde. Dem, der er imod en udvidelse af ESMA's direkte tilsyn til nye områder, henviser hovedsageligt til følgende argumenter: Nationalt baseret tilsyn anses for at være bedst egnet til at håndtere de forskellige markedsstrukturer i medlemsstaterne. ESMA's tilsyn kunne komme i konflikt med den nationale kompetence med hensyn til beskyttelse af private investorer og finansiel stabilitet samt beskatning, retssager og konfliktløsning. Operationelle vanskeligheder, såsom kontrol med lokale krav vedrørende distributionsordninger eller markedsføring, blev ligeledes anført. I stedet bør de eksisterende værktøjer til at sikre tilsynsmæssig konvergens udforskes nøjere for at skabe integrerede kapitalmarkeder. De vigtigste argumenter, der blev anført til fordel for ESMA's direkte tilsyn, er: Nogle respondenter anerkender de potentielle fordele ved ESMA's tilsyn med enheder eller instrumenter med en tværeuropæisk dimension, som vil muliggøre udryddelse af forskelle mellem tilsynspraksisser, men ikke vil forhindre, at der tages hensyn til de forskellige markedsstrukturer, hvor dette er relevant. De er af den opfattelse, at sådanne løsninger er egnede til at løse problemet med fragmentering grundet divergerende anvendelse af de relevante EU-regler og fortsatte risici for regelarbitrage, som karakteriserer den nuværende ordning. Hvad angår ESA'ernes ledelse overordnet betragtet mener interessenterne, at ESA'ernes organer og formænd har klaret sig godt. Ca. halvdelen af respondenterne ser merværdi i de ledelsesmæssige ændringer, der er omhandlet i dokumentet om den offentlige høring. Mens de fleste offentlige myndigheder ikke støtter ESA'ernes ledelsesmæssige ændringer, kan nogle af disse synspunkter i et vist omfang tilskrives, at myndighederne ikke ønsker at se deres indflydelse blive mindre. Der er forskellige grader af støtte til tilføjelsen af uafhængige medlemmer med stemmeret og specifikke opgaver til ESA'ernes organer og formænd. Mens den offentlige sektor overvejende er imod (om end halvdelen ikke engang svarede), er den private sektors synspunkter delte, idet flere påpegede iboende interessekonflikter i den nuværende struktur. Med hensyn til styrkelse af formændene modsætter et flertal sig det, hovedsageligt offentlige myndigheder, mens de fleste brancheorganisationer efterlyser forbedringer. For så vidt angår finansiering, anerkender mange af aktørerne ESA'ernes nuværende ressourcebegrænsninger samt begrænsningerne i EU's budget og de nationale budgetter. Et stort antal respondenter er enige i, at ESA'erne har brug for tilstrækkelig og bæredygtig finansiering for at opfylde ambitiøse mål og styrke deres aktiviteter. Mange respondenter bemærker, at finansieringsniveauet for ESA'erne bør afhænge af deres ansvar og udregnes på grundlag af resultatet af revisionen af ESA'erne. Ca. halvdelen af respondenterne tog stilling til, om ESA'erne helt eller delvist bør være finansieret af erhvervslivet. Et klart flertal støtter ikke en revision af de nuværende finansielle rammer, fordi det ikke ønsker at se bidrag fra den nationale kompetente myndighed erstattet af bidrag fra industrien. Selv om der stadig er tale om et mindretal, er der øget støtte til en ordning, der delvis finansieres af industrien. •Konsekvensanalyse Kommissionen foretog en konsekvensanalyse af de relevante politiske muligheder. Disse muligheder blev vurderet i forhold til den vigtigste generelle målsætning om på bæredygtig vis at styrke det finansielle systems stabilitet og effektivitet i hele EU og forbedre forbruger- og investorbeskyttelsen. Ved udarbejdelsen af konsekvensanalysen foretog Kommissionen en evaluering af ESA'ernes drift, hvilket fremhævede nogle væsentlige mangler. Disse omfattede: a) utilstrækkeligt definerede beføjelser til at sikre effektivt tilsyn i henhold til de samme standarder i hele EU, b) mangel på beføjelser til effektivt at håndtere grænseoverskridende risici vedrørende indbyrdes afhængighed i EU og mellem EU og resten af verden, c) ledelsesrammer, der fører til misforhold mellem incitamenter i beslutningsprocessen, og d) finansieringsrammer, der ikke sikrer tilstrækkelighed i forhold til de opgaver, der er allokeret til ESA'erne.

Anvendelsesområdet for konsekvensanalysen dækkede følgende områder: 1) beføjelser, 2) ledelse og 3) finansiering af ESA'erne for at imødegå identificerede mangler og nye udfordringer såsom lovgivnings- og tilsynsmæssig konvergens. Manglerne vedrørende ledelse og finansiering er fælles for de tre ESA'er, idet de er underlagt de samme regler. Ændringer i deres beføjelser er hovedsageligt målrettet konkrete sektorer for ESMA og tilsynskonvergens for alle ESA'er. De vurderede muligheder var: Vedrørende ledelse: a) ingen politisk handling; der planlægges ingen ændringer af den nuværende styringsstruktur, b) målrettede ændringer af den nuværende ledelsesmodel, såsom differentiering af beslutningsbeføjelser efter deres karakter og styrkelse af proceduren for udvælgelse af formanden, og c) åbning af tilsynsrådet for uafhængige, permanente (ikke-stemmeberettigede) medlemmer. Vedrørende beføjelser: a) ingen politisk handling; de aktuelle beføjelser i forhold til opgaver vedrørende lovgivnings- og tilsynsmæssig konvergens forbliver uændrede, hvilket også gælder ESMA's direkte tilsynsbeføjelser, b) muligheden af at præcisere visse eksisterende beføjelser og styrke tilsynet, c) muligheden af at præcisere visse eksisterende beføjelser og give ESMA yderligere direkte tilsynsbeføjelser på bestemte områder og d) centralisering af tilsynet med finansielle tjenesteydelser, bankvæsen og forsikring i de tre ESA'er. Vedrørende finansiering: a) ingen politisk handling, b) tilpasset offentlig finansiering for at tage højde for størrelsen af den indenlandske finansielle sektor i en given medlemsstat, c) blandet offentlig-privat finansiering, hvor bidrag fra indenlandske private sektorer erstatter bidrag fra de nationale kompetente myndigheder, og d) en finansieringsordning, der er fuldt finansieret af den private sektor. Ovennævnte muligheder blev derefter sammenlignet ved brug af forskellige kriterier for at identificere dem, der egner sig bedst til at rette op på de mangler, der blev identificeret i konsekvensanalysens problemdefinition og i evalueringen. Med udgangspunkt i denne analyse ·omfatter den foretrukne løsning, hvad angår ledelse, uafhængige medlemmer med stemmeret sammen med de nationale kompetente myndigheder i beslutningsprocessen, indføres en ny udnævnelsesproces og rolle for formanden, og styrelsesudvalget erstattes af en uafhængig direktion, der består af fuldtidsansatte medlemmer, der er udpeget eksternt ·fastlægges der i henhold til den foretrukne løsning, hvad angår beføjelser, visse beføjelser, såsom at ESA'erne gives en formel rolle i den løbende overvågning af ækvivalensprocessen, ESA'ernes muligheder for at sikre den korrekte anvendelse af EU-lovgivningen forbedres, og der overdrages tilsynsmæssige beføjelser til ESA'erne på konkrete områder med særlig udtalt tredjelandsrelevans eller grænseoverskridende relevans ·fastholdes med den foretrukne løsning, hvad angår finansiering, det aktuelle årlige EU-bidrag på ESA'ernes budget, mens restfinansieringen fra nationale kompetente myndigheder dog erstattes af finansiering fra den private sektor. De foretrukne identificerede løsninger var dem, der bedst sikrede, at ESA'erne ville være i stand til at håndtere den voksende arbejdsbyrde og foregribe ændringerne af de tilsynsmæssige rammer, der kommer fra sektorspecifik lovgivning. Endvidere fokuserede de foretrukne løsninger hovedsageligt på målrettede ændringer af den gældende ordning snarere end en gennemgribende revision. Dette var i overensstemmelse med konklusionen i evalueringen om, at ESA'ernes ramme har fungeret forholdsvis godt i forhold til de betragtelige udfordringer, som har stået over for, og de midler, de har til rådighed til at opfylde deres mandater. Konsekvensanalysen vurderede også den samlede indvirkning af de foretrukne løsninger, både kvalitativt og kvantitativt. Analysen indikerede, at ESA'erne med de foretrukne løsninger i højere grad vil være i stand til at opfylde deres eksisterende mandater og sikre øget tilsynsmæssig konvergens ud over udarbejdelsen af forskriftsrelevante produkter. Mere specifikt er der tre årsager til ESA'ernes forventede bedre ydeevne: For det første vil incitamentsstrukturen i ledelsen af ESA'erne blive forbedret ved at udligne incitamenterne til at beskytte nationale interesser i beslutningsprocessen, således at navnlig beføjelser til at fremme lovgivningsmæssig og tilsynsmæssig konvergens kan anvendes mere effektivt. For det andet kan beslutningen om at mindske afhængigheden af offentlig finansiering fra nationale kompetente myndigheder, der skal suppleres af midler fra den private sektor, sikre, at ESA'erne vil have tilstrækkelige ressourcer til at udføre deres eksisterende opgaver og lettere tilpasse sig fremtidige ændringer. Endelig kan målrettede ændringer af visse dele af ESA'ernes beføjelser sikre, at ESA'erne kan udføre deres opgaver mere effektivt i lyset af den erfaring, der er indsamlet i løbet af deres seks års levetid, samt udviklingerne på de forskellige finansielle markeder og i lovgivningen på EU-plan. Disse målrettede ændringer er også i overensstemmelse med interessenternes opfattelse af, at en større koordinerende rolle for ESA'erne er berettiget, og at ESA'erne bør udnytte deres eksisterende beføjelser bedre. Hvad angår nettoindvirkningen i form af omkostninger for de forskellige interessenter og bortset fra tildelingen af direkte beføjelser til ESMA, forventes de foretrukne løsninger at have begrænset indvirkning på den private sektor, idet deres bidrag til privat finansierede nationale myndigheder vil falde, idet de nationale kompetente myndigheder ikke længere skal betale til ESA'ernes årlige budget. Nettoindvirkningen på EU's budget vil være neutral — præfinansiering fra EU's budget vil være nødvendig i de første år efter vedtagelsen af forslaget, men de præfinansierede beløb vil efterfølgende blive tilbagebetalt til EU's budget efter ikrafttrædelsen af nye finansieringsmekanismer. Derudover vil nettoindvirkningen på de nationale kompetente myndigheder også være neutral, idet de nationale kompetente myndigheder på den ene side vil ophøre med at bidrage til finansieringen af ESA'erne, mens de på den anden side (på en forholdsmæssig måde) bør opleve et reduceret behov for indtægter til dækning af denne udgift. Der forventes ingen konsekvenser for forbrugerne, hvad angår omkostninger. Konsekvensanalysen blev forelagt Udvalget for Forskriftskontrol den 14. juni 2017. Udvalget for Forskriftskontrol afgav en negativ udtalelse om konsekvensanalysen, og der blev fremsat en række anbefalinger til forbedringer. Dokumentet blev revideret i overensstemmelse dermed og forelagt igen den 19. juli. Den 27. juli afgav Udvalget for Forskriftskontrol en positiv udtalelse med forbehold og anførte betragtninger vedrørende forbedringer, der er taget hensyn til i det omfang, det er muligt. De vigtigste ændringer, der indførtes i konsekvensanalysen for at tage hensyn til bemærkningerne fra Udvalget for Forskriftskontrol, var følgende: 1. Analysen af udfordringer for de tilsynsmæssige systemer vedrørende den sandsynlige udvikling i bank-, forsikrings- og værdipapirmarkederne i de kommende år bør fuldstændiggøres. De forskellige konsekvenser af Det Forenede Kongeriges udtræden af EU for ESA'ernes centrale aktiviteter bør medtages. Konsekvensanalysen er blevet revideret til mere klart at forklare, at det politiske initiativ tages af hensyn til EU's indre marked og dets integration og følger op på det tilsagn, der blev annonceret i de fem formænds rapport, og det tilsagn, der senest blev givet udtryk for i arbejdsdokumentet om udbygningen af ØMU'en, om at bevæge sig hen imod en egentlig finansiel union, herunder en fælles tilsynsmyndighed for kapitalmarkeder. De udfordringer, som disse dokumenter nævner for ØMU'en i almindelighed og dets finansielle markeder i særdeleshed, udgør referencerammen for konsekvensanalysen. Der er kommet øget fokus på Det Forenede Kongeriges udtræden og konsekvenserne heraf i de vigtigste kapitler af konsekvensanalysen. 2. Vurderingen af omkostninger og manglende finansiering af ESA'erne, der følger af referencescenariet og de forskellige løsningsmuligheder bør fuldstændiggøres. Ønsket om mere debat om og kvantificering af de ressourcer, der er nødvendige for, at ESA'erne kan påtage sig yderligere opgaver (direkte og indirekte beføjelser), er imødekommet, indvirkningen på ressourcer som følge af ændringer i ledelsespraksis og indvirkningen på ressourcer fra ændringer i finansieringsmetoden til indirekte tilsyn. Omkostninger til direkte og indirekte tilsyn og andre aktiviteter er blevet differentieret, og det er blevet bedre forklaret, hvem der bærer omkostningerne til de foretrukne løsninger.

Drøftelsen om nettovirkningen (for så vidt angår omkostninger) af foretrukne løsninger er blevet videreudviklet for bedre at kunne tackle problemet med manglende finansiering og virkningerne for så vidt angår sektorens generelle tilsynsrelaterede omkostninger. Navnlig er 1.tabellen med oversigten over omkostninger blevet ajourført i overensstemmelse med den lovgivningsmæssige finansieringsoversigt. Vi har nu et meget detaljeret skøn over omkostninger og virkninger af begge ændringer af ESA'ernes nuværende ramme og de nye direkte beføjelser 2.afsnittet med sammenligningen af løsningsmodellerne til finansiering blevet fuldstændig omformuleret som ønsket for at afspejle de fulde omkostninger og fordele ved mulighed 3 i forhold til referencescenariet og mulighed 2 i særdeleshed 3.afsnittet om opkrævningsmekanismen blevet fuldstændig omformuleret for at opfylde standarder for intern revision og tilføjet til hovedteksten, eftersom dette er en del af lovforslaget. Hvad angår nettovirkningen for de enkelte sektorer, kunne den ikke vurderes udtømmende på dette tidspunkt, da den afhænger af den anvendte model til finansiering af nationale kompetente myndigheder i en medlemsstat. Hvis for eksempel markedsdeltagere i en given medlemsstat ikke betaler for tilsynet med dem (dvs. i tilfælde af fuldt offentligt finansierede nationale kompetente myndigheder), vil tildelingsmetoden i den foretrukne løsning pr. definition føre til øgede omkostninger for disse markedsdeltagere til fordel for skatteborgerne og de nationale budgetter i disse medlemsstater. Samtidig ville nettovirkningen (stigende cost/benefit), hvis markedsdeltagerne allerede betaler for ESA'erne via bidrag til deres nationale kompetente myndigheders budgetter, afhænge af de forskellige metoder, som de nationale kompetente myndigheder anvender til at opkræve gebyrer hos individuelle enheder, såvel som af den vægtning, de anvender i forhold til enhederne, for så vidt angår finansiering af ESA'erne. I dette tilfælde er der behov for en grundig komparativ analyse for at fremkomme med et præcist, pålideligt skøn over den stigende cost/benefit i hele EU, hvilket ville kræve inddragelse af de nationale kompetente myndigheder, der anvender egne metoder til fordeling af gebyrer. Under alle omstændigheder kan det med rimelighed antages, at etablering af lige vilkår i hele det indre marked med en ensartet gebyrfastsættelsesmekanisme blandt finansielle enheder i sidste ende vil være til fordel for alle markedsdeltagere. Desuden skal det bemærkes, at de beløb, der er nødvendige til finansiering af ESA'erne, i princippet ikke burde udgør en fare for de enkelte enheders operationelle modeller. 3. Sammenligningen af mulighederne bør forbedres, og valget af den foretrukne løsning bør understøttes bedre af tilgængelig dokumentation og analyse. Det er indarbejdet mere detaljerede beskrivelser og yderligere tilføjelser til beskrivelsen af løsningerne og analysen, i det omfang det er muligt, navnlig i afsnittene om beføjelser og finansiering, men også i afsnittet om ledelse. Drøftelsen af beføjelser er underbygget af yderligere oplysninger og argumentation i bilaget til konsekvensanalysen. En eventuel mangel på dokumentation til støtte for den foretrukne løsning i afsnittet om beføjelser kan i visse tilfælde forklares ved, at de politiske retningslinjer i nogle tilfælde er motiveret af en politisk beslutning. Drøftelsen af løsninger i afsnittet om ledelse er udførligt begrundet og underbygget med eksempler samt udokumenterede oplysninger og ligeledes understøttet af resultaterne af evalueringer foretaget af både Europa-Parlamentet og Kommissionen. Karakteren af det afgrænsede problem med ledelse gør det meget vanskeligt at opnå håndgribelige verificerbare oplysninger. For så vidt angår finansiering er for eksempel afsnittet om den foretrukne løsning 3 vedrørende finansiering blevet forbedret for at tilføje yderligere vurderingselementer og for bedre at præcisere den eksisterende argumentation. 4. Evalueringen bør være mere bevisbaseret og dokumenteret. Evalueringen er blevet revideret for bedre at skelne mellem vurdering og argumentation vedrørende skrivebordsarbejde fra udtalelserne på grundlag af efter høringerne af interesserede parter. Visse yderligere drøftelser er blevet tilføjet, og hvor det er muligt, er mere dokumentation blevet medtaget for at forbedre evalueringen. Der er begrænsninger i den type dokumentation, der anvendes; visse dele af evalueringen bygger i høj grad på anekdotiske beretninger og interessenternes erfaringer med ESA'erne. For at kompensere for det, er der gjort et forsøg på at give mange eksempler fra forskellige informationskilder, se f.eks. afsnittet om ledelse. Andre afsnit, såsom finansieringsafsnittet, baserer sig på flere referencer og underbyggede argumenter. Evalueringen er også en retrospektiv øvelse, hvor man ser tilbage og sammenligner de seneste år med referencescenariet, hvori ESA'erne ikke eksisterer. I evalueringen blev der derfor i sagens natur fokuseret mindre på behovet for nye, yderligere direkte tilsynsbeføjelser til ESMA. •Målrettet regulering og forenkling Dette forslag er ikke knyttet til en Refit- eller forenklingsøvelse. Formålet med dette forslag er at forbedre og styrke ESA'ernes rammer og styrke de nuværende tilsynsordninger. De foreslåede ændringer af ESA'ernes beføjelser, rammer for ledelse og finansieringsordning bør gøre tilsyn på EU-plan mere effektivt. En styrket ramme for ESA'erne vil forbedre den juridiske og økonomiske sikkerhed i tillæg til finansiel stabilitet og risikobegrænsning. Dette er i overensstemmelse med Kommissionens dagsorden for bedre regulering. I det omfang dette forslag fører til centralisering på EU-plan af en del af tilsynsarbejdet med ESMA, fjerner initiativet overlapningen af opgaver mellem nationale myndigheder. Dette burde skabe stordriftsfordele på EU-plan og mindske behovet for særlige ressourcer på nationalt plan. For så vidt angår finansielle institutioner og deltagere på det finansielle marked, burde de især nyde godt af en sænkning af den administrative byrde som følge af indførelsen af en fælles tilsynsmyndighed på visse områder. •Grundlæggende rettigheder Forslaget respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er nedfældet i navnlig Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Det bidrager navnlig til målet om et højt miljøbeskyttelsesniveau i overensstemmelse med princippet om bæredygtig udvikling, der er fastsat i artikel 37 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

Den nuværende finansiering af ESA'erne er baseret på et generelt bidrag fra EU's almindelige budget (40 %) og bidrag fra nationale kompetente myndigheder (60 %). For ESMA er denne fordeling en smule anderledes, da enheder, der er under direkte tilsyn af ESMA (f.eks. kreditvurderingsbureauer og transaktionsregistre), også betaler tilsynsgebyrer til dette agentur. Dette forslag vil ændre ESA'ernes finansieringsstruktur. ESA'ernes budget vil nu have tre forskellige finansieringskilder: ·Årlige bidrag fra finansielle institutioner, der er under indirekte tilsyn af ESA'erne. ·Tilsynsgebyrer, som betales af enheder, der er under direkte tilsyn af ESA'erne. Dette er især relevant for ESMA, idet forslaget giver mulighed for overdragelse af direkte tilsynsbeføjelser fra de nationale kompetente myndigheder til ESMA (for visse EU-fonde, udbydere af dataindberetningstjenester, visse benchmarkadministratorer og visse prospekter). ·Et udligningsbidrag fra EU, som ikke vil overstige 40 % af hvert agenturs samlede indtægter. Størrelsen af dette bidrag vil blive fastsat på forhånd i den flerårige finansielle ramme (FFR). Den nye indtægtskilde for ESA'erne (dvs. de årlige bidrag fra de finansielle institutioner, der er underlagt indirekte tilsyn) kræver dog Kommissionens vedtagelse af en delegeret retsakt, der giver mulighed for: i) en fordeling af de samlede årlige bidrag blandt de forskellige kategorier af finansielle institutioner og ii) objektive kriterier, som gør det muligt at beregne de individuelle årlige bidrag, der skal betales af hver enkelt finansielle institution. I overgangsperioden (dvs. indtil vedtagelsen af den delegerede retsakt, der fastlægger visse parametre for de årlige bidrag) vil den nuværende finansieringsstruktur baseret på bidrag fra EU (40 %) og de nationale kompetente myndigheder (60 %) blive opretholdt. Dette vil have en indvirkning på EU's budget samt på de forskellige nationale kompetente myndigheders budget. De foreslåede ændringer af ledelsesstrukturen, de indirekte tilsynsbeføjelser, finansieringssystemet og ESA'ernes direkte tilsynsbeføjelser vil kræve nye ressourcer. EBA, EIOPA og ESMA vil have brug for henholdsvis 29, 35 og 156 yderligere fuldtidsbeskæftigede, når de forskellige bestemmelser i forslaget træder i kraft. Det skal bemærkes, at for ESMA vedrører de fleste af disse yderligere FTE'er direkte tilsynsopgaver (97 ud af 156). ESA'erne vil også pådrage sig yderligere IT-omkostninger (anslået til 10,2 mio. EUR for perioden 2019-2020) og udgifter til oversættelse (anslået til 1,8 mio. EUR for perioden 2019-2020). Det skal bemærkes, at alle budgetmæssige krav fra ESA'erne fortsat vil være underlagt alle ansvarligheds- og revisionsmekanismer, der er indført i ESA-forordningerne, for så vidt angår udarbejdelsen, vedtagelsen og gennemførelsen af deres årlige budgetter. Desuden vil den årlige beslutning om EU's udligningsbidrag til ESA'erne og deres stillingsfortegnelser (f.eks. beslutningen om bemandingsniveau) stadig blive godkendt af Parlamentet og Rådet, og Europa-Parlamentet skal meddele decharge for den efter henstilling fra Rådet. De finansielle og budgetmæssige konsekvenser af dette forslag er nærmere beskrevet i den finansieringsoversigt, der er vedlagt dette forslag. Det skal bemærkes, at de oplysninger, der er givet i finansieringsoversigten, er med forbehold for forslaget til den flerårige finansielle ramme efter 2020, der skal præsenteres i maj 2018. Det skal også bemærkes i denne forbindelse, at mens antallet af beskæftigede, som der er behov for til direkte tilsyn, over tid vil afhænge af udviklingen i antallet og størrelsen af de kapitalmarkedsdeltagere, der skal føres tilsyn med, vil den pågældende udgift i princippet blive finansieret ved gebyrer, der opkræves hos disse markedsdeltagere. De finansielle og budgetmæssige konsekvenser af dette forslag er nærmere beskrevet i den finansieringsoversigt, der er vedlagt dette forslag. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Gennemførelsen af denne forordning vil blive revideret på to måder: som led i den regelmæssige gennemgang af ESA'erne hvert tredje år og som led i revisionen af de sektorspecifikke forordninger, i de fleste tilfælde to eller tre år efter forordningens gennemførelse. ·Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget 1)Ændringer af ESA-forordningerne Ifølge betragtning 11 i ESA-forordningerne har ESA'erne til formål at forbedre det indre markeds funktion, navnlig ved at sikre et højt, effektivt og konsekvent regulerings- og tilsynsniveau. Ifølge artikel 1, stk. 2, i ESA-forordningerne handler myndighederne inden for de retsakter, der henvises til deri, dvs. inden for en afpasset ramme, der er fastlagt og ajourføres regelmæssigt af EU-lovgiveren. Ændringer til EBA-forordningen, EIOPA-forordningen og ESMA-forordningen behandles i henholdsvis artikel 1, 2 og 3 i den foreslåede forordning. a) Beføjelser De ændringer, der er fremhævet nedenfor, vedrører ESA'ernes generelle beføjelser, som dette forslag styrker. Nye direkte tilsynsbeføjelser, der overdrages til ESMA, behandles i afsnit 2 til 5.

Nye aktivitets- og fokusområder Artikel 1 i ESA-forordningerne opremser retsakter, der falder ind under ESA'ernes kompetenceområde. Artikel 1 er konstrueret på en måde, der indebærer, at kun retsakter vedtaget inden oprettelsen af ESA'erne og retsakter, som ikke indeholder bestemmelser om opgaver for ESA'erne, skal opføres. Alle retsakter vedtaget efter ESA-forordningerne, herunder ændringer og retsakter baseret på retlige instrumenter, der hører under ESA'ernes kompetenceområde, samt retsakter, der indeholder bestemmelser om opgaver for ESA'erne, falder automatisk ind under ESA'ernes kompetenceområde og behøver ikke at være opført i artikel 1 for at falde ind under ESA'ernes område. De foreslåede ændringer til artikel 1 i hver af ESA-forordningerne er som følger: Det foreslås at bringe forbrugerkreditdirektivet (2008/48/EF) og betalingskontodirektivet (2014/92/EU) inden for rammerne af EBA-forordningen, at bringe motorkøretøjsforsikringsdirektivet (2009/103/EF) inden for rammerne af EIOPA-forordningen og at bringe regnskabsdirektivet (2013/34/EU) inden for rammerne af ESMA-forordningen. Ændringer af artikel 4 i EBA-forordningen supplerer listen over definitioner, der skal anvendes i forbindelse med anvendelsen af forordningerne. Mere specifikt ændres definitionen af "finansiel institution" for at sikre, at alle enheder omfattet af den relevante sektorlovgivning falder ind under EBA's område. Den foreslåede nye definition af "kompetente myndigheder" sikrer, at alle relevante tilsynsorganer og myndigheder er omfattet af den gældende lovgivning, selv om de ikke er defineret som "kompetente myndigheder". Det foreslås at ændre artikel 8 i EIOPA- og ESMA-forordningerne for at medtage opgaven med at udvikle og ajourføre en EU-tilsynshåndbog om tilsyn med finansielle institutioner i EU som helhed. Dette bringer de to forordninger i overensstemmelse med EBA-forordningen. Ydermere, hvad angår EBA, foreslås det, at EBA får til opgave at udarbejde og ajourføre en EU-afviklingshåndbog om afvikling af finansielle institutioner i EU som helhed. Ændringer af artikel 8 og 9 i ESA-forordningerne præciserer, at ESA'erne bør bidrage til at fremme forbrugerbeskyttelse. Alle tre ESA'er vil desuden være forpligtet til at tage højde for teknologisk innovation og risici forbundet med miljømæssige, sociale og styringsmæssige faktorer, når de udfører deres opgaver. For så vidt angår EIOPA og ESMA er det ydermere blevet præciseret, at de skal tage hensyn til principperne om bedre regulering ved udførelsen af deres opgaver. Dette bringer disse forordninger i overensstemmelse med EBA-forordningen. Endelig er det blevet tilføjet, at opgaverne bør omfatte dybdegående tematiske undersøgelser af markedsadfærd og at skabe en fælles forståelse af markedspraksis, at indkredse potentielle problemer og at analysere deres virkning samt at udvikle risikoindikatorer for detailmarkedet til rettidig identifikation af potentielle årsager til, at forbrugerne lider skade. Teknologisk innovation Artikel 8, stk. 1a, foreskriver udtrykkeligt, at ESA'erne under udførelsen af deres opgaver i henhold til ESA-forordningerne skal tage hensyn til teknologisk innovation under udførelsen af deres opgaver i overensstemmelse med denne forordning. Teknologisk innovation bidrager til bedre adgang og øget bekvemmelighed. Det mindsker driftsomkostningerne og hindringer for markedsadgang, og sådan innovation bør støttes af ESA'erne. Udnyttelse af potentialet i teknologisk innovation kræver også, at integriteten er sikret med hensyn til anvendelse af oplysninger, ordnede og retfærdige markeder, at undgå brug af det finansielle system til ulovlige formål, og cybersikkerhed. Desuden styrker ændringer af artikel 29 i ESA-forordningerne ESA'ernes koordinerende rolle med hensyn til adgangen til markedet for innovative virksomheder og tjenesteydelser, navnlig gennem udveksling af oplysninger mellem nationale tilsynsmyndigheder og ESA'erne. Miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige faktorer Alle tre ESA'er vil være forpligtet til at tage højde for risici forbundet med miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige faktorer, når de udfører deres opgaver. Dette vil også gøre det muligt for ESA'erne at overvåge, hvordan finansielle institutioner identificerer, rapporterer og håndterer risici, som miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige faktorer kan udgøre for den finansielle stabilitet, hvorved aktiviteterne på de finansielle markeder bringes i bedre overensstemmelse med bæredygtige mål. ESA'erne kan også give vejledning om, hvordan bæredygtighedshensyn effektivt kan indarbejdes i relevant EU-lovgivning på det finansielle område, og fremme en sammenhængende gennemførelse af disse bestemmelser efter vedtagelsen. Retningslinjer og henstillinger Mens beføjelsen til at udarbejde retningslinjer og henstillinger har vist sig at være et vigtigt og effektivt værktøj til at sikre tilsynsmæssig konvergens, har interessenter understreget behovet for at forblive inden for ESA'ernes kompetenceområde og sørge for en grundig vurdering af omkostninger og fordele ved udviklingen af sådanne instrumenter. Ændringer af artikel 16 i ESA-forordningerne medfører, at gennemførelse af cost-benefit-analyser skal betragtes som reglen. Ændringerne har også til formål at sikre, at der afgives en udtalelse til Kommissionen, hvis et flertal af medlemmerne af ESA'ernes interessentgrupper mener, at ESA'erne har overskredet deres kompetence ved udstedelsen af retningslinjer eller anbefalinger. I et sådant tilfælde skal Kommissionen vurdere retningslinjernes anvendelsesområde og kan kræve, at den relevante ESA skal tilbagekalde de pågældende retningslinjer. Desuden giver ændringerne i disse artikler mulighed for, at ESA'erne kan udstede retningslinjer for de myndigheder, der ikke er defineret som kompetente myndigheder i henhold til ESA-forordningerne, men som tillægges beføjelser til at sikre anvendelsen af lovgivningen inden for ESA'ernes kompetenceområde, med henblik på at fastlægge en konsekvent og effektiv tilsynspraksis i ESFS. Overtrædelse af EU-retten Kommissionen foreslår desuden ændringer af artikel 17 i ESA-forordningerne i forhold til overtrædelser af EU-retten. For at ESA'ernes beføjelser til at forfølge overtrædelser af lovgivningen skal være effektive, har det vist sig at være afgørende, at ESA'erne har adgang til alle relevante oplysninger. Ændringerne sikrer, at ESA'erne i forbindelse med undersøgelser vedrørende overtrædelse af EU-retten vil kunne rette en berettiget og behørigt begrundet anmodning om oplysninger direkte til andre kompetente myndigheder eller relevante finansielle institutioner/deltagere på det finansielle marked. Hvis ESA'erne beslutter at fremsætte begæring om oplysninger direkte fra den relevante finansielle institution/deltager på det finansielle marked, skal den nationale kompetente myndighed underrettes og bistå ESA'erne med at indsamle de ønskede oplysninger. I øvrigt skal det understreges, at direktionen er ansvarlig for overtrædelser af lovgivningen (se nedenfor), hvilket yderligere vil øge effektiviteten af dette værktøj. Bilæggelse af tvister

Der foreslås ændringer af artikel 19 i ESA-forordningerne i relation til bilæggelse af tvister mellem kompetente myndigheder. Formålet er at sikre, at ESA'erne kan handle og gribe afgørende ind, når sådanne tvister opstår. Ændringerne præciserer, at bilæggelse af tvister mellem kompetente myndigheder i grænseoverskridende situationer også kan udløses på ESA'ernes eget initiativ, hvor der på grundlag af objektive kriterier kan fastslås en uenighed mellem kompetente myndigheder. I sidstnævnte tilfælde formodes der at være tale om en tvist (uenighed), hvis lovgivning, der henhører under ESA'erne kompetenceområde, kræver, at der skal træffes en fælles beslutning, men der ikke træffes en sådan beslutning inden for den frist fastsat i den relevante lovgivning. I den forbindelse indfører ændringerne ligeledes en forpligtelse for de kompetente myndigheder til at underrette ESA'erne, hvis der ikke opnås enighed. Direktionen vil endvidere være ansvarlig for bilæggelse af tvister (se nedenfor), hvilket vil øge effektiviteten af dette værktøj. Tilsynsmæssig konvergens og koordinering Ændringer af artikel 29 i EIOPA- og ESMA-forordningerne præciserer, at disse to ESA'er skal udvikle og vedligeholde en ajourført tilsynshåndbog for at videreudvikle en fælles tilsynskultur for alle tilsynsmyndigheder. Dette er baseret på de beføjelser, der allerede eksisterer for EBA. På bankområdet præciserer ændringerne, at EBA skal udvikle en tilsvarende håndbog for bankafvikling. I henhold til den nye artikel 29a gives ESA'erne øgede generelle koordineringsbeføjelser til at fremme konvergens i alle kompetente myndigheders daglige tilsyn langt mere effektivt i hele EU. ESA'erne vil være forpligtede til at opstille prioriteter for tilsyn på EU-niveau i form af en "strategisk tilsynsplan", i forhold til hvilken alle kompetente myndigheder vil blive vurderet. Kompetente myndigheder vil blive forpligtet til at udarbejde årlige arbejdsprogrammer i overensstemmelse med den strategiske plan. Dette vil gøre det muligt for alle tre ESA'er at sikre konvergens, hvad angår tilsynet med finansielle institutioner, som hovedsageligt er aktive i andre medlemsstater end der, hvor de er etableret og underlagt tilsyn. Dette vil være særligt vigtigt for EIOPA. Dette forslag ændrer også den nuværende artikel 30 i EAS-forordningerne med hensyn til peerevalueringer. For at øge merværdien af disse evalueringer og for at sikre upartiskhed, vil disse evalueringer ikke længere være "peer"-evalueringer, men uafhængige evalueringer under den nye direktions ansvar. ESA'erne skal udarbejde en rapport om resultaterne af evalueringen, og de kompetente myndigheder skal gøre alle bestræbelser på at overholde de retningslinjer og anbefalinger, som ESA'erne kan fremsætte som opfølgende foranstaltninger til peerevalueringen. Dette forslag indeholder en ny artikel 31a, der har til formål at styrke ESA'ernes koordinerende funktion for at sikre, at de kompetente myndigheder foretager et effektivt tilsyn med ordninger vedrørende outsourcing, delegering og risikooverførsel i tredjelande. Tilsynspraksis varierer fra den ene medlemsstat til den anden. ESA'erne skal overvåge disse ordninger både forudgående og løbende. Koordinerende rolle for ESMA i forbindelse med undersøgelser af markedsmisbrug Hvis erhvervsdrivende udfører aktiviteter, der falder ind under ESMA's kompetenceområde, og som har et betydeligt grænseoverskridende element, kan ESMA være bedst egnet til at indlede og koordinere undersøgelser. Et forslag til en ny artikel 31b giver ESMA en styrket koordinerende rolle med hensyn til at anbefale de kompetente myndigheder at iværksætte undersøgelser og lette udvekslingen af oplysninger, der er relevante for undersøgelserne, hvor ESMA har rimelig grund til at antage, at aktiviteter med betydelige grænseoverskridende virkninger finder sted, der truer de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller den finansielle stabilitet i Unionen. Til dette formål skal ESMA opretholde en datalagerfacilitet til at indsamle og formidle alle relevante oplysninger mellem kompetente myndigheder. Stresstestning Ændringer af artikel 32 i ESA-forordningerne indeholder to ting. For det første bringer de EIOPA- og ESMA-forordningen i overensstemmelse med EBA-forordningen om stresstestning. For det andet giver dette forslag, for at sikre gennemsigtigheden af stresstests, mulighed for offentliggørelse af resultaterne for de enkelte finansielle institutioner eller deltagere på det finansielle marked. Det præciseres også, at kompetente myndigheders tavshedspligt ikke må forhindre dem i at overføre resultaterne af de europæiske stresstests til ESA'erne med henblik på offentliggørelse. Den anden ændring gælder for alle tre ESA'er. Desuden, for at bidrage til, at afgørelser vedrørende stresstests træffes i et perspektiv, der tager fuldt hensyn til det indre marked, foreslås det, at sådanne afgørelser, herunder metoderne og tilgangene til kommunikation af resultater af stresstests, overdrages til den nye direktion i alle tre ESA'er. Tredjelandsækvivalens Tredjelandsækvivalens er et vigtigt værktøj til at give mulighed for international markedsintegration og samtidig sikre et effektivt tilsyn (se Kommissionens arbejdsdokument om ækvivalensafgørelser i politikken for finansielle tjenesteydelser). Ændringer af artikel 33 i ESA-forordningerne bekræfter, at ESA'erne efter anmodning fra Kommissionen skal bistå denne med udarbejdelse af afgørelser om ækvivalens. Når sådanne afgørelser er truffet, er det vigtigt at sikre, at de tilpasses til den nye udvikling. Ændringerne pålægger derfor også ESA'erne ansvaret for løbende overvågning af den lovgivningsmæssige og tilsynsmæssige udvikling samt håndhævelsespraksis i tredjelande, hvor Kommissionen har truffet en afgørelse om ækvivalens, og de skal sende en fortrolig rapport til Kommissionen om resultaterne af deres undersøgelser en gang om året. Til dette formål skal ESA'erne også udvikle administrative ordninger med tredjelande. Indsamling af oplysninger Adgang til alle relevante oplysninger er grundlaget for, at ESA'erne kan udføre deres aktiviteter på en effektiv måde. Oplysninger gives normalt af de nationale tilsynsmyndigheder, som er tættest på de finansielle markeder og institutioner, men som en sidste udvej kan ESA'erne rette anmodninger om oplysninger direkte til et finansieringsinstitut eller en markedsdeltager. For eksempel hvis en national kompetent myndighed ikke leverer eller kan levere sådanne oplysninger inden for en rimelig frist. Det bør sikres, at ESA'erne kan få adgang til oplysninger, som er nødvendige for, at de kan udføre deres opgaver. Derfor skaber dette forslag en mekanisme til at styrke den effektive håndhævelse af ESA'ernes ret til at indsamle oplysninger (se ny artikel 35-35h i ESA-forordningerne). ESA'erne råder over de nødvendige midler til at sikre efterkommelse af en anmodning om eller en beslutning vedrørende fremlæggelse af oplysninger. Ændringerne giver ESA'erne beføjelse til at pålægge bøder og tvangsbøder af administrativ art, under Domstolens kontrol og med forbehold af den pågældende enheds ret til at blive hørt, når en finansiel institution og/eller en deltager på det finansielle marked undlader at give tilstrækkelige oplysninger. Interne modeller i forsikringssektoren Et forslag til en ny artikel 21a i EIOPA-forordningen styrker EIOPA's rolle med at sikre tilsynsmæssig konvergens med hensyn til interne modeller. Forskelle i tilsynet og godkendelsen af interne modeller kan føre til uoverensstemmelser og skaber ulige konkurrencevilkår. EIOPA vil rettidigt kunne indhente alle relevante oplysninger på dennes egen anmodning og afgive udtalelser til de relevante kompetente myndigheder. I tilfælde af uenighed mellem de kompetente myndigheder med hensyn til koncerninterne modeller vil EIOPA også være i stand til at bistå myndighederne med at nå frem til en aftale i henhold til artikel 19 i oprettelsesforordningen, enten på eget initiativ, på anmodning fra en eller flere af de kompetente myndigheder eller under visse omstændigheder på anmodning fra den pågældende koncern. Andre bestemmelser Ændringer af artikel 37 i ESA-forordningerne styrker den rådgivende rolle, der tilkommer ESA'ernes interessentgrupper, hvis udtalelser og rådgivning er afgørende for ESA'ernes daglige arbejde. Hvis medlemmerne af interessentgruppen ikke kan nå frem til en fælles udtalelse eller fælles rådgivning, kan medlemmer, der repræsenterer en gruppe af interessenter, afgive en særskilt udtalelse eller yde særskilt rådgivning. Ændringer af artikel 39 i ESA-forordningen fastsætter, at afgørelser truffet af ESA'erne, bortset fra afgørelser truffet vedrørende manglende forelæggelse af tilstrækkelige oplysninger i henhold til en anmodning om oplysninger, skal offentliggøres sammen med et resumé af afgørelsen, der skitserer årsagerne til afgørelsen. b)Ledelse

Dette forslag indebærer en mere effektiv ledelsesstruktur for ESA'erne ved at indføre en uafhængig direktion med fuldtidsmedlemmer, der erstatter det nuværende styrelsesudvalg (artikel 45 og 47 i ESA-forordningerne), og ved at ændre sammensætningen af tilsynsrådet (artikel 40 i ESA-forordningerne). Forslaget præciserer disse to organers respektive kompetenceområder (artikel 43 og 47). Desuden vil formandens stilling og beføjelser blive styrket (artikel 48). Direktionen Direktionen vigtigste opgave vil være at forberede afgørelser, der skal træffes af tilsynsrådet. Dette burde sikre, at beslutningsprocessen i tilsynsrådet bliver hurtigere og mere strømlinet. Dette vil også bidrage til en mere EU-orienteret tilgang i beslutningsprocessen. For at afspejle banksektorens særlige situation, hvor størstedelen af medlemsstaterne deltager i bankunionen, kræves det udtrykkeligt, at EBA's direktion skal være afbalanceret og forholdsmæssigt afpasset og afspejle Unionen som helhed. Direktionen vil bestå af formanden og et antal fuldtidsansatte. Antallet vil variere mellem ESMA på den ene side og EBA og EIOPA på den anden side, da forslaget overdrager et betydeligt antal yderligere opgaver på forskellige områder til ESMA sammenlignet med de to andre ESA'er. De fuldtidsansatte medlemmer udnævnes på baggrund af en åben indkaldelse af ansøgere, som tilrettelægges af Kommissionen. Kommissionen opstiller en afgrænset liste over kandidater og forelægger Europa-Parlamentet listen til godkendelse. Efter godkendelse af indstillingen skal Rådet udnævne de fuldtidsansatte medlemmer ved en afgørelse. Proceduren for afskedigelse afspejler udnævnelsesproceduren og overlader den endelige afgørelse til Rådet. Et af de permanente medlemmer vil overtage opgaverne fra den nuværende administrerende direktør, hvis specifikke stilling vil blive nedlagt. Direktionen bibeholder styrelsesudvalgets rolle i forbindelse med udarbejdelsen af ESA'ernes arbejdsprogrammer og budget. Direktionen tildeles beføjelser til at træffe beslutninger på en række områder. For eksempel over for individuelle kompetente myndigheder i forbindelse med visse ikke-forskriftsmæssige spørgsmål, såsom i forbindelse med tvistbilæggelse, overtrædelse af EU-retten og uafhængige evalueringer. Dette burde sikre effektive, upartiske og EU-orienterede afgørelser. Direktionen vil også være ansvarlig for fastsættelsen af tilsynsmæssige prioriteter for kompetente myndigheder i en ny "strategisk tilsynsplan". De vil kontrollere overensstemmelsen af de kompetente myndigheders arbejdsprogrammer med EU's prioriteter og evaluere gennemførelsen af programmerne. Direktionen vil endvidere være ansvarlig for overvågning af ordninger vedrørende delegering, outsourcing og risikooverførsel til tredjelande for at sikre, at der tages hånd om iboende risici. Den vil træffe afgørelser om stresstests og om tilgange til kommunikation af resultaterne af stresstestene. Endelig vil direktionen også være ansvarlig for afgørelser vedrørende anmodninger om oplysninger. Medlemmerne af direktionen vil have én stemme hver, og formanden en udslagsgivende stemme. Den foreslåede udgave af artikel 47 fastlægger direktionens opgaver. Ændringerne erstatter også henvisningen til styrelsesudvalget med en henvisning til direktionen. Desuden vil den administrerende direktørs stilling blive slettet. Hans/hendes opgaver vil blive overtaget af et af de fuldtidsansatte medlemmer af direktionen. Tilsynsrådet Tilsynsrådet forbliver som ESA'ernes vigtigste organ ansvarligt for de overordnede retningslinjer og den overordnede beslutningstagning. Foreslåede ændringer af artikel 40 ændrer dog sammensætningen af tilsynsrådet til at omfatte fuldtidsansatte medlemmer af direktionen, men uden stemmeret. Med ændringerne sikres det også, at forbrugerbeskyttelsesmyndigheder involveres, hvor det er relevant. Hvert stemmeberettiget medlem af tilsynsrådet har én stemme. Da beslutninger om visse ikke-forskriftsmæssige opgaver (bilæggelse af tvister, overtrædelse af EU-retten og uafhængige evalueringer) træffes af direktionen, ændres de nuværende regler om beslutningstagning. På trods af det forhold, at antallet og vægtningen af medlemsstater, som ikke deltager i bankunionen, vil falde med Det Forenede Kongeriges fremtidige udtræden af EU, og at yderligere medlemsstater kan tiltræde bankunionen, foreslås det at bevare afstemningssystemet med dobbelt flertal for foranstaltninger og afgørelser vedtaget af EBA's tilsynsråd, der blev indført i 2013 som led i "bankunion"-pakken som en procedure til at sikre, at EBA-beslutninger afspejler den konkrete situation for både medlemsstater, der deltager i bankunionen, og øvrige medlemsstater. Tilsynsrådet træffer således fortsat beslutninger med kvalificeret flertal af sine medlemmer, som mindst skal omfatte et simpelt flertal af de nationale kompetente myndigheder, der deltager i bankunionen, og et simpelt flertal af nationale kompetente myndigheder, der ikke deltager i bankunionen. Det aktuelle system gør dog beslutningstagningen i EBA uforholdsmæssigt byrdefuld, idet der selv i tilfælde, hvor størstedelen af de ikke-deltagende medlemsstater ikke anser afstemningen for tilstrækkelig vigtig til at være til stede, ikke kan træffes beslutninger. For at sikre, at EBA fortsat kan træffe beslutninger på en effektiv måde, og samtidig fuldt ud opretholde sikkerheden for ikke-deltagende medlemsstater, så længe de deltager i afstemningen, bør de gældende afstemningsregler ændres for at sikre, at afstemninger ikke behøver at blive udsat i tilfælde af fravær. Dette vil også skabe tydelige incitamenter for nationale kompetente myndigheder til at være til stede ved EBA's møder og derved give beslutninger truffet på møderne en større legitimitet. Ændringsforslaget præciserer derfor, at en beslutning skal støttes af et simpelt flertal af nationale kompetente myndigheder fra ikke-deltagende medlemsstater, der er til stede ved afstemningen, og af nationale kompetente myndigheder fra deltagende medlemsstater, der er til stede ved afstemningen. Kompetencefordelingen mellem de to organer Med ændringerne af ESA-forordningernes artikel 43 og 47 præciseres det grundlæggende princip om kompetencefordeling mellem tilsynsrådet og direktionen. Tilsynsrådet er ansvarligt for enhver beslutning som omhandlet i forordningen, medmindre andet er fastlagt (jf. ovenfor i forbindelse med direktionen). I situationer, hvor ESMA vil udøve beføjelser vedrørende direkte tilsyn, vil dens tilsynsråd kun være i stand til at afvise et forslag til afgørelse fra direktionen med et flertal af tredjedele. I et sådant tilfælde skal udkastet tages op til fornyet overvejelse af direktionen (ændringer af ESMA-forordningens artikel 44). Tilsynsrådet fritages for sin disciplinærmyndighed over formanden, fordi førstnævnte ikke vil være kompetent til at udnævne denne (se nedenfor). Ændringer af artikel 41 og en ny artikel 45b giver både tilsynsrådet og direktionen mulighed for at nedsætte interne udvalg til særlige opgaver. Nedsættelsen af paneler afskaffes. Formanden Formanden er en central repræsentant for ESA. Formandens stilling og beføjelser vil derfor blive udvidet for at styrke vedkommendes bemyndigelse. Ændringer af artikel 48 i ESA-forordningerne fastlægger proceduren for udpegning af formanden. Han/hun udnævnes på baggrund af en åben indkaldelse af ansøgere, som tilrettelægges af Kommissionen. Kommissionen opstiller en afgrænset liste over kandidater og forelægger Europa-Parlamentet listen til godkendelse. Efter Europa-Parlamentets godkendelse af kandidaterne skal Rådet udnævne de fuldtidsansatte medlemmer ved en afgørelse truffet med kvalificeret flertal. Proceduren for afskedigelse afspejler udnævnelsesproceduren og overlader den endelige afgørelse til Rådet. Dette burde give formanden øget legitimitet og autoritet. Formanden vil også få en afgørende stemme i direktionen. Andre bestemmelser

Den Fælles Komités mandat er blevet udvidet til at omfatte forbruger- og investorbeskyttelse ved ændringer af ESA-forordningernes artikel 54. c)Finansielle bestemmelser For at sikre, at ESA'ernes finansieringsordning er bæredygtig og står i et rimeligt forhold til de opgaver, de udfører og forventes at udføre i fremtiden, og for at sikre, at finansieringsordningen knytter gebyrer og bidrag til ESA'ernes aktiviteter på en forholdsmæssig måde, foreslås det at ændre den nuværende finansieringsordning. Den foreslåede ordning bevarer elementet med offentlig finansiering, der for øjeblikket ydes af EU, og kombinerer den med bidrag fra indenlandsk industri og andre markedsdeltagere, der erstatter de nuværende bidrag fra de nationale kompetente myndigheder. Retsgrundlaget for oprettelse af ESA'erne (artikel 114 i TEUF) giver mulighed for ændring af finansieringsordningen og opkrævning af bidrag fra industrien. Den nuværende faste fordeling mellem bidrag fra EU's almindelige budget og bidrag fra nationale kompetente myndigheder (40 %/60 %) ville blive afskaffet. Ændringerne fastsætter, at ESA'ernes indtægter nu vil stamme fra tre hovedkilder: Ændringerne af artikel 62 definerer et udligningsbidrag fra Unionen. Det foreslåede maksimale årlige bidrag fra EU, som er fastsat i den flerårige finansielle ramme (FFR), vil dække op til 40 % af ESA'ernes årlige budget. Dette vil respektere begrænsningerne i EU-budgettet. Det vil også fjerne den for øjeblikket anvendte faste fordeling (40 %/60 %), som kan begrænse ESA'ernes mulighed for at øge deres øvrige indtægtskilder. Med henblik herpå bør ESA'erne, for hver efterfølgende udarbejdelse af FFR, give Kommissionen en mellemfristet prognose (der dækker mindst fem år) for deres forventede budgetbehov i henhold til de metoder, de anvender til udarbejdelse af deres årlige budgetforslag. For det andet er en ny kilde til indtægter fra den private sektor blevet tilføjet: årlige bidrag fra finansielle institutioner. Denne indtægtskilde vil erstatte nuværende obligatoriske bidrag fra de nationale kompetente myndigheder til ESA's budget. De årlige bidrag vil blive betalt af de finansielle institutioner, som ESA'erne indirekte fører tilsyn med, og som falder ind under anvendelsesområdet for artikel 1, stk. 2, i oprettelsesforordningerne. Ændringerne fastsætter, at størrelsen af de årlige bidrag fra finansielle institutioner bør være baseret på den anslåede arbejdsmængde, som myndigheden påtænker at udføre for hver kategori af markedsdeltagere i henhold til oprettelsesforordningerne og den sektorspecifikke lovgivning. Det fremgår af ændringerne, at disse årlige bidrag vil blive indsamlet af de nationale myndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne. Ændringerne omfatter også en delegeret retsakt, som fastlægger, hvordan den samlede sum af årlige bidrag fordeles mellem de forskellige kategorier af finansielle institutioner på grundlag af den aktivitet, som kræves af hver kategori. For hver kategori af finansielle institutioner indfører den delegerede retsakt også passende og objektive kriterier til at beregne det faktiske årlige bidrag, der skal betales. Disse kriterier bør være baseret på størrelsen af de finansielle institutioner for at afspejle deres betydning på markedet. Endelig fastlægger den delegerede retsakt de minimis-tærskler, under hvilke små finansielle institutioner ikke betaler finansielle bidrag, eller den fastsætter mindstekrav. For det tredje bevarer de tre forordninger de nuværende bestemmelser, der gør det muligt for de tre ESA'er at modtage gebyrer fra enheder, der er underlagt direkte tilsyn. Denne bestemmelse er i øjeblikket særlig vigtig for ESMA. I henhold til denne nye finansieringsmekanisme vil enhederne ikke blive opkrævet to gange for den samme ydelse. Selv om de enheder, der er underlagt ESA'ernes direkte tilsyn, skal betale tilsynsgebyrer i henhold til sektorspecifik lovgivning, vil andre finansielle institutioner (underlagt nationale kompetente myndigheders direkte tilsyn og ESA'ernes indirekte tilsyn) yde et økonomisk bidrag. Ændringerne omfatter også to supplerende indtægtskilder. Med ændringerne indføres en mulighed for frivillige finansielle bidrag fra medlemsstater og observatører, under forudsætning af at sådanne bidrag ikke bringer ESA'ernes uafhængighed og upartiskhed i fare. Disse frivillige bidrag kan for eksempel finansiere delegeringen af opgaver og ansvarsområder fra de nationale kompetente myndigheder til ESA'erne. Ændringerne giver ligeledes mulighed for, at ESA'erne kan opkræve gebyrer for publikationer, uddannelse og andre tjenester, som ESA'erne anmoder om. d)Generelle bestemmelser Ændringer af artikel 70 i ESA-forordningerne forlænger den tavshedspligt, der påhviler tilsynsmyndighedernes ikke-ansatte (dvs. fysiske personer, der leverer en tjenesteydelse, direkte eller indirekte, permanent eller lejlighedsvis, som knytter sig til myndighedens opgaver, herunder tjenestemænd og andre personer bemyndiget af direktionen og af tilsynsrådet eller udpeget af de kompetente myndigheder til dette formål). De samme krav om tavshedspligt gælder også for observatører, der deltager i direktionens og tilsynsrådets møder, som deltager i myndighedens aktiviteter. Dette ændringsforslag skal sikre, at personer, der for øjeblikket ikke er omfattet af regler om tavshedspligt, som fastsat i artikel 70 i ESA-forordningerne, og som deltager i møder i direktionen, arbejdsgrupper, underudvalg, paneler og ekspertnetværk, er omfattet af reglerne om tavshedspligt og fortrolighed. Forordning (EU) nr. 1093/2010, (EU) nr. 1094/2010 og (EU) nr. 1095/2010 såvel som sektorspecifik lovgivning om finansielle tjenesteydelser foreskriver, at ESA'erne skal bestræbe sig på at indgå effektive administrative ordninger, som omfatter udveksling af oplysninger med tilsynsmyndigheder fra tredjelande. Behovet for effektivt samarbejde og udveksling af oplysninger burde blive så meget desto større, når nogle af ESA'erne, i medfør af denne ændringsforordning, får et bredere ansvar i forbindelse med tilsyn med enheder og aktiviteter uden for EU. I de tilfælde, hvor ESA'erne i denne forbindelse behandler personoplysninger, herunder ved overførsel af sådanne oplysninger til lande uden for Unionen, er de bundet af kravene i forordning (EU) 2018/XXX (databeskyttelsesforordningen for EU's institutioner og organer). Foreligger der ikke en afgørelse om beskyttelsesniveauets tilstrækkelighed, eller er der ikke etableret passende garantier, f.eks. i administrative ordninger, jf. artikel 49, stk. 3, i databeskyttelsesforordningen for EU's institutioner og organer, kan ESA'erne udveksle personoplysninger med tredjelandes myndigheder i henhold til undtagelsesbestemmelsen vedrørende offentlighedens interesse — som især finder anvendelse på tilfælde af international udveksling af oplysninger mellem finansielle tilsynsmyndigheder — i nævnte forordnings artikel 51, stk. 1, litra d), på de deri fastsatte betingelser. 2)Artikel 4, artikel 5 og artikel 7 vedrører ændringer af henholdsvis forordning (EU) nr. 345/2013 (EuVECA), forordning (EU) nr. 346/2013 (EuSEF) og forordning (EU) 2015/760 (ELTIF). Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 345/2013 af 17. april 2013 om europæiske venturekapitalfonde (EuVECA) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 346/2013 af 17. april 2013 om europæiske sociale iværksætterfonde (EuSEF) indførte særlige fondsstrukturer for at gøre det lettere for markedsdeltagerne at tilvejebringe og investere kapital i innovative små og mellemstore virksomheder ("SMV'er") og sociale virksomheder i hele Europa. Der blev fastlagt ensartede krav til og betingelser for forvaltere af kollektive investeringsvirksomheder, som ønsker at anvende betegnelserne "EuVECA" eller "EuSEF" i forbindelse med markedsføring af kvalificerede venturekapitalfonde og sociale iværksætterfonde. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/760 af 29. april 2015 om europæiske langsigtede investeringsfonde indførte et andet fondsinstrument, "ELTIF", der er rettet mod investeringer i realøkonomien, såsom infrastrukturprojekter, med øget fokus på langsigtede investeringer. Forordning (EU) 2015/760 indeholder bestemmelser om ensartede krav, som langsigtede fonde skal opfylde for at kunne blive godkendt som en "ELTIF". EuVECA, EuSEF og ELTIF er harmoniserede kollektive investeringsfonde. Forordning (EU) nr. 345/2013, (EU) 346/2013 og (EU) 2015/760 indeholder bestemmelser om kvalificerede investeringer, kvalificerede porteføljevirksomheder, koncentrationsregler og berettigede investorer. De nye regler fastlægger også tilsynsbeføjelserne, herunder krav til registreringer og tilladelser, løbende tilsyn og tilbagekaldelser af registreringer eller tilladelser. Hovedformålene med forordning (EU) nr. 345/2013, (EU) nr. 346/2013 og (EU) 2015/760 er fremme af vækst og beskæftigelse, SMV-finansiering og sociale og langsigtede investeringer samt fremme af en investeringskultur i EU. Nationale kompetente myndigheders indbyrdes afvigende anvendelse af deres skønsbeføjelser, deres forskellige administrative praksis og forskellene i tilsynskultur og resultater består på trods af den harmonisering, der er opnået med de tre forordninger. Disse forskelle er til hinder for etablering af de nødvendige ensartede spilleregler for alle forvaltere af kvalificerede venturekapitalfonde, kvalificerede sociale iværksætterfonde og langsigtede investeringsfonde i forskellige medlemsstater og øger samtidig disse forvalteres transaktions- og driftsomkostninger. Udpegningen af en enkelt tilsynsmyndighed i EU vil understøtte målsætningerne i disse forordninger ved yderligere at fremme integration, udvikling og markedsføring af sådanne fondsstrukturer på tværs af grænser. Formålet med dette forslag er yderligere at strømline den administrative proces for godkendelse/registrering af disse EU-mærkede fonde i Unionen samt at sikre lige vilkår ved at centralisere tilsynet med dem, uanset hvor en fond er etableret eller markedsføres. En ensartet anvendelse af reglerne ville gøre det muligt for fondsforvaltere at reducere transaktions- og driftsomkostningerne og øge investeringsmulighederne. ESMA overdrages ansvaret for at varetage godkendelsen/registreringen af og tilsynet med disse EU-fonde og deres forvaltere, hvormed disse administrative processer bliver mere effektive. Forvaltere af sådanne fonde skal ansøge om godkendelse/registrering hos en enkelt kompetent myndighed — ESMA — som også vil være ansvarlig for at sikre, at de regler, der er fastsat i disse forordninger, anvendes konsekvent. Derfor er der indført målrettede ændringer for at overføre beføjelser fra de nationale kompetente myndigheder til ESMA. Disse EU-fonde er reguleret ved forordninger, der finder direkte anvendelse, og som allerede udgør et sæt regler, som ESMA vil håndhæve.

For så vidt angår EuVECA- og EuSEF-fonde, som overstiger tærskler, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra b), i AIFMD-direktivet (2011/61/EU), og som derfor forvaltes af forvaltere af alternative investeringsfonde, der er godkendt i henhold til dette direktiv, vil ESMA også være den kompetente myndighed. ESMA vil sikre, at disse forvaltere, ud over de sektorspecifikke bestemmelser i artikel 2, stk. 2, i EuVECA- og EuSEF-forordningerne, overholder den nationale lovgivning om gennemførelse af AIFMD i den medlemsstat, hvor forvalternes virksomhed er etableret. Denne tilgang har til formål at sikre tilsynsmæssig sammenhæng og lette den administrative byrde, der ville opstå, hvis der skulle føres tilsyn med disse enheder af både ESMA og de nationale kompetente myndigheder samtidigt med hensyn til den samme fond. Dette forslag fastsætter, hvor det er nødvendigt, en række beføjelser vedrørende præciseringen af kravene i de tre forordninger, således at indholdet af visse retlige forpligtelser og ESMA's skønsbeføjelser er tilstrækkeligt nøjagtige til at sikre den ønskede grad af harmonisering. Forordning (EU) nr. 345/2013 og forordning (EU) nr. 346/2013 blev revideret for nylig med hensyn til navnlig de særlige fondsregler, ændringer i anvendelsesområdet og investeringernes tilladelighed. Tilsynsmæssige aspekter var ikke omfattet af denne revision. Forslaget til forordning om ændring af de to forordninger er blevet vedtaget af medlovgiverne og godkendt af Europa-Parlamentet. I afventning af Rådets endelige vedtagelse af dette forslag og dets offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende er det hensigtsmæssigt at lade ordlyden af de to forordninger med de ændringer, der er vedtaget af medlovgiverne, være udgangspunkt for formålet med dette forslag. I tilfælde af ændringer af de vedtagne ændringer af de to forordninger i løbet af vedtagelsesprocessen, som efter planen vil blive afsluttet i løbet af de kommende dage, er Kommissionen rede til at ændre dette forslag for at sikre dets overensstemmelse med sådanne ændringer. I overensstemmelse med artikel 11 anvendes artikel 4-6 fra 36 måneder efter forordningens ikrafttrædelse, således at der er tilstrækkelig tid til at udvikle og vedtage de delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, der er foreskrevet deri. Forslaget fastlægger også overgangsforanstaltninger for overførsel af kompetencer og opgaver fra de nationale kompetente myndigheder til ESMA. 3)Ændringer af forordning (EU) nr. 600/2014 (MiFIR — udbydere af dataindberetningstjenester) Artikel 6 indfører følgende ændringer: ·tilføjer meddelelse af tilladelse til og tilsyn med udbydere af dataindberetningstjenester til anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 600/2014 (MiFIR) sammen med direkte dataindsamlingsbeføjelser med henblik på indberetning og gennemsigtighedsberegninger ·tilføjer de tre forskellige typer af udbydere af dataindberetningstjenester til definitionerne i MiFIR ·giver ESMA beføjelse til at anmode om oplysninger, der er nødvendige for dens tilsynsopgaver ·fastlægger ESMA som tilsynsmyndighed for udbydere af dataindberetningstjenester ·definerer de opgaver og beføjelser, som ESMA bør have ved udøvelsen af sin funktion som kompetent myndighed ·pålægger Kommissionen en forpligtelse til at rapportere om, hvordan den konsoliderede løbende handelsinformation fungerer ·fastsætter overførslen af beføjelser fra de nationale kompetente myndigheder til ESMA. Dette forslag præciserer desuden udtrykkeligt, at MiFIR's interventionsbeføjelser også omfatter forvalterne af UCITS'er og alternative investeringsfonde (AIF'er), hvor deres aktivitet udføres direkte af deres forvaltere. Mere specifikt gælder det, at artikel 40 i MiFIR allerede giver ESMA midlertidige beføjelser til indgriben, hvilket på visse betingelser giver ESMA mulighed for midlertidigt at forbyde eller begrænse markedsføring, distribution eller salg i Unionen af bestemte finansielle instrumenter eller finansielle instrumenter med særlige karakteristika eller en bestemt type af finansiel aktivitet eller praksis. Disse beføjelser til produktintervention vedrører investeringsselskaber og kreditinstitutter, der er involveret i markedsføring eller salg af finansielle instrumenter, herunder enheder i kollektive investeringsvirksomheder. Idet enheder i kollektive investeringsvirksomheder også kan markedsføres, distribueres eller sælges direkte af administrationsselskaber for institutter for kollektiv investering i værdipapirer (UCITS) samt investeringsinstitutters investeringsselskaber, der er godkendt i overensstemmelse med direktiv 2009/65/EF, og forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er), der er godkendt i henhold til direktiv 2011/61/EU, er det nødvendigt at understrege, at ovennævnte beføjelser til produktintervention under MiFIR også gælder for administrationsselskaber for UCITS'er og UCITS'ers investeringsselskaber samt FAIF'er i særlige tilfælde. Et forslag til direktiv om ændring af direktiv 2014/65/EU (MiFID II) har til formål at fjerne udbydere af dataindberetningstjenester fra anvendelsesområdet for direktiv 2014/65/EU. 4)Ændringer af forordning (EU) 2016/1011 (benchmarks). Artikel 8 i denne forordning ændrer forordning (EU) 2016/1011 (BMR). I nr. 11) fastsættes ESMA som kompetent myndighed for administratorer af kritiske benchmarks og alle benchmarks, som anvendes i Unionen, men forvaltes uden for Unionen. Nr. 4), 5), 12), 13), 14), 15), 16), 17) og 19) er tekniske tilpasninger, der afspejler denne benævnelse, idet nr.) 4 giver Kommissionen mulighed for at udpege benchmarks, der tjener som reference for en værdi på over 500 mia. EUR, som kritiske. I nr. 18) defineres de opgaver og beføjelser, som ESMA skal have ved udførelsen af sin funktion som kompetent myndighed. I nr. 10) bestemmes det, at ESMA godkender administratorer af kritiske benchmarks. I nr. 16) afskaffes tilsynskollegierne for kritiske benchmarks, idet ESMA som den nye tilsynsmyndighed for disse benchmarks vil foretage vurderingen af risici etc. ud fra et bredt EU-perspektiv. I nr. 8) og 9) fastsættes ESMA som den kompetente myndighed for anerkendelse og godkendelse af valideringer af henholdsvis administratorer i tredjelande og benchmarks.

I nr. 1), 2), 3) og 6) gives Kommissionen beføjelser til yderligere at præcisere visse bestemmelser i forordning (EU) 2016/1011 for at sikre, at ESMA direkte kan anvende de respektive bestemmelser. Endelig sikrer ændringerne af artikel 30 i forordning (EU) 2016/1011, at tredjelandes ækvivalens med forordning (EU) 2016/1011 overvåges løbende. Hvad angår behørig udveksling af oplysninger og samarbejde omkring tilsyn med benchmarkadministratorer i tredjelande, skal ESMA indgå samarbejdsaftaler med tredjelandes tilsynsmyndigheder. Hvis et tredjeland er opført på listen over jurisdiktioner, der er anført som havende strategiske mangler i deres nationale ordninger for bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme, der i væsentlig grad truer Unionens finansielle system, må ESMA dog ikke indgå en sådan samarbejdsaftale med de tilsynsførende i det pågældende land. 5)Ændringer af forordning (EU) 2017/1129 (prospektdirektivet) Artikel 9 i denne forordning ændrer forordning (EU) 2017/1129 således, at tilsynet med visse typer af prospekter overføres til ESMA. Den vigtigste ændring er indeholdt i nr. 10), som giver ESMA rollen som "hjemlandets kompetente myndighed" for fire kategorier af prospekter. For disse prospekter tillægges ESMA opgaverne med kontrol og godkendelse samt behandling af pasmeddelelser. Der indføres en "læseregel" for at anvende bestemmelserne i prospektforordningen i situationer, hvor ESMA påtager sig direkte tilsyn. I nr. 1) indføres der en række definitioner, for så vidt angår specialistudstedere. I nr. 4) gives ESMA også beføjelse til at føre tilsyn med og godkende de annoncer, der knytter sig til disse prospekter i stedet for de kompetente myndigheder i værtslandet. Mens ESMA's faktiske udøvelse af kontrol med overholdelsen af reglerne for disse annoncer fortsat er frivillig, bliver den obligatorisk, hvis en kompetent myndighed formelt anmoder ESMA om at gøre brug af denne kontrolbeføjelse, når prospekter, der er godkendt af ESMA, anvendes i forbindelse med et udbud eller optagelse til handel inden for dens jurisdiktion. I nr. 2), 3), 4), 6), 8), 11) og 12) indføres der redaktionelle præciseringer for at tage højde for ESMA's nye rolle i de situationer, hvor "læsereglen" i nr. 10) kan være utilstrækkelig til at opnå juridisk klarhed (sprogordning, samarbejdsaftaler, meddelelser). I nr.) 7 præciseres og forbedres funktionen af ækvivalensordningen for prospekter udarbejdet i henhold til de nationale regler i et tredjeland. Hvis sådanne regler er erklæret ækvivalente af Kommissionen i en gennemførelsesafgørelse, vil et tredjelandsprospekt, som allerede er godkendt af tilsynsmyndigheden i tredjelandet, kun blive indgivet til ESMA, og ESMA vil sende indgivelsescertifikat (i stedet for en godkendelsesattest, jf. nr. 5), litra b)), til den kompetente myndighed i hver værtsmedlemsstat, hvor sådanne "ækvivalente" tredjelandsprospekter er anmeldt. Med henblik på at føre tilsyn med prospekter fra tredjelandsudstedere skal ESMA indgå samarbejdsaftaler med tredjelandes tilsynsmyndigheder. Hvis et tredjeland er opført på listen over jurisdiktioner, der er anført som havende strategiske mangler i deres nationale ordninger for bekæmpelse af hvidvask af penge og finansiering af terrorisme, d