P7_TA(2014)0281

EU's indre marked for elektronisk kommunikation ***I

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 3. april 2014 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om foranstaltninger vedrørende EU's indre marked for elektronisk kommunikation med henblik på at opnå et netforbundet europæisk område, og om ændring af direktiv 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF samt forordning (EF) nr. 1211/2009 og forordning (EU) nr. 531/2012 (COM(2013)0627 — C7-0267/2013 — 2013/0309(COD))

(Almindelig lovgivningsprocedure: førstebehandling)

(2017/C 408/29)

Europa-Parlamentet,

der henviser til de begrundede udtalelser, som inden for rammerne af protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet er blevet forelagt af det irske Repræsentanternes Hus og det irske Senat, det maltesiske Repræsentanternes Hus, det østrigske Forbundsråd og den svenske Riksdag, om at udkastet til lovgivningsmæssig retsakt ikke overholder nærhedsprincippet,

anmoder om fornyet forelæggelse for Parlamentet, hvis Kommissionen agter at ændre sit forslag i væsentlig grad eller erstatte det med en anden tekst;

(1) EUT C 177 af 11.6.2014, s. 64.

(2) EUT C 126 af 26.4.2014, s. 53.

P7_TC1-COD(2013)0309

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 3. april 2014 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. …/2014 om foranstaltninger vedrørende EU's Unionens indre marked for elektronisk kommunikation med henblik på at opnå et netforbundet europæisk område, og om ændring af direktiv 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF samt, forordning (EF) nr. 1211/2009 og forordning (EU) nr. 531/2012 samt afgørelse nr. 243/2012/EU [Ændring 1]

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Det er nødvendigt, at Europa udnytter alle kilder til vækst for at overvinde krisen, skabe arbejdspladser og genvinde konkurrencedygtigheden. Europa 2020-strategien har til formål at genopbygge væksten og skabe nye arbejdspladser. Desuden er den digitale sfære blevet en del af det offentlige rum, hvor der skabes nye former for grænseoverskridende handel og nye forretningsmuligheder for europæiske virksomheder i den globale digitale økonomi og foregår innovativ markedsudvikling samt social og kulturel interaktion. På sit møde i foråret 2013 understregede Det Europæiske Råd det digitale indre markeds betydning for væksten og efterlyste konkrete foranstaltninger med det formål at etablere et indre marked for informations- og kommunikationsteknologi (ikt) så hurtigt som muligt. I overensstemmelse med målene i Europa 2020-strategien og denne anmodning sigter denne forordning mod at bidrage til at etablere et indre marked for elektronisk kommunikation ved at gennemføre og tilpasse det eksisterende EU-regelsæt for elektronisk kommunikation (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF (4), 2002/20/EF (5), 2002/21/EF (6), 2002/22/EF (7), 2002/58/EF (8), Kommissionens direktiv 2002/77/EF (9), samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1211/2009 (10), (EU) nr. 531/2012 (11) og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 243/2012/EU (12)) i visse henseender og ved at fastlægge det overordnede indhold i, formålet med og tidsplanen for den næste revision af dette regelsæt . [Ændring 2]

(2) Den digitale dagsorden for Europa, der er et af flagskibsinitiativerne i Europa 2020-strategien, anerkender allerede IKT ikt og netkonnektivitet som et uundværligt grundlag for udviklingen af vores økonomi og samfundet. For at EU Unionen kan høste frugterne af den digitale overgang, er der behov for et dynamisk indre marked for elektronisk kommunikation inden for alle sektorer i hele Europa. Et sådant ægte indre kommunikationsmarked vil blive rygraden i en innovativ og intelligent digital økonomi og en grundpille i det digitale indre marked, hvor onlinetjenester kan udbydes frit på tværs af grænserne inden for en fælles åben, standardiseret og interoperabel ramme . [Ændring 3]

(3) Friheden til at udbyde elektroniske kommunikationsnet og -tjenester til alle kunder i EU Unionen og alle slutbrugeres brugeres ret til at vælge det bedste tilbud, der findes på markedet, skal sikres gennem et sømløst digitalt indre marked for elektronisk kommunikation, der og må ikke hæmmes af opsplitning af markederne langs landegrænserne. Selv om man må anerkende og tage hensyn til objektivt forskellige forhold i medlemsstaterne, er de eksisterende rammebestemmelser om elektronisk kommunikation er ikke fuldt ud egnet til at takle en sådan opsplitning, der skyldes andre forhold såsom forskelligartet national gennemførelse af den generelle tilladelsesordninger, som fungerer på nationalt snarere end på EU-plan tilladelsesordning, nationale ordninger for tildeling af radiofrekvenser, forskelle i de adgangsprodukter, der er til rådighed for udbyderne af elektronisk kommunikation i forskellige medlemsstater og anvendelse af forskellige sektorspecifikke forbrugerregelsæt. I mange tilfælde udgør EU-reglerne blot en referencemodel, og de bliver ofte gennemført på forskellig vis i de enkelte medlemsstater og anvendelse af forskellige sektorspecifikke forbrugerregelsæt . Mens direktiv 2002/20/EF (tilladelsesdirektivet) eksempelvis begrænser den type oplysninger, der kan stilles krav om, kræver 12 medlemsstater yderligere oplysninger, f.eks. en kategorisering af de tiltænkte typer aktiviteter, aktiviteternes geografiske anvendelsesområde, det marked, aktiviteterne er rettet imod, virksomhedsstruktur, herunder navne på aktionærer og aktionærers aktionærer, certificering i handelskammeret og en straffeattest for virksomhedens repræsentant. Sådanne yderligere krav understreger betydningen af en fast politik fra Kommissionens side, hvad angår traktatbrudsprocedurer . [Ændring 4]

(4) Et ægte indre marked for elektronisk kommunikation vil fremme konkurrencen, samordningen, investeringerne og, innovationen og mere kapacitet i nye og forbedrede net og tjenester ved at sætte skub i markedsintegrationen og det grænseoverskridende udbud af tjenester og bør begrænse unødvendige lovgivningsmæssige byrder for virksomhederne til et minimum . Det vil således bidrage til, at de ambitiøse mål om højhastighedsbredbånd, der er sat i den digitale dagsorden, bliver nået og tilmed overgået, og vil lette fremkomsten af tjenester og applikationer, som på interoperabel, standardiseret og sikker vis kan benytte åbne data og formater og samtidig sikre, at de er tilgængelige på de samme funktionelle og ikke-funktionelle niveauer i hele Unionen . Det voksende udbud af digitale infrastrukturer og tjenester vil på sin side øge valgmulighederne for forbrugerne, tjenesternes kvalitet og mangfoldigheden på indholdssiden, bidrage til territorial og social sammenhæng og fremme mobiliteten i hele EU Unionen . [Ændring 5]

(4a) Som det understreges i undersøgelsen fra Europa-Parlamentets Generaldirektorat for Interne Politikker (Temaafdeling B — Struktur- og Samhørighedspolitik) om internettet, den digitale dagsorden og de europæiske regioners økonomiske udvikling (i det følgende benævnt »undersøgelsen«), som blev offentliggjort i 2013, er en gunstig ramme for accept og modtagelse af ikt og udvikling af informationssamfundet i regionerne en vigtig eller endog afgørende faktor, da regionerne er et privilegeret sted for udvikling af efterspørgsel efter ikt. [Ændring 6]

(4b) Som det fremgår af undersøgelsen, er det regionale niveau relevant med henblik på at identificere mulighederne i informationssamfundet og gennemføre programmer til fremme af udviklingen af det. Det anføres også i undersøgelsen, at samspillet mellem de forskellige forvaltningsniveauer rummer et stort potentiale for vækst. Bottom up- og top down-initiativerne bør kombineres eller i det mindste udvikles sideløbende for at gennemføre målet om at oprette et fælles digitalt marked. [Ændring 7]

(4c) For at opnå et europæisk indre marked for elektronisk kommunikation og styrke den territoriale og sociale samhørighed bør den i artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1301/2013 (13) nævnte investeringsprioritet 2) a) gennemføres med henblik på at forbedre bredbåndsadgang og højhastighedsnet og støtte anvendelse af nye teknologier og netværk inden for den digitale økonomi, og alle europæiske regioner bør sættes i stand til at foretage investeringer på dette område som anført i artikel 4 i samme forordning. [Ændring 8]

(4d) Investeringerne i den nyeste infrastruktur, som er afgørende for, at folk i Unionen kan udnytte nye innovative tjenester, må ikke begrænses til centrale eller tætbefolkede områder, hvor de med sikkerhed er rentable. Sådanne investeringer skal også udbredes til randområderne og regionerne i den yderste periferi, som er mindre tætbefolkede og mindre udviklede, så disse regioners udviklingsmæssige handicap ikke forværres yderligere. [Ændring 9]

(5) De fordele, der høstes som resultat af et indre marked for elektronisk kommunikation, bør komme det bredere digitale økosystem til gode, herunder EU's udstyrsfabrikanter, udbydere af indhold og applikationer og software samt den bredere økonomi, herunder f.eks. uddannelses-, bank-, bil-, logistik, detail-, energi -, medicin-, mobilitets- og transportsektorerne , såvel som intelligent styring af nødsituationer og naturkatastrofer , der er afhængige af konnektivitet og bredbånd for at kunne øge deres produktion , kvalitet og udbud til den endelige bruger ved hjælp af f.eks. allestedsnærværende cloud-applikationer, avanceret analyse af den store mængde data fra kommunikationsnetværkene, netforbundet og interoperabelt udstyr og mulighed for integreret udbud af til forskellige dele af virksomheden grænseoverskridende tjenester i en sammenhæng med systeminteroperabilitet baseret på åbne standarder og med åbne data . Borgerne, de offentlige forvaltninger og sundhedssektoren vil også drage fordel af en bredere tilgang til e-forvaltning og e-sundhedstjenester. Udbuddet af kulturelt og uddannelsesmæssigt indhold og kulturelle tjenester og den kulturelle mangfoldighed generelt vil også kunne styrkes på et indre marked for elektronisk kommunikation. Kommunikation via elektroniske kommunikationsnet og -tjenester er så vigtigt for den bredere økonomi og, samfundet og fremtidens »smart cities« , at uberettigede sektorspecifikke byrder, såvel reguleringsmæssige som andre byrder, bør undgås. [Ændring 10]

(6) Denne forordning sigter mod at få at tage yderligere skridt i retning mod fuldførelsen af det indre marked for elektronisk kommunikation fuldt på plads ved hjælp af foranstaltninger på tre brede, indbyrdes sammenhængende akser. For det første skal den sikre bekræfte friheden til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester på tværs af grænser og net i forskellige medlemsstater på baggrund af princippet om en fælles EU-tilladelse, der skal danne grundlag for en langt højere grad af ensartethed og forudsigelighed i indholdet og gennemførelsen af sektorspecifik lovgivning i hele EU ved at harmonisere og forenkle anvendelsen af den generelle tilladelsesordning . For det andet er det nødvendigt at at sikre adgang til ressourcer, der er afgørende for udbud af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, på langt mere ensartede betingelser, ikke kun hvad angår behandle betingelserne og procedurerne for tildeling af frekvenstilladelser til trådløs bredbåndskommunikation, hvor både tilladelseskrævende og for anvendelse af tilladelsesfri radiofrekvenser er af yderste vigtighed, men også hvad angår fastnetkonnektivitet. For det tredje skal forordningen sikre en indbyrdes tilnærmelse af forretningsvilkårene og opbygge forbrugernes tillid til den digitale verden ved at harmonisere behandle reglerne om beskyttelse af slutbrugerne brugerne , især forbrugerne. Ud over regler om adgang til onlineindhold, applikationer og tjenester er der brug for regler om ikkediskrimination, kontraktrelateret information, opsigelse af kontrakter og skift af udbyder, Det drejer sig bl.a. om regler for ikkediskrimination, kontraktrelateret information, opsigelse af kontrakter og udbyderskift i tilgift til regler for adgang til onlineindhold, applikationer og tjenester, trafikstyring samt delte, fælles standarder for beskyttelse af slutbrugeres privatliv samt databeskyttelse og -sikkerhed , der ikke blot beskytter forbrugerne, men samtidig sikrer, at internettet internetøkosystemet forsat kan fungere som en drivkraft for innovation. Desuden skal yderligere reformer på roamingområdet indgyde slutbrugerne brugerne tillid, så de forbliver opkoblede, når de rejser i EU, og efterhånden bør reformerne medføre konvergerende priser og vilkår i EU Unionen , uden at risikere ekstra udgifter ud over de takster, som de betaler i den medlemsstat, hvor deres kontrakt er blevet indgået . [Ændring 11]

(7) Denne forordning skal derfor supplere det eksisterende EU-regelsæt samt gældende national lovgivning, der er vedtaget i overensstemmelse med EU-lovgivningen; forordningen bør således fastlægge ved at indføre visse målrettede foranstaltninger, der fastlægger specifikke rettigheder og forpligtelser både for udbydere af elektronisk kommunikation og for slutbrugere brugere ved at indføre væsentlige ændringer i de eksisterende direktiver og forordning (EU) nr. 531/2012, der har til formål at sikre en højere grad af konvergens, samt væsentlige ændringer, der er i overensstemmelse med et indre marked med mere konkurrence. [Ændring 12]

(8) De foranstaltninger, der opstilles i denne forordning, respekterer princippet om teknologisk neutralitet, hvilket vil sige, at de hverken pålægger eller diskriminerer til fordel for anvendelse af en speciel teknologi.

(9) Udbud af elektronisk kommunikation på tværs af grænserne er stadig forbundet med større byrder end de tjenester, der holder sig inden for de nationale grænser. Navnlig skal udbydere af grænseoverskridende tjenester anmelde sig og betale gebyrer i hver enkelt værtsmedlemsstat. Indehavere af en fælles EU-tilladelse bør være underlagt et fælles anmeldelsessystem i den medlemsstat, hvor virksomheden har sit hovedsæde (hjemlandet), hvilket vil mindske den administrative byrde for operatører af grænseoverskridende tjenester. Den fælles EU-tilladelse skal gælde for enhver virksomhed, der udbyder eller har til hensigt En vis grad af harmonisering af den generelle tilladelse, som involverer Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation (BEREC) som modtager af anmeldelser, bør yderligere sikre, at friheden til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester i mere end én medlemsstat for at sikre, at udbydere af elektronisk kommunikation er berettigede til at nyde godt af de rettigheder, der er forbundet med friheden til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester og -net i alle medlemsstater i overensstemmelse med denne forordning. En fælles EU-tilladelse, der fastlægger den lovgivningsmæssige ramme for udbydere af elektronisk kommunikation, som udbyder tjenester på tværs af medlemsstaterne på grundlag af en generel tilladelse i hjemlandet, bør sikre reel frihed til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester og –net i hele EU. hele Unionen fungerer i praksis . Desuden er det ikke obligatorisk at indgive anmeldelse for at kunne anvende den generelle tilladelsesordning, og ikke alle medlemsstater stiller krav herom. Eftersom et krav om anmeldelse pålægger udbyderen en administrativ byrde, bør medlemsstater, der kræver anmeldelse, i overensstemmelse med Unionens politik om at fjerne unødvendige lovgivningsmæssige byrder påvise, at det er berettiget. Kommissionen bør pålægges at evaluere sådanne krav og, hvor det er relevant, tillægges beføjelser til at anmode om, at de ophæves. [Ændring 13]

(10) Udbuddet af grænseoverskridende elektroniske kommunikationstjenester eller -net kan udmønte sig forskelligt afhængigt af en række faktorer såsom hvilken slags net eller tjeneste der udbydes, hvor omfattende en fysisk infrastruktur der er behov for, eller abonnentsgrundlaget i de forskellige medlemsstater. Intentionen om at udbyde elektroniske kommunikationstjenester eller drive et elektronisk kommunikationsnet på tværs af grænserne kan påvises gennem aktiviteter såsom forhandling om aftaler vedrørende adgang til net i en given medlemsstat eller markedsføring via et netsted på målmedlemsstatens sprog. [Ændring 14]

(11) Uanset hvordan en udbyder vælger at drive elektroniske kommunikationsnet eller udbyde elektroniske kommunikationstjenester på tværs af grænserne, skal den reguleringsordning, der gælder for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, være neutral i forhold til de forretningsmæssige valg, der ligger til grund for, hvordan funktionerne og aktiviteterne tilrettelægges i de forskellige medlemsstater. Derfor skal en europæisk elektronisk kommunikationsudbyders hjemland anses for at være den medlemsstat, hvor de strategiske beslutninger vedrørende udbud af elektroniske kommunikationsnet eller -tjenester bliver truffet, uanset hvilken struktur virksomheden måtte have. [Ændring 15]

(12) Den fælles EU-tilladelse skal baseres på en generel tilladelse i hjemlandet. Den bør ikke omfatte vilkår, som allerede gælder i medfør af anden eksisterende national lovgivning, der ikke udelukkende vedrører sektoren for elektronisk kommunikation. Desuden skal bestemmelserne i denne forordning og forordning (EU) nr. 531/2012 også gælde for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation. [Ændring 16]

(13) De fleste sektorspecifikke betingelser, f.eks. vedrørende adgang til net samt nettenes sikkerhed og integritet eller adgang til alarmtjenester, hænger i høj grad sammen med det sted, hvor det pågældende net er beliggende, eller hvor den pågældende tjenesten leveres. Derfor kan en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation være underlagt betingelser, der gælder i de medlemsstater, hvor de driver virksomhed, i den udstrækning denne forordning ikke fastsætter andet. [Ændring 17]

(14) I tilfælde, hvor medlemsstater kræver bidrag til finansieringen af forsyningspligtydelser og til de nationale tilsynsmyndigheders forvaltningsrelaterede omkostninger, skal kriterierne og procedurerne vedrørende fordelingen af bidragene være forholdsmæssige og ikkediskriminerende for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, så de ikke hindrer grænseoverskridende markedsadgang, især for nye aktører og mindre operatører; derfor bør der ved fastsættelsen af de enkelte virksomheders bidrag tages hensyn til bidragyderens markedsandel målt i omsætning i den relevante medlemsstat, og der bør gælde en minimumstærskel.

(15) Det er nødvendigt at sikre, at medlemsstaterne, når omstændighederne ellers er ens, ikke behandler europæiske udbydere af elektronisk kommunikation forskelligt, og at der anvendes en ensartet reguleringspraksis på det indre marked, særligt hvad angår de foranstaltninger, der falder ind under artikel 15 eller 16 i direktiv 2002/21/EF eller artikel 5 eller 8 i direktiv 2002/19/EF. Europæiske udbydere af elektronisk kommunikation bør derfor have ret til at blive behandlet ens i de forskellige medlemsstater i situationer, der objektivt ses er ens, så der bliver mulighed for en mere integreret drift på tværs af grænserne. Der bør desuden være specifikke procedurer på EU-plan for gennemgang af udkast til afgørelser om afhjælpende foranstaltninger i medfør af artikel 7a, i direktiv 2002/21/EF i sådanne tilfælde for at undgå uberettigede forskelle i de forpligtelser, der gælder for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation i forskellige medlemsstater. Princippet om ligebehandling er et generelt princip i EU-retten, der er fastlagt i artikel 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Ifølge retspraksis kræver ligebehandlingsprincippet, at sammenlignelige forhold ikke må behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke må behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet. Det er nødvendigt at sikre, at forskellige medlemsstater, når omstændighederne ellers er ens, ikke forskelsbehandler udbydere af elektronisk kommunikation, og at der anvendes en ensartet reguleringspraksis på det indre marked, særligt hvad angår de foranstaltninger, der falder ind under artikel 15 eller 16 i direktiv 2002/21/EF eller artikel 5 eller 8 i direktiv 2002/19/EF. [Ændring 18]

(16) Regulerings- og tilsynsbeføjelserne bør fordeles mellem den europæiske udbyders hjemland og eventuelle værtsmedlemsstater for at mindske hindringerne for markedsadgang, samtidig med at man sikrer, at de gældende betingelser for udbud af elektroniske kommunikationstjenester og –net håndhæves på passende vis. Så selv om hver enkelt tilsynsmyndighed skal overvåge overholdelsen af de betingelser, der gælder på deres område i overensstemmelse med EU-lovgivningen, bl.a. ved hjælp af sanktioner og foreløbige foranstaltninger, er det kun den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet, der har beføjelser til at suspendere eller tilbagekalde en europæisk udbyders ret til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester og -net i hele EU eller dele heraf. [Ændring 19]

(17) Radiofrekvenser er et offentligt gode og en vigtig begrænset ressource af afgørende betydning for opnåelsen af en lang række af sociale, kulturelle og økonomiske værdier for det indre marked for mobilt trådløst bredbånd og , radio- og tv-spredning samt satellitkommunikation i EU Unionen . Unionens frekvenspolitik bør bidrage til ytringsfrihed, herunder meningsfrihed, frihed til uden hensyn til landegrænser at modtage og meddele oplysninger og tanker samt mediefrihed -pluralisme. Udvikling af trådløs bredbåndskommunikation bidrager til gennemførelsen af den digitale dagsorden for Europa og særligt målet om at sikre bredbåndsadgang med en hastighed på mindst 30 mbps for alle EU-borgere, når vi når 2020, og målet om at give EU Unionen den højest mulige bredbåndshastighed og den størst mulige kapacitet. Europa Mens nogle regioner i Unionen er langt fremme, både med hensyn til de politiske mål i den digitale dagsorden for Europa og generelt, er andre regioner dog kommet bagud i forhold til andre større globale regioner — Nordamerika, Afrika og dele af Asien — når det gælder udrulning og udbredelse af den nyeste generation af. En medvirkende årsag til dette er især den fragmenterede proces i Unionen for sikring af frekvenser, der er særligt egnet til adgang til trådløse bredbåndsteknologier, der er nødvendig for at nå højhastighedsbredbånd, som bringer opnåelsen af disse politiske mål for Unionen som helhed i fare . Den stykvise proces med at tillade og gøre 800 MHz-båndet tilgængeligt for trådløs bredbåndskommunikation, hvor mere end halvdelen af medlemsstaterne anmoder om undtagelser har fået bevilget en undtagelse af Kommissionen eller på anden vis ikke opfylder dette inden den tidsfrist, der er fastsat i afgørelse nr. 243/2012/EU, viser, hvor vigtigt det er at skride til handling allerede i perioden for det nuværende radiofrekvenspolitikprogram. EU's foranstaltninger Den viser også, at der er brug for forbedringer, når det gælder Kommissionens udøvelse af sine beføjelser, som har afgørende betydning for den loyale gennemførelse af Unionens foranstaltninger og det loyale samarbejde mellem medlemsstaterne. Kommissionens stringente indsats for at håndhæve allerede vedtagne EU-foranstaltninger , der har til formål at harmonisere betingelserne for adgang til og effektiv udnyttelse af radiofrekvenserne i forbindelse med elektronisk trådløs bredbåndskommunikation i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 676/2002/EF (14) har ikke været tilstrækkelige , bør i sig selv i høj grad bidrage til at løse problemet. [Ændring 20]

(17a) Salg og udlejning af harmoniserede radiofrekvenser til trådløs bredbåndskommunikation øger fleksibiliteten og fører til en mere effektiv fordeling af frekvensressourcerne. Det bør derfor gøres lettere og fremmes yderligere, herunder ved at sikre, at alle brugsrettigheder, også dem, der allerede er tildelt, er af tilstrækkelig lang varighed. [Ændring 21]

(18) De forskellige nationale politikker skaber uoverensstemmelser og opsplitning på det indre marked, hvilket både hæmmer udrulningen af EU-dækkende tjenester og gennemførelsen af det indre marked for trådløs bredbåndskommunikation. Dette kan især skabe ulige betingelser for adgang til sådanne tjenester, hindre konkurrencen mellem virksomheder, der er etableret i forskellige medlemsstater, og bremse investeringerne i mere avancerede net og teknologier og udviklingen af innovative tjenester; dermed berøves borgerne og virksomhederne for allestedsnærværende integrerede tjenester af høj kvalitet, og udbyderne af trådløst bredbånd berøves for den øgede effektivitetsgevinst af en storstilet og mere integreret drift. Derfor bør en almen integreret udbredelse af avancerede trådløse bredbåndskommunikationstjenester i hele EU Unionen ledsages af tiltag på EU-plan vedrørende visse aspekter af tildelingen af radiofrekvenser. Samtidig bør er der behov for tilstrækkelig fleksibilitet til at imødekomme specifikke nationale krav, og medlemsstaterne bør bevare retten til at tilrettelægge brugen af deres radiofrekvenser til formål vedrørende den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og forsvaret eller med henblik på at sikre og fremme mål af almen interesse, såsom lingvistisk og kulturel mangfoldighed og mediepluralisme . [Ændring 22]

(19) Udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, herunder mobiloperatører og konsortier bestående af sådanne operatører, skal have mulighed for i fællesskab at tilrettelægge en effektiv , teknologisk moderne, avanceret dækning af en stor del af EU’s Unionens område til en rimelig pris for at tilgodese slutbrugerne på lang sigt; , og derfor bør de kunne anvende radiofrekvenser i flere medlemsstater, idet der gælder med ensartede betingelser, procedurer, omkostninger, tidsrammer og varighed i harmoniserede frekvensbånd, samt supplerende pakker af radiofrekvensressourcer, f.eks. en kombination af lavere og højere frekvenser til dækning af tætbefolkede og mindre tætbefolkede områder. Initiativer til fordel for en højere grad af koordinering og ensartethed vil også øge forudsigeligheden i netinvesteringsmiljøet. Denne forudsigelighed vil ligeledes kunne styrkes af en klar politik, der fremmer brugsrettigheder til radiofrekvenser af langsigtet varighed, uden at det berører disse rettigheders tidsubegrænsede karakter i visse medlemsstater, og som på sin side er forbundet med klare forbedrede betingelser for overdragelse, leje eller fælles brug af dele af eller samtlige radiofrekvenser, der er genstand for en sådan individuel brugsret. [Ændring 23]

(20) Der bør sikres en bedre koordinering og sammenhæng mellem brugsrettighederne til radiofrekvenser, specielt for de frekvensbånd, der er blevet harmoniseret med henblik på trådløst fastnet, nomadisk og mobil bredbåndskommunikation. Dette omfatter de frekvensbånd, der er udpeget på ITU-niveau til avancerede IMT-systemer (International Mobile Telecommunications) og frekvensbånd, der bruges til radiobaserede lokale datanet (RLAN), f.eks. 2,4 GHz-båndet og 5 GHz-båndet. Det bør også udvides til at omfatte frekvensbånd, der muligvis bliver harmoniseret til trådløs bredbåndskommunikation i fremtiden, som det fremgår af artikel 3b i radiofrekvenspolitikprogrammet og Frekvenspolitikgruppens udtalelse af 13. juni 2013 om de strategiske udfordringer, som Europa står over for, når det gælder håndteringen af den stigende efterspørgsel efter radiofrekvenser til trådløst bredbånd, som f.eks. i nær fremtid 700 MHz-båndet, 1,5 GHz-båndet og 3,8-4,2 GHz-båndene I betragtning af den betydelige samfundsmæssige, kulturelle, sociale og økonomiske virkning af afgørelser om frekvenser bør sådanne afgørelser tage behørigt hensyn til de i artikel 8a i direktiv 2002/21/EF omhandlede overvejelser og, hvor dette er relevant, de i artikel 9, stk. 4, i samme direktiv omtalte mål af almen interesse . [Ændring 24]

(21) Sammenhængen mellem de forskellige nationale radiofrekvenstildelingsprocedurer kunne styrkes af mere udtrykkelige bestemmelser om de kriterier, der er relevante for tidsplanerne for tilladelsesprocedurerne, brugsrettighedernes gyldighedsperiode, gebyrerne og de nærmere regler for betaling heraf, kapacitets- og dækningsforpligtelser, fastlæggelse af størrelsen af frekvensbånd og frekvensblokke, der er underlagt en tilladelsesprocedure, krav om objektive tærskelværdier til fremme af effektiv konkurrence, betingelser for handel med brugsret til frekvenser, herunder betingelser for fælles brug af frekvenser.

(22) Begrænsning af afgifterne til det minimum, der kræves for at forvalte radiofrekvenserne optimalt, med en balance mellem betalinger der gennemføres straks og periodiske afgifter vil fremme investeringerne i infrastruktur og udrulning af teknologi samt videregivelse af de medfølgende omkostningsfordele til slutbrugerne.

(23) En mere samordnet af tildeling af radiofrekvenser og efterfølgende udrulning af trådløst bredbånd vil bidrage til, at der opnås stordriftsfordele i tilgrænsende sektorer såsom netværks- og terminaludstyr. Disse sektorer kunne på deres side tage hensyn til EU-initiativer og -politikker vedrørende anvendelse af radiofrekvenser i højere grad, end det er tilfældet nu. Der bør derfor fastsættes en harmoniseringsprocedure for tidsplanerne for tildeling og en minimums- eller standardgyldighedsperiode for brugsrettigheder til sådanne frekvensbånd.

(24) Hvad angår de andre væsentlige hovedbetingelser, der kan være knyttet til brugsret til radiofrekvenser til trådløst bredbånd, vil Det vil fremme en mere ensartet anvendelse i medlemsstaterne af de reguleringsprincipper og -kriterier, der opstilles i denne forordning EU-regelsættet , hvis der indføres en koordineringsordning, der giver Kommissionen og de andre medlemsstaters kompetente myndigheder mulighed for at fremsætte bemærkninger, inden en given medlemsstats medlemsstat tildeler brugsrettigheder, og som giver Kommissionen mulighed for at gribe ind over for forslag, der ser ud til ikke at være i overensstemmelse med EU-lovgivningen, idet den tager medlemsstaternes synspunkter i betragtning. [Ændring 25]

(25) I betragtning af den enorme vækst i efterspørgslen på radiofrekvenser til trådløst bredbånd bør man fremme og ikke forhindre løsninger på alternativ frekvenseffektiv adgang til trådløst bredbånd. Dette indebærer aktuelt, men er ikke begrænset til, anvendelse af trådløse adgangssystemer med lav effekt, der opererer i et lille område, som f.eks. de såkaldte hotspots på de radiobaserede lokale datanet (RLAN, også kendt som wi-fi) samt net, der består af små cellulære adgangspunkter med lav effekt, (også kaldet femto-, pico- eller metroceller). Dynamisk frekvensadgang, herunder på et tilladelsesfrit grundlag, samt andre innovative teknologier og frekvensanvendelser bør fremmes og gøres mulig. [Ændring 26]

(26) Supplerende trådløse adgangssystemer såsom RLAN, særligt offentligt tilgængelige RLAN-adgangspunkter, giver i stigende grad slutbrugerne adgang til internettet og giver mobiloperatørerne mulighed for mobiltrafikfordeling ved hjælp af harmoniserede radiofrekvenser, uden at det kræver en individuel tilladelse eller brugsret til radiofrekvenser.

(27) De fleste RLAN-adgangspunkter anvendes indtil videre af private brugere som en lokal trådløs udvidelse af deres faste bredbåndsforbindelse. Hvis slutbrugerne vælger at dele adgangen til deres RLAN med andre inden for rammerne af deres eget internetabonnement, burde dette særligt i tætbefolkede områder maksimere den trådløse datakapacitet gennem genanvendelse af radiofrekvenser og skabe en omkostningseffektiv, komplementerende trådløs infrastruktur, der er tilgængelig for andre slutbrugere. Derfor bør unødvendige restriktioner for slutbrugerne med hensyn til at dele adgang til deres egne RLAN-adgangspunkter med andre slutbrugere eller koble sig på disse adgangspunkter enten fjernes eller forhindres.

(28) Desuden bør unødige restriktioner for udrulning og sammenkobling af RLAN-adgangspunkter fjernes. Offentlige myndigheder og udbydere af offentlige tjenester anvender i stigende grad RLAN-adgangspunkter i deres lokaler til egne formål, f.eks. til brug for deres personale, for at fremme omkostningseffektiv adgang for borgerne til e-forvaltningstjenester på stedet eller for at understøtte udbuddet af intelligente offentlige tjenester med tidstro information, f.eks. vedrørende offentlig transport eller trafikstyring. Disse instanser kunne også give adgang til sådanne adgangspunkter for borgerne i al almindelighed som en accessorisk tjeneste ud over de tjenester, der tilbydes offentligheden fra disse lokaler, og de bør kunne gøre dette i overensstemmelse med konkurrencereglerne og reglerne for offentlige indkøb. Tilrådighedsstillelse af lokal adgang til elektroniske kommunikationsnet inden for eller omkring en privat ejendom eller et begrænset offentligt område som en accessorisk tjeneste som supplement til en anden aktivitet, der ikke er afhængig af denne form for adgang, såsom RLAN-hotspots, der stilles til rådighed for kunder, der betaler for andre ydelser, eller for den offentligheden i området, bør ikke medføre, at en sådan udbyder anses som en udbyder af elektronisk kommunikation.

(29) Trådløse adgangspunkter med lav effekt i et lille område benytter meget småt og ikke iøjnefaldende udstyr, der ligner private wi-fi-routere, og der bør udarbejdes tekniske specifikationer på EU-plan for udrulning og anvendelse af disse i forskellige lokale sammenhænge på grundlag af generelle tilladelser, uden urimelige restriktioner hidrørende fra individuelle planlægnings- eller andre tilladelser. Forholdsmæssigheden af foranstaltninger, der fastlægger de tekniske egenskaber ved en sådan anvendelse, som er omfattet af generelle tilladelser, bør sikres ved hjælp af egenskaber, der er betydeligt mere restriktive end de gældende højeste værdier i EU-foranstaltningerne vedrørende parametre såsom effekt.

(30) Medlemsstaterne bør sikre, at forvaltningen af radiofrekvenser på nationalt plan ikke forhindrer andre medlemsstater i at bruge de radiofrekvenser, de har ret til, eller i at overholde deres forpligtelser angående anvendelse af frekvensbånd, der er blevet harmoniseret på EU-plan. Idet der bygges videre på Frekvenspolitikgruppens nuværende aktiviteter, bør der etableres en koordineringsmekanisme for at sikre, at hver enkelt medlemsstat har retfærdig adgang til radiofrekvenser, og at resultaterne af koordineringen er ensartede og mulige at håndhæve. [Ændring 27]

(31) Erfaringerne med gennemførelsen af EU's regelsæt viser, at de eksisterende bestemmelser, der kræver ensartet anvendelse af reguleringsforanstaltningerne, sammen med målet om at bidrage til udviklingen af det indre marked ikke har skabt et tilstrækkeligt stærkt incitament til at udvikle adgangsprodukter på grundlag af harmoniserede standarder og processer, særligt ikke i forbindelse med fastnet. Når operatørerne driver virksomhed i forskellige medlemsstater, har de vanskeligt ved at finde adgangsressourcer, der har den rette kvalitet og det rette interoperabilitetsniveau hvad angår tjenester og net, og når disse ressourcer findes, har de forskellige tekniske egenskaber. Dette øger omkostningerne og udgør en hindring for udbud af tjenester på tværs af nationale grænser. [Ændring 28]

(32) Det vil sætte skub i integreringen af det indre marked for elektronisk kommunikation, hvis der skabes en ramme for fastlæggelse af visse europæiske virtuelle nøgleprodukter, der er særligt vigtige for udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, som vil tilbyde grænseoverskridende tjenester, samt hvis der vedtages en tværeuropæisk strategi, baseret på nøgleparametre og minimumskrav til egenskaber, i et miljø, der i stigende grad er baseret udelukkende på IP-teknologi. [Ændring 29]

(33) Det er nødvendigt at tage hånd om de operationelle behov, der kan opfyldes ved hjælp af forskellige virtuelle produkter. Der bør være europæiske virtuelle bredbåndsadgangsprodukter til rådighed i tilfælde, hvor en operatør med en stærk markedsposition i medfør af betingelserne i rammedirektivet og adgangsdirektivet er blevet forpligtet til at tilbyde adgang på regulerede betingelser ved et bestemt adgangspunkt i sit net. For det første bør effektiv grænseoverskridende markedsadgang fremmes ved hjælp af harmoniserede produkter, der sætter udbydere af grænseoverskridende tjenester i stand til at levere tjenester til deres slutkunder for første gang, uden forsinkelse og på en måde, der er forudsigelig og af tilstrækkelig kvalitet; dette omfatter også tjenester rettet mod virksomhedskunder med afdelinger i forskellige medlemsstater, hvor dette er nødvendigt og forholdsmæssigt ifølge markedsanalyser. Disse harmoniserede produkter skal være til rådighed i en tilstrækkelig periode, så udbyderne og de adgangssøgende kan planlægge investeringer på mellemlang og lang sigt. [Ændring 30]

(34) For det andet er avancerede virtuelle adgangsprodukter, der kræver, at adgangssøgende investerer mere, og som giver dem en højere grad af kontrol og differentiering, særligt ved at give adgang på et mere lokalt plan, altafgørende, når det gælder om at skabe vilkår for vedvarende konkurrence på det indre marked. Derfor skal disse engrosadgangsprodukter, der er afgørende for næstegenerationsaccessnet (NGA-net), også harmoniseres for at fremme grænseoverskridende investeringer. Sådanne virtuelle bredbåndsadgangsprodukter skal udformes, så deres funktionaliteter svarer til fysisk adskillelse af pakkede produkter, for at øge udvalget af mulige afhjælpende foranstaltninger på engrosniveau, som de nationale tilsynsmyndigheder kan tage i betragtning i proportionalitetsvurderingen i medfør af direktiv 2002/19/EF. [Ændring 31]

(35) For det tredje er det også nødvendigt at harmonisere et engrosadgangsprodukt med henblik på termineringsdelen af faste kredsløb med udvidede grænseflader for at muliggøre grænseoverskridende udbud af opgavekritiske konnektivitetstjenester til de mest krævende virksomhedsbrugere. [Ændring 32]

(35a) Det er nødvendigt at harmonisere betingelserne for de engrosprodukter af høj kvalitet, der benyttes til levering af erhvervstjenester, for at muliggøre levering af kontinuerlige tjenester til grænseoverskridende og multinationale selskaber i hele Unionen. En sådan harmonisering kan spille en afgørende rolle for konkurrenceevnen i Unionens erhvervsliv for så vidt angår kommunikationsomkostninger. [Ændring 33]

(36) I forbindelse med den stigende overgang til net, der udelukkende er IP-baserede, forhindrer manglen på adgang til konnektivitetsprodukter, der er baseret på IP-protokollen for forskellige kategorier af tjenester med en garanteret tjenestekvalitet, der muliggør kommunikationsveje på tværs af netdomæner og netgrænser, både inden for og på tværs af medlemsstaterne, udviklingen af applikationer, der er afhængige af adgang til andre net, hvilket begrænser den teknologiske innovation. Desuden forhindrer denne situation en videre udbredelse af de effektivitetsfordele, der er forbundet med styring og udbud af IP-baserede net og konnektivitetsprodukter med garanteret tjenestekvalitet, særligt øget sikkerhed, pålidelighed og fleksibilitet, omkostningseffektivitet og hurtigere levering, der er til gavn for netoperatørerne, tjenesteudbyderne og slutbrugerne. Det er derfor nødvendigt med en harmoniseret tilgang til udformningen og tilrådighedsstillelsen af disse produkter på rimelige vilkår, bl.a. muligheden for gensidig levering mellem udbyderne af elektronisk kommunikation, hvor dette ønskes. [Ændring 34]

(37) Fastsættelsen af europæiske virtuelle bredbåndsprodukter i medfør af denne forordning bør afspejles i de nationale tilsynsmyndigheders vurdering af, hvilke afhjælpende adgangsforanstaltninger der er mest formålstjenlige over for net, der tilhører operatører med en stærk markedsposition; samtidig bør man undgå overregulering som følge af en unødig vækst i udbuddet af adgangsprodukter på engrosniveau, uanset om disse indføres i medfør af markedsanalyser eller tilbydes på andre betingelser. Navnlig bør indførelsen af europæiske virtuelle adgangsprodukter ikke i sig selv føre til en stigning i antallet af regulerede adgangsprodukter, der pålægges en given operatør. Endvidere bør den omstændighed, at de nationale tilsynsmyndigheder i medfør af denne forordning skal vurdere, om der bør indføres krav om et europæisk virtuelt bredbåndsadgangsprodukt i stedet for eksisterende adgangsforanstaltninger på engrosniveau, og om det er hensigtsmæssigt at indføre krav om et europæisk virtuelt bredbåndsadgangsprodukt i forbindelse med fremtidige markedsundersøgelser, hvor de konstaterer, at en udbyder har en stærk markedsposition, ikke berøre deres ansvar for at vælge den mest hensigtsmæssige og forholdsmæssige foranstaltning for at afhjælpe det konstaterede konkurrenceproblem i overensstemmelse med artikel 16 i direktiv 2002/21/EF. [Ændring 35]

(38) Af hensyn til forudsigelighed i reguleringen bør hovedelementerne i den beslutningspraksis, der er under udvikling i medfør af det nuværende regelsæt, og som påvirker de betingelser, på hvilke engrosadgangsprodukter, herunder europæiske virtuelle bredbåndsadgangsprodukter, stilles til rådighed for NGA-net, også afspejles i lovgivningen. Disse hovedelementer bør omfatte bestemmelser, der afspejler, hvor vigtig en rolle forholdet mellem konkurrencemæssige begrænsninger, der hidrører fra alternative faste og trådløse infrastrukturer, faktiske garantier for ikke-diskriminerende adgang samt den eksisterende grad af konkurrence hvad angår pris, udvalg og kvalitet på detailniveau spiller i analysen af engrosadgangsmarkederne og særlig af, hvorvidt der er behov for priskontrol for denne adgang til NGA-net. Graden af konkurrence på pris, udvalg og kvalitet er det, der i sidste ende er afgørende for fordelene for slutbrugerne. For eksempel kan de nationale tilsynsmyndigheder i forbindelse med deres vurdering af hver enkelt sag i medfør af artikel 16 i direktiv 2002/21/EF, uden at det berører vurderingen af, om der er tale om stærk markedsposition, og anvendelsen af EU's konkurrenceregler, anse betingelserne på et marked med to faste næstegenerationsnet for at skabe tilstrækkelig konkurrence til at kunne sætte skub i netopgraderinger og fremme udviklingen hen imod udbud af ultrahurtige tjenester, hvilket er et af de vigtige parametre i detailkonkurrence. [Ændring 36]

(39) Det må forventes, at øget konkurrence på et indre marked med tiden vil føre til begrænsning af sektorspecifik regulering på baggrund af markedsanalyse. Et af resultaterne af gennemførelsen af det indre marked bør netop være en stærkere tendens til effektiv konkurrence på relevante markeder, idet efterfølgende anvendelse af konkurrencereglerne i stadigt stigende grad anses for at være tilstrækkelig til at sikre markedets funktion. For at sikre juridisk klarhed og forudsigelighed, hvad angår reguleringsstrategierne på tværs af grænserne, bør der opstilles klare og bindende kriterier for, hvordan det vurderes, om betingelserne på et givet marked stadig retfærdiggør forudgående reguleringsmæssige forpligtelser, idet der henvises til flaskehalsenes varige karakter og udsigterne til konkurrence, særligt infrastrukturbaseret konkurrence, samt konkurrencebetingelserne på detailniveau hvad angår parametre såsom pris, udvalg og kvalitet, der i sidste ende er det, der er relevant for slutbrugerne og EU's økonomis globale konkurrencedygtighed. Disse kriterier bør danne grundlag for regelmæssige revisioner af listen over markeder, hvor forudgående regulering kan være berettiget, og hjælpe de nationale tilsynsmyndigheder med at målrette deres indsats på konvergerende vis, hvor konkurrencen endnu ikke er effektiv. Endelig vil etableringen af et ægte indre marked for elektronisk kommunikation muligvis indvirke på den geografiske afgrænsning af markederne med henblik på både sektorspecifik regulering på baggrund af konkurrenceprincipperne og anvendelse af selve konkurrencelovgivningen.

(40) Forskelle i den nationale gennemførelse af sektorspecifikke regler for beskyttelse af slutbrugerne skaber store hindringer på det indre digitale marked, særligt i form af øgede overholdelsesomkostninger for udbydere, der tilbyder elektronisk kommunikation til offentligheden, og som ønsker at udbyde tjenester på tværs af medlemsstaterne. Desuden undergraver opsplitningen og usikkerheden omkring graden af det beskyttelsesniveau, der tilbydes i forskellige medlemsstater, slutbrugernes tillid og afskrækker dem fra at købe elektroniske kommunikationstjenester i udlandet. For at opnå EU’s mål om at fjerne hindringerne på det indre marked er det nødvendigt at udskifte de eksisterende divergerende nationale lovforanstaltninger med et fælles og fuldt ud harmoniseret sæt sektorspecifikke regler, der skaber et fælles højt beskyttelsesniveau for slutbrugerne. Denne form for fuld harmonisering af de lovgivningsmæssige bestemmelser bør ikke forhindre de udbydere af elektronisk kommunikation, der tilbyder tjenester til offentligheden, i at tilbyde slutbrugerne kontrakter, der går videre end dette beskyttelsesniveau. [Ændring 37]

(41) Eftersom denne forordning kun harmoniserer visse sektorspecifikke regler, berører den ikke de generelle forbrugerbeskyttelsesregler, der er fastsat i EU-retsakter EU-lovgivningen og den nationale lovgivning, der gennemfører dem. [Ændring 38]

(42) I de tilfælde hvor bestemmelserne i kapitel 4 og 5 i denne forordning henviser til slutbrugere, skal bestemmelserne ikke kun gælde for forbrugere, men også for andre kategorier af slutbrugere, primært mikrovirksomheder. Hvis de anmoder herom, skal individuelle slutbrugere, der ikke er forbrugere, have mulighed for at indgå individuelle aftaler om at afvige fra visse bestemmelser. [Ændring 39]

(43) Gennemførelsen af det indre marked for elektronisk kommunikation kræver også, at der fjernes hindringer for slutbrugernes adgang til elektroniske kommunikationstjenester i hele EU. De offentlige myndigheder bør derfor ikke skabe eller opretholde hindringer for grænseoverskridende køb af sådanne tjenester. Udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden bør ikke nægte eller begrænse adgang eller diskriminere slutbrugere på baggrund af deres nationalitet eller bopælsmedlemsstat. Det skal dog være muligt at differentiere på baggrund af forskelle, der kan retfærdiggøres objektivt, hvad angår omkostninger, risici og markedsbetingelser, som f.eks. forskelle i efterspørgslen og konkurrenternes priser.

(44) Der hersker stadigvæk betydelige prisforskelle, både inden for fastnet- og mobilkommunikation, mellem tale- og sms-kommunikation i hjemlandet og kommunikation, der terminerer i en anden medlemsstat. Selv om der er store forskelle mellem lande, operatører og takstpakker og mellem mobil- og fastnettjenester, bliver dette problem ved med at berøre svage kundegrupper og skabe hindringer for smidig kommunikation i EU. Problemet forekommer på trods af en meget kraftig sænkning, og konvergens i absolutte tal, af termineringstaksterne i de forskellige medlemsstater og lave priser på transitmarkederne. Desuden vil overgangen til udelukkende at bruge IP-baserede net til elektronisk kommunikation med tiden indebære et yderligere fald i omkostningerne. Enhver væsentlig forskel i detailtaksterne mellem på den ene side indenlandsk fjernkommunikation via fastnet, dvs. al anden kommunikation end den, der foregår inden for et lokalområde, der identificeres ved et geografisk nummer i den nationale nummerplan, og på den anden side fastnetkommunikation, der terminerer i en anden medlemsstat, bør derfor retfærdiggøres, idet der henvises til objektive kriterier. Detailtaksterne for international mobilkommunikation må ikke overstige de tale- og sms-eurotakster for henholdsvis regulerede roamingopkald og sms-beskeder, der er fastsat i forordning (EU) nr. 531/2012, medmindre dette retfærdiggøres under henvisning til objektive kriterier. Sådanne kriterier kan omfatte ekstraomkostninger og en rimelig relateret fortjeneste. Andre objektive faktorer kan være forskelle i relateret priselasticitet og let adgang for alle slutbrugere til alternative takster hos udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden, som tilbyder grænseoverskridende tjenester inden for EU til en lav eller ingen ekstratakst, eller til informationssamfundstjenester, der har sammenlignelige funktionaliteter, forudsat at slutbrugerne aktivt gøres opmærksomme på sådanne alternativer af deres udbydere. [Ændring 40]

(45) I løbet af de seneste årtier har internettet udviklet sig som en åben platform for innovation med lave adgangsbarrierer for slutbrugere brugere , udbydere af applikationer og indhold og internettjenesteudbydere. Princippet om »netneutralitet« i det åbne internet betyder, at al internettrafik bør behandles ens uden diskrimination, begrænsning eller indgreb, uafhængigt af afsender, modtager, type, indhold, udstyr, tjeneste eller applikation. Som anført i Europa-Parlamentets beslutning af 17. november 2011 om det åbne internet og netneutraliteten i Europa (15) har internettets åbne karakter faktisk været en vigtig drivkraft for konkurrenceevne, økonomisk vækst, social udvikling og innovation, som har ført til en bemærkelsesværdig udvikling inden for onlineapplikationer, -indhold og -tjenester og dermed vækst i udbuddet af og efterspørgslen efter indhold og tjenester, ligesom den har gjort det til en meget vigtig katalysator for den frie bevægelighed for viden, ideer og information, herunder i lande, hvor der er begrænset adgang til uafhængige medier. Det eksisterende regelsæt har til formål at fremme slutbrugernes brugernes muligheder for at få adgang til og formidle information og bruge applikationer og tjenester, som de selv vælger. For nylig viste rapporten fra BEREC om trafikstyringspraksis, der blev offentliggjort i maj 2012, og en undersøgelse iværksat af Forvaltningsorganet for Sundhed og Forbrugere og udgivet i december 2012 om markedet for internetadgang og -udbud set ud fra et forbrugerperspektiv dog, at et væsentligt antal slutbrugere brugere bliver berørt af trafikstyringspraksis, der blokerer eller bremser specifikke applikationer. Disse tendenser kræver klare regler på EU-plan for at bibeholde det åbne internet og for at undgå opsplitning på det indre marked som følge af de enkelte medlemsstaters foranstaltninger. [Ændring 41]

(46) Slutbrugernes Brugernes frihed til at have adgang til og formidle oplysninger og lovligt indhold og bruge applikationer og tjenester, de selv vælger, er underlagt EU-lovgivningen og den nationale lovgivning, der er i overensstemmelse hermed. Nærværende forordning fastlægger begrænsningerne for de restriktioner for denne frihed, som udbyderne af elektroniske kommunikationstjenester til offentligheden pålægger, men berører ikke anden EU-lovgivning, herunder ophavsretsreglerne og direktiv 2000/31/EF. [Ændring 42]

(47) I et åbent internet bør udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden ikke internetadgangstjenester , inden for de begrænsninger af datamængder og hastigheder for internetadgangstjenester, der fremgår af kontraktlige aftaler, undlade at blokere, bremse, degradere eller diskriminere mod specifikt indhold, specifikke applikationer eller tjenester eller specifikke kategorier heraf, undtagen med baggrund medmindre det er led i et begrænset antal rimelige trafikstyringsforanstaltninger. Sådanne foranstaltninger skal være teknisk nødvendige, gennemsigtige, forholdsmæssige og ikke-diskriminerende. Denne form for rimelig trafikstyring indebærer forebyggelse og hindring af alvorlig kriminalitet, herunder frivillige foranstaltninger fra udbydernes side, der skal forhindre adgang til og udbredelse af børnepornografi. Det bør anses for rimeligt at minimere virkningerne af Det bør være tilladt at skride ind mod overbelastning af nettet, forudsat at denne form for belastning kun forekommer i begrænsede tidsrum eller under særlige forhold . De nationale tilsynsmyndigheder bør kunne kræve, at en udbyder dokumenterer, at en ensartet behandling af trafikken vil være væsentlig mindre effektiv. [Ændring 43]

(47a) Denne forordning berører ikke direktiv 2002/58/EF. [Ændring 44]

(48) Mængdebaserede takster bør anses for at være i overensstemmelse med princippet om et åbent internet, så længe det er muligt for slutbrugerne brugerne at vælge den takst, der svarer til deres normale dataforbrug på baggrund af klar, gennemsigtig og udtrykkelig information om betingelserne for og konsekvenserne af et sådant valg. Samtidig bør sådanne takster sætte udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden internetadgangstjenester i stand til bedre at tilpasse netværkskapaciteten til de forventede datamængder. Det er af yderste vigtighed, at slutbrugerne brugerne bliver informeret tilstrækkeligt, før de indgår en aftale om en given datamængde eller hastighedsbegrænsning samt de gældende takster, således at de løbende kan overvåge deres forbrug og med lethed anmode om udvidelse af de datamængder, de har til rådighed, hvis de ønsker det. [Ændring 45]

(49) Der er også forbrugerefterspørgsel Det bør være muligt at imødekomme brugernes efterspørgsel efter tjenester og applikationer med , der kræver en særlig høj garanteret tjenestekvalitet, som tilbydes af udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden eller udbydere af indhold, applikationer eller tjenester. Sådanne tjenester kan omfatte f.eks. tv-spredning via internet-protokollen (IP-tv), videokonferencer og visse sundhedsapplikationer. Derfor skal slutbrugerne bør brugerne også have frihed til at indgå aftaler om levering af specialtjenester med garanteret særlig høj tjenestekvalitet, enten med udbydere af internetadgangstjenester, udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden eller udbydere af indhold, applikationer eller tjenester. Når sådanne aftaler indgås med en udbyder af internetadgangstjenester, bør denne sikre, at den særligt høje tjenestekvalitet ikke væsentligt forringer internetadgangstjenestens generelle kvalitet. Derudover bør trafikstyringsforanstaltninger ikke anvendes på en sådan måde, at det medfører diskrimination mellem konkurrerende tjenester. [Ændring 46]

(50) Desuden efterspørger udbyderne af indhold, applikationer og tjenester transmissionstjenester, der er baseret på fleksible kvalitetsparametre, herunder lavere prioriteringsniveauer for trafik, der kan tåle forsinkelse. Indholds-, applikations- og tjenesteudbydernes mulighed for at forhandle en sådan fleksibel kvalitet af tjenesteniveauer med udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden er kan også være nødvendig for, at de kan udbyde specialtjenester, og dette forventes at spille en afgørende rolle i udviklingen af nye visse tjenester såsom kommunikation mellem maskiner. Samtidig bør sådanne ordninger gøre det muligt for udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden at balancere trafikken bedre og forhindre overbelastning af nettet. Derfor skal udbydere af indhold, applikationer og tjenester og udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden fortsat have frihed til at indgå specialtjenesteaftaler om definerede tjenestekvalitetsniveauer, så længe disse aftaler ikke i væsentlig grad forringer internetadgangstjenesternes generelle internetadgangstjenestens kvalitet. [Ændring 239]

(51) De nationale tilsynsmyndigheder spiller en afgørende rolle, når det gælder om at sikre, at slutbrugerne reelt har mulighed for at benytte sig af denne frihed til åben internetadgang. De nationale tilsynsmyndigheder bør derfor pålægges forpligtelser vedrørende overvågning og rapportering og til at have overvågnings- og rapporteringsforpligtelser og sikre, at udbyderne af internetadgangstjenester, andre udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden samt andre tjenesteudbydere overholder kravene, og at der er ikke-diskriminerende internetadgangstjenester af høj kvalitet til rådighed, som ikke forringes af specialtjenester. I vurderingen af, om der er tale om en mulig general generel forringelse af internetadgangstjenesterne, bør de nationale tilsynsmyndigheder se på kvalitetsparametre som f.eks. tids- og pålidelighedsparametre (reaktionstid, jitter, tab af pakker pakketab ), graden og virkningerne af overbelastning af nettet, reel hastighed i forhold til annonceret hastighed, internetadgangstjenesternes performans præstationsniveau sammenlignet med specialtjenesternes tjenester af særligt høj kvalitet og kvaliteten, som den opleves af slutbrugerne. De nationale tilsynsmyndigheder bør indføre klageprocedurer, der kan give adgang til effektive, simple og umiddelbart anvendelige retsmidler for brugere, samt have beføjelse til at pålægge alle samtlige eller individuelle enkelte udbydere af internetadgangstjenester, andre udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden og andre tjenesteudbydere krav om garanteret minimumstjenestekvalitet, hvis dette er nødvendigt for at forhindre en generel forringelse af internetadgangstjenesternes kvalitet. [Ændring 240]

(52) De foranstaltninger, der skal sikre gennemsigtighed og sammenlignelighed hvad angår priser, takster, vilkår og betingelser, servicekvalitetsparametre, herunder dem, der er specifikke for udbud af internetadgangstjenester, bør øge slutbrugernes mulighed for at optimere deres valg af udbydere, og således kan de drage fuld nytte af konkurrencen. En frivillig certificeringsordning for interaktive sammenligningswebsteder, retningslinjer eller lignende værktøjer skal være uafhængig af enhver udbyder af elektronisk kommunikation, bruge et almindeligt og tydeligt sprog og fuldstændige og ajourførte oplysninger, have en gennemsigtig metodologi, være pålidelig og give adgang ifølge retningslinjerne for webindholdstilgængelighed version 2.0 og anvende en effektiv klagehåndteringsprocedure. [Ændring 49]

(53) Slutbrugerne skal oplyses tilstrækkeligt om prisen og den type tjeneste, der bliver tilbudt, før de køber en tjeneste. Disse oplysninger bør ligeledes gives umiddelbart før en bruger foretager et opkald, når dette gælder et bestemt nummer eller en tjeneste, der er underlagt særlige prisbetingelser, som f.eks. opkald til særtjenester med overtaksering, der således ofte er pålagt en speciel takst. I tilfælde hvor en sådan forpligtelse er uforholdsmæssig, idet der tages hensyn til udbyderens omkostninger og varigheden af oplysningen om taksten sammenlignet med opkaldets gennemsnitlige varighed og den omkostningsrisiko, slutbrugeren er udsat for, kan de nationale tilsynsmyndigheder bevilge en afvigelse. Slutbrugerne skal ligeledes informeres, hvis et gratis opkald pålægges ekstragebyrer. [Ændring 50]

(54) Udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden skal informere slutbrugerne tilstrækkeligt f.eks. om deres tjenester og takster, servicekvalitetsparametre, adgang til nødtjenester og eventuelle begrænsninger, samt udvalget og udformningen af tjenester og produkter, der findes for forbrugere med handicap. I tilfælde af tarifplaner med en forud defineret kommunikationsmængde bør udbydere af elektronisk kommunikation til offentligheden også informere om forbrugeres og andre slutbrugeres mulighed for at overføre alle ubrugte mængder fra den tidligere faktureringsperiode til den nuværende faktureringsperiode. Disse oplysninger skal gives på klar og gennemsigtig vis, og de skal være tilpasset den medlemsstat, hvor tjenesterne udbydes, og hvis der forekommer ændringer, skal oplysningerne opdateres. Udbydere kan fritages fra sådanne krav om information i forbindelse med tilbud, der forhandles individuelt. [Ændring 51]

(55) Sammenlignelige oplysninger om produkter og tjenester er altafgørende for at slutbrugerne kan gennemføre en uafhængig evaluering af tilbud. Erfaringen viser, at pålidelige og sammenlignelige oplysninger styrker slutbrugernes tillid og gør dem mere villige til at udnytte deres valgmuligheder.

(56) Kontrakterne er et vigtigt middel til at give slutbrugerne brugerne oplysninger med en høj grad af gennemsigtighed og retlig sikkerhed. Udbyderne af elektronisk kommunikation til offentligheden skal give slutbrugerne brugerne klare og forståelige oplysninger om alle de væsentlige dele af kontrakten, før slutbrugeren brugeren bliver bundet af kontrakten. Oplysningerne skal være obligatoriske og må ikke ændres, undtagen ved efterfølgende aftale mellem slutbrugeren brugeren og udbyderen. Kommissionen og de nationale tilsynsmyndigheder har for nylig fundet omfattende uoverensstemmelser mellem den hastighed, der bliver reklameret med i forbindelse med internetadgangstjenester og den hastighed, der reelt er til rådighed for slutbrugerne brugerne . Udbyderne af elektroniske kommunikationstjenester til offentligheden skal derfor informere slutbrugerne brugerne om den hastighed og de øvrige tjenestekvalitetsparametre, som de realistisk kan forvente at få leveret til deres hovedadresse, før der indgås en kontrakt. For faste og mobile dataforbindelser er den tilgængelige hastighed normalt den kommunikationstjenestehastighed, som en forbruger kan forvente at få det meste af tiden, når han har adgang til tjenesten uanset tidspunktet på dagen. Normalt bør den tilgængelige hastighed være afledt af de anslåede hastighedsintervaller, hastighedsgennemsnit, hastigheder i spidsbelastningsperioder og minimumshastighed. Metoden bør fastsættes i retningslinjer fra BEREC, og den bør regelmæssigt revideres og ajourføres for at afspejle udviklingen i teknologi og infrastruktur. Medlemsstaterne bør sikre, at udbyderne giver slutbrugerne mulighed for at få adgang til sammenlignelige oplysninger om mobilnettenes dækning, herunder forskellige teknologier i deres medlemsstat, før indgåelse af en kontrakt, for at give slutbrugerne mulighed for at træffe afgørelser om køb på et informeret grundlag. [Ændring 52]

(57) Hvad angår terminaludstyr skal kontrakten udspecificere de eventuelle begrænsninger, som udbyderen pålægger i forbindelse med anvendelse af udstyret, f.eks. ved hjælp af en sim-lås på mobilt udstyr og eventuelle gebyrer, der skal betales ved ophævelse af kontrakten inden den aftalte udløbsdato. Der bør ikke pålægges nogen gebyrer, efter at den indgåede kontrakt er udløbet. Kontrakterne bør også indeholde oplysninger om, hvilken type eftersalgsservice, vedligeholdelsestjenester og kundesupporttjenester der ydes. Denne information bør også så vidt muligt omfatte tekniske oplysninger, der leveres på anmodning, om den korrekte funktion af det terminaludstyr, som slutbrugeren har valgt. Disse oplysninger bør gives gratis, medmindre udstyret ikke er teknisk kompatibelt. [Ændring 53]

(58) For at undgå ubehagelige overraskelser på regningen bør slutbrugerne brugerne for alle tjenester, der afregnes efterfølgende, kunne definere fastsætte et forud defineret økonomisk loft for gebyrerne i forbindelse med opkald og internetadgangstjenester. Denne facilitet bør stilles gratis til rådighed med omfatte en passende advarsel, der kan konsulteres igen senere, når grænsen er ved at være nået. Når loftet er nået, skal slutbrugerne ikke længere have adgang til eller betale for disse tjenester, medmindre de udtrykkeligt anmoder om fortsat adgang til tjenesten efter aftale med udbyderen. [Ændring 54]

(58a) Den behandling af personoplysninger, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning om foranstaltninger vedrørende Unionens indre marked for elektronisk kommunikation med henblik på at opnå et netforbundet europæisk område, bør overholde Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF (16) , der udgør rammerne for behandling af personoplysninger i medlemsstaterne i medfør af denne forordning og under tilsyn fra medlemsstaternes kompetente myndigheder, navnlig de uafhængige offentlige myndigheder, som medlemsstaterne har udpeget, og ligeledes overholde direktiv 2002/58/EF. [Ændring 55]

(58b) Behandlingen af personoplysninger, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning om foranstaltninger vedrørende Unionens indre marked for elektronisk kommunikation med henblik på at opnå et netforbundet europæisk område, skal være i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (17) . [Ændring 56]

(59) Erfaringer fra medlemsstaterne og fra en undersøgelse, der for nylig blev iværksat af Forvaltningsorganset for Sundhed og Forbrugere viste, at lange kontraktperioder og automatisk eller stiltiende fornyelse udgør væsentlige forhindringer for udskiftning af udbyder. Det er derfor ønskeligt, at en slutbruger kan ophæve en kontrakt seks måneder efter, at den er indgået, uden at blive pålagt nogen omkostninger. I sådanne tilfælde kan slutbrugerne blive anmodet om at kompensere udbyderen for det subsidierede udstyrs restværdi eller pro rata temporis-værdien af eventuelle andre tilbud. Kontrakter, der er blevet stiltiende forlænget, skal kunne opsiges med en måneds varsel. [Ændring 57]

(60) Væsentlige ændringer af de kontraktlige betingelser, der pålægges til skade for slutbrugeren af udbyderen af elektroniske kommunikationstjenester til offentligheden, for eksempel hvad angår gebyrer, takster, begrænsning af datamængden, datahastigheden, dækningen eller behandlingen af personoplysninger anses for at give anledning til slutbrugerens ret til at ophæve kontrakten uden at blive pålagt nogen omkostninger.

(61) Pakkede produkter, der består af elektronisk kommunikation og andre tjenester såsom lineær tv-spredning er blevet mere og mere udbredt og udgør en vigtig del af konkurrencen. I tilfælde, hvor der gælder divergerende kontraktlige regler for de forskellige tjenester i pakken vedrørende ophævelse af kontrakten og udskiftning af udbyder er slutbrugerne reelt forhindret i at skifte til konkurrencedygtige tilbud hvad angår hele pakken eller dele af den. Bestemmelserne i denne forordning vedrørende ophævelse af kontrakten og udskiftning af udbyder bør derfor gælde for alle dele af en sådan pakke.

(62) Slutbrugerne bør kunne træffe velinformerede valg og skifte udbyder, når det er i deres interesse, således at de kan få fuldt udbytte af konkurrencen. Slutbrugerne bør derfor være i stand til at skifte uden at der er retlige, tekniske eller proceduremæssige hindringer i vejen, Herunder kontraktbetingelser og gebyrer. Nummerportabilitet er en vigtig nøgle til at opnå frit valg for forbrugerne og effektiv konkurrence. Dette bør gennemføres så hurtigt som muligt således at nummeret er reelt aktiveret inden for en arbejdsdag efter indgåelse af en aftale om portering af et nummer. Betaling af udestående regninger bør ikke være en betingelse for at gennemføre en anmodning om portering.

(63) For at understøtte etstedsbestilling og for at fremme en gnidningsløs udskiftningsoplevelse for slutbrugerne skal udskiftningsprocessen styres af den modtagende udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden give brugerne mulighed for problemløst at skifte udbyder bør BEREC have mandat til at fastlægge retningslinjer for den modtagende og den overdragende udbyders respektive ansvarsområder i overdragelses- og porteringsprocessen, herunder krav om, at den overdragende udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden bør ikke forsinke forsinker eller hindre hindrer udskiftningsprocessen. Der bør, at processen så vidt muligt anvendes automatiske processer, og man bør sikre automatiseres , og at der sikres en høj grad af beskyttelse af personoplysninger. Retningslinjerne bør også omhandle spørgsmålet om, hvordan man sikrer slutbrugerne kontinuitet, herunder gennem identifikatorer som e-mailadresser, ved hjælp af f.eks. muligheden for at vælge en facilitet til videresendelse af e-mails. Gennemsigtige, præcise og rettidige oplysninger om udskiftning bør øge slutbrugernes brugernes tryghed ved at skifte udbyder og gøre dem mere villige til at deltage aktivt i konkurrenceprocessen. [Ændring 58]

(64) Kontrakter med overdragende udbydere af e-kommunikation til offentligheden bør annulleres automatisk efter udskiftningen, uden at slutbrugerne skal foretage yderligere skridt. Hvis der er tale om forudbetalte tjenester, skal en eventuel resterende saldo tilbagebetales til den forbruger, der ønsker at skifte udbyder. [Ændring 59]

(65) Det er nødvendigt, at slutbrugerne oplever kontinuitet, når de skifter vigtige midler til identifikation, såsom e-mailadresser. For at opnå dette og for at undgå, at der går e-mailkommunikation tabt, skal den overdragende udbyder af internetadgangstjenester tilbyde slutbrugerne muligheden for at vælge en gratis facilitet med videresendelse af e-mails i de tilfælde, hvor slutbrugeren har fået en e-mailadresse hos den overdragende udbyder. [Ændring 60]

(66) De kompetente nationale myndigheder kan fastsætte de globale processer vedrørende nummerportabilitet og udskiftning af udbyder, idet der tages højde for den teknologiske udvikling og behovet for at sikre en hurtig, effektiv og forbrugervenlig udskiftningsproces. De kompetente nationale myndigheder skal kunne pålægge forholdsmæssige foranstaltninger, der skal beskytte slutbrugerne tilstrækkeligt i løbet af hele udskiftningsprocessen, herunder passende sanktioner, der har til formål at minimere risiciene for misbrug eller forsinkelser og for at slutbrugerne bliver overdraget til en anden udbyder uden deres samtykke. De bør også kunne opstille en automatisk kompensationsmekanisme for slutbrugerne i sådanne tilfælde.

(67) De nationale tilsynsmyndigheder bør også kunne tage effektive forholdsregler med henblik på overvågning og for at sikre overholdelse af bestemmelserne i denne forordning, hvilket indebærer en beføjelse til at indføre effektive sanktioner i tilfælde af brud på denne forordning.

(68) For at tage hensyn til markedets udvikling og de tekniske fremskridt bør Kommissionen i henhold til artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde have beføjelse til at vedtage retsakter om ændring af bilagene. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. [Ændring 61]

(69) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelse af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser hvad angår beslutningen om at pålægge medlemsstaterne at tilpasse deres overholdelsesplaner med en fælles tidsplan for tildeling af frekvenser og tilladelse til faktisk brug af frekvenser.

(70) Implementeringsbeføjelserne De gennemførelsesbeføjelser , der vedrører harmonisering og koordinering af tilladelse til brug af radiofrekvenser, egenskaberne ved trådløse adgangspunkter for et lille område, koordinering mellem medlemsstaterne hvad angår allokering af radiofrekvenser, mere detaljerede tekniske og metodiske regler ved europæiske virtuelle adgangsprodukter og sikring af internetadgang samt rimelig trafikstyring og tjenestekvalitet fair use-kriterier bør forventes udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (18). [Ændring 62]

(71) For at sikre sammenhæng mellem målene og de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre det indre marked for elektronisk kommunikation i medfør af for at opfylde målsætningerne for denne forordning og visse specifikke eksisterende retlige bestemmelser og for at afspejle hovedelementerne i den beslutningspraksis, der er under udvikling, bør direktiv 2002/21/EF, 2002/20/EF og 2002/22/EF samt forordning (EU) nr. 531/2012 og (EF) nr. 1211/2009 samt afgørelse nr. 243/2012/EU ændres. Dette omfatter indføjelse af bestemmelser om, at direktiv 2002/21/EF og de relaterede direktiver skal læses i sammenhæng med denne forordning, indførelse af øgede beføjelser til Kommissionen når det gælder om at sikre ensartethed hvad angår de afhjælpende foranstaltninger, der pålægges de europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, der har en stærk markedsposition inden for konteksten af den europæiske høringsmekanisme, harmonisering af de kriterier, der er vedtaget i forbindelse med definitionen af og konkurrencen på relevante markeder, tilpasning af anmeldelsessystemet i medfør af direktiv 2002/20/EF med henblik på en fælles EU-tilladelse samt ophævelse af bestemmelser vedrørende minimumsharmonisering af slutbrugernes rettigheder, der fremgår af direktiv 2002/22/EF, som er blevet gjort overflødige af den fuldstændige harmonisering, der fremgår af denne forordning. [Ændring 63]

(72) Mobilkommunikationsmarkedet i EU er fortsat opsplittet, og der er ikke er noget net, der dækker alle medlemsstater. Som følge heraf skal roamingudbyderne købe engrostjenester af operatørerne i de medlemsstater, deres kunder besøger, for at kunne udbyde mobilkommunikationstjenester til dem, når de rejser i EU. Disse engrosgebyrer udgør en væsentlig hindring for udbud af roamingtjenester til priser, der svarer til indenlandske mobilpriser. Derfor bør der vedtages yderligere foranstaltninger, der skal gøre det lettere at sænke disse gebyrer. Forretningsaftaler eller tekniske aftaler mellem roamingudbyderne, der sætter dem i stand til at gennemføre en virtuel udvidelse af deres netdækning i hele EU, gør det muligt for dem at internalisere engrosomkostningerne. For at give et passende incitament bør visse lovgivningsmæssige forpligtelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 531/2012 tilpasses (19) . Navnlig bør den forpligtelse, der påhviler indenlandske udbydere til at give deres kunder adgang til alternative roamingudbyderes tale-, sms- og dataroamingtjenester, ikke gælde for udbydere, der ved hjælp af deres egne net eller i kraft af bilaterale eller multilaterale roamingaftaler sikrer, at alle kunder i EU tilbydes standardroamingtakster, der svarer til indlandstaksterne; dog bør der fastsættes en overgangsperiode for tilfælde, hvor der allerede er indrømmet den nævnte adgang. [Ændring 64]

(73) Bilaterale eller multilaterale roamingaftaler kan gøre det muligt for en mobiloperatør at behandle sine indenlandske kunders roaming på partnernes net som en tjeneste, der i vid udstrækning svarer til den tjeneste, der leveres til disse kunder på operatørens egne net, hvilket vil have følger for udbyderens egne priser for en sådan virtuel »on-net«-dækning i hele EU. En sådan ordning på engrosniveau kunne gøre det muligt at udvikle nye roamingprodukter og således øge udvalget og konkurrencen på detailniveau. [Ændring 65]

(74) Den digitale dagsorden for Europa og forordning (EU) nr. 531/2012 fastsætter det politiske mål, at forskellen mellem roamingtaksterne og indlandstaksterne skal nærme sig nul. I praksis kræver dette, at forbrugere, der falder ind under en af de iagttagne brede kategorier for indenlandsk forbrug, som identificeres under henvisning til en udbyders forskellige indenlandske detailpakker, trygt kan fortsætte det typiske indenlandske forbrugsmønster, der er forbundet med deres respektive indenlandske detailpakker, når de i perioder rejser inden for EU, uden at blive påført omkostninger ud over dem, de har i hjemlandet. Sådanne brede kategorier kan eventuelt identificeres ud fra gældende handelspraksis, idet der f.eks. henvises til differentieringen i indenlandske detailpakker mellem kunder, der betaler forud og kunder, der betaler efterfølgende, pakker, der udelukkende dækker GSM-tjenester (dvs. tale- og sms-pakker), pakker, der er tilpasset forskellige forbrugsniveauer, pakker rettet mod henholdsvis forbrugere og virksomheder, detailpakker med priser pr. forbrugt enhed og pakker, der omfatter »spandevis« af enheder (f.eks. taletid, megabytes data) til en fast pris, uanset hvor meget der rent faktisk bliver brugt. De mange forskellige detailtakstplaner og pakker, der er til rådighed for kunderne på alle EU's indenlandske mobilmarkeder, er tilpasset de varierende brugerbehov, der er forbundet med et marked med konkurrence. Denne fleksibilitet på de indenlandske markeder bør også afspejles i det EU-interne roamingmiljø, samtidig med at der tages hensyn til, at roamingudbydernes behov for engrosressourcer fra uafhængige netværksoperatører i forskellige medlemsstater stadig kan retfærdiggøre, at der indføres begrænsninger under henvisning til rimelig brug, hvis indlandstaksterne også gælder for denne form for roamingforbrug. [Ændring 66]

(75) Selv om det i første omgang er op til roamingudbyderne selv at vurdere vurderer, hvor stor en mængde roamingopkald, -sms’er og –data det er rimeligt at dække, der skal være dækket til indlandstakst som led i de deres forskellige detailpakker, har de uanset afskaffelsen af detailroamingtaksterne den 15. december 2015 mulighed for at anvende en »fair use-klausul« på forbruget af regulerede detailroamingtjenester til den gældende indenlandske takst baseret på kriterier for, hvad der er et rimeligt forbrug . De pågældende kriterier bør anvendes på en sådan måde, at forbrugerne i de perioder, hvor de rejser i Unionen, trygt kan følge det samme typiske forbrugsmønster, som er knyttet til deres respektive indenlandske detailtjenestepakker. De nationale tilsynsmyndigheder bør overvåge roamingudbydernes anvendelse af sådanne grænser for rimelig brug fair use-grænser og sikre, at de fastlægges specifikt under henvisning til detaljerede kvantificerede oplysninger i kontrakterne, der er klare og gennemskuelige for kunderne. I denne proces bør de nationale tilsynsmyndigheder tage størst muligt hensyn til relevante retningslinjer fra BEREC, baseret på resultaterne af en offentlig høring, vedrørende anvendelsen af fair use-kriterier i roamingudbyderes kontrakter . I sin vejledning bør BEREC opstille forskellige forbrugsmønstre, der underbygges af de underliggende tendenser inden for tale-, data- og sms-forbrug på EU-plan samt den forventede udvikling, navnlig inden for trådløs dataanvendelse. Eurotarif-prislofterne bør fortsat anvendes som sikkerhedsloft over gebyrer for forbrug, der overskrider fair use-grænserne, indtil forordning (EU) nr. 531/2012 udløber. [Ændring 67]

(76) Desuden bør det omfattende fald i mobiltemineringstaksterne, der på det seneste har fundet sted i hele EU, gøre det muligt at udrydde de yderligere roaminggebyrer for indgående opkald. For at skabe klarhed og retssikkerhed bør datoen den 15. december 2015 fastsættes for den endelige udfasning af roaminggebyrer, der blev indledt med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 717/2007 (20) . Derudover bør Kommissionen senest den 30. juni 2015, forud for den endelige afskaffelse af roaminggebyrerne, aflægge rapport om et eventuelt behov for ændring af engrostaksterne eller engrosmarkedsmekanismerne, bl.a. under hensyn til de mobiltermineringstakster, der gælder for roaming i hele Unionen. [Ændring 68]

(77) For at sikre stabilitet i BEREC's aktiviteter samt strategisk lederskab bør BEREC's repræsentantskab repræsenteres af en formand på fuld tid, der udnævnes af repræsentantskabet på grundlag af præstationer, kvalifikationer og kendskab til markedsaktørerne og markederne for elektronisk kommunikation samt erfaring inden for overvågning, tilsyn og regulering efter en åben udvælgelsesprøve, der tilrettelægges og styres af repræsentantskabet med bistand fra Kommissionen. Med henblik på den udnævnelsen af den første formand for repræsentantskabet bør Kommissionen bl.a. opstille en slutliste over kandidater på grundlag af præstationer, kvalifikationer og kendskab til markedsaktørerne og markederne for elektronisk kommunikation samt erfaring inden for overvågning, tilsyn og regulering. Ved senere udnævnelser bør muligheden for at lade Kommissionen opstille en slutliste tages op til overvejelse i en rapport, der udarbejdes i henhold til denne forordning. Støttekontoret for BEREC bør derfor omfatte formanden for repræsentantskabet, forvaltningsudvalget og en administrerende direktør. [Ændring 69]

(78) Direktiv 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF samt forordning (EF) nr. 1211/2009 og (EU) nr. 531/2012 samt afgørelse nr. 243/2012/EU bør derfor ændres i overensstemmelse hermed. [Ændring 70]

(79) Kommissionen kan til enhver tid bør anmode om en udtalelse fra BEREC i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1211/2009, når den finder dette nødvendigt i forbindelse med gennemførelsen af bestemmelserne i denne forordning. [Ændring 71]

(79a) Rammebestemmelserne for elektronisk kommunikation bør revideres, jf. anmodningen i Europa-Parlamentets beslutning om rapport om gennemførelsen af EU-regelsættet for elektronisk kommunikation (21) . Revisionen bør være baseret på efterfølgende analyser af rammebestemmelsernes konsekvenser siden 2009, en fuld høring og en grundig forudgående vurdering af de forventede virkninger af forslagene på baggrund af revisionen. Forslagene bør forelægges i så god tid, at lovgiveren har tilstrækkelig tid til at analysere og drøfte dem på behørig vis. [Ændring 72]

(80) Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de rettigheder og principper, der er nedfældet i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, særlig artikel 8 (Beskyttelse af personoplysninger), artikel 11 (Ytrings- og informationsfrihed), artikel 16 (Frihed til at oprette og drive egen virksomhed), artikel 21 (Ikke-forskelsbehandling) og artikel 38 (Forbrugerbeskyttelse).

(81) Målet for denne forordning, nemlig at fastlægge de reguleringsprincipper og detaljerede regler, der er nødvendige for at gennemføre et europæisk indre marked for elektronisk kommunikation, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af dets omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Kapitel I

Generelle bestemmelser

Artikel 1

Formål og anvendelsesområde

1. Denne forordning fastsætter reguleringsprincipperne og de nærmere regler til gennemførelse af et indre EU-marked for elektronisk kommunikation, hvor de regler, der er nødvendige for at : [Ændring 73]

a) fremme udøvelsen i praksis af retten for udbydere af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester har ret til, mulighed for og incitament til at udvikle, udvide og drive deres net og udbyde tjenester, uanset hvor i Unionen udbyderen er etableret, eller kunderne befinder sig , ved hjælp af en harmoniseret og forenklet tilladelsesordning baseret på en harmoniseret model [Ændring 74]

b) borgere og virksomheder har fremme udøvelsen i praksis af borgeres og virksomheders ret til og mulighed for at få adgang til konkurrencedygtige, sikre og pålidelige elektroniske kommunikationstjenester, uanset hvor de udbydes inden for Unionen , med fælles regler til garanti for høje standarder for beskyttelse, privatlivets fred og personoplysningers sikkerhed uden at blive hindret af grænseoverskridende restriktioner eller ubegrundede ekstraomkostninger og sanktioner [Ændring 75]

ba) opnå mere samordnede europæiske rammer for harmoniserede radiofrekvenser til trådløse bredbåndskommunikationstjenester [Ændring 76]

bb) tage fat på udfasningen af ubegrundede gebyrer for roamingtrafik i Unionen. [Ændring 77]

2. Denne forordning fastsætter navnlig reguleringsprincipper, i henhold til hvilke Kommissionen, Sammenslutningen af Europæiske Tilsynsmyndigheder inden for Elektronisk Kommunikation (BEREC) og de nationale og regionale kompetente myndigheder udøver deres hverv, hver part inden for sit kompetenceområde og i sammenhæng med bestemmelserne i direktiv 2002/19/EF, 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF: [Ændring 78]

a) for at sikre enkle, forudsigelige og konvergerende reguleringsvilkår for så vidt angår vigtige administrative og kommercielle parametre, herunder også vedrørende forholdsmæssigheden af individuelle forpligtelser, som eventuelt pålægges i henhold til en markedsanalyse [Ændring 79]

b) for at fremme vedvarende konkurrence på det indre marked og Unionens konkurrenceevne globalt og mindske sektorspecifik markedsregulering i takt med, at disse mål nås [Ændring 80]

c) for at fremme investeringer i og innovation inden for ny og forbedret højkapacitetsinfrastruktur, som og sikre, at den dækker hele Unionen og kan håndtere den voksende efterspørgsel fra slutbrugerne , hvor de end befinder sig i Unionen [Ændring 81]

d) for at fremme et innovativt tjenesteudbud af høj kvalitet [Ændring 82]

e) for at sikre rådighed over og højeffektiv udnyttelse af radiofrekvenser, hvad enten disse er underlagt generelle tilladelser eller individuelle brugsrettigheder, med henblik på et udbud af trådløse bredbåndstjenester, som understøtter innovation, investeringer, jobskabelse og fordele for slutbrugerne [Ændring 83]

f) for at tjene borgernes og slutbrugernes interesser for så vidt angår konnektivitet ved at forbedre investeringsmiljøet med sigte på øget udvalg og kvalitet i netadgang og -tjenester og ved at fremme mobiliteten i hele Unionen samt den sociale og territoriale sammenhæng. [Ændring 84]

3. For at sikre gennemførelsen af de overordnede reguleringsprincipper i stk. 2 fastsætter denne forordning endvidere de nødvendige nærmere regler for:

a) en fælles EU-tilladelse for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation

b) yderligere konvergens af reguleringsvilkårene for så vidt angår nødvendigheden og forholdsmæssigheden af de foranstaltninger, som de nationale tilsynsmyndigheder pålægger europæiske udbydere af elektronisk kommunikation

c) et harmoniseret udbud på EU-niveau af visse engrosbredbåndsprodukter i henhold til konvergerende reguleringsvilkår

d) samordnede europæiske rammer for tildeling af harmoniserede frekvenser til trådløse bredbåndskommunikationstjenester, hvorved der oprettes et europæisk rum for trådløs kommunikation

e) harmoniseringen af regler vedrørende slutbrugeres rettigheder og fremme af reel konkurrence på detailmarkederne, hvorved der skabes et europæisk forbrugerområde for elektronisk kommunikation

f) udfasning af ubegrundede gebyrer for EU-intern kommunikation og roamingtrafik i Unionen. [Ændring 85]

3a. Bestemmelserne i denne forordning berører ikke Unionens gældende regler vedrørende databeskyttelse og artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. [Ændring 86]

Artikel 2

Definitioner

I forbindelse med denne forordning finder definitionerne i direktiv 2002/19/EF, 2002/20/EF, 2002/21/EF, 2002/22/EF og 2002/77/EF anvendelse.

I dette direktiv forstås endvidere ved:

1) »europæisk udbyder af elektronisk kommunikation«: en virksomhed, som er etableret i Unionen, og udbyder eller har til hensigt at udbyde elektroniske kommunikationsnet eller -tjenester rettet mod flere medlemsstater, uanset om dette sker direkte eller via et eller flere datterselskaber, og som ikke kan anses for at være et datterselskab af en anden udbyder af elektronisk kommunikation [Ændring 87]

2) »udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden«: en virksomhed, som udbyder offentlige elektroniske kommunikationsnet eller offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester

3) »datterselskab«: en virksomhed, hvor en anden virksomhed direkte eller indirekte: i) kan udøve mere end halvdelen af stemmerettighederne, eller ii) kan udpege mere end halvdelen af medlemmerne af bestyrelsen, direktionen eller organer, som repræsenterer virksomheden retligt, eller iii) har ret til at lede virksomhedens forretninger [Ændring 88]

4) »fælles EU-tilladelse«: de retlige rammer, der gælder for en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation i hele Unionen på grundlag af den generelle tilladelse udstedt i hjemlandet og i overensstemmelse med nærværende forordning [Ændring 89]

5) »hjemland«: den medlemsstat, hvor den europæiske udbyder af elektronisk kommunikation har sit hovedsæde [Ændring 90]

6) »hovedsæde«: det etableringssted i medlemsstaten, hvor de vigtigste beslutninger træffes for så vidt angår investeringer i og styring af udbuddet af elektroniske kommunikationstjenester eller -net i Unionen [Ændring 91]

7) »værtsmedlemsstat«: enhver anden medlemsstat end hjemlandet, hvor en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation udbyder elektroniske kommunikationsnet og -tjenester [Ændring 92]

8) »harmoniserede radiofrekvenser til trådløs bredbåndskommunikation«: radiofrekvenser, for hvilke betingelserne for adgang effektiv , effektivitet og primær udnyttelse er harmoniseret på EU-niveau, og navnlig i henhold til i overensstemmelse med såvel direktiv 2002/21/EF som beslutning 676/2002/EF, og som benyttes til andre kommunikationstjenester end radio- og tv-spredning [Ændring 93]

9) »trådløst adgangspunkt for lille område«: lille wi-fi-installation med lav effekt og lille rækkevidde, som anvender tilladelseskrævende frekvenser eller en kombination af tilladelseskrævende og -fri frekvenser , og som kan være del af et offentligt terrestrisk mobilkommunikationsnet, og kan være udstyret med en eller flere ikke iøjnefaldende antenner, som giver offentligheden wi-fi-adgang til elektroniske kommunikationsnet, uanset den underliggende nettopologi [Ændring 94]

10) »radiobaseret lokalt datanet« (RLAN): wi-fi-system med lav effekt og lille rækkevidde, der har en ringe risiko for at skabe interferens for andre lignende systemer, som andre brugere har placeret tæt på, og som anvender frekvenser på et ikke-eksklusivt tilladelsesfrit grundlag, for hvilke betingelserne for adgang og effektiv udnyttelse til dette formål er harmoniseret i hele Unionen [Ændring 95]

11) »virtuel bredbåndsadgang«: en type engrosadgang til bredbåndsnet, som består af en virtuel adgangsforbindelse til kundens lokaler via en hvilken som helst adgangsnetinfrastruktur, dog ikke fysisk adskilt adgang, sammen med en transmissionstjeneste til et fastlagt sæt handover-punkter, og som omfatter specifikke netelementer, specifikke netfunktioner og tilhørende IT-systemer [Ændring 96]

12) »konnektivitetsprodukt med garanteret tjenestekvalitet«: et produkt, som stilles til rådighed ved en IP-exchange (internet protocol exchange), som giver kunderne mulighed for at etablere en IP-kommunikationsforbindelse mellem et samtrafikpunkt og et eller flere fastnettermineringspunkter, og som giver mulighed for at fastlægge niveauer for punkt-til-punkt-netpræstationer, for så vidt angår specifikke tjenester til slutbrugere på grundlag af levering af en specificeret garanteret tjenestekvalitet på grundlag af fastsatte parametre [Ændring 97]

12a) »netneutralitet«: princippet om, at al internettrafik behandles lige uden forskelsbehandling, begrænsning eller indblanding, uafhængigt af dens afsender, modtager, type, indhold, udstyr, tjeneste eller applikation [Ændring 234 + 241]

13) »fjernkommunikation«: tale- eller meddelelsestjenester, som terminerer uden for den lokale central og de regionale takstområder, som er identificeret ved et geografisk områdenummer i den nationale nummerplan [Ændring 98]

14) »internetadgangstjeneste«: en offentligt tilgængelig elektronisk kommunikationstjeneste, som leverer internetforbindelse i overensstemmelse med princippet om netneutralitet og dermed forbindelse mellem praktisk taget alle endepunkter, som er tilsluttet til internettet internettets endepunkter uanset den anvendte netteknologi de netteknologier eller det terminaludstyr, der anvendes

15) »specialtjeneste«: en elektronisk kommunikationstjeneste eller enhver anden tjeneste, som giver mulighed for at få adgang til, der er optimeret for et bestemt indhold, bestemte applikationer eller tjenester eller en kombination heraf, og hvis tekniske egenskaber styres fra endepunkt til endepunkt eller giver mulighed for at sende eller modtage data til eller fra et fastlagt antal parter eller endepunkter; , der leveres via en logisk adskilt kapacitet, med streng adgangskontrol, og giver funktionalitet, der kræver en særlig høj kvalitet fra endepunkt til endepunkt, og som ikke markedsføres eller kan anvendes som et alternativ til erstatning for en internetadgangstjeneste og anvendes heller ikke i større omfang som en sådan [Ændring 235 + 242]

16) »den modtagende udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden«: den udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden, til hvilken et telefonnummer eller en tjeneste overdrages [Ændring 101]

17) »den overdragende udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden«: den udbyder af elektronisk kommunikation til offentligheden, fra hvilken et telefonnummer eller en tjeneste overdrages. [Ændring 102]

Kapitel II

Fælles EU-tilladelse

Artikel 3

Frihed til at levere elektronisk kommunikation i hele Unionen

1. En europæisk Enhver udbyder af elektronisk kommunikation har ret til at udbyde elektroniske kommunikationsnet og -tjenester i hele Unionen og til at udøve rettighederne i forbindelse med udbud af sådanne net og tjenester i hver af de medlemsstater, hvor udbyderen udøver sin virksomhed, i henhold til en fælles EU-tilladelse, som kun er underlagt anmeldelseskravene i artikel 4. [Ændring 103]

2. Den europæiske udbyder af elektronisk kommunikation skal overholde de regler og vilkår, der gælder i hver berørt medlemsstat, jf. EU-lovgivningen, medmindre andet er fastsat i denne forordning, og uden at det berører forordning (EU) nr. 531/2012. [Ændring 104]

3. Som en undtagelse fra artikel 12 i direktiv 2002/20/EF kan en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation kun pålægges administrative gebyrer, som gælder i værtsmedlemsstaten, hvis udbyderen har en årlig omsætning af elektroniske kommunikationstjenester i den pågældende medlemsstat på mere end 0,5 % af landets samlede omsætning af elektronisk kommunikation. Ved beregning af et eventuelt gebyr er det kun omsætningen af elektroniske kommunikationstjenester i den pågældende medlemsstat, der tages i betragtning. [Ændring 105]

4. Som en undtagelse fra artikel 13, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/22/EF kan en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation kun pålægges at bidrage til nettoomkostningerne ved forsyningspligt i værtsmedlemsstaten, hvis udbyderen har en årlig omsætning af elektroniske kommunikationstjenester i den pågældende medlemsstat på mere end 3 % af landets samlede omsætning af elektronisk kommunikation. Ved beregning af et eventuelt bidrag er det kun omsætningen i den pågældende medlemsstat, der tages i betragtning [Ændring 106]

5. En europæisk udbyder De nationale tilsynsmyndigheder behandler udbydere af elektronisk kommunikation har ret til lige behandling af de forskellige medlemsstaters nationale tilsynsmyndigheder på samme måde i sammenlignelige objektivt ækvivalente situationer , uanset hvilken medlemsstat de er etableret i . [Ændring 107]

6. Hvis der i en værtsmedlemsstat opstår en tvist mellem virksomheder, som involverer en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation, og som vedrører forpligtelser i henhold til direktiv 2002/19/EF, 2002/20/EF, 2002/21/EF og 2002/22/EF, nærværende forordning eller forordning (EU) nr. 531/2012, kan den europæiske udbyder af elektronisk kommunikation konsultere den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet, som kan fremsætte en udtalelse med sigte på, at sikre udviklingen af en konsekvent reguleringspraksis. Den nationale tilsynsmyndighed i værtsmedlemsstaten tager ved afgørelsen af tvisten det størst mulige hensyn til den udtalelse, der er fremsat af den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet. [Ændring 108]

7. Europæiske udbydere af elektronisk kommunikation, som på datoen for denne forordnings ikrafttræden har ret til at udbyde elektroniske kommunikationsnet og -tjenester i mere end én medlemsstat, fremsender anmeldelsen i artikel 4 senest den 1. juli 2016. [Ændring 109]

Artikel 4

Anmeldelsesprocedure for europæiske udbydere af elektronisk kommunikation

1. En europæisk udbyder af elektronisk kommunikation fremsender en enkelt anmeldelse i henhold til nærværende forordning til den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet, før der iværksættes aktiviteter i mindst én medlemsstat.

2. Anmeldelsen skal indeholde en erklæring om udbud af eller hensigt om at udbyde elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, og erklæringen skal kun omfatte følgende yderligere oplysninger:

a) udbyderens navn, retlige status og form, registreringsnummer, hvis udbyderen er optaget i et handelsregister eller et andet lignende offentligt register, den fysiske adresse på udbyderens hovedsæde, en kontaktperson, en kort beskrivelse af de udbudte eller planlagte net eller tjenester, herunder identifikation af hjemlandet

b) den eller de værtsmedlemsstater, hvor tjenesterne og nettene udbydes eller påtænkes udbudt direkte eller via datterselskaber og, i sidstnævnte tilfælde, datterselskabets navn, retlige status og form, datterselskabets fysiske adresse, registreringsnummer, hvis udbyderen er optaget i et handelsregister eller et andet lignende offentligt register i værtsmedlemsstaten, og kontaktoplysninger for ethvert berørt datterselskab og de respektive virkeområder. Hvis et datterselskab er under fælles kontrol af to eller flere udbydere af elektronisk kommunikation, som har deres hovedsæder i forskellige medlemsstater, angiver datterselskabet det af moderselskabernes hjemlande, der skal gælde i forbindelse med nærværende forordning, og anmeldelsen foretages af moderselskabet i det pågældende hjemland i overensstemmelse hermed.

Anmeldelsen fremsendes på det eller de sprog, der anvendes i hjemlandet og i enhver værtsmedlemsstat.

3. Enhver ændring af de oplysninger, der fremsendes i henhold til stk. 2, stilles til rådighed for de nationale tilsynsmyndigheder i hjemlandet inden en måned efter ændringen. Hvis den ændring, der skal anmeldes, vedrører en hensigt om at udbyde elektroniske kommunikationsnet eller -tjenester i en værtsmedlemsstat, som ikke er omfattet af en tidligere anmeldelse, kan den europæiske udbyder af elektronisk kommunikation påbegynde aktiviteterne i den pågældende værtsmedlemsstat på tidspunktet for anmeldelsen.

4. Manglende overholdelse af kravet om anmeldelse i henhold til denne artikel udgør en overtrædelse af de fælles vilkår, som gælder for den europæiske udbyder af elektronisk kommunikation i hjemlandet.

5. Den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet fremsender de oplysninger, der modtages i henhold til stk. 2, og alle ændringer heraf i henhold til stk. 3, til de nationale tilsynsmyndigheder i de berørte værtsmedlemsstater og til BEREC's støttekontor inden for en uge efter modtagelsen af sådanne oplysninger eller ændringer.

BEREC's støttekontor fører et offentligt tilgængeligt register over de anmeldelser, der foretages i henhold til denne forordning.

6. Den nationale tilsynsmyndighed i hjemlandet udsteder efter anmodning af en europæisk udbyder af elektronisk kommunikation en erklæring i henhold til artikel 9 i direktiv 2002/20/EF, som angiver, at den pågældende virksomhed er omfattet af den fælles EU-tilladelse.

7. Hvis én eller flere nationale tilsynsmyndigheder i forskellige medlemsstater finder, at identifikationen af hjemlandet i en anmeldelse i henhold til stk. 2 eller enhver ændring af de fremsendte oplysninger, som stilles til rådighed i henhold til stk. 3, ikke svarer til eller ikke længere svarer til virksomhedens hovedsæde i henhold til denne forordning, henviser de sagen til Kommissionen og fremfører de grunde, som deres vurdering er baseret på. En kopi af de