28. 5. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 140/17 
1. Udvalget godkender forslaget til en afgørelse 
om vedtagelse af endnu en lånetranche på 1,4 mia 
ECU under NIC III. 
2. I overensstemmelse med sin udtalelse om den 
første lånetranche (dok. CES 551/83) og udtalelsen 
om fremme af innovation i små og mellemstore virk­
somheder (dok. CES 975/83) giver Udvalget sin til­
slutning til de af Kommissionen fastlagte retnings­
linjer og hovedmålsætninger, især prioriteringen af 
investeringsprojekter — hovedsagelig i små og mel­
lemstore virksomheder — inden for industrien og de 
servicesektorer, som står i direkte forbindelse her­
med. Investeringer i små og mellemstore hånd­
værks- og handelsvirksomheder bør ligeledes kunne 
fremmes. 
3. Udvalget er i sine tidligere udtalelser gået ind 
for, at man i første række støtter beskæftigelsesska-bende investeringsprojekter. På linje hermed går 
Udvalget ind for Kommissionens forslag om at 
støtte investeringsprojekter, der direkte bidrager til 
at skabe arbejdspladser. Samme sted i Kommissio­
nens forslag anvendes udtrykket »indirekte«. Heri­
mod kan indvendes, at dette udtryk er for uklart til 
at kunne anvendes som kriterium ved en vurdering 
af, om et investeringsprojekt er støtteberettiget, og 
ordet »indirekte« bør derfor slettes. 
4. Derudover bør man også være særlig opmærk­
som på investeringer, der skaber fornyet økonomisk 
aktivitet i områder, der kæmper med strukturproble­
mer, ligesom investeringsprojekter, der tager sigte 
på, inden for erhverv eller virksomheder, der er ramt 
af strukturvanskeligheder, at ansætte — eller at 
genansætte — arbejdskraft, der er midlertidigt eller i 
nogle tilfælde også langvarigt ledige, bør kunne 
komme i betragtning. 
Bruxelles, den 29. marts 1984. 
Francis CEYRAC 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 
724/75 om oprettelse af en europæisk fond for regionaludvikling 
(84/C 140/08) 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 360 af 31. december 1983, side 1. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 30. november 1983 under henvisning til artikel 198 i traktaten 
om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab at anmode om Det økono­
miske og sociale Udvalgs udtalelse om det nævnte forslag. 
Procedure: 
Afdelingen for regionaludvikling fik pålagt det forberedende arbejde og vedtog sin 
udtalelse den 17. februar 1984 med Giacomo Regaldo som ordfører. 
Nr. C 140/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 5. 84 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 216. plenarforsamling, mødet den 
29. marts 1984, følgende udtalelse med 60 stemmer imod 8, mens 4 undlod at stemme. 
Udvalget er positiv over for hovedindholdet af det 
nye forslag til revision af EFRU. 
1.1. Indledning: forslaget til reform af EFRU 
1.1.1. De nye forslag repræsenterer så betydelige 
forbedringer, at der vil være grund til at håbe, at 
fonden vil få tildelt en mere effektiv rolle i elimine­
ringen af de regionale skævheder mellem rige og fat­
tige områder i EF. Disse skævhedsproblemer er 
langt fra løst og udgør stadig i dag, på grund af de 
stærke interne spændinger, de udløser, en af de 
betydeligste hindringer for EF-sammenholdet. hvis de nye foranstaltninger og procedurer skal sik­
res den nødvendige effektivitet i praksis. 
1.2.2. Nærværende forslag skal ses i tilslutning til 
Udvalgets tidligere udtalelse (•) og til de retningslin­
jer, der blev udstukket på Det europæiske Råds 
møde i Stuttgart, og som er konkretiseret i den rap­
port, Kommissionen har forelagt Rådet, »Mulighe­
derne for at øge EF-strukturfondenes effektivitet, 
samt Europa-Parlamentets udtalelse« om de oprin­
deligt foreslåede ændringer. 
1.1.2. Specielt bifalder Udvalget: 
— intentionen om gradvist at erstatte den nuvæ­
rende finansiering af enkeltprojekter med finan­
siering af programmer, såvel EF-programmer 
som nationale; 
— en øget anvendelse af ressourcerne til finansie­
ring af erhvervsvirksomhed gennem en udbyg­
ning af foranstaltningerne til fordel for små og 
mellemstore virksomheder, som led i de foran­
staltninger, der tager sigte på at udnytte regio­
nernes egne udviklingsmuligheder; 
— udskiftning af det usmidige kvotasystem til for­
del for et mere differentieret system med inter­
valler, der vil sikre en bedre fleksibilitet i fonds-
forvaltningen og med tiden helt træde i stedet 
for kvotasystemet, 
— en større koncentration af udgifterne i områder, 
som er særlig ugunstigt stillede, gennem en 
udbygning af foranstaltningerne, specielt de 
integrerede udviklingsforanstaltninger, 
— en bedre effektivitet i gennemførelsesfasen gen­
nem en forhøjelse af interventionssatserne, ind­
førelse af forskudsbetalingsordninger og intro­
duktion af nye former for interventioner samt 
— tilvejebringelse af de nødvendige forudsætnin­
ger til sikring af, at EF-støtten er komple­
mentær. 2. GENERELLE BEMÆRKNINGER 
2.1. Det nye forordningsforslag er en ændret 
udgave af det forslag, Kommissionen fremlagde i 
1981 (2), og som Rådet endnu ikke har vedtaget på 
grund af meningsforskelle på en række centrale 
punkter, som spørgsmålende om øget geografisk 
koncentration af ressourcerne, forhøjelse af fondens 
interventionssats samt kvotasystemet. 
2.2. Udbygning af Fondens opgaver 
2.2.1. På baggrund af de krav, som strukturændrin­
gerne i den europæiske økonomi og den alvorlige 
recession stiller, foreslår Kommissionen en udvi­
delse af fondsopgaverne. 
2.2.2. Som fondsopgaver i relation til Fællesska­
bets grundlæggende strukturaktioner foreslås: 
a) udvikling og tilpasning af strukturerne i regio­
ner, der står tilbage i udvikling, 
b) omstilling i industriregioner i tilbagegang. 
2.2.3. De omfattende strukturforandringer, som 
mange erhverv er udsat for, får økonomien i områ­
der, hvor disse erhverv var hovednæringsvejene, til 
1.2.1. Kommissionen har klart bestræbt sig for at 
foreslå en række forbedringer; men Udvalget mener, 
at visse tilføjelser og/eller ændringer er nødvendige, (') CES 389/82 af 29.4. 1982; EFT nr. C 178 af 15.7. 
1982. 
(2) EFTnr. C 336 af 23. 12. 1981, s. 60. 
28. 5. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 140/19 
at bryde sammen; i disse områder er der behov for 
en energisk regionalpolitisk indsats, der skal forhin­
dre, at hele regioner sygner hen, og samtidig fremme 
moderniseringen af produktionsapparatet. 
2.2.4. Afdelingen er enig i denne indfaldsvinkel, 
men finder fastholdelsen af en klar prioritering nød­
vendig, uden at de nye sociale og økonomiske pro­
blemstillinger i øvrigt må overses. Den kræver derfor, 
at fonden fortsat primært skal intervenere i de tradi­
tionelt ugunstigt stillede områder. 
2.2.5. Udvidelsen af fondens opgaver kræver, at 
der iværksættes nye finansielle ressourcer udover 
dem, der anvendes i traditionelle støtteområder, der 
fortsat i forhold til mere gunstigt stillede regioner er 
kendetegnet ved en alvorlig forsinkelse i udviklin­
gen og ved forskellige svagheder i de sociale og øko­
nomiske betingelser. 
2.3. Komplementaritet/supplerende indsats 
2.3.1. Udvalget gav, i en udtalelse af 29. april 1981, 
sin tilslutning til princippet om komplementaritet 
mellem fondsstøtte og nationale regionale foran­
staltninger. (Se artikel 13, stk. 1, litra e): »supple­
rende indsats«). Der er skrevet meget om denne 
problemstilling; vi mener imidlertid, at det, vi gav 
udtryk for i den tidligere udtalelse, bevarer sin fulde 
gyldighed. 
2.3.2. Kommissionens forslag i denne sammen­
hæng bidrager ikke til at fjerne uklarheden, eftersom 
den i artikel 20, stk. 4, på ny anbefaler en tidligere 
fondsinterventionspraksis, der går ud på, at fondens 
støtte kan lægges oven i den støtte, der ydes af de 
offentlige myndigheder til fordel for investeringen, 
eller af disse betragtes som udgørende en delvis til­
bagebetaling af denne støtte. 
2.3.3. Udvalget er foruroliget over, at man med 
andre ord overlader det til medlemsstaterne at vælge 
det system, som de finder er i bedst overensstem­
melse med deres interesser. Dette forhold afhjælpes 
hverken af bestemmelsen i artikel 42, hvorefter med­
lemsstaterne skal sørge for, at de beløb, der modta­
ges fra EFRU opføres særskilt i deres budgetter, 
eller af artikel 13, stk. 1, litra e), der drejer sig om 
nationale programmer af interesse for Fællesskabet, 
og hvor det udtrykkeligt hedder, at EFRU's støtte til 
de berørte regioner og områder er supplerende. 
2.3.4. Udviklingen henimod EF-programmer vil 
formentlig kunne fjerne en del af uklarhederne 
omkring komplementariteten. 2.3.5. Udvalget mener, at den globale komplemen­
taritet kunne fremmes, såfremt der blev åbnet mulig­
hed for at lade programmerne omfatte visse inve­
steringsprojekter, der ikke får national støtte, men 
nyder godt af andre finansieringskilder (private, 
lokale eller regionale), i det omfang disse investerin­
ger bidrager til regionernes egne udviklingsmulighe­
der, og navnlig til udviklingen af små og mellem­
store virksomheder. Fællesskabet bør kunne støtte 
sådanne projekter, selv om den pågældende stat 
ikke betragter dem som prioriterede. 
2.4. Oplysninger 
2.4.1. En passende strøm af informationer om de 
nye foranstaltninger mellem de potentielle støtte­
modtagere og koordineringsorganerne er efter 
Udvalgets mening vigtig. 
2.5. De lokale og regionale myndigheder 
2.5.1. Som allerede sagt i den tidligere udtalelse, er 
Udvalget yderst tilfreds med, at Kommissionen 
agter at tillægge de lokale og regionale myndigheder 
en stadig større rolle i alle faser af fondens aktivite­
ter. Netop fordi disse myndigheder, administrativt 
og politisk, har de realiteter, som fondens interventi­
oner vedrører, på tæt hold, og derfor har en række 
tanker, erfaringer og forslag, vil det være rimeligt, at 
de arbejder i tæt kontakt med EF-myndighederne, 
herunder navnlig (som forudsat i forordningsforsla­
get) i forbindelse med udarbejdelse af programmer. 
I overgangsperioden, hvor der fortsat vil være 
mulighed for at forelægge projekter, bør de centrale 
myndigheder også indhente udtalelse fra de lokale 
og regionale myndigheder og de implicerede interes­
seorganisationer. 
2.5.2. I denne sammenhæng anbefales det Kom­
missionen konsekvent at anvende ordene »lokale og 
regionale myndigheder«. 
2.6. De repræsentative faglige og erhvervsmæssige 
organisationer 
2.6.1. Udvalget slår atter til lyd for, at organisatio­
nerne aktivt inddrages i udarbejdelsen og iværksæt­
telsen af EF-regionalpolitikken, og understreger, at 
Udvalget for regionalpolitik i større omfang bør tage 
organisationerne med på råd. 
Nr. C 140/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 5. 84 
3. SÆRLIGE BEMÆRKNINGER, FORSLAG OG 
TILFØJELSER 
3.1. Artikel 2, stk. 3, litra a) 
3.1.1. På baggrund af bemærkningerne ovenfor 
(pkt. 2.5) bør næstsidste afsnit ændres; navnlig bør 
de tre ord »så vidt muligt« udgå. I forbindelse med 
Kommissionens udbygning af interventionerne i 
form af fællesskabsprogrammer, burde der i øvrigt 
ske en høring af disse myndigheder på EF-plan. 
3.2. Intervaller (artikel 4) 
3.2.1. Udvalget bifalder — med de forbehold, der 
udtrykkes nedenfor — denne nyskabelse i Kommis­
sionens forslag, som er én af de vigtigste. 
3.2.2. Sondringen mellem EFRU's »kvotabe­
stemte« og »kvotafrie« afdeling ophæves, og i stedet 
indføres vejledende intervaller med en øvre og 
nedre grænse for den støtte, den enkelte medlems­
stat vil kunne modtage. 
3.2.3. Der er en spredning omkring middelværdien 
på +17 % og dermed tilstrækkeligt til at sikre en 
manøvremargen eller, bedre udtrykt, en smidighed i 
forvaltningen. 
3.2.4. Dette fremkalder dog en række bemærknin­
ger: 
1) Det må slås utvetydigt fast, at disse retningsgi­
vende intervaller ikke må ændre ved det prin­
cip, at fondens interventioner bør koncentreres i 
de ugunstigst stillede regioner, og at interventio­
ner til fordel for industriområder i tilbagegang 
på ingen måde kan sætte spørgsmålstegn ved 
målsætningen om at skabe territoriel ligevægt. I 
øvrigt bør princippet om en geografisk og finan­
siel koncentration og en forhøjelse af interventi-
onssatserne, som ØSU gentagne gange har frem­
hævet, finde anvendelse, hvis strukturprogram­
merne skal gennemføres med held. 
2) Det foreslåede system tilskynder medlemssta­
terne til at rationalisere deres aktioner og skaber 
dermed et sundt princip i form af en konkur­
rence om en optimal udnyttelse af de begræn­
sede ressourcer. Men det er fortsat nødvendigt, 
at Kommissionen sikrer de ugunstigt stillede 
regioner maksimal teknisk bistand i forbindelse 
med præsentationen af projekterne. 
3) Da de nævnte EF-programmer senere skal tjene 
som vigtige planlægningsinstrumenter, og fon­den også skal styrke sine aktioner inden for regi­
oner, som ikke traditionelt har modtaget støtte, 
bliver det yderst vigtigt, at der foretages en klar 
prioritering af ressourceanvendelsen, som ikke 
straffer de mindre gunstigt stillede områder, og 
at ressourcerne dimensioneres efter de nye 
opgaver, som fonden får tillagt i områder med 
tilbagegang inden for industrien. 
3.3. Programfinansiering 
3.3.1. Begrebet programkontrakter, der skal 
bidrage til at klarlægge de proceduremæssige aftaler, 
der indgås mellem Kommissionen og medlemssta­
ten eller medlemsstaterne fandtes også i den forrige 
forordning og præsenteres her på ny. Udvalget kan 
kun godkende dette, (som omhandlet i artikel 14), 
som det også var tilfældet i udtalelsen CES 389/82, 
hvor der i pkt. 3 bl.a. stod: 
»Programmernes kontraktmæssige karakter er en 
vigtig nydannelse. Det betyder, at Fællesskabet vil 
have en mere effektiv indflydelse på den brug, der 
gøres af fondsstøtten, og at det kan variere bidrags­
satsen. Det er i øvrigt vigtigt, at Kommissionen sam­
men med medlemsstaterne og andre offentlige myn­
digheder gennemfører undersøgelser, der skal tjene 
som grundlag for en række systemer, der skal nyde 
godt af fondens finansieringsstøtte«. 
Udvalget støtter fortsat dette og anbefaler en bedre 
udnyttelse af disse undersøgelser, der er nødvendige 
værktøjer i programudarbejdelsen. Det er så meget 
desto vigtigere at understrege dette, eftersom under­
søgelserne, som det fremgår af den seneste beretning 
om Regionalfondens virksomhed (KOM(83) 566 
endel.), hidtil har været udnyttet i alt for ringe 
omfang, ligesom der kun er afholdt få udgifter her­
til. 
3.3.2. Udvalget bifalder også opdelingen af pro­
grammerne i to typer: 
a) fællesskabsprogrammer 
b) nationale programmer af interesse for Fælles­
skabet. 
3.3.3. Fællesskabsprogrammer 
Fællesskabsprogrammerne har prioritet i forhold til 
de øvrige programmer og skulle indebære, at man 
kan nå frem til en egentlig regionalpolitik, som tager 
klart sigte på at realisere målsætningerne i EF's poli-
28. 5. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 140/21 
tikker. Udvalget konstaterer imidlertid, at hverken 
finansieringssatsen eller udgifternes andel af fon­
dens samlede budget er angivet i disse programmer. 
3.3.3.1. Artikel 7 
Udvalget er af den opfattelse, at definitionen af fæl­
lesskabsprogrammer i artikel 7 burde være mere 
præcis. Fællesskabsprogrammerne skal have til 
formål: 
— at forbedre de fysiske regionaludviklingsram-
mer, således at fællesskabspolitikkerne kan ind­
passes bedre, 
— at fjerne de sociale og økonomiske problemer i 
regionerne, som er betinget af fællesskabspoli­
tikkerne. 
3.3.3.2. Artikel 8 
I 2. punktum i første stykke i Kommissionens for­
slag til forordning må det fastsættes, at både 
Europa-Parlamentet og Det økonomiske og sociale 
Udvalg skal høres vedrørende udarbejdelsen af ram­
meprogrammerne. I samme artikel glæder Udvalget 
sig over, at man har indført princippet med kvalifi­
ceret flertal i Rådet og om øget ansvar til Kommissi­
onen ved hjælp af artikel 14 og 39 hvad angår den 
detaljerede udarbejdelse af individuelle program­
mer. 
3.3.3.3. Artikel 10, stk. 2 
Udvalget foreslår i øvrigt, at den frist, der gælder for 
udarbejdelsen af et regionaludviklingsprogram, for­
længes fra tre til seks måneder i tilfælde, hvor det 
geografiske målområde ikke i forvejen er omfattet af 
noget regionaludviklingsprogram. 
3.3.4. De nationale programmer af interesse for 
Fællesskabet er en interessant nyskabelse, som bør 
støttes. Medlemsstaterne kan således foreslå koordi­
nerede interventioner, som harmonerer med deres 
egne regionale målsætninger, og dermed sikre, at 
retningslinjerne i de regionale udviklingsprogram­
mer omsættes i praktisk handling. 
3.3.4.1. Artikel 12, stk. 1 
Udvalget finder det vigtigt at understrege, at organi­
sationerne også bør inddrages i udarbejdelsen af 
disse programmer. Artikel 12, stk. 1, i Kommissio­
nens forslag bør omformuleres, så der tages højde 
herfor. 3.3.5. Bemærkninger til de to programtyper 
3.3.5.1. Af hensyn til en effektiv programfrem­
gangsmåde, som er tilpasset de mindre gunstigt stil­
lede regioners behov, bør man efter Udvalgets 
mening søge »på stedet« (dvs. i de pågældende regi­
oner) at opbygge den nødvendige planlægnings- og 
finansieringsekspertise på administrativt plan. Dette 
er en nødvendighed ikke blot i forberedelses-, men 
også i gennemførelsesfasen. 
3.3.5.2. Alt for ofte er EF-interventioner blevet tabt 
på gulvet, inden de nåede frem til de pågældende 
regioner, netop på grund af betydelige organisatori­
ske og planlægningsmæssige mangler og ikke kun 
på grund af manglende finansieringsmidler. 
3.3.5.3. Udvalget finder det derfor afgørende vig­
tigt, at Kommissionen, når den skal føre fondsrefor-
men ud i livet, bestræber sig på at udvikle et organi­
satorisk og finansielt instrumentarium, der sikrer en 
hurtig og effektiv gennemførelse af aktionerne. 
3.3.5.4. Artikel 15, stk. 1 
Udvalget bifalder derfor Kommissionens forslag, 
som netop tager højde for dette krav. 
3.4. Regionale udviklingsorganer 
3.4.1. Udvalget henviser til sine bemærkninger i 
pkt. 3.2.4., 2. afsnit, og mener, at der, hvor det er 
nødvendigt, bør ydes en passende støtte til etable­
ring af regionale udviklingsorganer, der specielt skal 
have til opgave at udforme programmer til udnyt­
telse af regionens egne udviklingsmuligheder i tæt 
samarbejde med de lokale, regionale, centrale og 
EF-myndighederne. 
3.4.2. Disse regionale udviklingskontorer bør — i 
overensstemmelse med de pågældende områders 
karakteristika og behov — i første række bestå af 
repræsentative socio-økonomiske organisationer, 
tekniske eller finansielle instanser i det pågældende 
område. Disse kontorer, som kan være institutio­
nelle og/eller have rådgivende funktioner, alt efter, 
hvilket land, det drejer sig om, vil kunne bidrage til 
en bedre udformning og iværksættelse af udvik­
lingsprogrammerne gennem direkte samarbejde med 
virksomhederne. 
3.4.3. Disse kontorer bør modtage etablerings- og 
driftsstøtte fra staten og tildeles officiel status både 
af de nationale myndigheder og af EF-myndighe­
derne. 
Nr. C 140/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 5. 84 
3.5. Kriterier for adgang til programstøtte 
3.5.1. Finansieringen på programbasis, fremfor alt 
af fællesskabsprogrammer, bør, hvis det skal und­
gås, at skønselementet bliver enerådende, ske ud fra 
veldefinerede, faste kriterier, som Kommissionen 
fremlægger, når det nye forslag træder i kraft. tilvejebringelse af tjenesteydelser inden for 
områderne fast ejendom, finansiering, kreditgiv­
ning (leasing, factoring) forsikring og regnskabs­
væsen til gunst for erhvervsvirksomheder samt; 
skabelse af basale tjenesteydelser som en nød­
vendig forudsætning for den produktionsmæs­
sige, sociale og økonomiske udvikling. 
3.5.2. Man mener at kunne pege på følgende 
hovedkriterier uden dog dermed at gå ind i selve 
proceduren eller metodologien. 3.6. Regionernes egne udviklingsmuligheder (artikel 
16 og 17) 
Almene kriterier (gælder de forskellige programty­
per) 
— områder, som socialt og økonomisk er særligt 
tilbagestående; 
— statslige incitamenter i forvejen iværksat i det 
pågældende område; 
— bedre muligheder for en udvikling, der tager 
hensyn til de særlige lokale forhold; 
— bedre jobskabelsesmuligheder. 
Specifikke kriterier for strukturinterventioner 
— højteknologiske erhverv; 
— energisektoren; navnlig udvikling af vedva­
rende energikilder; 
— erhverv med større afsætningsmuligheder; 
— omstillings- eller omskolingsprogrammer, der er 
afstemt efter de nye markedskrav og den tekno­
logiske udvikling. 3.6.1. Med hensyn til de foreslåede foranstaltnin­
ger støtter Udvalget Kommissionens forslag om at 
lade disse støtteformer indgå i en »programramme«, 
der utvivlsomt har til formål at øge aktionernes 
effektivitet, forudsat der med »programmet« ikke 
blot menes EF- og/eller nationale programmer, men 
også forskellige former for koordinering af to eller 
flere foranstaltninger som omhandlet i artikel 16, 
stk. 1. 
Udvalget har imidlertid følgende bemærkninger at 
fremsætte: 
— Foranstaltningerne til gunst for små og mellem­
store virksomheder (uanset etableringsform) bør 
omfatte alle typer af små og mellemstore virk­
somheder, dvs. virksomheder inden for industri, 
handel, håndværk, turisme og serviceydelser; 
dette harmonerer med det, man besluttede på 
konferencen i Strasbourg, der afsluttede de små 
og mellemstore virksomheders år, 1983. 
— Med reference til artikel 16, stk. 1, litra h), 
kunne der åbnes mulighed for, udover tiltræk­
ning af risikovillig kapital, at opmuntre til dan­
nelse af SMV-»joint-ventures«. 
Specifikke kriterier for infrastrukturinterventioner 
— infrastrukturudbygning af fundamental betyd­
ning; 
— gennemførelse af opgaver, der sigter mod pro­
duktionsudvikling ; 
— indsats for at mindske fortætningen i storby­
områder. 3.6.2. Efter Udvalgets mening er de grundelemen­
ter, der bør tillægges størst betydning i forbindelse' 
med vurderingen af et givet områdes egne udvik­
lingsmuligheder, uden tvivl »den menneskelige fak­
tor«, anvendelse af naturressourcer og de historisk­
kulturelle traditioner. Programmerne bør derfor 
være tilpasset forholdene på stedet og følges op af 
socialfondsstøtte til sikring af den fornødne faglige 
viden. 
Specifikke kriterier for servicesektoren 
— eventuel etablering af udviklingskontorer; Snævrere kontakter mellem Kommissionens tjene­
stegrene og de organer, der skal undersøge foran­
staltninger til udnyttelse af de egne udviklingsmu­
ligheder, forekommer tvingende nødvendige. 
28. 5. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 140/23 
3.6.3. Udvalget bifalder desuden forslaget om, at 
fondens bidrag hæves til op til 65 % af de offentlige 
myndigheders udgifter, og at støtten til undersøgel­
ser kan udgøre op til 70 000 ECU. Det ser i øvrigt 
gerne, at Kommissionen i udvælgelsen af foranstalt­
ninger, der skal finansieres, realiserer målsætningen 
om at afsætte 15 % af de samlede midler til udnyt­
telse af regionernes egne udviklingsmuligheder, og 
at medlemsstaterne forpligter sig til at gøre maksi­
mal brug af de tilbud, der gives dem (artikel 16). 
3.7. Finansiering af investeringsprojekter (artikel 
18) 
3.7.1. Udvalget forudsætter, som ovenfor, at 
SMV-sektoren opfattes i dette begrebs bredeste for­
stand, men synes imidlertid, at investeringerne bør 
fordeles bedre mellem infrastrukturer og erhvervs­
virksomheder, til fordel for sidstnævnte. 
3.7.2. Derfor kan Udvalget ikke acceptere, at 
finansieringssatsen for projekter for SMV-sektoren 
er lavere end finansieringssatsen for programmerne. 
Projektsatsen må derfor tilpasses, så den svarer til 
programsatsen. Dette er påkrævet af hensyn til den 
fornøde stimulering af investeringerne inden for 
SMV. 
3.7.3. Udvalget foreslår, at der iværksættes incita­
menter til fordel for økonomisk rentable små og 
mellemstore virksomheder med lovende afsætnings­
muligheder. 
3.7.4. Investeringerne må kanaliseres over i nye 
sektorer og nye aktiviteter, så der kan ske en opsug­
ning af den arbejdskraft, der er blevet frigjort på 
grund af omorganisering og omstrukturering, ikke 
blot inden for industrien, men også inden for land­
bruget. 
3.7.5. Servicefagene frembyder betydelige vækst­
muligheder både økonomisk og beskæftigelsesmæs­
sigt, hvorfor der er behov for investeringsincitamen­
ter til gunst for denne sektor. 
Bruxelles, den 29. marts 1984. 3.7.6. Udvalget vil påpege, at der bør lægges større 
vægt på rentegodtgørelserne (artikel 35) på grund af 
den betydelige multiplikatoreffekt, de har på inve­
steringerne. Derfor bør mindst 10 % af bevillingerne 
afsættes hertil. 
3.8. Undersøgelser (artikel 25) 
Udvalget bemærker, at der ikke er angivet nogen 
interventionssats for undersøgelser. Det mener imid­
lertid, at fonden bør dække mindst 50 % af omkost­
ningerne. Udvalget anmoder i øvrigt om at blive 
hørt om udformningen af undersøgelserne og om at 
blive orienteret om de opnåede resultater. 
3.9. Fremskyndede udbetalinger samt forskud (arti­
kel 29 til 31) 
Udvalget hilser forslagene om fremskyndede udbe­
talinger og forskud velkomne. Der burde dog være 
mulighed for at tage tidligere tildelt støtte op til for­
nyet overvejelse, eftersom tildelingen af støtte sker 
mindst 12 måneder efter det tidspunkt, hvor med­
lemsstaterne påbegynder udbetalingerne, således at 
der i mellemtiden kan være sket prisstigninger, som 
afgørende kan mindske støttens effektivitet. 
3.10. Bestemmelser vedrørende kontrol (artikel 32) 
Udvalget er positivt over for nyskabelsen, hvorefter 
EF-myndigheden kan kræve støtten nedsat, ophæ­
vet eller tilbagebetalt. 
3.11. Integrerede udviklingsforanstaltninger (artikel 
34) 
Udvalget henviser til sin stuedie hvori der gøres rede 
for en række tilfælde, der bør prioriteres højt, og 
bifalder de integrerede udviklingsforanstaltninger. 
Det mener dog, at de bør begrænses i antal, således 
at de ikke mister deres effekt. Kommissionen bør 
imidlertid sørge for at afhjælpe den mangel på orga­
nisatorisk og planlægningsmæssig viden, som netop 
er typisk for de fleste tilbagestående regioner. 
Fran<?ois CEYRAC 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg