Nr. C 356/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning om betingelserne for transportvirksomheders 
adgang til at udføre intern personbefordring ad landevej i en medlemsstat, hvor de ikke er 
hjemmehørende (!) 
(87/C 356/15) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 17. marts 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 75 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for transport og kommunikation, 
som udpegede Ulbo Tukker til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. november 
1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 250. plenarforsamling den 18. november 
1987 uden stemmer imod, mens 1 hverken stemte for eller imod, følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. EF-domstolens dom nr. 13/83 af 22. maj 1985 
i sagen Europa-Parlamentet versus Ministerrådet (det 
såkaldte »passivitetssøgsmål«) satte skub i Rådets ini­
tiativer på det transportpolitiske område, og offentlig­
gørelsen af »Hvidbogen om gennemførelsen af det inter­
ne marked« mundede ud i EF-transportministrenes fast­
læggelse af nogle politiske retningslinjer den 14. novem­
ber 1985, som fik Rådets bekræftelse den 30. juni 1986. 
1.2. Rådet fandt det i forbindelse med Fællesskabets 
rammeplan for den fælles transportpolitik (»Master-
Plan«) »nødvendigt at undersøge transportproblemerne 
i en større sammenhæng med henblik på at forbedre 
sektorens effektivitet og rentabilitet som et led i styrkel­
sen af det intern^ marked, den harmoniske integration, 
økonomisk konvergens og de sociale fremskridt«. 
1.3. Det er særdeles vigtigt, at planerne om inden 
udgangen af 1992 at skabe et frit transportmarked inden 
for EF bliver gennemført. Men det forudsætter, at der 
opstilles en fælles politik for al transport med særlige 
planer for hver transportgren. Kommissionens hidtidige 
forslag har kun rummet tilløb til liberalisering inden 
for enkelte sektorer. 
1.4. Under alle omstændigheder støttes det syn­
spunkt, at der består en nøje sammenhæng mellem 
liberalisering af transportydelser og harmonisering af 
de vilkår, der gælder for deres udførelse. Begge dele har 
højeste prioritet. 
1.5. I artikel 4 i forslaget til forordning fastsættes, 
at en ikke-hjemmehørende transportvirksomhed er 
underkastet de love og andre retsforskrifter, der gælder 
i den medlemsstat, hvor cabotagen udføres, på samme 
vilkår som en hjemmehørende transportvirksomhed. 
Det vil med andre ord sige, at også ikke-hjemmehørende 
transportvirksomheder vil kunne operere på et nationalt 
marked. 
(•) EFT nr. C 77 af 24. 3. 1987, s. 13. 1.6. Med forordningsforslaget tilstræber Kommis­
sionen, at ikke-hjemmehørende transportvirksomheder 
behandles på lige fod med indenlandske virksomheder. 
Det får i praksis forskellige konsekvenser for de forskel­
lige slags persontransport. Men udgangspunktet må 
være, at liberalisering af personbefordring ad landevej 
fører til, at adgangen til at levere tjenesteydelser gives 
fri, at rentabiliteten forbedres, at antallet af tomkørsler 
reduceres til et minimum, og at publikum får bedre 
service. 
2. Særlige bemærkninger til artiklerne 
2.1. Artikel 1 
2.1.1. Kommissionen fastholder i sit forslag de i Rå­
dets forordning nr. 117/66/EØF indeholdte definitioner 
af »rutekørsel«, »pendulkørsel« og »lejlighedsvis kør­
sel«. Skønt disse termer ikke anvendes i alle medlems­
staterne, er de to første brugbare, hvorimod begrebet 
»lejlighedsvis kørsel« må defineres anderledes end 
Kommissionen gør i sit forslag. Kommissionen går ud 
fra, at al kørsel, der ikke falder ind under »rutekørsel« 
eller »pendulkørsel«, så automatisk er »lejlighedsvis 
kørsel«. 
2.1.2. Følgende definition foretrækkes: »Ved lejlig­
hedsvis kørsel forstås befordring — som ikke falder ind 
under pendul- eller rutekørsel — af personer ad landevej 
med køretøjer, der er beregnet til at transportere mere 
end 9 personer og er godkendt til international transport 
af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor 
virksomheden er etableret.« 
2.1.3. Rutekørsel: ved rutekørsel forstår Kommissio­
nen regelmæssig befordring af personer i en bestemt 
trafikforbindelse, hvor passagerer kan stige på eller af 
ved i forvejen fastsatte stoppesteder. 
2.1.4. Da denne form for befordring såvel nationalt 
som internationalt for det meste udføres, respektive 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/61 
kontrollers, af det offentlige og forudsætter bevilling, 
vil cabotage inden for personbefordring næppe medføre 
ændringer for dens vedkommende. 
2.1.5. Pendulkørsel: befordring, hvor der med flere 
ud- og tilbageture fra samme udgangspunkt til samme 
bestemmelsessted befordres rejsende, som i forvejen er 
sluttet sammen i grupper. Hver gruppe af rejsende, som 
har foretaget udturen sammen, bliver ved en senere tur 
bragt samlet tilbage til udgangspunktet. Tilladelse til 
cabotage vil åbne større muligheder for denne form for 
befordring, begrænse tomkørsel og forbrede udbyttet. 
2.1.6. Lejlighedsvis kørsel: Fuldstændig liberalisering 
af lejlighedsvis kørsel betyder: 
a) at der kan medføres passagerer såvel på ud- som 
hjemturen, hvilket indebærer færre tomkørsler; 
b) at man også kan befordre borgere fra en anden 
medlemsstat end ens egen; 
c) at passagerer må tages op og sættes af undervejs; 
d) at en transportvirksomhed, der udfører lejlighedsvis 
kørsel, i tilslutning til en tur til eller gennem en 
anden medlemsstat, »midlertidigt« kan udføre cabo-
tagekørsel. 
2.2. Artikel 2 
2.2.1. Kommissionen lader det stå åbent, hvad der 
menes med »midlertidigt«. I henhold til artikel 60 (sidste 
afsnit) i EØF-traktaten må en transportvirksomhed frit 
kunne operere i en anden medlemsstat, skønt den ikke 
er etableret der. Det må man også kunne slutte af sidste 
sætning i forslagets artikel 2. 
2.3. Artikel 3 
Ingen bemærkninger. 
Bruxelles, den 18. november 1987. 2.4. Artikel 4 
2.4.1. I denne artikel bestemmer Kommissionen, at en 
transportvirksomhed i forbindelse med cabotagekørsel 
i en anden medlemsstat skal overholde denne stats 
love og andre retsforskrifter. I den forbindelse skal det 
påpeges, at der på følgende områder allerede findes EF-
eller andre internationale regler: 
— køre- og hviletider (forordninger nr. 3820/85 og 
nr. 3821/85), 
— teknisk udstyr (Geneve 1949). 
2.4.2. Kommissionen opfordres til i den relevante 
artikel i forordningen at optage de i forslagets begrun­
delse nævnte love og andre retsforskrifter tilhørende 
områderne: 
— transport- og trafiklovgivningen, 
— skattelovgivningen vedrørende direkte og indirekte 
skatter, 
— sociallovgivningen, 
— straffelovgivningen og administrative sanktioner. 
2.5. Artikel 5 
Ingen bemærkninger. 
2.6. Artikel 6 
2.6.1. Tilslutningen til Kommissionens forslag forud­
sætter, at der tages hensyn til ovenstående bemærkning­
er. Desuden må det foreliggende forslag ses i sammen­
hæng med forslag til Rådets forordning om fælles regler 
for international personbefordring med bus (dok. 
KOM(87) 79 endelig udg.), som skal afløse forordning 
nr. 117/66/EØF. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg