Udtalelse nr. 12/2002

om forslag til Rådets forordning om finansforordning for Den 9. Europæiske Udviklingsfond i medfør af partnerskabsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og AVS-staterne, undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou

(artikel 248 EF, stk. 4, andet afsnit)

(2003/C 12/02)

INDHOLD

>TABELPOSITION>

REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 248, stk. 4,

under henvisning til partnerskabsaftalen mellem staterne i Afrika, Vestindien og Stilllehavet og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, undertegnet i Cotonou (Benin) den 23. juni 2000, i det følgende benævnt "AVS-EF-aftalen"(1),

under henvisning til Rådets afgørelse 2001/822/EF af 27. november 2001 om de oversøiske landes og territoriers associering med Det Europæiske Fællesskab, i det følgende benævnt "associeringsaftalen"(2),

under henvisning til den interne aftale mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for rammerne af AVS-EF-aftalen samt om finansiel bistand til de oversøiske lande og territorier, på hvilke EF-traktatens fjerde del finder anvendelse, i det følgende benævnt "den interne aftale", særlig artikel 31, hvori det er fastsat, at der skal indhentes udtalelse fra Revisionsretten(3),

under henvisning til Kommissionens forslag af 11. juni 2002(4),

under henvisning til Rådets anmodning til Retten af 23. juli 2002 om at afgive udtalelse om dette forslag -

VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE:

INDLEDENDE BEMÆRKNINGER

Indledning

1. Retten noterer, at fristen for at afgive denne udtalelse er meget kort. Finansforordningen for 9. EUF skal nemlig være klar til vedtagelse inden udgangen af 2002, hvis den skal kunne træde i kraft med virkning fra begyndelsen af 2003. I de forskellige instanser i Rådet er den lovgivningsmæssige procedure for vedtagelse af denne forordning allerede langt fremskreden. Derfor har Retten i udtalelsen koncentreret sine bemærkninger om væsentlige principielle spørgsmål uden nødvendigvis at komme med alternative forslag.

EUF og finansforordningen vedrørende det almindelige budget

2. I forbindelse med omarbejdningen af finansforordningen vedrørende det almindelige budget blev der vedtaget ændringer, der kan anvendes i forbindelse med EUF. Retten konstaterer, at disse ændringer er indarbejdet i forslaget til finansforordning for 9. EUF. Nogle af disse ændringer giver imidlertid kun mening i et system, hvor der opereres med et budget, og kan vanskeligt overføres til et system, hvor der er tale om en fond (jf. for eksempel punkt 15.a), 15.c), 15.d) og 35). Til gengæld er nogle elementer i finansforordningen vedrørende det almindelige budget ikke blevet anvendt på EUF (jf. f.eks. punkt 7, 8, 15.b) og 17-19).

3. Retten har i øvrigt ikke i sinde at tage de bestemmelser op igen, som den fandt problematiske, da den afgav sin udtalelse om omarbejdningen af finansforordningen vedrørende det almindelige budget, og som der ikke blev taget tilstrækkeligt hensyn til. Selv om Retten erkender, at det er vigtigt, at der anvendes en ensartet metode til regnskabsaflæggelse og kontrol af regnskaber, er den urealistiske ændring af tidsplanen for den eksterne kontrol af regnskaberne således fortsat problematisk.

Det er nødvendigt med fornyelse, så finansforordningen kan anvendes på alle de på hinanden følgende EUF

4. Indtil i dag har der været en særskilt finansforordning for hver enkelt EUF. Dette er forbundet med mange ulemper:

a) Forordningerne ligner ganske vist hinanden meget, men indholdet i dem er forskelligt.

b) Det er umuligt at iværksætte en EUF, så længe der ikke foreligger en færdig finansforordning for den.

c) Flere EUF gennemføres samtidigt (en, hvis gyldighedsperiode lige er påbegyndt, en anden, som er midtvejs i gyldighedsperioden, og atter andre, hvis gyldighedsperiode er ved at være udløbet), og der skal derfor på samme tid anvendes flere forskellige finansforordninger, alt efter hvilke EUF der er tale om.

d) Nogle projekter finansieres over to eller tre fonde, og der er derfor mulighed for uoverensstemmelser mellem disse forskellige regler.

5. Retten foreslår, at lovgiver skaber fornyelse og vedtager én enkelt finansforordning, der anvendes på samtlige nuværende og kommende EUF, og som, nøjagtig som finansforordningen vedrørende det almindelige budget, eventuelt ændres, hver gang der måtte være behov for det. På denne måde ville man kunne sikre kontinuitet og undgå risiko for afbrydelser i gennemførelsen af EUF. Et sådant tiltag ville også i sig selv forenkle forvaltningen betydeligt.

Finansforordningen bør være enkel og klar og kunne forstås direkte

6. Ved indførelsen af én enkelt finansforordning, der anvendes på samtlige EUF, bør man benytte lejligheden til at udarbejde en enkel og klar lovtekst centreret om de bestemmelser, som er absolut nødvendige for gennemførelsen af EUF:

a) Forslaget gentager ordret en række bestemmelser i den interne aftale "til orientering", og det medfører risiko for usikkerhed, hvis kun den ene tekst ændres, men ikke den anden (eksempel: artikel 6, stk. 3).

b) Andre bestemmelser i denne interne aftale er endvidere medtaget i forslaget i omskrevet form, hvorved der opstår samme risiko for usikkerhed som beskrevet ovenfor samt risiko for, at teksterne fortolkes forskelligt, fordi bestemmelserne ikke er formuleret ens (eksempel: artikel 6, stk. 1, litra b), og stk. 2).

c) Endelig henviser forslaget til begreber eller procedurer, der er defineret andetsteds, f.eks. i AVS-EF-aftalen eller i bilag IV til denne aftale; det gør det meget vanskeligt at forstå teksten umiddelbart (eksempel: artikel 9, stk. 1).

d) Det ville være bedre, hvis finansforordningen kun omfattede de begreber og procedurer, der er absolut nødvendige for gennemførelsen af EUF; Kommissionen har i øvrigt mulighed for at udarbejde et enkelt konsolideret dokument med samtlige de normer og afgørelser, som på et givet tidspunkt udgør det komplette retsgrundlag for gennemførelsen af EUF.

RETTENS VÆSENTLIGSTE BEMÆRKNINGER

Princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning

7. For at beslutninger kan træffes på et bedre grundlag, bør det fastsættes i artikel 4, at der ikke blot skal foretages en forudgående, men også en efterfølgende evaluering(5) af de programmer og foranstaltninger, der skal gennemføres. Disse evalueringer bør være i overensstemmelse med de retningslinjer, Kommissionen har opstillet (jf. artikel 3 i bilag IV til AVS-EF-aftalen og artikel 27, stk. 4, i finansforordningen vedrørende det almindelige budget).

8. For at forebygge risikoen for svig og uregelmæssigheder bør Kommissionen ved vedtagelsen af programmerne og foranstaltningerne indføje en bemærkning om de påtænkte foranstaltninger på dette område (jf. artikel 28, stk. 3, i finansforordningen vedrørende det almindelige budget).

Sammensætning og strukturering af EUF's midler og af bidragene til EUF

9. Afsnit II om EUF's midler vedrører både midlerne (artikel 6) og visse aspekter ved udgifterne (artikel 7). Det ville være bedre, hvis enten afsnittets titel eller dets indhold blev taget op til fornyet overvejelse. Retten foreslår, at titlen ændres til "Sammensætning og strukturering af EUF's midler og udgifter", og at det i selve teksten anføres struktureret, hvordan EUF's midler er sammensat, hvordan de fordeles, og hvordan de stilles til rådighed, samt hvordan "tildelingerne" er sammensat, og hvordan de fordeles. Begrebet "tildelinger" bør endvidere defineres. De svarer i princippet til de godkendte beløb, der skal anvendes til dækning af de store udgiftskategorier i forbindelse med EUF.

Forvaltning af EUF

10. I forlængelse af artikel 11 og 32 i den interne aftale fordeler artikel 9 ansvaret for de vigtigste opgaver i forbindelse med gennemførelsen af EUF mellem Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank (EIB) og indfører to særskilte forvaltningsområder, som disse hver især er ansvarlig for. For første gang indføres der således en kategori af udgifter, som de kompetente fællesskabsmyndigheder ikke skal meddele decharge for (jf. punkt 26), selv om de fortsat skal revideres af Retten (ifølge den fælles overenskomst mellem Revisionsretten, EIB og Kommissionen, jf. artikel 112 i forslaget til forordning).

11. I kapitel 2 beskrives de forskellige gennemførelsesmåder: central forvaltning og decentral forvaltning. For så vidt angår sidstnævnte, hedder det i artikel 14, stk. 3, at Kommissionen anvender "... procedurer for regnskabsafslutning eller mekanismer i forbindelse med finansielle korrektioner, der sætter den i stand til at påtage sig det ansvar, der er tillagt den i henhold til AVS-EF-aftalen". Sådanne bestemmelser er helt afgørende, og det er vigtigt, at de bibeholdes. De bør endvidere udformes og anvendes, så de sikrer maksimal effektivitet. Fordelingen af ansvaret for de forskellige forvaltningsopgaver mellem Fællesskabet og AVS-partnerstaterne må under ingen omstændigheder føre til, at Kommissionen fritages for sit ansvar for at sikre, at de midler, der stilles til dens rådighed, anvendes sparsommeligt, produktivt, effektivt, lovligt og formelt rigtigt. Kommissionen bør navnlig være i stand til effektivt at tilbagesøge midler, som de nationale myndigheder eller de endelige modtagere uretmæssigt har fået udbetalt.

12. Det fastslås i kapitel 3, artikel 18, stk. 2, at medmindre andet er anført, skal alle henvisninger til den anvisningsberettigede eller den kompetente anvisningsberettigede og til regnskabsføreren forstås som henvisninger til Kommissionens anvisningsberettigede og til Kommissionens regnskabsfører. Dette bekræfter, at finansforordningen for 9. EUF ikke finder direkte anvendelse på de nationale anvisningsberettigede eller de udbetalende myndigheder i AVS-staterne, som er Fællesskabets partnere. Artikel 35 og 37 om de anvisningsberettigedes og regnskabsførernes økonomiske ansvar gælder heller ikke for disse instanser i de AVS-stater, der er Fællesskabets partnere. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen ved hjælp af hensigtsmæssige procedurer for regnskabsafslutning og mekanismer i forbindelse med finansielle korrektioner sikrer sig, at dens partnere overholder de normer, der er fastsat for EUF-finansierede foranstaltninger i aftaler eller kontrakter, så artikel 37, stk. 8, i bilag IV til AVS-EF-aftalen får reel betydning. Det hedder heri: "De udbetalende myndigheder (og) den nationale anvisningsberettigede ... bevarer det finansielle ansvar, indtil Kommissionen har givet sin endelige godkendelse af de transaktioner, som det påhviler dem at udføre". Det må imidlertid konstateres, at procedurerne for regnskabsafslutning og mekanismerne i forbindelse med finansielle korrektioner ikke er tilstrækkeligt eksplicit defineret i de samlede bestemmelser vedrørende forvaltningen af EUF.

13. For så vidt angår delegation af beføjelser har Domstolen fastslået i en afgørelse(6), at en skønsbeføjelse ikke kan delegeres, og at delegationen kun kan vedrøre en klart afgrænset gennemførelsesbeføjelse. Dette princip bør fremgå klart af finansforordningen:

a) I den franske tekst bør "une large marge" i artikel 15, stk. 2, første afsnit, udgå, eftersom Kommissionen kun kan overdrage tredjemand klart afgrænsede gennemførelsesbeføjelser, der ikke må indebære nogen form for skøn, der vil kunne udtrykke politiske valg (ændringen vedrører ikke den danske tekst (o.a.)).

b) Det første punktum i artikel 15, stk. 4, bør indsættes i slutningen af stk. 2, første afsnit, i det forelagte forslag(7), og det bør formuleres således: "De gennemførelsesopgaver, der uddelegeres til tredjemand, skal være præcist defineret, og det skal nøje kontrolleres, hvordan de udføres".

c) Ligegyldigt, hvor stort et beløb der er tale om, indebærer en finansieringsafgørelse altid udøvelse af en skønsbeføjelse(8) og kan derfor ikke delegeres. Andet afsnit i artikel 15, stk. 2, i forslaget til finansforordning bør derfor ændres og formuleres som følger: "De finansieringsafgørelser, der er omhandlet i artikel 52, stk. 2, kan aldrig delegeres".

14. I artikel 16 er det i den franske (og også den danske (o.a.)) udgave fastsat, at Kommissionen kan delegere beføjelse til "helt eller delvist at forvalte EUF's midler" til gennemførelsesorganer. Det rejser tvivl om, hvorvidt det vil være muligt på én gang at delegere den samlede forvaltning af EUF's midler, selv om dette ville stride mod principperne i den føromtalte Meroni-dom. Retten foreslår, at teksten rettes ind efter den engelske udgave og affattes således: "... der kan få uddelegeret beføjelse til helt eller delvist at forvalte et fællesskabsprogram eller -projekt for Kommissionens regning og på dennes ansvar ...". En sådan formulering ville i øvrigt i højere grad være i overensstemmelse med forslaget til forordning om de gennemførelsesorganer, som der henvises til i artikel 16 i forslaget til finansforordning, hvori det på nuværende stadium er fastsat(9), at kun gennnemførelsen af "specifikke projekter" kan delegeres (artikel 6, litra b)).

15. Artikel 50-55 om indgåelse af udgiftsforpligtelser hænger ikke godt nok sammen. De er identiske med bestemmelserne om anvendelse af flerårige budgetbevillinger i den nye finansforordning vedrørende det almindelige budget, og det går ikke i denne fobindelse:

a) I artikel 51, stk. 1, artikel 53, artikel 54, stk. 4, andet og tredje afsnit, og artikel 55, stk. 2, andet afsnit, tales der om "bevillinger"; dette begreb kan ikke umiddelbart anvendes her, hvor der er tale om midler, der ikke er budgetmidler, og det må derfor defineres klart, hvad det dækker i forbindelse med EUF (jf. punkt 2).

b) Artikel 53 præciserer, hvad den kompetente anvisningsberettigede skal gøre, når der vedtages en finansiel forpligtelse, men ikke hvad han skal gøre, når den tilsvarende retlige forpligtelse indgås (bl.a. sikre sig "at forpligtelsen er dækket af en dertil svarende finansiel forpligtelse" (jf. artikel 78, stk. 2, i finansforordningen vedrørende det almindelige budget)).

c) Artikel 54, stk. 2, tredje afsnit, gentager en bestemmelse fra finansforordningen vedrørende det almindelige budget (vedtagelse af de individuelle kontrakter eller aftaler senest tre år efter indgåelsen af den finansielle forpligtelse); denne bestemmelse har ingen mening, når der er tale om foranstaltninger, som Kommissionen forvalter direkte, og når der i artikel 55, stk. 4, litra a), er fastsat en lignende bestemnmelse vedrørende den decentraliserede forvaltning i AVS-staterne.

d) I artikel 54, stk. 4, andet og tredje afsnit, er det fastsat, at bevillingerne kan annulleres; dette giver ingen mening, når der er tale om en fond, hvor begrebet "bevillinger" ikke eksisterer, og hvor man vanskeligt kan forestille sig, at "tildelinger" annulleres.

e) I den franske udgave af forslaget bør ordet "ensuite" i artikel 54, stk. 4, tredje afsnit, udgå (vedrører ikke den danske udgave (o.a.)), for det har den effekt, at der kan afholdes betalinger i en peride på tre år efter frigørelsen af midlerne, og det er uforståeligt. Andet og tredje afsnit vedrører forskellige situationer. Det bør præciseres, på hvilket tidspunkt den frist, der er nævnt i tredje afsnit, begynder at løbe.

f) Artikel 54, stk. 5, og artikel 55, stk. 5, bør ændres; princippet om, at regnskaberne først afsluttes, når foranstaltningen er definitivt afsluttet, bør bibeholdes, men der må ikke gives mulighed for, at frigørelse af midlerne kan udskydes, når der foreligger oplysninger, der giver mulighed for at justere - hvilket i mange tilfælde vil sige reducere - omfanget af den dertil svarende fællesskabsforpligtelse. Det bør undgås, at midler, som ville kunne anvendes til andre projekter, blokeres unødigt.

Den interne revisor

16. I artikel 71, stk. 4, ville det være hensigtsmæssigt at indføje en bestemmelse om, at beretningen med angivelse af antallet og arten af udførte interne revisioner hvert år sendes til Revisionsretten.

Offentlige aftaler

17. Det ville være en god idé at indføje et kapitel om "Garantier og kontrol" ligesom i finansforordningen vedrørende det almindelige budget, jf. artikel 103.

18. Retten foreslår, at det præciseres, at der i forslag til AVS-EF-Ministerrådets afgørelse vedrørende gennemførelsen af artikel 28, 29 og 30 i bilag IV til Cotonou-aftalen(10) er fastsat bestemmelser vedrørende udelukkelse fra deltagelse i udbud og aftaler.

19. For at forbedre tildelingsprocedurerne bør der oprettes en central database med detaljerede oplysninger om ansøgere og bydende (jf. artikel 95 i finansforordningen vedrørende det almindelige budget). Det er også vigtigt, at der indføjes en bestemmelse om, at så længe en kontrakt ikke er underskrevet, kan den ordregivende myndighed enten undlade at indgå kontrakten eller annullere den pågældende udbudsprocedure, uden at ansøgerne eller de bydende kan gøre krav på nogen form for godtgørelse (jf. artikel 101 i finansforordningen vedrørende det almindelige budget).

Aftaler i offentligt regi

20. Retten noterer, at de bestemmelser, der foreslås indføjet i artikel 80, stk. 3, giver "aftaler i indirekte offentligt regi" - en forvaltningsform, som bliver mere og mere udbredt - et retsgrundlag, som de ikke havde tidligere.

Aflæggelse af regnskaber

21. De datoer i artikel 102, 125 og 135, som indvirker på Rettens arbejde, er ikke afpasset efter de tilsvarende datoer i finansforordningen vedrørende det almindelige budget:

a) I artikel 102 er datoen for forelæggelse af beretningen om den økonomiske forvaltning fastsat til en måned efter fremsendelsen af udkastet til årsregnskab, som beretningen skal ledsage, jf. artikel 96, stk. 2. Denne beretning skal sammen med udkastet til årsregnskab fremsendes senest den 31. marts.

b) Samme bemærkning gælder den dato, der er fastsat i artikel 125 for forelæggelsen af rapporten om den finansielle forvaltning af de midler, der forvaltes af EIB. Denne rapport skal forelægges for Kommissionen senest den 28. februar.

c) De frister, der i henhold til artikel 135 skal gælde i overgangsperioden for forelægggelse af de beretninger og rapporter om den økonomiske og den finansielle forvaltning, der er omhandlet i de foregående punkter, bør ændres, så de svarer til fristerne i finansforordningen vedrørende det almindelige budget, dvs. at rapporterne skal ledsage udkastet til årsregnskab og fremsendes sammen med dette.

d) Artikel 135, litra a), bør affattes således: "30. april for artikel 102".

e) Artikel 135, litra g), bør affattes således: "31. marts og 15. september for artikel 125".

Kontrol af regnskaber

22. Retten foreslår følgende ændringer i artikel 115:

a) I stk. 1 bør "traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab" indføjes før "AVS-EF-aftalen". Traktaten er nemlig retsgrundlaget for associeringsaftalen(11) samt for selve finansforordningen for 9. EUF(12). Det ville også være på sin plads at nævne "den interne aftale", som ligeledes er en del af retsgrundlaget for finansforordningen for 9. EUF (jf. fjerde henvisning).

b) Efter Cotonou-aftalen kan forskellige mellemled (nationale anvisningsberettigede, udbetalende myndigheder ...) deltage i forvaltningen af EUF's midler. Artikel 52, stk. 4, og artikel 94, stk. 2, i forslaget til finansforordning fastsætter, at modtagere af finansiering eller tilskud over EUF's midler er underlagt Rettens kontrol. Første afsnit i artikel 115, stk. 5, bør derfor ændres(13) og affattes således: "Kommissionen, de organer, som ud over Banken forvalter EUF's midler, samt modtagere af finansiering eller tilskud over EUF's midler yder Revisionsretten ...", og det sidste afsnit således: "... som opbevares af Kommissionens tjenestegrene, i de organer, som ud over banken forvalter EUF's midler, samt hos fysiske eller juridiske personer, som modtager finansiering eller tilskud over EUF's midler".

c) I stk 6 bør det præciseres, at efterprøvningen ikke kun vedrører de "EUF-midler, som de har modtaget som tilskud", men også dem, de har "forvaltet".

d) På baggrund af decentraliseringen ville det være hensigtsmæssigt at indføje et supplerende stykke i artikel 115, som giver mulighed for, at de nationale revisionsmyndigheder i modtagerstaterne deltager i kontrollen af nationale midler, der anvendes til samfinansiering.

Særlige bestemmelser om de EUF-midler, der forvaltes af EIB

23. I artikel 125 er det vigtigt at præcisere, at regnskabet over investeringsfaciliteten og over rentegodtgørelserne føres på en sådan måde, at midlerne kan følges hele vejen igennem, fra de modtages, til de udbetales og derefter videre frem til de indtægter, der eventuelt skabes, samt til de beløb, der eventuelt tilbagesøges. Disse oplysninger bør under alle omstændigheder kunne give et konsolideret billede af forvaltningen i sin helhed, når årsregnskabet for EUF, der er omhandlet i artikel 96, udarbejdes. Bestemmelserne i artikel 125 og 96 bør være meget eksplicitte på disse punkter.

24. Henvisningen i artikel 126 til "bankens egne regler" bør ikke have nogen indskrænkende effekt. Disse regler bør anvendes i overensstemmelse med de almindelige regler, der gælder for forvaltningen af EUF, herunder særlig partnerskabsaftalen med AVS-staterne, den interne aftale og finansforordningen(14).

25. I artikel 129, stk. 2, bør det præciseres, at "restbeløbene af de tidligere EUF anvendes til finansiering af nye projekter, programmer ...", så man undgår, at restbeløb anvendes til at få projekter, der er i vanskeligheder, op at stå igen.

Decharge

26. Som anført i punkt 10 bevirker artiklerne om decharge, særlig artikel 119, stk. 2, at Parlamentet kun skal meddele decharge for Kommissionens forvaltning. Retten beklager, at de transaktioner, der forvaltes af EIB, som følge af den interne aftale (artikel 32, stk. 3 og 5) ikke er omfattet af en dechargeprocedure, som involverer Rådet og Parlamentet, selv om banken gennemfører disse transaktioner med EUF's midler på Fællesskabets vegne og på dets risiko (artikel 11, stk. 2, i den interne aftale). Retten minder om, at disse midler oprindeligt kommer fra de europæiske skatteydere og ikke fra finansmarkederne.

9. EUF's gyldighedsperiode

27. Bestemmelsen i artikel 136, stk. 2, som er en omskrivning af artikel 2, stk. 4, i den interne aftale, kunne godt formuleres klarere. Det hedder nemlig: "Inden udløbet af 9. EUF fastsætter medlemsstaterne en skæringsdato for, hvornår der ikke længere kan disponeres over midler fra 9. EUF".

28. I teksterne på et højere niveau, dvs. AVS-EF-aftalen, den finansprotokol, der er knyttet til den som bilag, samt den interne aftale, er det fastsat, at EUF, og dermed 9. EUF, har en gyldighedsperiode på fem år begyndende den 1. marts 2000 (artikel 95 i AVS-EF-aftalen, punkt 1 i finansprotokollen og artikel 35, stk. 3, i den interne aftale). Finansprotokollen (punkt 5) og den interne aftale (artikel 1, andet afsnit, litra c)) anfører også, at det samlede beløb i denne finansprotokol forhøjet med de restbeløb, der er overført fra tidligere EUF, dækker perioden 2000-2007. Stricto sensu har EUF således en gyldighedsperiode på fem år. I praksis synes denne gyldighedsperiode at dække syv år. En lang række bestemmelser fastsætter i øvrigt, at når forpligtelserne først er indgået, iværksættes foranstaltningerne og giver anledning til betalinger i de efterfølgende år.

29. På den baggrund synes der at være mindst to mulige fortolkninger af artikel 136, stk. 2:

- Første fortolkning: Inden 1. marts 2005, som er den dato, hvor 9. EUF's gyldighedsperiode formelt udløber, fastsætter medlemsstaterne en skæringsdato for, hvornår der ikke længere kan disponeres over midler fra 9. EUF; denne dato kan ikke ligge senere end 31. december 2007, som er skæringsdatoen for 9. EUF's maksimale gyldighedsperiode i henhold til punkt 5 i finansprotokollen.

- Anden fortolkning: Inden 31. december 2007, som er den dato, hvor 9. EUF's gyldighedsperiode i praksis udløber i henhold til punkt 5 i finansprotokollen, fastsætter medlemsstaterne en skæringsdato (i 2008, 2009 eller langt senere) for, hvornår der ikke længere kan disponeres over midler fra 9. EUF.

30. Andre fortolkninger er også mulige, og det er derfor vigtigt, at artikel 136 formuleres på en sådan måde, at man undgår enhver form for tvetydighed.

TEKNISKE BEMÆRKNINGER

Finansforordningens struktur

31. Artikel 9 bør indsættes først i finansforordningen, inden afsnittet "DEL I". Der er nemlig tale om en meget generel bestemmelse. Hvis denne artikel indsættes som den første bestemmelse i finansforordningen for 9. EUF, vil læseren straks kunne forstå, at hele den første del (artikel 1-120) kun gælder for de EUF-midler, som forvaltes af Kommissionen, og at del II (artikel 121-128) gælder for de EUF-midler, der forvaltes af EIB (stk. 3 i artikel 9). Dermed ville det heller ikke være nødvendigt at præcisere dette en gang til (artikel 40). Retten noterer dog, at nogle af bestemmelserne i del I også kan vedrøre EIB (f.eks. artikel 96 om udarbejdelsen af EUF's årsregnskab).

32. Artikel 41, stk. 3, andet afsnit, og stk. 4, tredje afsnit, hører ikke hjemme i finansforordningens del I, som kun vedrører de transaktioner, som forvaltes af Kommissionen. Bestemmelsen i stk. 3, andet afsnit, figurerer allerede helt korrekt i artikel 122, stk. 1, og kan derfor udgå; tredje afsnit i stk. 4 bør indføjes i artikel 122.

Terminologi

33. Afsnit III's titel, "Forvaltning af EUF's midler", er taget fra AVS-EF-aftalen og den interne aftale, men denne titel er ikke korrekt her. Titlen burde være "Forvaltning af EUF". Afsnittet omhandler nemlig først og fremmest udgifter.

34. Kapitel 6 om udgifterne omhandler ikke blot indgåelse af udgiftsforpligtelser, men også fastsættelse, anvisning og betaling af udgifter. Artikel 49, stk. 2, bør derfor ændres og affattes således: "Beslutninger og procedurer vedrørende Kommissionens indgåelse af udgiftsforpligtelser, fastsættelse, anvisning og betaling af udgifter ...".

35. I flere artikler(15) anvendes termen "bevilling" nøjagtigt som i finansforordningen vedrørende det almindelige budget, hvilket ikke synes hensigtsmæssigt i forbindelse med en fond.

36. Forslaget til finansforordning forklarer ikke, hvad termen "tildelinger" dækker i denne sammenhæng (jf. punkt 9).

37. I flere artikler(16) henvises der i forslaget til "regnskabsår". Da princippet om etårighed ikke som sådan gælder for EUF, bør det defineres, hvad der menes med "regnskabsår"(17), ligesom det er tilfældet i forbindelse med det almindelige budget (jf. artikel 272 EF). Dette kunne gøres ved, at der i artikel 8, stk. 1, indføjes følgende sætning: "Regnskabsåret begynder den 1. januar og slutter den 31. december."

38. Der er ingen gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen for EUF. Formuleringen "... med denne forordning eller gennemførelsesbestemmelserne hertil" i artikel 35 bør erstattes med "med denne forordning og med gennemførelsesbestemmelserne til finanforordningen vedrørende det almindelige budget, for så vidt disse finder anvendelse"(18). I den engelske udgave bør "comply with the Financial Regulation" endvidere erstattes med "comply with this Regulation" (vedrører ikke den danske udgave (o.a.)).

39. I den franske udgave ville det være bedre, hvis den engelske term "free lance" i artikel 51, stk. 4, litra f), blev erstattet med den franske term "indépendants" (ikke relevant for den danske oversættelse (o.a.)).

40. I artikel 79, stk. 3, bør "så hurtigt som muligt" erstattes med "inden for 15 dage".

41. I artikel 81, første afsnit, litra e), vil formuleringen "funktionerne som anvisningsberettiget og regnskabsfører" være at foretrække frem for "funktionerne anvisning til betaling og betaling" (jf. artikel 58 og 61 i finansforordningen vedrørende det almindelige budget).

42. I den franske udgave er termen "budgétaire" i artikel 86, stk. 2, ikke på sin plads i finansforordningen for EUF og bør udgå (ikke relevant for den danske udgave (o.a.)).

43. Forelæggelsen af EUF's regnskaber er i sidste instans Kommissionens ansvar, og det ville være bedre, hvis formuleringen "Kommissionen udarbejder" i artikel 96 blev erstattet med "Kommissionen godkender", og hvis formuleringen "opstilles af regnskabsføreren" i artikel 100 og 101 blev erstattet med "udarbejdes af regnskabsføreren".

44. Formuleringen "regelmæssigt" i artikel 124 er unøjagtig og bør erstattes med "hver tredje måned".

Begreberne ledende anvisningsberettiget og national anvisningsberettiget

45. Begrebet ledende anvisningsberettiget i Kommissionen beskrives i stk. 3 og de følgende stykker i artikel 19, og begrebet den nationale anvisningsberettigede i de enkelte AVS-stater er beskrevet i artikel 35 i bilag IV til Cotonou-aftalen. Dermed synes stk. 1 og 2 i artikel 19 at være overflødige, og det villle være bedre, hvis de udgik.

Betalingsordre

46. I artikel 57, stk. 3, bør det anføres, at betalingsordren med påtegningen "kan betales" ikke kun skal underskrives af den kompetente anvisningsberettigede, men også dateres.

Anvisning og betaling af udgifter

47. Artikel 60-68 om anvisning og betaling af udgifter giver anledning til følgende tekniske bemærkninger:

a) I artikel 61, litra b), vil det logiske være, at den anvisningsberettigede sikrer sig, at der er overensstemmelse mellem betalingsordren og den "tilsvarende retlige forpligtelse" og ikke med "den finansielle forpligtelse".

b) I artikel 62 bør tilføjes et nyt litra med følgende ordlyd: "de gennemgåede bilag".

c) Det er ikke nødvendigt at henvise til den finansielle forpligtelse i artikel 62, litra d) og e); det er tilstrækkeligt, hvis der henvises til den retlige forpligtelse (litra d) udgår, og litra e) tilpasses).

d) I artikel 64, stk. 1, bør "påvisningen af" erstattes med "dokumentationen for".

e) Bestemmelserne i artikel 64, stk. 3 og 4, er uklare, fordi man har anvendt ordet "afskrives". Meningen er formentlig, at en forfinansiering ændrer karakter, når der derefter foretages en mellemliggende betaling, og at den derfor skal opføres på regnskabet som mellemligggende betaling, på samme måde som en mellemliggende betaling skal opføres som en saldobetaling, når der foretages en saldobetaling.

f) I artikel 66, andet afsnit, vil det være bedre, hvis det præciseres, at alle former for "betalinger", der finder sted via bankkonti, skal underskrives af to ansatte, hvoraf den ene skal være "den kompetente regnskabsfører" og ikke "regnskabsføreren" for EUF, for det gør proceduren unødvendigt tung.

Tilskud

48. I artikel 90, stk. 3, bør der indføjes en frist for, hvornår ansøgerne skal have svar på deres ansøgninger om tilskud.

49. I artikel 94, stk. 2, bør "herunder" udgå, eftersom Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig fungerer uafhængigt af Kommissionen.

Kontrol af regnskaber

50. I artikel 111, stk. 2, ville det være hensigtsmæssigt at angive, at de regnskabsregler og -metoder, der skal anvendes, jf. stk. 1, sendes til Revisionsretten sammen med kontoplanen.

51. I artikel 113 bør "så snart som muligt" erstattes med "inden for en frist på 15 hverdage".

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 15. oktober 2002.

På Revisionsrettens vegne

Juan Manuel Fabra Vallés

Formand

(1) EFT L 317 af 15.12.2000, s. 3.

(2) EFT L 314 af 30.11.2001, s. 1, og EFT L 324 af 7.12.2001, s. 1.

(3) EFT L 317 af 15.12.2000, s. 355.

(4) KOM(2002) 290 endelig af 11. juni 2002.

(5) I den franske tekst bør formuleringen "appréciation ex ante" under alle omstændigheder erstattes med "évaluation ex ante" (vedrører ikke den danske oversættelse (o.a.)).

(6) Domstolens dom af 13. juni 1958, sag 9/56, Meroni & Co. mod Den Høje Myndighed.

(7) I lighed med artikel 54, stk. 1, i finansforordningen vedrørende det almindelige budget, vedtaget den 25. juni 2002 (EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1).

(8) At der er tale om en skønsbeføjelse, fremgår navnlig af artikel 16 i bilag IV til Cotonou-aftalen: F.eks. omfatter proceduren for vedtagelse af en finansieringsafgørelse en dialog med de berørte AVS-stater (stk. 2 og 3) og med AVS-EF-Udvalget (stk. 5, litra a)) samt med EUF-Udvalget (artikel 21, stk. 1 og 2, i den interne aftale), hvilket indebærer mulighed for, at det oprindelige forslag kan vedtages, ændres eller forkastes (jf. stk. 6).

(9) Ændret forslag til Rådets forordning om vedtægterne for de forvaltningsorganer, der skal administrere opgaver i forbindelse med EF-programmerne (KOM(2001) 808 endelig udg. - CNS 2000/0337 (EFT C 103 E af 30.4.2002, s. 253)).

(10) KOM(2002) 183 endelig af 12. april 2002.

(11) Jf. fodnote 2, s. 2.

(12) Jf. den første henvisning i det forslag, denne udtalelse vedrører.

(13) Jf. artikel 142 i finansforordningen vedrørende det almindelige budget.

(14) Som fastsat i artikel 11, stk. 2, i den interne aftale.

(15) Jf. (i den danske udgave (o.a.)) artikel 51, stk. 1, artikel 53, litra b), artikel 54, stk. 4, andet og tredje afsnit, artikel 55, stk. 2, andet afsnit, og artikel 61, litra d).

(16) Jf. (i den danske udgave (o.a.)) artikel 8, stk. 1, stk. 3, litra a), og stk. 4, artikel 39, stk. 1, tredje afsnit, artikel 51, stk. 3, artikel 54, stk. 4, første afsnit, artikel 85, stk. 2, artikel 86, stk. 2, artikel 96, stk. 1 og 2, litra a) og b), artikel 99, stk. 1, artikel 100, stk. 1, litra a), b) og c), nr. ii), iii) og v), artikel 101, stk. 1 og 2, litra a), b) og c), artikel 103, stk. 3, artikel 105, stk. 2 og 3, artikel 109, artikel 110, stk. 1, litra d), og stk. 5, artikel 116, stk. 1, artikel 119, stk. 3, artikel 120, artikel 125, stk. 2, andet afsnit, og artikel 135, stk. 1, første og andet afsnit, og stk. 2.

(17) En sådan definition findes heller ikke i hverken Cotonou-aftalen eller i den interne aftale, som ellers henviser til "regnskabsår" (jf. f.eks. artikel 34, stk. 3, i bilag IV til Cotonou-aftalen og artikel 10, stk. 1, i den interne aftale).

(18) De finder navnlig anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 36, stk. 3, artikel 48, stk. 2, artikel 58 og 72 i finansforordningen for 9. EUF.