RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET

om medlemsstaternes bestræbelser i 2014 på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem fiskerikapacitet og fiskerimuligheder



Indledning

I overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 af 11. december 2013 om den fælles fiskeripolitik er medlemsstaterne forpligtet til at udarbejde en årlig rapport om deres flåders fiskerikapacitet i forhold til fiskerimulighederne. For at fremme en fælles tilgang i hele Unionen udarbejdes de nationale flåderapporter efter retningslinjerne for analyse af ligevægten mellem fiskekapacitet og fiskerimuligheder i henhold til artikel 22 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1380/2013 om den fælles fiskeripolitik (i det følgende benævnt "Kommissionens retningslinjer"), som Kommissionen vedtog i 2014. Hvis en medlemsstat konstaterer en strukturel uligevægt, skal den desuden fremlægge en handlingsplan for de pågældende fartøjskategorier, der omfatter tilpasningsmål, redskaber og en klar tidsplan for gennemførelsen. På grundlag af de nationale flåderapporter udarbejder Kommissionen en rapport om medlemsstaternes indsats for at opnå en bæredygtig ligevægt mellem fiskerikapacitet og fiskerimuligheder. Denne rapport dækker året 2014.

Medlemsstaternes årlige rapporter og handlingsplaner

Alle 23 kystmedlemsstater fremlagde deres rapporter for 2014 for Kommissionen. Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (i det følgende benævnt "STECF") blev af Kommissionen anmodet om at foretage en analyse af ligevægten mellem fiskerikapacitet og fiskerimuligheder med anvendelse af samme metode på tværs af alle EU's fartøjskategorier. Alle ligevægtsindikatorer, der er angivet og anvendt i STECF-rapporterne "EWG 15-17", blev beregnet i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer.

STECF konkluderede, at medlemsstaterne havde ydet en betydelig indsats i forbindelse med udarbejdelsen af de nationale rapporter. Analysen af de nationale rapporter viser dog, at indikatorerne ikke i alle tilfælde kunne beregnes for alle fartøjskategorier. Det skyldes enten manglende data eller, for så vidt angår de økonomiske og tekniske indikatorer, grupperingen af kategorier (hvilket har til formål at sikre beskyttelsen af forretningshemmeligheder). Manglende data gør det vanskeligt at beregne ligevægtsindikatorerne for fartøjskategorier, hvilket gør dem upålidelige eller ikke-repræsentative. Som STECF bemærker, er medlemsstaterne nødt til at fremlægge mere omfattende datasæt med en højere dækning af fartøjskategorier og en mere analytisk vurdering af bestande for at forbedre indikatorernes dækning og hensigtsmæssighed, hvilket peger i retning af biologiske data og undersøgelsesdata, der indsamles i henhold til EU-rammen for dataindsamling. Desuden vil det kunne forbedre indikatorernes dækning og hensigtsmæssighed, hvis der anvendes fangstdata i stedet for landinger. Disse data kan knyttes til udsmidsdata fra logbøger, hvilket vil sige data, der indsamles i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1224/2009 af 20. november 2009 om oprettelse af en kontrolordning for Unionen med henblik på at sikre overholdelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik (i det følgende benævnt "kontrolforordningen"), og som anvendes i henhold til EU-rammen for dataindsamling. Et andet problem er fangst- og indsatsdata, der er inddelt efter de relevante geografiske underområder i Middelhavet, hvilket gør det umuligt at knytte kapaciteten til indsatsen og i sidste ende til fiskerimulighederne. Desuden er data om nærfiskeri et problem, fordi medlemsstaterne ikke indsamler disse data i samme omfang som data, der vedrører andre fartøjskategorier. Som følge heraf bliver nærfiskeri stort set ikke overvåget, hvad angår indsats, landinger og fangster. Analysen viser dog, at visse fartøjskategorier, som f.eks. trawlere, er økonomisk afhængige af bestande, der befiskes over niveauet for maksimalt bæredygtigt udbytte. Den bekræfter også den lave fartøjsudnyttelse i mange medlemsstater. Disse bemærkninger berettiger til fortsat forvaltning af den aktive flådekapacitet samt tilpasning heraf, hvor det måtte være nødvendigt. Medlemsstaterne bør fortsat søge at optimere deres flåders fiskerikapacitet med henblik på at opnå økonomisk levedygtige flåder, der drives og udnytter havets biologiske ressourcer på bæredygtig vis.

Som led i den fælles fiskeripolitik er medlemsstaterne forpligtet til at træffe foranstaltninger med henblik på at justere deres flåders fiskerikapacitet i forhold til fiskerimulighederne over tid. I konkrete situationer, hvor der er kategorier med konstateret strukturel overkapacitet, er en handlingsplan til at mindske uligevægten et gennemsigtigt og effektivt middel i bestræbelserne på at opnå ligevægt mellem fiskerflådens kapacitet og fiskerimulighederne over tid.

Der blev fremlagt flere handlingsplaner fra medlemsstaterne i 2015 end i 2014. I alt 17 medlemsstater fandt ved hjælp af biologiske, økonomiske og tekniske indikatorer og/eller supplerende oplysninger frem til fartøjskategorier, som de anser for at være i uligevægt eller for at vise tegn på det, og som derfor kræver handlingsplaner i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer. Yderligere 5 medlemsstater fremlagde ingen handlingsplaner, idet de konkluderede, at der ikke var nogen fartøjskategorier, for hvilke der klart kunne påvises uligevægt.

I denne forbindelse spiller den årlige rapport en vigtig rolle. I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 af 15. maj 2014 om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (i det følgende benævnt "EHFF") er fremlæggelsen af en national rapport om ligevægten mellem fiskerikapacitet og fiskerimuligheder i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer en forhåndsbetingelse for godkendelse af det operationelle EHFF-program. Endvidere kan særlige foranstaltninger, der finansieres af EHFF, såsom endeligt ophør, ombytning af maskiner eller opstartsstøtte til unge fiskere, kun støttes af EHFF i fartøjskategorier, hvor der er konstateret overkapacitet (i tilfælde af endeligt ophør), eller hvor der ikke er strukturel overkapacitet (i tilfælde af ombytning af maskiner og opstartsstøtte til unge fiskere).

Handlingsplanerne gør det således muligt for medlemsstaterne at udpege de foranstaltninger, herunder endeligt ophør, der har til formål at reducere fiskerikapaciteten for de kategorier, for hvilke der ikke vurderes at være ligevægt mellem kapaciteten og fiskerimulighederne. I løbet af de næste par år vil EHFF-støtten til foranstaltninger til endeligt ophør bidrage til at reducere EU-flådens kapacitet og dermed lette presset på havets ressourcer.

EU-fiskerflådens kapacitet

Den fælles fiskeripolitik kræver også, at medlemsstaterne fra og med 2014 sikrer, at deres flåders fiskerikapacitet ikke overstiger de kapacitetslofter, der er fastsat i bilag II til forordning (EU) nr. 1380/2013. Som nævnt ovenfor reduceres flådekapaciteten fortsat. I takt med udviklingen over de seneste ti år (se bilag III og IV) faldt fiskerikapaciteten for EU's 28 medlemsstater med 0,8 % i kilowatt (kW) og med 1,3 % i bruttotonnage (BT) mellem januar 2014 og november 2015 (se bilag I).

I november 2015 var der i EU's fiskerflåderegister registreret 85 065 fartøjer med en samlet kapacitet på 1 627 125 BT og 6 474 617 kW, hvilket viser et fald i 2015 (ekskl. i regionerne i den yderste periferi) på 0,6 % i antallet af fartøjer (se bilag I). EU-flådens fiskerikapacitet var 18,42 % under kapacitetsloftet for tonnage og 11,60 % under kapacitetsloftet for effekt (se fig. 1). For regionerne i EU's yderste periferi, der i perioden mellem januar 2014 og november 2015 tegnede sig for 5,4 % af den samlede EU-flåde, faldt flådekapaciteten med 0,1 % i BT og steg med 0,9 i kW (se bilag V).

For at sikre, at målingerne i fiskerflåderegistret er nøjagtige, har medlemsstaterne i overensstemmelse med kontrolforordningen pligt til systematisk at certificere nye maskiner, ombytningsmaskiner og teknisk modificerede maskiner på over 120 kW for fartøjer, der er omfattet af en fiskeriindsatsordning, fra januar 2012 og for alle fartøjer fra januar 2013. I overensstemmelse med kontrolforordningen skal medlemsstaterne desuden foretage kontrol af data på grundlag af prøvetagningsplaner. Hvis oplysningerne viser, at maskineffekten overstiger den effekt, der er anført i fartøjets fiskerilicens, skal medlemsstaterne ligeledes foretage fysisk kontrol.

Ved udgangen af december 2015 havde atten medlemsstater vedtaget en prøvetagningsplan for kontrol af maskineffekt.

Som følge af 16 administrative EU-sager har Kommissionen modtaget alle prøvetagningsplaner for maskineffekt fra medlemsstaterne. Kommissionen er i øjeblikket ved at udføre revision med henblik på at overvåge, at de gennemføres effektivt.