Kommissionen fremsatte forslag til håndtering af denne anmodning i 1982 og i 1992, men Rådet kunne ikke nå til enighed om nogen af disse forslag. Kommissionen fremlagde derpå et nyt forslag i februar 1997, som endelig blev sat på dagsordenen i Rådets arbejdsgruppe i december 2002. På dette møde nåede de fleste af medlemsstaterne til enighed om, at angivelse af ingredienserne i alkoholholdige drikkevarer bør være mere i overensstemmelse med de reviderede generelle mærkningsbestemmelser.

Med hensyn til ingredienslisten går spørgsmålet tilbage til den første generelle mærkningslovgivning, der blev vedtaget på EU-plan, hvor det blev fastsat, at "[m]ed hensyn til drikkevarer, der indeholder mere end 1,2 volumenprocent alkohol, vedtager Rådet, på forslag af Kommissionen, inden [den 22. december 1982] reglerne for angivelse af ingredienser".

Mens næringsdeklarationer kan spille en vis rolle i forbindelse med fremme af et mere moderat alkoholforbrug, behandles spørgsmålet om mærkning af alkoholholdige drikkevarer i form af en ingrediensliste og en næringsdeklaration i denne rapport ud fra et forbrugerperspektiv vedrørende information om en fødevares identitet og egenskaber.

Forordningen danner grundlag for et højt niveau af forbrugerbeskyttelse i forhold til fødevareinformation og sikrer, at forbrugerne ikke vildledes af fødevarers etiketter og kan træffe et informeret valg. Ingredienslisten og næringsdeklarationen er vigtige oplysninger, der kan hjælpe forbrugerne til at træffe disse informerede valg.

Denne rapport opfylder den forpligtelse, som er fastsat for Kommissionen i artikel 16, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1169/2011 om fødevareinformation til forbrugerne ("forordningen"). Denne bestemmelse fritager alkoholholdige drikkevarer, der indeholder mere end 1,2 volumenprocent alkohol, fra den obligatoriske ingrediensliste og næringsdeklaration og fastsætter, at Kommissionen skal aflægge rapport for at forholde sig til, om alkoholholdige drikkevarer i fremtiden bør være omfattet, navnlig af kravet om angivelse af information om energiværdi, og begrundelserne for eventuelle undtagelser under hensyntagen til behovet for at sikre sammenhæng med andre relevante EU-politikker, og i denne forbindelse overveje behovet for at foreslå en definition af "alkoholsodavand".

For så vidt angår næringsdeklarationen kræver Østrig, at mængden af sukker til visse vinprodukter skal fremgå af mærkningen. Selv om der for næringsdeklarationen i forordning (EU) nr. 1169/2011 ikke gives samme fleksibilitet med hensyn til nationale foranstaltninger i forhold til ingredienslisten, meddelte Rumænien og Irland inden for rammerne af den anmeldelsesprocedure, der er fastsat i direktiv (EU) 2015/1535, udkast til lovgivning om angivelse af ernæringsinformation på alkoholholdige drikkevarer.

Det fastsættes i EU's lovgivning om spiritus , at hvis mærkningen af spiritus angiver, hvilke råvarer der er anvendt til fremstilling af landbrugsalkohol, skal de forskellige former for landbrugsalkohol angives i faldende orden efter anvendt mængde. Denne lovgivning regulerer endvidere angivelse af lagringstid, udtrykket "sammenstikning" og de geografiske betegnelser.

Forordning (EU) nr. 1308/2013 om den fælles markedsordning for vin indeholder en udtømmende liste over tekniske standarder, som dækker alle ønologiske fremgangsmåder, fremstillingsmetoder og former for præsentation og mærkning af vine. Denne forordning beskriver de stoffer, der kan forventes benyttet i produktionsprocessen, og betingelserne for anvendelsen heraf via en fortegnelse over tilladte ønologiske fremgangsmåder og behandlingsmetoder.

I henhold til forordningens artikel 9, litra k), er det obligatorisk at angive det virkelige alkoholindhold udtrykt i volumen for drikkevarer, der indeholder mere end 1,2 volumenprocent alkohol, et krav, der allerede indgik i den tidligere lovgivning .

Med hensyn til næringsdeklarationen indeholder forordningens betragtning 42 en tilskyndelse til, at fødevarevirksomhedslederne på frivillig basis tilvejebringer de oplysninger, der er indeholdt i næringsdeklarationen for fødevarer som f.eks. alkoholholdige drikkevarer, for hvilke der bør gives mulighed for kun at angive begrænsede elementer af næringsdeklarationen. Med henblik herpå tillader forordningen, at den frivillige næringsdeklaration for alkoholholdige drikkevarer kan begrænses til energiværdien.

Forordningens artikel 41 giver medlemsstaterne mulighed for at opretholde nationale foranstaltninger vedrørende angivelse af ingredienser i alkoholholdige drikkevarer, indtil der er vedtaget harmoniserede EU-bestemmelser.

Med hensyn til ingredienslisten finder artikel 21 om mærkning af visse stoffer eller produkter, der forårsager allergier eller intolerans, i lighed med den tidligere lovgivning anvendelse på alkoholholdige drikkevarer. Forbrugerne informeres derfor, når et stof eller produkt, herunder dem, der fremgår af listen i bilag II til forordningen som de mest almindelige allergener, findes i alkoholholdige drikkevarer, såsom sulfitter, der er tilsat vin. Andre fødevareingredienser, som af medlovgiverne ikke blev anset for at skulle opføres på listen over stoffer, der kan udløse allergiske reaktioner hos visse grupper af forbrugere, findes ikke på listen i bilag II til forordningen og findes derfor ikke på etiketten på alkoholholdige drikkevarer på grund af manglen på en ingrediensliste. Selv om der ikke er noget krav om, at ingredienserne i alkoholholdige drikkevarer skal fremgå af en liste, kan fødevarevirksomhedsledere frivilligt fremlægge disse oplysninger for forbrugerne. I overensstemmelse med forordningens artikel 36 skal denne information overholde bestemmelserne om obligatorisk angivelse af ingredienser.

Forbrugerrepræsentanter hævder , at uoverensstemmelsen mellem mærkningen af alkoholholdige drikkevarer og andre fødevarer er uacceptabel, og at ingredienslisten og næringsdeklarationen bør være obligatorisk for alle alkoholholdige drikkevarer for at hjælpe forbrugerne med at træffe informerede valg om, hvad og hvor meget de skal drikke.

Ifølge en undersøgelse foretaget i 2014 på foranledning af en bryggeriorganisation er forbrugernes kendskab til næringsværdien og ingredienserne i alkoholholdige drikkevarer begrænset. Undersøgelsen tog sigte på at give et repræsentativt overblik ved at inddrage næsten 5 400 adspurgte i seks medlemsstater. Resultaterne af denne undersøgelse viser, at forbrugerne mangler viden om kulhydrat-, kalorie- og fedtindhold i de forskellige undersøgte former for alkoholholdige drikkevarer (øl, vin og spiritus) og om de forskellige ingredienser, der kan anvendes i produktionen heraf. Som vist i figur 1 viser undersøgelsen også, at der er stor interesse i at modtage de samme oplysninger om ingredienser og næringsværdier for alkoholholdige drikkevarer som dem, der fremgår af andre føde- og drikkevarer.

Som led i Kommissionens undersøgelse af virkningerne af fødevareinformation på forbrugernes beslutningstagning blev forbrugernes adfærd i forhold til oplysningerne på alkoholholdige drikkevarer undersøgt. Efter at være blevet informeret om energiindholdet i alkoholholdige drikkevarer som f.eks. øl, vin og spiritus blev 2 031 deltagere fra otte medlemsstater spurgt om, hvilke oplysninger der ideelt set bør indgå i mærkningen af alkoholholdige drikkevarer i fremtiden. Næsten halvdelen (49 %) af deltagerne ønskede oplysninger om energiindholdet i alkoholholdige drikkevarer, og 16 % anførte, at de havde til hensigt at formindske deres alkoholforbrug på grundlag af disse oplysninger.

I en række tredjelande, som f.eks. USA, Brasilien, Canada, Kina, Indien, Mexico, New Zealand, Rusland og Schweiz, er det obligatorisk at angive en ingrediensliste for visse alkoholholdige drikkevarer.

Offentlige sundhedsorganisationer støtter obligatorisk angivelse af ingredienser og næringsdeklarationer som en del af en omfattende strategi til at oplyse og informere forbrugerne om alkohol, eftersom forbrugerne ifølge en gruppe af ikkestatslige organisationer og offentlige sundhedsorganisationer, der fremmer forebyggelse og reduktion af alkoholrelaterede skader i EU, har ret til at kende ingredienserne i de alkoholholdige drikkevarer, de drikker. Endnu vigtigere er det, at næringsoplysninger som f.eks. energiindholdet bør angives for at give forbrugerne bedre mulighed for at holde øje med deres kost og fremme en sund livsstil.

Industriens holdning til dette har i den seneste tid ændret sig markant. Hvor fødevarevirksomhedsledere tidligere var modstandere af alle yderligere mærkningskrav, er det i dag størstedelen af sektorerne, der anerkender, at forbrugerne har ret til at kende indholdet af deres drikkevarer, og aktørerne i de forskellige sektorer udarbejder og gennemfører en række samordnede eller uafhængige frivillige initiativer for at give forbrugerne disse yderligere oplysninger.

Ifølge en sammenslutning, som repræsenterer de europæiske bryggerier, har forbrugerne ret til at vide, hvad de spiser og drikker. Disse bryggerier afholdt et frivilligt initiativ i hele Europa, European Beer Pledge , hvis medlemmer forpligtede sig til at træffe samordnede og målbare foranstaltninger for at sikre bedre information til forbrugerne, bl.a. ved at angive næringsoplysninger på øl. De mener, at det skal være op til operatørerne at angive disse oplysninger på etiketten eller på andre platforme som f.eks. websteder eller applikationer med QR-koder (Quick Response), i hvilket tilfælde etiketten bør indeholde et tydeligt link til oplysningerne. Nogle medlemmer af organisationen angiver allerede frivilligt oplysninger på etiketten eller andre steder om ingredienser, kalorier eller en fuld næringsdeklaration (energi, fedt, mættede fedtsyrer, kulhydrater, sukkerarter, protein og salt).

Spiritussektoren er af den opfattelse, at forbrugerne vil drage fordel af tydeligere og mere meningsfulde oplysninger om, hvad der er i deres drikkevarer, og at de bør have sammenhængende oplysninger om et ansvarligt forbrug af alkohol, så de har mulighed for at træffe sundere livsstilsvalg. Sektoren er fortaler for, at forbrugerne skal have skræddersyede oplysninger om kalorieindhold. Disse oplysninger kan gives ved hjælp af andre midler end en angivelse på etiketten. Dette kan give fuld adgang til sådanne oplysninger via mere forbrugervenlige alternative midler. Nogle producenter er forpligtede til at angive disse oplysninger på etiketten, men mange spiritusproducenter angiver allerede energiværdien på deres websteder samt via de sociale medier og andre platforme, og nogle af dem har forpligtet sig til at udvide indholdet af disse oplysninger til en fuld næringsdeklaration.

Vinsektoren er af den opfattelse, at en afbalanceret kost er et centralt element i en sund livsstil, og at forbrugerne omhyggeligt bør vælge, hvad de drikker, og hvad de spiser. Sektoren har forpligtet sig til frivilligt at give forbrugerne ernæringsmæssige oplysninger om kalorier på en tilpasset måde, og der lægges især vægt på at give oplysninger andre steder end på etiketten. Sektoren har iværksat en samordnet indsats og angiver på et fælles websted oplysninger om kalorier pr. glas og for de enkelte vinkategorier.

Et multinationalt selskab, der fremstiller spiritus, vin og øl, gav tilsagn om at give forbrugerne en fuld næringsdeklaration pr. glas og pr. 100 ml på etiketten på alle alkoholholdige drikkevarer i dets portefølje. Den nye næringsdeklaration på emballagen er allerede blevet udviklet på grundlag af en undersøgelse, som blev gennemført i hele verden for at finde ud af, hvilke oplysninger den skal indeholde, og hvordan man bedst gør det. Ændringerne vil gradvist blive gennemført på emballagen med det formål at markedsføre de første produkter med den nye etiket i begyndelsen af 2017.

Nogle af disse tilsagn, er også givet inden for rammerne af Det Europæiske Alkohol- og Sundhedsforum, som er en platform, hvor aktive organer på europæisk plan kan drøfte og sammenligne strategier og træffe foranstaltninger for at mindske alkoholrelaterede skader.

Det er for tidligt at foretage en vurdering af virkningen af disse seneste frivillige initiativer. Det kan imidlertid forventes, at de kan øge forbrugernes interesse for en mere systematisk angivelse af ingredienslister og næringsdeklarationer.

Producenter af alkoholholdige drikkevarer er generelt af den opfattelse, at eventuelle nye krav vedrørende mærkning bør gælde for alle typer af alkoholholdige drikkevarer,.

7.Opfordring til handling

7.1.Verdenssundhedsorganisationen (WHO)

Ifølge WHO's europæiske handlingsplan for reduktion af skadelig brug af alkohol 2012-2020 bør "ingredienser, der er relevante for sundheden, herunder kalorieindholdet" angives, og generelt bør mærkning af alkoholholdige drikkevarer være den samme som for øvrige fødevarer for at sikre, at forbrugerne har adgang til fuldstændige oplysninger om produktets indhold og sammensætning med henblik på at beskytte både deres sundhed og deres interesser. Handlingsplanen blev godkendt af 53 lande, herunder EU-medlemsstaterne, i den regionale komité for Europa i september 2011.

WHO vurderer i øvrigt, at energiværdien er den vigtigste næringsværdi, som skal angives på etiketten.

7.2.Europa-Parlamentet og Rådet

I en beslutning , der blev vedtaget den 29. april 2015, opfordrer Europa-Parlamentet Kommissionen til bl.a. at fremlægge et lovgivningsmæssigt forslag om angivelse af kalorieindholdet på etiketten på alkoholholdige drikkevarer inden 2016. Idet forordning (EU) nr. 1169/2011 undtog alkoholholdige drikkevarer for obligatorisk angivelse af en ingrediensliste og en næringsdeklaration, er de farer, der er forbundet med alkohol, ifølge beslutningen af en sådan art, at der er behov for omfattende information om alkoholholdige drikkevarer.

Kommissionen blev desuden forelagt talrige skriftlige forespørgsler om mærkning af alkoholholdige drikkevarer med anmodninger om den aktuelle rapport, fremhævelse af den manglende begrundelse for de nuværende undtagelser for angivelse af en ingrediensliste og en næringsdeklaration og efterlysning af lovgivningsmæssige initiativer til styrkelse af mærkningen af alkoholholdige drikkevarer.

I sine konklusioner af 7. december 2015 opfordrer Rådet Kommissionen til at overveje muligheden for at indføre obligatorisk angivelse af ingredienser og næringsdeklaration, navnlig af energiværdien, for så vidt angår alkoholholdige drikkevarer.

7.3.Kommissionens høring af eksperter fra medlemsstaterne

I forbindelse med forberedelsen af denne rapport blev der den 28. oktober 2013 afholdt et møde i en arbejdsgruppe under Kommissionen om forordning (EU) nr. 1169/2011 for at drøfte de spørgsmål, der er omfattet af rapporten, med medlemsstaternes eksperter fra de nationale kompetente myndigheder. Denne drøftelse omhandlede også definitionen af "alkoholsodavand", som normalt er færdige blandedinger af alkoholholdige og alkoholfrie produkter. Mange af medlemsstaternes eksperter mener, at det er uberettiget og inkonsekvent, at ingredienserne i læskedrikke, der er blandet med alkohol, ikke nødvendigvis skal angives på etiketten, mens ingredienser i læskedrikke uden alkohol skal angives. På samme måde er der ikke nogen begrundelse for, hvorfor der på en læskedrik skal angives en næringsdeklaration, når samme læskedrik blandet med alkohol vil blive undtaget fra denne erklæring.

Desuden fremgik det af drøftelserne, at begrebet "alkoholsodavand" ikke altid var rammende på nationalt plan, og at det ligeledes var for vagt til at give mulighed for en konstruktiv definition. Det blev endvidere konkluderet, at alkoholholdige drikkevarer, herunder "alkoholsodavand", i princippet og uden at foregribe eventuelle begrundede undtagelser, bør behandles ens med hensyn til mærkning.