Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "EU Economy: 1999 Review"

(2000/C 140/12)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 2. marts 2000 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennænvte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Harry Byrne til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. marts 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 371. plenarforsamling af 29.-30. marts 2000, mødet den 30. marts 2000, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionen har udsendt en ny publikation med titlen "EU Economy: 1999 Review", som er afløseren for den tidligere økonomiske årsberetning.

1.2. 1999 Review har et dobbelt sigte: for det første at gøre rede for den seneste og den forventede udvikling i Den Europæiske Union og for det andet at behandle specifikke økonomiske emner af særlig interesse for den økonomiske politik - såkaldte tematiske undersøgelser.

1.3. ØSU hilser den nye publikation velkommen. Med indførelsen af den fælles mønt og fuldførelsen af det indre marked bliver det stadig mere relevant at anskue Den Europæiske Union som en økonomisk enhed og nøje at overvåge enhver afvigelse inden for de enkelte medlemsstater, som måtte frembyde en trussel mod den overordnede økonomiske sammenhængskraft i Den Europæiske Union.

1.4. ØSU bifalder ligeledes den dybtgående analyse, man finder i de fem undersøgelser af følgende temaer:

- årsagerne til EU-ledigheden

- skatte- og dagpengesystemerne og incitamenter til at arbejde

- de langsigtede økonomiske og budgetmæssige virkninger af befolkningernes aldring

- forskelle i prisniveauer i EU

- udviklingen på de europæiske aktiemarkeder.

2. Den økonomiske situation og udsigterne

2.1. Prognosen fra efteråret 1999 for 2000/2001

2.1.1. Ifølge prognosen fra efteråret 1999 er udsigterne for vækst og beskæftigelse mere lovende, og der registreres kontinuerlige fremskridt på konvergensområdet.

Efterårsprognosen 1999: nøgletal for EU-15

>TABELPOSITION>

2.1.2. De fleste indikatorer fremviser et gunstigere billede for 1999 og 2000 sammenlignet med forårsprognose 1999. Mest iøjnefaldende er, at der forudses:

- 3 % vækst for 2000 og 2001

- en mærkbar tilvækst i investeringerne

- en reduktion i det offentlige underskud og den samlede offentlige sektors gæld.

2.1.3. Prognosen for beskæftigelse og ledighed peger også på en - omend noget langsomt indtrædende - bedring i tendensen.

2.2. "EU Review 1999"

2.2.1. I review'et fremhæves specielt følgende udviklinger:

- den vellykkede indførelse af euroen i elleve medlemsstater

- afdæmpningen i slutningen af 1998/begyndelsen af 1999 er blevet vendt; medvirkende hertil har været lavere rentesatser, en behersket lønudvikling og en eksport, der stimuleres af den lave eurokurs

- inflationen har kunnet holdes i ave trods en brat stigning i oliepriserne.

2.2.2. Det er Kommissionens opfattelse, at de sunde fundamentale økonomiske forhold i Den Europæiske Union og bedringen i de ydre betingelser berettiger til at anlægge et positivt syn på den økonomiske vækst på det korte sigt. På risikosiden står frem for alt faren for en "hård landing" i den amerikanske økonomi - noget, som ville standse ekspansionen i verdensøkonomien som Asienkrisen gjorde det i 1998.

2.2.3. Kommissionen er i det store og hele tilfreds med de stabilitets- og konvergensprogrammer, medlemsstaterne har forelagt som krævet i henhold til stabilitets- og vækstpagten, omend den finder, at nogle medlemsstater burde sætte mere fart i deres programmer.

2.3. De tematiske undersøgelser

2.3.1. EU-ledigheden og dens årsager

2.3.1.1. Det er Kommissionens konklusion, at den høje og vedvarende ledighed i Europa er resultatet af et samspil mellem udbuds- og efterspørgselschok i en situation med utilstrækkelig fleksibilitet på arbejdsmarkedet og usmidige reguleringer af varemarkedet. Efter Kommissionens mening vil en løsning af disse problemer kræve:

- sund makroøkonomisk politik

- politiktiltag, som forbedrer arbejdsmarkedernes funktionsmåde generelt

- økonomiske reformer, som skal forbedre konkurrenceevnen og vare- og tjenestemarkedernes funktionsmåde.

2.3.2. Skatte- og dagpengesystemerne og incitamenter til at arbejde og skabe arbejdspladser

2.3.2.1. Kommissionen understreger, at skatte- og dagpengesystemerne bør rumme reelle incitamenter, der opmuntrer arbejdsledige og ikke-erhvervsaktive personer til at søge og påtage sig et job eller gå ind i et uddannelsestilbud. Kommissionen konkluderer, at medlemsstaterne nok har taget hul på denne problemstilling, men at de hidtil ikke har gjort tilstrækkelige fremskridt.

2.3.3. De langsigtede økonomiske og budgetmæssige virkninger af befolkningens aldring

2.3.3.1. Det er ikke første gang, Kommissionen fokuserer på de øgede udgifter til sundhedsydelser og pensioner, som følger af befolkningsaldringen. I sin kommentar peger Kommissionen på de potentielle konsekvenser for stabiliteten og væksten i Den Europæiske Union af en potentiel demografisk betinget stigning i de offentlige udgifter på ca. 7 % af BNP.

2.3.4. Markedsintegration og prisforskelle

2.3.4.1. Kommissionen diskuterer de nuværende forskelle i prisniveauer i Fællesskabet sammenlignet med situationen i USA. Til trods for fremskridt i tidsrummet 1985-1993 er der stadig en betydelig forskel mellem prisspredningen i EU og i USA, og det kommer som en overraskelse, at der ikke er sket nogen fremskridt efter 1993.

2.3.5. Centrale udviklingstendenser på Europas aktiemarkeder

2.3.5.1. Kommissionen analyserer udviklingen på de europæiske aktiemarkeder, som ikke har kunnet holde trit med de amerikanske og japanske markeder. Kommissionen diskuterer imidlertid, hvorvidt aktiemarkederne, specielt i USA, er overvurderede i øjeblikket - uden dog at komme til nogen endelig konklusion.

3. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs bemærkninger

3.1. Det altoverskyggende problem er efter ØSU's mening ledigheden. ØSU har tidligere givet udtryk for det synspunkt, at EU bør sætte sig et mellemfristet vækstmål på mindst 3,5 %, hvis der skal opnås en tilfredsstillende reduktion i ledigheden. Ikke desto mindre bifalder ØSU rådsformandskabets forslag om at styre efter en mellemfristet målvækstrate på mindst 3 %, og det håber, at dette vil vinde tilslutning fra det næste europæiske topmøde om "Beskæftigelse, økonomiske reformer og social samhørighed - hen imod et Europa kendetegnet ved innovation og viden".

3.2. Det forudsete fald i ledigheden til 8 % ved udgangen af 2001 hilses velkommen, men betegner kun et beskedent fremskridt. Når man diskuterer ledighedsproblemet i EU, må man ikke overse, at erhvervsdeltagelsen i de fleste EU-lande - med undtagelse af Danmark, Luxembourg, Storbritannien, Nederlandene, Østrig og Sverige - er meget lav sammenlignet med USA og Japan; en af forklaringerne herpå kunne være, at nogle personer ikke synes, det er umagen værd at lade sig registrere som arbejdssøgende med den nuværende høje arbejdsløshed. På den anden side kunne denne potentielle ekstra arbejdsstyrke i det mindste delvist afbøde virkningerne af befolkningsaldringen i de kommende år.

3.3. ØSU noterer sig, at prognoserne forudser en BNP-vækst på 3 % i både 2000 og 2001. Dette vil betegne en opmuntrende forbedring i forhold til de skuffende 2,1 %, der forudses for 1999; hvis der i øvrigt ikke indtræder eksogene chok, herunder et eventuelt sammenbrud på aktiemarkedet, forekommer denne vækstprognose ikke overdrevent optimistisk. Hertil kommer, at tendenserne til deflation, som ØSU sidste år var bekymret for skulle optræde i visse lande, er mindre oplagte i dag.

3.4. ØSU er i allerhøjeste grad enig med Kommissionen i dens vurdering af, at Den Europæiske Union synes at stå foran en mere varig konjunkturforbedring, som kunne føre til en yderst tiltrængt stigning i beskæftigelsesvæksten. Forbedrede udsigter for beskæftigelsen forudsætter imidlertid, at der fastholdes et egnet policy-mix. Der er dog en reel chance for, at væksten kunne overstige de prognosticerede 3 %.

3.5. De fortsatte fremskridt i den økonomiske konvergens og de overordnede forbedringer i medlemsstaternes budgetunderskud og samlede offentlige gæld skaber en god grobund for en konjunkturforbedring.

3.6. ØSU bemærker, at prognoserne nødvendigvis i det store og hele drejer sig om det samlede euroområde eller om EU som helhed. Det er imidlertid vigtigt, at forskelle i de enkelte medlemsstaters situation ikke overses, når man udmønter de overordnede politikretningslinjer. Det er også vigtigt at fremhæve den succes, nogle lande har haft med at gennemføre deres økonomiske politik, da de øvrige vil kunne tage ved lære heraf. Det mest imponerende eksempel er givetvis Irland. I vedføjede appendiks er der givet en fremstilling af de vigtigste faktorer bag dette lands succes; appendikset er samtidig en opfordring til Kommissionen om at gennemføre samme form for analyse.

3.7. ØSU henleder opmærksomheden på, at en vigtig hæmsko for væksten i beskæftigelse og produktion i EU, når sammenlignes med amerikanske forhold, er mangelen på venture-kapital og på bankfinansiering af opstart af virksomheder. Bedre adgang til sådan finansiering ville have en meget tiltrængt stimulerende effekt på væksten, især inden for højteknologiområdet, hvor traditionelle investeringskriterier ikke længere gælder.

3.8. En mere vægtig faktor, som afstikker et optimistisk scenario, er indførelsen af den fælles mønt i elleve medlemsstater. Der var tale om en politisk og teknisk set betydelig bedrift. Både medlemsstaternes regeringer, erhvervslivet og forbrugerne bør fremskynde deres forberedelser med henblik på den fulde indførelse af euroen pr. 1.1.2002.

3.9. Nogle iagttagere synes, at euroen har været lidt af en fiasko, fordi den efter sin indførelse er faldet i værdi i forhold til andre internationale valutaer. Dette er imidlertid det samme som at sige, at euroens startkurs var den "rigtige" og ikke blot var den markedskurs, der tilfældigvis gjaldt den dag. I praksis synes den reducerede euroværdi på en mere korrekt måde at have afspejlet det konjunkturforløb, de deltagende økonomier er inde i - men et yderligere fald i eurokursen vil give næring til frygt for øget inflationen.

3.10. Den lave eurokurs har sandsynligvis været den faktor, der frem for alt har udløst det eksportdrevne genopsving i euroområdet i 1999. Man må derfor håbe, at en eventuel redressering af euroens værdi ikke vil svække styrken i opsvinget i de relevante økonomier, eller at inflationsfrygt ikke udløser for hurtige renteforhøjelser.

3.11. Andre positive effekter af euroen er stimuleringen af handelen mellem EU-landene indbyrdes, som skyldes, at handelen foregår i et rum uden valutakursrisiko og med øget prisgennemsigtighed - man skal her holde sig for øje, at det netop er karakteristisk for euroområdet, at det er så stærkt afhængigt af den interne efterspørgsel, som tegner sig for 90 % af BNP. Det er et argument for en hurtigere virkeliggørelse af det indre marked. "Cardiff-processen" hilses velkommen som et instrument, der skal skabe mere fleksible vare-, tjeneste-, kapital- og arbejdsmarkeder. Det vil øge Europas evne til at konkurrere inden for erhverv, der bygger på højteknologi.

3.12. Hvis ledigheden som forventet fortsætter med at falde (omend med mærkbare forskelle fra den ene medlemsstat til den anden), er det vigtigt, at der tages egnede skridt for at hjælpe arbejdstagere til atter at komme ud på arbejdsmarkedet. Under en konjunkturopgang vil de arbejdere, der først kommer i arbejde, højst sandsynligt være dem, der besidder det højeste færdighedsniveau, og som har været arbejdsledige i kortest tid. Efterhånden som opgangskonjunkturen slår igennem, vil de efterfølgende "trancher" af arbejdstagere være personer, som sandsynligvis har været arbejdsledige i nogen tid, og som kræver målrettet assistance for at blive reintegreret på arbejdsmarkedet. Medlemsstaterne bør derfor - sammen med arbejdsmarkedets parter - planlægge fremadrettet og f.eks. sikre, at arbejdstagerne opkvalificeres. Uddannelse og opkvalificering skal målrettes mod eksisterende og sandsynlige ledige pladser. Det må også anerkendes, at bibringelse af relevante færdigheder i virkeligheden afføder en efterspørgsel efter disse færdigheder og formentlig vil bidrage til en mere beskæftigelsesintensiv vækst. ØSU bakker op om den innovations- og vidensbaserede økonomi, der slås til lyd for på topmødet i Lissabon.

3.13. For Fællesskabet som helhed så inflationsudviklingen meget positiv ud i 1999. Det må imidlertid ikke glemmes, at inflationen kræver stadig opmærksomhed, og i nogle medlemsstater vækker en opadgående tendens allerede bekymring.

3.14. Kommissionens analyse af skatte- og dagpengesystemer og incitamenter til at gå i arbejde anerkendes af ØSU som et vigtigt bidrag til forståelsen af, hvad der skal gøres, for at lavtlønnede arbejdere ikke låses fast i arbejdsløshed og erhvervsmæssig inaktivitet. Det rokker ikke ved, at vækst er det vigtigste middel til at afhjælpe mangelen på ledige job, forudsat at der også gøres noget ved mismatchet mellem jobkrav og færdigheder.

3.15. Kommissionens analyseresultater gør det klart, at skattestrukturen(1) i de fleste medlemsstater ikke er gunstig for beskæftigelsen, især når det gælder de lavest lønnede, og derfor kan virke som en hæmsko for jobskabelsen. Det er kun meget få medlemsstater, det er lykkedes at sænke den samlede skattekile på lønindkomst.

3.16. Kommissionens konklusion er snarere positiv, når den peger på, at medlemsstaterne synes at være på vej til at forstærke deres indsats for at bekæmpe den strukturelle ledighed. ØSU udtrykker sin kraftige støtte til medlemsstaterne, der angiveligt er fast besluttede på at bevæge sig i den retning, men det insisterer på, at der skal holdes fast ved den europæiske sociale model. ØSU slår kraftigt til lyd for, at alt sættes i værk for at integrere de forskellige politikudspil fra Kommissionen, specielt dem, der er relateret til de overordnede økonomiske retningslinjer (EF-traktatens artikel 103) og retningslinjerne for beskæftigelsen (EF-traktatens artikel 128).

3.17. Kommissionens bemærkninger vedrørende de langsigtede økonomiske og budgetmæssige konsekvenser af befolkningsaldringen ligger i forlængelse af tidligere kommissionsmeddelelser om f.eks. pensioner(2). Det er en central problemstilling, der potentielt har betydelige konsekvenser for medlemsstaternes budgetstilling og også virkninger, som rækker ud over 1999-review'ets kortsigtshorisont. ØSU slutter op bag Kommissionens appel til medlemsstaterne om at fremme en integreret reformproces, der støtter sig på arbejdsmarkedsreformer, realisering af stabilitets- og vækstpagtens mål om en sund budgetstilling samt forbedringer i pensionssystemers og sociale sikringssystemers bæredygtighed.

3.18. Problemstillingen omkring befolkningens aldring er usædvanlig ved, at fremskrivningerne ikke er baseret på blotte skøn, men på veletablerede tendenser, nærmere bestemt faldet i fødselstallet og længere livsforventning. Der er i øvrigt tale om en problemstilling, som ikke kun forekommer i Europa, men også berører vores vigtigste konkurrenter, omend i forskellig grad.

3.19. Med hensyn til beskatning bekymrer det ØSU, at der gennemsnitligt set ikke kan spores nogen fremskridt med hensyn til at nedbringe den samlede skattebyrde, der kan virke som en bremse på den økonomiske vækst og svække medlemsstaternes internationale konkurrenceevne. ØSU anbefaler, at Kommissionen gennemfører en tematisk undersøgelse af sammenhængen mellem beskatningsniveau og vækst. Desuden mangler man at følge op med handling på gennemgangen af forskellige typer af skadelig skattekonkurrence mellem medlemsstaterne.

3.20. Kommissionen peger på behovet for effektive grænseoverskridende detailbetalingssystemer for små beløb; i den stærkt opstykkede europæiske clearing- og betalingsafviklingsinfrastruktur tæller man ikke mindre end 31 clearingcentraler. ØSU mener, at der bør handles hurtigt for at løse dette problem. Ellers vil de fordele, som borgeren gerne skulle høste af den fælles mønt, gå tabt. Det ville skade euroens troværdighed på et tidspunkt, hvor forbrugerens tillid til Den Europæiske Union trænger til at blive styrket.

3.21. ØSU konstaterer med bekymring, at den gradvise konvergens i priser i perioden 1985-1993 er ophørt. Det kunne tyde på, at der er nogle hindringer for konkurrencen. Den fælles mønts indførelse skulle synliggøre denne mangel på konkurrence, som fortsat udhuler de gevinster, der skulle tilflyde forbrugeren.

3.22. Sidste år appellerede ØSU til Kommissionen om at fremlægge mellemfristede scenarier for at understøtte den makroøkonomiske beslutningsproces. ØSU mener stadig, at sådanne er et nødvendigt redskab i forberedelsen af de overordnede retningslinjer for EU's og medlemsstaternes økonomiske politik.

4. Konklusion

4.1. ØSU skal endnu en gang understrege, hvor vigtig den årlige økonomiske årsberetning er for opstillingen af de overordnede retningslinjer for Fællesskabets og medlemsstaternes økonomiske politik. ØSU håber, at de forskellige sprogudgaver af Kommissionens beretning for fremtiden foreligger på et tidligere tidspunkt.

4.2. Den forventede vækstrate på omkring 3 % pro anno for EU som helhed viser, at EU definitivt er ved at være ovre 1998-krisen, hvilket vil medføre en tiltrængt jobskabelse. Den beskedne reduktion i ledigheden til 8 % stiller imidlertid krav om, at alt sættes i værk for at hæve beskæftigelsesintensiteten i væksten specielt i de medlemsstater, der har de højeste ledighedstal.

4.3. ØSU noterer sig, at der er sket yderligere fremskridt med hensyn til budgetkonsolidering og nedbringelse af den offentlige gæld. I den nuværende situation med højere vækst skulle der imidlertid kunne gøres endnu større fremskridt, specielt hvis der udfoldes særlige bestræbelser i visse medlemsstater. ØSU anmoder Kommissionen om at se på de offentlige (undervisnings-, transport-, m.v.) investeringers størrelse og kvalitet i medlemsstaterne, især med sigte på deres evne til at fremme væksten.

4.4. ØSU mener, at indførelsen af euroen har været en succes, men mener, at de gunstige virkninger af den fælles mønt endnu ikke har haft fuldt gennemslag. Euroens relativt lave kurs i forhold til dollaren har i vidt omfang begunstiget Europas eksportsmæssige stilling. Et yderligere fald i eurokursen bør imidlertid undgås, eftersom olie og andre varer faktureret i dollars samt stigende råstofpriser kan føre til øget inflation. ØSU håber, at euroen, efterhånden som den vinder mere solidt fodfæste, vil finde mere udbredt anvendelse i international prisfastsættelse.

4.5. Generelt er de nuværende udsigter for beskæftigelsen gode. Udviklingen kunne forbedres yderligere, hvis man kontinuerligt fastholder et egnet policy-mix baseret på stabile priser, en rimelig lønudvikling og budgetkonsolidering.

4.6. ØSU mener, at der skal sættes specielt ind for at hjælpe de svageste arbejdsløse tilbage i beskæftigelse. Det kræver en målrettet indsats for at forbedre relevante færdigheder og en analyse af den hæmmende effekt, som skatte- og dagpengesystemet har for især lavtlønnede. Medlemsstater, der kan fremvise pæne resultater på dette område, bør studeres nærmere for at se, om deres politik med held kan kopieres andre steder.

Bruxelles, den 30. marts 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Med skatter menes direkte skatter og sociale bidrag, som hviler på arbejdskraften.

(2) Se også ØSU's udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen - Mod et indre marked for supplerende pensioner - Resultater af høringerne i forbindelse med grønbogen om supplerende pensioner i det indre marked", EFT C 368 af 20.12.1999, s. 57.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Irland: Et eksempel på en vellykket økonomisk politik

1) Ifølge Kommissionens prognose fra efteråret 1999(1) vil den meget gunstige vækst- og beskæftigelsesudvikling i Irland fortsætte:

Tabel 1

>TABELPOSITION>

Nyere oplysninger peger på, at resultaterne kunne falde endnu bedre ud.

2) I kraft af denne udvikling er det lykkedes Irland, på imponerende måde at indhente sit efterslæb både hvad angår BNP pr. indbygger (i købekraftstandarder EUR 15 = 100) og beskæftigelse.

Tabel 2

>TABELPOSITION>

Det fremgår af tabellen, at Irland, målt ved BNP pr. indbygger, i 1997 passerede EU-gennemsnittet og Storbritannien og i 1999 Tyskland.

Det skal bemærkes, at beskæftigelsesmiraklet i Irland er indtruffet samtidig med en traditionelt meget kraftig udvikling i produktiviteten pr. beskæftiget. Væksten i beskæftigelsen skal derfor tilskrives accelerationen i BNP-væksten, som ligger højere end stigningstakten i produktiviteten.

Tabel 3

>TABELPOSITION>

Herved adskiller Irland sig fra de øvrige medlemsstater (specielt ESP og NL), som nok fremviser gode resultater på beskæftigelsesområdet, men hvor dette overvejende er opnået ved en lavere vækst i produktiviteten pr. beskæftiget.

3) Grunden til den irske succes blev lagt i midten af 1980'erne.

3.1. Det var i al væsentlighed frygten for en uholdbar vækst i den offentlige gæld og i rentebyrden, som førte til, at man slog roret om og indledte en kraftig budgetkonsolidering.

Denne kurs var så meget mere nødvendig som størstedelen af den offentlige gæld var gæld til udlandet (i 1987: mere end 40 % af gælden).

Tabel 4

>TABELPOSITION>

Budgetkonsolideringen blev i al væsentlighed gennemført ved at bremse op for de offentlige udgifter, som blev nedbragt fra mere end 50 % til ca. 30 % af BNP. Denne operation blev lettet af, at rentebyrden faldt som følge af faldende rentesatser (ØMU-effekt) og faldende offentlig gæld. Gælden blev bragt ned fra mere end 110 % af BNP i 1987 til et forudset niveau på mindre end 40 %! Det offentlige budgetunderskud (10,7 % af BNP i 1985!) er blevet vendt til et overskud. Samtidig blev skatte- og bidragsbyrden mindsket betydeligt i løbet af 1990'erne.

3.2. En reduktion af beskatningen og en skattereform spillede en stor rolle under trepartsoverenskomsterne mellem regeringen, fagforeningerne og arbejdsgivernes organisationer. Siden 1988 er der fire gange blevet indgået overenskomster for treårsperioder; den femte overenskomst er nu ved at være på plads. Med hensyn til lønudviklingen har disse overenskomster medført en vækst i lønomkostningerne pr. produceret enhed, som er forenelig med en lav inflationsrate og en afgørende forbedring af lønkonkurrenceevnen. Samtidig lå reallønsvæksten under stigningstakten i produktiviteten; det vil sige, at de reale lønomkostninger pr. produceret enhed faldt mærkbart, hvilket ledte til en meget gunstig udvikling i investeringsrentabiliteten. Trods denne forsigtige lønudvikling kunne reallønningerne stige betydeligt, hvilket kombineret med øget beskæftigelse, især i anden halvdel af 1990'erne, banede vejen for en kraftig vækst i det private forbrug og i den indenlandske efterspørgsel.

Tabel 5

>TABELPOSITION>

3.3. Budgetkonsolideringen og de moderate lønstigninger gjorde det muligt at honorere Maastricht-kriterierne og at lempe pengepolitikken. Konvergensen i renterne hen imod ØMU-niveauet skabte særligt gunstige betingelser for vækst og beskæftigelse i anden halvdel af 1990'erne.

Tabel 6

>TABELPOSITION>

På baggrund af fremskridtene på budgetkonsolideringsområdet og genoprettelsen af konkurrenceevnen og rentabiliteten, som lønudviklingen har en stor del af æren for, kunne der føres en lempelig pengepolitik, hvilket muliggjorde en kraftig vækst, uden at prisstabiliteten blev bragt i fare.

3.4. Takket være den gunstige konkurrenceevneudvikling blev væksten fra starten af trukket af eksporten. Fremhjulpet af reduktionen i den ledige kapacitet og meget gunstige pengepolitiske vilkår i anden halvdel af 1990'erne bar den høje investeringsrentabilitet frugt: investeringerne er nu blevet den egentlige vækstmotor (mere end 13 % p.a. i 1996-2001).

Tabel 7

>TABELPOSITION>

De faste bruttoinvesteringer som andel af BNP er steget meget kraftigt, nemlig fra ca. 16 % i 1992/1993 til ca. 26 % i dag. Takket være budgetkonsolidering lod det sig gøre at finansiere denne spektakulære stigning i investeringskvoten, uden at betalingsbalancens løbende poster eller de lange renter kom under pres: den offentlige sektors opsparing er steget fra lige under -5 % af BNP i 1974-1985 til mere end + 5 % af BNP aktuelt.

Den høje investeringskvote betyder en betydelig stigning i produktionspotentialet, hvorved den irske økonomi kan komme op på meget høje BNP-vækstrater, uden at der (hidtil) er opstået større kapacitetsproblemer.

Tabel 8

Opsparing og investeringer i % af BNP

>TABELPOSITION>

3.5. Disse makroøkonomiske komponenter i "det irske mirakel" er blevet understøttet af en aktiv strukturpolitik. I den forbindelse fortjener uddannelsesindsatsen over for arbejdskraften at blive specielt fremhævet, idet den blev sat i værk for at undgå en situation, hvor den kraftige vækst kunne blive bremset af flaskehalse på arbejdsmarkedet; denne indsats har fået fuldt gennemslag i form af en storstilet jobskabelse. Arbejdsudbuddet er desuden også blevet forstærket af reformen af skattesystemet og det sociale sikringssystem samt en betydelig (re-)immigration. Beskæftigelsesgraden (beskæftigede i % af befolkningen i den erhvervsaktive alder) er steget til 61 % i dag, hvor den var ca. 52 % i 1986-1990; imidlertid er det sandsynligt, at der stadig er betydelige arbejdskraftreserver, som kan mobiliseres (i USA er beskæftigelsesgraden således 75 %).

Opmærksomheden skal henledes på en anden komponent i strukturpolitikken: EU's strukturfonde. Fondene har gjort det muligt at medfinansiere strukturpolitiske foranstaltninger på områder som regionaludvikling, infrastruktur og arbejdsmarked snarere end at tilføre den irske økonomi kapital netto (betalingsbalancens løbende poster har generelt udvist overskud). Irland er et godt eksempel på et land, hvor strukturfondene har haft maksimal effekt, især fordi fondsinterventionerne indgår som en integrerende del af en - i navnlig makroøkonomisk henseende - sund samlet politik.

Endelig har væksten i BNP og i beskæftigelsen ført til et øget provenu fra skatter og sociale bidrag, og det har lettet strukturreformer på skatte- og bidragsområdet.

4) Den økonomiske politik i Irland er således kendetegnet ved bemærkelsesværdige resultater. Den førte politik lever fuldt op til Fællesskabets anbefalinger og er sågar kommet dem i forkøbet. Den har haft bred opbakning i samfundet, hvilket er så meget mere bemærkelsesværdigt som resultaterne af de anstrengelser, der blev udfoldet i anden halvdel af 1980'erne, først for alvor viste sig i løbet af 1990'erne. Den omfattende og vedholdende indsats er et skoleeksempel på "god praksis" i Fællesskabet.

Spørgsmålet er selvsagt nu, om denne positive udvikling kan fastholdes.

Noget af svaret kan findes i følgende overvejelser:

Til trods for den spektakulære indhentningsindsats har Irland stadig et betydeligt vækstpotentiale såvel med hensyn til arbejdsudbud og jobskabende investeringer (capital widening) som med hensyn til produktivitetsgevinster.

(i) Irland råder stadig over en betydelig arbejdskraftreserve. Det skyldes ikke blot stigningen i befolkningen i den erhvervsaktive alder, men også et betydeligt potentiale for en yderligere stigning i beskæftigelsesfrekvensen, hvortil kommer tilbagevendende emigranter, især fra Storbritannien og USA.

(ii) Afkastet af investeringerne er usædvanlig højt (mere end 70 % over EU-gennemsnittet) og kunne stige yderligere med den nye trepartsoverenskomst. Samtidig er udsigterne for efterspørgslen - som afhænger af endogene faktorer - gode. Betingelserne er altså til stede for, at investeringerne kan skabe den produktionskapacitet og de job, der kræves, for at væksten kan fortsætte.

(iii) Den i forvejen høje investeringskvote (ca. 26 % af BNP) og en fortsat høj investeringsaktivitet tillader en storstilet anvendelse af ny teknologi i produktionsprocessen. Under disse omstændigheder forekommer det plausibelt, at den traditionelt stærke produktivitetsudvikling vil kunne fortsætte.

Blandt risikomomenter, der kan true kontinuiteten i denne vækstproces, er eventuelle flaskehalse på arbejdsmarkedet, utilstrækkelig infrastruktur, inflationspres og overophedning. Disse risici understreger behovet for at styrke strukturpolitiske tiltag, især på arbejdsmarkedet, samt for at forstærke infrastrukturudbygningen, miljøindsatsen og budgetkonsolideringen.

Spørgsmålet om, hvorvidt den seneste stigning i inflationsraten er ensbetydende med inflationære pres, fortjener et svar med baggrund i en detaljeret analyse.

To faktorer forekommer vigtige i den sammenhæng:

(i) Et land, som er inde i en indhentningsfase fremviser - alt andet lige - en højere inflationsrate end sine partnere, hvilket skyldes tilpasninger af de relative priser mellem sektorer og især en voksende servicesektor. Der er tale om en markedsmekanisme, som bør kunne have frit spil, så længe landets konkurrenceevne ikke påvirkes i negativ retning.

(ii) I den monetære union kan en relativt lille og åben økonomi ikke opvise en ubegrænset, autonom inflation. Et for højt omkostningsniveau påvirker ikke i så høj grad det generelle prisniveau, men snarere den indenlandske rentabilitet og konkurrenceevnen og dermed i sidste ende betalingsbalancen og beskæftigelsen.

Tabel 9

>TABELPOSITION>

Tabel 9 viser, at Irland ikke lider under en profitklemme, og at økonomiens konkurrenceevne og rentabilitet fremdeles er udmærket. Indsnævringen af BNP-gabet og af betalingsbalanceoverskuddet viser, at der kunne opstå kapacitetsproblemer. Fortsat budgetkonsolidering - som anbefalet af Fællesskabet - forekommer derfor indikeret i den aktuelle situation.

(1) Tallenene i dette appendiks vedrørende årene 1999, 2000 og 2001 er fra Kommissionens prognose fra efteråret 1999.