Regionsudvalgets udtalelse om "Den europæiske sportsmodel"

(1999/C 374/14)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til høringsdokument fra Europa-Kommissionens GD X "Den europæiske sportsmodel" samt arbejdspapir fra Europa-Kommissionens GD X "Udviklingen i Fællesskabets indsats på sportsområdet og fremtidsperspektiverne",

under henvisning til præsidiets beslutning af 15. juli 1998 om at afgive udtalelse herom i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 7 "Uddannelse, Erhvervsuddannelse, Kultur, Ungdom, Sport, Borgernes Rettigheder",

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 37/99 rev. 2), som blev vedtaget af Underudvalg 7 den 1. juli 1999 med Udo Mientus (D, PSE) og Jean-Pierre Grafé (B, PPE) som ordførere,

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om "Lige muligheder for piger og drenge i forbindelse med fritidsaktiviteter med særlig henblik på EU's programmer på ungdoms- og idrætsområdet" (CdR 182/97 fin) vedtaget den 20. november 1997 (ordfører: Barbro Sundback)(1) -

på den 30. plenarforsamling den 15.-16. september 1999 (mødet den 16. september) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I lyset af de udfordringer, som sporten i dag står overfor, bør EU efter Regionsudvalgets opfattelse deltage i debatten om, hvordan man forbedrer rammerne for udviklingen af sportsaktiviteter med fuld respekt for subsidiaritetsprincippet, de nationale, regionale og lokale myndigheders beføjelser på området og ikke mindst sportsorganisationernes uafhængige status. Det bifalder derfor, at Kommissionen har taget initiativ til en tilbundsgående analyse af sportens særlige kendetegn i Europa i høringsdokumentet fra GD X "Den europæiske sportsmodel". Det støtter navnlig den åbne høringsproces, som danner rammen om analysen - en proces, som gør det muligt for alle berørte parter at komme til orde.

1.2. Regionsudvalget anmoder Kommissionen om at tage hensyn til dets synspunkter i den rapport om bevarelse af eksisterende sportsstrukturer og sportens sociale funktion i EU, som Det Europæiske Råd på samlingen i Wien bad den udarbejde til samlingen i Helsingfors.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Som argument for at gøre sport til et EU-tema fremhæver Kommissionen sportens uomtvistelige betydning for Den Europæiske Unions medlemsstater, ikke mindst for de lokale og regionale myndigheder i disse. Sport har udviklet sig til en vigtig samfundsfaktor, man ikke kommer udenom.

2.2. Sporten og dens strukturer i Europa, som Kommissionen beskriver som "den europæiske sportsmodel", er en utrolig mangfoldig og kompleks størrelse. Sporten har udviklet sig både til begrebet "sport for alle", hvor sportens sociale, opdragende, sundhedsmæssige og miljørelaterede værdier har haft mulighed for at udfolde sig, og til et alsidigt konkurrencesystem med op- og nedrykning inden for de enkelte sportsgrene, som Kommissionen klart og tydeligt gør opmærksom på.

2.3. Sportens udvikling og dens mediebevågenhed tvinger den til i fremtiden at tage højde for to andre aspekter, hvis indbyrdes forhold afhænger af de enkelte sportsgrenes popularitet: a) det økonomiske aspekt og b) underholdningsaspektet.

2.4. Sporten er blevet et betydeligt økonomisk parameter såvel for det enkelte individ som for handel, industri, turisme og showbusiness m.m. Finansieringen på de forskellige niveauer af sportsudøvelsen, navnlig inden for den professionelle sport og elitesporten, og det pres og den indflydelse, som fjernsyn og de kommercielle partnere udøver på afviklingen af sportskonkurrencer, kræver en budgetmæssig og økonomisk strategi, som ikke længere kan baseres på det rent sportslige. Sportsudøverens rolle er her fundamentalt forandret, og sportsverdenen indgår her i nogle sammenhænge, som de traditionelle strukturer med forbund og klubber - og den sportsopfattelse, som lå bag deres oprettelse - ikke kan håndtere.

2.5. Sportsforbundene konfronteres stadig oftere med økonomiske spørgsmål. De har udviklet sig i retning af virksomheder med en servicefunktion og er - inden for visse sportsgrene på højt niveau og på konkurrenceplan - underlagt markedskræfterne. De varetager stadig oftere rollen som arbejdsgivere i fuldt omfang. Dette indebærer også en forpligtelse til i højere grad end tidligere at gå ind i uddannelsen og videreuddannelsen af sportsudøverne.

2.6. Regionsudvalget vil derfor gerne pointere, at den europæiske sportsverden bør søge at finde pragmatiske og sammenhængende løsninger på de økonomiske problemer, som knytter sig til udviklingen inden for sporten. I den forbindelse synes systemet med op- og nedrykning, som Kommissionen gør ret i at trække frem som et karakteristisk træk ved den europæiske sportsmodel, at være et væsentligt parameter. Et system, der helt og holdent fokuserer på det sportslige aspekt, kan ikke være tilfredsstillende for den professionelle sektor, som har brug for investeringer for at udvikle sig.

2.7. Udfordringen antager et betragteligt omfang, hvis man sætter sig som mål både at bevare de kulturelle, uddannelsesmæssige og sociale værdier, som kendetegner den europæiske model, og at integrere dem i et økonomisk helhedssyn, der tager hensyn til sportsudøvernes og sportsverdenens interesser. Der bør derfor udarbejdes forslag til harmonisering af rammebetingelserne for professionelle sportsudøvere, herunder foranstaltninger mod illoyal konkurrence mellem økonomisk stærke og økonomisk svage sportsforeninger.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Kapitel 1: Den europæiske sportsmodel

3.1.1. I kapitel 1 søger Kommissionen at vise, hvilke problemer det giver at anvende økonomiske kriterier på sportsområdet, de forskellige interessegrupper (foreninger, klubber, arrangører, medier etc.) identificeres, og der gives et overblik over de vigtigste problemer.

3.1.2. Regionsudvalget vil gerne insistere på den ikke ubetydelige rolle, som sportsklubberne spiller for det europæiske samfunds kulturelle og sociale udvikling. Det finder, at Kommissionen er alt for tavs om den store betydning af de økonomiske midler og den infrastruktur, som de lokale og regionale myndigheder støtter det lokale sportsmiljø med. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør Kommissionen tillægge dette aspekt mere vægt og tilkendegive, at det vil søge at bevare og støtte det.

3.1.3. Kommissionen sammenligner det europæiske system med det nordamerikanske. Efter Regionsudvalgets mening er sidstnævnte i for høj grad centreret om iværksætterånden og det marked, som omgiver sporten, idet man i USA klart skelner mellem professionel sport og amatørsport ved at give dem to vidt forskellige strukturer. Regionsudvalget nærer fortsat tillid til og foretrækker den europæiske sociokulturelle model.

3.1.4. Regionsudvalget lægger, som Kommissionen, vægt på den europæiske models særlige kendetegn og ønsker ikke, at medtænkningen af det økonomiske element skal ske på bekostning af de traditionelle værdier. Det opfordrer Kommissionen til at være særlig opmærksom på uddannelsens betydning for sporten både inden for sport generelt og hvad angår sportsuddannelsen på professionelt og højt niveau.

3.1.5. Regionsudvalget erkender, at sportens popularitet og mediebevågenhed har konsekvenser og stiller krav af politisk, økonomisk, social og individuel art. Men hvad samfundet eller enkeltindivider bruger sporten til, kan ikke tilskrives sporten selv. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til altid klart at skelne mellem sport og misbrug af sport.

3.1.6. Regionsudvalget finder beskrivelsen af sportens udvikling (under punkt 2) for upræcis og delvis fejlagtig. En lang række sportsstævner blev indstiftet allerede inden 1950. Parallellen mellem den europæiske integration og de europæiske sportskonkurrencer virker lidt søgt, når man ved, at de første europamesterskaber blev afholdt i 1886.

3.1.7. Selv om Regionsudvalget erkender, at tipsmidler i de fleste af EU's medlemsstater udgør en væsentlig del af sportens indtægter, ønsker det at understrege, at støtten til sporten først og fremmest kommer fra de nationale, regionale og kommunale myndigheder. Det er som regel kun i sportsgrene, hvis professionelle afdelinger nyder stor mediebevågenhed, at sponsorstøtte fremover vil blive et uundværligt supplement. Regionsudvalget foreslår således, at der træffes passende foranstaltninger med henblik på at minimere forskellen mellem finansieringsmulighederne for sportsforbund med medietække og de tilsvarende muligheder for sportsforbund, der administrerer sportsaktiviteter uden samme bevågenhed hos medierne og de samme seertal. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til i sin analyse af sportens finansiering ikke at bagatellisere sportsudøverens, dennes families og tusinde af frivilliges bidrag.

3.2. De nationale forbunds rolle (punkt 4.1)

3.2.1. Den europæiske sportsadministration er baseret på princippet om ét forbund på EU-plan, som repræsenterer nationale og regionale forbund i overensstemmelse med de enkelte medlemsstaters nationale lovgivning. Regionsudvalget understreger, at det er vigtigt at bevare dette princip gennem politiske og administrative foranstaltninger. EU's handelslovgivning skal underbygge denne struktur.

3.2.2. I den højtudviklede europæiske sportsmodel udfylder hvert niveau i forbundssystemet (pyramidestrukturen) sin særlige plads. På pyramidens top har de europæiske forbund som deres vigtigste opgave at udarbejde tekniske regler og regler for konkurrencer og at stå for afholdelsen af disse på europæisk niveau samt at koordinere samarbejdet mellem de nationale forbund med henblik på fremme og udvikling af de forskellige sportsgrene. En af forbundenes vigtigste opgaver er i øvrigt i at stå for udformning og løbende videreudvikling af de rammer, som er nødvendige for de forskellige sportsgrenes evolution på et hvilket som helst udøvelsesniveau. Spørgsmålet om, hvorvidt en europæisk liga kan administreres på en fornuftig og effektiv måde, bør overlades til de berørte forbund selv.

3.2.3. Regionsudvalget understreger, at de kommercielle muligheder kun er til stede for ganske få forbund (fodbold, tennis, motorsport). De nationale forbund er som regel i stand til at udføre deres kommercielle rolle.

3.2.4. Begrebet "sport for alle", som er stærkt udviklet i Europa, er kendetegnet ved en individuel sportsudøvelse uden for sportsforeningerne. Fænomenet er udtryk for en betydelig vilje til at forbedre befolkningens velbefindende og sundhedstilstand. Den offentlige sektors og offentlige organisationers investering i denne type arrangementer er en passende form for støtte. Regionsudvalget vil gerne pointere, at arrangementerne på ingen måde kolliderer med sportsforbundenes initiativer, idet disse finder løsninger, der netop passer til deres særlige forhold.

3.2.5. Regionsudvalget regner det for usandsynligt, at forbundene skulle miste basis- eller elitemedlemmer, så længe rammebetingelserne tillader tilstrækkelig stærke sportsforbund på nationalt og europæisk niveau.

3.2.6. Regionsudvalget betoner, at det skal være helt op til forbundene selv at beslutte, hvilke arrangementer eller konkurrencer de vil afholde på europæisk niveau, eller hvilke foranstaltninger de vil træffe. EU's rolle består kun i at sørge for et økonomisk og socialt miljø, hvor sporten kan udvikle sig på tilfredsstillende vis.

3.3. Lukkede konkurrencer (punkt 4.2)

3.3.1. Regionsudvalget vil gerne pointere, at dette grundlæggende er et spørgsmål af teknisk, administrativ art. De nødvendige beslutninger bør tages af de forbund, der har ansvaret på området. Staten bør ikke blande sig. Men hvis forbundene ikke er tilstrækkelig stærke til at løse problemerne selv i en solidarisk ånd, så bør man til enhver tid anvende principper, der sikrer en sund økonomi.

3.4. Solidaritet (punkt 4.3)

3.4.1. For Regionsudvalget er solidaritet en del af selve sportens væsen. Sportens uddannelsesmæssige og sociale funktion er langt hen ad vejen styret af solidaritet. Dette sociale aspekt er et grundlæggende element i de europæiske forhold, som Det Europæiske Råd i Wien (december 1998) specielt lagde vægt på at få opretholdt inden for en EU-ramme. Sport bør kun kunne nyde godt af en "særbehandling", så længe solidaritet praktiseres på alle niveauer af sportsudøvelsen, dvs. såvel i klubberne, som giver deres bidrag til sportsforbundene på nationalt og overregionalt niveau, som i forbundene, som på deres side skal opfylde deres forpligtelser over for klubberne og deres medlemmer.

3.4.2. Et af målene med EU's sportspolitik bør være at bekæmpe adskillelsen mellem de privilegerede sportsgrene og sport for unge og amatører. Det er ikke passende at opbygge et ræsonnement med udgangspunkt i en adskillelse af professionel sport og sport for alle, idet disse to sportsformer indgår i et permanent samspil og påvirker hinanden gensidigt.

3.4.3. Om princippet om solidaritet kan opretholdes afhænger af, hvilken form de overnationale ligaer får. Hvis de sættes under de europæiske forbunds kontrol, kan solidaritet godt praktiseres. Men hvis der indføres "lukkede konkurrencer" uden for forbundene, skal man til enhver tid anvende principper, der sikrer en sund økonomi.

3.4.4. Efter Regionsudvalgets mening skal de få forbund, der er i stand til at skaffe sig betydelige indtægter fra kommercielle aktiviteter og fra tv- og radiotransmissioner, kunne nyde godt af undtagelsesbestemmelser, f.eks. fra begrænsninger med hensyn til konkurrencedeltagelse.

3.4.5. De nationale og europæiske sportsforbund har hidtil ikke været tilstrækkeligt gode til at anvende solidaritetsprincippet. Næsten alle indtægter fra salg af tv-transmissionsrettigheder er forblevet i den professionelle sektor. En stor del (så stor som muligt) af disse indtægter bør fremover gå til ungdoms- og amatørafdelinger for at lette presset på de lokale og regionale myndigheders budgetter til fremme af sport.

3.4.6. Lighedsprincippet er endnu ikke gennemført i praksis - men det kan det blive, hvis undtagelsesbestemmelser på grundlag af kravet om en sund økonomi altid baseres på overholdelsen af passende betingelser.

3.5. Fremme af sporten (punkt 4.4)

3.5.1. I punkt 3.4.6 rejses spørgsmålet, hvordan man bedst fremmer sporten.

3.5.2. Offentlig finansiering af sporten er baseret på subsidiaritetsprincippet og bør kun forekomme, når klubber og forbund ikke er i stand til på behørig vis at opfylde deres sociale funktion med egne midler. Klubbers og forbunds egne bidrag bør suppleres af indtægter fra kommercielle aktiviteter.

3.5.3. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det kun i orden med offentlig finansiering af sport, som er i offentlighedens interesse (sundhed og velvære), eller som består i almennyttige aktiviteter. Dette udelukker offentlige tilskud til fremme af professionel sport og sportsorganisationers kommercielle aktiviteter.

3.5.4. Regionsudvalget insisterer på, at de nationale forbund med få undtagelser (fodbold, tennis, motorsport) ikke er i stand til at finansiere ungdoms- og amatørafdelinger med egne midler. De er altså afhængige af de lokale og regionale myndigheders fremme af sporten.

3.5.5. Spørgsmålet om, hvorvidt fremme af sporten kan ske på behørig vis gennem et system med lukkede konkurrencer behandles under punkt 3.3 ovenfor.

3.6. Den europæiske sportsmodel (punkt 4.5)

3.6.1. Regionsudvalget mener principielt, at den sportsstruktur, der har udviklet sig i Europa, bør bevares og støttes. Regionsudvalget understreger, at det ikke er regeringernes opgave at overvåge sportens strukturer og organisationer. Denne opgave påhviler fortsat de uafhængige sportsorganisationer selv. På den anden side mener det, at staten som regulator skal sørge for et miljø, hvor sporten og sportsorganisationerne kan udvikle sig på en måde, der sætter dem i stand til at varetage deres funktion.

3.7. Kapitel 2: Sport og tv

3.7.1. Kapitlet om sport og tv giver først og fremmest et præcist billede af de problemer, der trænger sig på. Analysen er dog på sine steder overfladisk, unøjagtig og i visse henseender uklar. F.eks. vil sport og tv kun udvikle sig parallelt inden for de få sportsgrene, der har mediernes bevågenhed, og som trækker flere tilskuere end folkesporten.

3.7.2. Medierne har stor indflydelse på sportens udvikling, men det eksempel, som Kommissionen har valgt, illustrerer ikke fænomenet særlig godt. Det er forkert at hævde, at indtægter fra tv-transmissioner er blevet den største indtægtskilde for de fleste sportsarter. Dette gælder kun for et lille antal sportsgrene med tilstrækkelig mediebevågenhed.

3.7.3. I betragtning af den betydning, tv-transmissioner har, er det forståeligt, at der lægges stor vægt på en lille gruppe af sportsgrene med medietække, men disse bør ikke få lov til at skygge for resten af sportsverdenen, som i økonomisk henseende er langt større. Eftersom sportsgrene med mediebevågenhed indirekte øver indflydelse på alle andre sportsgrene, vil beslutninger vedrørende en lovgivningsramme for disse få langsigtede konsekvenser for sportens fremtidige struktur og organisation i Europa - en struktur, som de fleste europæere identificerer sig med via et medlemskab af en klub eller et forbund - ja, selv uden for denne sammenhæng.

3.8. Kollektivt salg og eksklusive rettigheders varighed (punkt 9.1)

3.8.1. Sporten udvikler sig i Europa navnlig gennem arbejdet i sportsklubber og sportsforbund, der leverer en betydelig og alsidig service til publikum ved at stille sportsfaciliteter til rådighed og give enhver mulighed for at deltage i konkurrencer på frivillig basis i hele EU. Denne indsats fortjener støtte og opmuntring i form af offentlige tilskud (navnlig på regionalt niveau) i overensstemmelse med principperne om subsidiaritet og solidaritet. Subsidiaritetsprincippet indebærer, at den offentlige finansiering kun kan have form af rallonger, dvs. gives som supplement til eksisterende ressourcer og midler.

3.8.2. Princippet om solidaritet forudsætter, at det økonomiske udbytte fra et lille antal sportsgrene ikke akkumuleres i privilegerede dele af sportsverdenen, men bidrager til finansieringen af de dyre ungdoms- og amatørafdelinger. Tendensen i retning af privatisering af "kommercielt bæredygtige sportsgrene" og finansiering af ungdomssport af det offentlige må stoppes, men dette er kun muligt, hvis man forbedrer sportsforbundenes mulighed for at støtte, hvilket bør være en af målsætningerne for EU's sportspolitik.

3.8.3. En vigtig og egnet metode til at sikre, at de kollektive interesser (dvs. forbundenes interesser) får forrang over for de private, er kollektivt salg (f.eks. af flere forbund i fællesskab) af ophavs-, transmissions- og tv-rettigheder.

3.8.4. Kun ganske få forbund (fodbold, tennis og motorsport) kan skaffe sig store indtægter gennem kollektivt salg. Disse forbund bør opfordres til at udarbejde forslag til en differentieret og gennemsigtig fordelingsnøgle for indtægterne, som forelægges for Kommissionen. Regionsudvalget er af den opfattelse, at så stor en del som muligt af indtægter fra tv-rettigheder skal gå til ungdoms- og amatørsporten for at lette de regionale budgetter til fremme af sport.

3.8.5. Det er ligeledes vigtigt med institutionel samordning med henblik på et effektivt samarbejde mellem den professionelle sport på den ene side og sport for unge og den brede befolkning på den anden. En sådan koordination kan enten ske i et forbund, der dækker begge afdelinger, eller gennem kontrakter.

3.8.6. Som svar på spørgsmålet om, hvorvidt man skal tillade kollektivt salg som garanti for lige konkurrence, eller et sådant salg skal knyttes til en solidaritetsfond, mener Regionsudvalget, som nævnt i punkt 3.8.2, at flest mulige af de tv-indtægter, der er afgiftsfri for brugerne og/eller sportsforbundene, bør komme ungdoms- og amatørsporten til gode. Spørgsmålet om hensigtsmæssigheden af en solidaritetsfond er her af mindre betydning.

3.8.7. Arrangementer og sportskonkurrencer af kommerciel interesse for medierne afholdes med regelmæssige mellemrum af forbundene (konkurrencer, stævner, pokalturneringer). Eksklusive rettigheder bør kun gives for én sådan turnering ad gangen. Man bør ligeledes sørge for, at indehaveren af eksklusive rettigheder tillader videresalg til tredjepart eller selv påtager sig videresalget.

3.8.8. Forbundene bør være forpligtet til at anvende en udbudsprocedure i forbindelse med udøvelsen af retten til kollektivt salg.

3.9. Forbindelser mellem sporten og av-industrien (punkt 9.2)

3.9.1. Efter Regionsudvalgets mening kan mediekoncerners eller industriers opkøb eller kontrol med sportsklubber i de nationale ligaer få en korrumperende effekt på sporten. Sportsforbundene bør i deres statutter udstyres med retsmidler, der sætter dem i stand til at undgå sådanne opkøb.

3.9.2. Omdannelsen af sportsklubber til kommercielle organisationer muliggør sådanne forbindelser og kontrol med flere af deltagerne i sportskonkurrencer. På den måde bliver det lettere at manipulere med resultaterne, hvilket trækker veksler på sportens fremtid.

3.9.3. For at værne om sportsetikken bør private virksomheder ikke kunne eje sportsklubber. Dette strider imod sportens principper og målsætningen om, at sportsorganisationerne skal samarbejde.

3.10. Retten til information (punkt 9.3)

3.10.1. Efter Regionsudvalgets mening udgør pay-per-view-tv en trussel mod sporten, hvis betalingskanalerne erhverver eksklusivrettigheder af en så lang varighed, at det principielt er uacceptabelt. Betalingskanalerne vil være fristet til at betale store beløb for rettighederne for at trænge ind på markedet eller udvide deres markedsandel. Dette vil være en alvorlig hindring for publikums adgang til de store sportsbegivenheder i fjernsynet og skabe uorden i markedet. For at støtte sportens sociale funktion skal man ved transmission af sportsbegivenheder sikre public service-kanalernes adgangsret og sørge for relevante og konsekvente bestemmelser for betalingskanalerne, som i kraft af eneret på transmission af visse sportsbegivenheder kan undergrave borgernes ret til at se sportsbegivenheder i tv.

3.10.2. I betragtning af deres socialpolitiske ansvar og solidaritetsprincippet bør sportsforbundene tilskyndes til at sige nej til aftaler, som måske nok vil give økonomiske fordele på kort sigt, men som samtidig vil berøve det brede publikum muligheden for at følge de pågældende sportsbegivenheder i tv. En sådan praksis vil skade sportsudviklingen i Europa og i sidste ende ramme forbundene selv.

3.10.3. Hvis tv-kanalerne bliver aktionærer i de største europæiske sportsklubber, vil de få indflydelse på den europæiske sports ledende instansers beslutninger. Med andre ord vil de især få indflydelse på spillets regler som underholdning betragtet og vil især i høj grad påvirke tilrettelæggelsen og programmeringen af konkurrencerne. Der er således tale om en trussel mod sportens etik.

3.10.4. For at undgå, at transmissionen af store sportsbegivenheder monopoliseres af kanaler, hvor der kræves dekoder, eller betalingskanaler, bør direktivet om tv uden grænser uomgængeligt anvendes af hver medlemsstat for at sikre tv fri adgang til de store sportsbegivenheder.

3.11. Offentlige tv-tjenesters rolle (punkt 9.4)

3.11.1. Eftersom de offentlige tv-tjenester primært har til opgave at levere offentlige tjenesteydelser, er de forpligtet til at præsentere hele spektret af sportsgrene og at give god publicity til dem alle. Tv er meningsdannende og opdrager til politisk demokrati, men dets klassiske rolle omfatter desuden en kulturel dimension - kulturel i bred forstand, som også indbefatter sport.

3.11.2. For øjeblikket opfylder de offentlige kanaler enten kun delvis eller slet ikke deres forpligtelser på dette felt. De bør i højere grad presses til at gøre det.

3.11.3. De offentlige tv-tjenester bør i deres egenskab af leverandører af offentlige tjenesteydelser præsentere "minoritets"-sportsgrene. I Tyskland skal de offentlige kanaler reservere en passende sendetid til alle sportsgrene, herunder til "minoritets"-sportsgrene, i deres programmer.

3.11.4. Hvad spørgsmål 1 angår, er Regionsudvalget ikke enig med Kommissionen i, at sportsprogrammer falder uden for de offentlige tjenesteydelser. Der bør under alle omstændigheder opstilles en liste med kriterier, som kan anvendes til at afgøre, om en given sportsbegivenhed er at betragte som ren underholdning og derfor ikke nødvendigvis skal udsendes af de offentlige tv-tjenester, eller som en manifestation, der er centreret om sportens mål og indhold, og derfor hører under tv-stationernes ansvar som offentlige institutioner.

3.12. Kapitel 3: Sport og socialpolitik

3.12.1. I tredje kapitel beskæftiger Kommissionen sig med sportens sociale aspekt. Der fokuseres på sportsudøvelsens sociale funktioner og på de områder, hvor disse manifesterer sig: a) uddannelse, b) miljø, c) sundhed og d) beskæftigelse.

3.12.2. Man har kunnet konstatere en tendens til, at sociale organisationer som svar på tidens sociale udfordringer "kaprer" sportsbegrebet - en idé, der ofte gentages af de politiske beslutningstagere. Samtidig har den private sektor af rent kommercielle grunde bevæget sig ind på sundhedsområdet (fitness-centre).

3.12.3. På uddannelsesområdet mener Regionsudvalget, at EU har en vigtig rolle at spille for anerkendelsen af kvalifikationer, som er knyttet til lederfunktioner i sportsverdenen. EU bør desuden gøre det lettere for sportsudøvere og instruktører at praktisere i andre medlemsstater ved at fremme afskaffelsen af hindringer for den frie bevægelighed.

3.12.4. Regionsudvalget understreger, at sporten som en kulturel del af samfundet er formidler af individuelle og sociale værdier; den fremmer den enkeltes velbefindende og integration i samfundet. Det drejer sig om væsentlige værdier, som udspringer af sportsudøvelsen og sportssystemets struktur.

3.12.5. Det er altså relevant at spørge: "Kan sportsudøvelse, der ikke er en fritidsbeskæftigelse eller en afprøvning af egne grænser, give værdifulde svar på vores samfundsproblemer? I bekræftende fald, bør man have en særlig politik for en instrumental logik, som er fremmed for sporten og sportsånden?"

3.12.6. Sport er en integreret del af samfundet. Regionsudvalget understreger, at ingen er bedre stillet end sportsklubberne til at forfølge denne logik, bistå de unge med at udvikle deres personlighed og fysiske velvære og fremme deres integration i samfundet - evt. i sporten selv. Et af de grundlæggende elementer i sportens sociale rolle er i øvrigt muligheden for at fremme social integration af personer med fysiske eller mentale handicap. Man bør derfor anerkende og bekræfte sportsverdenen i dens virke, hvilket reelt betyder, at man må anerkende den som en del af arbejdsmarkedet. Regionsudvalget understreger, at sportsklubber ikke er virksomheder, og at sportsforbund ikke er industrielle organisationer i økonomisk retlig forstand, men foreninger med en offentlig funktion, der først og fremmest bygger på borgernes frivillige engagement. Sportssektoren er ikke desto mindre en betydelig økonomisk sektor, der alt i alt står for 1,5 % af bruttonationalproduktet i EU, og en servicesektor, der udbyder en lang række beskæftigelsesmuligheder.

3.12.7. Regionsudvalget anser det derfor for meget vigtigt, at forholdet mellem sporten og EU hviler på et solidt grundlag og respekterer sportsudøverens individuelle rettigheder, sportssystemets uafhængighed og dermed dets evne til at tilpasse sig og udvikle sig inden for den internationale sportsverdens regler. På den anden side bør Kommissionen inden for rammerne af sine beføjelser gøre brug af sin mulighed for at gribe ind til fordel for den enkelte sportsudøver og dennes udfoldelsesmuligheder.

3.12.8. Her er det dog på sin plads med en advarsel. Det er forkert at tro, at man nemt og smertefrit kan styre sporten gennem lovbestemmelser og cirkulærer. Sport er en yderst sammensat størrelse, såvel sportsligt som politisk.

3.12.9. Ikke alene har enhver sport sine egne særlige kendetegn, den institutionelle planlægning af sporten varierer også fra det ene EU-land til det andet (se bilag), hvilket komplicerer koordinationen på EU-plan så meget desto mere.

3.12.10. Hertil kommer, at de forskellige aspekter af sportsudøvelsen, som kan give anledning til indgriben fra EU's side, spænder over vidt forskellige kompetencer. De kan vedrøre uddannelse, sundhed, sikkerhed, miljø, beskæftigelse, dannelse, infrastruktur m.m.- aspekter, som sjældent hører under sportsministeriets kompetence i medlemsstaterne.

3.12.11. Regionsudvalget understreger, at en samlet EU-politik på området må defineres omhyggeligt, så sporten kan få et regelsæt, der sætter den i stand til at opbygge strukturer, som giver lige adgang til sport på alle niveauer.

3.13. Sport og lige muligheder

3.13.1. Regionsudvalget understreger, at en politik for "sport for alle" baseret på princippet om lige muligheder er en uadskillelig del af den europæiske sportsmodel, hvorfor den bør støttes og fremmes bl.a. ved at garantere alle borgere (herunder de handicappede) uanset alder, køn, herkomst, social eller økonomisk stilling adgang til enhver sportsaktivitet. Foranstaltninger, der med udgangspunkt i unge pigers og kvinders særlige behov sigter mod at skabe forhold, der tilskynder disse til at deltage i sportsaktiviteter og i ledelsen af beslutningstagende og administrative organer inden for sportsområdet, falder i tråd med en sådan indfaldsvinkel, hvilket også fremhæves i Regionsudvalgets udtalelse "Lige muligheder for piger og drenge i forbindelse med fritidsaktiviteter med særlig henblik på EU's programmer på ungdoms- og idrætsområdet". Denne adgang til sportsaktiviteter forudsætter en udbygning af sportsfaciliteterne. I visse EU-lande drøfter man for øjeblikket en omlægning af skoleforløbet, som vil indebære en mere intensiv brug af infrastrukturer; dette forudsætter igen, at de lokale og regionale myndigheder, som er ansvarlige for de sportsfaciliteter, der benyttes til skolebrug, skal foretage en række investeringer.

3.14. Sport og doping

3.14.1. Regionsudvalget konstaterer med tilfredshed, at Rådet på samlingen i Wien den 11.-12. december 1998 påpegede behovet for at optrappe kampen mod doping, idet det navnlig opfordrede medlemsstaterne, Kommissionen og de internationale sportsorganisationer til at forbedre koordinationen af eksisterende nationale foranstaltninger.

3.14.2. Regionsudvalget insisterer på, at det er nødvendigt at koordinere og harmonisere de nationale foranstaltninger, hvis forebyggelse, forskning og sanktioner skal være effektive, eftersom det drejer sig om et problem, der går på tværs af nationalgrænserne. Det støtter derfor Europa-Parlamentets opfordring til Kommissionen om at fremlægge forslag til indførelse af en ensartet sundhedspolitik med henblik på at komme doping til livs (beslutning af 17. december 1998).

3.14.3. Regionsudvalget insisterer ikke mindst på, at der må opstilles en fælles EU-liste over ulovlige stoffer for at undgå en absurd situation, hvor visse stoffer er tilladte i nogle medlemsstater og forbudte i andre.

3.14.4. Regionsudvalget noterer sig forslaget om at oprette et internationalt antidoping-center, som blev præsenteret på IOC's verdenskonference i Lausanne i februar 1999. Efter Regionsudvalgets mening skal et sådan center være uafhængigt og varetage kontrollen med overholdelsen af minimumsnormer for tilsyn og sanktioner.

3.14.5. Regionsudvalget noterer sig med tilfredshed konklusionerne fra EU-sportsministrenes uformelle møde i Paderborn den 31. maj-2. juni 1999, hvori det hedder, at forløbet af IOC's internationale konference om doping i Lausanne viste, hvor vigtigt det var for Den Europæiske Union, at den talte med én stemme i forbindelse med oprettelsen af et anti-doping kontor, og hvor ministrene gav grønt lys for samarbejde med Europarådet om emnet. På mødet gav ministrene også deres støtte til oprettelsen af et uafhængigt internationalt anti-doping kontor med klare procedurer og med deltagelse af Den Europæiske Union.

3.14.6. Regionsudvalget konstaterer, at doping også forekommer blandt helt unge (nogle gange ned til 12 år), og det tilskynder til en særlig indsats for at beskytte de unge mod en sådan praksis. Det kan derfor fuldt ud tilslutte sig Europa-Parlamentets henstilling om, at EU skal støtte oplysnings- og uddannelseskampagner i skolemiljøer, klubber og ungdomsorganisationer.

3.14.7. Regionsudvalget mener i den forbindelse, at man må modsætte sig tendenserne i retning af en hæmningsløs kommercialisering af sporten såvel som det fordrejede billede, som offentligheden får af sporten gennem medierne. Falske præstationer udført under indtagelse af doping kan føre til, at ægte sportslige værdier går tabt.

4. Konklusioner

4.1. Sport er en del af europæernes hverdag. Over 100 mio. europæiske borgere dyrker en eller anden form for sport i en af de mange tusinde sportsklubber, foreninger og forbund. Sport er desuden et instrument for "borgernes Europa", som mere end noget andet er med til at skabe identitet, og som takket være sit potentiale, hvad angår formidling, sundhed og integration, er en social og kulturel faktor, hvis betydning for borgernes liv i de europæiske kommuner og regioner og for hele den europæiske integrationsproces stadig flere får øjnene op for og anerkender.

4.2. En EU-politik på sportsområdet bør have til formål gennem EU-lovgivning at indføre og udvikle rammebetingelser for sporten, som sætter denne i stand til at varetage sine vigtige sociale funktioner i regioner og kommuner og til at udvikle sig under fuld hensyntagen til subsidiaritetsprincippet, de nationale, regionale og kommunale myndigheders beføjelser og sportsorganisationernes uafhængighed. Regionsudvalget glæder sig over, at EU's sportsministre på deres uformelle møde i Paderborn den 31. maj-2. juni 1999 opfordrede Kommissionen til at nedsætte en arbejdsgruppe, der skal udarbejde forslag til, hvordan der kan tages hensyn til sporten i EU-traktaten. Det er således altafgørende, at subsidiaritetsprincippet respekteres, idet de lokale og regionale myndigheder spiller en vigtig rolle, når det gælder den sociale integration. Sporten er et af de midler, de i denne forbindelse kan gøre brug af. Det er derfor nødvendigt at give dem et bredt spillerum, samtidig med at der på EU-plan fastlægges en overordnet sportspolitik.

4.3. Regionsudvalget noterer sig med tilfredshed konklusionerne fra den første EU-konference om sport, der afholdtes den 20.-23. maj 1999 i Olympia. Heri hedder det bl.a., at man er overbevist om, at sportsudøvelse i Europa på trods af dens uensartede karakter også har mange fællestræk, som bør beskyttes mod kommercielle fordrejninger. Man betonede endvidere, at demokrati og solidaritet fortsat skal være de to principper, som kendetegner europæisk sport. Samtidig må sporten dog finde en måde at tilpasse sig den nye kommercielle virkelighed, så den kan udvikle sig uden at miste sin identitet eller autonomi - dvs. selve grundlaget for sportsudøvelsens sociale aspekter.

4.4. Regionsudvalget henleder opmærksomheden på, at sportens fundament og dens betydning for et "borgernes Europa" ikke hidtil er trådt tydeligt nok frem, fordi de beføjelser, EU har fået i traktaten, har været begrænset til sportens økonomiske aspekter. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør man udvikle en EU-politik på sportsområdet, som fokuserer mere på sportens vigtige kulturelle og socioøkonomiske funktioner, og som ikke kun skal beskæftige sig med de økonomiske spørgsmål i forbindelse med sportskonkurrencer og kontrakter, fri bevægelighed for professionelle sportsudøvere eller "tv uden grænser", men også med emner som sportens bidrag til Agenda 2000, klubbers og foreningers nytteværdi for samfundet, den særlige betydning af den frivillige indsats og sportens bidrag til en europæisk volontørtjeneste, omstrukturering af de europæiske ungdomsprogrammer, integration af handicappede, forbedring af kvindens stilling i samfundet, bekæmpelse af hooliganisme og den eventuelle effekt af et forbud mod finansiering af sportsbegivenheder gennem tobaks- og alkoholreklamer.

4.5. Sportens udvikling i de europæiske regioner og kommuner afhænger af de generelle vilkår, som EU definerer. En fremtidig EU-politik på sportsområdet bør derfor have til formål at bevare og udvikle de europæiske sportsstrukturer i perspektivet af en "europæisk sportsmodel".

Bruxelles, den 16. september 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 64 af 27.2.1998, s. 81.

BILAG

til Regionsudvalgets udtalelse

SPORTSSTRUKTURERNE I EUROPA

TYSKLAND

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Tyskland er en forbundsstat bestående af 16 delstater. Delstaterne deler ansvaret for sporten.

Sportsudøverne er først og fremmest organiseret i ikke-statslige sportsklubber.

Forbundsregeringen, delstaterne og de lokale myndigheder lovgiver på området, stiller faciliteter til rådighed og støtter sportsklubbernes aktiviteter, når disses personale og ressourcer ikke slår til. Støtten gives i henhold til subsidiaritetsprincippet. Ansvarsfordeling, sponsorering og offentlig fremme af sport er lagt ud til delstaterne.

Forbundsregeringen tager sig først og fremmest af nationale og overnationale spørgsmål.

ØSTRIG

DET OVERORDNEDE BILLEDE

I Østrig er sporten organiseret gennem de uafhængige sportsklubbers og sportsforbunds aktiviteter.

Staten kan dog gå ind og støtte, især på delstatsniveau (Østrig har 9 delstater), men også på forbundsstatsniveau.

REGERINGSORGANER

På nationalt niveau

Forbundsministeriet for uddannelse og kultur er eneansvarlig for gymnastik og sport i skolerne. Andre opgaver, som f.eks. støtte til sportsklubber, sportsorganisationer eller lokale myndigheder, fremme og planlægning af sportsbegivenheder af national interesse sorterer under forbundskancelliets kompetence.

På regionalt niveau

Ifølge landets love hører sportsanliggender under de ni delstaters kompetence. De har det generelle ansvar for fremme af sport. Sportsråd (Landessporträte) tager sig af administrationen på sportsområdet. Der er indført et samarbejde mellem forbundsstaten og delstaterne om samordning af fremmende foranstaltninger af national interesse.

BELGIEN

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Sporten er i Belgien organiseret i frie sportsforeninger. Myndighederne har først og fremmest en supplerende funktion, idet de yder støtte til sportsaktiviteter og private initiativer under visse forudsætninger. Denne supplerende rolle forhindrer ikke myndighederne i at tage egne initiativer (sport for alle, uddannelse af sportsinstruktører m.m.).

Sport anses for en kulturel aktivitet, som hører under Belgiens tre sprogsamfund.

DANMARK

Sport er i Danmark først og fremmest en ikke-statslig affære, der hviler på amatørbegrebet. Selv om de offentlige myndigheder yder stadig mere støtte, nyder de frivillige og uafhængige sportsorganisationer ikke alene respekt, de betragtes også som et vigtigt instrument i oplæringen i demokrati. De offentlige myndigheder skal stille faciliteter til rådighed, men det er op til de frivillige organisationer at udfylde de fysiske rammer.

Såvel de offentlige som de frivillige organisationer prioriterer rekreativ sportsudøvelse på bekostning af konkurrencesporten, og der lægges størst vægt på det lokale niveau.

De lokale myndigheder støtter de lokale sportsklubber økonomisk i form af investeringer i anlæggelse og drift af sportsfaciliteter, hvortil kommer direkte tilskud til de lokale sportsklubbers aktiviteter og leje af haller eller sportsbaner.

SPANIEN

I dag er organiseringen af sporten i Spanien baseret på et samarbejde mellem den offentlige og den private sektor. De to sektorer har sammen ansvaret for fremme og udvikling af fysiske aktiviteter og sportsaktiviteter.

De vigtigste offentlige organisationer er:

- det øverste sportsråd

- i de autonome provinser findes som regel et generaldirektorat for sport

- på lokalt plan findes et råd med ansvar for sport.

Den private organisering af sporten følger landets forvaltningsniveauer:

1) på nationalt niveau finder man:

- Spaniens Olympiske Komité (COE)

- forbund for de enkelte sportsgrene

- professionelle ligaer med professionelle hold

- paraplyorganisationer for flere forskellige sportsgrene.

2) på selvstyrende provinsniveau finder man:

- regionale forbund for de enkelte sportsgrene

- regionale sportsforeninger.

3) på lokalt niveau finder man:

- sportsforeninger og sportsklubber.

FINLAND

DET OVERORDNEDE BILLEDE

De generelle målsætninger for Finlands sportspolitik er fastsat i sportsloven, som trådte i kraft i 1980.

Ansvaret deles på følgende måde: den offentlige sportsadministration skal sikre gunstige betingelser for sportsudøvelse, mens sportsorganisationerne har ansvaret for organiseringen af selve sportsaktiviteterne.

FRANKRIG

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Organisering og udvikling af sport hviler på et system, der forbinder offentlige strukturer og private organisationer under en særlig lovgivningsramme.

Det franske sportssystems originalitet ligger netop i disse særlige relationer inden for administrationen af offentlige ydelser til fysiske aktiviteter og sport legitimeret i disses almennytte.

GRÆKENLAND

DET OVERORDNEDE BILLEDE

I Grækenland udvikles sportsstrukturerne i undervisningsministeriet og direktoratet for sport i henhold til følgende to hovedmålsætninger:

- økonomisk og videnskabelig støtte til sport på højt plan i samarbejde med sportsforeninger og centre for sportsforskning;

- økonomisk og organisatorisk støtte til massesport såvel fra centralt hold som på lokalt niveau i samarbejde med de lokale myndigheder, klubberne og andre sociale institutioner og sportsinstitutioner.

Den græske forfatnings artikel 16: "Sport er under statens beskyttelse og højeste overvågning ...".

IRLAND

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Den irske sportpolitik er langt hen ad vejen baseret på det europæiske sportcharters principper, men faktorer som f.eks. deltagelsesniveau og strategi inddrages også i beslutningstagningen.

Den statslige sportspolitik anerkender sportsforeningernes uafhængighed og søger at bidrage til udviklingen af sport.

ITALIEN

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Sportsaktiviteter organiseres af sportsverdenen, hvis fundament er klubberne og hvis top er den nationale italienske olympiske komité.

Staten har en supplerende funktion, idet den tilvejebringer betingelserne for, at borgerne kan udøve de sportsgrene, de har lyst til.

Den "institutionelle" lov af 1942 angående Italiens Olympiske Komité overdrog ikke denne en eneste af statens beføjelser, men stadfæstede den tidligere sportsorganisations rolle og de funktioner, som denne havde udført lige fra dens oprettelse.

Staten overdrog tipsmidlerne til den nationale olympiske komité i 1948 og gav den status af offentligt organ.

Den nationale italienske olympiske komité varetager således tre funktioner på én gang:

- den er et ikke-statsligt offentligt organ

- den er paraplyorganisation for de italienske sportsforbund

- den er national olympisk komité, anerkendt af CIO.

LUXEMBOURG

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Sporten er i Luxembourg kendetegnet ved, at de uafhængige sportsklubber og de offentlige myndigheder på nationalt og lokalt plan supplerer hinanden og deler opgaverne imellem sig.

PORTUGAL

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Regeringen deltager i organiseringen af sporten gennem statssekretariatet for sport, som hører under statsministeren, og som bistås i den offentlige forvaltning af tre offentlige organer IND, CEFD og CAAD.

Statssekretariatet for sport har ansvaret for sporten på statsligt niveau, og det er samtidig et politisk og beslutningstagende organ. Det bistås på det operationelle plan af tre offentlige organer, som har ansvaret for koordination og udvikling af statens administrative og økonomiske støtte til sportsaktiviteter under ledelse af det medlem af regeringen, som har ansvaret for sport.

STORBRITANNIEN

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Organer med ansvar for sport og fritid: ministeriet for den nationale arv, direktoratet for Skotland, direktoratet for Wales og Nordirlands undervisningsministerium; sportsrådene i henholdsvis Skotland, Wales og Nordirland; de lokale myndigheder; de nationale foreninger; forbundene; den frivillige sektor og erhvervslivet.

De lokale myndigheders rolle i opfyldelsen af sportens behov er omfattet af forskellige officielle bestemmelser, men antager ikke form af en egentlig forpligtelse. De lokale myndigheder er ikke ifølge lovgivningen forpligtet til at sikre gunstige betingelser for sportsudøvelse.

Sportsrådene i England, Skotland, Wales og Nordirland er agenturer for udvikling og finansiering af sport, der på den ene eller anden måde har ansvar for at fremme sport, få flere mennesker til at dyrke sport, opstille standarder og forbedre infrastrukturer.

SVERIGE

DET OVERORDNEDE BILLEDE

Sportsverdenen har i Sverige karakter af en bred, uafhængig bevægelse med en centraliseret administration: det svenske sportsforbund.

De lokale sportsklubber udgør dog sportsbevægelsens fundament.

Systemet tildeler det svenske sportsforbund en central rolle; selv om dette er et ikke-statsligt organ, har staten overdraget det en række beføjelser. Staten finansierer forbundet samt - som et minimum - sportsforeningernes administrative omkostninger.

HOLLAND

DET OVERORDNEDE BILLEDE

De offentlige myndigheder og de uafhængige sportsforeninger deler ansvaret for udvikling og gennemførelse af sportspolitikken. Den private sektor kan frit fastsætte sin egen politik. De offentlige myndigheder tilbyder økonomisk støtte, organisatorisk bistand og infrastruktur.

Grundprincippet er således, at de offentlige myndigheder ikke tager sig af politiske opgaver, for så vidt som de nationale sportsorganisationer kan påtage sig disse selv. Dette princip forhindrer dog ikke, at de offentlige myndigheder i deres relationer til den private sektor bevarer en vis frihed til at vælge, hvilken politik de vil følge på deres egne ansvarsfelter inden for sport.