Tilmelding hos offentlige arbejdsformidlinger er afgørende for at modtage støtte til integration på arbejdsmarkedet. Et fælles træk blandt medlemsstater med høje tilmeldingsfrekvenser er betinget tildeling af ydelser.

Evalueringen har vist, at medlemsstaterne i hele EU har indført foranstaltninger i overensstemmelse med henstillingen. De vigtigste politikændringer har fundet sted i medlemsstater med mindre udviklet støtte til langtidsledige, hvilket har ført til øget konvergens i politiktilgangene i EU. Men da der i henstillingen opfordres til ændringer, som ofte er strukturelle, kræver politisk opbakning og tid til at slå igennem, er det for tidligt at drage konklusioner om dens fulde virkninger, herunder indvirkningen på arbejdsløshedsprocenterne. Eksterne indvirkninger på disse tal, navnlig den generelt gunstige økonomiske udvikling, spiller også en rolle. Det er vigtigt at bemærke, at en mere fuldstændig vurdering af virkningen af henstillingen kun vil være mulig efter mindst tre fulde års data om gennemførelsen .

I de sidste fem år har EU oplevet en uafbrudt økonomisk vækst, som har været ledsaget af et opsving i investeringerne, øget forbrugerefterspørgsel, bedre offentlige finanser og fortsat jobskabelse, med et rekordhøjt antal beskæftigede på 240 millioner. Dette har afspejlet sig i et fortsat fald i langtidsledigheden fra 5,2 % i 2013 til 3,5 % i gennemsnit i EU i 2017 . Siden vedtagelsen af henstillingen er antallet af langtidsledige faldet med over 2,5 millioner. Situationen varierer dog stadig i EU, og nogle medlemsstater er endnu ikke nået op på førkriseniveauer. Andelen af langtidsledige blandt de arbejdsløse ligger stadig på omkring 45 %.

På denne måde har henstillingen ikke blot til formål at styrke den europæiske beskæftigelsesstrategi og Rådets afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker , men også at supplere Kommissionens henstilling fra 2008 om aktiv integration af mennesker, der er udstødt fra arbejdsmarkedet , og Rådets henstilling fra 2013 om oprettelse af en ungdomsgaranti .

3.at forbedre støttens kontinuitet ved at samordne de tjenester, der står til rådighed for langtidsledige, gennem ét centralt kontaktpunkt (SPOC)

Rådets henstilling om integration af langtidsledige på arbejdsmarkedet , som blev vedtaget i 2016, har til formål at imødegå disse udfordringer ved at fremme foranstaltninger, der skal fremskynde tilbagevenden til arbejdsmarkedet på kort/mellemlang sigt. Det henstilles til medlemsstaterne:

Mellem 2007 og 2013 blev antallet af mennesker i Europa, som var arbejdsløse i over et år, fordoblet. Denne kraftige stigning i langtidsledigheden påvirkede omkring 12 millioner mennesker i hele EU, da den var på sit højeste. At finde en løsning på dette var en af de vigtigste udfordringer på dagsordenen for job og vækst i Jean-Claude Junckers politiske retningslinjer på det tidspunkt.

Kroatien har udviklet et statistisk profileringsværktøj, som hjælper de offentlige arbejdsformidlinger med at opdele de jobsøgende i forhold til deres afstand til arbejdsmarkedet ved at beregne sandsynligheden for beskæftigelse senest 12 måneder efter tilmeldingen. Arbejdssøgende med høj risiko for langtidsledighed henvises derefter til yderligere dybtgående rådgivning.

Andelen af langtidsledige med en aftale om jobintegration er på mellem 25 % og 100 %. De forskellige tilgange (figur 5) synes endnu ikke at have haft stor indvirkning på overgangsfrekvenserne. En lovende tendens er imidlertid, at i de lande, der giver langtidsledige en aftale om jobintegration eller en individuel handlingsplan med en dybtgående vurdering, var en større andel af disse personer stadig i beskæftigelse et år senere i forhold til i de lande, der kun tilbyder en basal individuel handlingsplan.

Overvågningsdataene viser, at de fleste offentlige arbejdsformidlinger fremlægger en individuel handlingsplan (IHP) for alle tilmeldte arbejdsløse kort efter tilmeldingen og ofte senest efter 6 måneder. Efter en indledende vurdering indeholder den individuelle handlingsplan et tilbud om tjenesteydelser og tjenesteudbyderens og den jobsøgendes rettigheder og pligter. Den er således reelt grundlaget for aftalen om jobintegration som omhandlet i henstillingen. Individuelle handlingsplaner revideres normalt løbende afhængigt af behovet.

Ifølge henstillingen skal alle langtidsledige tilbydes en dybtgående individuel vurdering og en aftale om jobintegration senest efter 18 måneders arbejdsløshed. Sidstnævnte bør omfatte et tilbud om individuelle tjenesteydelser, der dækker beskæftigelse, sociale tjenesteydelser og andre tjenester, alt efter hvad der er relevant, og som leveres af ét centralt kontaktpunkt. Aftalen om jobintegration bør indeholde målsætninger, tidsplaner, gensidige forpligtelser og tilgængelige integrationsforanstaltninger for tilbagevenden til arbejdsmarkedet.

Siden 2017 har de offentlige arbejdsformidlinger i Malta indført nye foranstaltninger rettet mod forskellige langtidsledige grupper. I samarbejde med socialrådgivere, migrantsammenslutninger, uddannelsesinstitutioner og NGO'er har de offentlige arbejdsformidlinger tilbudt jobsøgningsrådgivning for migranter og gennemført opsøgende aktiviteter for at identificere og registrere enlige forældre, der er langtidsledige.

I Frankrig etablerer projektet Territoires zero chômeur de longue durée beskæftigelsesorienterede virksomheder, som ansætter de langtidsledige på tidsubegrænsede kontrakter. Disse virksomheder etableres efter en vurdering af lokalsamfundsbehovet. De offentlige arbejdsformidlinger bidrager med ansøgere til at besætte ledige stillinger og forbereder deres integration på arbejdsmarkedet gennem faglig specialisering. I 2017 blev dette pilotprojekt gennemført i 10 lokalsamfund, og dette tal vil stige til 50 i 2019.

Arbejdsgiverincitamenter er den mest almindelige form for arbejdsgiverdeltagelse . Alle medlemsstater tilbyder nu tjenester til arbejdsgivere som f.eks. screening af kandidater og støtte ved ansættelse, og et stort flertal tilbyder mentorordninger og uddannelse på arbejdspladsen (24).

Siden henstillingen har 14 medlemsstater forbedret kvaliteten af deres foranstaltninger for at fremme arbejdsgiverdeltagelse (figur 8).

Ud af de 15 medlemsstater, der ikke havde ét centralt kontaktpunkt i 2015, har ni indført eller planlagt foranstaltninger med henblik på at etablere et sådant. Der er dog forskel på, hvor langt man er kommet med gennemførelsen. Nogle medlemsstater har indført centrale elementer (f.eks. dataudvekslingsmekanismer), mens andre har udpeget en myndighed som centralt kontaktpunkt uden endnu at sikre, at kontaktpunktet er operationelt (figur 7).

I Finland gør en samarbejdsmodel mellem en række tjenester det muligt for langtidsledige at få adgang til en vifte af støttemuligheder. De offentlige arbejdsformidlinger, kommunen, der leverer sociale tjenester og sundhedsydelser, og socialsikringsinstitutionen, der tilbyder erhvervsmæssig rehabilitering, samarbejder alle, enten fra samme sted, en fysisk one-stop-shop, eller fra en mobil facilitet.

Der findes nu samordningsmekanismer mellem de offentlige arbejdsformidlinger og socialforvaltningerne — i form af aftaler om dataudveksling eller henvisningssystemer — i alle medlemsstater, selv om formen varierer. Dataudvekslingspraksisser er blandt de mest almindelige. Disse er afgørende for etableringen af ét centralt kontaktpunkt, der er ansvarligt for at støtte personen gennem et samordnet tilbud om tjenesteydelser, der involverer beskæftigelse, sociale støttetjenester og andre tjenester. Gennemførelsen af det centrale kontaktpunkt indeholder en stærk institutionel komponent. Den påvirkes af den retlige ramme for udveksling af personoplysninger, og forekomsten af forskellige forvaltningsniveauer kan gøre den mere kompleks.

Samordning af tjenester er vigtig for at fjerne de mange barrierer, som langtidsledige ofte står over for. Henstillingen har intensiveret indsatsen for at sikre en mere sammenhængende levering af tjenester, og 17 medlemsstater har forbedret kvaliteten af deres foranstaltninger på dette område (figur 6).

Nedbrydning af siloer for at øge samordningen

Multilateral overvågning via det europæiske semester har bidraget til at overvåge gennemførelsen af henstillingen. For yderligere at støtte dette har medlemsstaterne med støtte fra Kommissionen indført en kvantitativ overvågningsramme, hvorigennem der er indsamlet data for 2016 og 2017. Det europæiske netværk af offentlige arbejdsformidlinger har udviklet et sæt kvalitetsstandarder for det centrale kontaktpunkt og aftalen om jobintegration, der udgør grundlaget for medlemsstaternes kvalitative undersøgelser. Netværket af offentlige arbejdsformidlinger har også bidraget til at indsamle kvalitative data om gennemførelsen via en særlig undersøgelse og benchlearningprojektet . Evalueringen viste dog, at der er plads til at forbedre kvalitetsaspektet i overvågningen, hvilket har været en udfordring i betragtning af variablernes kompleksitet og mangelen på visse data.

2.2Virkningsfuldhed

Henstillingen forventedes at skabe økonomiske fordele, men i evalueringens korte tidsramme er det for tidligt nøjagtigt at vurdere, om disse fordele er blevet realiseret. Dette skyldes især, at den fulde gennemførelse af foranstaltningerne i henstillingen endnu ikke har fundet sted på medlemsstatsplan.

Kvalitative oplysninger tyder på, at de omkostninger, der er forbundet med gennemførelsen af henstillingen, i nogle medlemsstater forekommer begrænsede, da de fortrinsvis er forbundet med ændringer i interne procedurer, retningslinjer og processer, og/eller visse elementer allerede var indført. I de medlemsstater, der gennemførte nye tiltag, var politiske beslutningstagere og fagfolk af den opfattelse, at omkostningerne ikke er overdrevent høje i forhold til den forventede fordel. Ikke desto mindre viser resultaterne også, at ressourcebegrænsninger, navnlig på regionalt og lokalt plan, er en hindring for gennemførelsen.

Desuden er det stadig for tidligt at vurdere de fulde fordele ved henstillingen, eftersom der er en vis tidforskydning, før visse virkninger bliver synlige. Det er også vanskeligt fuldt ud at adskille virkningerne af eksterne faktorer som f.eks. gunstige økonomiske vilkår. Det har således vist sig at være vanskeligt at finde solid dokumentation for at kvantificere omkostninger eller fordele, som er direkte forbundet med henstillingen i medlemsstaterne. Omkostningerne på EU-plan forekommer interessenterne at stå i et rimeligt forhold til fordelene ved vidensudveksling og regelmæssig overvågning.

2.3Relevans

Henstillingen er fortsat relevant. Kvaliteten af støtten til de langtidsledige varierer stadig, og der er fortsat forskelle i arbejdsløshedsprocenterne. Henstillingen har været mere relevant for medlemsstater med mindre udviklede systemer, hvor den har gjort opmærksom på udfordringer og bidraget til at sætte den politiske dagsorden. Den er også relevant for lande med mere udviklede systemer, da ændringer i demografien og strammere arbejdsmarkeder gør det stadig vigtigere, at alle, der kan arbejde, gør det. Da medlemsstaterne har foretrukket en tidlig indsats, og næsten alle medlemsstater giver tilmeldte arbejdsløse individuelle vurderinger og individuelle handlingsplaner/aftaler om jobintegration på et meget tidligere stadium, er den specifikke henvisning til 18 måneder som skæringspunkt blevet mindre relevant.

2.4Sammenhæng

Der er en stærk sammenhæng mellem henstillingen og andre EU-politikinstrumenter, der har til formål at hjælpe mennesker tilbage i beskæftigelse, som f.eks. Kommissionens henstilling om aktiv integration, Rådets henstilling om oprettelsen af en ungdomsgaranti, Rådets henstilling om opkvalificeringsforløb samt handlingsplanen om integration af tredjelandsstatsborgere .

Bestemmelserne heri er også i overensstemmelse med den europæiske søjle for sociale rettigheder og de seneste retningslinjer for beskæftigelsen. Der er synergier med både det europæiske semester og arbejdet i netværket af offentlige arbejdsformidlinger. De foranstaltninger, der foreslås generelt, svarer til de nationale prioriteter.

Medlemsstaterne har også gjort brug af Den Europæiske Socialfond (ESF) til at støtte gennemførelsen. Ved udgangen af 2017 var antallet af langtidsledige deltagere i ESF-interventioner på omkring 2,6 millioner, svarende til 17 % af alle ESF-deltagere til dato .

2.5EU-merværdi

Henstillingen har bidraget til at holde spørgsmålet højt på den politiske dagsorden på europæisk plan og i medlemsstaterne. Navnlig i de medlemsstater, hvor der forventedes en stor virkning, har den haft indflydelse på indsatsen og den styrede gennemførelse. Dette bekræftes i Beskæftigelsesudvalgets (EMCO's) relevante nøglebudskaber for 2018, som godkendt af Rådet .

Kommissionen har spillet en aktiv rolle med hensyn til at støtte medlemsstaternes indsats for at integrere de langtidsledige på arbejdsmarkedet. Den har bidraget til at skabe en overvågningsramme og indsamle kvalitative data i alle medlemsstater. Kommissionen har desuden bidraget til gensidig læring mellem medlemsstaterne via programmet for beskæftigelse og social innovation (EaSI) og netværket af offentlige arbejdsformidlinger, hvilket også har lagt grunden til fremtidige politiske drøftelser. Kommissionen støtter endvidere gensidig læring gennem et innovativt projekt under ESF's tværnationale samarbejdsnet for beskæftigelse. Projektet har matchet projekter om god praksis med medlemsstater, der ønsker at udvikle deres støtte til langtidsledige. Der er pilotprojekter i gang med henblik på opskalering gennem ESF .

3.Tilbageværende mangler i gennemførelsen

Medlemsstaterne har vedtaget en række foranstaltninger for at tilskynde til tilmelding, men dette har endnu ikke ført til højere tilmeldingsfrekvenser. Der er stadig plads til at styrke målrettet opsøgende arbejde fra de offentlige arbejdsformidlingers side.

Der er en mere holistisk tilgang til at yde individuel støtte, men kvaliteten af de individuelle vurderinger varierer. Dette afhænger af sagsmængden og af, om en dybtgående vurdering med et målrettet tilbud finder sted, når den pågældende bliver langtidsledig. Der er også plads til øget fokus på forudsigelse af behovet for færdigheder og vurdering af færdigheder på et tidligt tidspunkt for bedre at kunne støtte forebyggende tiltag. Dette er vigtigt for at undgå, at langtidsledighed kommer i spil som en yderligere sårbarhedsfaktor.

Selv om der findes aftaler om jobintegration i en eller anden form i næsten alle medlemsstater, mangler der nogle centrale elementer. De omfatter ofte kun de basale arbejdsformidlinger, hvilket er en mangel i forbindelse med et svagt samarbejde mellem tjenesteudbydere.

Medlemsstaterne gør en klar indsats for at øge samordningen af tjenesteydelser. Der er dog stadig huller i etableringen af ét centralt kontaktpunkt. Hindringer for det er de centrale aktørers evne til at styre integrationen og den politiske opbakning til at sikre institutionelle og/eller lovgivningsmæssige ændringer. Der er også plads til at inddrage flere aktører i samordningsaftaler, navnlig civilsamfundet.

Arbejdsgiverdeltagelsen er voksende, men økonomiske incitamenter er fortsat den mest almindelige form for engagement. Støtte efter ansættelse og støtte til sociale virksomheder er mindre udbredt. Partnerskaber med deltagelse af flere interessenter for at sikre en bæredygtig integration på arbejdsmarkedet er også mindre almindelige.