Nr. C 225/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
hed, individuelt beskyttelsesudstyr, uddannelse og er­
hvervsuddannelse) har der været store forsinkelser på 
områder som udvidelsen af bevægelsesfriheden og retten til 
at tage bopæl i EF, overførslen af sociale ydelser, gensidig 
anerkendelse af kvalifikationer og EF's rammeprogram for 
integration af migranter fra tredjelande, selv om en sådan 
integration ville være en kilde til spændinger i de lande og 
regioner, hvor der samtidig er høj arbejdsløshed og høj 
forekomst af immigranter. 
3.2. Det sociale og arbejdsmarkedsmæssige EF 
EF's Pagt om de fundamentale sociale og arbejds­
markedsmæssige rettigheder — som skal ledsages af et 
socialt handlingsprogram — blev godkendt af Rådet i form 
af en erklæring. ØSU tog på et tidligt stadium stilling til 
pagten og appellerede om en bredere approach, hvor der 
blev taget større hensyn til samfundsmæssige og miljømæs­
sige værdier, samt til forbrugerne, de selvstændige, 
kooperativer og non-profit-grupper. 
ØSU's betænkeligheder på det tidspunkt affødte ingen 
passende reakton fra de berørte myndigheders side, så disse 
kommentarer er stadigvæk aktuelle. Uden at ville forklejne 
de glædelige bestræbelser, der udfoldes på den sociale 
front, vil ØSU understrege, at det er nødvendigt at sætte ind 
imod den begyndende mathed på dette afgørende område. Blandt de mange uafklarede punkter henleder ØSU specielt 
opmærksomheden på retsgrundlaget for forslagene i det 
sociale handlingsprogram. 
4. Slutkommentar 
Efter at have berørt de mest presserende europæiske og 
internationale økonomiske temaer ønsker ØSU at udtrykke 
håb om, at denne historiske periode ikke vil blive husket 
som en brydningstid, men snarere som en tid, hvor 
nationale og EF-myndigheder modstod fristelsen til at slå 
bremserne i for så vidt angår det projekt, der oprindeligt 
blev symboliseret ved 1992, hvor de koncentrerede 
indsatsen om Den Økonomiske og Monetære Union og 
således bevægede sig i retning af en formaliseret demokra­
tisk og politisk integration og banede vej for en styrket og 
mere markant tilstedeværelse i verden. 
Bruxelles, den 5. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om udviklingen i den sociale situation i Fællesskabet i 1989 
(90/C 225/16) 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 5. juli 1990 i henhold til sin forretningsordens 
artikel 20, stk. 4, at fremsætte en udtalelse om udviklingen i den sociale situation i Fællesskabet i 
1989. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Giorgio Liverani til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
17. maj 1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling den 5. juli 1990 uden 
stemmer imod og med 4 hverken for eller imod følgende udtalelse: 
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/45 
1. Udviklingstendenser på arbejdsmarkedet (]) 
I 1989 var den økonomiske vækst i Fællesskabet — dog 
ikke ensartet fordelt — ca. 3,5 %, hvilket betyder et mindre 
fald i forhold til 1988. Inflationen steg til ca. 5 % (også med 
store forskelle medlemsstaterne imellem). Produktiviteten 
steg fortsat med 2,1 % med deraf følgende vækst i 
virksomhedernes driftsoverskud. Det generelle lønniveau 
var fortsat ret stabilt, og de reale lønomkostninger pr. 
produceret enhed faldt med ca. 0,7 %. 
Beskæftigelsen i EF steg med 1,5 % i forhold til 1988. Selv 
om arbejdsløsheden generelt faldt fra 10 % til 9 %, og 
trods en vis nedgang i ungdomsarbejdsløsheden blev 
situationen dog forringet på grund af en mere udbredt 
langtidsarbejdsløshed, som sammen med omfanget af 
korttidsansættelser fortsat må betragtes som den afgørende 
udfordring for »det sociale Europa«. Kravet om forbedret 
konkurrencedygtighed får virksomhederne til i stigende 
omfang at gøre brug af »atypiske« arbejdsaftaler og således 
udvide det sekundære arbejdsmarked, hvor man underti­
den savner de normale former for social sikring og 
beskyttelse. 
EF-Kommissionens oversigt over beskæftigelsen i Europa 
viser, at gennemsnitlig 30 % af de mænd og 10 % af de 
kvinder, som har deltidsarbejde, ikke er i denne situation 
efter eget ønske, men fordi de ikke kan finde fuldtidsar­
bejde. Tilsvarende vil 70 % af de mænd og 50 % af de 
kvinder, som arbejder på et midlertidigt grundlag, 
foretrække mere varige arbejdsaftaler. Disse problemers 
omfang og dybde varierer betydeligt fra det ene medlems­
land til det andet og fra region til region, således at 
uligevægten på arbejdsmarkedet i lande og regioner med 
stor ledighed forstærkes, og således at der er fare for 
yderligere henfald til brug af skjult arbejdskraft eller — 
endnu værre — til brug af børnearbejde, hvor ej heller de 
højest udviklede lande er ude af betragtning. På denne 
baggrund må ethvert initiativ til styrkelse af retten til 
uddannelse og efteruddannelse fremmes med absolut 
prioritet samt retten til social sikring i hele arbejdslivsforlø-
bet. Ethvert initiativ, som tjener tilskyndelsen til og 
begunstigelsen af de arbejdsløses genindtræden på arbejds­
markedet, opretholdes. 
2. Fællesskabets arbejdsmarkeds- og socialpolitik i 1989 
Fællesskabets politik på det sociale område har i 1989 ført 
til konkrete fremskridt på visse særlige områder, mens der 
med hensyn til »den sociale dimension« i generel forstand 
har været en tendens til fremsættelse af overflødige 
hensigtserklæringer. 
(*) Kilde: EF-Kommissionen: »Employment in Europe« [dok. 
KOM(89) 399 endelig udg.]; Økonomisk Årsberetning [dok. 
KOM(89) 497 endelig udg.]. 2.1. Der blev opnået konkrete fremskridt inden for 
sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, også takket være 
vedtagelsen af et nyt rammedirektiv og tre særdirektiver 
om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed på 
arbejdspladsen, om brug af maskiner og om personlige 
værnemidler. Et direktiv om kræftfremkaldende stoffer 
blev også udarbejdet. Vedtagelsen af EUROTECNET-, 
LINGUA-, ERASMUS II- og COMETT li-programmerne 
samt igangsættelsen af FORCE-programmet styrkede den 
nødvendige EF-dimension på undervisnings- og uddannel­
sesområdet. Ligeledes vil iværksættelsen af en undersøgelse 
af beskæftigelsen i Europa og Kommissionens initiativ til 
udarbejdelse af en årlig rapport om beskæftigelsen uden 
tvivl bidrage til, at det på mere sammenhængende og 
konsistent måde for hele EF kan vurderes, hvilke udvik­
linger og udfordringer man står over for inden for denne 
afgørende vigtige del af hele EF-politikken. Desuden har 
man med glæde konstateret, at Kommissionen har taget det 
nødvendige initiativ (2) til en sammenhængende undersø­
gelse af, hvilke regler og normer der gælder for arbejds­
vilkårene i de enkelte medlemslande. 
2.2. Trods Det Europæiske Råds erklæring fra topmø­
det i Madrid om, at fri bevægelighed for personer skal være 
en »prioritet for 1992«, blev Kommissionens positive 
forslag om ajourføring og udvidelse af fri bevægelighed og 
opholdsret (3) ikke vedtaget af Rådet i 1989. Det må 
beklages, at der ikke har kunnet opnås resultater hurtigere. 
På dette samme område må man håbe, at det foreslåede 
supplerende direktiv om gensidig anerkendelse af undervis­
nings- og erhvervsuddannelsesdiplomer bliver forbedret og 
hurtigt vedtaget (4). Ligeledes må der træffes egnede 
foranstaltninger til opfølgning af Kommissionens bereg­
ninger om social integration af migranter fra tredjelan­
de (5). Endelig må det ikke overses, at Fællesskabet på 
sammenhængende måde må tage problemet omkring 
politiske flygtninge op. 
2.3. Som bekendt var 1989 året, hvor Fællesskabet 
udarbejdede sin »Pagt om de grundlæggende arbejds­
markedsmæssige og sociale rettigheder« (6). Det bør igen 
fremhæves, at ØSU, da man blev bedt om et oplæg i form af 
en udtalelse, afviste tanken om, at der vedtages en pagt, 
som kun består i en formel erklæring og påpegede, at man 
skal »anvende de i Traktaten foreskrevne instrumenter og 
procedurer til via lovgivningen i medlemslandene at 
garantere de fundamentale arbejdsmarkedsmæssige rettig­
heder samt til at indføre de sociale foranstaltninger, et 
velfungerende indre marked kræver. Dette skridt skal tages 
(2) Jf. konklusionerne af arbejds- og socialministerrådets møde i 
dok. 7189/89 (Presse 109), 9517/89 (Presse 189) og 10309 
(Presse 228) og dok. 10903/89 (Presse 249), KOM(89) 399 
endelig udg. og KOM(89) 360 endelig udg. 
(3) Dok. KOM(88) 815 endelig udg. — SYN 185, KOM(89) 275 
endelig udg. — SYN 200. 
(4) Dok. KOM(89) 372 endelig udg. — SYN 209 af 21. december 
1989 
(5) Dok. SEK(89) 924 endelig udg. af 22. juli 1989. 
(6) Jf. konklusionerne af arbejds- og socialministerrådet af 
30. oktober 1989 (9517/89 — Presse 189), op cit. 
Nr. C 225/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
i tæt samarbejde med repræsentanter for arbejdsmarkedets 
parter« (1). I overensstemmelse med denne EF-retsramme 
foreslog ØSU en række rettigheder formuleret, som går 
videre end en ren og skær »arbejdstagerpagt«, omfatter 
bredere samfundsmæssige og miljømæssige værdier og 
også gælder forbrugerne, de selvstændige, kooperativ- og 
andelssektoren m.v. Der er derfor grund til at føle skuffelse 
over, at Kommissionen og Rådet ikke har fulgt den 
anbefalede metode, men foretrak en mere »højtidelig« og 
snæver approach, som kun delvis reddes af det ledsagende 
Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Handlingsprogram (2). 
2.3.1. På baggrund af disse begrænsede perspektiver må 
Handlingsprogrammet til Gennemførelse af EF-pagten om 
de Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale 
Rettigheder sikres gennemførelse i konkret form samt 
suppleres på følgende punkter: 
— det centrale spørgsmål i forbindelse med gennemførel­
sen er, om der i Rådet på baggrund af Strasbourg­
topmødet er tilstrækkelig politisk vilje til at vedtage de 
47 forslag og aktioner, som er forudset, når de 
forelægges i konkret form. Det juridiske grundlag for de 
fleste af disse forslag er ikke klarlagt i Handlings­
programmet. Desuden har Kommissionen hidtil ikke 
brugt artikel 118 A ud over området sikkerhed og 
sundhed på arbejdspladsen, hvor denne artikels anven­
delighed ikke kan drages i tvivl. Dette kan give 
anledning til en vis tvivl om, hvordan en eller et lille 
mindretal af regeringerne kan overtales til ikke igen at 
blokere sådanne initiativer og derved fratage en stor del 
af projektet dets mening og praktiske interesse 
— af hensyn til bredden i sikringen af de fundamentale 
rettigheder opfordrer ØSU til, at man som parallel til 
Handlingsprogrammet udarbejder en juridisk ramme 
på EF-niveau, som også sikrer de grundlæggende 
rettigheder for forbrugerne, kooperativ- og andelssek­
toren, de selvstændigt erhvervsdrivende og miljøområ­
det. Desuden bør der også tænkes på en europæisk 
statut for de liberale erhverv og for sektoren for 
erhvervsdrivende foreninger som helhed 
— for at opnå de ønskede resultater med gennemførelsen 
af enhedsmarkedet og »for at sikre afbalancerede 
fremskridt i alle berørte sektorer« (Traktatens arti­
kel 8 B) må man søge at løse de særlige grænseoverskri­
dende arbejdsmarkedsproblemer, som ellers kan føre til 
uacceptabel konkurrence og markedsforvridning. For at 
undgå sådanne forvridninger har ØSU netop gentagne 
gange understreget det særligt presserende behov for 
vedtagelse af EF-retlige instrumenter vedrørende: 
0) ØSU's udtalelse om de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssi­
ge og sociale rettigheder af 22. februar 1989 (EFT nr. C 102 af 
24.4. 1989). 
(2) Dok. KOM(89) 568 endelig udg. — afskedigelser og misbruget af atypisk arbejde hen 
over grænserne 
— retten til information og konsultation i tilfælde af 
virksomhedsomstrukturering eller -fusion 
— anvendelse af gældende arbejdsmarkedslovgivning 
og overenskomster i forbindelse med tildeling af 
opgaver for det offentlige (3). 
3. EF-landene som samfundsmodel og udviklingen i 
Østeuropa 
3.1. Det Europæiske Fællesskab har uden tvivl fungeret 
som politisk magnet og som sammenligningsgrundlag i 
forbindelse med de nylige, ofte dramatiske begivenheder af 
social, borgerretsmæssig og demokratisk art i Østeuropa. 
EF-landene har med deres indarbejdede traditioner og 
strukturer for social dialog — kendemærket for demokrati­
ske ordninger — fungeret som eksempler på »social 
markedsøkonomi« i kraft af, at de: 
— bringer konkurrencebaseret økonomisk effektivitet og 
velstand i samklang med kravet om social konsensus og 
om økonomiske og derigennem social kohæsion 
— forener erhvervs- og handelsmæssige interesser med de 
grundlæggende socialpolitiske og velfærdsmæssige 
målsætninger 
— anerkender, at passende socialpolitisk intervention lige 
så meget er en kilde til stabil økonomisk vækst, som 
denne er kilden til holdbare sociale normer 
— forsøger at sammenholde udsigterne for markedsudvik­
lingen med samfundets behov ved at kombinere 
politiske foranstaltninger »som reagerer på og virker 
sammen med markedets varierende efterspørgsel, uden 
dog at være en simpel funktion heraf« (4) 
— konkret fungerer som igangsætter for en social dialog 
med det formål at opstille en referenceramme for 
kollektive aftaler på ethvert niveau. 
Det Europæiske Fællesskab har kort sagt spillet en central 
rolle som enestående eksempel på en tværnational forening 
af demokratier »som stræber efter social refærdighed, et 
område med frihed og plads for både privat initiativ og 
udvikling af kollektive forpligtelser (5). EF må fortsat spille 
denne rolle. 
(3) EFT nr. C 102 af 24. 4. 1989. 
(4) Jf. ØSU's udtalelse om udviklingen i den sociale situation i 
1988, dok. CES 753/89 af 22. juni 1989, pkt. 3.1.4. 
(5) Jf. ØSU's resolution om et EF-handlingsprogram for 1989-
1992, CES 1267/88 af 23. november 1988, pkt. 1.3. 
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/47 
3.2. På tilsvarende måde har Fællesskabet fungeret som 
katalysator ved at fremstå som et »borgernes Europa«, 
hvor borgerrettigheder og demokratisk adfærd er sikret 
gennem retsstatens funktion, gennem den enkeltes bevidst­
hed herom og gennem social ansvarlighed. I en internatio­
nal situation, hvor den indbyrdes afhængighed mellem 
landene bliver stadig mere udpræget, kræver ansvarlig 
selvbestemmelse, at der også supranationalt på demokra­
tisk vis er skabt en juridisk ramme. »Borgernes EF« er 
begyndelsen til noget sådant gennem sikringen af både de 
grundlæggende rettigheder og den frie bevægelighed — to 
afgørende aspekter af friheden, som hidtil ikke har været til 
stede i Østeuropa. Det er Fællesskabets pligt at støtte og 
uddybe virkeliggørelsen af disse rettigheder og dertil søge 
opbakning fra befolkningerne. Et afgørende middel hertil 
er, at befolkningerne deltager i beslutningerne om, 
hvorledes samfundets strukturer skal udvikle sig, og hvor 
produktionscentrene skal befinde sig. 
4. Et arbejdsmarkedsmæssigt og socialt integreret Europa 
— en fuldgyldig del af et stort, økonomisk integreret 
Europa 
4.1. Ministererklæringen fra EF-EFTA-mødet den 
19. december 1989 om skabelsen af et økonomisk integre­
ret Europa (EES) bestående af 18 lande viser, hvor mange 
arbejdsmæssige og socialpolitiske udfordringer dette 
indebærer, herunder fri bevægelse, undervisning, arbejds­
forhold, social velfærd, økonomiske og sociale forskelle 
osv. (1). Kommissionens formand, Jacques Delors, foreslog 
i sin betydningsfulde tale til Europa-Parlamentet den 
17. januar 1990, at EFTA-landene i mangel af fuldt 
medlemskab af Det Europæiske Fælleskab skulle sikres en 
form for »osmose« med Fællesskabet snarere end en form 
for »fælles beslutningstagning« som sådan (2). ØSU 
foreslår, at der for at bygge bro over de to processer 
indledes en række mulige former for samarbejde på EES-
niveau for så vidt angår en række af EF's arbejds­
markedsmæssige og socialpolitiske projekter og aktiviteter 
såsom nødvendige bidrag til den økonomiske og sociale 
samhørighed regionerne imellem, ligeledes på EES-niveau, 
en trinvis udvidelse af fri bevægelighed for arbejdstagere/ 
borgere mellem EF og EFTA-landene; EFTA-deltagelse i 
SEDOC, i LEDA-programmet, i ELISE-nettet, i CEDE-
FOP, i instituttet i Dublin som observatører, i EF's 
beskæftigelsesundersøgelser, i ERASMUS, COMETT, 
LINGUA, PETRA, Ungdom for Europa osv. Ligeledes må 
de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder tages op i fællesskab. 
(J) Se pressemeddelelse 10949/89 (Presse 252) af 19. december 
1989, pkt. 5-6. 
(2) Delors' tale, side 13 (i den franske udgave). 5. 1990 — Det Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale 
Europa — ved en afgørende skillevej 
5.1. Der hersker ikke tvivl, om, at 1990 er et afgørende 
år, hvad angår udbygnings- og udvidelsesprocessen i Det 
Europæiske Fællesskab som helhed. Det er af vital 
betydning, at Det Sociale Europa kan holde trit på dette 
område. 
5.2. Uddybelses- og udvidelsesprocesserne må ikke 
stride mod, men skal supplere hinanden. Som tidligere 
fremhævet er den arbejdsmarkedsmæssige og markedsøko­
nomiske model og tanken bag et »Borgernes Europa«, der 
er afgørende for fremskridtet hen imod en snævrere union, 
også en af hovedårsagerne til Fællesskabets tiltræknings­
kraft for de nye demokratier i Østeuropa og et fast 
forankringspunkt for udviklingen af forbindelser med 
EFTA-landene. Den kulturelle opblomstring og Østeuro­
pas bestræbelser på at knytte beskyttende demokratiske 
bånd og nye kulturelle og samfundsmæssige forbindelser 
med Vesteuropa, specielt med Det Europæiske Fællesskab, 
er ligeledes en kilde til berigelse og motivation for 
uddybelsesprocessen, som Fællesskabet bør engagere sig i 
for at konsolidere den samfundsmæssige og demokratiske 
enhed, der er så nødvendig ved dette historiske vendepunkt. 
EF's engagement over for Østeuropa bør udbygges 
sideløbende med EF's tilsagn om at styrke Nord-Syd­
forbindelserne. 
5.3. EF's arbejdsmarkedsmæssige og sociale politik har i 
denne sammenhæng en absolut afgørende rolle at spille. 
Den må have mulighed for at gøre dette ud fra et fastere og 
klarere grundlag end hidtil. Regeringskonferencerne om 
ændring af Traktaterne, der efter planen skal indledes 
under det italienske formandskab, må tage hensyn hertil, 
specielt i betragtning af den enstemmige politiske holdning, 
der kom frem på topmødet i Madrid om, at de sociale 
aspekter bør have samme betydning som de økonomiske 
aspekter under opbygningen af det europæiske enheds­
marked, og at de derfor bør uddybes på en afbalanceret 
måde (3). På baggrund af denne erklæring og i overensstem­
melse med Kommissionens formand Jacques Delors' senere 
erklæring om, at Kommissionen har til hensigt konsekvent 
at udnytte alle Traktatens muligheder, navnlig artikel 
100 A og 118 A (4), ønsker ØSU igen at foreslå, at (5): 
— artikel 100 A bestemt kan være velegnet til at tackle de 
grænseoverskridende arbejdsmarkedsmæssige proble­
mer, der lægger hindringer i vejen for et velfungerende 
enhedsmarked, som nævnt i punkt 2.3.1, 
(3) Topmødet i Madrid »Konklusioner«, 26.-27. juni 1989, pkt. 2. 
(4) Delors' tale, op. cit. 
(5) Tale af ordføreren for underudvalget om de grundlæggende 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, plenarforsam­
lingen den 1. februar 1990. 
Nr. C 225/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
— anvendelsen af artikel 118 A kræver yderligere præcisio­
ner i overensstemmelse med konklusionerne fra Det 
Europæiske Råd i Madrid 
— det er nødvendigt, at man på regeringskonferencen om 
tilpasning af Traktaten tager problematikken omkring 
balance i og ligestilling mellem sociale og økonomiske 
spørgsmål op til behandling. 
5.4. »Borgernes Europa« må antage mere konkrete 
former i takt med den udvidelse af Fællesskabets horisont, 
der aftegner sig. I betragtning af Fællesskabets vitale rolle 
på dette punkt (pkt. 3.2) og ud over de særlige former for 
samarbejde, som er skitseret i pkt. 4.1, kræver »1992« og 
»Europa uden grænser«, der er i støbeskeen, at man 
hurtigst muligt: 
— får vedtaget direktivforslaget om EF-statsborgeres 
valgret til kommunevalg i den medlemsstat, hvor de har 
bopæl {l) 
— får gennemført fælles lovgivningsrammer for medlems­
staterne angående immigration og fri bevægelighed i 
hele EF for borgere fra tredjelande uanset nationalitet 
— på tværnationalt plan bekræfter Fællesskabets faste 
tilslutning til grundlæggende borgerlige og demokrati­
ske rettigheder, f.eks. ved undertegnelse af den 
(!) KOM(88) 371 endelig udg. af 25. 1. 1989. europæiske konvention om beskyttelse af menneskeret­
tighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, 
hvilket ville udgøre en udmærket betingelse og beskyt­
telse for fremtidige medlemmer 
— sørger for, at alle medlemsstaterne ratificerer ILO's 
konventioner og henstillinger. 
5.5. I alle disse forhold spiller arbejdsmarkedets parter 
og de mangfoldige sociale og faglige grupper, der er 
repræsenteret i Det Økonomiske og Sociale Udvalg, en 
vigtig rolle. Efterhånden som uddybelsen og udbyggelses-
processerne finder sted, og der opstår nye samfundsmæssi­
ge og borgerbaserede fora, nye fri fagforeninger og nye 
virksomhedsinitiativer, vil den europæiske union kræve en 
passende rådgivende ramme for de omvæltninger, som vi 
har det privilegium at være vidne til. Øjeblikket er derfor 
kommet til, at Det Europæiske Fællesskab bestræber sig på 
at definere Det Økonomiske og Sociale Udvalgs institu­
tionelle position og rolle. 
Bruxelles, den 5. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet — Kommissionens nye fremgangsmåde i 
forbindelse med punktafgifter 
(90/C 225/17) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 22. januar 1990 under henvisning til EØF-
Traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse 
fra Kommissionen til Rådet — Kommissionens nye fremgangsmåde i forbindelse med 
punktafgifter. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Luigi Della Croce til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 
1990. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling den 5. juli 1990 med et 
stort flertal for, 7 stemmer imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
1. Kommissionens forslag 
1.1. I 1987 foreslog Kommissionen ensartede satser for 
hvert enkelt produkt i hele Fællesskabet. 6 %-point for den normale momssats og på 5 %-point for 
den reducerede sats, fulgte den en mere stringent kurs for 
punktafgifternes vedkommende, idet den gjorde gældende: 
Medens Kommissionen for momsens vedkommende fandt 
det bedst at introducere et element af smidighed i form af 
satsintervaller, som ville have betydet en intervalbredde på »På punktafgiftsområdet ville en eventuel variation i 
afgiftssatserne blive forstærket af den tilladte margen