DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/77

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Sociale eksperimenter og deres bidrag til udarbejdelsen af offentlige politikker for aktiv integration i Europa

2009/C 100/13

I brev af 5. marts 2008 anmodede det franske udenrigs- og Europaministerium Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om i anledning af det franske EU-formandskab at udarbejde en sonderende udtalelse om:

Sociale eksperimenter og deres bidrag til udarbejdelsen af offentlige politikker for aktiv integration i Europa.

Et par indledende retningslinjer var allerede blevet udarbejdet af højkommissæren for aktiv solidaritet mod fattigdom, som stod bag denne anmodning.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Jean-Michel BLOCH-LAINÉ til ordfører og Ernst Erik EHNMARK til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. september 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 448. plenarforsamling den 22.-23. oktober 2008, mødet den 23. oktober, følgende udtalelse med 66 stemmer for, ingen imod og 1 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1. Baggrunden for denne udtalelse er den franske regerings beslutning om at arrangere en konference om sociale eksperimenter i Europa (»Rencontres de l'Expérimentation sociale en Europe«) i november i Grenoble. Målsætningen er på EU-niveau og i medlemsstaterne at fremme interessen for eksperimenter og anvendelsen heraf som et instrument i udformningen af offentlige politikker på det sociale område og bl.a. når det gælder »aktiv integration« for at bekæmpe fattigdom. Konferencen skal bidrage til, at der udvikles en eksperimentkultur og også til, at der — når og hvis det er relevant — udarbejdes nye programinitiativer, som kunne få Kommissionens støtte. De efterfølgende tjekkiske og svenske formandskaber kunne eventuelt, hvis de finder det relevant, forsætte dette arbejde.

1.2. Derfor anser det franske formandskab det for vigtigt dels at få og udbrede bedre kendskab til de 27 medlemsstaters nuværende praksis på området dels på basis heraf at bedømme formålstjenligheden, metoderne til forbedring og mulighederne for fælles udvikling, spredning og videreførelse. For projekter, som allerede er planlagt, indledt eller udført, er der ikke sat nogen grænser for omfanget. Tanken er at belyse hele registeret af forskellige aktører, samarbejdsmodeller, retlige rammer og praktiske foranstaltninger. Målsætningen er hurtigst muligt at lægge grunden til et europæisk ekspertnetværk, som er både proaktivt og realistisk og med opdateret information om eksperimentel innovation, som er blevet testet.

1.3. Hensigten med den foreliggende udtalelse er at samle kommentarer og anvisninger og derefter at formulere standpunkter og anbefalinger.

2. Kommentarer og anvisninger

2.1. Den aktuelle henvisning er hverken uventet, løsrevet eller uforudsigelig. Stigningen i sociale eksperimenter i Europa (og også i De Forenede Stater og Canada) har været kraftig.

2.1.1. I de seneste ti år er der i en række EU-lande blevet udarbejdet studier, undersøgelser og forskningsprojekter på området. Et stort antal formålstjenlige møder, workshops, seminarer og internationale konferencer afholdes, er blevet afholdt eller planlægges.

2.1.2. Trods dette er begrebet »socialt eksperiment« fortsat svævende i mange henseender. Det er svært at indkredse dets enorme og omfattende anvendelsesområde. Indholdet ændres konstant og variationerne er uendelige. Terminologien er ofte esoterisk, og vurderingen af resultaterne er ofte meget uklare (endog ikke-eksisterende) eller kontroversielle, fordi de er modsætningsfyldte og diskutable.

2.1.3. Man kan dog finde fortegnelser, referater, vidnesbyrder og notater om emnet, som er yderst interessante. Men efter udvalgets bedste overbevisning findes der ingen ministerier, decentrale offentlige myndigheder, nationale økonomiske og sociale råd, rådgivende EU-organer, paraplyorganisationer for arbejdsmarkedets parter (1) osv., som metodisk fører reelle registre herom.

2.1.4. Med den snævre tidsfrist for udarbejdelsen af denne udtalelse er det naturligvis umuligt at foretage en omfattende kortlægning af eksperimenter, som kunne betragtes som umiddelbart anvendelige i forbindelse med udformningen af offentlige politikker. Den sunde fornuft pegede i retning af en kort udtalelse af i bogstaveligste forstand »sonderende« karakter (forberedende, foreløbig), for at se nærmere på visse pålidelige og lærerige europæiske kilder, hvoraf visse er institutionelle, mens andre varetages af ngo’er.

2.2. Begrebet »socialt eksperiment« er ikke automatisk blevet skrevet ind i retningslinjerne for EU-politikken. En vis eksperimentering i form af miniprojekter indgik unægteligt i de første programmer for fattigdomsbekæmpelse (1975-1980). I det andet (1985-1989) og det tredje program (1989-1994) fandtes en stiltiende vilje til at gøre status over de indvundne erfaringer. Men udtrykket eksperiment blev ikke understreget som sådan. Men selv om der bag de afgørende nye elementer i Amsterdam-traktaten og de vigtige fremskridt, der blev gjort på det Europæiske Råd i Lissabon, ligger en vilje til i fællesskab at vurdere eksempler på god praksis, har man i nationale programmer, handlingsplaner og fælles rapporter om social beskyttelse kun levnet eksperimenter ringe opmærksomhed. Den åbne koordineringsmetode har næppe tildelt dem nogen plads overhovedet.

2.2.1. Til trods herfor er der gjort væsentlige fremskridt inden for dette område af EU's socialpolitik i de seneste år, og det er frem for alt Kommissionens fortjeneste. Takket være to arbejdsmøder med Kommissionens GD for Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Lige Muligheder har EØSU blandt andet allerede haft mulighed for at diskutere resultaterne af programmerne Equal og Progress samt »peer reviews«, hvilket udvalget sætter stor pris på. Hverken udtalelsens art eller omfang muliggør en detaljeret beskrivelse af disse ordninger.

2.2.2. Der vil i god tid blive udarbejdet et dossier til brug på den ovennævnte konference i Grenoble i november. Den vil indeholde eksempler på vellykkede innovative eksperimenter. Den vil også indeholde referencer til nyttige websteder.

2.2.3. Her skal kun nævnes nogle få fakta: Equal-programmet gennemførtes over en seksårig periode (2002-2008) og investerede 3 mia. euro fra Den Europæiske Socialfond i sociale innovationer i forbindelse med arbejdsmarkedsspørgsmål og aktiv social integration i flere medlemsstater. Der blev iværksat 3 480 partnerskaber med over 2 000 aktører. Det nåede ud til mere end 200 000 dårligt stillede personer. Det er sandsynligvis det bedst gennemtænkte og mest omfattende program for social innovation, der er blevet gennemført i Europa.

2.2.4. Ud over de blotte tal er det værd at bemærke, at Equal og »peer review« systemet har givet EU en helt ny samling af metoder. Dette er måske det vigtigste aspekt for fremtiden. Mange af erfaringerne beskrives tydeligt i forskellige håndbøger. EØSU mener derfor, at man bør fortsætte med at vurdere disse programmers resultater og deres bidrag til social integration.

2.2.5. Det skal nævnes, at med hensyn til de foranstaltninger, der er blevet behandlet på dette forberedende stadium, har EØSU valgt at hellige innovative eksperimenter for integration gennem økonomisk aktivitet særlig opmærksomhed ud fra et holistisk perspektiv. Med dette for øje har udvalget ved en høring (2) rådført sig med ngo-netværk og organer (3), som kunne redegøre for vel analyserede og grundigt evaluerede eksempler på foranstaltninger gennemført af europæiske sociale virksomheder inden for integration gennem arbejde. Udvalget er helt klar over, at »aktiv integration« rækker langt ud over denne sektor. Imidlertid findes der inden for denne sektor centrale aktører, der opererer inden for velorganiserede netværk. Det var derfor væsentligt at møde disse straks fra begyndelsen.

2.2.6. De indsamlede oplysninger i forbindelse med ovennævnte høring (16. juni 2008) og referaterne heraf vil også indgå i et dossier, som vil foreligge inden for overnævnte tidsfrist. I denne udtalelse vil følgende punkter blive fremhævet:

2.2.6.1. Adskillige eksperimenter har givet yderst positive resultater baseret på innovative og meget forskellige ideer og ofte på basis af meget divergerende juridiske systemer.

2.2.6.2. Alle de nævnte tilfælde var kendetegnet ved et effektivt samarbejde mellem en meget blandet og aktivt engageret gruppe af aktører.

2.2.6.3. I mange lande har man i lovgivningen anerkendt og skabt rammerne om de gennemførte foranstaltninger. Dette skete dog ofte først med stor forsinkelse.

2.2.6.4. »Tidsfaktoren« er central i denne forbindelse. På mange områder nærer man store betænkeligheder ved eksperimenternes langsigtede karakter (afslutningen af Equal-programmet virker især meget foruroligende). Spørgsmålet er, hvordan man mere varigt får inddraget alle aktører, især de lokale myndigheder.

2.2.6.5. Med hensyn til evalueringen understreger alle parter behovet for vurderinger og globale foranstaltninger med hensyn til eksperimenternes udbytte og omkostninger.

2.2.6.6. Alle parter er enige om, at EU's rolle er vigtig både for overførslen af knowhow og de indledte projekters varige karakter.

3. Standpunkter

3.1. Udvalget er overbevist om den potentielt store nytte af innovative eksperimenter som værktøj til at udarbejde nationale og transnationale politikker i EU. Årsagerne hertil kan sammenfattes således:

3.1.1. Alle er enige om, at de moderne former for fattigdom og udstødelse er så komplekse, at de længe har unddraget sig analyser og forudsigelser. Prognoserne, blandt andet dem der opstilles på grundlag af EU-finansierede studier, er heldigvis blevet forbedret meget i de seneste år. Men når det gælder løsningerne, er der mildest talt mange ubekendte og usikkerhedsmomenter tilbage. I mange lande har de overordnede politiske foranstaltninger ikke nået deres mål. Generelle foranstaltninger, som bygger på teoretiske antagelser, har vist sig at være uegnede, ineffektive eller endog forældede og virke mod hensigten relativt hurtigt efter deres gennemførelse. Dette beror enten på manglende konkret viden om hovedårsagerne, de specifikke problemer og sammenhængen mellem de problemer, der skal bekæmpes, eller at man ikke i tide har forudset eller opdaget negative effekter. Ved at anvende eksperimenter og nøje observationer skulle man i mange tilfælde helt naturligt kunne foretage justeringer og tilpasninger og således undgå udbredt gennemførelse af dårligt funderede »gode ideer«.

3.1.2. Anvendelse af den metode, som filosoffer kalder den »induktive« metode (»virkeligheden er baseret på, hvad jeg ser«) er afgørende for videnskabsmænd. Den omvendte metode, den »deduktive« metode (»virkeligheden kan kun svare til det, jeg tænker«) har tidligere ført til fejlberegninger og fejltagelser (4) inden for socialpolitikken. Det skal dog slås fast, at målet her ikke er at gøre sig til talsmand for, at man opgiver overordnede politikker og simpelthen erstatter dem med ad hoc-eksperimenter. Dette ville være absurd. Målet er at anbefale, hvor det er muligt, større anvendelse af innovative eksperimenter for at fremhæve og støtte formuleringen af overordnede offentlige politikker. Den eksperimentelle innovation inden for EU skal videreudvikles og optimeres som instrument for politikformuleringen på nationalt og europæisk plan.

3.1.3. I mange tilfælde er eksperimenter en bedre fremgangsmåde end umiddelbar generel gennemførelse, hvis man vil have rede på, hvordan man i nærområdet kan mobilisere de forskellige berørte aktører, som er villige til at samarbejde så tæt på folks reelle behov som muligt.

3.1.4. Eksperimenter indebærer en ret til at begå fejl uden at forvolde skade og uden at udløse systematisk skepsis.

3.1.5. »Sociale eksperimenter« bør være solidt forankrede i de eksisterende sociale solidaritetssystemer og underbygges af velfunderede begreber og af de berørte aktørers ansvarlighed. Endvidere skulle anvendelse af eksperimentering bidrage til at underbygge og udvide anvendelsesområdet for den åbne koordineringsmetode.

3.2. Selv om de fleste ville tilslutte sig disse argumenter, må man ikke glemme, at der også er dem, der nærer tvivl og mistro, som man bør tage højde for og debattere for at undgå, at effektive foranstaltninger miskrediteres eller modarbejdes.

3.2.1. De hyppigst fremførte indvendinger er følgende:

3.2.1.1. Udtrykket eksperiment er i sig selv chokerende, eftersom mennesker ikke er forsøgskaniner. Det ville være bedre at tale om »erfaringer« eller endnu bedre blot »innovation«.

3.2.1.2. Erfaringer på det sociale område er oftest bare laboratorieøvelser — hvordan kan man undgå dette? Hvordan kan man afdække fænomener som vrangbilleder, efterligninger, bluff, forvanskninger, karikaturer eller ghettoer?

3.2.1.3. De specielle omstændigheder med hensyn til sted og omfang gør, at forsøg i almindelighed ikke kan genskabes.

3.2.1.4. Beslutningstagere, som er tilbageholdende med at gennemføre generelle reformer, kan anvende eksperimenter som en undskyldning. Det kan føre til, at eksisterende sociale beskyttelsesforanstaltninger begrænses eller endog ophæves.

3.2.1.5. Der er en risiko for, at eksperimenter fører til uretfærdige fordele for visse. Afbrydes eksperimentet, kan det også forårsage bitre skuffelser hos dem, der har oplevet kortvarige og flygtige forbedringer.

3.2.1.6. Hvor stor lid kan man sætte til evalueringsprotokollerne?

3.3. For at afvæbne en sådan modstand og mistro mener EØSU, at det er væsentligt, at man fastlægger strenge krav til eksperimenter, som kan tænkes gennemført med offentlige beslutningstageres støtte og opbakning, hvem de end måtte være.

3.3.1. I punkt 2.1.2 hedder det, at begrebet »socialt eksperiment« fortsat er »svævende«. Dette er ikke en respektløs bemærkning fra udvalgets side. Hvis det var tilfældet, ville det hverken være sjovt, nyttigt eller værdigt; det er klart ikke tilfældet. Tværtimod drives udvalget af viljen til en bredere debat med det sigte at fjerne gråzonerne i forbindelse med dette begreb.

3.3.2. Det første skridt, der skal tages, er uden tvivl fastlæggelsen af en definition. Opgaven kompliceres af, at der findes grundlæggende uklarheder, der dukker op igen og igen. Det centrale er at fastslå, om det eneste mål med »sociale eksperimenter« er at validere eksisterende metoder, eller om det snarere er at skabe ægte innovationer.

3.3.3. Udvalget ønskede at undgå at blive draget ind i undersøgelsen af en doktrinær og semantisk liste af definitioner. I stedet koncentrerede det sig om to definitioner:

3.3.3.1. Den første stammer fra et anerkendt amerikansk institut på dette område (5). Den omfatter fire faser:

— tilfældig udpegelse af målgruppen og en kontrolgruppe (»Random assignment«),

— socialpolitiske foranstaltninger (»Policy intervention«);

— kontrolmekanismer (»Follow up data collection«);

— evaluering (»Evaluation«).

3.3.3.2. Den anden definition blev udarbejdet af det franske organ bag den oprindelige anmodning om denne udtalelse og foreslår følgende komponenter:

— socialpolitiske nyskabelser, i første omgang lanceret i begrænset omfang på grund af usikkerhed om deres effektivitet,

— gennemførelse under omstændigheder, der muliggør en vurdering,

— udsigt til en senere gennemførelse i større målestok.

Det er denne anden definition, der har Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs klare og uforbeholdne støtte og opbakning.

3.3.4. Lad os endnu en gang huske på, at innovative eksperimentelle ideer florerer. Der er ingen mangel på vage gode intentioner; »vejen til helvede er brolagt med dem«. Det værste man kunne gøre mod begrebet »socialt eksperiment« og dets fremtid ville være at åbne sluserne for en strøm af offentlige initiativer, som fra starten var dømt til at mislykkes eller til aldrig at blive gentaget.

3.3.5. Især Equal-programmet tjente til at udarbejde regler og metoder til at teste, hvorfor noget lykkes og andet slår fejl. Udvalget vil fremhæve dette nyttige arbejde, som udførtes hovedsageligt med henblik på dem, der forvalter Den Europæiske Socialfond, men også kunne anvendes af alle lokale eller nationale beslutningstagere, som ønsker at gennemføre innovative eksperimentelle projekter.

3.3.6. I princippet bør man kun arbejde videre med eksperimenter, som fremviser følgende:

3.3.6.1. tydelige tal- og datooplysninger,

3.3.6.2. en præcis planlægning af de ressourcer, som anvendes,

3.3.6.3. en udtrykkelig og aktiv medvirken af og langsigtet samarbejde med forskellige aktører: offentlige myndigheder, forskere, arbejdsmarkedets parter og andre civilsamfundsaktører (stiftelser, andelsselskaber, gensidige forsikringsselskaber, sammenslutninger osv.),

3.3.6.4. metoder som sikrer »målgruppernes« aktive og reelle deltagelse i udformningen, gennemførelsen og vurderingen af resultaterne, hvorved sikres en fælles eksperiment- og politikformuleringsproces. I europæisk kultur er mennesker ikke først og fremmest »bistandsmodtagere«, »brugere«, »skatteborgere«, »enheder«, »klienter«, »vælgere« osv. De er individer;

3.3.6.5. et overvågnings- og frem for alt evalueringssystem fastlagt på en ægte metodisk måde, og som adviseres tydeligt inden projektet sættes i gang. Dette system bør omfatte ægte konsekvensanalyser, medvirken af pålidelige eksperter og udformet således, at resultaternes holdbarhed kan måles på forsvarlig vis;

3.3.6.6. en relevant bedømmelse af mulighederne for at gentage forsøget (i erkendelse af at et projekt, som ikke kan overføres, ikke desto mindre kan indeholde elementer og bestanddele, der i sig selv er meget lærerige).

3.3.7. Denne allerede lange liste kan dog ikke sikre et eksperiments succes i alle tilfælde. Man må i forvejen acceptere, at der er en risiko for, at tingene mislykkes, ellers må man i princippet afstå fra at eksperimentere.

4. Anbefalinger

4.1. Generelle retningslinjer

4.1.1. Hverken eksperimentering eller innovation er endnu rigtig en del af den europæiske sociale strategi og dermed heller ikke af den åbne koordineringsmetode. Visse nøglefaktorer for en fælles indfaldsvinkel er dog fremkommet i de seneste år: et idegrundlag for socialpolitikkens modernisering, evalueringens centrale rolle for god forvaltning, gensidig læring/indlæring og overførsel af bedste praksis. Den 2. juli 2008 vedtog Kommissionen den nye sociale dagsorden, hvori man gør meget ud af styrkelsen af den åbne koordineringsmetode på det sociale område. Det understreges, at Progress-programmet skal støtte »sociale eksperimenter«. Samtidig er målet at være vedholdende og fortsætte ad denne vej, og det er vigtigt at sikre sig, at principperne bag Equal-programmet integreres effektivt i Den Europæiske Socialfonds forvaltning og funktionsmåde. Ud over de allerede trufne foranstaltninger er der intet, der forhindrer, at vi forestiller os og anbefaler, at Den Europæiske Socialfond og i øvrigt også strukturfondene engagerer sig i innovationsprogrammerne for aktiv integration.

4.1.2. EØSU anbefaler, at man overvejer en tilgang eller et koncept, der integrerer de utallige og forskellige europæiske programmer for at fremme mere innovative sociale eksperimenter inden for samhørighed og social integration. De programmer, der her tænkes på, er det syvende program for forskning og udvikling, visse regionale udviklingsprogrammer (Jeremie, Jaspers, mikrokreditter), visse programmer for udvikling af landdistrikter (som f.eks. »Leader«-programmet), og hvorfor ikke programmer for bæredygtig udvikling.

4.2. De »sociale eksperimenter«, som gennemføres i kampen mod udstødelse, er først og fremmest de lokale og nationale aktørers ansvar, men EU-organernes — og især Kommissionens — indsats kan intensiveres og få en afgørende løftestangseffekt. Nu er tiden virkelig moden til dette.

4.3. Det er derfor afgørende at fremme bedre forståelse for situationen på dette område i EU's 27 medlemsstater. Dette er endvidere en af de vigtigste overvejelser og motiver bag denne udtalelse, som med sin stramme tidsfrist og begrænsede rækkevidde kun skal ses som et indledende skridt, der baner vejen for en senere udvikling, hvilket er udvalgets inderlige ønske.

4.3.1. Udvalget anbefaler ikke, at man skal oprette endnu et observationsorgan baseret på den traditionelle model. Det mener, at denne komplicerede og dyre løsning ville virke mod hensigten. Men det anbefaler kraftigt, at der skabes en struktur i form af et lydhørt europæisk netværk, hvis mål vil være at videreudvikle og dele viden om eksistensen, arten, indholdet, ordningerne, de indvundne erfaringer og resultaterne af de gennemførte eksperimenter i EU's medlemsstater. Denne struktur bør samle forskellige aktører: forskningsorganer, fælles projektpartnere (politiske, økonomiske og sociale partnere …). Det er væsentligt, at EU er drivkraften bag gennemførelsen, koordineringen og den bæredygtige udvikling af et sådant netværk. Denne rolle bør henlægges under Kommissionens myndighed. Hvis det blev opfordret hertil, ville EØSU som »brohoved« til civilsamfundet være mere end villig til inden for mulighedernes rammer at deltage i dette projekt.

4.3.2. Udvalget anbefaler, at man udnytter allerede eksisterende kilder: Equal-rapporten, peer review, ngo’ernes afprøvede metoder (6).

4.3.3. Udvalget foreslår, at der aktivt udarbejdes foranstaltninger for at sikre, at planer for nationale programmer og fælles rapporter også indeholder oplysninger om fremskridt med hensyn til innovative sociale eksperimenter.

4.3.4. Europa-Parlamentet og Rådet kunne sammen tilrettelægge regelmæssige møder mindst en gang om året om »sociale eksperimenter«, hvor man fokuserer på forskellige aspekter hver gang. I programmet for det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse kunne man også medtage en eller flere eksempler på samarbejde om disse emner.

4.3.5. Det ville være klogt at øge antallet af lokale møder i EU som f.eks. »peer review-sammenkomster«.

4.3.6. Formålet med disse anbefalinger er at bidrage til, at man gradvist og kontinuerligt kortlægger lokale og regionale projekter for aktiv integration, som kunne godkendes som modtagere af EU-støtte og bane vejen for transnationale sociale eksperimenter. En regelmæssig opgørelse af succeshistorier og gode eksempler kunne bidrage til en værdifuld proces, hvor erfaringer deles og videregives på EU-niveau.

4.4. Udvalget håber inderligt, at der i fremtiden vil være midler til rådighed, der modsvarer dem der blev afsat til Equal.

4.5. Det er værd at notere sig, at de der er ansvarlige og mest fortrolige med Equal-instrumentet med rette selv understreger det arbejde og den planlægning, der stadig er nødvendig med hensyn til »sociale eksperimenter« og om hvilken vej EU skal vælge for at øge sin indsats og drage nytte af sin viden, især når det gælder gennemførlighed, spredning og adfærdskodeks. Udvalget foreslår, at Kommissionen for at bringe dette spørgsmål videre foreslår Rådet, at der udarbejdes en rapport for fuldt ud at undersøge den forventede merværdi af »sociale eksperimenter« i Europa ved især at belyse svarene på nedenstående spørgsmål:

4.5.1. Vi har langt fra et klart billede af den kløft, der så ofte findes mellem sociale eksperimenter og deres anerkendelse og især udbredelse. Denne barriere skyldes ikke tilfældigheder, uheld eller ligegyldigheder. Den repræsenterer en reel »afgrund«. Dette aspekt skal overvejes grundigt.

4.5.2. Er det nødvendigt at fastlægge nøjagtige tærskelværdier eller kriterier for at fastlægge, hvilke sociale eksperimenter og innovationer der fortjener at komme i betragtning?

4.5.3. Bør man fastlægge de konceptuelle grænser, der adskiller det, der fortjener navnet innovation fra det, der ikke gør det? Hvis ja, hvordan?

4.5.4. Integrationsrelaterede eksperimenter fokuserer især på at afhjælpe allerede opståede misforhold ved at afhjælpe disse. Hvordan kan vi forsætte ad denne vej, samtidig med at vi tillægger forebyggelsen en stadig større rolle ved at forsøge mere effektivt at foregribe fremtidige udfordringer (demografiske, økonomiske, sociologiske), som endnu ikke er blevet markante?

4.5.5. Hvordan kan vi udvide partnerskabet mellem aktører, der er berørt af aktiv integration? Hvordan kan vi udvikle synergier mellem sammenslutninger, integrationsvirksomheder og privatretlige selskaber for at udvikle og perfektionere ægte integrationsstrategier? Hvordan kan man udbygge og øge antallet af overgange mellem udstødelse og integration gennem udviklingen af virksomhedernes sociale ansvar? Burde man fremme ideer som f.eks. fremme af samarbejdet med virksomhedernes samarbejdsudvalg? Eller opfordre virksomheder med et vist antal beskæftigede til at offentliggøre en årlig rapport om sådanne spørgsmål?

5. Konklusion

5.1. »Social eksperimenteren« er en af de vigtigste udfordringer, som de offentlige forvaltninger hvad enten det er på centralt, decentralt eller medlemsstats- eller EU-niveau, står over for i dag. Det er en kompliceret, krævende og ufuldstændig metodik, som kunne vise sig nyttig på lang sigt.

5.1.1. EØSU understreger, at overordnede offentlige politikker under ingen omstændigheder kan erstattes af nogen form for ad hoc-eksperimenter. Udvalget mener, at større anvendelse af innovative eksperimenter kan gøre det muligt at fremhæve og støtte formuleringen af disse politikker.

5.2. Den Europæiske Union har autoritet til at fastlægge en ramme om nationale og lokale politikker. Det er en af dens centrale opgaver. I dette særlige tilfælde — aktiv bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse — har den allerede lanceret og gennemført en dristig, banebrydende og gennemtænkt foranstaltning. Men EU kan gå langt videre for at tjene offentlighedens interesser, for Europas fremtid og af hensyn til den betydning borgerne tillægger dette spørgsmål.

5.3. EØSU henstiller, at Union udtrykkeligt forpligter sig til mere aktivt at fremme og støtte innovative sociale eksperimenter inden for talrige, subtile og væsentlige områder af integrationspolitikken, og at man bruger den nødvendige tid og ressourcer herpå for ikke at skabe falske forhåbninger.

Bruxelles, den 23. oktober 2008. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Centrale, føderale, konføderale eller andre.

(2) Der afholdtes en høring den 16. juni 2008 efter et forberedende møde den 22. april 2008.

(3) Conseil National de l'Insertion par l'Activité Economique (CNIEA) — Det nationale råd for integration via økonomisk aktivitet, European Anti Poverty Network (EAPN) — Europæisk netværk for bekæmpelse af fattigdom, European Network for Social Integration (ENSIE) – Europæisk netværk for virksomheder inden for den sociale sektor og Fédération Européenne d'Associations Nationales Travaillant avec les Sans-Abris (FEANTSA) — Europæisk sammenslutning af nationale organisationer for hjemløse.

(4) Lad os ikke glemme, at ideologier og dogmer af enhver art har kunnet og er fortsat i stand til at skabe alvorlige katastrofer af meget mere dramatisk og omfattende karakter.

(5) URBAN Institute.

(6) EØSU-kontaktgruppen for forbindelserne med de ikke-statslige organisationer kunne bidrage til denne proces.