I forbindelse med den europæiske grønne pagt, hvis målsætning er at gøre Europa til verdens første klimaneutrale kontinent, udførte Kommissionen høringer vedrørende planen om at øge EU's 2030-mål for reduktion af drivhusgasemissioner. Den indledende konsekvensanalyse for 2030-klimaplanen var åben for feedback fra den 18. marts 2020 til den 15. april 2020. Der blev gennemført en åben offentlig høring i form af en onlineundersøgelse. Denne undersøgelse var åben i 12 uger (fra den 31. marts til den 23. juni 2020). Kommissionen anmodede en kontrahent om at udarbejde en rapport med en analyse af resultaterne af onlineundersøgelsen, inklusive de indsendte holdningsdokumenter. Resultaterne er indeholdt i denne rapport. De oprindeligt planlagte workshopper og ad hoc-interessentmøder blev ikke gennemført som følge af sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med covid-19.

I alt 14 af medlemsstaternes nationale myndigheder svarede på høringen om 2030-klimaplanen, hvoraf fem deltog på regerings- og/eller lovgivningsplan (Nederlandene, Finland, Danmark, Tjekkiet og Frankrig), mens syv lande deltog på ministerielt plan (Cypern, Bulgarien, Litauen, Estland, Ungarn, Spanien og Slovakiet). Der blev modtaget yderligere skrivelser fra to ministerorganer uden for EU (Norge og Brasilien). Blandt andre medlemsstaters myndigheder kom der feedback fra flere forbundsstater fra Tyskland og Østrig samt fra den flamske regering og to tekniske organer på nationalt plan (det tyske miljøagentur Umweltbundesamt og det franske nationalcenter for skovejendom (CNPF).

Ud af EU-medlemsstaternes nationale myndigheder argumenterede seks lande for at øge klimaambitionerne for 2030 til 55 % (regeringen i Nederlandene og Finland samt den danske regering og det danske folketing, ministeriet for økologisk omstilling og demografisk forandring i Spanien samt den franske regering). En af medlemsstaternes nationale myndigheder stemte for at øge klimaambitionerne for 2030 til 50 % (det slovakiske miljøministerium). I modsætning hertil ville seks af EU-medlemsstaternes nationale myndigheder foretrække, at den forbliver på samme niveau med en reduktion af drivhusgasser på 40 % (den tjekkiske regering, det slovakiske miljøministerium, miljøministerierne i Litauen og Estland, det bulgarske ministerium for transport, information, teknologi og kommunikation samt ministeriet for energi, handel og industri i Cypern). To af medlemsstaternes myndigheder angav ikke et foretrukket ambitionsniveau, men kom med yderligere præciseringer: Bulgariens energiministerium finder det relevant at revidere 2030-målet om reduktion af drivhusgasemissioner yderligere, forudsat at der foreligger en detaljeret vurdering af virkningerne heraf på nationalt og regionalt niveau samt på EU-plan. Ministeriet for innovation og teknologi i Ungarn argumenterer for, at der med en sådan øgning af ambitionsniveauet på EU-plan er behov for en omfattende dekarbonisering af energi-, transport-, varme- og kølesektoren samt af industrisektoren, hvilket fortsat skal være en topprioritet.

Blandt fordelene ved øgede klimaambitioner for 2030 nævnte medlemsstaternes nationale myndigheder navnlig følgende muligheder: Det vil give os mulighed for at gøre vores del for at redde planeten og dermed opfylde vores forpligtelse over for de kommende generationer. Det vil bane vejen for en mere gradvis overgang til et klimaneutralt EU inden 2050. Det vil bidrage til at afbøde de omkostninger, der er forbundet med klimaændringer, for samfundet. Det vil eksempelvis sikre en voksende økonomi i EU baseret på nye produktions- og forbrugsmodeller. Følgende udfordringer ved øgede klimaambitioner blev nævnt: Det vil udgøre en betydelig investeringsudfordring for EU's industri-, service-, transport- og energisektor. Det vil sandsynligvis føre til strukturelle forandringer og nye kvalifikationskrav i økonomien. Det kan føre til en betydelig omfordeling af arbejdskraften på tværs af sektorer, erhverv og regioner. Det vil indebære, at vi har kortere tid til at udforme og gennemføre yderligere foranstaltninger, og at de økonomiske aktører har kortere tid til at tilpasse sig.

Yderligere dokumenter kunne fremsættes både gennem den offentlige høring og den indledende konsekvensanalyse. I alt blev der indsendt 500 bilag af 491 respondenter. Figur 3 viser typerne af respondenter, der fremsendte yderligere dokumenter.

233 af disse bilag blev udvalgt til analyse. De omfattede ikke bilag til den indledende konsekvensanalyse eller dubletter af kampagnesvar.

3.2.Databehandlingsmetode

Da spørgsmålene i onlineundersøgelsen var frivillige, henviser de angivne procenttal nedenfor til det samlede antal respondenter, der besvarede de pågældende spørgsmål. Nogle af spørgsmålene gav respondenterne mulighed for at "vurdere" valgmulighederne (1-5 eller 1-8). For disse vurderinger indeholder rapporten figurer for kategorien med "højeste vurdering", da dette er tegn på mest støtte.

Holdningsdokumenterne blev behandlet ved hjælp af katalogisering. Data fra hvert enkelt dokument blev indlæst i en database for at udlede de vigtigste emner og oplysninger fra dokumentet og forfatteren.

Nogle kampagner blev identificeret i de åbne svar og bilagene til undersøgelsen. Den største kampagne (8 %, 329 respondenter), der hovedsageligt bestod af privatpersoner, slog primært til lyd for en højere klimaambition og en fælles CO2-prissætning. En anden kampagne (<1 %, 40 respondenter), ligeledes hovedsageligt privatpersoner, opfordrede til en revidering af metoden til beregning af landbrugssektorens udledning af drivhusgasemissioner. En tredje kampagne (<1 %, 35 respondenter), der hovedsageligt blev støttet af NGO'er, krævede, at der skulle være sammenhæng med Parisaftalen og større fokus på omkostningerne ved manglende handling. En fjerde kampagne (<1 %, 20 respondenter) udarbejdet af privatpersoner foreslog en klimadividende for borgere som en CO2-prissætningsmekanisme.

3.3.Spørgeskema