Regionsudvalgets udtalelse om "Kriminalitet og sikkerhed i byerne"

(2000/C 57/15)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til præsidiets beslutning af 11. juni 1997 om at afgive udtalelse om kriminalitet og sikkerhed i byerne i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 4 "Fysisk Planlægning, Bypolitik, Energi, Miljø",

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 294/99 rev. 1), som blev enstemmigt vedtaget af Underudvalg 4 den 7. oktober 1999 med Catharina Tarras-Wahlberg (S, PSE) som ordfører -

på den 31. plenarforsamling den 17.-18. november 1999 (mødet den 18. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I Europa er interessen for spørgsmål vedrørende kriminalitet og borgernes sikkerhed og tryghed stor. Der er to arbejdsgrupper, som er nedsat af flere byer i fællesskab. Under Europarådet har en gruppe arbejdet nogle år med temaet "Forbrydelse og utryghed i byer", og denne gruppe har barslet med flere rapporter. Og Eurocities har for nylig nedsat en arbejdsgruppe vedrørende "Sikkerhed i byer", men dens arbejde er endnu ikke mundet ud i en rapport.

1.2. I Amsterdam-traktatens artikel 2 (tidligere artikel B) anføres, at Unionen har som mål "at styrke beskyttelsen af medlemsstaternes statsborgeres rettigheder og interesser gennem indførelsen af et unionsborgerskab".

1.3. Amsterdam-traktatens artikel 29 (tidligere artikel K.1) siger følgende: "... Unionen [har] som mål at give borgerne et højt tryghedsniveau i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed gennem udformning af fælles handling mellem medlemsstaterne inden for politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager og gennem forebyggelse og bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Dette mål skal nås både ved at forebygge og bekæmpe organiseret og anden kriminalitet, især terrorisme, menneskehandel og overgreb mod børn, ulovlig narkotikahandel og ulovlig våbenhandel, korruption og svig".

1.4. En stor del af de foranstaltninger, der i dag træffes i EU-regi, er rettet mod organiseret og grænseoverskridende kriminalitet.

1.5. Bekæmpelsen af den organiserede og grænseoverskridende kriminalitet er vigtig, men under hensyntagen til nærhedsprincippet er bekæmpelsen af den almindelige kriminalitet mindst lige så vigtig for Unionens borgere, eftersom den skaber usikkerhed og utryghed og udgør grobund og rekrutteringsgrundlag for den organiserede og grænseoverskridende kriminalitet. Det er derfor meget vigtigt, at der også sættes hårdt ind over for den almindelige kriminalitet, og dette skal naturligvis ske ved hjælp af foranstaltninger på såvel lokalt og regionalt niveau som på EU-niveau.

1.6. Opfattelsen af, hvad der ligger i begrebet "almindelig kriminalitet", kan variere fra land til land og endog inden for det enkelte lands grænser. Der er dog visse typer kriminalitet, der synes at gå igen, f.eks. forbrydelser mod personer, såsom vold, seksuelle overgreb og racisme, eller forbrydelser mod de fysiske omgivelser, såsom graffiti og andet hærværk.

2. Kriminalitetens årsager(1)

2.1. Kriminalitet er en integreret del af vores samfund, og de fleste kriminelle opfører sig for det meste som befolkningen i øvrigt. Heraf følger, at kriminalitetens udvikling og mønstre bedst kan påvirkes gennem den måde, hvorpå vi indretter dagligdagen, dvs. via det samfund, som vi alle - kriminelle eller ikke - hver dag møder. Forebyggende bekæmpelse af årsager til og baggrund for kriminalitet og socialt uønsket adfærd er en opgave, som alle grupper i samfundet må være med til at løse.

2.2. Kriminalitetens omfang og fordeling i et område påvirkes i høj grad af, hvilke mennesker, der bor eller af andre årsager opholder sig i området. Alle disse personer kan med en overordnet betegnelse kaldes "brugere". I landdistrikterne er der ofte sammenfald mellem områdets brugere og indbyggere. For byernes vedkommende gælder, at antallet af brugere langt overskrider områdets indbyggertal. Som "brugere" forstås her - ud over dem, der bor på stedet - personer, som arbejder i byen uden at have sin bopæl dér. Herudover må også indenlandske og udenlandske turister samt personer, der kommer ind fra byens periferi for at more sig, regnes som "brugere".

2.3. Visse typer byer har flere brugere end andre, f.eks. hovedstæder, industribyer, velbesøgte turistbyer og byer, der fra et større opland tiltrækker folk, som vil more sig. For at forstå problemer med forbrydelser og utryghed i forskellige byer eller regioner må man have indsigt i ikke blot antallet af indbyggere, men også hvem brugerne er. Dette har afgørende betydning, når forskellige foranstaltninger skal evalueres.

2.4. I teorier om kriminalitet tager man udgangspunkt enten i individets indre, i forholdene omkring individet, eller i en kombination af de to. De kulturelle forskelle mellem mennesker er ikke store nok til, at årsagerne på individniveau kan forventes at adskille sig væsentligt fra hinanden.

2.5. Når man studerer kriminalitet i byer, må man tage hensyn til byernes fysiske udformning. Socioøkonomiske strukturer kan også forklare variationer i den enkelte by eller region. Det er også vigtigt at se på, hvilken regional funktion byen har, f.eks. om den fungerer som arbejdsplads, som undervisningsby, som et sted, der opsøges af folk, der vil more sig, osv.

2.6. Storbyregioner udgør et marked for kriminalitet, både på grund af adgangen til omsættelige værdier og på grund af mulighederne for at afsætte sådanne værdier. Der er mange husstande, mange biler, mange besøgende og mange virksomheder i storbyen. Strømmen af mennesker er stor, og der sker mange ting. Storbymennesket er mere anonymt for sine omgivelser end den, der bor i et landdistrikt.

2.7. Byen udgør også - for at tale i markedstermer - et godt rekrutteringsgrundlag for kriminaliteten. Et stort antal socialt afvigende mennesker søger af forskellige årsager ind til byerne. Det er lettere for illegale indvandrere at leve anonymt i en storby. Den illegale indvandrer eller den kriminelle lever med en større risiko for at blive afsløret i et landdistrikt end i storbyen.

2.8. Der er flere kriminologiske teorier. Ifølge den såkaldte "routine activity"-teori bestemmes kriminalitet af eksistensen af tre faktorer:

- Individ med tilbøjelighed til at begå kriminalitet.

- Attraktive kriminalitetsobjekter.

- Mangel på adækvat sikring(2).

Kriminalitet opstår, når et individ med tilbøjelighed til at begå kriminalitet støder på et attraktivt kriminalobjekt, der er uden adækvat sikring.

2.9. Med forebyggelse af kriminalitet prøver man at påvirke én eller flere af de nævnte faktorer. Den optimale kriminalitetsforebyggelse indebærer eliminering af alle faktorerne.

2.10. Kriminalitetens omfang og mønster er afhængig af befolkningsstrukturen. Grupper i visse områder kan have større tilbøjelighed til at begå kriminalitet, mens grupper i andre områder kan være mere villige til at anmelde forbrydelser eller tage en større personlig risiko.

3. Individer med tilbøjelighed til at begå kriminalitet

3.1. En kriminel løbebane begynder ofte i de tidlige teenage-år med forbrydelser som mindre tyverier og hærværk. En stor del af denne kriminalitet sker som "lejlighedskriminalitet", dvs. den er sjældent planlagt, og baggrunden kan blot være et ønske om at lave noget spændende sammen med kammeraterne. De fleste unge standser her, men nogle går videre til grovere og grovere kriminalitet. I den temmelig store gruppe af "lejlighedsforbrydere" er der et mindre antal personer, der vil blive vaneforbrydere. Disse har ofte været med i bander og har sammen med andre været gennem en socialiseringproces, hvor de har tilegnet sig en kriminel livsstil.

3.2. En meget lille del af de kriminelle står for en meget stor del af kriminaliteten. Dette gælder navnlig voldsforbrydelser og indbrud i boliger, hvor man kan finde en gruppe kriminelle, der bliver ved med at falde tilbage i kriminalitet og er uforholdsmæssigt aktive. Denne kategori af gerningsmænd har som regel været i kontakt med de sociale myndigheder og retssystemet i en ung alder. Den mest effektive måde at forebygge det store antal forbrydelser, som disse personer begår, er at forhindre, at de overhovedet kommer ind i en kriminel løbebane.

3.3. Jo længere, den kriminelle løbebane får lov til at udvikle sig, jo sværere er det at standse den med sociale eller situationelle kriminalitetsforebyggende foranstaltninger. Det er derfor afgørende, at man så tidligt som muligt får forhindret, at børn og unge kommer ind i grov kriminalitet. For at forhindre, at bandedannelse erstatter samfundets normer, er det vigtigt at få bander opløst så tidligt som muligt. Samfundet må i et tidligt stadium reagere på uacceptabel adfærd.

4. Byplanlægning

4.1. I forbindelse med byplanlægning handler kriminalitetsforebyggelse først og fremmest om adækvat sikring. Diskussioner om adækvat sikring standser ofte ved tekniske løsninger, såsom alarmer og overvågning.

4.2. Synet på adækvat sikring bør dog udvides til at omfatte andre løsninger. Risikoen for at et hus, der aldrig står tomt, udsættes for indbrud er mindre, end hvis huset i perioder er ubeboet. Dette princip må kunne overføres på alle geografiske enheder. En bys brugere (indbyggerne, folk, der arbejder i byen, besøgende, folk, der kommer for at more sig, osv.) fører indirekte tilsyn med byen. De skaber dermed en adækvat sikring mod de fleste typer kriminalitet. Brugergruppens sammensætning synes dog at spille en vigtig rolle for den reelle sikringsvirkning.

4.3. Byplanlægning spiller en vigtig rolle, hvis man vil have en jævn strøm igennem døgnet af brugere fra forskellige kategorier. En bydel, der om dagen opsøges af folk, der arbejder, og om natten kun bruges af mennesker, der vil more sig, har ikke samme effektive sikring som en bydel, hvor forskellige kategorier - indbyggere, folk, der arbejder, folk, der kommer for at more sig, osv.- blandes. Sociale træfpunkter, hvor folk kan mødes, styrker den sociale kontrol og dermed følelsen af trivsel og tryghed.

4.4. Byplanlæggere bør gribe ind over for strukturelle forhold, der skaber utryghed, f.eks. forfald i byerne. Nedslidte og forfaldne kvarterer befolkes ofte af borgere med forskellige problemer. Arbejdsløshed, fattigdom, misbrug og kriminalitet er almindeligt forekommende, og ofte er indvandreres andel af beboerne stor.

4.5. Der bør tages hensyn til kriminalitetsforebyggende aspekter allerede på planlægningsstadiet i forbindelse med såvel nybyggeri som renovering af forfaldne bydele. Dette kan ske i et nært samarbejde mellem grundejere og de myndigheder, der har ansvaret for byplanlægning og offentlig sikkerhed.

4.6. Der er flere projekter i gang i EU's medlemsstater, hvor forskellige typer kriminalitetsforebyggende byplanlægning undersøges og afprøves.

5. Tryghed og sikkerhed

5.1. I forbindelse med tryghedsfremmende arbejde på alle niveauer i Europa (lokalt, regionalt og nationalt niveau samt på unionsniveau) er det vigtigt at skelne mellem den reelle sikkerhed og den oplevede tryghed og den måde, denne fremstilles på i medierne.

5.2. Tryghed kan ikke måles objektivt. Den er et resultat af individets erfaringer, af den personlige livssituation, og af den måde, vi hver især vælger at forholde os til omgivelserne på. Det er vigtigt, at indbyggerne kan identificere sig med deres by.

5.3. I flere byer arbejder man med data om usikkerhed og ikke kun om kriminaliteten. Man har fundet en betydelig uoverensstemmelse mellem folks oplevelse af utryghed i visse situationer og den reelle risiko. Nationale undersøgelser har vist, at de personer, der er mindst udsat for forbrydelser, er dem, der er mest bange for at blive ofre, og at de, der mest rammes af forbrydelser, nemlig unge mænd, næsten slet ikke er bange.

5.4. Forebyggelse af en følelse af utryghed er noget helt andet end forebyggelse af kriminalitet. Man er også opmærksom på folks behov for at opleve tillid til de instanser, der skal garantere sikkerhed og tryghed. Hvis disse instanser behandler den enkelte borger dårligt, går det alvorligt ud over tilliden. Flere steder arrangeres der kurser for politiet på dette område.

5.5. Strukturelt set er det den synlige kriminalitet og den synlige forstyrrelse af den offentlige orden, der påvirker oplevelsen af tryghed mest. De forbrydelser og forstyrrelser, der er synlige i bybilledet, og som anses for at ramme mennesker tilfældigt, f.eks. seksuelle overfald og tyveri på gaden, er de forbrydelser, der påvirker oplevelsen af tryghed mest. Også larm, skrigeri, aggressiv og truende adfærd og hærværk påvirker trygheden negativt.

5.6. "Usynlige" forbrydelser (vold i hjemmet) og forbrydelser, hvor folk selv kan påvirke risikoen for at blive ofre (vold mellem bekendte), afføder sjældent den samme bekymring blandt borgerne. Dette er paradoksalt, eftersom forbrydelser af denne type (navnlig vold i hjemmet) udgør et samfundsproblem. Omfanget er større end antaget, hvilket befolkningen ikke er tilstrækkelig opmærksom på.

5.7. En forklaring på denne opfattelse af tryghed kan være, at medierne f.eks. ser en større nyhedsværdi i den meningsløse, tilfældige gadevold end i de hverdagstragedier, der udspiller sig i hjemmene. Når medierne til stadighed rapporterer om en bestemt type kriminalitet, er der en tilbøjelighed til, at risikoen for at blive udsat for kriminalitet overvurderes. Mediernes rapportering kan påvirke oplevelsen af tryghed, så den ikke er i overensstemmelse med den reelle risiko. Medierne skildrer ikke kun virkeligheden, men også det samfundsklima, tingene sker i. I samme øjeblik, medierne gør det, påvirker de imidlertid det klima, de forsøger at beskrive. Mediernes rapportering farver beskrivelsen af fakta, samtidig med at den påvirker samfundsklimaet.

5.8. Følelsen af tryghed eller uro påvirkes også af andre ting end kriminalitet. Det er indlysende, at samfundets institutioner som helhed påvirker individets grundlæggende tryghed. Ved man, at man efter den krænkelse, en forbrydelse indebærer, får økonomisk og moralsk oprejsning, så påvirker det ens oplevelse af tryghed. Det kan have en terapeutisk effekt på ofret og dermed mindske den fremtidige uro, at gerningsmanden dømmes for forbrydelsen. Økonomisk kompensation gør det lettere for ofret at komme videre i stedet for blot at synke helt ned i en følelse af uro. Hurtig og sikker adgang til professionel og kompetent hjælp og pleje efter en forbrydelse er også af stor betydning for den grundlæggende tryghed. På samme måde er det vigtigt for folks oplevelse af tryghed, at f.eks. graffiti fjernes og ødelagte ruder skiftes ud efter hærværk og vandalisme.

5.9. Det kan konstateres, at organiseret og grænseoverskridende kriminalitet påvirker oplevelsen af tryghed mindre end den daglige kriminalitet i nærmiljøet.

5.10. I visse tilfælde er oplevelsen af utryghed falsk forstået på den måde, at risikoen for at blive udsat for en forbrydelse er langt mindre end den opleves som. Det er en ulempe for samfundet, hvis borgeren oplever utryghed, hvorfor dette forhold ikke må negligeres. I bestræbelserne på at forbedre sikkerheden for borgerne er det således vigtigt at have tryghedsfaktoren in mente.

6. Støtte til ofre for forbrydelser

6.1. Det er vigtigt, at ofre for forbrydelser får støtte og hjælp. Han man været udsat for en forbrydelse kan den oplevede utryghed forstærkes, hvis man ikke får støtte og blot føler, man er overladt til sig selv. Denne frygt kan let forplante sig til ofrets omgivelser.

6.2. Et led i hjælpen til ofre for forbrydelser er mægling, hvor gerningsmanden og ofret mødes sammen med en upartisk mægler for at tale om forbrydelsen. Ofret får mulighed for at fortælle om sine oplevelser og kan også få svar på spørgsmål om forbrydelsen. Gerningsmanden får bedre mulighed for at indse konsekvenserne af sin handling og vise, at han har fortrudt det, han har gjort. Mægling kan med fordel bruges, når der er tale om unge gerningsmænd.

6.3. Der er også eksempler på samarbejde med frivillige organisationer, der hjælper til med at få stjålne papirer fornyet, ordne nøgler osv. for at undgå, at den subjektive oplevelse af usikkerhed får overtaget.

7. Foranstaltninger fra politiets og det øvrige samfunds side

7.1. Politiet spiller en vigtig rolle for oplevelsen af tryghed og sikkerhed. Det er dog ikke kun et politimæssigt, men et samfundsmæssigt problem.

7.2. For at skabe tryghed i lokalområdet må politiet arbejde tæt på borgerne og være synlige i gadebilledet. Det er også en fordel, hvis politikorpsets sammensætning afspejler mangfoldigheden i befolkningen.

7.3. Politiet kan arbejde såvel præventivt som repressivt, men den bedste effekt opnås, hvis også andre myndigheder og samfundsinstanser bekæmper kriminaliteten. Vigtige samarbejdspartnere for politiet er sociale myndigheder, skoler, erhvervsforeninger, lokale beboere, frivillige organisationer osv. Gennem samarbejde med disse kan der skabes en effektiv og virkningsfuld forebyggelse af kriminalitet.

7.4. I nogle lande har man for at styrke det kriminalpræventive arbejde og øge den offentlige sikkerhed udarbejdet lokale sikkerhedskontrakter mellem politi, domstole, skolemyndigheder, organisationer og folkevalgte.

7.5. Et andet eksempel, der kan nævnes, er høringsgrupper bestående af repræsentanter for politiet og lokalsamfundet. Dette har givet særdeles gode resultater, ikke mindst fordi politiet har fået tips, der fører til opklaring af forbrydelser, som ellers ville have voldt dem store vanskeligheder.

8. Borgernes pligter

8.1. Det er ikke kun kriminel adfærd, der skaber en følelse af utryghed - dårlig opførsel kan i allerhøjeste grad også bidrage hertil. Hvis den sociale kontrol udhules, kan denne type adfærd vinde terræn.

8.2. Selvom borgerne har ret til sikkerhed og tryghed, må man ikke glemme, at de også har pligter i denne forbindelse. Folk skal informeres om deres pligter som borgere med henblik på at fremme solidaritet og tryghed i lokalsamfundet. For at gøre byen "menneskelig" at bo i skal foranstaltninger, der modvirker marginalisering af unge, stimuleres, diskriminering i arbejdslivet og i samfundet i øvrigt skal bekæmpes, og narkotikamisbrug og vold i skolen og i samfundet som sådan skal forhindres. Befolkningen må ikke længere vende det blinde øje til kriminalitet og krænkelser af den offentlige orden. Alle må efter bedste evne bidrage til at løse problemet.

8.3. Ud over en uddannelsesmæssig forpligtelse har skolerne en vigtig opgave som formidlere af samfundsmæssige vurderinger og en forståelse af, hvordan samfundet fungerer. Det er her, grunden til børnenes voksenadfærd lægges, ligesom det er her, det afgøres, om børnene skal se sig selv som en del af samfundet eller som outsidere. Det er vigtigt, at skolen styrker såvel elevernes lokale og nationale tilhørsforhold som deres oplevelse af europæisk samhørighed inden for rammerne af unionsborgerskabet. Dette må dog ikke resultere i, at forståelsen for mennesker fra andre lande eller andre etniske grupper, som i dag udgør en del af det europæiske samfund, går tabt.

9. Udveksling i EU

9.1. De nævnte problemer må angribes på lokalt eller regionalt niveau. Tyngdepunktet bør også fremover ligge på disse niveauer.

9.2. Samarbejdet i EU foregår i høj grad på nationalt niveau. På det regionale eller kommunale niveau foregår der mindre.

9.3. Der er dog grund til at antage, at de lokale og regionale myndigheder, der arbejder med at forebygge, bekæmpe eller forhindre kriminalitet, har meget at lære af hinanden på tværs af landegrænser i forbindelse med den almindelige kriminalitet. En sådan udveksling kan i dag i begrænset omfang ske inden for rammerne af venskabsarrangementer, f.eks. "twin cities".

9.4. Det er vigtigt, at de foranstaltninger, der træffes, har en langsigtet effekt, og således medfører en varig nedgang i kriminaliteten og øget tryghed. Dette udelukker naturligvis ikke foranstaltninger med en umiddelbar virkning på kriminalitet og tryghed. Lokale og regionale myndigheder bør ikke blot samarbejde, men også aktivt samordne deres foranstaltninger.

10. Spredning af god praksis

10.1. Europarådets sekretariat er i færd med at udarbejde en håndbog, der skal distribueres i de europæiske lande, med eksempler fra hele Europa på god kriminalpræventiv praksis. Målet er at få denne praksis spredt hurtigt mellem landene, og man har ikke stillet noget krav om evaluering af effekten af den gode praksis. Under et initiativ fra Tyskland defineres kriminalpræventivt arbejde som følger:

"Kriminalpræventivt arbejde omfatter programmer og foranstaltninger, der på regelmæssig basis kvantitativt og kvalitativt forebygger kriminalitet som politisk eller socialt fænomen ved hjælp af samarbejdsforanstaltninger mellem staten og private institutioner eller på individuelt plan, eller som holder kriminalitetens negative konsekvenser på et minimum og øger befolkningens følelse af tryghed(3)."

10.2. I flere europæiske byer og regioner er der gode eksempler på foranstaltninger, der har reduceret kriminalitet og øget trygheden. Disse eksempler bør kunne inspirere andre byer med lignende problemer. Det er vigtigt, at disse eksempler på kriminalpræventivt og tryghedsskabende arbejde spredes i EU, ikke mindst mellem regioner og kommuner.

10.3. For at gøre disse eksempler tilgængelige bør EU arbejde for at få etableret et informationscenter, hvor eksemplerne samles. Dette informationscenter skal indsamle og sprede eksempler på praksis, der har vist sig at have god effekt. Et sådant informationscenter kunne også indsamle og sprede statistiske oplysninger og information om kriminalitet.

10.4. Inden eksemplerne spredes, skal en evaluering dog finde sted. F.eks. må ydre faktorer, der kan påvirke effekten af forskellige foranstaltninger, nøje kortlægges. Det er vigtigt at knytte såvel praktikere som forskere til dette arbejde inden for rammerne af et EU-netværk.

10.5. For at udvide og forbedre samarbejdet mellem forskellige EU-regioner ville det være værdifuldt, hvis man i EU-regi kunne udvikle udveksling af tjenestemænd samt fremme interregionale konferencer. En sådan udveksling vil gøre det muligt at sprede tanker og idéer om, hvordan man kan gribe den almindelige kriminalitet an, og dermed mindske såvel utrygheden som rekrutteringen af nye kriminelle. Dette arbejde kan også være et udmærket grundlag for en langsigtet bekæmpelse af den organiserede kriminalitet.

11. Anvendelse af EU's fonde

11.1. I EU er der i dag en række forskellige fonde eller programmer, hvorfra regioner og kommuner kan søge om midler(4). Med artikel 29 in mente bør EU på ny tage stilling til, hvordan eksisterende og eventuelle nye fonde kan stimulere det kriminalpræventive arbejde via samarbejde på lokalt og regionalt niveau.

11.2. Der er dog en række andre fonde og programmer, som ikke primært er henvendt til det, man i første række opfatter som retslige myndigheder. Hvor det er muligt, bør spørgsmålet om kriminalitet og tryghed bruges som afgørende kriterium. Med en aktiv udnyttelse af offentlige fonde til kriminalitetsforebyggelse og fremme af tryghed markeres det desuden, at disse spørgsmål ikke primært er et politimæssigt anliggende, men et samfundsmæssigt problem.

12. Konklusioner

12.1. Regionsudvalget finder det meget vigtigt, at spørgsmålene vedrørende sikkerhed og tryghed for EU's borgere tages op, ikke mindst på kommunalt og regionalt niveau. Socialpolitiske tiltag kan iværksættes netop på det lokale plan. Kommunerne skal i det omfang, de har mulighed for det, bidrage til kriminalitetsbekæmpelse via deres ungdoms-, social- og familiepolitik.

12.2. Regionsudvalget mener, at borgerne har ret til tryghed i deres hverdag, og at borgernes oplevelse af tryghed er en vigtig del af deres livskvalitet.

12.3. Efter Regionsudvalgets mening er det vigtigt at få beskrevet nogle eksempler, der kan spredes til regioner og kommuner og ikke kræver ekstern finansiering, idet foranstaltningerne skal kunne gennemføres med de eksisterende ressourcer.

Der kan være tale om eksempler som:

- Et uddannelsesprogram for politibetjente, hvor tillidsaspektet betones.

- Behandling og diskussion af det subjektive tryghedsaspekt på alle niveauer i skolen. Dette kan ske med bistand af eksperter inden for forskellige områder, f.eks. politibetjente og socialarbejdere.

- Sikkerheds- og tryghedsaspektet bør altid spille en helt fremtrædende rolle i forbindelse med byfornyelse.

- Udnyttelse allerede i den indledende fase af den kompetence, der ligger hos politi og andre myndigheder med ansvar for sikkerhed, i forbindelse med sanering og fysisk planlægning i byerne.

- Fremme af debatter om disse spørgsmål på lokalt og regionalt niveau.

12.4. Et veludviklet kriminalpræventivt samarbejde og udveksling på regionalt og lokalt niveau kan på lang sigt medføre, at rekrutteringsgrundlaget for den grænseoverskridende og organiserede kriminalitet reduceres. Regionsudvalget opfordrer i den forbindelse Kommissionen til fortsat at arbejde for, at det kriminalpræventive arbejde på lokalt og regionalt niveau stimuleres.

12.5. Regionsudvalget finder det også vigtigt, at Kommissionen sørger for, at tryghedsspørgsmål til stadighed er på dagsordenen. Når det drejer sig om bevilling af midler fra forskellige fonde og i forbindelse med EU-initiativer, skal projekter, der tager hensyn til sikkerheds- og tryghedsaspektet, have en fortrinsstilling.

12.6. Regionsudvalget mener, at spørgsmålet om oprettelse af et EU-informationscenter for kriminalpræventivt arbejde, hvor eksempler på god praksis fra hele Europa kan samles med henblik på spredning, er så vigtigt, at det omgående bør behandles. Regionsudvalget opfordrer i den forbindelse Kommissionen til at drage nytte af de lokale og regionale myndigheders erfaring.

12.7. Efter Regionsudvalgets mening bør god praksis evalueres, før den spredes. F.eks. må ydre faktorer, der kan påvirke effekten af forskellige foranstaltninger, nøje kortlægges. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at arbejde for, at praktikere og forskere rundt om i Europa knyttes sammen i et netværk.

12.8. Med henblik på at stimulere udveksling mellem regionale og lokale instanser i medlemsstaterne bør finansieringsmulighederne efter Regionsudvalgets opfattelse udvikles. Samtidig må finansieringsspørgsmålet i forbindelse med et informationscenter og et europæisk netværk løses. Regionsudvalget opfordrer Rådet og Parlamentet til at tage hensyn hertil i deres budgetforberedelse.

Bruxelles, den 18. november 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) Falcone-programmet omfatter projekter, hvor man undersøger sammenhængen mellem grov og almindelig kriminalitet.

(2) Denne faktor kaldes også "capable guardians" ("kapable vogtere"). Den omfatter politi, vagtfolk og navnlig almindelige mennesker, dvs. indbyggere, erhvervsdrivende, ansatte osv. Fysisk sikring og andre tekniske foranstaltninger afgør kriminalitetsobjektets attraktivitet. Objekter med god fysisk sikring er ikke attraktive.

(3) (5227/99 DG H II).

(4) For retslige myndigheder Oisin, Falcone og Grotius.