ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM (84) 549 
 
 
Vol. 1984/0 218 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the openin g to the public of the historical archives of the European Econom ic 
Communit y and the European Atom ic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), this fi le is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation.  
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februar 1983  über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen  
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983,  
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003  
(ABI. L 243 vom 27. 9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit  
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5  
der genannten Verordnung freigegeben.  
KOMMISSIONEN  
FOR DE
EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
Kommissionens SekretariatKOMC84) 549 endelig udg.  
Bruxelles, den 5. oktober 1984
INTERNT DOKUMENT
Meddelelse fra Kommissionen til Rådet
v e d r ø r e n d e  forhandlingerne om en global rammekonvention om beskyttelse af ozonlaget
K0M(84) 549 endelig udg.

INDLEDENDE MEMORANDUM
1. Den 19. januar 1982 traf· Radet afgørelse om at bemyndige Kommissionen til  
at deltage i  forhandlingerne om en global rammekonvention om beskyttelse
af ozonlaget med henblik pa at gøre Fællesskabet til en kontraherende part.
2. Fællesskabet har sammen med medlemsstaterne deltaget i  alle forberedende  
møder og arbejdsgrupper, som nu har udarbejdet en tekst, der kan danne  
grundlag for en fremtidig ozonkonvention.
3. Den oprindeligt foreslåede deltagelsesklausul lyder som følger:
"Denne konvention er åben for undertegnelse på .........  fra den .....
ti
l den ...........  af stater og organisationer for regionalt økonomisk
sa
marbejde, som består af suveræne stater, og som har bemyndigelse til at  
forhandle, indgå og gennemføre internationale aftaler på de områder, som er  
omfattet af denne konvention". USSR foreslog en ændring gående ud på, at  
ordene "og hvoraf et flertal af medlemsstaterne er undertegnere af denne  
konvention" skulle tilføjes. USA foreslog indføjet et lignende forbehold:
"og hvoraf mindst én medlemsstat er undertegner af denne konvention".
4. Dersom en sådan klausul godkendes, ville dette være ensbetydende med en accept  
af, at Fællesskabet har andenklasses status i  folkeretlig sammenhæng, eller
at det med andre ord til stadighed skal betragtes som et organ uden retlig  
myndighed, som ikke kan handle i  sin egen ret uden bistand fra dets medlems­
stater. Et sådant princip er klart uacceptabelt både retligt og politisk set.
5. Rådet anmodes derfor om at supplere de forhandlingsdirektiver, som det gav  
Kommissionen den 19. januar 1982, ved at give Kommissionen og medlemsstaterne  
instruks om ikke at acceptere en sådan subordinations- eller bundethedsklausul,  
men i  stedet sikre, at der vedtages en klausul svarende til den, der oprinde­
ligt blev foreslået. Kommissionen og medlemsstaterne skal samtidig foretage  
demarcher over for de berørte regeringer for at sikre støtte til dette forslag.
6.  Rådet anmodes om at give de ovennævnte direktiver så hurtigt som muligt,  
eftersom den næste møderække vedrørende udkastet til ozonkonventionen vil  
finde sted fra 22.-26. oktober 1984.

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET VEDRØRENDE FORHANDLINGERNE OM ENGLOBAL RAMMEKONVENTION OM BESKYTTELSE AF OZONLAGET
1. Indledning
Den 19. januar 1982 traf Rådet afgørelse om at bemyndige Kommisisonen til at  
deltage i  forhandlingerne om en global rammekonvention om beskyttelse af  
ozonlaget (herefter benævnt Ozonkonventionen (O.L.C.)) med henblik på at  
gøre Fællesskabet til en kontraherende part. Ved afgørelsen gav Rådet Kommis­
sionen et forhandlingsmandat, da Fællesskabets kompetance med hensyn til faren  
for ozonlaget er fastslået i  Rådets beslutninger og resolutioner (1) vedrø­
rende chlorfluorcarboner i  miljøet og i  kraft af dets allerede eksisterende  
samarbejde med De forenede Nationers miljøprogram (UNEP) vedrørende ozonlaget.
Fællesskabet har sammen med medlemsstaterne deltaget i  alle forberedende møder  
og arbejdsgrupper, som nu har udarbejdet en tekst, som kan danne grundlag for  
en fremtidig ozonkonvention. Forhandlingerne har ikke været lette og har gang  
på gang givet anledning til problemer vedrørende den klausul, som skal åbne  
adgang for Fællesskabets deltagelse. Den sidste møderække (anden del af den  
tredje møderække), der blev afholdt i  Wien den 16.-20. januar 1984, i  de juri­
diske og tekniske eksperters ad hoc arbejdsgruppe vedrørende udarbejdelse af  
en global rammekonvention om beskyttelse af ozonlaget, gav anledning til al­
vorlige konfrontationer mellem Fællesskabet og USSR. Der var også alvorlige
(1) 80/372/EØF, EFT nr. L  
82/795/EØF, EFT nr. L  
Resolution af 30. maj90 af 3.4.1980.
329 af 25.11.1982.
1978, EFT nr. 133 af 7.6.1978.
Foreløbig adresse: Rue de la Loi 200, B-1049 Bruxelles — Telefon 2351111 — Telegramadresse: "COMEUR Bruxelles"
Telex :"C O M E U B  21877"

- 2 -
uoverensstemmelser mellem Fællesskabet og USA og ingen løsninger blev  
fundet pi disse uoverensstemmelser.
Styrelsesrådet for UNEP vedtog pi sin sidste mødesamling (maj-juni 1984)  
en resolution, hvori det henstilledes, at denne arbejdsgruppe indkaldtes  
til en fjerde møderække i  1984, og at den skulle afslutte sit arbejde med  
konventionen, som derpå skulle vedtages og undertegnes pi en diplomatisk  
konference i  løbet af de første tre måneder af 1985.
For at være sikker pi at blive medunderskriver af konventionen på et til­
fredsstillende grundlag, må Fællesskabet handle hurtigt med henblik på at  
løse problemerne vedrørende den klausul, der skal åbne adgang for dets  
deltagelse.
I forhandlingsdirektiverne, der er vedlagt Rådets afgørelse af 19. januar 1982,  
står der:
"2. Forhandlingsdirektiverne skal, efterhånden som behovet opstår,  
fastsættes inden for rammerne af de sædvanlige procedurer.
3. Forhandlingerne skal også tage sigte på at sikre, at passende  
bestemmelser om Fællesskabets adgang til at blive kontraherende  
part medtages i  konventionen."
Kommissionen har derfor anset det for nødvendigt at anmode Rådet om speci­
fikke direktiver vedrørende beskaffenheden af Fællesskabets fremtidige del­
tagelse i  O.L.C.
2. Problemer i  forbindelse med klausuler vedrørende Fællesskabets deltagelse
O.L.C. er en universal konvention inden for rammerne af De forenede Nationer  
(UNEP). En deltagelsesklausul, der specielt nævner Fællesskabet, vil derfor  
give anledning til vanskeligheder. Fællesskabet har på uformel basis fore­
slået, at en klausul som den der findes i  Genéve-konventionen af 1979 om

- 3 -
grænseoverskridende Luftforurening over store afstande (LRTAP) eventuelt  
kunne anvendes ( 1). Formuleringen "organisationer for regionalt økonomisk  
samarbejde gir uden om problemet med en klausul, der specielt nævner  
Fællesskabet, og er allerede blevet godtaget i  flere konventioner, især  
i  LRTAP, hvor den godkendtes af sivel østblokken som af USA.
Formuleringen blev godtaget som basis for en forhandlingstekst i  O.L.C.-  
arbejdsgruppens møder (2). USSR foreslog imidlertid, at der efter "organi­
sationer for regionalt økonomisk samarbejde" skulle indføjes følgende, "og  
hvoraf et flertal af medlemsstaterne er undertegnere af denne konvention".  
Efter at Fællesskabet og dets medlemsstater havde erklæret dette for uaccep­
tabelt, fremsatte USA sit såkaldte kompromisfors Lag: "og hvoraf mindst én  
medlemsstat er undertegner af denne konvention".
(1) "Artikel 14: 1.  Denne konvention er Iben for undertegelse af de stater,  
der er medlemmer af Den økonomiske Kommission for Europa, af de stater,  
som i  medfør af paragraf 8 i  resolution 36 (IV) af 28. marts 1974 ved-*  
taget af Det økonomiske og sociale Rad har rådgivende status ved Den  
økonomiske Kommission for Europa, samt af organisationer for regionalt  
økonomisk samarbejde, som består af suveræne stater, der er medlemmer
af Den økonomiske Kommission for Europa, og som har bemyndigelse tiî~at  
forhandle, indgå og gennemføre internationale aftaler på de områder,  
som er omfattet af denne konvention, idet undertegnelsen finder sted  
på De forenede Nationers kontor i  Genève den 13.-16. november 1979 i  
anledning af det møde på højt plan, der afholdes i  Den økonomisk Kommis­
sion for Europa om miljøbeskyttelse".
(2) "Denne konvention er åben for undertegnelse på ...............
fr
a den ........  til den ......... af stater og organisationer
fo
r regionalt økonomisk samarbejde, som består af suveræne stater, og  
som har bemyndigelse til at forhandle, indgå og gennemføre internatio­
nale aftaler på de områder, som er omfattet af denne konvention".

- 4 -
Forbilledet for USSRs forslag er klart. Det er baseret på den formulering,  
som anvendes i  havretskonventionen (1). Motiveringen for USSRs forslag er  
endnu klarere. I de senere ir har USSR i  forskellige FN-forsamlinger (UNGA,  
anden og sjette komité, FAO) bestridt Fællesskabets ret til at tale i  dets  
egen ret og forfægtet det retsprincip, at internationale organisationer  
altid retligt er underordnet deres medlemsstater.
3. Deltagelsesklausuler i  havretskonventionen
Det er blevet antydet, at havretskonventionen ikke kan anvendes analogt på  
andre traktater, universale eller regionale. Havretstraktaten var en meget  
vidtrækkende traktat, der handler om retlige spørgsmål, der strækker sig  
fra ret til uskadelig passage til fiskeri, miljø og udnyttelse af mineral­
forekomster pi havbunden. Til forskel fra Ozonkonventionen vedrører den  
også militære og andre spørgsmål, der ligger uden for området for Fælles­
skabets ikke-eksklusive beføjelser.
Havretskonventionen var et vidtrækkende kompleks, der involverede gensidige  
rettigheder og forpligtelser, til hvilke det var vigtigt at få hver ratifi­
cerende part til åbent og tydeligt at give et bindende tilsagn. Den er ud­
tryk for en hårfin balance mellem opnåede rettigheder og påtagne forplig­
telser. Der var måske en velbegrundet ængstelse hos tredjelande for, at
(1) ANNEX IX. PARTICIPATION BY INTERNATIONAL ORGANISATIONS:
Article 1. Use of terms: For the purposes of article 305 and of this  
Annex, "international organisation" means an intergovernmental organi­
sation constituted by States to which its member States have transferred  
competence over matters governed by this Convention, including,the  
competence to enter into treaties in respect of those matters.
Article 2......"At the time of signature an international organi­
sa
tion shall make a declaration specifying the matters governed by  
this Convention in respect of which competence has been transferred  
to that organisation by its member States which are signatories, and  
the nature and extent of the competence."

deltagelse af en international organisation kunne foranledige en af dens  
medlemsstater, der ikke var medunderskriver, til at drage fordel af kon­
ventionen (vis dens deltagelse i  den internationale organisation) uden  
at påtage sig de forpligtelser, som er en bestanddel af konventionen. Dette  
er ikke tilfældet med O.L.C., som pålægger ansvar til fremtidig gavn for  
hele menneskeheden. Det var kun under de særlige politiske og juridiske  
omstændigheder i  forbindelse med havretskonventionen, at Fællesskabet som  
et politisk kompromis gik med til en deltagelsesklausul, som krævede forud-  
gående medlemskab af et flertal af dets medlemsstater. Kommissionen er af  
den opfattelse, at havretskonventionen er et "sui generis" tilfælde, og at  
deltagelsesklausulen i  den ikke bør anvendes som præcedens for andre kon­
ventioner, for så vidt som det involverer, at Fællesskabets deltagelse  
bliver underordnet dets medlemsstaters deltagelse.
Deltagelsesklausulen i  havretskonventionen rejste to spørgsmål, dels  
subordinationsforholdet, som vil blive nærmere behandlet nedenfor, dels  
en international organisations opregning af sine kompetenceområder i  en  
formel erklæring.
Spørgsmålet om kompetenceerklæringen er blevet drøftet indgående i  Radet  
ved flere lejligheder i  forbindelse med havretskonventionen. Fællesskabet  
har erkendt, at tredjelande kan have behov for at opnå sikkerhed for at  
Fællesskabet og dets medlemsstater vil påtage sig samtlige retlige for­
pligtelser i  henhold til denne konvention og at der ikke på nogen måde  
opstår lakuner. Klausuler der er forbundet med en generelt formuleret kom­
petencedeklaration er blevet accepteret af Fællesskabet i  havretskonven­
tionen, konventionen om beskyttelse og udnyttelse af havmiljøet i  Det  
vestindiske Område og konventionen om international handel med udryddel­
sestruede arter. Enkeltheder om hvem, der er ansvarlig for hvad, er  
imidlertid et for Fællesskabet internt anliggende, der afgøres i  Rådet,  
og som ikke skal drøftes med tredjelande. En detaljeret angivelse af  
Fællesskabets kompetence er uheldig og uønskelig.

- 6 -
Domstolen har udtalt, "at det over for de øvrige parter i  konventionen  
ikke er nødvendigt at anføre, hvorledes kompetencen pi dette område er  
fastsat og fordelt mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, si meget desto  
mere som denne fordeling kan ændre sig i  tidens løb. Det er tilstrækkeligt  
over for de øvrige kontraherende parter at anføre, at der på dette område  
foreligger en fordeling af kompetencen inden for Fællesskabet, hvorved  
denne fordelings nøjagtige karakter er et internt spørgsmål, som tredjestater  
ikke skal intervenere i. Det afgørende i  det foreliggende tilfælde er, at  
der ved iværksættelsen af konventionen ikke opstår lakuner".
(Afgørelse 1/78, Sml. 1978, s. 2151, præmis 35).
4. Subordinationsklausulen ud fra det internationale synspunkt
Som det fremgår af det foregående accepterede Fællesskabet en subordina­
tionsklausul i  havretskonventionen på grund af de særlige omstændigheder.  
Fællesskabet har også accepteret en sådan klausul i  konventionen om be­
skyttelse og udnyttelse af havmiljøet i  Det vestindiske Område. Klausulen  
lyder "for enhver organisation for regional økonomisk integration, der har  
kompetence på områder, der omfattes af konventionen og den pågældende pro­
tokol, og som blandt deres medlemmer har mindst én stat i  Det vestindiske  
Område .... "
I dette sidste tilfælde ansås subordinationsklausulen for at være accep­
tabel, da den vestindiske konvention er en regional konvention, og det er  
ikke andet end rimeligt, at internationale organisationer kun bør deltage  
i  de konventioner, hvor de har en geografisk interesse. I en regional  
konvention giver en sådan klausul tredjelande garantier for vedkommende  
internationale organisations seriøse engagement (1).
Tredjelande har ikke behov for sådanne garantier og forsikringer i  for­
bindelse med Ozonkonventionen. Denne konvention er ikke nogen."pakke­
løsning" - det er en universal og ikke en regional konvention. Det er  
derfor ubegrundet, at tredjelande kræver, at Fællesskabets deltagelse
(1) Det kan dog hævdes, at-det er tilstrækkeligt, at den internationale  
organisation som medlem har en stat med territoriale interesser i  
regionen og at der ikke er noget nødvendigt behov for, at denne stat  
er medlem af konventionen.

-6a-
skal underordnes dets medlemsstater. Da de garantier, som er nødvendige  
er blevet givet i  kompetenceerklæringen, er det faktisk indblanding i  
Fællesskabets indre anliggender fra tredjelandes side, nir en sådan  
subordination kræves. De forenede Staters holdning i  denne sag er i  høj  
grad besynderlig. USSR er om ikke andet konsekvent i  sin politik med  
at prøve pi at få Fællesskabets retlige eksistens underlagt de strengeste  
betingelser. Men tilstedeværelsen af én medlemsstat i  konventionen kan  
ikke give USA eller andre tredjelande yderligere garantier af nogen  
som helst art.

-  7  -
5. Subordinationsklausuler: Deres forenelighed med fælLesskabsretten
Hvis det for en foreslået konventions vedkommende ligger fast, at Fælles­
skabet har kompetence med hensyn til de af konventionen omfattede spørgs­
mål, kan Kommissionen anmode Rådet om et mandat til at deltage i  forhand­
lingerne, saledes at Fællesskabet kan blive part i  konventionen. Fælles­
skabet, som ikke alene har international status som juridisk person, men  
også kompetence med hensyn til de anliggender konventionen vedrører og  
bemyndigelse til at forhandle om Fællesskabets deltagelse, kan ikke  
juridisk acceptere at udøvelsen af dets beføjelser skulle betinges af  
forudgående deltagelse af en eller flere af dets medlemsstater, medmindre  
fællesskabsinstitutionerne, især i  betragtning af konventionens særlige  
karakter, beslutter, at fælles deltagelse af Fællesskabet og en eller  
flere af dets medlemsstater er hensigtsmæssig.
Fællesskabsinstitutionerne må sætte sig imod subordinationsklausuler  
på grund af de negative virkninger, de nødvendigvis har på Fællesskabets  
status som retssubjekt i  den internationale retsorden. Fællesskabet  
ville komme til at fremstå som om det kun har andenklasses status som  
juridisk person i  folkeretten og som om det måtte tage tilflugt til en  
eller flere medlemsstaters bistand for at udøve sinegen kompetence.
Med andre ord vil en subordinationsklausul underminere Fællesskabets  
internationale status som selvstændig juridisk person; en sådan klausul  
er ensbetydende med "capitis diminutio" på andre områder inden for  
folkeretten.
Fællesskabsinstitutionerne må gøre alt for at beskytte Fællesskabets  
autonomi; de må afvise enhver anfægtigelse af dets status som selvstændig  
juridisk person.
Tilfældet med havretskonventionen viser, at der kan opstå situationer,  
hvor Fællesskabet kan være nødsaget til at godtage en klausul, der gør dets  
egen deltagelse betinget af, at også medlemsstaterne deltager. I det  
foreliggende tilfælde er der dog intet i  konventionsudkastet, som kan  
berettige anvendelse af en sådan klausul. Som situationen er i  øjeblikket,

-  8  -
indeholder Ozonkonventionen km vagt definerede forpligtelser. Efterhånden  
som anvendelsen af konventionen skrider frem (med tilføjelser af protokol­
ler) vil der blive truffet afgørelse om, hvorledes Fællesskabet og med­
lemsstaterne skal opfylde disse forpligtelser. For si vidt angår denne  
konvention, giver dens nuværende struktur og de forpligtelser, der foreslås .  
i  henhold til denne ingen grund til at hævde, at en international organi­
sation, der har kompetence pa de af denne omfattede områder, skal have  
sin deltagelse betinget af en eller flere af dens medlemsstaters deltagelse.
Under disse omstændigheder er den foreslåede subordinationsklausul til  
Ozonkonventionen ikke i  overensstemmelse med denne konventions særlige  
karakter, men derimod en politisk afspejling af tredjelandes holdning  
med hensyn til Fællesskabets status som juridisk person.
6.  Den foreslåede klausul i  Ozonkonventionen
Som allerede understreget under punkt 4 og 5 er de af USSR og USA i  for­
handlingsteksten for O.L.C. foreslåede klausuler ikke berettiget ud fra et  
internationalt synspunkt og ej heller forenelige med fællesskabsretten.
Det skal i  den forbindelse bemærkes, at O.L.C. er en konvention, hvori  
det ikke er muligt at indføre forbehold. Det er en fastslået kendsgering,  
at der med hensyn til dette konventionsudkast er tale om blandet kompe­
tence; ingen medlemsstat har således kompetence på alle af de af konven­
tionen omfattede områder. Derfor har medlemsstaterne ikke selvstændig  
kompetence ti l  at undertegne konventionen og påtage sig dens forpligtelser,  
medmindre Fællesskabet også undertegner og ratificerer den.

-  9  -
En medlemsstat, der forsøger at undertegne og ratificere konventionen  
uden Fællesskabets deltagelse ville derfor overtræde sine forpligtelser  
i  henhold ti l Rom-traktaten og ville således kunne indstævnes for Domstolen  
i  henhold til artikel 169.
O.L.C. er en konvention, som er af stor interesse for Fællesskabet og dets  
medlemsstater og for konventionens fremtidige succes er det væsentligt,  
at Fællesskabet og dets medlemsstater bliver i  stand til at undertegne den  
og derefter i  fuld udstrækning deltage i  det arbejde, der udføres i  for­
bindelse hermed. USSR tillægger også denne konvention stor betydning. Man  
ml formode, at hvis det skulle komme til en ’ 'styrkeprøve" med USSR over  
subordinationsklausulen og hvis andre parter er s te m t for Fællesskabets  
detalgelse, vil USSR formentlig falde til føje for at fl Fællesskabet  
med, således som det var tilfældet med LRTAP-konventionen.
Dengang var USA imidlertid helt på Fællesskabets side. Fællesskabet og  
dets medlemsstater må overbevise USA om, at det ikke kan opnå noget ved  
at insistere på, at én medlemsstat skal undertegne før Fællesskabet gø r 
det, og at der ikke er noget logisk grundlag for at fremsætte et sådant  
krav.
Det bør også gøres USA klart, at hvis Fællesskabet ikke opnår en tilfreds­
stillende løsning for så vidt angår deltagelsesklausulen vil det ikke  
undertegne konventionen. Det må forklares USA, at godtagelse af en sådan  
klausul ikke er i  overensstemmelse med Fællesskabets retsorden og at for­
søg på at påtvinge os en sådan klausul er indblanding i  Fællesskabets  
interne anliggender.
7. Konklusioner
Kommissionen foreslår derfor Rådet, at det i  overensstemmelse med dets  
afgørelse af 19. januar 1982 giver Kommissionen følgende direktiver for  
dets forhandlinger om udkastet til Ozonkonventionen. Endvidere bør Rådet  
beslutte, at medlemsstaterne også skal optræde (samlet) om det følgende:

-  1 0  -
i) Kommissionen og medlemsstaterne bør under forhandlingerne sikre, at  
en klausul der giver Fællesskabet adgang til fuld deltagelse med­
tages i  konventionsudkastet. En sidan kluasul kunne eventuelt have  
følgende ordlyd:
"Denne konvention er Iben for undertegnelse (pi) fra
den ______ til den _______  af stater og organisationer for
re
gionalt økonomisk samarbejde, som består af suveræne stater, og  
som har bemyndigelse til at forhandLe, indgå og gennemføre interna­
tionale aftaler på de områder, som er omfattet af den konvention."
ii) Kommissionen og medlemsstaterne må under ingen omstændigheder acceptere  
en deltagelsesklausul for Fællesskabet, son gør Fællesskabets under­
tegnelse eller ratifikation betinget af forudiaende undertegnelse eller  
ratifikation af en eller flere af Fællesskabets medlemsstater.
i  i  i)  Kommissionen og medlemsstaterne skal i den udstrækning dette måtte  
vise sig at være nødvendigt foretage démarcher over for De forenede  
Staters regering for at forklare, hvorfor Rådet har besluttet at en  
sådan subordinationsklausul ikke er forenelig med Fællesskabets rets­
orden. Dernæst skal Kommissionen foretage lignende démarcher over  
for andre lande, herunder udviklingslande, som deltager aktivt i  
forhandlingerne om udkastet til Ozonkonventionen.
Disse aktioner bør foretages så hurtigt som muligt, hvis forhand­
lingerne under fjerde mødesamling i  ad hoc-gruppen skal føre til et  
acceptabelt og tilfredsstillende resultat for Fællesskabet.