ir^it ir ir 
ir if 
ii it 
«ir* KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 11.02.1998 
KOM(1998) 37 endelig udg. 
BERETNING OM KOMMISSIONENS TJENESTEGRENES 
FØRSTE BESØG I MEDLEMSSTATERNE 
I MEDFØR AF ARTIKEL 5 I RÅDETS DIREKTIV 93/99/EØF 
MED HENBLIK PÅ AT EVALUERE 
DE NATIONALE OFFENTLIGE FØDEVAREKONTROLORDNINGER 
(forelagt af Kommissionen) 

/. INDLEDNING 3 
2. SITUATIONEN GENERELT 4 
2.1. Kontrolinstanser 4 
2.2. Personalets uddannelse 5 
2.3. liudgi 7 /x 'rsonali is størrelse • 6 
2.4. Prioriterede omrader 6 
2.5. Registrering, autorisation og godkendelse 7 
2.6. Hyppigheden aj kontrolbesøgene <V 
2.7. Kontrolmyndighedernes beføjelser 8 
2.8. Emner, der ikke er omfattet af kontrollen 9 
2.9. Kontrollen med importerede fødevarer 10 
2.10. Informering af de tilsynsførende - Forbrugeroplysning 10 
2.11. Uddannelse af ansatte i fødevaresektoren 10 
2.12. Vurdering affodevarekontrolinstanserne 10 
2.13. Laboratorieanalyser .- // 
3. HENSTILLINGER // 
3.1 Supplerende op lysn inger og ajourføring af oplys n inger 11 
3.2 Uddybning af bestemte emner 11 
3.3 Vurdering af kontrolaktiviteterne i marken ved at 
ledsage de tilsynsførende 12 
-2-
IlKKKTNINt; OM KOMMISSIONKNS i'JI' '.NKSI 'KfJKKNKS 
ioksn m:so<; I MI W I MSSI VU KM 
I Ml IH OK Al'' AIM IKIJ. 5 I UAM IS MKI MIN W>«)/FOI< 
M I'D III NIM IK |» A Al IN Al I I Kl Dl< NATIONAI.K Olil'MIJCI 
IODI N AKI KOMKOI ()KI)NIN(;i K 
1. INDLEDNING 
I artikel 5 i Rådets direktiv 93/99/EØF af 29. oktober 1993 om supplerende 
bestemmelser vedrørende offentlig kontrol med levnedsmidler fastsættes, at 
Kommissionen overvåger og vurderer ensartetheden og effektiviteten af de 
offentlige levncdsmiddelkontrolordninger, som forvaltes af de berørte myndigheder 
i medlemsstaterne. 
Med henblik herpå har Kommissionen oprellet el tilsynskorps, oprindeligt i 
Generaldirektoratet loi Industri, men nu i Generaldirektoratet for Forbrugerpolitik 
og Beskyttelse af forbrugernes Sundhed. Ansatte i delte (il) har laet til opgave at 
udføre denne kontrol. 
Gennem besøg skulle embedsmændene danne sig et nøjagtigt billede af, hvorledes 
de pågældende myndigheder arbejder og deres ansvarsområder. 
Direktiverne om offentlig kontrol med levnedsmidler (89/397/EØF og 93/99/EØF) 
udgør det væsentligste grundlag for indsamlingen af oplysninger. 
Fødevarekontrolmyndighederne har givet en række præcise oplysninger på følgende 
hovedområder: 
(1) Juridisk kompetence i forbindelse med spørgsmål vedrorende fødevare­
kontrollen, bl.a. tieres mulighed for at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger 
i tilfælde af sundhedsfare. 
(2) Strategi, undervisning og prioritering i forbindelse med den offentlige kontrol. 
(3) Nærmere oplysninger om de ressourcer, der afsættes til fødevarekontrollen 
(budget, personale og udstyr). 
(4) Forholdet mellem de centrale myndigheder og fødevarekontrolmyndighederne. 
(5) Foranstaltninger, der er truffet for at sikre, at lovgivningen og de overordnede 
politikker gennemføres korrekt ved anvendelsen af kontrolordningen. 
Besøgene blev gennemført i tidsrummet februar 1995-juni 1997 og varede en uge i 
hver medlemsstat. De blev gennemført af to ansatte i Kommissionen, som i de fleste 
tilfælde blev ledsaget at en national ekspert fra en anden medlemsstat end den, man 
besøgte; eksperterne var blevet udvalgt fra lister, medlemsstaterne havde fremsendt. 
Kommissionen havde forud for besøgene af medlemsstaterne faet oplysninger om 
ovennævnte områder via et spørgeskema, der var blevet sendt til de faste 
repræsentationer. 
Alle besøg blev afviklet helt ens som følger: 
(1) El første møde med de berørte centrale myndigheder; besøg på centrallabo­
ratorier. 
(2) Mode med de regionale og lokale myndigheder (afhængig af, hvorledes det 
pågældende lands administration er opbyggel); besøg hos kontrol- og labora­
torieenheder. 
(3) Et afsluttende evalueringsmøde med de berørte myndigheder og fremlæggelse 
af en rapport. 
(4) Officiel fremsendelse af rapporten til det besøgte lands faste repræsentation. 
Kommissionens repræsentanter indsamlede oplysningerne under møderne og besø­
gene ved hjælp af et spørgeskema. 
Afviklingen af besøgene forløb godt takket være hjælpen fra de myndigheder, der 
blev kontaktet. 
Besøgene skal betragtes som første fase af den kontrol, der er fastsat i artikel 5 i 
direktiv 93/99/EØF, og være med til at sikre forståelsen og evalueringen af de 
officielle kontrolordninger. De skal følges op af yderligere besøg vedrørende de 
emner, der nævnes i rapporten. 
2. SITUATIONEN GENERELT 
De fødevarer, der fremstilles i Fællesskabet, er underkastet en officiel kontrol for at 
sikre beskyttelsen af folkesundheden og forbrugernes sundhed samt loyal 
konkurrence. I medlemsstaterne foretages der kontrol med fødevarer, uanset hvor de 
kommer fra i Fællesskabet. Der foretages ligeledes kontrol på alle stadier af 
fremstillingen, opbevaringen og distributionen. 
2.1. Kontrolinstanser 
Afhængig af det politiske og administrative system i de forskellige lande 
lindes der lo systemer: 
(1) Et eller flere ministerier, der råder over en række kontrolenheder på 
regionalt plan, har den lovgivningsmæssige kompetence og kompetence 
til at gennemføre kontrollen. 
(2) Et eller flere ministerier eller en national instans har den lovgivnings­
mæssige kompetence, og de regionale eller lokale myndigheder har 
kompetence til at gennemføre kontrollen. Undertiden er det de centrale 
myndigheder, der har kompetence til al gennemføre visse former for 
kontrol, navnlig i forbindelse med importerede lodevarer. 
I nogle medlemsstater er man ved al omstrukturere fødevarekontrollen 
(decentralisering eller centralisering af kompc(cncc). 
Del skal bemærkes, at i liere lande udfører kommuner med et vist 
indbyggertal selv kontrollen ved hjælp af egne kontrolinstanser. 1 de fleste 
tilfælde har det ikke været muligt at foretage en vurdering af, hvorledes disse 
fungerer. 
Opdelingen af kompetencen mellem flere ministerier fører undertiden til, at 
der er risiko for, at ansvarsområderne ikke er klart defineret (med deraf 
følgende manglende kontrol inden for visse sektorer eller overlapning af 
kompetenceområderne og dermed af kontrollen). Som følge heraf er der 
behov for en bedre koordinering mellem ministerierne. Del er også blevet 
bemærket, at ministerierne samarbejder. 
Uddelegering af kontrolkompetencen til de regionale eller lokale myndigheder 
øger behovet for, at de centrale eller regionale myndigheder sikrer en 
koordinering. 
2.2. Personalets uddannelse 
Af de indsamlede oplysninger fremgår det, at i de fleste lande foregår 
rekrutteringen af personalet "i marken" på to niveauer afhængig af, hvilken 
type kontrol der er tale om: 
(1) Personale med uddannelse på universitetsniveau: kemikere, levneds­
middelkandidater, "environmental health officers", ingeniører, læger, 
farmaceuter og dyrlæger: til job som "inspektører", der generelt har til 
opgave al forestå kontrollen med virksomheder. 
(2) Personale med en afsluttet ungdomsuddannelse suppleret af en erhvervs­
uddannelse al forskellig varighed afhængig af del enkelte land, som 
tages på forskellige uddannelsesinstitutioner eller i selve admini­
strationen og følges op af praktikophold: til job som "kontrollører" der 
generelt har til opgave at føre kontrol med detailhandlen og restauranter 
samt at tage stikprøver. I mindst tre lande rekrutteres der politibetjente, 
der udgør et fødevarepoliti. 
I et ikke ubetydeligt antal lande skulle der i de seneste år kun være blevet 
rekrutteret personer med en afsluttet ungdomsuddannelse suppleret af en 
afsluttet uddannelse som "environmental health officir" af tre eller fire års 
varighed i en uddannelsesinstitution på universitetsniveau, der er specialiseret 
i miljøvidenskab. 
-5 
Denne uddannelsesmæssige baggrund forklarer, hvorfor personalet i de fleste 
tilfælde ikke udelukkende tager sig af fødevarekontrol, men også beskæftiger 
sig med andre miljøforhold. 
Del ser ikke ud til, at del i alle lande præcist er fastsal, hvilken grunduddan­
nelse personalet skal have. 
Det vil være nødvendigt med en række supplerende oplysninger på dette 
område, bl.a. vedrørende erhvervsuddannelsens indhold (fag, der undervises i, 
og praktikophold). 
1 alle medlemsstater sikres personalet efter- og videreuddannelse, men i 
forskellig grad. Uddannelscstilbuddenc gives af såvel ministerier som de 
regionale myndigheder. Det væsentligste emne synes al være IIACCP 
(Ila/ard Analysis and Critical Control Points) i virksomheder, idet nogle 
lande er bageller i forhold til andre. I flere lande har de tilsynsførende 
erklæret, at de hidtil har været utilstrækkeligt forberedt til denne opgave. 
Det ville være ønskeligt med en mere tilbundsgående undersøgelse af de 
emner, der behandles i forbindelse med efter- og videreuddannelseskurser, 
bl.a. med henblik på videreformidling af oplysninger mellem medlems­
staterne. 
Det ser ud til, at udvekslingerne af embedsmænd mellem medlemsstaternes 
administrationer i forbindelse med det indre marked (Karolus-programmet) 
værdsættes, idet de øger kendskabet til kontrolsystemerne og skaber grundlag 
for overvejelser. 
2.3. Budget - personalets størrelse 
De forskellige ordninger finansieres med nationale, regionale eller lokale 
midler eller en kombination heraf. 
Med undtagelse af særlige tilfælde er kontrollen generelt gratis, men i nogle 
lande opkræves en afgift for autorisation/tilladelse, prøvetagning og analyser, 
tilsyn eller en kombination heraf. 
Det er svært at foretage en sammenligning af medlemsstaternes budgetter for 
kontrolaktiviteter, idet det ikke er de samme elementer, der tages i betragtning 
i forbindelse med beregningerne, og de tilsynsførendes aktiviteter er generelt 
ikke begrænset til udelukkende fødevarer. 
I de fleste tilfælde erkendte de myndigheder, der fik besøg, at der burde 
• ansættes mere personale. Det vil være nødvendigt med yderligere oplysninger 
om personalet i alle lande. 
2.4. Prioriterede områder 
I de Heste lande foretager de centrale myndigheder eller udvalg under de 
regionale myndigheder en prioritering, idet der bl.a tages hensyn til resul-
-6-
talerne af den kontrol, de udøvende myndigheder foretager, de europæiske 
koordinerede programmer og udtalelser fra videnskabelige udvalg. De 
udøvende myndigheders indflydelse i forbindelse med fastlæggelsen af, 
hvilke områder der overordnet skal prioriteres, varierer Ira land til land. Det 
blev bemærket, at der olie er forsinkelser i de udøvende myndigheders 
overførsel af resultaterne af kontrollen til de centrale myndigheder; delle kan 
besværliggøre prioriteringen, og ligeledes medføre forsinkelser i medlems­
staternes overførsel af statistisk materiale vedrørende kontrolaktiviteterne til 
Kommissionen. 
Evalueringen af risiciene, som er fastsat i fæalleskabslovginingen (direktiv 
93/43/EØF om levnedsmiddelhygiejne), er en af de faktorer, der indgår i 
forbindelse med fastlæggelsen af prioriterede områder, og som anvendes i 
større eller mindre grad i de forskellige medlemsstater. Fastlæggelsen af 
priorilerede områder udmøntes i årlige planer for kontrol og prøvetagning, 
målrettede foranstaltninger, månedlige kampagner og europæiske 
koordinerede programmer. 
foruden den overordnede prioritering, der udmønter sig i forskrifter eller 
henstillinger alhængig af landenes administrative system, fasisættes der en 
række priorilerede områder, der vedrører særlige forhold i regioner eller 
lokale enheder i alle lande. 
Det har vist sig, at kontrollen med virksomheder, der forestår kollektiv 
bespisning i navnlig vuggestuer, børnehaver og skoler samt på plejehjem, 
prioriteres i de forskellige lande. 
I nogle lande har man til planlægningen af kontrollen med sådanne 
virksomheder udviklet og iværksat et system til risikovurdering, der er baseret 
på flere kriterier, der afgør omfanget af risikoen og hyppigheden af 
kontrolbesøgene. Dette system kræver et omfattende cdb-syslem, og at alle 
virksomheder forinden indlæses heri. Det ser ud til, at der i en mere eller 
mindre nær fremtid i alle medlemsstater vil blive udviklet el sådant system, 
som vil erstatte del traditionelle og mere subjektive system, der er baseret på 
de tilsynsførendes egne erfaringer med virksomheder og deres mistanke samt 
kendskab til regionernes socioøkonomiske struktur, herunder erhverv, der 
indebærer en risiko. 
2.5. Registrering, autorisation og godkendelse 
Der eksisterer på dette punkt visse forskelle mellem medlemsstaterne. 
Selv om der i de fleste medlemsstater kræves en autorisation (efter 
indsendelse af en ansøgning til kontrolmyndighederne og gennemførelse af et 
kontrolbesøg) til industrivirksomheder eller bestemte typer virksomheder, og 
del er nødvendigt for salgsvirksomhcdcr (med fast forretningssted eller som 
korer omkring), virksomheder i restaurationsbranchen og imporlvirksomheder 
at indhente en godkendelse, er del ikke i alle lande, at der stilles sådanne krav, 
eller der er først ved al blive indført sådanne krav. Ved en margel på sådanne 
krav kan en liste over og en passende kontrol med alle disse virksomheder 
ikke sikres. 
Alhængig al, hvorledes landene administrativt er struktureret er situationen 
som følger: 
(1) De centrale myndigheder (et ministerium) eller regionale myndigheder 
udsteder autorisationer, hvilket sikrer en større grad af ensartethed. 
(2) De lokale myndigheder (herunder kommunerne) udsteder godkendelser 
og i visse lande også autorisationer, hvilket kan føre til en mindre grad 
af ensartethed. 
1 nogle lande eller lokale enheder, hvor anvendelsen af edb gør det muligt at 
registrere alle virksomheder, oplysninger om disse og besøgsrapporter samt 
overførsel af listerne til andre kontrolmyndigheder, er der sket visse frem­
skridt. I andre instanser, der er blevet besøgt, erkendte man, at man ikke var i 
stand til al føre et register over alle virksomheder, der burde kontrollers 
(navnlig inden for restaurationsbranchen). 
Del vil være nødvendigt med en mere tilbundsgående undersøgelse på dette 
område. 
2.6. Hyppigheden af kontrolbesøgene 
Evalueringen af risiciene er et kriterium, som nævnt under 2.4, der tages i 
betragtning i forbindelse med hyppigheden af kontrolbesøgene. Dette 
kriterium spiller først og fremmest ind i lande, hvor man har indført et edb-
baseret system som nævnt ovenfor til brug i forbindelse med planlægningen af 
kontrolbesøgene. 
I de fleste lande henstiller eller fastsætter de centrale myndigheder, at der 
foretages fra ét kontrolbesøg pr. måned i forbindelse med fremstilling af 
letfordærvelige fødevarer til ét kontrolbesøg hvert andet år i forbindelse med 
oplagring af konserves. 
Besøgene og tiet statistiske materiale over kontrollen har vist, at navnlig på 
grund af for lidt personale kan målsætningerne herfor ikke opfyldes i liere 
lande, og som følge heraf er tier betydelig forskel i kontrol lens omfang fra 
land li I land. 
2.7. Kontrolmyndighedernes beføjelser 
Besøgene har vist, at i alle lande har kontrolpersonalet de beføjelser, der er 
nødvendige for at håndhæve lovgivningen og for at træffe hensigtsmæssige 
foranstaltninger i tilfælde af sundhedsfare, i nogle lande har de også 
politimæssige beføjelser. 
Beføjelserne til at beslaglægge en sundhedsfarlig fødevare ligger ikke altid 
hos de myndigheder, der skal forestå kontrollen, men også de sundheds-
myndigheder, tier skal afgive udtalelse. Det samme gør sig gældende for 
destruktion af en beslaglagt fødevare, hvilket tiet i nogle lande kun er 
domsmyndigheden, tier kan træffe beslutning om, og for lukning af en 
sundhedsfarlig virksomhed, hvor beslutningen i nogle lande skal bekræftes al 
sundhedsmyndighederne eller tie kommunale myndigheder. 
1 alle lande medfører lovovertrædelser alhængig af, hvor alvorlige tie er, 
advarsler, bøder eller administrative eller strafferclsligc sanktioner. Det skal 
dog bemærkes, at flere lande generelt har valgt at anvende sanktioner, mens 
andre går ind for at vejlede virksomhederne, undtagen i tilfælde af alvorlige 
lovovertrædelser, med henblik på at rette fejlene, hvilket afspejles i det 
statistiske materiale vedrørende lovovertrædelser, der er indsamlet. Tendensen 
går dog generelt i retning af at anvende den vejledende strategi. 
2.8. Emnery der ikke er omfattet af kontrollen 
(1) HACCP i virksomhederne 
Ligesom del er tilfældet med uddannelsen af de tilsynsførende i anvendelsen 
af IIACCP (ha/ard analysis critical control points) er man i alle medlemsstater 
mere eller mindre bagefter med al etablere systemet i virksomhederne (i nogle 
lå medlemsstater har man dog planlagt en generel indførelse af systemet i 
1997), ifølge tie fra kontrolmyndighederne modiagne udtalelser og nogle 
punktuelle besøg, som blev udført. 
Små virksomheder, restaurationsbranchen og detailhandlen (hvor HACCP i så 
godt som alle medlemsstater ikke indført) ser ud til at være langt bagefter de 
store industrivirksomheder. I nogle medlemsstater skulle man være ved at 
overveje at kræve af detailhandlen, at de anvender vejledninger i god praksis i 
stedet for HACCP. Afhængig af de enkelte medlemsstater er man mere eller 
mindre langt fremme med udarbejdelsen af sådanne vejledninger. 
I nogle medlemsstater, hvor man går ind for at vejlede frem for at sanktionere 
er de tilsynsførende involveret i udarbejdelsen af HACCP-systemer i små 
virksomheder. Denne bistand kan undertiden føre til, at der opstår en vis 
konflikt mellem tieres rolle i den forbindelse og tieres rolle som tilsyns­
førende. 
Forsinkelsen i anvendelsen HACCP er reelt en manglende opfyldelse af 
kravene i direktiv 93/43/EØF om levnedsmiddelhygiejne. 
(2) Andre emner 
Det viste sig, at kontrollen med kemiske risici og navnlig tilsætningsstoffer, 
forurenende stoffer og materiale, der kommer i kontakt med fødevarer, i 
adskillige medlemsstater var utilstrækkelig. 
2.9. Kontrollen med importerede fødevarer 
Der eksisterer på dette punkt visse forskelle mellem medlemsstaterne, navnlig 
på grund af de forskellige systemer, der anvendes afhængig af medlemsstaten: 
(1) Kontrol ved indgangsslederne i Fællesskabet i højere eller mindre grad 
i samarbejde med toldmyndighederne afhængig af de forskellige 
medlemsstater: systematisk kontrol med dokumenterne eller kun med 
bestemte fødevarer afhængig af medlemsstaten og stikprøveanalysc af 
partier eller i tilfælde af mistanke i forbindelse med alle eller bestemte 
fødevarer. 
(2) Kontrol med fødevarer, når de er blevet markedsført, på samme grund­
lag som kontrollen med fødevarer, der produceres i Fællesskabet. 
(3) Anvendelse af princippet om, at ansvaret først og fremmest ligger hos 
importøren, samt undersøgelse af de interne kontrolsystemer (navnlig 
HACCP), som importøren har etableret for at sikre, at de importerede 
fødevarer opfylder kravene i bestemmelserne i EF-retten eller i den 
nationale lovgivning. 
Som følge af forskellene mellem medlemsstaterne for så vidt angår omfanget 
af kontrollen med importerede fødevarer er kontrolordningen i nogle tilfælde 
mindre streng end i forbindelse med lødevarer fra Fællesskabet. 
Delle forhold bør undersøges mere tilbundsgående på stedet. 
2.10. Informering af de tilsynsførende - Forbrugeroplysning 
Informeringen af de tilsynsførende om navnlig lovgivningen og ajourføringen 
heraf, retspraksis, tilsynsprocedurer og procedurer for udtagning af prøver 
(undertiden opdelt afhængig af virksomheds- og fødevaretype) varierer fra 
medlemsstat til medlemsstat. Det samme gør sig gældende for forbruger­
oplysningen vedrørende fødevaresikkerhed. 
Det vil være ønskeligt med en mere tilbundsgående undersøgelse af disse 
områder med henblik på navnlig at formidle oplysninger mellem medlems­
staterne. 
2.11. Uddannelse af ansatte i fødevaresektoren 
I nogle lande kræves del, at de ansatte har en erhvervsuddannelse. 1 visse 
lande deltager kontrolmyndighederne i uddannelsen af de ansatte i 
fødevarehygiejne, navnlig via kurser og konferencer eller udsendelse af 
brochurer. Der bør indhentes flere oplysninger om dette emne. 
2.12. Vurdering af fødevarekontrolinstanserne 
I visse lande begrænser de centrale myndigheders vurdering af fødevare­
kontrollens arbejde sig til at undersøge det statistiske materiale, der kommer 
-10-
fra disse instanser, underliden af årsager, tier har med landets forfatning al 
gøre, mens andre lande har indført eller påbegyndt et rcvisionssystem, som i 
øjeblikkel er internt. Delte system udvikles parallelt med indførelsen af en 
kvalitetssikring i disse instanser. 
Udviklingen på dette område bør følges. 
2.13. Laboratorieanalyser 
Det er generelt offentlige laboratorier, der anvendes til den officielle kontrol, 
men der anvendes dog også private laboratorier. 
Man er i de forskellige medlemsstater nået mere eller mindre langt med den 
procedure for godkendelse af laboratorier, der er fastsat i direktiv 93/99/EØF, 
hvilkel i visse tilfælde gør det usikkert, om fristen den I. november 1998 kan 
overholdes, (iodkendelsesinstanserne er generelt private instanser, og ofte går 
man frem sektor for sektor med at godkende laboratorier. Afhængig af del 
enkelte land har man valgt at give tilladelse til al deltage i isolerede forsøg 
eller en række forsøg. 
I adskillige lande foretager laboratorierne foruden de officielle analyser også 
private analyser, hvilket ikke gør det muligt helt at udelukke, at der kan opstå 
i nteressekon fl i kter. 
Laboratoriernes rolle i forbindelse med fastsættelsen af, hvilke dele af 
kontrollen der skal prioriteres, varierer fra land til land. 
3. HENSTILLINGER 
Som følge af resultalerne af de første besøg fremgår det, at disse besøg i henhold lil 
artikel 5 i direktiv 93/99/EØF skal fortsættes med henblik på at indhente 
supplerende oplysninger og uddybe visse emner på flere områder for derved at 
foretage en mere fuldstændig vurdering af kontrolordningerne, navnlig i marken: 
3.1 Supplerende oplysninger og ajourføring af oplysninger 
(1) Bestemte ministeriers, instansers og koordineringsudvalgs beføjelser og 
aktiviteter. 
(2) Den kommunale fødevarekontrols aktiviteter i visse lande. 
(3) Fremskridt, der gøres i forbindelse med godkendelse af laboratorier. 
Alle væsentlige ændringer i den administrative opbygning af et lands kontrol­
instanser skal opfølges af et nyt evalueringsbesøg. 
3.2 Uddybning af bestemte emner 
( 1 ) De tilsynsførendes uddannelse og tieres efter- og videreuddannelse. 
- 11 
(2) 'Kontrolmyndighedernes formidling af oplysninger til kontrolpersonalet; 
forbrugeroplysning. 
(3) I )e nationale eller regionale myndigheders vurdering af kontrolinstanserne. 
(4) Registrering, autorisation og godkendelse i forbindelse med virksomheder, der 
er underkastet kontrol. 
(5) Uddannelse af personalet i fødevaresektoren. 
3.3 Vurdering af kontrolaktiviteterne i marken ved at ledsage de tilsynsførende 
( 1 ) Kontrollen med importerede fødevarer. 
(2) Kontrollen i forbindelse med HACCP i virksomhederne. 
(3) Kontrollen med tilsætningsstoffer, forurenende stoffer og materialer, der er i 
kontakt med fødevarerne. 
(4) Kontrollen med priorilerede sektorer, f.eks. virksomheder, der forestår kollektiv 
bespisning. 
(5) Retningslinjerne for virksomhedskonlrollen og udtagning af prøver af føde­
varerne. 
Del er således planlagt allerede fra januar 1998 at gennemføre et besøg af en uges 
varighed i hver medlemsstat, hvilket gør det muligt at kombinere indsamlingen af 
supplerende oplysninger og uddybningen af bestemte emner med en vurdering af 
kontrolaktiviteterne i marken. 
Det bør til hver en tid være muligt at gennemføre hastebesøg, navnlig i følgende 
tilfælde: 
( I ) 1 tilfælde af hurtig varsling at ledsage tie tilsynsførende under deres besøg på en 
virksomhed, der er omfattet heraf, og eventuelt på andre virksomheder i samme 
sektor. 
(2) Besøg som følge af vedtagelsen af en beskyttelsesklausul vedrørende et 
tredjeland i medfør af artikel 10 i direktiv 93/43/EØF om 
Icvnedsmiddclhygicjnc. 
>. 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 37 cndeli« utte. 
DOKUMENTER 
DA 03 10 17 15 
Katalognummer : CB-CO-98-061-DA-C 
ISBN 92-78-30819-6 
Kontoret'tor De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
iV