DA Den Europæiske Unions Tidende C 234/52

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Den Europæiske Investeringsbanks rolle i forbindelse med offentlig-private partnerskaber og deres konsekvenser for væksten

(2005/C 234/12)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 27. april 2004 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en udtalelse om: Den Europæiske Investeringsbanks rolle i forbindelse med offentlig-private partnerskaber og deres konsekvenser for væksten.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Philippe Levaux til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 16. februar 2005.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 415. plenarforsamling den 9.-10. marts 2005, mødet den 10. marts 2005, følgende udtalelse med 153 stemmer for, ingen imod og 5 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1 Denne udtalelse indeholder meget store uddrag af det baggrundsdokument, som EIB udarbejdede for EØSU i juli 2004 (1).

1.2 I dag anvender europæiske lande ordningen med offentlig-private partnerskaber på meget forskellig vis (koncessioner og andre kontraktformer). Udtrykket OPP dækker over meget forskellige forhold, og set fra EIB's side er hovedtrækket ved et OPP, at det indebærer en risikodeling mellem offentlige og private kræfter med afsæt i en fælles forpligtelse til at nå et mål af offentlig interesse.

2. OPP-problematikken og EIB's rolle

2.1 En europæisk historie

2.1.1 For 2.000 år siden varetoges den faktiske transport af post i det romerske kejserdømme af kejseren, »vehiculatio«, og de lokale myndigheder (municipes) havde ansvaret for »stationes«, dvs. poststationer. Den kontrakt, som efter kommunernes licitation blev indgået med dem, der forvaltede disse enorme posthuse, pålagde dem at opføre, vedligeholde og drive posthusene i fem år, »lustrum«, som var en relativt typisk varighed inden for romerretten, og som hyppigt genfindes i ejendomsretten til jord (forpagtningsaftaler f.eks.). Først tolv århundreder senere dukker denne kontraktform op igen. Ikke alene var Kejser Augustus' posttjeneste baseret på en koncessionsaftale; noget tilsvarende gjaldt for anlæg af havne, varmtvandsbade, torve og sågar veje!

2.1.2 I det 19. århundrede blev hele det europæiske jernbanenet anlagt i kraft af koncessionsaftaler, ikke blot anlæg af selve jernbanesporene og bygningsværkerne, men også offentlige kommunale tjenester som vand, gas, elektricitet, indsamling af husholdningsaffald, telefoner osv.

2.1.3 Lovgivningen om offentlige købsaftaler bygger i øvrigt i høj grad på lovgivningen om koncessioner i flertallet af medlemsstaterne.

2.1.4 I det 20. århundrede gør koncessionsaftaler det muligt ikke blot at anlægge motorveje og parkeringspladser, men også vandforsyningsnet, museer, lufthavne, sporvogne eller metroer, faciliteter i byområder, gennemgribende sanering af skoler og hospitaler osv.

2.1.5 En lang række lande har kastet sig ud i OPP, og EØSU har opstillet en kort sammenfatning heraf i sin udtalelse (2) om »Grønbogen om OPP og fællesskabslovgivningen og offentlige kontrakter og koncessioner«, som blev vedtaget den 27. oktober 2004.

2.2 EIB's beskrivelse af sin indsats

2.2.1 Det Europæiske Råd opfordrede i oktober 2003 Kommissionen og EIB til at undersøge, hvorledes man bedst kan mobilisere finansiel støtte fra den offentlige og private sektor til vækstinitiativet og bedst inddrage en række initiativer, som skulle kunne bidrage til udvikling af OPP.

2.2.2 Kommissionen har derfor med Bankens bistand udformet en række tiltag, som indgår i det vækstinitiativ, som Det Europæiske Råd godkendte i Bruxelles i december 2003. Kernen i forslagene var etablering af en finansiel og administrativ lovramme, som formår at anspore til private investeringer, samt mobilisering af finansielle ressourcer fra Fællesskabet, idet medlemsstaterne blev opfordret til fortsat at koncentrere de offentlige udgifter om områder, som sætter skub i væksten, men uden at øge de offentlige budgetter.

2.2.3 De forslag, som EIB stillede Rådet, gik hovedsagelig ud på at afsætte store ekstra ressourcer, både til transeuropæiske net (TEN) og til i2i-initiativet (3), som er de to hovedaspekter i vækstinitiativet (4). EIB forpligtede sig til: — at gøre sit bedste for at øge viften af finansielle instrumenter til fordel for disse to væsentlige aspekter, bl.a. med hensyn til finansiering af OPP; — at styrke sine institutionelle forbindelser med Kommissionen, medlemsstaterne, specialiserede finansielle institutioner (bl.a. nationale arbejdsgrupper, som beskæftiger sig med OPP) samt med pengeinstitutsektoren og kapitalmarkederne med det sigte at understøtte udviklingen af offentlig og privat finansiering af disse topprioriterede sektorer.

2.2.4 EIB's forpligtelser i tilknytning til vækstinitiativet lå i naturlig fortsættelse af udviklingen og styrkelsen af foranstaltninger, som banken allerede havde taget igennem de foregående ti år for at anspore den private sektor til i højere grad at deltage i finansieringen af offentlige infrastrukturer.

2.2.5 EØSU understregede i sin udtalelse om grønbogen om offentlig-private partnerskaber og fællesskabslovgivningen om offentlige kontrakter og koncessioner (5) de betydelige forskelle i anvendelsen af OPP i medlemsstaterne. Det bemærker tillige, at lokale eller decentraliserede offentlige myndigheder ofte stiller sig mere pragmatisk end staterne over for OPP-mekanismer.

3. EIB's beskrivelse af OPP-udviklingen i Europa

3.1 OPP's karakteristika

3.1.1 Udtrykket offentlig-private partnerskaber (OPP) har været almindeligt anvendt siden 1990'erne. Der findes dog ikke nogen fælles europæisk model for OPP.

3.1.2 I Europa gennemføres nye infrastrukturinvesteringer stadig hyppigere via diverse OPP-mekanismer, hvor udgangspunktet er den private sektors deltagelse i og deling af risikoen ved tilvejebringelse af offentlige infrastrukturer, enten ved at lade brugeren betale eller ved at lade det offentlige påtage sig en byrde, som står mål med den risiko, der overføres til den private sektor. Med offentlig infrastruktur sigtes der eksempelvis til lufthavne, jernbaner, veje, broer, tunneller, miljøanlæg (forbrændingsanstalter og rensningsanlæg) og offentlige bygninger, herunder administrationskontorer, skoler, hospitaler og fængsler. Bilag 2 viser udviklingen ultimo 2003 i OPP-programmer, juridiske systemer o.l. og berørte offentlige organer i EU-25.

3.1.3 For den offentlige sektor er hovedmålet med et OPP-program at udnytte den private sektors kompetence til at forbedre tjenester, som leveres af den offentlige sektor. Derfor er OPP ofte kendetegnet ved følgende foranstaltninger eller krav fra den offentlige sektors side: — indgåelse af aftaler om tjenesteydelser, men ikke anskaffelse af et aktiv; — fastlæggelse af behov med udgangspunkt i resultater, men ikke henseende til input; — vederlag til den private sektor afhængig af graden og kvaliteten af de tjenester, som reelt leveres; — gennemførelse (ofte obligatorisk) af en levetidsbaseret tilgang med hensyn til udformningen, opførelsen og udnyttelsen af et projekts aktiver, hvor det er klart, at projektets komponenter ikke kan leveres billigere, ved at de leveres separat; — optimering af overførslen af risici til den private sektor baseret på princippet om, at hver enkelt af de involverede risici skal forvaltes af den part i transaktionen, som egner sig bedst hertil; — en forpligtelse for den private partner til at indsamle hele eller dele af de ressourcer, som er nødvendige for finansiering af de investeringer, som knytter sig til et projekt, når det står klart, at de højere finansieringsudgifter kompenseres af en reduktion i de øvrige udgifter og en hurtigere iværksættelse af den pågældende tjeneste; — anvendelse af forskellige vederlagsformer såsom driftsindtægter, shadow-tolls, betaling baseret på disponibilitet.

3.2 Drivkræfterne bag OPP-udviklingen i Europa

3.2.1 OPP-ordninger kan spille en rolle på infrastrukturområdet i hele Europa. Forudsat samarbejdet mellem den offentlige og private sektor fuldt ud udnytter de to sektorers fordele og de potentielle synergier ved et samarbejde mellem dem kan OPP bidrage til at forbedre de offentlige tjenesteydelser i både omfang og kvalitet.

3.2.2 OPP gør det muligt at udnytte effektiviteten i den private sektor og indføre passende risikodelingsmekanismer mellem den offentlige og private sektor. Desværre har dette ikke altid været tilfældet, særligt ikke for store IT-projekter. Muligheden for at overføre og senere hen at afbalancere risiko og gevinster som led i en projektstruktur har vist sig at være afgørende, fordi det herigennem bliver muligt for OPP'er at optimere cost-benefit-forholdet i den offentlige sektors indsats.

3.2.3 Denne udvikling, som er fulgt op af reformer af reglerne om indgåelse af offentlige købsaftaler, har gjort det muligt for den private sektor at reagere positivt på disse nye muligheder for at blive inddraget i leveringen og driften af offentlig infrastruktur i en lang række EU-lande.

3.2.4 Dette gør det endvidere muligt for mindre private selskaber, herunder SMV'er, at deltage i storprojekter (og opnå langtidslån) på vilkår, som vanskeligt ville kunne være opnået ved den private sektors traditionelle købsaftaler finansieret over balancen.

3.2.5 Som følge af den offentlige sektors finansielle problemer, som skyldes en politik, der i årevis har forsømt de nødvendige offentlige investeringer i offentlige serviceydelser, er det en forudsætning for bedre offentlige serviceydelser, at investeringerne sættes i vejret, og at der sættes skub i projekter, som det nok ikke ville være muligt at finansiere inden for klassiske købsaftaler. En mere innovativ tilgang til finansiering af investeringsprojekter fra den offentlige sektors side kan imidlertid give mere valuta for pengene end OPP.

3.2.6 EIB understreger: »Da mange af disse projekter er opført blandt de transaktioner, som indgår i opgørelsen af den offentlige sektors underskud i overensstemmelse med retningslinjerne i det europæiske regnskabssystem ENS 95 (6), er spørgsmålet om behandlingen heraf i forbindelse med det offentliges regnskab kun én blandt mange faktorer, som de offentlige myndigheder kan tage med i billedet, når de skal afgøre, om der skal gives tilladelse til et overordnet OPP-program, og det er helt afgjort ikke det vigtigste spørgsmål«. EØSU minder om, at EUROSTAT (7) har fastlagt regler om, hvordan OPP-kontrakter skal behandles i medlemsstaternes nationale regnskaber. Her tages der hensyn til følgende: — bestemmelser om den offentlige partners overførsel af anlægsrisikoen til den private partner, — kriterier for anlæggets disponibilitet, — og undertiden brugerens anmodninger.

3.2.7 EØSU anerkender de fremskridt, der er gjort i udviklingen af OPP, men der består fortsat en lang række hindringer, som må overvindes, førend de offentlige myndigheder i medlemsstaterne regelmæssigt praktiserer sådanne partnerskaber.

3.3 OPP og cost-benefit-forhold

3.3.1 For de offentlige myndigheder, som bereder sig på at lancere et OPP-program, drejer det væsentlige punkt, som skal undersøges, sig om optimering af cost-benefit-forholdet. Princippet om, at der ikke ydes vederlag, hvis der ikke leveres nogen tjeneste, gør det muligt at sikre sig, at den private partner anspores til at levere og til at udnytte projektets aktiver inden for tidsfristen. I nogle lande er traditionelle offentlige købsaftaler til gengæld ofte ramt af forsinkelser i opførelsen og store udgiftsoverskridelser, men samme problemer hjemsøger også nogle OPP. Når pligten til vedligeholdelse igennem hele livscyklussen påhviler den private sektor, anspores driftsherrerne til at optimere udgifterne til investering og vedligeholdelse i projektets løbetid. Men der har været eksempler på operatører, der har udnyttet deres kontrakter, hvor der har været uventede ændringer i omstændighederne, eller hvor omkostningsoverslag har vist sig unøjagtige.

3.3.2 Den interesse, som den offentlige sektor har i at overføre risici, skal påvises i de enkelte tilfælde for hvert projekt med afsæt i en metode, som aftales i fællesskab, og som generelt betegnes som »Public Sector Comparator« eller PSC. Metoder, som gør det muligt at formidle bedste praksis, såsom nedsættelse af OPP-arbejdsgrupper og særlige afdelinger, samt anvendelse af generelt anerkendte referenceinstrumenter med det sigte at måle cost-benefit-forholdet, kan ligeledes være til overmåde stor gavn. EØSU bemærker, at flere medlemsstater har nedsat ekspertgrupper til indførelse af OPP-kontrakter og udvælgelse af bedste praksis. Det anbefaler derfor, at systematiske sammenligninger mellem projekter udført af de offentlige myndigheder og private virksomheder (omkostninger, resultater osv.) gøres til den generelle regel, og at der foretages samordning på europæisk plan via en gruppe af eksperter på højt niveau.

4. EIB's deltagelse i OPP

4.1 Finansieringsprincipper

4.1.1 Banken kræver allerførst, at alle OPP-projekter, som den støtter, er finansielt solide, er rentable på det økonomiske og tekniske plan i overensstemmelse med dens miljønormer, og at de udskrives i licitation i henhold til EU's regler om indgåelse af købsaftaler.

4.1.2 Så vidt muligt deltager EIB på et tidligt stadium af projekterne, inden købsaftalerne indgås, og den samarbejder på et ikke-eksklusivt grundlag med samtlige tilbudsgivere i udbudsetapen. Herved sikres det, at tilbudsgiverne bl.a. udvælges ud fra, i hvilket omfang de til den offentlige sektor overfører de økonomiske fordele, som er en følge af EIB's medvirken.

4.1.3 Bankens princip om, at der skal være komplementaritet i forholdet til de øvrige långivere fastholdes i finansieringsordningerne.

4.1.4 En lang række EIB-lån til OPP-projekter er forsynet med pengeinstitutgarantier eller enkeltgarantier indtil udløb, dvs. indtil projektet har stået sin prøve, hvad det driftsmæssige angår.

4.1.5 Kvaliteten af bankens OPP-låneportefølje øges i kraft af den offentlige sektors støtte til betalinger til fordel for talrige OPP-projekter. For talrige OPP-projekter (f.eks. hospitaler og skoler i Storbritannien) påhviler betalingsforpligtelserne udelukkende den offentlige sektor, mens koncessionshaverne på ingen måde er udsat for de risici, som knytter sig til efterspørgslen. Endvidere er OPP som hovedregel omgærdet af en solid regel- og kontraktmæssig ramme. Selv om omfanget af OPP'er er øget (bilag 3), er lånebeløbet fortsat relativt beskedent sammenlignet med den samlede långivning.

4.1.6 EØSU bemærker, at EIB finansierer OPP-projekter inden for en margen på en sjettedel og op til halvdelen af det samlede investeringsbeløb.

4.2 Bankens OPP-projektengagement

4.2.1 EIB-engagementer efter art

I 2003 bevilgede Banken lån på i alt 2,7 mia. EUR til 17 nye OPP-projekter. Herved nåede EIB's samlede OPP-projektengagement op på 14,7 mia. EUR udtrykt i nominel værdi og 5,9 mia. EUR i risikoafvejet værdi. De største OPP-porteføljeengagementer er gengivet i bilag 4, tabel A.

4.2.2 EIB-engagementer efter land

Engagementerne inddelt efter land er gengivet i bilag 4 — tabel B. De risikoafvejede engagementer er i øjeblikket koncentreret i Storbritannien, Portugal og Spanien.

4.3 Lånenes løbetid

OPP-projektlånene er kendetegnet ved lang afskrivningstid (bilag 4 — tabel C).

4.3.1 Fordelingen af EIB's engagementer efter lånenes løbetid

Pr. 31. december 2003 vedrørte 83 % af de nominelle OPP-projektengagementer og 87 % af de risikovægtede engagementer lån med en løbetid på 20 år og derover. De længste løbetider vedrørte sociale infrastrukturer (hovedsagelig hospitaler, som er kendetegnet ved en lang økonomisk levetid og solide forpligtelser fra den offentlige sektors side) samt byplanlægning og lokal befordring, hvor lånenes løbetid som regel ligger på mellem 25 og 30 år. EØSU understreger, at det på grund af de lange løbetider vil tage nogen tid, før de første OPP indgås. Det er derfor ikke muligt på dette stadium at foretage en endelig bedømmelse af deres værdi. Endvidere ændrer omstændighederne sig nødvendigvis over et så langt tidsspand. Stivheden i OPP kan derfor lægge begrænsninger på den offentlige sektors fleksibilitet med hensyn til at reagere på udviklinger, som er i offentlighedens interesse. (8)

4.3.2 EIB's fremtidige engagementer

Der er en tendens til, at OPP-projektlånenes løbetid øges (9). Det skal endvidere bemærkes, at disse løbetider er ved at udvikle sig til et standardkrav fra den offentlige sektor; baggrunden herfor er, at det er nødvendigt at harmonisere lånenes løbetid, om end med forsigtighed, med OPP-projekternes indkomstprofil.

5. EIB's OPP-erfaringer

5.1 Udvælgelse, undersøgelse og opfølgning af OPP-projekter

Erfaringerne har påvist fordelene ved en dialog på et tidligt tidspunkt mellem banken og de berørte offentlige myndigheder med henblik på at indkredse, hvilke projekter der egner sig bedst, så banken får mulighed for at koncentrere en stor del af sine OPP-transaktioner om prioriterede sektorer (transeuropæiske net, undervisning og i2i, sundhed) og regionaludviklingsområder. OPP medfører et øget behov for undersøgelser, mekanismer og forhandling fra bankens side.

5.2 Spørgsmål vedrørende indgåelse af købsaftaler og statsstøtte

5.2.1 Indgåelse af købsaftaler på passende konkurrencevilkår er en af forudsætningerne for et vellykket OPP. Udbudsprocessen kan være kompleks og kræve særdeles kyndige medarbejdere både hos det offentlige og i den private sektor. I visse tilfælde kan etablering af et OPP medføre langvarige, kostbare forhandlinger; i andre tilfælde (ofte i lande, som har erfaringer med koncessioner) hænder det, at det er muligt at forenkle udbuddet samtidig med at konkurrencen opretholdes. Gennemgangen af udbudsproceduren er et væsentligt element i EIB's behandling af OPP-projekter.

5.2.2 EØSU finder det nyttigt, at projekter, hvortil EIB medvirker, af hensyn til en sund konkurrence respekterer EU's konkurrenceregler, bl.a. med hensyn til statsstøtte. I den sammenhæng henviser EØSU til sin holdning i udtalelsen om den tidligere nævnte grønbog (10).

5.3 OPP-projekternes resultater

5.3.1 Nationale revisionsinstanser har været særligt opmærksomme på resultaterne af en lang række OPP-projekter, som er finansieret inden for deres respektive konkurrenceområder samt på cost-benefit-forholdet. For at evaluere resultaterne af OPP-projekter henstiller udvalget, at der trækkes på alle tilgængelige analyser i alle de lande, som har gennemført OPP-projekter. Det er korrekt, at Storbritannien har været den flittigste bruger af dette instrument til finansiering af offentlige tjenester, men der er også erfaringer fra andre europæiske lande. Endvidere bør man benytte sig af analyser fra alle tilgængelige kilder for at opnå fuldstændige vurderinger, bl.a. med hensyn til erfaringerne blandt arbejdsmarkedets parter, herunder især fagforeningerne, i henseende til udviklingen i arbejdsvilkårene, samt forbrugerne, hvad tjenesteydelsernes kvalitet angår.

5.3.2 Bilag 5 indeholder uddrag af rapporter fra National Audit Office (11) (rigsrevisionen) i Storbritannien. Det fremgår af disse rapporter, at resultaterne af OPP-projekter i Storbritannien som hovedregel har været gode både i henseende til omkostninger og frister vedrørende større infrastrukturarbejder, selvom der har kunnet konstateres nogle mangler i de første skoleprojekter; rapporterne har også med stort held peget på vanskeligheder og fejltagelser, ikke mindst i IT-sektoren, hvor OPP indtil dato i visse tilfælde har været ineffektive. Revisionsinstanser i andre lande har udsendt tilsvarende rapporter (12); som eksempel kan nævnes den nyligt udsendte kritiske rapport fra Tribunal de Contas i Portugal om SCUT-programmet (13).

5.3.3 Alt i alt er det EIB's erfaring, at de projekter, som banken har finansieret, har udvist gode resultater. Når der har været tale om byggeri, er projekterne som regel blevet afsluttet på de tidspunkter, som der var lagt op til i aftalerne. I hele porteføljen har kun et enkelt projekt været ramt af større forsinkelser.

5.3.4 Som hovedregel opnår projekterne de forventede driftsmæssige resultater i løbet af seks til tolv måneder, efter at driften er indledt. Kontrollen med EIB-projekter med henblik på ophævelse af sikkerhedsstillelse og omfinansiering har som regel udvist positive resultater inden for rimelige frister.

5.4 Sektorprioritering

5.4.1 Som ovenfor anført har indgåelse af OPP-kontrakter i de fleste lande primært været koncentreret om transportsektoren. Senere går landene ofte gradvist over til andre sektorer (såsom uddannelse, sundhed, energi, vand og affaldsbehandling) hvor OPP-kontraktindgåelsesmetoderne opfattes som værende ligeså fordelagtige.

5.4.2 Storbritannien har f.eks. klart lagt hovedvægten på OPP i uddannelses- og sundhedssektoren, hvor sidstnævnte er den største i National Health Service's historie. Siden 1997 har 64 hospitalsprojekter i OPP-regi til et samlet beløb på 11,1 mia. GBP (15,7 mia. euro) opnået godkendelse fra det britiske sundhedsministerium, som har givet tilladelse til at indlede proceduren for indgåelse af købsaftaler. Af alle disse projekter er 27, til et samlet beløb 3 mia. GBP (4,3 mia. euro), afsluttet og i drift eller under opførelse.

5.4.3 Mindst tre andre europæiske lande (Portugal, Spanien og Italien) har i øjeblikket til hensigt at søsætte omfattende OPP-programmer i sundhedssektoren.

5.4.4 Det kan ligeledes bemærkes, at nationale OPP-programmer ofte indledes med relativt store projekter, som undersøges af centralmyndighederne og fortsætter med mindre projekter (som undertiden gentager sig) hos de regionale eller lokale myndigheder.

5.4.5 Udvalget peger på behovet for en samlet tilgang til forskning, udvikling og innovation i Den Europæiske Unions økonomiske politik. Udvalget mener ikke, at Den Europæiske Investeringsbanks potentiale udnyttes til fulde på dette område. Det ønsker derfor at tilskynde den til at afsætte en betragtelig del af dens ressourcer til dette felt, og især til anvendt forskning og innovation. Dette forudsætter en kreativ anvendelse af alle EIB's instrumenter — herunder OPP — på forskningsområdet, som i de fleste tilfælde nok kan anses for en offentlig tjeneste.

6. Bemærkninger om OPP-betalinger og –mekanismer

6.1 Betalingsordningerne vedrørende OPP-projekter i EIB's portefølje er stærkt forskellige, hvilket afspejler de mange forskellige OPP-ordninger, som findes i Europa.

6.2 Offentlige betalinger spiller en væsentlig rolle. I nogle tilfælde er koncessionshaverne blevet direkte opfordret til at forbedre sikkerheden (gennem effektiv vedligeholdelse, bedre lysforhold osv.) i kraft af betalinger, som er koblet sammen med ulykkesfrekvensen.

6.3 I praksis har banken konstateret en generel tilbøjelighed i den offentlige sektor til at gå fra bompenge til betalinger baseret på disponibilitet, når det drejer sig om i OPP-ordninger vedrørende befordring. Muligheden for at benytte forskellige betalingssystemer afhængig af, hvilken OPP-ordning der opereres med, med det sigte at nå de forskellige mål med den offentlige tjeneste og at optimere risikodelingen er et af OPP'ernes vigtige kendetegn og stærke sider.

6.4 Da Kommissionen er indstillet på at anvende de strukturelle samhørighedsfonde til om fornødent delvis at finansiere den offentlige sektors bidrag i de nye medlemsstater, er et samarbejde mellem nationale arbejdsgrupper og Generaldirektoratet for Regionalpolitik og andre tjenestegrene i Kommissionen særdeles ønskeligt.

7. Tilførsel af EIB's OPP-knowhow

7.1 EIB tilfører de OPP, som den har finansieret, en betydelig merværdi. Set ud fra en finansiel synsvinkel er lånenes lange løbetid og de afdragsfrie perioder, som banken foreslår, særlig velegnet når der er tale om store infrastrukturarbejder, hvilket hænger sammen med de finansierede aktivers lange rentabilitetsperiode og den udvikling, som cash-flow som regel gennemlever under projektet.

7.2 Endvidere gør udgifterne til EIB's midler det muligt for den offentlige sektor at opnå større fordele ved disse transaktioner. Disse karakteristika, som understøtter projekternes rentabilitet, er også til fordel for de øvrige långivere.

7.3 EIB's strenge kriterier for kontrolundersøgelser (due diligence) og dets tilsagn om at beholde projektgælden indtil udløb (ingen afhændelse eller syndikering af gælden, således som det hyppigt forekommer blandt andre fremtrædende långivningsorganer) indebærer for den offentlige sektor stor stabilitet, soliditet og erfaring samt en betydelig merværdi.

7.4 Bankens mulighed for at rådgive offentlige institutioner forud for udarbejdelsen af OPP-programmer eller om individuelle prioriterede nøgleprojekter, det være sig direkte eller indirekte, påskyndes også i høj grad af de organer inden for den offentlige sektor, som hidtil har draget fordel heraf.

7.5 I den forbindelse kan bankens deltagelse i et projekt spille en stor rolle på grund af dens enestående status som upartisk långiver, som ikke arbejder med vinding for øje, som har en almennyttig mission, og som besidder en betydelig teknisk sagkundskab, ved at etablere et tillidsforhold mellem de offentlige og private parter, som indgår en transaktion. Som eksempel kan nævnes, at bankens katalysatorrolle i særlig grad anerkendes i projektet vedrørende broen over Tejo, som er et kerneprojekt i Portugals OPP-program.

7.6 EIB har ligeledes mulighed for at etablere smidige og nyskabende finansielle mekanismer for OPP-projekter. Som anført i forbindelse med vækstinitiativet bestræber banken sig endvidere dels på at udvikle en omfattende vifte af finansielle instrumenter, såsom garantistillelse, efterstillede lån og mezzanin-finansiering samt infrastrukturfonde, samt dels på, alt efter behovet, at øge anvendelsen af værdipapirisering med det sigte at gøre det lettere for den private sektor at deltage i leveringen af offentlige infrastrukturer. Disse nyskabelser og de øvrige långiveres interesse for bankens due diligence-undersøgelser er med til at give banken en katalysatorrolle ved fremskaffelsen af andre finansieringskilder.

7.7 EØSU bemærker, at EIB kan bidrage til at støtte de offentlige myndigheder ved at nedbringe omkostningerne og ved at føre en striks politik for evaluering af projekter og risikooverførsel i forbindelse med gennemførelsen af OPP-projekter i medlemsstaterne.

8. Konklusioner

8.1 EØSU udtrykker tilfredshed med EIB's vigtige bidrag til udviklingen af OPP og støtten til væksten i og forbedringen af offentlige tjenesteydelser i medlemsstaterne takket være den finansiering, som ydes til gennemførelse af projekter på følgende områder: — transeuropæiske net og modernisering af transportinfrastrukturer, — skole- og universitetsuddannelse, — primær og sekundær sundhedspleje, og — miljøforbedring. EØSU anbefaler imidlertid EIB et nyt aktivitetsområde, nemlig finansiering af anvendt forskning og innovation, herunder patenter, som giver EU mulighed for at gøre sig gældende på verdensmarkedet.

8.2 EØSU har sin udtalelse om grønbogen om offentlig-private partnerskaber og fællesskabslovgivningen om offentlige kontrakter og koncessioner (14) understreget det nødvendige i: — at overholde de sociale bestemmelser og reglerne om sundhed og adgang i forbindelse med anlæg, som opføres via OPP. EIB bør i de anlæg, som den er med til at finansiere, sikre sig, at ovennævnte regler respekteres i de forskellige etaper under udformningen, gennemførelsen og forvaltningen af de pågældende anlæg, — at opretholde en sund konkurrence mellem offentlige og private virksomheder. Derfor bør EIB's opmærksomhed i de projekter, som den medvirker i, rettes mod overholdelsen af streng konkurrencemæssig ligestilling (juridisk og beskatningsmæssigt) mellem offentlige og private virksomheder; bl.a. må statsstøtte ikke gribe forstyrrende ind i processen vedrørende tildeling af en OPP-kontrakt. — at foretage en systematisk evaluering af OPP-projekter ved at benytte en liste over kriterier, hvor der tages hensyn til omkostningerne ved finansiering af de forskellige alternativer og til de erfaringer, som er indhøstet af samtlige berørte aktører, herunder lønmodtagere og forbrugere.

8.3 EØSU mener, at samtlige instanser af offentlige sagkyndige på OPP-området i medlemsstaterne bør samarbejde indbyrdes og med EIB, således at Kommissionen kan orienteres om erfaringerne med bedste praksis, og så det bliver muligt at indlede en debat om forbedring af den europæiske lovramme.

8.4 På baggrund af omfanget af EIB's engagementer og dens erfaringer med OPP henstiller EØSU, at der på dagsordenen for Rådene Økofin og Konkurrenceevne én gang årligt figurerer en gennemgang af en rapport om OPP, som forelægges af EIB og Kommissionen i fællesskab.

Bruxelles, den 10. marts 2005 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EIB's rolle i offentlig-private partnerskaber (OPP), Den Europæiske Investeringsbank, juli 2004. Dokumentet er udarbejdet til EØSU's studiegruppe. Det kan rekvireres pr. e-mail hos EØSU's sekretariat: eco@esc.eu.int.

(2) EØSU's udtalelse »Koncessioner og offentlig-private partnerskaber«, EUT C 120 af 20.5.2005 om »Grønbog om offentlig-private partnerskaber og fællesskabslovgivningen om offentlige kontrakter og koncessioner« – KOM(2004) 327 endelig.

(3) EIB's i2i-program omfatter mellem- eller langfristede lån og kapitaldeltagelse samt modgarantier. Der tages hensyn til Lissabon-strategiens mål. Nærmere oplysninger om programmet findes på EIB's hjemmeside www.bei.org.

(4) Se notat forelagt ØKOFIN-Rådet den 25. november 2003 – Dokument CA 03/515.

(5) EØSU's udtalelse »Koncessioner og offentlig-private partnerskaber«, EUT C 120 af 20.5.2005 om »Grønbog om offentlig-private partnerskaber og fællesskabslovgivningen om offentlige kontrakter og koncessioner« – KOM(2004) 327 endelig.

(6) I Storbritannien f.eks. medtages ca. 60 % af samtlige transaktioner vedrørende OPP i balancen.

(7) EUROSTAT's beslutning om underskud på gælden – behandling af offentlig-private partnerskaber, pressemeddelelse STAT/04/18 af 11. februar 2004.

(8) EØSU har i sin udtalelse »Koncessioner og offentlig-private partnerskaber«, EUT C 120 af 20.5.2005, slået til lyd for en senere gennemgang efter indhøstning af erfaringer.

(9) Hen ved 30 % af disse fremtidige engagementer har en afskrivningstid på over 30 år.

(10) EØSU's udtalelse »Koncessioner og offentlig-private partnerskaber«, CESE 1440/2004 (INT/239) om »Grønbog om offentlig-private partnerskaber og fællesskabslovgivningen om offentlige kontrakter og koncessioner« – KOM(2004) 327 endelig.

(11) Tilgængelig på adressen: www.nao.org.uk.

(12) www.tcontas.pt/pt/actos/rel_anual/2003/ra-2003-res.pdf.

(13) Rapporten er tilgængelig på adressen: www.tcontas.pt.

(14) EØSU's udtalelse »Koncessioner og offentlig-private partnerskaber«, EUT C 120 af 20.5.2005 om »Grønbog om offentlig-private partnerskaber og fællesskabslovgivningen om offentlige kontrakter og koncessioner« – KOM(2004) 327 endelig.