30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 70/220/EØF om tilnærmelse af medlemssta­
ternes lovgivninger om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra 
motorkøretøjer 
KOM(89) 662 endelig udg. —SYN 240 
(Forelagt af Kommissionen den 5. januar 1990) 
(90/C 81/01) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 
100 A, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen ('), 
i samarbejde med Europa-Parlamentet (2), 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg (3), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Der bør vedtages foranstaltninger med henblik på grad­
vis oprettelse af det indre marked i løbet af perioden 
indtil den 31. december 1992; 
det indre marked indebærer et område uden indre 
grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tje­
nesteydelser og kapital; 
De Europæiske Fællesskabers første handlingsprogram 
for miljøbeskyttelse, der blev vedtaget af Rådet den 
22. november 1973, tilskyndede til, at de seneste viden­
skabelige fremskridt sættes ind i bekæmpelsen af luft­
forurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer, 
og at allerede vedtagne direktiver ændres i overens­
stemmelse hermed; 
(') EFTnr. C... 
(2) Udtalelse afgivet den .. . 
(3) EFTnr. C... i det tredje handlingsprogram slås der til lyd for at 
iværksætte en yderligere indsats for at opnå en betyde­
lig reduktion af den nuværende emission af luftforure­
nende stoffer fra motorkøretøjer; 
i direktiv 70/220/EØF (4), senest ændret ved direktiv 
89/491/EØF (5), er der fastsat grænseværdier for emis­
sionen af carbonmonoxid og uforbrændte carbonhydri-
der fra motorkøretøjers motorer; disse grænseværdier 
blev første gang skærpet ved direktiv 74/290/EØF (6) 
og i henhold til direktiv 77/102/EØF(7) suppleret med 
grænseværdier for emissionen af nitrogenoxider; græn­
seværdierne for disse tre forurenende gasser blev på ny 
skærpet ved direktiv 78/665/EØF(8), 83/351/EØF (9) 
og 88/76/EØF (l0), og der blev indført grænseværdier 
for partikelemissioner fra dieselmotorer ved direktiv 
88/436/EØF(") og strengere europæiske emissions­
normer for biler med en motorslagvolumen på under 
1 400 cm3 ved direktiv 89/458/EØF (12); 
Kommissionens arbejde på dette område har vist, at 
Fællesskabet råder over eller er i færd med at udvikle 
teknologier, som åbner mulighed for en yderligere 
skærpelse af de pågældende grænseværdier for alle 
motorstørrelser; 
(4) EFTnr. L 76 af 6. 4. 1970, s. 1. 
(5) EFT nr. L 238 af 15. 8. 1989, s. 43. 
(6) EFTnr. L 159 af 15.6. 1974, s. 61. 
O EFTnr. L 32 af 3. 2. 1977, s. 32. 
(«) EFT nr. L 223 af 14. 8. 1978, s. 48. 
H EFTnr. L 197 af 20. 7. 1983, s. 1. 
(,0) EFTnr. L 36 af 9. 2. 1988, s. 1. 
(") EFTnr. L 214 af 6. 8. 1988, s. 1. 
(I2) EFTnr. L 226 af 3. 8. 1989, s. 1. 
Nr. C 81/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
eftersom der ved direktiv 89/458/EØF er fastsat stren­
gere emissionsnormer for biler med en motorslagvolu­
men på under 1 400 cm3, er det nu nødvendigt i hen­
hold til artikel 5 i dette direktiv, at grænseværdierne for 
emissioner fra biler med en motorslagvolumen, der er 
lig med eller over 1 400 cm3, bringes på linje med disse 
normer med de samme ikrafttrædelsesterminer og på 
grundlag af en forbedret europæisk afprøvningsproce-
dure, der omfatter en prøvecyklus for kørsel uden for 
byområder; det forekommer hensigtsmæssigt samtidig 
at fastsætte forskrifter for fordampningsemissionen og 
for holdbarheden af emissionsbegrænsende udstyr til 
biler samt i henhold til artikel 4 i direktiv 88/436/EØF 
at iværksætte anden etape af fastsættelsen af normer 
for partikelemissionen fra biler med dieselmotor for 
derved at samle Det Europæiske Fællesskabs forskrif­
ter for emissionen af luftforurenende stoffer fra person­
biler i ét enkelt direktiv; 
for at forskrifterne skal få størst mulig gavnlig virkning 
for miljøet i Europa og samtidig sikre markedets enhed, 
forekommer det nødvendigt at indføre strengere euro­
pæiske emissionsnormer baseret på total harmonise­
ring; 
på grund af den store skadevirkning, emissionen af 
luftforurenende stoffer fra motorkøretøjer har, ikke 
mindst i form af deres bidrag til drivhuseffekten, må 
navnlig COremissionerne fra motorkøretøjer stabilise­
res og senere nedsættes i overensstemmelse med beslut­
ningen af 24. maj 1989 i Styrelsesrådet for De Forenede 
Nationers Miljøprogram (UNEP), særlig punkt 11, litra 
d) — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
Bilagene til direktiv 70/220/EØF erstattes af bilagene 
til dette direktiv. 
Artikel 2 
(1) Fra den 1. januar 1991 kan medlemsstaterne ikke 
af grunde, der vedrører emissionen af luftforurenende 
stoffer: 
— nægte EØF-standardtypegodkendelse, udstedelse 
af det i artikel 10, stk. 1, sidste led, i direktiv 70/ 
156/EØFO), senest ændret ved direktiv 87/403/ 
EØF (2), omhandlede dokument eller national god­
kendelse for en motorkøretøjstype 
(') EFTnr. L 42 af 23. 2. 1970, s. 1. 
(-) EFTnr. L 220 af 8. 8. 1987, s. 44. eller 
— forbyde første ibrugtagning af motorkøretøjer 
såfremt emissionen fra denne type motorkøretøj eller 
disse motorkøretøjer opfylder bestemmelserne i direk­
tiv 70/220/EØF, ændret ved dette direktiv. 
(2) Fra den 1. juli 1992 skal medlemsstaterne: 
— nægte EØF-standardtypegodkendelse eller udste­
delse af det i artikel 10, stk. 1, sidste led, i direktiv 
70/156/EØF, omhandlede dokument for en 
motorkøretøjstype; 
— nægte national godkendelse af en motorkøretøjs­
type 
såfremt emissionen fra denne motorkøretøjstype ikke 
opfylder forskrifterne i bilagene til direktiv 70/220/ 
EØF, ændret ved dette direktiv. 
(3) Fra den 31. december 1992 skal medlemsstaterne 
forbyde første ibrugtagning af motorkøretøjer, såfremt 
emissionen fra disse motorkøretøjer ikke opfylder for­
skrifterne i bilagene til direktiv 70/220/EØF, ændret 
ved dette direktiv. 
A rtikel 3 
Medlemsstaterne kan indføre skatte- og afgiftsbegun­
stigelser for motorkøretøjer omfattet af dette direktiv. 
Sådanne skatte- og afgiftsbegunstigelser skal være fore­
nelige med Traktatens bestemmelser samt opfylde føl­
gende betingelser: 
— de skal gælde for al indenlandsk bilproduktion og 
for motorkøretøjer, der indføres med henblik på at 
blive bragt på markedet i en medlemsstat, og som 
er forsynet med udstyr, der gør det muligt førtidigt 
at opfylde de europæiske emissionsnormer, der 
skal gælde i 1992 
— de skal udløbe på den i artikel 2, stk. 3, anførte 
dato for obligatorisk ikrafttræden af emissionsvær­
dierne for fabriksnye biler 
— de skal for hver motorkøretøjstype være af en 
sådan størrelse, at de er betydeligt lavere end de 
faktiske udgifter til det udstyr, der skal monteres 
for at opfylde værdierne, og til montering af dette 
på køretøjet. 
Kommissionen skal underrettes om enhver plan om at 
indføre eller ændre de ovenfor omtalte skatte- og 
afgiftsbegunstigelser i tilstrækkelig tid til, at den får lej­
lighed til at fremsætte bemærkninger. 
Artikel 4 
Rådet træffer med kvalificeret flertal på forslag af 
Kommissionen, som i forbindelse hermed^il tage hen­
syn til resultatet af de løbende undersøgelser af drivhus-
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/3 
effekten, afgørelse om iværksættelse af foranstaltninger 
til begrænsning af C02-emissionerne fra motorkøretø­
jer. 
Artikel 5 
Medlemsstaterne sætter senest den 1. januar 1991 de 
nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks 
Kommissionen herom. 
Bestemmelser, der vedtages i medfør af stk. 1, skal 
indeholde en udtrykkelig henvisning til dette direktiv. 
Artikel 6 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Nr. C 81/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
BILAG I 
ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER, ANSØGNING OM EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSE, 
EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSE, PRØVEFORSKRIFTER, UDVIDELSE AF EØF-STANDARDTYPE­
GODKENDELSE, PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE, OVERGANGSBESTEMMELSER 
1. ANVENDELSESOMRÅDE 
Dette direktiv gælder for emissionen af udstødningsgas og fordampningsemissionen fra alle motorkøre­
tøjer udstyret med motor med styret tænding og for emissionen af udstødningsgas fra køretøjer i klasse 
M, og N, (') udstyret med motor med kompressionstænding og omfattet af artikel 1 i direktiv 70/220/ 
EØF med den i direktiv 83/351/EØF(2) anførte ordlyd med undtagelse af køretøjer i klasse N,, for 
hvilke der er meddelt standardtypegodkendelse i henhold til direktiv 88/77/EØF (3). 
Efter anmodning fra fabrikanten kan en standardtypegodkendelse i henhold til dette direktiv af køretø­
jer i klasse M, eller N, udstyret med motor med kompressionstændning, der allerede er typegodkendt, 
udvides til at omfatte køretøjer i klasse M: og N: med en referencemasse, der ikke overstiger 2 840 kg, og 
som opfylder betingelserne i punkt 6 i dette bilag (udvidelse af EØF-standardtypegodkendelse). 
2. DEFINITIONER 
I dette direktiv forstås ved: 
2.1. »køretøjstype« med hensyn til emissionen af udstødningsgas fra motoren en klasse af motorkøretøjer, 
der ikke er forskellige fra hinanden på så væsentlige punkter som: 
2.1.1. den ækvivalente inerti bestemt i forhold til referencemassen som foreskrevet i punkt 5.1 i bilag III og 
2.1.2. motorens og køretøjets specifikationer som defineret i bilag II 
2.2. »referencemasse« køretøjets masse i køreklar stand med fast fradrag af 75 kg for førerens masse og med 
fast tillæg af 100 kg 
2.2.1. ved køretøjets masse i køreklar stand forstås den i punkt 2.6 i bilag I til direktiv 70/156/EØF definerede 
masse 
2.3. »totalmasse« den i punkt 2.7 i bilag I til direktiv 70/156/EØF definerede masse 
2.4. »luftforurenende gasser« emissioner i udstødningsgassen af carbonmonoxid, carbonhydrider (i forholdet 
C,H: s<0 og nitrogenoxider, sidstnævnte udtrykt i nitrogendioxid (NO:)-ækvivalenter 
2.5. »luftforurenende partikler« bestanddele i udstødningsgassen, der udskilles fra fortyndet udstødningsgas 
ved en temperatur på højst 352 K (52 °C) ved filtrering efter fremgangsmåden i bilag III 
2.6. »udstødningsemissioner« 
— for motorer med styret tænding, emissionen af luftforurenende gasser 
— for motorer med kompressionstænding, emissionen af luftforurenende gasser og partikler 
2.7. »fordampningsemissioner« carbonhydriddampe, der udsendes fra et motorkøretøjs brændstofsystem, 
men ikke fra udstødningen 
2.7.1. fordampningstab fra brændstoftank er emissioner af carbonhydrider forårsaget af temperaturforandrin­
ger i brændstoftanken (i forholdet C1HU33) 
2.7.2. fordampningstab fra brændstofsystem efter drift er emissioner af carbonhydrider fra brændstofsystemet 
på et stationært køretøj efter drift (i forholdet C|H:2o) 
(') Som defineret i punkt 0.4 i bilag I til direktiv 70/156/EØF—EFTnr. L 42 af 23. 2. 1970, s. 1. 
(:) EFTnr. L 197 af 20. 7. 1983, s. 1. 
(3) EFTnr. L 36 af 9. 2. 1988, s. i. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/5 
2.8. »krumtaphus« rum i og uden på motoren, som er forbundet med oliepumpen ved indvendige og udven­
dige kanaler, hvorigennem gasser og dampe kan undslippe 
2.9. »koldstartanordning« en anordning, som midlertidigt giver en federe brændstof/luft-blanding i motoren 
og derved letter start af motoren 
2.10. »hjælpestartanordning« en anordning, som letter start af motoren uden brug af en federe brændstof/ 
luft-blanding i motoren, f.eks. glødetændrør og ændring af indsprøjtningsindstillingen 
2.11. »slagvolumen«: 
2.11.1. for cylindermotorer med frem- og tilbagegående stempler, den nominelle slagvolumen 
2.11.2. for drejestempelmotorer (Wankelmotorer), det dobbelte af den nominelle slagvolumen 
2.12. »forureningsbegrænsende udstyr« de dele på et køretøj, der styrer og/eller begrænser udstødnings- og 
fordampningsemissionen. 
3. ANSØGNING OM EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSE 
3.1. Ansøgning om standardtypegodkendelse af en køretøjstype med hensyn til dens udstødningsemissioner, 
fordampningsemissioner og holdbarheden af dens forureningsbegrænsende udstyr indgives af køretøjs-
fabrikanten eller dennes befuldmægtigede. 
3.2. Ansøgningen ledsages af de oplysninger, der kræves anført i bilag II, suppleret med: 
3.2.1. en beskrivelse af det på køretøjet monterede system til begrænsning af fordampningsemissionen 
3.2.2. for køretøjer udstyret med motor med styret tændning, en erklæring, hvoraf det fremgår, om punkt 
5.1.2.1 (snæver påfyldningsåbning) eller punkt 5.1.2.2 (mærkning) finder anvendelse, samt i sidstnævnte 
tilfælde en beskrivelse af mærkningen 
3.2.3. i givet fald kopi af andre typegodkendelser indeholdende relevante data med henblik på udvidelse af de 
pågældende typegodkendelser og bestemmelse af forringelsesfaktorer. 
3.3. Med henblik på de i afsnit 5 i dette bilag beskrevne prøver fremstilles et køretøj, der er repræsentativt for 
den køretøjstype, der skal godkendes, for den tekniske tjeneste, der foretager standardtypegodkendelses­
afprøvningen. 
4. EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSE 
4.1. En attest svarende til den i bilag X anførte model udstedes som EØF-standardtypegodkendelsesattest. 
5. FORSKRIFTER OG PRØVER 
5.1. Generelt 
5.1.1. De dele af køretøjet, som vil kunne påvirke udstødnings- og fordampningsemissionerne, skal være 
udformet, konstrueret og samlet således, at køretøjet under normal brug og på trods af de vibrationer, 
som dets dele udsættes for, kan opfylde forskrifterne i dette direktiv. De tekniske forholdsregler, fabri­
kanten træffer, skal sikre, at udstødnings- og fordampningsemissionerne begrænses effektivt i hele køre­
tøjets normale levetid og under normal brug. For udstødningsemissioners vedkommende anses disse 
bestemmelser for at være overholdt, hvis forskrifterne i henholdsvis punkt 5.3.1.4 og 7.1.1.1 er opfyldt. 
5.1.2. Et køretøj udstyret med motor med styret tænding skal være konstrueret således, at det kan køre på 
blyfri benzin som specificeret i direktiv 85/210/EWG (')• 
5.1.2.1. Med forbehold af bestemmelserne i punkt 5.1.2.2 skal brændstoftankens påfyldningsåbning være udfor­
met således, at det ikke er muligt at påfylde brændstof fra en benzinstander, hvis betjeningspistols 
mundstykke har en udvendig diameter på 23,6 mm eller derover. 
(') EFTnr. L 96 af 3. 4. 1985. s. 25. 
Nr. C 81/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
5.1.2.2. Punkt 5.1.2.1 finder ikke anvendelse på et køretøj, for hvilket begge nedenstående betingelser er opfyldt: 
5.1.2.2.1. køretøjet er udformet og konstrueret således, at intet af udstyret til begrænsning af emissionen af luftfor­
urenende gasser beskadiges af blyholdig benzin, og 
5.1.2.2.2. køretøjet er på iøjnefaldende, let læselig og uudslettelig måde mærket med det i ISO 2575-1982 specifi­
cerede symbol for blyfri benzin på et sted, der er umiddelbart synligt for en person, der fylder brændstof 
på brændstoftanken. Yderligere mærkning er tilladt. 
5.2. Afprøvning 
I fig. 1.5.2 er vist de forskellige muligheder for typegodkendelse af et køretøj. 
5.2.1. Med undtagelse af de i punkt 8.1 anførte køretøjer underkastes køretøjer med motor med styret tænding 
følgende prøver: 
— type I (simulering af de gennemsnitlige udstødningsemissioner efter koldstart) 
— type III (emissioner af krumtaphusgasser) 
— type IV (fordampningsemissioner) 
— type V (holdbarhed af forureningsbegrænsende udstyr). 
5.2.2. De i punkt 8.1 anførte køretøjer med motor med styret tænding underkastes følgende prøver: 
— type I (simulering af de gennemsnitlige udstødningsemissioner efter koldstart) 
— type II (emissionen af carbonmonoxid i tomgang) 
— type III (emissioner af krumtaphusgasser). 
5.2.3. Med undtagelse af de i punkt 8.1 anførte køretøjer underkastes køretøjer med motor med kompressions-
tænding følgende prøver: 
— type I (simulering af de gennemsnitlige udstødningsemissioner efter koldstart) 
— type V (holdbarhed af forureningsbegrænsende udstyr). 
5.2.4. De i punkt 8.1 anførte køretøjer med motor med kompressionstænding underkastes følgende prøve: 
— type I (simulering af de gennemsnitlige udstødningsemissioner efter koldstart — kun luftforure­
nende gasser). 
5.3. Beskrivelse af prøverne 
5.3.1. Type I-prøve (simulering af de gennemsnitlige udstødningsemissioner efter koldstart) 
5.3.1.1 I fig. 1.5.3 er der i et rutediagram vist de forskellige muligheder for type I-godkendelse. Denne prøve 
udføres på alle de i punkt 1 anførte køretøjer med en totalmasse, der ikke overstiger 3,5 tons. 
5.3.1.2. Køretøjet anbringes på en rullestand forsynet med effektabsorptions- og inertisimuleringsudstyr. 
5.3.1.2.1. Undtagen når det drejer sig om de i punkt 8.1 anførte køretøjer, gennemføres der en prøve uden afbry­
delse med en samlet varighed på 19 minutter og 40 sekunder bestående af to dele, del 1 og del 2. Med 
fabrikantens samtykke kan der indføres en kort afbrydelse af prøveforløbet på højst 20 sekunder mellem 
afslutningen af del 1 og begyndelsen af del 2 for at gøre det muligt at justere prøveapparaturet. 
5.3.1.2.2. Del 1 består af fire elementære prøvecykler for kørsel i byområder. Hver cyklus omfatter 15 faser (tom­
gang, acceleration, konstant hastighed, retardation osv.). 
5.3.1.2.3. Del 2 består af én prøvecyklus for kørsel uden for byområder. Denne cyklus omfatter 13 faser (tomgang, 
acceleration, konstant hastighed, retardation osv.). 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/7 
Fig. 1/5.2 
De forskellige muligheder for typegodkendelse og udvidelse af typegodkendelse 
Typegodkendelsesprøve 
Type I 
Type II 
Type III 
Type IV 
Type V 
Udvidelse Motorer med styret tænding 
Mi-køretøjer 
— masse < 2,5 
tons 
— maks. 6 
s.pladser 
ja 
Del 1 + 
Del 2 
— 
ja 
ja 
ja 
Punkt 6 De i punkt 8.1 
anførte køretøjer 
ja 
(masse < 3,5 
tons) 
Del 1 
ja 
ja 
— 
— 
Punkt 6 Motorer med kompressionstænding 
M|-køretøjer 
— masse < 2,5 
tons 
— maks. 6 sid-
depl. 
ja 
Del 1 + 
Del 2 
— 
— 
— 
ja 
Punkt 6 De i punkt 8.1 
anførte køretøjer 
ja 
(masse < 3,5 
tons) 
Del 1 
— 
— 
— 
— 
— M2- og 
N:-køretø-
jer 
— Reference­
masse på 
højst 
2 840 kg 
— Punkt 6 
5.3.1.2.4. Når det drejer sig om de i punkt 8.1 anførte køretøjer, gennemføres der en prøve uden afbrydelse med en 
samlet varighed på 13 minutter bestående alene af de fire elementære prøvecykler for kørsel i byområder 
(del 1). 
5.3.1.2.5. Under prøven fortyndes udstødningsgassen, og der opsamles en prøve i en eller flere sække. Det prø­
vede køretøjs udstødningsgas fortyndes, udtages og analyseres efter den nedenfor beskrevne fremgangs­
måde, og det samlede volumen af den fortyndede udstødningsgas måles. Både emissionerne af carbon-
monoxid, carbonhydrid og nitrogenoxid og emissionerne af luftforurenende partikler fra køretøjer med 
motor med kompressionstænding registreres. 
5.3.1.3. Prøven udføres efter den i bilag III beskrevne fremgangsmåde. De metoder, der benyttes til indsamling 
og analyse af gasserne samt til fjernelse og vejning af partiklerne, skal være de foreskrevne. 
5.3.1.4. Med forbehold af forskrifterne i punkt 5.3.1.4.2 og 5.3.1.5 gentages prøverne tre gange. Undtagen når det 
drejer sig om de i punkt 8.1 anførte køretøjer for hver enkelt prøve, skal resultaterne multipliceres med 
de i punkt 5.3.5 anførte relevante forringelsesfaktorer. Den masse af luftforurenende emissioner og, i 
tilfælde af køretøjer med motor med kompressionstænding, den masse af partikler, der herved fås i hver 
enkelt prøve, skal være mindre end de i tabellen nedenfor anførte værdier: 
Masse of carbonmonoxid 
L, 
(g/km) 
2,72 Kombineret masse af carbonhydrider 
og nitrogenoxider 
(g/km) 
0.97 Masse af partikler (') 
L, 
(g/km) 
0,19 
(') For motorer med kompressionstænding. 
5.3.1.4.1. Uanset bestemmelserne i punkt 5.3.1.4 kan den ene af de tre således opnåede masser for hver enkelt 
forurenende stof eller kombination af forurenende stoffer overstige den foreskrevne grænseværdi, dog 
med højst 10 %, forudsat at det aritmetiske gennemsnit af de tre resultater ligger under den foreskrevne 
grænseværdi. Såfremt de foreskrevne grænseværdier overskrides for mere end ét forurenende stofs ved­
kommende, er det uden betydning, om dette forekommer under den samme prøve eller under forskellige 
prøver ('). 
(') Hvis et af de tre resultater for hvert forurenende stof eller kombination af forurenende stoffer overstiger den i punkt 5.3.1.4 fore­
skrevne grænseværdi med mere end 10 %, fortsættes prøven for det pågældende køretøj som specificeret i punkt 5.3.1.4.2 
Nr. C 81/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 3. 90 
Fig. 1/5.3 
Rutediagram  for type  I-typegodkendelse 
(se punkt  5.3.1) 
ja 
ja 
ja 
nej 
nægtet, En prøve 
v„ < 0,70  L 
| nej 
V„ > 1,10  L 
| nej 
To prøver 
v, 
/A 
o 00 
r* 
og V, < L 
og V, _i 
o r-^ 
V 
+ 
| nej 
v,. > 1,10  L 
eller Vi, » L 
og Vr > L 
| nej 
Tre prøver 
Vi, < L 
og v,; < L 
og v„ < L 
| nej 
v„ > 1,10  L 
eller V„ » L 
og V,, > L 
eller Vi, » L 
og V,, > L 
| nej 
(V, + V,, + Vl3)/3  < L 
| nej 
(V„ + V,; + V,,)/3  > 1,1 L ja 
ja 
ja 
ja 
ja EØF-standardtypegodkendelse 
meddelt 
J 
< meddelt J> 
C meddelt 
meddelt 
D 
nægtet, 
Valgmulighed:  At øge antallet 
af prøver  til 10 
(n = 10) ja Ja ( Valgmulighed:  At øge antallet 
af prøver  til 10 
(n = 10) ja V < L Ja ( Valgmulighed:  At øge antallet 
af prøver  til 10 
(n = 10) (n = 10) \ Valgmulighed:  At øge antallet 
af prøver  til 10 
(n = 10) 
1 neJ 
nægtet meddelt 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/9 
5.3.1.4.2. På fabrikantens anmodning kan antallet af de i punkt 5.3.1.4 foreskrevne prøver øges til 10, forudsat at 
det aritmetiske gennemsnit (x,) af de første tre resultater for hvert forurenende stof eller kombinerede 
total af to forurenende stoffer med forbehold af begrænsning ligger mellem 100 og 110 % af grænsevær­
dien. I så tilfælde stilles der kun krav om, at det aritmetiske gennemsnit af alle ti resultater for hvert 
forurenende stof eller kombinerede total af to forurenende stoffer med forbehold af begrænsning skal 
være mindre end grænseværdien (x < L). 
5.3.1.5. Antallet af de i punkt 5.3.1.4 foreskrevne prøver nedsættes på de nedenfor definerede betingelser, 
såfremt V, er resultatet af den første prøve og V2 resultatet af den anden prøve for hvert forurenende stof 
eller for den kombinerede emission af to forurenende stoffer med forbehold af begrænsning. 
5.3.1.5.1. Der udføres kun én prøve, såfremt resultatet for hvert forurenende stof eller for den kombinerede emis­
sion af to forurenende stoffer med forbehold af begrænsning er mindre end eller lig med 0,70 L (dvs. V, 
0,70 L). 
5.3.1.5.2. Såfremt kravet i punkt 5.3.1.5.1 ikke opfyldes, udføres der kun to prøver, hvis følgende krav er opfyldt 
for hvert forurenende stof eller for den kombinerede emission af to forurenende stoffer med forbehold 
af begrænsning: V, 0,85 L og V, + V2 1,70 L og V2 L. 
5.3.2. Type I I-prøve (prøve af emissionen af carbonmonoxid i tomgang). 
5.3.2.1. Denne prøve udføres på alle de i punkt 8.1 anførte køretøjer med motor med styret tænding. 
5.3.2.2. Ved afprøvning i overensstemmelse med bilag IV må volumenmængden af carbonmonoxid i den 
udstødningsgas, der udsendes i tomgang, ikke overstige 3,5 % ved den til type I-prøven benyttede ind­
stilling og ikke overstige 4,5 % inden for de i bilaget specificerede indstillingsmuligheder. 
5.3.3. Type Hl-prøve (kontrol af emissionen af krumtaphusgasser) 
5.3.3.1. Denne prøve udføres på alle de i punkt 1 anførte køretøjer, dog med undtagelse af køretøjer med motor 
med kompressionstænding. 
5.3.3.2. Ved afprøvning i overensstemmelse med bilag V må krumtaphusets ventilationssystem ikke muliggøre 
emission af krumtaphusgasser til atmosfæren. 
5.3.4. Type IV-prøve (bestemmelse affordampningsemissioner) 
5.3.4.1. Denne prøve udføres på alle de i punkt 1 anførte køretøjer, dog med undtagelse af køretøjer med motor 
med kompressionstænding og de i punkt 8.1 anførte køretøjer. 
5.3.4.2. Ved afprøvning i overensstemmelse med bilag VI må fordampningsemissionerne ikke overstige 2 
g/prøve. 
5.3.5. Type V-prøve (holdbarheden af forureningsbegrænsende udstyr) 
5.3.5.1. Denne prøve udføres på alle de i punkt 1 anførte køretøjer, dog med undtagelse af de i punkt 8.1 anførte 
køretøjer. 
Fabrikanten kan vælge enten 
5.3.5.1.1. en 30 000 km forældelsestest udført efter et på forhånd fastlagt kørselmønster, som beskrevet i bilag VII, 
på bane eller rullestand eller 
5.3.5.1.2. en 80 000 km forældelsestest udført efter et på forhånd fastlagt kørselsmønster, som beskrevet i bilag 
VIII, på bane, vej eller rullestand. 
5.3.5.2. Uanset bestemmelserne i punkt 5.3.5.1 kan fabrikanten vælge at benytte de i nedenstående tabel anførte 
forringelsesfaktorer i stedet for afprøvning i henhold til punkt 5.3.5.1.1 eller 5.3.5.1.2 
Nr. C 81/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Emissionsbegrænsningssystem 
Motor med styret tænding 
Motor med kompressionstænding Forringelsesfaktorer 
CO 
1,2 
1,1 HC + NOx 
1,2 
1,0 Partikler (') 
1,2 
Efter anmodning fra fabrikanten kan den tekniske tjeneste udføre type I-prøven før afslutning af type 
V-prøven ved brug af forringelsesfaktorerne i tabellen ovenfor. Efter afslutning af type V-prøven kan 
den tekniske tjeneste derefter ændre de i henhold til bilag X registrerede typegodkendelsesresultater ved 
at udskifte forringelsesfaktorerne i tabellen ovenfor med de forringelsesfaktorer, der måles i type V-prø-
5.3.5.3. Forringelsesfaktorerne bestemmes enten ved brug af den i punkt 5.3.5.1 beskrevne fremgangsmåde eller 
ved brug af værdierne i tabellen i punkt 5.3.5.2. Faktorerne benyttes til at konstatere, om der foreligger 
overensstemmelse med kravene i punkt 5.3.1.4 og 7.1.1.1. 
6. UDVIDELSE AF EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSE 
6.1. Udvidelser i relation til emissionen af udstødningsgas (type I-og type I I-prøver) 
6.1.1. Køretøjstyper med afvigende referencemasse 
Godkendelse af en køretøjstype kan på følgende betingelser udvides til at omfatte køretøjstyper, der kun 
afviger fra den godkendte type med hensyn til referencemasse: 
6.1.1.1. Andre køretøjer end de i punkt 8.1 anførte 
6.1.1.1.1. Godkendelse kan kun udvides til at omfatte køretøjstyper med en referencemasse, der udelukkende kræ­
ver anvendelse af den umiddelbart højere eller en lavere inertiækvivalent. 
6.1.1.2. De i punkt 8.1 anførte køretøjer 
6.1.1.2.1. Godkendelse kan kun udvides til at omfatte køretøjstyper med en referencemasse, der udelukkende kræ­
ver anvendelse af den umiddelbart højere eller umiddelbart lavere inertiækvivalent. 
6.1.1.2.2. Såfremt referencemassen for den køretøjstype, for hvilken der anmodes om udvidelse, kræver brug af et 
svinghjul med en højere inertiækvivalent end den, der benyttes til den allerede godkendte køretøjstype, 
meddeles udvidelse af godkendelse. 
6.1.1.2.3. Såfremt referencemassen for den køretøjstype, for hvilken der anmodes om udvidelse, kræver brug af et 
svinghjul med en lavere inertiækvivalent end den, der benyttes til den allerede godkendte køretøjstype, 
meddeles udvidelse af godkendelse, såfremt massen af de forurenende stoffer fra det køretøj, der alle­
rede er godkendt, ligger inden for de grænseværdier, der foreskrives for det køretøj, for hvilket der 
anmodes om udvidelse af godkendelse. 
6.1.2. Køretøjstyper med afvigende totalt gearudvekslingsforhold 
Godkendelse af en køretøjstype kan på følgende betingelser udvides til at omfatte køretøjstyper, som 
kun afviger fra den godkendte type med hensyn til det totale gearudvekslingsforhold: 
6.1.2.1. For hvert af de i type I-prøven anvendte gearudvekslingsforhold bestemmes forholdet 
P V2-V-b = —— 
hvor V, og V; ved en motorhastighed på 1 000 omdr./min. er henholdvis den godkendte køretøjstypes 
motoromdrejningshastighed og motoromdrejningshastigheden af den køretøjstype, for hvilken der 
anmodes om udvidelse af godkendelse. 
(') For motorer med kompressionstænding. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/11 
6.1.2.2. Hvis det for hvert gearudvekslingsforhold gælder, at E 8 %, meddeles udvidelse uden gentagelse af type 
I-prøven. 
6.1.2.3. Hvis det for mindst ét gearudvekslingsforhold gælder, at E 8 %, og hvis det for hvert gearudvekslingsfor­
hold gælder, at E 13 %, skal type I-prøven gentages, men kan udføres på et laboratorium efter fabrikan­
tens valg og med den typegodkendende myndigheds samtykke. Prøverapporten sendes til den tekniske 
tjeneste, der foretager typegodkendelsesafprøvningen. 
6.1.3. Køretøjstyper med afvigende referencemasse og afvigende totalt gearudvekslingsforhold 
Godkendelse af en køretøjstype kan udvides til at omfatte køretøjstyper, som kun afviger fra den god­
kendte type med hensyn til referencemasse og totalt gearudvekslingsforhold, forudsat at alle de i punkt 
6.1.1 og 6.1.2 foreskrevne betingelser er opfyldt. 
6.1.4. Køretøjstyper med automatgear eller kontinuerlig variabel kraftoverføring 
Godkendelse af en køretøjstype med manuelt gear kan på følgende betingelser udvides til at omfatte 
køretøjstyper med automatgear eller kontinuerlig variabel kraftoverføring: 
6.1.4.1. De samme grundlæggende typer komponenter og systemer (bortset fra gearkassen), som kan have ind­
flydelse på emissionen af luftforurenende gasser, skal være monteret i funktionsdygtig stand. Der accep­
teres dog mindre forskelle, der skyldes automatgears og kontinuerlig variable kraftoverføringers anderle­
des funktionsmåde. 
6.1.4.2. Køretøjstypen skal have en referencemasse, der højst afgiver 5 % fra referencemassen af køretøjstypen 
med manuelt gear. 
6.1.4.3. Køretøjstypen skal afprøves og opfylde kravene i punkt 5 med følgende ændring: 
6.1.4.3.1. grænseværdierne for den kombinerede masse af carbonhydrider og nitrogenoxider er de værdier, der 
fremkommer ved multiplikation af Lrværdierne i tabellen i punkt 5.3.1.4 med en faktor på 1,2. 
6.1.5. Bemærk: 
En godkendelse af en køretøjstype i overensstemmelse med punkt 6.1.1 til 6.1.4 kan ikke udvides til at 
omfatte andre køretøjstyper. 
6.2. Fordampningsemissioner (type IV-prøve) 
6.2.1. Godkendelse af en køretøjstype forsynet med et system til begrænsning af fordampningsemissioner kan 
udvides på følgende betingelser: 
6.2.1.1. Det grundlæggende brændstof/luft-blandingsprincip (f.eks. singlepoint-indsprøjtning, karburator) skal 
være det samme. 
6.2.1.2. Brændstoftankens form samt brændstoftankens og brændstofrørenes materiale skal være identiske. 
Brændstofrørenes tværsnit og omtrentlige længde skal være identiske, idet det værste tilfælde (brænd­
stofrørenes længde) på en gruppe køretøjer afprøves. Spørgsmålet om, hvorvidt det kan accepteres, at 
damp/væske-separatorerne ikke er identiske, afgøres af den tekniske tjeneste, der foretager typegodken­
delsesafprøvningen. Brændstoftankens rumindhold må højst afvige med ± 10%. Tankudluftningsven-
tilen skal indstilles på samme måde. 
6.2.1.3. Metoden til opbevaring af brændstofdamp skal være identisk, dvs. udskillerens form og volumen, opbe-
varingsmediet, luftfiltret (hvis anvendt til begrænsning af fordampningsemissionen) osv. 
6.2.1.4. Svømmerhusets brændstofvolumen må højst afvige med ± 10 milliliter. 
6.2.1.5. Metoden til udluftning af den ophobede damp skal være identisk (f.eks. luftgennemstrømning, start­
punkt eller udluftet volumen i løbet af en prøvecyklus). 
6.2.1.6. Metoden til aflukning og udluftning af brændstofmåleren skal være identisk. 
Nr. C 81/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
6.2.2. Yderligere bemærkninger: 
a) forskellig motorstørrelse er tilladt 
b) forskellig motoreffekt er tilladt 
c) automatiske og manuelle gearkasser samt to- og fire-hjulstræk er tilladt 
d) forskellig karrosseriform er tilladt 
e) forskellig hjul- og dækstørrelse er tilladt. 
6.3. Holdbarhed af forureningsbegrænsende udstyr (type V-prøve) 
6.3.1. Godkendelse af en køretøjstype kan udvides til at omfatte forskellige køretøjstyper, forudsat at kombi­
nationen af motor/forureningsbegrænsningssystem er identisk med det allerede godkendte køretøjs. 
Med henblik herpå anses køretøjstyper, hvis nedenfor beskrevne parametre er identiske eller ligger inden 
for de foreskrevne grænseværdier, for at have den samme kombination af motor/forureningsbegræns-
ningssystem. 
6.3.1.1. Motor: 
— antal cylindre 
— motorslagvolumen (±15 %) 
— cylinderblokkens opbygning 
— antal ventiler 
— brændstofsystem 
— type kølesystem 
— forbrændingsproces. 
6.3.1.2. Forureningsbegrænsningssystem: 
— katalysator: 
— antal katalysatorelementer 
— katalysatorens størrelse og form (volumen ± 10%) 
— type katalytisk behandling (oxiderende, trevejs osv.) 
— ædelmetalbelastning (identisk eller højere) 
— ædelmetalforhold (± 15%) 
— grundkonstruktion (opbygning og materiale) 
— celletæthed 
— type katalysatorindkapsling 
— katalysatorens placering (anbringelse og dimension i udstødningssystemet, som ikke frembrin­
ger temperaturudsving på ± 50 K ved katalysatorens (indgangsåbning). 
— luftindsprøjtning: 
— forefindes/forefindes ikke 
— type (pulserende luft, luftpumper osv.). 
— udstødningsgasrecirkulation: 
— forefindes/forefindes ikke. 
6.3.1.3. Inertikategori: forskellen i referencemasse bør ikke være større end halvdelen af grundkøretøjets inerti­
skala. 
6.3.1.4. Holdbarhedsprøven kan udføres med et køretøj, som afviger med hensyn til karroseriform, gearkasse 
(automatisk eller manuel) samt hjul- eller dækstørrelse fra den køretøjstype, for hvilken der ansøges om 
typegodkendelse. 
7. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
7.1. Generelt kontrolleres produktionens overensstemmelse med hensyn til begrænsningen af udstødnings­
gas- og fordampningsemissioner fra køretøjet på grundlag af beskrivelsen i den i bilag X anførte stan-
dardtypegodkendelsesattest og, om nødvendigt, på grundlag af samtlige eller nogle af de i punkt 5.2 
beskrevne type I-, type II-, type III- og type IV-prøver. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/13 
7.1.1. Kontrollen af køretøjets overensstemmelse med type I-prøven foregår på følgende måde: 
7.1.1.1. Et køretøj udtages af serien og underkastes den i punkt 5.3.1 beskrevne prøve. Forringelsesfaktorerne 
benyttes på tilsvarende måde. De i punkt 5.3.1.4 anførte grænseværdier erstattes dog af følgende vær­
dier: 
Masse af carbonmonoxid 
L, 
(g/km) 
3,16 Kombineret masse af carbonhydrider 
og nitrogenoxider 
(g/km) 
1,13 Masse af partikler (>) 
(g/km) 
0,24 
7.1.1.2. Såfremt det udtagne køretøj ikke opfylder forskrifterne i punkt 7.1.1.1, kan fabrikanten anmode om, at 
der udføres målinger på en stikprøve af køretøjer udtaget af serien og omfattende det oprindeligt 
udtagne køretøj. Fabrikanten fastsætter størrelsen n af stikprøven. De andre køretøjer end det oprinde­
ligt udtagne køretøj underkastes kun én type I-prøve. Det resultat, der skal tages i betragtning for det 
oprindeligt afprøvede køretøj, er det aritmetiske gennemsnit af resultaterne af de tre type I-prøver, der er 
blevet udført på køretøjet. Det aritmetiske gennemsnit (x) af stikprøveresultaterne og standardafvigelsen 
S (2) bestemmes derefter for emissionerne af carbonmonoxid, de kombinerede emissioner af carbonhyd-
rid og nitrogenoxid og partikelemissionerne. Serieproduktionen anses derefter for at være overensstem­
mende, hvis følgende betingelse er opfyldt: 
x + k.S < L 
hvor 
L er den i punkt 7.1.1.1 fastsatte grænseværdi 
k er den statistiske faktor, der afhænger af n og fremgår af nedenstående tabel: 
n 
k 
n 
k 2 
0,973 
11 
0,265 3 
0,613 
12 
0,253 4 
0,489 
13 
0,242 5 
0,421 
14 
0,233 6 
0,376 
15 
0,224 7 
0,342 
16 
0,216 8 
0,371 
17 
0,210 9 
0,296 
18 
0,203 10 
0,279 
19 
0,198 
hvis n > 20, k = 0,860 
l.\.2. Ved en type li-prøve eller en type III-prøve udført på et køretøj udtaget af serien skal betingelserne i 
punkt 5.3.2.2 og 5.3.3.2 opfyldes. 
7.1.3. Uanset bestemmelserne i punkt 3.1.1 i bilag III kan den tekniske tjeneste, der kontrollerer produktio­
nens overensstemmelse, med fabrikantens samtykke udføre type I-, type II-, type III- og type IV-prøver 
på køretøjer, der har kørt mindre end 3 000 km. 
7.1.4. Ved afprøvning i overensstemmelse med bilag VI må de gennemsnitlige fordampningsemissioner fra 
alle producerede køretøjer af den godkendte type ikke overstige den i punkt 5.3.4.2 anførte grænseværdi. 
7.1.5. Ved den afsluttende rutinemæssige produktionskontrol kan indehaveren af standardtypegodkendelsen 
påvise produktionens overensstemmelse ved at udtage køretøjer til stikprøvekontrol, som skal opfylde 
forskrifterne i punkt 7 i bilag VI. 
(') Kun for køretøjer med motor med kompressionstænding. 
(:) Standardafvigelsen er: , ., 
S= = y lx ~ *>' 
^ n- 1 
hvor x er et af de n enkeltresultater. 
Nr. C 81/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
7.2. Hvis typegodkendelse udvides i henhold til bestemmelserne i punkt 6.1.4 (automatgear og kontinuerlig 
variabel kraftoverføring), er grænseværdierne for den kombinerede masse af carbonhydrider og 
nitrogenoxider de værdier, der fremkommer ved at multiplicere værdierne L2 i tabellen i punkt 7.1.1.1 
med 1,2. 
8. OVERGANGSBESTEMMELSER 
8.1. Med henblik på standardtypegodkendelse og overensstemmelseskontrol af: 
— andre køretøjer end køretøjer i klasse M, 
— køretøjer i klasse MJ( der er beregnet til at transportere mere end 6 personer, føreren iberegnet, eller 
hvis totalmasse overstiger 2 500 kg 
— terrængående køretøjer som defineret i bilag I til direktiv 70/156/EØF, senest ændret ved direktiv 
87/403/EØFO 
skal den prøve, der udføres, være type 1-prøven. Grænseværdierne i tabellen i punkt 5.3.1.4 (standardty­
pegodkendelse) og tabellen i punkt 7.1.1.1 (overensstemmelseskontrol) erstattes af følgende tabeller: 
For standardtypegodkendelse af køretøjer: 
Referencemasse 
Rv 
(kg) 
Rv < 1 020 
1 020 < Rv « 1 250 
1 250 < Rv < 1 470 
1 470 < Rv *£ 1 700 
1 700 < Rv < 1 930 
1 930 < Rv <2 150 
2 150 < Rv Carbonmonoxid 
Li 
(g/prøve) 
58 
67 
76 
84 
93 
101 
110 Kombineret emission af carbonhydrider og 
nitrogenoxider 
Li 
(g/prøve) 
19,0 
20,5 
22,0 
23,5 
25,0 
26,5 
28,0 
For produktionsoverensstemmelseskontrol: 
Referencemasse 
Rv 
(kg) 
Rv < 1 020 
1 020 < Rv < 1 250 
1 250 < Rv < 1 470 
1 470 < Rv < 1 700 
1 700 < Rv « 1 930 
1 930 < Rv <2 150 
2 150 < Rv Carbonmonoxid 
L, 
(g/prøve) 
70 
80 
91 
101 
112 
121 
132 Kombineret emission af carbonhydrider og 
nitrogenoxider 
L2 
(g/prøve) 
23,8 
25,6 
27,5 
29,4 
31,3 
33,1 
35,0 
8.2. Bestemmelserne i punkt 8.3, undtagen punkt 8.3.1.3, i bilag I til direktiv 70/220/EØF, ændret ved direk­
tiv 88/436/EØF, finder fortsat anvendelse 
— indtil den 30. juni 1994 for standardtypegodkendelse 
— indtil den 31. december 1995 for produktionsoverensstemmelseskontrol 
af køretøjer i klasse Mi uanset motorstørrelse. 
Begrænsningen af ovennævnte bestemmelser til kun at gælde for køretøjer med en motorslagvolumen 
> 1 400 cm- ophæves. 
Efter anmodning fra fabrikanten kan den tekniske tjeneste udføre den i disse bestemmelser beskrevne 
prøve i stedet for den prøve, der er beskrevet i punkt 5.3.1 og 7.1.1 i bilag I til dette direktiv. 
8.3. Køretøjer, der er typegodkendt i henhold til bestemmelserne i direktiv 70/220/EØF, ændret ved direktiv 
89 458/EØF, skal anses for at opfylde forskrifterne i dette direktiv, såfremt de opfylder kravene i 
type IV-prøven (fordampningsemissioner). 
8.4. Til produktionsoverensstemmelseskontrol af køretøjer, der er typegodkendt i henhold til bestemmel­
serne i direktiv 70/220/EØF, ændret ved direktiv 89/458/EØF, Finder bestemmelserne i direktiv 89/ 
458/EØF fortsat anvendelse. 
(') EFTnr. L 220 af 8. 8. 1987, s. 44. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81 /15 
BILAG II 
OPLYSNINGSSKEMA NR. ... 
i overensstemmelse med bilag I til Rådets direktiv 70/220/EØF om EØF-standardtypegodkendelse og omhandlende for­
anstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer 
(direktiv 70/220/EØF, senest ændret ved direktiv . . / . . . /EØF) 
Nedenstående oplysninger skal i påkommende tilfælde indsendes i tre eksemplarer og omfatte 
en indholdsfortegnelse. Eventuelle tegninger skal indsendes i passende skala og med tilstrække­
lige detaljer i format A 4 eller foldet til dette format. Ved mikroprocessorstyrede funktioner anfø­
res relevante funktionsspecifikationer. 
0. ALMINDELIGE OPLYSNINGER 
0.1. Fabriksmærke (firmabetegnelse): . . 
0.2. Type og handelsbetegnelse (anfør enhver variant): 
0.3. Typeidentifikationsmærker som markeret på køretøjet: 
0.3.1. Mærkets anbringelsessted: 
0.4. Køretøjets klasse: 
0.5. Fabrikantens navn og adresse: 
0.6. Navn og adresse på fabrikantens repræsentant (evt.): 
1. KØRETØJETS ALMINDELIGE SPECIFIKATIONER 
1.1. Fotografier og/eller tegninger af et repræsentativt køretøj: 
1.2. Drivaksler (antal, anbringelse, indbyrdes forbindelse): 
2. MASSE OG DIMENSIONER (i kg og mm) 
(der henvises i givet fald til tegning) 
2.1. Masse af køretøj med karrosseri i køreklar stand eller masse af chassis med førerhus, når karrosseriet 
ikke leveres af fabrikanten (med kølevæske, smøremidler, brændstof, værktøj, reservehjul og fører): 
2.2. Teknisk tilladt totalmasse som oplyst af fabrikanten: 
Nr. C 81/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
3. MOTOR 
3.1. Fabrikant: 
3.1.1. Fabrikantens motorkode: (som markeret på motoren, eller andre identifikationsformer) 
3.2. Forbrændingsmotor 
3.2.1. Specifikke motoroplysninger 
3.2.1.1. Funktionsprincip: styret tænding/kompressionstænding, firetakt/totakt 
3.2.1.2. Antal cylindre og cylinderarrangement samt tændingsrækkefølge: 
3.2.1.2.1. Boring: mm(') 
3.2.1.2.2. Slaglængde: mm O 
3.2.1.3. Slagvolumen: cm3 (4) 
3.2.1.4. Volumenkompressionsforhold (2): 
3.2.1.5. Tegninger af forbrændingskammer, stempelkrone og stempelringe: 
3.2.1.6. Tomgangshastighed (:):... min-' 
3.2.1.7. Carbonmonoxid efter volumen i udstødningsgas ved tomgang (2): ... % som oplyst af fabrikanten 
3.2.1.8. Maksimal nettoeffekt: ... kW ved ... min-1 (efter den metode, der er beskrevet i bilag I til direktiv 80/ 
1269/EØF, med senere ændringer) 
3.2.2. Brændstof: diesel/benzin (') 
3.2.3. Oktantal, blyfri: 
3.2.4. Brændstoftilførsel 
3.2.4.1. Ved karburatorer): ja/nej (') 
3.2.4.1.1. Fabrikat(er): 
3.2.4.1.2. Type(r): 
3.2.4.1.3. Antal: 
3.2.4.1.4. Indstillinger (-) 
3.2.4.1.4.1. Dyser: 
3.2.4.1.4.2. Venturi: 
3.2.4.1.4.3. Svømmerhusniveau: 
3.2.4.1.4.4. Svømmermasse: 
3.2.4.1.4.5. Svømmernål: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
(2) Angiv tolerance. 
(3) Dette tal skal afrundes til nærmeste tiendedel millimeter. 
(4) Denne værdi skal beregnes med n = 3,1416 og afrundes til nærmeste cm3 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/17 
3.2.4.1.5. Koldstartsystem: manuelt/automatisk(') 
3.2.4.1.5.1. Funktionsprincip(per): 
3.2.4.1.5.2. Funktionsgrænser/indstillinger (') (-): 
3.2.4.2. Ved brændstofindsprøjtning (kun kompressionstænding): ja/nej (') 
3.2.4.2.1. Beskrivelse af systemet: 
3.2.4.2.2. Funktionsprincip: direkte indsprøjtning/forkammer/turbulenskammer (') 
3.2.4.2.3. Indsprøjtningspumpe 
3.2.4.2.3.1. Fabrikat(er): 
3.2.4.2.3.2. Type(r): 
3.2.4.2.3.3. Maksimal brændstoftilførsel (') (2): ... mmVtakt eller omdrejning ved pumpehastighed på: ... min-' 
eller alternativt et karakteristikdiagram: 
3.2.4.2.3.4. Indsprøjtningsindstilling (;): 
3.2.4.2.3.5. Indsprøjtningsforstillingskurve (2): 
3.2.4.2.3.6. Kalibreringsprocedure: prøvebænk/motor (') 
3.2.4.2.4. Regulator 
3.2.4.2.4.1. Type: 
3.2.4.2.4.2. Afskæringspunkt 
3.2.4.2.4.2.1. Afskæringspunkt under belastning: min ' 
3.2.4.2.4.2.2. Afskæringspunkt uden belastning: min-' 
3.2.4.2.4.3. Tomgangshastighed: min1 
3.2.4.2.6. Indsprøjtningsdyse(r) 
3.2.4.2.6.1. Fabrikat(er): 
3.2.4.2.6.2. Type(r): 
3.2.4.2.6.3. Åbningstryk (:):.. . kPa eller karakteristikdiagram (2): 
3.2.4.2.7. Koldstartsystem 
3.2.4.2.7.1. Fabrikat(er): 
3.2.4.2.7.2. Type(r): 
3.2.4.2.7.3. Beskrivelse: 
3.2.4.2.8. Hjælpestartanordning 
3.2.4.2.8.1. Fabrikat(er): 
3.2.4.2.8.2. Type(r): 
(') Det ikke gældende overstreges. 
(:) Angiv tolerance. 
Nr. C 81/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
3.2.4.2.8.3. Beskrivelse af systemet: 
3.2.4.3. Ved brændstofindsprøjtning (kun styret tænding): ja/nej (') 
3.2.4.3.1. Beskrivelse af systemet: 
3.2.4.3.2. Funktionsprincip: Indsugningsmanifold (singlepoint/multipoint-indsprøjtning) / direkte indsprøjtning 
/ andet (angiv nærmere) (') 
3.2.4.3.3. Fabrikat(er): 
3.2.4.3.4. Type(r): 
3.2.4.3.5. Dyser: Åbningstryk Q:... kPa eller karakteristikdiagram Q: 
3.2.4.3.6. Indsprøjtningsindstilling: 
3.2.4.3.7. Koldstartsystem 
3.2.4.3.7.1. Funktionsprincip(per) (') (:): 
3.2.4.3.7.2. Funktionsgrænser/indstillinger: 
3.2.4.4. Fødepumpe 
3.2.4.4.1. Tryk (:): . . . kPa eller karakteristikdiagram (:): 
3.2.5. Tænding 
3.2.5.1. Fabrikat: 
3.2.5.2. Type: 
3.2.5.3. Funktionsprincip: 
3.2.5.4. Fortændingskurve (:): 
3.2.5.5. Statisk fortænding (:): ... ° før stemplets topstilling 
3.2.5.6. Gnistgab (:): . . . mm 
3.2.5.7. Kamvinkel 0:... ° 
3.2.5.8. Tændrør 
3.2.5.8.1. Fabrikat: 
3.2.5.8.2. Type: 
3.2.5.8.3. Gnistgab: ... mm 
3.2.5.9. Tændspole 
3.2.5.9.1. Fabrikat: 
3.2.5.9.2. Type: 
3.2.5.10. Tændingskondensator 
3.2.5.10.1. Fabrikat: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
(-) Angiv tolerance. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/19 
3.2.5.10.2. Type: 
3.2.6. Køling (væske/luft) (') 
3.2.7. Indsugning 
3.2.7.1. Tryklader: ja/nej (') 
3.2.7.1.1. Fabrikat(er): 
3.2.7.1.2. Type(r): 
3.2.7.1.3. Beskrivelse af systemet (f.eks. maksimalt ladetryk:... kPa, evt. overtryksventil) 
3.2.7.2. Ladeluftkøler: ja/nej (') 
3.2.7.3. Beskrivelse og tegninger af tilgangsrør og tilbehør (overtrykskammer, opvarmningsanordning, supple­
rende luftindtag osv.): 
3.2.7.3.1. Beskrivelse af indsugningsmanifold (inkl. tegninger og/eller fotografier) 
3.2.7.3.2. Luftfilter, tegninger: eller 
3.2.7.3.2.1. Fabrikat(er): 
3.2.7.3.2.2. Type(r): 
3.2.7.3.3. Indsugningslyddæmper, tegninger: eller 
3.2.7.3.3.1. Fabrikat(er): 
3.2.7.3.3.2. Type(r): 
3.2.8. Udstødning 
3.2.8.1. Beskrivelse og/eller tegninger af udstødningssystem: 
3.2.9. Ventilindstilling eller tilsvarende data 
3.2.9.1. Maksimalt ventilløft, åbnings- og lukkevinkler eller nærmere angivelse af indstilling for alternative 
distributionssystemer i forhold til dødpunkter: 
3.2.9.2. Reference- og/eller indstillingsspillerum ('): 
3.2.10. Anvendt smøremiddel 
3.2.10.1. Fabrikat: 
3.2.10.2. Type: 
3.2.11. Foranstaltninger mod luftforurening 
3.2.11.1. Anordning til recirkulation af krumtaphusgasser (beskrivelse og tegninger): 
3.2.11.2. Supplerende forureningsbegrænsende udstyr (hvis sådant forefindes og ikke er omfattet af en anden 
rubrik): 
(') Det ikke gældende overstreges. 
Nr. C 81/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
3.2.11.2.1. Katalysator: ja/nej (') 
3.2.11.2.1.1. Antal katalysatorelementer: 
3.2.11.2.1.2. Katalysatorens dimensioner og form (volumen osv.): 
3.2.11.2.1.3. Type katalytisk behandling: 
3.2.11.2.1.4. Samlet ladning af ædelmetaller: 
3.2.11.2.1.5. Relativ koncentration: 
3.2.11.2.1.6. Grundkonstruktion (opbygning og materiale): 
3.2.11.2.1.7. Celletæthed: 
3.2.11.2.1.8. Type indkapsling af de(t) katalytiske element(er): 
3.2.11.2.1.9. Katalysatorens placering (anbringelse og referenceafstande i udstødningssystemet): 
3.2.11.2.1.10. Oxygensensorens (lambdasondens) placering: 
3.2.11.2.2. Luftindsprøjtning: ja/nej (') 
3.2.11.2.2.1. Type (pulserende luft, luftpumpe osv.): 
3.2.11.2.3. Recirkulation af udstødningsgas: ja/nej (') 
3.2.11.2.3.1. Specifikationer (gennemstrømning osv.): 
3.2.11.2.4. Systemer til begrænsning af fordampningsemissioner: 
Komplet detaljeret beskrivelse af anordningerne og deres indstilling 
3.2.11.2.5. Andre systemer (beskrivelse og funktionsmåde): 
4. TRANSMISSION 
4.1. Kobling (type): 
4.1.1. Maksimal momentomformning: 
4.2. Gearkasse: 
4.2.1. Type: 
4.2.2. Placering i forhold til motor: . 
4.2.3. Betjeningsmåde: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
30.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/21 
4.3. Gearudvekslingsforhold 
Indeks 
Maksimum for CVT (') 
1 
2 
3 
4, 5, andre 
Minimum for CVT (') 
Bakgear Udveksling 
i gearkasse Endeligt 
udvekslingsforhold Totalt 
udvekslingsforhold 
(') Kontinuerlig variabel kraftoverføring 
5. HJULOPHÆNG 
5.1. Normal dæk- og hjulmontering 
5.1.1. Fordeling af dæk på aksler og tilladte dækkombinationer: 
5.1.2. Største og mindste dækstørrelse: 
5.1.3. Øvre og nedre grænse for rulleradius: 
5.1.4. Dæktryk anbefalet af fabrikanten:... kPa 
6. KARROSSERI 
6.1. Antal siddepladser: 
Nr. C 81/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
BILAG III 
TYPE I-PRØVE 
(Kontrol af den gennemsnitlige emission af udstødningsgasser efter koldstart) 
1. INDLEDNING 
I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.1 i bilag I definerede type I-prøve. 
2. PRØVECYKLUS PÅ RULLESTAND 
2.1. Beskrivelse af cyklen 
Prøvecyklen på rullestand er beskrevet i tillæg 1 til dette bilag. 
2.2. Generelle betingelser for gennemførelse af cyklen 
Der gennemføres efter behov en række foreløbige prøvecykler med henblik på at fastslå, hvordan speeder 
og bremsepedal bedst aktiveres, for at cyklen ligger så tæt på den teoretiske prøvecyklus som muligt inden 
for de foreskrevne grænser. 
2.3. Brug af gear 
2.3.1. Hvis den højeste hastighed, der kan nås i 1. gear, er under 15 km/h, benyttes 2., 3. og 4. gear til de elemen­
tære prøvecykler for kørsel i byområder (del 1) og 2., 3., 4. og 5. gear til prøvecyklen for kørsel uden for 
byområder (del 2). 2., 3. og 4. gear kan ligeledes benyttes til prøvecyklen for kørsel i byområder (del 1) og 2., 
3., 4. og 5. gear til prøvecyklen for kørsel uden for byområder (del 2), hvis det i køreanvisningerne anbefales 
at starte i 2. gear på plan vej, eller hvis 1. gear udelukkende er beregnet til terrænkørsel, langsom kørsel eller 
bugsering. 
For køretøjer med et maksimalt motoreffekt/masse-forhold i køreklar stand på mindre end eller lig med 40 
kW/ton og en maksimumshastighed på mindre end eller lig med 130 km/h, skal maksimumshastigheden i 
prøvecyklen for kørsel uden for byområder (del 2) begrænses til 90 km/h. 
2.3.2. Køretøjer med halvautomatisk gear afprøves med gearet i den til ligeudkørsel normalt benyttede stilling, og 
gearskiftet anvendes i henhold til fabrikantens anvisninger. 
2.3.3. Køretøjer med automatgear afprøves i højeste gear (position »drive«). Speederen aktiveres således, at der 
opnås så jævn en acceleration som mulig, og således, at der skiftes gennem gearene i normal rækkefølge. 
Gearskiftepunkterne i tillæg 1 til dette bilag gælder imidlertid ikke; accelerationen skal fortsættes gennem 
den fase, der er repræsenteret ved den rette linje mellem afslutningen af hver tomgangsfase og begyndelsen 
af den næstfølgende fase med konstant hastighed. Tolerancerne i punkt 2.4 finder anvendelse. 
2.3.4. Køretøjer med manuelt betjent overgear afprøves uden brug af overgear under prøvecyklen for kørsel i 
byområder (del 1) og med brug af overgear under prøvecyklen for kørsel uden for byområder (del 2). 
2.4. Tolerancer 
2.4.1. Der tillades en tolerance på ± 2 km/h mellem den foreskrevne hastighed og den teoretiske hastighed under 
acceleration, ved konstant hastighed og under retardation med brug af køretøjets bremser. Hvis køretøjet 
retarderer hurtigere uden brug af bremser, finder kun forskrifterne i punkt 6.5.3 anvendelse. Der accepteres 
hastighedstolerancer, der er større end de foreskrevne under overgangen fra én fase til en anden, forudsat at 
tolerancerne ikke på noget givet tidspunkt overskrides i mere end 0,5 sek. 
2.4.2. Tidstolerancerne er ± 1,0 sek. Disse tolerancer gælder både ved begyndelsen og afslutningen af hver gear­
skiftefase (') i prøvecyklen for kørsel i byområder (del 1) og for prøveafsnit nr. 3, 5 og 7 i prøvecyklen for 
korsel uden for byområder (del 2). 
(') Det skal bemærkes, at den samlede tilladte tidstolerance på 2 sekunder inkluderer den tid, der medgår til gearskift, og giver om 
nødvendigt et vist spillerum til at indhente prøvecyklen. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/23 
2.4.3. Hastigheds- og tidstolerancerne kombineres som vist i tillæg 1 til dette bilag. 
3. KØRETØJ OG BRÆNDSTOF 
3.1. Testkeretøj 
3.1.1. Det fremstillede køretøj skal være i god mekanisk stand. Det skal være tilkørt og have kørt mindst 3 000 km. 
3.1.2. Der må ikke forekomme utætheder i udstødningssystemet, som kan mindske den indsamlede gasmængde, 
som skal være den mængde, der udstødes fra motoren. 
3.1.3. Der kan foretages en kontrol af tætheden i indsugningssystemet for at sikre, at karbureringen ikke påvirkes 
af tilfældigt luftindtag. 
3.1.4. Motor og betjeningsorganer indstilles som foreskrevet af fabrikanten. Dette gælder særlig for tomgangsind-
stillingen (motoromdrejningshastighed og carbonmonoxidindhold i udstødningsgassen), koldstartanordnin­
gen og systemet til begrænsning af emissionen af luftforurenende stoffer i udstødningsgassen. 
3.1.5. Testkøretøjet eller et tilsvarende køretøj skal evt. være forsynet med udstyr til måling af de karakteristikpa­
rametre, der kræves til indstilling af rullestanden i henhold til punkt 4.1.1 
3.1.6. Den tekniske tjeneste kan kontrollere, at køretøjets specifikationer stemmer overens med de af fabrikanten 
opgivne specifikationer, at det kan benyttes til normal kørsel, og specielt at det kan starte i kold og varm 
tilstand. 
3.2. Brændstof 
Til prøven skal anvendes det referencebrændstof, der er specificeret i bilag IX. 
4. PRØVE APPARATUR 
4.1. Rullestand 
4.1.1. Standen skal kunne simulere køremodstanden på vej og være én af følgende to typer: 
— stand med fast effektabsorptionskurve, dvs. en stand, hvis fysiske parametre giver en fast effektabsorp-
tionskurveform 
— stand med indstillelig effektabsorptionskurve, dvs, en stand med mindst to køremodstandsparametre, 
der kan justeres med henblik på at ændre effektabsorptionskurvens form. 
4.1.2. Standens indstilling skal være stabil. Den må ikke fremkalde følelige vibrationer i køretøjet, der hæmmer 
normal kørsel. 
4.1.3. Standen skal være forsynet med udstyr til simulering af inerti og effektabsorption. Udstyret skal være for­
bundet med den forreste rulle, når det drejer sig om en stand med to ruller. 
4.1.4. Nøjagtighed 
4.1.4.1. Den viste effektabsorption skal kunne måles og aflæses med en nøjagtighed på ± 5 %. 
4.1.4.2. For en stand med fast effektabsorptionskurve skal indstillingsnøjagtigheden ved 80 km/h være ± 5 %. For 
en stand med indstillelig effektabsorptionskurve skal nøjagtigheden i indstillingen af standens effektab­
sorption i forhold til køremodstanden på vej være 5 % ved 100, 80, 60 og 40 km/h og 10% ved 20 km/h. 
Ved hastigheder under 20 km/h skal standens effektabsorption være positiv. 
4.1.4.3. Den samlede inerti i de roterende dele (herunder i givet fald den simulerede inerti) skal være kendt og ligge 
inden for ± 20 kg af inertiklassen ved prøven. 
Nr. C 81/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
4.1.4.4. Køretøjets hastighed skal måles efter rullens rotationshastighed (den forreste rulle ved stande med to ruller). 
Den skal måles med en nøjagtighed på ± 1 km/h ved hastigheder over 10 km/h. 
4.1.5. Indstilling af effektabsorption og inerti 
4.1.5.1. Stand med fast effektabsorptionskurve: effektabsorptionssimulatoren indstilles således, at den absorberer 
den effekt, der udøves på drivhjulene ved en konstant hastighed på 80 km/h, og den absorberede effekt ved 
50 km/h registreres. Metoden til bestemmelse og indstilling af denne effektabsorption er beskrevet i tillæg 
3. 
4.1.5.2. Stand med indstillelig effektabsorptionskurve: effektabsorptionssimulatoren indstilles således, at den absor­
berer den effekt, der udøves på drivhjulene ved en konstant hastighed på 100, 80, 60, 40 og 20 km/h. Meto­
den til bestemmelse og indstilling af denne effektabsorption er beskrevet i tillæg 3. 
4.1.5.3. Inerti 
For stande med elektrisk inertisimulering skal det påvises, at de svarer til mekaniske inertisystemer. Meto­
den til påvisning heraf er beskrevet i tillæg 4. 
4.2. Udtagning af udstødningsgas 
4.2.1. Systemet til udtagning af udstødningsgas skal kunne måle den faktiske mængde luftforurenende stoffer i 
udstødningsgassen. Det udtagningssystem, der skal anvendes, er konstantvolumensystemet (CVS). Dette 
system kræver, at udstødningsgassen løbende fortyndes med den omgivende luft under kontrollerede vilkår. 
I CVS-målesystemet skal to betingelser være opfyldt: det samlede volumen af blandingen af udstødnings­
gas og fortyndingsluft skal måles, og en løbende proportional prøve af dette volumen skal indsamles til 
analyse. 
Mængden af luftforurenende stoffer bestemmes ud fra koncentrationerne i prøverne korrigeret med indhol­
det af forurenende stoffer i den omgivende luft og den samlede strømning under hele afprøvningen. 
Partikelemissionen bestemmes ved under hele afprøvningen at udskille partikler fra en proportional del af 
strømmen ved brug af dertil egnede filtre og bestemme mængden heraf ved gravimetrisk analyse i henhold 
til punkt 4.3.2. 
4.2.2. Strømningshastigheden i systemet skal være tilstrækkelig høj til at forhindre dannelse af vandkondensat 
under alle de forhold, der kan forekomme under prøven, som beskrevet i tillæg 5. 
4.2.3. I fig. III/4.2.3 er vist et skematisk diagram over systemet. I tillæg 5 er beskrevet eksempler på de tre typer 
CVS-system, der opfylder forskrifterne i dette bilag. 
4.2.4. Gas/luft-blandingen skal være homogen ved punkt S2 på udtagningssonden. 
4.2.5. Sonden skal udtage en repræsentativ prøve af den fortyndede udstødningsgas. 
4.2.6. Udtagningssystemet skal være tæt. Dets konstruktion og de anvendte materialer må ikke påvirke koncentra­
tionen af luftforurenende stoffer i den fortyndede udstødningsgas. Såfremt en komponent (varmeveksler, 
blæser osv.) påvirker koncentrationen af et af de luftforurenende stoffer i den fortyndede udstødningsgas, 
skal prøven af det pågældende luftforurenende stof udtages før denne komponent, hvis problemet ikke kan 
rettes. 
30. 3. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 81/25 
ti 
Nr. C 81/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
4.2.7. Såfremt testkøretøjet er forsynet et flergrenet udstødningssystem, skal forbindelsesrørenes samlinger ligge så 
tæt på køretøjet som muligt. 
4.2.8. De statiske trykvariationer ved køretøjets udstødningsrør skal ligge inden for ± 1,25 kPa af de statiske tryk­
variationer, der måles under prøvecyklen på rullestanden, når der ikke er tilsluttet forbindelsesrør til udstød­
ningsrøret (-rørene). Der benyttes prøveudtagningssystemer, der kan holde det statiske tryk inden for ± 0,25 
kPa, såfremt fabrikanten skriftligt godtgørr nødvendigheden af en snævrere tolerance over for den kompe­
tente myndighed, der meddeler typegodkendelse. Modtrykket skal måles i udstødningsrøret så tæt som 
muligt på dets munding eller i et forlængerror med samme diameter. 
4.2.9. De forskellige ventiler, der dirigerer udstødningsgassen, skal være hurtigtjusterende og hurtigtvirkende. 
4.2.10. Gasprøverne opsamles i sække med tilstrækkelig kapacitet. Sækkene skal være fremstillet af materiale, der 
ikke ændrer den forurenende gas med mere end ± 2 % efter 20 minutters opbevaring. 
4.3. Analyseapparatur 
4.3.1. Forskrifter 
4.3.1.1. De luftforurenende stoffer analyseres ved hjælp af følgende apparatur: 
— Analyse af carbonmonoxid (CO) og carbondioxid (CO:): 
— Carbonmonoxid- og carbondioxidanalyseapparaturet skal være af den ikke dispersive infrarødabsorbe-
rende type (NDIR). 
— Analyse af carbonhydrider (HC) — motorer med styret tænding: 
— Apparaturet til analyse af carbonhydrider skal være af flammeioniseringstypen (FID) kalibreret med 
propangas udtrykt som ækvivalent til carbonatomer (C,). 
— Analyse af carbonhydrider (HC) — motorer med kompressionstænding: 
— Apparaturet til analyse af carbonhydrider skal være af flammeioniseringstypen med detektor, ventiler, 
rørforbindelser osv. opvarmet til 190 ± 10 °C (HFID). Det skal være kalibreret med propangas udtrykt 
som ækvivalent til carbonatomer (C|). 
— Analyse af nitrogenoxider (NOJ; 
— Apparaturet til analyse af nitrogenoxider skal enten være af kemoluminescenstypen (CLA) eller af den 
ikke dispersive ultravioletabsorberende type (NDUVR), begge med NO\/NO-konverter. 
Partikler: 
Gravimetrisk bestemmelse af de udskilte partikler. Partiklerne udskilles på to filtre, der er anbragt efter 
hinanden i gasstrømmen. Mængden af udskilte partikler skal for hvert filterpar være følgende: 
— Vcr: strømning gennem filtrene 
— Vmv: strømning i tunnelen 
— M: partikelmasse (g/km) 
— M|,m„: grænsepartikelmasse (grænsemasse i kraft, g/km) 
— m: partikelmasse udskilt på filtrene (g) 
— d: faktisk afstand svarende til prøvecyklen (km) 
Vnm • m V._ 
M = — eller m = M • d • —-L-
Partikeludtagningsfrekvensen (Vep/Vmix) justeres således, at når M = M,,m,t, så er 1 m 5 mg (ved brug af 
filtre med en diameter på 47 mm). 
Filtrenes overflade skal være af et materiale, der er vandskyende og ikke går i forbindelse med bestand­
delene i udstødningsgassen (fluorcarbonbeklædte glasfiberfiltre eller lignende). 
4.3.1.2. Nøjagtighed 
Analyseapparaturet skal have en måleskala, der er i stand til at udvise måleresultaterne med den nøjagtig­
hed, der kræves til måling af koncentrationen af luftforurenende stoffer i udstødningsgasprøverne. 
Fejlvisningen må ikke overstige ± 3 % uden hensyn til kalibreringsgassens faktiske værdi. 
Ved koncentrationer på under 100 ppm må fejlvisningen ikke overstige ± 3 ppm. Prøven af den omgivende 
luft skal måles med samme analyseapparatur og måleskala som den tilsvarende fortyndede udstødningsgas-
prove. 
Malling af de udskilte partkier skal ske med en garanteret nøjagtighed på 1 g. 
Mikrogramvægten, der benyttes til vejning af filtrene, skal have en nøjagtighed (standardafvigelse) og skala­
inddeling på 1 g. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/27 
4.3.1.3. Kølefælde 
Der må ikke benyttes tørreanordninger før analyseapparaturet, medmindre det påvises, at dette ikke har 
nogen indflydelse på indholdet af luftforurenende stoffer i gasstrømmen. 
4.3.2. Særforskrifter for motorer med kompressionstænding 
Der benyttes opvarmet prøveudtagningsudstyr til fortløbende HC-analyse ved hjælp af flammeioniserings-
detektor (HFID) med registreringsenhed (R). Den gennemsnitlige koncentration af de målte carbonhydrider 
bestemmes ved integration. Under hele afprøvningen skal det opvarmede prøveudtagningsudstyrs tempera­
tur holdes på 463 ± 10 K (190 ± 10 °C). Det opvarmede prøveudtagningsudstyr skal være forsynet med et 
opvarmet filter (Fh) med en virkningsgrad på 99% for partikler 0,3 m til udskillelse af faste partikler fra 
gasstrømmen til analyse. Prøveudtagningsudstyrets responstid (fra sonden til analyseapparatets indtag) må 
højst være 4 sek. 
HFID-enheden skal benyttes med et konstantstrømssystem (varmeveksler) for at sikre en repræsentativ prø­
veudtagning, medmindre der kompenseres for variationer i CFV- eller CFO-strømmene. 
Enheden til udtagning af partikelprøver består af fortyndingstunnel, prøveudtagningssonde, filterenhed, 
delstrømspumpe, strømningshastighedsregulator og måleenhed. Den del af strømmen, hvori partikelprø­
verne udtages, føres gennem to filtre monteret efter hinanden. Sonden til udtagning af partikelprøver i gas­
strømmen skal være anbragt således i fortyndingskanalen, at der kan udtages en repræsentativ og homogen 
prøve af luft/udstødningsgas-blanding i gasstrømmen, og således, at luft/udstødningsgas-blandingens tem­
peratur højst er 325 K (52 ° C) på prøveudtagningsstedet. Gasstrømmens temperatur i strømningsmåleren 
må højst variere med ± 3 K og strømningshastigheden højst med ± 5 %. Hvis strømningsvolumenet ændrer 
sig for meget på grund af for kraftig filterbelastning, skal prøven afbrydes. Når prøven gentages, skal strøm­
ningshastigheden sættes ned, og/eller der skal benyttes et større filter. Filtrene må tidligst en time før prø­
vens begyndelse tages ud af konditioneringslokalet. 
Partikelfiltrene konditioneres (temperatur og luftfugtighed) i mindst 8 og højst 56 timer inden prøven på en 
åben bakke, der er beskyttet mod støv og anbragt i et luftkonditioneret lokale. Efter denne konditionering 
vejes de klinisk rene filtre og opbevares, indtil de skal anvendes. 
Anvendes filtrene ikke inden for en time, efter at de er taget ud af vejelokalet, skal de vejes på ny. 
1-times grænsen kan erstattes af en 8-timers grænse, hvis en af følgende betingelser eller begge er opfyldt: 
— et stabiliseret filter anbringes og opbevares i en aflukket filterholder med tillukkede ender, eller 
— et stabiliseret filter anbringes i en aflukket filterholder, som umiddelbart derefter anbringes i prøveud­
tagningsudstyr, hvorigennem der ikke er nogen strømning. 
4.3.3. Kalibrering 
Alt analyseapparatur skal kalibreres så ofte, som det er nødvendigt, og under alle omstændigheder i løbet af 
den måned, der går forud for typegodkendelsesafprøvningen, dog mindst én gang hver sjette måned med 
henblik på produktionsoverensstemmelseskontrol. Den kalibreringsmetode, der skal anvendes, er beskrevet 
i tillæg 6 for det i punkt 4.3.1 nævnte analyseapparatur. 
4.4. Volumenmåling 
4.4.1. Metoden til måling af det samlede volumen af den fortyndede udstødningsgas i konstantvolumensystemet 
skal have en nøjagtighed på ± 2 %. 
4.4.2. Kalibrering af konstantvolumensystemet 
Volumenmåleren i konstantvolumensystemet skal kalibreres efter en metode, der er i stand til at sikre den 
foreskrevne nøjagtighed, og tilstrækkelig hyppigt til, at denne nøjagtighed opretholdes. 
Nr. C 81/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
I tillæg 6 er der beskrevet et eksempel på en kalibreringsmetode, der giver den fornødne nøjagtighed. I 
denne metode benyttes en dynamisk strømningsmåler, der er egnet til måling af den høje strømningshastig­
hed, der forekommer under prøver ved brug af konstantvolumensystemet. Målerens nøjagtighed skal være 
certificeret i overensstemmelse med en godkendt national eller international standard. 
4.5. Gasser 
4.5.1. Rene gasser 
Følgende rene gasser skal om nødvendigt stå til rådighed for kalibrering og brug: 
— renset nitrogen 
(renhed: < 1 ppm C, < 1 ppm CO, < 400 ppm CO:, < 0,1 ppm NO) 
— renset syntetisk luft 
(renhed: < 1 ppm C, < 1 ppm CO, < 400 ppm CO:, < 0,1 ppm NO); oxygenindhold mellem 18 og 
21 %vol. 
— renset oxygen 
(renhed: > 99,5 % vol. 0:), 
— renset hydrogen (og blanding indeholdende hydrogen) 
(renhed: < 1 ppm C, < 400 ppm CO:). 
4.5.2. Kalibreringsgasser 
Gasblandinger med følgende kemiske sammensætning skal stå til rådighed: 
— QHX og renset syntetisk luft (4.5.1) 
— CO og renset nitrogen 
— C02 og renset nitrogen 
— NO og renset nitrogen 
(NO:-indholdet i denne kalibreringsgas må ikke overstige 5 % af NO-indholdet). 
Den reelle sammensætning af en kalibreringsgas må højst afvige fra den nominelle værdi med ± 2 %. 
Koncentrationerne i tillæg 6 kan også fremstilles ved hjælp af et gasdeleapparat gennem fortynding med 
renset N; eller med renset syntetisk luft. Blanderens nøjagtighed skal være således, at koncentrationerne af 
de fortyndede kalibreringsgasser kan bestemmes med en nøjagtighed på ± 2 %. 
4.6. Yderligere apparatur 
4.6.1. Temperaturer 
Temperaturerne i tillæg 8 måles med en nøjagtighed på ± 1,5 K. 
4.6.2. Tryk 
Det atmosfæriske tryk skal kunne måles med en nøjagtighed på ± 0,1 kPa. 
4.6.3. Absolut luftfugtighed 
Den absolutte luftfugtighed (H) skal kunne måles med en nøjagtighed på ± 5 %. 
4.7. Systemet til udtagning af udstødningsgasprøver skal kontrolleres efter den i punkt 3 i tillæg 7 beskrevne 
metode. Afvigelsen mellem den indsugede gasmængde og den målte gasmængde må højst være 5 %. 
5. FORBEREDELSE AF PRØVEN 
5.1. Indstilling af inertisimulatorerne til køretøjets translationsinertier 
Der benyttes en inertisimulator, der giver en samlet inerti i de roterende masser, der svarer til referencemas­
sen inden for følgende grænseværdier: 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/29 
Køretøjets referencemasse 
Rv 
(kg) 
Rv < 750 
750 < Rv < 850 
850 < Rv < 1 020 
1 020 < Rv < 1 250 
1 250 < Rv < 1 470 
1 470 < Rv < 1 700 
1 700 < Rv < 1 930 
1 930 < Rv < 2 150 
2 150 < Rv < 2 380 
2 380 < Rv < 2 610 
2 610 < Rv Ækvivalent inerti 
I 
(kg) 
680 
800 
910 
1 130 
1 360 
1 590 
1 810 
2 040 
2 270 
2 270 
2 270 
5.2. Indstilling af rullestand 
Effektabsorptionen indstilles som beskrevet i punkt 4.14. 
Den anvendte metode og de opnåede værdier (ækvivalent inerti, karakteristikindstillingsparametre) anføres 
i prøverapporten. 
5.3. Forkonditionering af køretøj 
5.3.1. Ved køretøjer med motor med kompressionstænding skal den i tillæg 1 til dette bilag beskrevne del 2-prøve-
cyklus anvendes til måling af partikler højst 36 timer og mindst 6 timer før afprøvning. Der gennemkøres tre 
på hinanden følgende prøvecykler. Indstillingen afstanden skal være som anført i punkt 5.1 og 5.2. 
Efter denne forkonditionering, der kun gælder motorer med kompressionstænding, og inden afprøvning 
skal køretøjer med motor med kompressionstænding og med styret tænding opbevares i et lokale, hvor tem­
peraturen ligger forholdsvis konstant mellem 20 og 30 °C. Denne konditionering skal ske i mindst 6 timer, 
og under alle omstændigheder indtil temperaturen i motorolie og evt. kølevæske kun afviger med ± 2 K fra 
rumtemperaturen. 
Hvis fabrikanten kræver det, udføres prøven senest 30 timer, efter at køretøjet har kørt ved normal tempera­
tur. 
5.3.2. Dæktrykket skal være som specificeret af fabrikanten og som anvendt ved den forudgående vejprøve til 
justering af bremser. På stande med to ruller kan dæktrykket øges med indtil 50 % over det af fabrikanten 
anbefalede dæktryk. Det faktisk anvendte dæktryk skal anføres i prøverapporten. 
6. FREMGANGSMÅDE VED AFPRØVNING PÅ RULLESTAND 
6.1. Særlige betingelser for gennemførelse af prøvecyklen 
6.1.1. Under prøven skal prøverummets temperatur ligge mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C). Den absolutte luft­
fugtighed (h) i lokalet og i motorens indsugningsluft skal opfylde følgende betingelser: 
5,5 < H < 12,2gH:0/kgtørluft. 
6.1.2. Køretøjet skal så vidt muligt stå vandret under prøven for at undgå en unormal brændstoffordeling. 
6.1.3. Prøven gennemføres med åben motorhjelm, medmindre dette teknisk set er umuligt. Der kan om nødven­
digt benyttes en hjælpeblæser på køleren (ved vandkøling) eller på luftindtaget (ved luftkøling) for at holde 
en normal motortemperatur. 
6.1.4. Under prøven registreres hastigheden i forhold til tiden, så at det kan vurderes, om prøvecyklerne gennem­
køres korrekt. 
6.2. Start af motor 
6.2. i. Motoren startes som anvist af fabrikanten og som beskrevet i seriefremstillede køretøjers instruktionsbog. 
Nr. C 81/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
6.2.2. Motoren skal gå i tomgang i 40 sek. Første prøvecyklus startes derefter. 
6.3. Tomgang 
6.3.1. Manuelt eller halvautomatisk gear 
6.3.1.1. I tomgangsfaserne skal koblingen være tilkoblet og gearet stå i frigear. 
6.3.1.2. For at gøre det muligt at foretage accelerationer i henhold til den normale cyklus sættes køretøjet fem 
sekunder før accelerationen efter tomgangsfasen i den elementære prøvecyklus for kørsel i byområder (del 
1) i 1. gear med koblingen frakoblet. 
6.3.1.3. Den første tomgangsfase ved begyndelsen af prøvecyklen for kørsel i byområder (del 1) består af seks 
sekunders tomgang i frigear med koblingen tilkoblet og fem sekunder i 1. gear med koblingen frakoblet. 
Tomgangsfasen ved begyndelsen af prøvecyklen for kørsel uden for byområder (del 2) består af tyve sekun­
ders tomgang i 1. gear med koblingen frakoblet. 
6.3.1.4. Tomgangsfaserne under hver enkelt prøvecyklus for kørsel i byområder (del 1) består af seksten sekunder i 
frigear og fem sekunder i 1. gear med koblingen frakoblet. 
6.3.1.5. Tomgangsfasen mellem to på hinanden følgende elementære prøvecykler for kørsel i byområder (del 1) 
består af tretten sekunder i frigear med koblingen tilkoblet. 
6.3.1.6. Ved afslutningen af retardationsfasen (standsning af køretøjet på rullerne) i prøvecyklen for kørsel uden for 
byområder (del 2) består tomgangsfasen af 20 sekunder i frigear med koblingen tilkoblet. 
6.3.2. Automatgear 
Gearvælgeren må ikke på noget tidspunkt under prøven flyttes ud af sin oprindelige position undtagen i det 
i punkt 6.4.3 anførte tilfælde, eller hvis gearvælgeren kan benyttes til at aktivere et eventuelt overgear. 
6.4. Accelerationer 
6.4.1. Accelerationsfaserne gennemkøres med så konstant en acceleration som mulig. 
6.4.2. Hvis en acceleration ikke kan foretages på den foreskrevne tid, tages den fornødne ekstratid så vidt muligt 
af den tid, der er givet til at foretage gearskift, og ellers af den efterfølgende fase med konstant hastighed. 
6.4.3. Automatgear 
Hvis en acceleration ikke kan foretages på den foreskrevne tid, bruges gearvælgeren som foreskrevet for 
manuelle gear. 
6.5. Retardation 
6.5.1. Alle retardationer i den elementære prøvecyklus for kørsel i byområder (del 1) foretages ved, at foden løftes 
helt fra speederen med koblingen tilkoblet. Koblingen frakobles uden at flytte gearvælgeren ved en hastig­
hed på 10 km/h. 
Alle retardationer i prøvecyklen for kørsel uden for byområder (del 2) foretages ved, at foden løftes helt fra 
speederen med koblingen tilkoblet. Koblingen frakobles uden at flytte gearvælgeren ved en hastighed på 
50 km/h under den sidste retardation. 
6.5.2. Hvis retardationen tager længere tid end foreskrevet for den pågældende fase, benyttes køretøjets bremser 
for at følge prøvecyklens timing. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/31 
6.5.3. Hvis retardationen tager kortere tid end foreskrevet for den pågældende fase, opnås på ny overensstem­
melse med den teoretiske prøvecyklus timing ved at indføje en fase med konstant hastighed eller en tom-
gangsfase, indtil det næste prøveafsnit indledes. 
6.5.4. Ved afslutningen af retardationsfasen (standsning af køretøjet på rullerne) i den elementære prøvecyklus for 
kørsel i byområder (del 1) sættes gearet i frigear, og koblingen tilkobles. 
6.6. Konstant hastighed 
6.6.1. Pumpende eller manglende gasgivning skal undgås ved overgangen fra acceleration til den efterfølgende 
fase med konstant hastighed. 
6.6.2. Konstant hastighed opnås ved at holde speederen i fast stilling. 
7. UDTAGNING OG ANALYSE AF GASSER OG PARTIKLER 
7.1. Udtagning 
Udtagningen af prøver påbegyndes ved begyndelsen af den første elementære prøvecyklus for kørsel i 
byområder som defineret i punkt 6.2.2 og afsluttes efter sidste tomgangsfase i prøvecyklen for kørsel uden 
for byområder (del 2) eller efter sidste tomgangsfase i den sidste elementære prøvecyklus for kørsel i byom­
råder (del 1), når det drejer sig om de i punkt 8.1 anførte køretøjer. 
7.2. Analyse 
7.2.1. Udstødningsgasserne i indsamlingssækken skal analyseres så hurtigt som muligt og senest 20 minutter efter 
prøvecyklens afslutning. De anvendte partikelfiltre skal bringes til konditioneringslokalet senest en time 
efter afslutningen af afprøvningen af udstødningsgasserne og skal konditioneres der i fra 2 til 36 timer og 
derpå vejes. 
7.2.2. Forud for analysen af hver enkelt prøve skal måleskalaen på det apparatur, der skal benyttes til analyse af 
hver enkelt forurenende stof, nulstilles med den relevante kalibreringsgas. 
7.2.3. Analyseapparaturet indstilles derefter efter kalibreringskurverne ved hjælp af kalibreringsgasser med en 
nominel koncentration på 70-100 % af måleskalaen. 
7.2.4. Analyseapparaturets nulstilling kontrolleres derpå endnu en gang. Hvis den aflæste værdi afviger med mere 
end 2 "•<> på måleskalaen fra værdien ved nulstillingen i henhold til punkt 7.2.2, gentages operationen. 
7.2.5. Herefter analyseres prøverne. 
7.2.6. Efter analysen kontrolleres nulstillingen og kalibreringen på ny ved brug af de samme gasser. Hvis værdi­
erne ved denne fornyede kontrol ikke afviger med mere end 2 % fra værdierne i punkt 7.2.3, betragtes analy­
sen som gyldig. 
7.2.7. Under alle operationer i dette afsnit skal de forskellige gassers strømningshastighed og tryk være de samme 
som dem, der blev benyttet ved kalibreringen af analyseapparaturet. 
7.2.8. Værdien for koncentrationen af hvert af de målte forurenende stoffer i gasserne er den værdi, der aflæses 
efter stabilisering af måleapparaturet. Emissionen af carbonhydrider fra motorer med kompressionstænding 
beregnes ud fra aflæsningen på den integrerede HFID-enhed korrigeret for eventuelle variationer i strøm­
ningshastigheden som vist i tillæg 5. 
8. BESTEMMELSE AF DE FORURENENDE GAS- OG PARTIKELMÆNGDER 
8.1. Volumen 
Volumenet skal korrigeres for at opfylde 101,33 kPa og 273,2 K. 
Nr. C 81/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
8.2. Samlet gas- og partikelmasse 
Massen m af hver forurenende gas fra køretøjet under prøven er produktet af volumenkoncentrationen og 
volumenet af den pågældende gas, idet følgende massefyldeværdier anvendes under de ovenfor nævnte 
referencebetingelser: 
— carbonmonoxid (CO): d = 1,5 g/l 
— carbonhydrider (CH, 85): d = 0,619 g/l 
— nitrogenoxider (NO;): d = 2,05 g/l. 
Massen m af de forurenende partikelemissioner fra køretøjet bestemmes ved at veje massen af de partikler, 
der udskilles på de to filtre, m, på det første filter, og m: på det andet filter: 
— hvis 0,95 (m, + m2) < m,, så er m = m, 
— hvis 0,95 (m, + m:) > m,, så er m = m, + m2 
— hvis m; > mi, er prøven ugyldig. 
1 tillæg 8 er vist de beregningsmetoder (illustreret med eksempler), der benyttes til bestemmelse af massen af 
forurenende gasser og partikler. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/33 
Tillæg 1 
INDDELING AF PRØVECYKLEN VED TYPE 1-PRØVEN 
1. PRØVECYKLUS 
Prøvecyklen består af to dele: del 1 (kørsel i byområder) og del 2 (kørsel uden for byområder) og er illustre­
ret i fig. III/1/1. 
2. ELEMENTÆR PRØVECYCKLUS FOR KØRSEL I BYOMRÅDER (DEL 1) 
Se fig. III/1/2 ogtabel III/1/2. 
2.1. Inddeling efter keremåde 
Tomgang: 
Tomgang med kørende køretøj og tilkobling af et gear: 
Gearskift: 
Acceleration: 
Konstant hastighed: 
Retardation: Tid 
60 sek. 
9sek. 
8 sek. 
36 sek. 
57 sek. 
25 sek. 
195 sek. % 
30,8 
4,6 35,4 
4,1 
18,5 
29,2 
12,8 
100% 
2.2. Inddeling efter gearskift 
Tomgang: 
Tomgang med kørende køretøj og tilkobling af et gear: 
Gearskift: 
1. gear: 
2. gear: 
3. gear: Tid 
60 sek. 
9 sek. 
8 sek. 
24 sek. 
53 sek. 
41 sek. 
195 sek. % 
30,8 
4,6 35,4 
4,1 
12,3 
27,2 
21 
100% 
2.3. Generelle oplysninger 
Gennemsnitshastighed under prøven: 19 km/h. 
Faktisk køretid: 195 sek. 
Teoretisk tilbagelagt strækning pr. prøvecyklus: 1,013 km. 
Hertil svarende tilbagelagt strækning for de fire prøvecykler: 4,052 km. 
Nr. C 81/34 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30.3.90 
c 
9 
£ 
O. 
3 ,&0 C N 
S CL 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/35 
J 
I 
1 
0 
^1 
p — 
£ -S 
> 'c 
£ 
•a 
E1S 
s ^ 
^ 
•o 
J= JC 
- E 
°^r 
•«> 
u E 
<~ 
s 
-o 
E 
o 
Z ^ 
^ 
+ ~ 
j<i 
^o 
— u-> 
— •* 
— TT 
O 
rf 
q 
c 
60 ~ 
E o 
o w p < 
— (N * 
.* 
£^ 
^ -
CL 
JÅ 
^o 
ro »/-> OO 0\ t Æ 
(N M <N -<3- V> >/-> 
!^ CN ro — </*> <N 
_ O — 
O O O 
1 1 
ro *3" vi vO 
"S 5 J= Xi 
60 O 
•S .2 .2 60 oo -å -g S * .S cgi 
g "H -H S S .2-g 
S 2 2 S E 8 £ 
O i) <u -"' n o t> <N 
^O 
•<* O 
o* 
c 
o ^ 
.* C^ 
<N <N fsj _L —' <S Cl ro ro ro <N CN ^* 
^ — *! •* S 4> 
CL r^ 
^ 
SO 
in ro *hN^n/invin*ooin oo ifi 
oo ov ij\ — (NCNroroTfV)\ot~--r^oo oo ON 
TJ- — — \o CN oo ro <N r-
•<t 00 f1-Vl(N5i(N0O(NO(lr<1(Nh M h 
O v> v> O vi O 
— O — ro vi ro — O 
CN i i i i i O i V) i | 
ro 1 1 ' ' ' vi 1 ro 1 1 
CN O O v> v> O CM O 
ro — — co Vi ro — 
v> CN ro CN fN (N VO CN 
t-- 0> 00 vO v> v> 00 ON 
oooooo oo 
II III 
r~- oo os O — rjroT vi 
• • . 
"o '5 ~o ~o "SJ 
JS S Æ -C Xi 
60 O 60 60 O 
\C .* \E '-S JA 
f .2 .2 »»•Ll-'åf.Sf „.2.2 60 M 
gSI(.Scgfegfe2BtjB!5t5S.Sc 2 -o -o "S * u -* « •* US'OS^'O'OT; rt 
Ol)4JOOW04>CjOl»OWUUn 
*: c* c* L. < 0 < :* c* c* f-<G<0<*!a:*!Oa:a£ h-
n t m so r^ oo Ov O — <N r0^tV>v0r~-000NO — M M rj- v> 2-g 
CL*! 
Nr. C 81/36 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 3.90 
*>SS6I  :snTMÅD3AØtfcI  Yd ONINiniSdV 
///////Z 
TD 
O (N 
oo c 
00 
o //// 
o 
zzz 
•o 
o 
<Sg2zzzz 00 
00 
<N 
O 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/37 
PRØVECYKLUS FOR KØRSEL UDEN FOR BYOMRÅDER (DEL 2) 
Sefig. III/1/3 og tabel III/1/3 
Inddeling efter køremåde 
Tomgang: 
Tomgang med kørende køretøj og tilkobling af et gear: 
Gearskift: 
Acceleration: 
Konstant hastighed: 
Retardation: Tid 
20 sek. 
20 sek. 
6 sek. 
103sek. 
209 sek. 
42 sek. 
400 sek. % 
5,0 
5,0 
1,5 
25,8 
52,2 
10,5 
100% 
Inddeling efter gearskift 
Tid 
Tomgang: 
Tomgang med kørende køretøj og tilkobling af et gear: 
Gearskift: 
1. gear: 
2. gear: 
3. gear: 
4. gear: 
5. gear: 20 sek. 
20 sek. 
6 sek. 
5 sek. 
9 sek. 
8 sek. 
99 sek. 
233 sek. 5,0 
5,0 
1,5 
1,3 
2,2 
2,0 
24,8 
58,2 
400 sek. 100' 
3.3. Generelle oplysninger 
Gennemsnitshastighed under prøven: 62,6 km/h. 
Faktisk køretid: 400 sek. 
Teoretisk tilbagelagt strækning pr. prøvecyklus: 6,955 km. 
Maksimumshastighed: 120 km/h. 
Maksimal acceleration: 0,833 m/sek.2. 
Maksimal retardation: — 1,389 m/sek.2. 
Nr. C 81/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
_ — | (N | m Tf Tfr 1/1 l/~i 
l/~> V~i 1/1 1/1 V~> U £ 
ONOO — — Æ * * * N O 
— oo o ^ oo -• r-> •<i- ^o t~~ 
OooomOiriOOO O O 
\0 - IA n n N 
6* 
-~ aa '5 £ 
i fN 
1 
O O o o 
1 
o o 
1 
o 
o — — 
ro^v^vor^ooo*© 
— (Nfi'tmvcr-oo^© — <NmTj-«nsot-oo^O — •o<2 
35—2 
s"«??. 
• 2.3 
Nr. C 81/39 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 
Nr. C 81/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
PRØVECYKLUS FOR KØRSEL UDEN FOR BYOMRÅDER (MOTORSVAGE KØRETØJER) 
Se fig. II1/1/4 og tabel III/1/4 
4.1. Inddeling efter køremåde 
Tomgang: 
Tomgang med kørende køretøj og tilkobling af et gear: 
Gearskift: 
Acceleration: 
Konstant hastighed: 
Retardation: Tid 
20 sek. 
20 sek. 
6 sek. 
72 sek. 
252 sek. 
30 sek. 
400 sek. % 
5,0 
5,0 
1,5 
18,0 
63,0 
7,5 
100% 
4.2. Inddeling efter gearskift 
Tid % 
Tomgang: 
Tomgang med kørende køretøj og tilkobling af et gear: 
Gearskift: 
1. gear: 
2. gear: 
3. gear: 
4. gear: 
5. gear: 20 sek. 
20 sek. 
6 sek. 
5 sek. 
9 sek. 
8 sek. 
99 sek. 
233 sek. 5,0 
5,0 
1,5 
1,3 
2,2 
2,0 
24,8 
58,2 
400 sek. 100% 
4.3. Generelle oplysninger 
Gennemsnitshastighed under prøven: 59,3 km/h. 
Faktisk køretid: 400 sek. 
Teoretisk tilbagelagt strækning pr. prøvecyklus: 6,594 km. 
Maksimumshastighed: 90 km/h. 
Maksimal acceleration: 0,833 m/sek.2. 
Maksimal retardation: - 1,389 m/sek.2. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/41 
,60 
Gearvalg ved manuelt gear Tid i alt 
(sek.) 
> i. Køremåde 
(sek.) Hastighed 
(km/h) Acceleration 
(m/sek.-) 
® Køremåde 
Z <* 
U m ^ Q, 
•tf 
©u->r-~sooo\ooc — — o\ oo — — >/~>oo(N©o© (N(N<NmmTt-Tfvo — — ooov~iP^irisor— ooo 
O — O 00 » rt O ^ t^ CS o <N Tf iri iO-in(N00 (N (N 
©*/-><NO\<N00fNCO©00CT\rr>©Ttcr,Tt00©© 
CX) — IT) v© —< »Ti <N OO — (N 
0-15 
15-35 
35-50 
50-70 
70 
70-50 
50 
50-70 
70 
70-90 
90 
90-80 
80-50 
50-0 0,83 
0,62 
0,52 
0,43 
-0,69 
0,43 
0,24 
-0,69 
-1,04 
-1,39 
— (N coTfiz-isor-oooN © — 
"O "O T3 "O U U 0> <U 
x: J3 J= J3 
60 60 60 60 
£ 5 £ S^c^S^S^ccc .2 .2 .2 .2 J= o * .2 -c .2 •*= o o o 
cw<^M<^«!^can'5cMcwc'5-'5'5 c? 
CO«)oc3yrøOc<-icOciOc.i2.3-3c 
— CNc-, Tf«/->\Or-O0O\© — fNciTfinsOr-OOON J2-* 
£ " 
o.*: 
De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 81/42 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/43 
Tillæg 2 
RULLESTAND 
1. DEFINITION AF EN RULLESTAND MED FAST EFFEKTABSORPTIONSKURVE 
1.1. Indledning 
Såfremt den samlede fremdriftsmodstand på vej ikke kan reproduceres på rullestanden for hastigheder mel­
lem 10 og 100 km/h, anbefales det at benytte en rullestand med de nedenfor definerede specifikationer. 
1.2. Definition 
1.2.1. Rullestanden kan have én eller to ruller. 
Den forreste rulle skal direkte eller indirekte drive inertimasserne og effektabsorptionsenheden. 
1.2.2. Når effektabsorptionen ved 80 km/h er indstillet på en af de i punkt 3 beskrevne måder, kan K bestemmes 
ud fra P = KV\ 
Den effekt, der absorberes (Pa) af effektabsorptionsenheden og rullestandens interne friktion ved reference­
indstillingen til en hastighed på 80 km/h, beregnes på følgende måde: 
Hvis V > 12 km/h: 
P = KV-' ± 5 % KV? ± 5 % PVS0 
(uden at være negativ). 
Hvis V < 12 km/h: 
vil Pa være mellem 0 og Pa = KV3i: ± 5 % KV3,2 ± 5 % P80, hvor K er en af rullestandens specifikationer 
og PVW den effekt, der absorberes ved 80 km/h. 
2. KALIBRERING AF RULLESTANDEN 
2.1. Indledning 
I dette tillæg beskrives, hvordan man bestemmer, hvor stor en effekt der absorberes af en rullestands effekt-
absorptionsenhed. 
Den absorberede effekt omfatter den effekt, der absorberes af friktion, og den effekt, der absorberes af 
effektabsorptionsenheden. Rullestanden bringes op på en hastighed, der er større end den højeste prøveha­
stighed. Drivanordningen frakobles derefter, og drivrullens rotationshastighed aftager. 
Rullernes kinetiske energi optages af effektabsorptionsenheden og friktion. Denne metode tager ikke hen­
syn til rullens indre friktion med eller uden køretøj. Den bageste rulles friktion lades ude af betragtning, når 
den ikke benyttes. 
2.2. Kalibrering af effektindikatoren til 80 km/h some en funktion af den absorberede effekt 
Der benyttes følgende fremgangsmåde (se også fig. 111/2/2.2): 
2.2.1. Rullens rotationshastighed måles, hvis dette ikke allerede er gjort. Hertil benyttes et femte hjul, en omdrej­
ningstæller eller lignende. 
2.2.2. Køretøjet anbringes på rullestanden, eller der benyttes en anden metode til at igangsætte standen. 
2.2.3. Der anvendes et svinghjul eller et andet inertisimuleringssystem for den relevante inertiklasse. 
Nr. C 81/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Fig. Ul/2/2.2 
Diagram over den af rullestanden absorberede effekt 
PVX 
PV„ Absorberet effekt (P.) i km/h 
+ 5 % PV8fl 
± 5 % KV-1 
5 % PVS) 
Hastighed i km/h 
2.2.4. Rullestanden bringes op på en hastighed af 80 km/h. 
2.2.5. Den viste effekt (P,) aflæses. 
2.2.6. Standen bringes op på en hastighed af 90 km/h. 
2.2.7. Drivanordningen frakobles. 
2.2.8. Den tid, det tager for standen at falde i hastighed fra 85 km/h til 75 km/h, noteres. 
2.2.9. Effektabsorptionsenheden indstilles til en anden værdi. 
2.2.10. Fremgangsmåden i punkt 2.2.4 til 2.2.9 gentages tilstrækkelig mange gange til, at de forskellige effektmulig­
heder er dækket. 
2.2.11. Den absorberede effekt beregnes ved hjælp af formlen : 
Mj(Vr - V:-
2 000t Pu = 
hvor 
P, = absorberet effekt i kW 
M, = inertiækvivalent i kg (ekskl. inertien i den frie bageste rulle) 
V, = begyndelseshastighed i m/sek. (85 km/h = 23,61 m/sek.) 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/45 
V: = sluthastighed i m/sek. (75 km/h = 20,83 m/sek.) 
t = den tid, det tager for rullen at falde i hastighed fra 85 til 75 km/h. 
2.2.12. 1 fig. II1/2/2.2.12 er vist den viste effekt ved 80 km/h i forhold til den absorberede effekt ved 80 km/h. 
Fig. 111/2/2.2.12 
Vist effekt ved 80 km/h i forhold til absorberet effekt ved 80 km/h 
Vist P, 
effekt (P,) 
ved 80 km/h 
3,00 --
2,00 --
1,00 --
1,00 2,00 3,00 4,00 
Absorberet effekt (Pa) ved km/h i kW 
2.2.13. Fremgangsmåden i punkt 2.2.3 til 2.2.12 gentages for alle inertiklasser. 
2.3. Kalibrering af effektindikatoren som en funktion af den absorberede effekt ved andre hastigheder 
Fremgangsmåden i punkt 2.2 gentages så mange gange, som det er nødvendigt for de valgte hastigheder. 
2.4. Kontrol af rullestandens effektabsorptionskurve ud fra en referenceindstilling på 80 km/h 
2.4.1. Køretøjet anbringes på rullestanden, eller der anvendes en anden metode til at igangsætte standen. 
2.4.2. Rullestanden indstilles til den absorberede effekt (Pa) ved 80 km/h. 
2.4.3. Den effekt, der absorberes ved 100, 80, 60, 40 og 20 km/h, noteres. 
2.4.4. Kurven Pa(V) tegnes, og det kontrolleres, at den svarer til forskrifterne i punkt 1.2.2 
2.4.5. Fremgangsmåden i punkt 2.4.1 til 2.4.4 gentages for andre effektværdier Pa ved 80 km/h og andre inertivær­
dier. 
2.5. Samme fremgangsmåde benyttes til kraft- og momentkalibrering. 
Nr. C 81/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
3. INDSTILLING AF RULLESTANDEN 
3.1. U ndertry ksmetoden 
3.1.1. Indledning 
Denne metode er ikke den foretrukne og bor kun anvendes ved stande med fast effektabsorptionskurve til 
bestemmelse af effektabsorptionen ved 80 km/h og kan ikke benyttes til køretøjer med motor med kom-
pressionstænding. 
3.1.2. Prøveapparatur 
Undertrykket (eller det absolutte tryk) i køretøjets indsugningsmanifold måles med en nøjagtighed på 
± 0,25 kPa. Det skal være muligt at registrere denne måling løbende eller med intervaller på højst ét 
sekund. Hastigheden skal registreres løbende med en nøjagtighed på ± 0,4 km/h. 
3.1.3. Vejprøve 
3.1.3.1. Det skal sikres, at forskrifterne i punkt 4 i tillæg 3 er opfyldt. 
3.1.3.2. Køretøjet køres med en konstant hastighed på 80 km/h, idet hastighed og undertryk (eller det absolutte 
tryk) registreres som foreskrevet i punkt 3.1.2. 
3.1.3.3. Fremgangsmåden i punkt 3.1.3.2 gentages tre gange i hver retning. Alle seks gennemkørsler skal være afslut­
tet inden for fire timer. 
3.1.4. Behandling af data og godkendelseskriterier 
3.1.4.1. Resultaterne fra punkt 3.1.3.2 og 3.1.3.3 kontrolleres (hastigheden må ikke være lavere end 79,5 km/h og 
ikke højere end 80,5 km/h i mere end ét sekund). For hver gennemkørsel aflæses undertrykket hvert sekund, 
og det gennemsnitlige undertryk (v) og standardafvigelsen (s) beregnes. Til grund for denne beregning skal 
lægges mindst 10 undertryksværdler. 
3.1.4.2. Standardafvigelsen må ikke overstige 10 % af gennemsnitsværdien (v) for hver gennemkørsel. 
3.1.4.3. Gennemsnitsværdien (v) for de seks gennemkørsler beregnes (tre gennemkørsler i hver retning). 
3.1.5. Indstilling af rullestanden 
3.1.5.1. Forberedelse 
De i punkt 5.1.2.2.1 til 5.1.2.2.4 i tillæg 3 nævnte operationer udføres. 
3.1.5.2. Indstilling 
Efter at motoren er varmet op, køres køretøjet med en konstant hastighed på 80 km/h, og standens effektab­
sorption indstilles således, at den i henhold til punkt 3.1.4.3 opnåede undertryksværdi (v) opnås. Afvigelsen 
fra denne værdi må ikke være større end 0,25 kPa. Der benyttes samme prøveapparatur som til vejprøven. 
3.2. Andre indstillingsmetoder 
Indstilling afstanden kan ske ved en konstant hastighed på 80 km/h i henhold til forskrifterne i tillæg 3. 
3.3. Alternativ metode 
Med fabrikantens samtykke kan følgende metode benyttes: 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/47 
3.3.1. Effektabsorptionsenheden indstilles således, at den i tabellen nedenfor anførte effekt absorberes ved driv­
hjulene ved en konstant hastighed på 80 km/h: 
Køretøjets referencemasse 
Rv 
(kg) 
Rv < 750 
750 < Rv < 850 
850 < Rv < 1 020 
1 020 < Rv < 1 250 
1 250 < Rv < 1 470 
1 470 < Rv < 1 700 
1 700 < Rv < 1 930 
1930 < Rv < 2 150 
2 150 < Rv < 2 380 
2 380 < Rv < 2 610 
2610 < Pr Effekt absorberet af standen 
Pa 
(kW) 
4,7 
5,1 
5,6 
6,3 
7,0 
7,5 
8,1 
8,6 
9,0 
9,4 
9,8 
3.3.2. For andre køretøjer end personbiler med en referencemasse på over 1 700 kg eller køretøjer med permanent 
firehjulstræk multipliceres effektværdierne i tabellen i punkt 3.3.1 med 1,3. 
Nr. C 81/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Tillæg 3 
ET KØRETØJS FREMDRIFTSMODSTAND — MÅLEMETODE PÅ VEJ — SIMULERING PÅ 
RULLESTAND 
1. FORMÅL 
Formålet med de nedenfor beskrevne metoder er at måle et køretøjs fremdriftsmodstand ved konstant 
hastighed på vej og simulere denne modstand på en rullestand i henhold til forskrifterne i punkt 4.1.4.1 i 
bilag III. 
2. BESKRIVELSE AF VEJEN 
Den benyttede vejstrækning skal være plan og tilstrækkelig lang til, at de nedenfor anførte målinger kan 
udføres. Vejens hældning skal være konstant inden for ± 0,1 % og må ikke overstige 1,5 %. 
3. ATMOSFÆRISKE FORHOLD 
3.1 Vind 
Afprøvning må kun finde sted ved gennemsnitlige vindhastigheder på under 3 m/sek. og vindstød på 
under 5 m/sek. Desuden skal vindhastigheden på tværs af prøvevejstrækningen være under 2 m/sek. 
Vindhastigheden skal måles 0,7 m over vejoverfladen. 
3.2. Fugtighed 
Vejen skal være tør. 
3.3. Lufttryk og temperatur 
Lufttætheden under prøven må ikke afvige med mere end ± 7,5 % fra referencebetingelserne, nemlig p 
= lOOkPaogT = 293,2 K. 
4. KLARGØRING AF KØRETØJET 
4.1. THkøring 
Køretøjet skal være i normal køreklar stand og have kørt mindst 3 000 km. Dækkene skal være tilkørt 
samtidig med køretøjet eller have en slidbane med en mønsterdybde på 90-50% af den oprindelige 
mønsterdybde. 
4.2. Kontrol 
Der udføres følgende kontrol i henhold til fabrikantens angivelser for anvendelse: 
— hjul, hjulkapsler, dæk (fabrikat, type, oppumpningstryk) 
— fortøjets geometri 
— justering af bremser (eliminering af parasitmodstand), 
— smøring af for- og bagaksler 
— indstilling af hjulophæng og regulering af niveau osv. 
4.3. Forberedelse af prøven 
4.3.1. Køretøjet belastes til sin referencemasse. Køretøjets niveau reguleres således, at tyngdepunktet befinder 
sig midtvejs mellem forsædernes R-punkter og på en ret linje gående gennem disse punkter. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/49 
4.3.2. Ved vejprøver skal køretøjets vinduer være lukket. Eventuelle tildækninger af åbninger til klimaanlæg, 
forlygter osv. skal være påsat. 
4.3.3. Køretøjet skal fremtræde i rengjort stand. 
4.3.4. Umiddelbart før prøven bringes køretøjet op på normal driftstemperatur. 
5. METODER 
5.1. Energivariation under retardation i frigear. 
5.1.1. På vej 
5.1.1.1. Prøveapparatur og tolerance 
— Tidsmåling skal ske med en fejltolerance på under 0,1 sek. 
— Hastighedsmåling skal ske med en fejltolerance på under 2 %. 
5.1.1.2. Prøveprocedure 
5.1.1.2.1. Køretøjet accelereres op på en hastighed, der er 10 km/h højere end den valgte prøvehastighed V. 
5.1.1.2.2. Gearet sættes i frigear. 
5.1.1.2.3. Retardationstiden (t,) måles fra hastigheden 
V2 = V + V km/h til VI = V - V km/h, hvor V < 5 km/h. 
5.1.1.2.4. Samme prøve udføres i modsat retning, og tiden (t2) bestemmes. 
5.1.1.2.5. Gennemsnittet T af de to tider t| og t: bestemmes. 
5.1.1.2.6. Prøverne gentages, indtil den statistiske nøjagtighed (p) af gennemsnittet 
T = — I Tj er højst 2 % (p < 2 %). 
ni=l 
Den statistiske nøjagtighed (p) er: 
P = ts 100 
fn T 
hvor 
t = koefficient fra nedenstående tabel 
s: Standardafvigelsen, s = 1/ y (Tj —T)2 
i = i n - 1 
n = antallet af prøver. 
n 
t 
t 
n 4 
3,2 
1,6 5 
2,8 
1,25 6 
2,6 
1,06 7 
2,5 
0,94 8 
2,4 
0,85 9 
2,3 
0,77 10 
2,3 
0,73 11 
2,2 
0,66 12 
2,2 
0,64 13 
2,2 
0,61 14 
2,2 
0,59 15 
2,2 
0,57 
5.1.1.2.7. Effekten beregnes ud fra formlen: 
MV AV 
500 T 
Nr. C 81/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
hvor 
P er udtrykt i KW 
V = prøvehastighed i m/sek. 
A V = hastighedsafvigelse fra hastigheden V i m/sek. 
M = referencemasse i kg 
T = tid i sekunder. 
5.1.2. Påstand 
5.1.2.1. Måleapparatur og nøjagtighed 
Apparaturet skal være identisk med det, der benyttes ved prøven på vej. 
5.1.2.2. Prøveprocedure 
5.1.2.2.1. Køretøjet anbringes på rullestanden. 
5.1.2.2.2. Dæktrykket (med kolde dæk) på drivhjulene justeres som krævet for standen. 
5.1.2.2.3. Standens inertiækvivalent indstilles. 
5.1.2.2.4. Køretøjet og standen bringes op på driftstemperatur. 
5.1.2.2.5. Operationerne i punkt 5.1.1.2 med undtagelse af operationerne i punkt 5.1.1.2.4 og 5.1.1.2.5 udføres, idet 
M erstattes af i, i formlen i punkt 5.1.1.2.7. 
5.1.2.2.6. Effektabsorptionsenheden indstilles således, at den opfylder forskrifterne i punkt 4.1.4.1 i bilag III. 
5.2. Momentmålemetode ved konstant hastighed 
5.2.1. På vej 
5.2.1.1. Måleapparatur og tolerance 
Momentmåling udføres med måleudstyr med en nøjagtighed på 2 %. 
Hastighedsmåling udføres med en nøjagtighed på 2 %. 
5.2.1.2. Prøveprocedure 
5.2.1.2.1. Køretøjet bringes op på den valgte konstante hastighed V. 
5.2.1.2.2. Momentet C(t) og hastigheden registreres over mindst 10 sek. ved hjælp af udstyr af klasse 1 000, der 
opfylder ISO-standard nr. 970. 
5.2.1.2.3. Ændringer i momentet C(t) og hastigheden i forhold til tiden må ikke overstige 5 % i hvert sekund af 
måleperioden. 
5.2.1.2.4. Momentet C er det gennemsnitlige moment, der fås ud fra formlen: 
r> t + A t 
c" = AT I C(t)d« 
*• t 
5.2.1.2.5. Samme prøve udføres i modsat retning, og Ct2 bestemmes. 
5.2.1.2.6. Gennemsnitværdien, C„ af de to momentværdier C,, og Cl2 bestemmes. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/51 
5.2.2. På stand 
5.2.2.1. Måleapparatur og tolerance 
Apparaturet skal være identisk med det, der benyttes ved prøven på vej. 
5.2.2.2. Prøveprocedure 
5.2.2.2.1. Operationerne i punkt 5.1.2.2.1 til 5.1.2.2.4 udføres. 
5.2.2.2.2. Operationerne i punkt 5.2.1.2.1 til 5.2.1.2.4 udføres. 
5.2.2.2.3. Effektabsorptionsenheden indstilles således, at den opfylder forskrifterne i punkt 4.1.4.1 i bilag III. 
5.3. Integreret moment over et variabelt kørselsmønster 
5.3.1. Denne metode er et ikke-obligatorisk supplement til konstanthastighedsmetoden i punkt 5.2. 
5.3.2. I denne dynamiske metode bestemmes gennemsnitsmomentværdien M. Dette sker ved at integrere de 
reelle momentværdier i forhold til tiden under kørsel med testkøretøjet i en på forhånd fastlagt kørecyk-
lus. Det integrerede moment divideres derefter med tidsforskellen, hvilket giver: 
1 M= M(t) • dt, hvor M(t) > 0 
t2-t, It 
M beregnes på basis af seks sæt resultater. 
Det anbefales, at prøveudtagningsfrekvensen for M er mindst 2 pr. sekund. 
5.3.3. Indstilling af rullestanden 
Standens effektabsorptionsenhed indstilles som beskrevet i punkt 5.2. Hvis momentet M på standen 
ikke svarer til momentet M på vejen, reguleres effektabsorptionen, indtil værdierne er ens inden for 
± 5 %. 
Bemærk. 
Denne metode kan kun benyttes ved stande med elektrisk inertisimulering eller finindstilling. 
5.3.4. Godkendelseskriterier 
Standardafvigelsen i de seks målinger må ikke være større end 2 % af gennemsnitsværdien. 
5.4. Gyroskopisk retardationsmåling 
5.4.1. På vej 
5.4.1.1. Måleapparatur og tolerance 
— Hastighedsmåling skal ske med en fejltolerance på under 2 %. 
— Retardationen skal måles med en fejltolerance på under 1 %. 
— Vejens hældning skal måles med en fejltolerance på under 1 %. 
— Tiden skal måles med en fejltolerance på under 0,1 sek. 
Køretøjets niveau måles på et vandret referencested; alternativt kan der korrigeres for vejens hældning 
(a,). 
5.4.1.2. Prøveprocedure 
5.4.1.2.1. Køretøjet acceleres op til en hastighed, der er 5 km/h større end den valgte prøvehastighed V. 
Nr. C 81/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
5.4.1.2.2. Retardationen mellem V + 0,5 km/h og V - 0,5 km/h registreres. 
5.4.1.2.3. Den gennemsnitlige retardation ved hastigheden V beregnes ved hjælp af formlen: 
Yi = — 1 Yi(0dt - (g • sina,) 
' Jo 
hvor 
y, = den gennemsnitlige retardation ved hastigheden V i én retning 
t = retardationstiden fra V + 0,5 km/h til V - 0,5 km/h 
yl (t) = den registrerede retardation som en funktion af tiden 
g =9,81 m.sek.~:. 
5.4.1.2.4. Den samme prøve udføres i modsat retning, og y2 bestemmes. 
5.4.1.2.5. Gennemsnittet af r, = ' for prøve i beregnes. 
5.4.1.2.6. Der udføres et tilstrækkeligt antal af de prøver, der er specificeret i punkt 5.1.1.2.6, idet T erstattes af T, 
hvor 
n 
r = — £ r 
1 n i=11' 
5.4.1.2.7. Den gennemsnitlige absorberede kraft F = M. T beregnes, 
hvor 
M = køretøjets referencemasse i kg 
r = den beregnede gennemsnitlige retardation. 
5.4.2. Påstand 
5.4.2.1. Måleapparatur og tolerance 
Standens eget måleapparatur som nævnt i punkt 2 i tillæg 2 til dette bilag benyttes. 
5.4.2.2. Prøveprocedure 
5.4.2.2.1. Indstilling af kraften på fælgen ved konstant hastighed 
På rullestanden er den samlede modstand: 
(Ftoul) = (FMSI) + (FruMemodstand), "Vor 
(» loial) = (.Mremdnrismodstand.) 
(F\,si) = (Ffremdntlsmodsland) — (Frunemodsland), hvor 
(Fllsl) er den kraft, der er vist på standens kraftmåler 
(Ffremdriflsmodsiand) er kendt 
(FruMemodsiand) kan: 
— måles på stande med drivmotor. 
Testkøretøjet med gearet i frigear bringes af rullestanden op på prøvehastigheden; drivakslens rullemod­
stand aflæses derefter på standens kraftmåler 
— bestemmes på stande uden drivmotor. 
Ved stande med to ruller er rullemodstanden RR den, der forinden er bestemt på vej. 
Ved stande med én rulle er rullemodstanden RR den, der er bestemt på vej multipliceret med en koeffici­
ent (R), som er lig med forholdet mellem drivakslens masse og køretøjets totalmasse. 
Bemærk: 
Rr findes ved hjælp af kurven F = f(V). 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/53 
Tillæg 4 
KONTROL AF IKKE-MEKANISK INERTI 
1. FORMÅL 
Ved hjælp af den i dette tillæg beskrevne metode kan det kontrolleres, at standens samlede inerti på tilfreds­
stillende måde simulerer de reelle inertiværdier under prøvecyklen. 
2. PRINCIP 
2.1. Ligninger 
Eftersom der forekommer variationer i rullens (rullernes) rotationshastighed på standen, kan rullens (ruller­
nes) overfladekraft udtrykkes ved formlen: 
F = I • y = IM • Y + F, 
hvor 
F = rullens (rullernes) overfladekraft 
I = standens samlede inerti (køretøjets inertiækvivalent: se tabellen i punkt 5.1 i bilag III) 
IM = inerti i standens mekaniske masser 
Y = tangentialaccelerationen ved rullens overflade 
F, = inertikraften. 
Bemærk: 
I tillægget er der givet en forklaring på denne formel for stande med mekanisk inertisimulering. 
Den samlede inerti kan således udtrykkes ved formlen: 
I = IM + ^ 
y 
hvor 
Ivf kan beregnes eller måles på traditionel måde 
F, kan måles på standen, men kan også beregnes ud fra rullernes periferihastighed. 
Den samlede inerti (I) bestemmes ved accelerations- eller retardationsprøve med værdier, der er lig med 
eller større end dem, der opnås under prøvecyklen. 
2.2. Tolerance ved beregning af den samlede inerti 
Prøve- og beregningsmetoden skal gøre det muligt at bestemme den samlede inerti I med en relativ fejltole­
rance (AI/I) på under 2 %. 
3. SPECIFIKATION 
3.1. Massen af den samlede simulerede inerti I må kun afvige fra den teoretiske værdi af den ækvivalente inerti 
(se punkt 5.1 i bilag III) med: 
3.1.1. ± 5 % af den øjeblikkelige værdi 
3.1.2. ±2 % af den gennemsnitlige værd af hvert prøveafsnit. 
3.2. Den i punkt 3.1.1 anførte grænse øges til ± 50 % i ét sekund under start og, for køretøjer med manuelt gear, 
i to sekunder under gearskift. 
Nr. C 81/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
4. KONTROLPROCEDURE 
4.1. Der gennemføres kontrol under hver prøve under hele den i punkt 2.1 i bilag III fastsatte prøvecyklus. 
4.2. Hvis forskrifterne i punkt 3 er opfyldt med øjeblikkelige accelerationer, der er mindst 3 gange større eller 
mindre end værdierne i den teoretiske cyklus, er ovennævnte kontrol dog overflødig. 
5. TEKNISK BEMÆRKNING 
Forklaring af ligninger 
5.1. Kraftligevægt på vej: 
CR = k, Jr, — + k, Jr2 ^- + k3 M yr, + k3 Fs r, 
dt " dt 
5.2. Kraftligevægt på stand med mekanisk simuleret inerti: 
dWm 
CB-klJr,Jii,k1JRmB dt r, + k3Fsr, 
dt Rm 
= k, Jr, ^£1 + k3Iyr1+k3Fsr1 
dt 
5.3. Kraftligevægt på stand med ikke-mekanisk simuleret inerti: 
/ dWe \ 
Ce « k, Jr, *®I + k3 U*S dt_ + C, + 
dt \ Re Re / 
= k,Jr, ^i + k3 (IMY + F,)r, + k3Fsr, 
dt 
i disse formler er: 
CR = motorens drejningsmoment på vej 
Cm = motorens drejningsmoment på stand med mekanisk simuleret inerti 
Ce = motorens drejningsmoment på stand med elektrisk simuleret inerti 
Jr, = inertimoment, der overføres af køretøjets transmission til drivhjulene 
Jr: = inertimoment i de drevne hjul 
JRm = inertimoment i stand med mekanisk simuleret inerti 
JRe = mekanisk inertimoment i stand med elektrisk simuleret inerti 
M = masse af køretøjet på vej 
I = ækvivalent inerti i stand med mekanisk simuleret inerti 
1M = mekanisk inerti i stand med elektrisk simuleret inerti 
F, = resulterende kraft ved konstant hastighed 
CI = resulterende moment fra elektrisk simuleret inerti 
FI = resulterende kraft fra elektrisk simuleret inerti 
dØl 
—r~ = drivhjulenes vinkelacceleration 
= de drevne hjuls vinkelacceleration 
dt 
-—— = vinkelacceleration for mekaniske stande dt 
dWe —:— = vinkelacceleration for elektriske stande dt 
y = lineær acceleration 
r, = drivhjulenes radius under belastning 
r: = de drevne hjuls radius under belastning 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/55 
Rm = rullernes radius — mekaniske stande 
R<, = rullernes radius — elektriske stande 
k, = koefficient bestemt af gearudvekslingsforholdet og inertien i transmissionen og »virkningsgra­
den« 
k: = transmissionsforholdet x T,/T2 X »virkningsgraden« 
k, = transmissionsforholdet x »virkningsgraden«. 
Forudsættes det, at de to typer stande (punkt 5.2 og 5.3) har samme karakteristika, fås ved forenkling form­
len: 
k, (IM y + f,) r, = k, I • y • r, 
hvor 
I - IM + — 
Y 
Nr. C 81/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Tillæg 5 
BESKRIVELSE AF SYSTEMER TIL UDTAGNING AF PRØVER AF UDSTØDNINGSEMISSIONER 
1. INDLEDNING 
1.1. Der findes flere forskellige prøveudtagningssystemer, som opfylder forskrifterne i punkt 4.2 i bilag III. 
Systemerne i punkt 3.1, 3.2 og 3.3 vil blive anset for acceptable, hvis de opfylder hovedkriterierne for 
princippet med variabel fortynding. 
1.2. Laboratoriet skal i sine rapporter anføre, hvilket prøveudtagningssystem der er benyttet ved prøven. 
2. KRITERIER FOR SYSTEMET MED VARIABEL FORTYNDING TIL MÅLING AF 
UDSTØDNINGSEMISSIONER 
2.1. Anvendelsesområde 
I dette afsnit er anført driftsparametrene for et system til udtagning af prøver af udstødningsgas, dér 
benyttes til måling af de faktiske masseemissioner i et køretøjs udstødningsgas i henhold til bestemmel­
serne i dette direktiv. Princippet med variabel fortynding til måling af masseemissioner kræver, at tre 
betingelser er opfyldt: 
2.1.1. udstødningsgasserne skal fortyndes løbende med den omgivende luft under nøje definerede betingelser 
2.1.2. det samlede volumen af blandingen af udstødningsgas og fortyndingsluft skal måles nøjagtigt 
2.1.3. der skal løbende udtages en prøve af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft i konstant forhold til 
analyse. 
Mængden af luftforurenende gasser bestemmes ud fra de proportionale koncentrationer i prøven og det 
samlede målte volumen. Koncentrationerne i prøven korrigeres for indholdet af forurenende stoffer i 
den omgivende luft. Endvidere skal partikelemissionen fra køretøjer med motor med kompressionstæn-
ding bestemmes. 
2.2. Teknisk resumé 
I fig. 111/5/2.2 er prøveudtagningssystemet vist i skematisk form. 
2.2.1. Køretøjets udstødningsgas skal fortyndes med en tilstrækkelig mængde luft til at forhindre, at der dan­
nes kondensvand i prøveudtagnings- og målesystemet. 
2.2.2. Systemet for udtagning af udstødningsprøver skal kunne måle de gennemsnitlige volumenkoncentratio­
ner af C02, CO, HC og NOx samt, for køretøjer med motor med kompressionstænding, af partikelemis­
sionen i udstødningsgassen fra køretøjet under prøvecyklen. 
2.2.3. Blandingen af luft og udstødningsgas skal være homogen på det sted, hvor udtagningssonden befinder 
sig (se punkt 2.3.1.2). 
2.2.4. Sonden skal udtage en repræsentativ prøve af den fortyndede udstødningsgas. 
2.2.5. Systemet skal kunne måle det samlede volumen af den fortyndede udstødningsgas fra det køretøj, der 
underkastes afprøvning. 
2.2.6. Prøveudtagningssystemet skal være lufttæt. Systemets udformning og de materialer, hvoraf det er frem­
stillet, må ikke påvirke koncentrationen af forurenende stoffer i den fortyndede udstødningsgas. Hvis en 
komponent (varmeveksler, cyklonseparator, blæser osv.) ændrer koncentrationen af nogen af de forure­
nende stoffer i den fortyndede udstødningsgas, og denne fejl ikke kan rettes, skal udtagning af det 
pågældende forurenende stof ske før denne komponent. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/57 
1 
3 
O 
> 
>. 
•o 
00 
3 
to >> 
T3 
E 
c 
E 
•5 "^ 
—i I "o o 
« > o > Q 2 
°- fe s 
o g« 
f? W> 
Nr. C 81/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
2.2.7. Hvis det køretøj, der underkastes afprøvning, har mere end ét udstødningsrør, skal forbindelsesrørene 
samles i en manifold så tæt ved køretøjet som muligt. 
2.2.8. Gasprøverne opsamles i udtagningssække med tilstrækkelig kapacitet til, at gasstrømmen ikke bremses 
under prøveudtagningen. Sækkene skal være fremstillet af et materiale, der ikke påvirker koncentratio­
nen af forurenende stoffer (se punkt 2.3.4.4). 
2.2.9. Systemet med variabel fortynding skal være udformet således, at udstødningsprøver kan udtages uden at 
ændre modtrykket ved udstødningsrørets munding nævneværdigt (se punkt 2.3.1.1). 
2.3. Særforskrifter 
2.3.1. Udstyr til indsamling og fortynding af udstødningsgas 
2.3.1.1. Forbindelsesrøret mellem udstødningsrøret (-rørene) og blandingskammeret skal være så kort som 
muligt; det må under ingen omstændigheder: 
— medføre en ændring i det statiske tryk i udstødningsrøret (-rørene) med mere end 0,75 kPa ved 50 
km/h eller mere end 1,25 kPa under hele afprøvningen fra det statiske tryk, der er i udstødningsrø­
ret (-rørene), når intet er tilsluttet. Trykket måles i udstødningsrøret eller i et forlængelsesrør med 
samme diameter så tæt som muligt ved rørets munding 
— medføre en ændring i udstødningsgassens sammensætning. 
2.3.1.2. Der skal være et blandingskammer, hvori udstødningsgassen og fortyndingsluften blandes på en sådan 
måde, at der opnås en homogen blanding ved kammerets udtag. 
Blandingens homogenitet i et vilkårligt tværsnit på det sted, hvor udtagningssonden befinder sig, må 
ikke afvige med mere end ± 2 % fra gennemsnitsværdien af målinger foretaget i mindst fem punkter 
med lige stor indbyrdes afstand over gasstrømmens diameter. For at mindske virkningen på betingel­
serne i udstødningsrøret mest muligt og begrænse trykfaldet i konditioneringsudstyret for fortyndings-
luften, må trykket i blandingskammeret ikke afvige med mere end 0,25 kPa fra det atmosfæriske tryk. 
2.3.2. Sugeudstyr/volum enmåleudstyr 
Dette udstyr kan være forsynet med faste hastighedsindstillinger, således at der opnås en tilstrækkelig 
kraftig strøm til at forhindre dannelse af kondensvand. Dette gøres normalt ved at holde koncentratio­
nen af C02 i udtagningssækken til fortyndet udstødningsgas under 3 % vol. 
2.3.3. Volumenmåling 
2.3.3.1. Volumenmåleren skal bevare sin kalibreringsnøjagtighed inden for ± 2% under alle målebetingelser. 
Hvis måleren ikke kan kompensere for temperaturudsving i blandingen af udstødningsgas og fortyn-
dingsluft i målepunktet, skal der benyttes en varmeveksler for at holde temperaturen inden for ± 6 K af 
den specificerede driftstemperatur. 
Om nødvendigt kan der benyttes en cyklonseparator til at beskytte volumenmåleren. 
2.3.3.2. Der skal installeres en temperaturføler umiddelbart før volumenmåleren. Føleren skal have en nøjagtig­
hed på ± 1 K og en responstid på 0,1 sek. ved 62 % af et givet temperaturudsving (værdi målt i silicon-
olie). 
2.3.3.3. Trykmålingerne skal udføres med en nøjagtighed på ± 0,4 kPa under prøven. 
2.3.3.4. Trykforskellen i forhold til det atmosfæriske tryk måles før og evt. efter volumenmåleren. 
30.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/59 
2.3.4. Gasudtagning 
2.3.4.1. Fortyndet udstødningsgas 
2.3.4.1.1. Prøven af fortyndet udstødningsgas udtages før sugeenheden, men efter konditioneringsudstyret (hvis et 
sådant findes). 
2.3.4.1.2. Strømningshastigheden må ikke afvige med mere end ± 2 % fra den gennemsnitlige strømningshastig­
hed. 
2.3.4.1.3. Den udtagne gasmængde skal være mindst 5 l/min. og må ikke overstige 0,2% af den fortyndede 
udstødningsgas strømningshastighed. 
2.3.4.1.4. Tilsvarende grænser gælder ved konstantmassesystemer. 
2.3.4.2. Fortyndingsluft 
2.3.4.2.1. En prøve af fortyndingsluften udtages ved en konstant strømningshastighed i nærheden af luftindtaget 
(efter filtret, hvis et sådant findes). 
2.3.4.2.2. Luften må ikke være forurenet med udstødningsgas fra blandingsstedet. 
2.3.4.2.3. Udtagningsfrekvensen for fortyndingsluft skal svare til udtagningsfrekvensen for fortyndet udstødnings­
gas. 
2.3.4.3. Udtagning 
2.3.4.3.1. De materialer, der benyttes til udtagning, må ikke ændre koncentrationen af forurenende stoffer. 
2.3.4.3.2. Der kan benyttes filtre til at udskille faste partikler fra prøven. 
2.3.4.3.3. Pumper er nødvendige for at føre prøven over i udtagningssækken (-sækkene). 
2.3.4.3.4. Strømningsregulatorer og strømningsmålere er nødvendige for at opnå den krævede strømningshastig­
hed ved udtagning. 
2.3.4.3.5. Der kan benyttes lufttætte lynkoblinger — med automatisk lukning på den side, der vender mod udtag-
ningssækkene — mellem trevejsventilerne og udtagningssækkene. Der kan benyttes andre systemer til at 
føre prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler). 
2.3.4.3.6. De forskellige ventiler, der benyttes til at styre udtagningsstrømmen, skal være hurtigtjusterende og hur­
tigtvirkende. 
2.3.4.4. Opbevaring af prøven 
Gasprøverne opsamles i udtagningssække med tilstrækkelig kapacitet til, at prøveudtagningsfrekvensen 
ikke nedsættes. Sækkene skal være fremstillet af materiale, der ikke ændrer koncentrationen af synteti­
ske forurenende stoffer med mere end 2 % efter 20 minutter. 
2.4. Supplerende prøveudtagningsenhed til brug ved afprøvning af køretøjer med motor med kompressionstæn-
ding 
2.4.1. Til forskel fra udtagningen af gas fra køretøjer med motor med gnisttænding sker udtagningen af car-
bonhydrid- og partikelprøver i en fortyndingstunnel. 
2.4.2. For at begrænse varmetabet i udstødningsgassen fra udstødningsrørets munding til fortyndingstunnelens 
indtag må forbindelsesrøret højst være 3,6 m langt eller 6,1 m langt, hvis det er varmeisoleret. Den ind­
vendige diameter må højst være 105 mm. 
Nr. C 81/60 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 3.90 
Fig. III/5/2.4.4 
Partikeludtagningssondens  konfiguration 
X3 
oo •5 c 
// 
C\J 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/61 
2.4.3. I fortyndingstunnelen, som består af et lige rør af elektrisk ledende materiale, skal der være overvejende 
turbulente strømningsforhold (Reynolds-tal 4 000), således at den fortyndede udstødningsgas er homo­
gen ved udtagningspunkterne, og der er sikkerhed for, at gas- og partikelprøverne er repræsentative. For­
tyndingstunnelen skal have en diameter på mindst 200 mm, og hele systemet skal være forbundet til 
jord. 
2.4.4. Partikeludtagningssystemet består af en udtagningssonde i fortyndingstunnelen og to filtre anbragt efter 
hinanden. I strømmens retning før og efter de to filtre anbringes hurtigtvirkende ventiler. 
Udtagningssonden konfiguration skal være som vist i fig. III/5/2.2.4. 
2.4.5. Sonden til udtagning af partikelprøver skal være anbragt på følgende måde: 
Den skal anbringes i nærheden af tunnelens midterlinje i ca. ti tunneldiameters afstand fra gasindtaget i 
strømmens retning og have en indvendig diameter på mindst 12 mm. 
Afstanden fra sondespidsen til filterenheden skal være mindst fem gange sondens diameter, dog højst 
1 020 mm. 
2.4.6. Strømningsmåleenheden omfatter pumper, strømningsregulatorer og strømningsmåler. 
2.4.7. Systemet til udtagning af carbonhydridprøver omfatter en opvarmet udtagningssonde samt udtagnings-
ledning, -filter og -pumpe. Udtagningssonden skal være således anbragt i samme afstand fra gasindtaget 
som sonden til partikeludtagning, at prøveudtagningerne ikke påvirker hinanden. Den skal have en ind­
vendig diameter på mindst 4 mm. 
2.4.8. Alle opvarmede dele skal holdes på en temperatur af 463 ± 10 K. 
2.4.9. Hvis der ikke kan kompenseres for variationer i strømningshastigheden, skal der være en varmeveksler 
og en temperaturregulator som specificeret i punkt 2.3.3.1 for at sikre, at strømningshastigheden er kon­
stant, og at der derved sikres proportionalitet i prøveudtagningen. 
3. BESKRIVELSE AF UDSTYRET 
3.1. Udstyr til variabel fortynding med positiv fortrængningspumpe (PDP-CVS) (fig. HI/5/3.1) 
3.1.1. Konstantvolumenudtagningsenheden med positiv fortrængningspumpe (PDP-CVS) opfylder kravene i 
dette bilag ved at måle ved konstant temperatur og tryk gennem pumpen. Det samlede volumen måles 
ved at tælle den kalibrerede positive fortrængningspumpes omdrejninger. En proportional prøve opnås 
ved at udtage prøver med pumpe, strømningsmåler og strømningsventil ved en konstant strømningsha­
stighed. 
3.1.2. I fig. III/5/3.1 er vist et diagram over dette udtagningssystem. Da der kan opnås nøjagtige resultater 
med forskellige konfigurationer, er det ikke afgørende, at opstillingen følger diagrammet strengt. Der 
kan anvendes supplerende komponenter som instrumenter, ventiler, solenoider og afbrydere for at opnå 
yderligere data og koordinere systemets enkelte komponenter. 
3.1.3. Indsamlingsudstyret omfatter: 
3.1.3.1. Et filter (D) til fortyndingsluften, som om nødvendigt kan foropvarmes. Filtret består af aktivt kul mel­
lem to papirlag og bruges til at reducere og stabilisere baggrundscarbonhydrid-emmissionen til fortyn­
dingsluften. 
3.1.3.2. Et blandingskammer (M), hvori udstødningsgassen og luft blandes homogent. 
Nr. C 81/62 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 3. 90 
Fig. II 1/5/3.1 
Konstantvolinnenudtagningsenhed  med  positiv  fortrængningspumpe  (PDP-CVS) 
jco 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/63 
3.1.3.3. En varmeveksler (H) med tilstrækkelig kapacitet til, at temperaturen i luft/udstødningsgas-blandingen 
målt i et punkt umiddelbart før den positive fortrængningspumpe imod strømmens retning under hele 
prøven ligger inden for ± 6 K af den ønskede driftstemperatur. Varmeveksleren må ikke påvirke indhol­
det af forurenende stoffer i de fortyndede gasser, der udtages til analyse efter denne. 
3.1.3.4. En temperaturregulator (TC), der benyttes til at foropvarme varmeveksleren før prøven og til at regulere 
dens temperatur under prøven, således at udsving fra den ønskede driftstemperatur holdes inden for ± 
6K. 
3.1.3.5. En positiv fortrængningspumpe (PDP), der benyttes til at transportere en konstantvolumenstrøm af 
luft/udstødningsgasblandingen. Pumpen skal have tilstrækkelig kapacitet til at forhindre dannelse af 
kondensvand i systemet under alle driftsbetingelser under prøven. Dette opnås normalt ved at benytte 
en pumpe med en kapacitet: 
3.1.3.5.1. — der er dobbelt så stor som den maksimale strøm af udstødningsgas, der fremkaldes under acceleratio­
ner i prøvecyklen, eller 
3.1.3.5.2. — der er tilstrækkelig til, at COrkoncentrationen i udtagningssækken til fortyndet udstødningsgas er 
mindre end 3 % vol. 
3.1.3.6. En temperaturføler (T|) (nøjagtighed ± 1 K), der monteres umiddelbart før den positive fortrængnings­
pumpe imod strømmens retning. Den skal løbende overvåge temperaturen i den fortyndede udstød­
ningsgasblanding under prøven. 
3.1.3.7. Et manometer (G,) (nøjagtighed ± 0,4 kPa), der monteres umiddelbart før volumenmåleren imod 
strømmens retning til måling aftrykforskellen mellem gasblandingen og den omgivende luft. 
3.1.3.8. Et manometer (G2) (nøjagtighed ± 0,4 kPa), der monteres således, at forskellen i tryk mellem pumpens 
suge- og trykside kan registreres. 
3.1.3.9. To sonder (S| og S2) til udtagning af konstante prøver af fortyndingsluft og fortyndet udstødingsgas/ 
luft-blanding. 
3.1.3.10. Et filter (F) til udskillelse af faste partikler fra den gasstrøm, der indsamles til analyse. 
3.1.3.11. Pumper (P) til indsamling af en konstant strøm af fortyndingsluft samt fortyndet udstødningsgas/luft­
blanding under prøven. 
3.1.3.12. Strømningsregulatorer (N) til sikring af en konstant og ensartet strøm af de gasprøver, der indsamles 
under hele prøven af sonderne S| og S2. Strømmen af gasprøver skal være således, at den udtagne 
mængde ved afslutningen af hver prøve er tilstrækkelig stor til at underkastes analyse (ca. 10 l/min.). 
3.1.3.13. Strømningsmålere (FL) til regulering og overvågning af den konstante strøm af gasprøver under prøven. 
3.1.3.14. Hurtigtvirkende ventiler (V) til at styre den konstante strøm af gasprøver til udtagningssækkene eller 
afgangsåbningen. 
3.1.3.15. Lufttætte lynkoblinger (Q) mellem de hurtigtvirkende ventiler og udtagningssækkene. Koblingen skal 
have automatisk lukning ved den side, der vender mod udtagningssækkene; alternativt kan der benyttes 
andre metoder til at transportere prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler). 
3.1.3.16. Sække (B) til indsamling af prøver af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft under prøven. De skal 
have tilstrækkelig kapacitet til, at prøveudtagningstrømmen ikke bremses. De skal være fremstillet af 
materiale, som ikke påvirker selve målingerne og gasprøvernes kemiske sammensætning (f.eks. lamine­
ret polyethylen-/polyamidfilm eller fluorerede polycarbonhydrider). 
3.1.3.17. En digital tæller (C) til registrering af den positive fortrængningspumpes omdrejningstal under prøven. 
Nr. C 81/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30.3.90 
3.1.4. Nødvendigt yderligere udstyr ved afprøvning af køretøjer med dieselmotor 
For at opfylde forskrifterne i punkt 4.3.1.1 og 4.3.2 i bilag III skal følgende yderligere udstyr inden for 
de stiplede linjer i fig. III/5/3.1 benyttes ved afprøvning af køretøjer med dieselmotor: 
Fh opvarmet filter 
53 udtagningssonde tæt ved blandingskammeret 
Vh opvarmet flervejsventil 
Q lynkobling, der gør det muligt at analysere prøver af den omgivende luft BA i HFID-enheden 
HFID opvarmet flammeioniseringsanalyseenhed 
R, I apparater til integrering og registrering af den øjeblikkelige koncentration af carbonhydrider 
Lh opvarmet udtagningsledning. 
Alle opvarmede dele skal holdes på en temperatur af 463 ± 10 K. 
Partikeludtagningssystem 
54 Udtagningssonde anbragt i fortyndingstunnelen 
Fp Filterenhed bestående af to filtre anbragt efter hinanden; omskifter til yderligere parallelt 
monterede filterpar 
Udtagningsledning 
Pumper, strømningsregulatorer, strømningsmålere. 
3.2. Kritisk venturifortyndingssystem (CFV-CVS) (fig. III/5/3.2) 
3.2.1. Brugen af en kritisk venturi i forbindelse med konstantvolumensystemet bygger på strømningsmekanik-
kens principper for kritisk strømning. Strømningshastigheden i den variable blanding af fortyndingsluft 
og udstødningsgas holdes på lydhastigheden, som er direkte proportional med kvadratroden af gastem­
peraturen. Strømningen kontrolleres, beregnes og integreres løbende under prøven. 
Ved at benytte en yderligere kritisk venturi til udtagning sikres proportionalitet i gasprøverne. Eftersom 
tryk og temperatur er ens ved de to venturirørs indtag, er volumenet af den udtagne gas proportional 
med den fortyndede udstødningsgasblandings samlede volumen, og forskrifterne i dette bilag er således 
opfyldt. 
3.2.2. I fig. II1/5/3.2 er vist et diagram over dette udtagningssystem. Da der kan opnås tilsvarende resultater 
med forskellige konfigurationer, er det ikke afgørende, at diagrammet overholdes strengt. Der kan 
benyttes yderligere komponenter som instrumenter, ventiler, solenolder og omskiftere for at opnå yderli­
gere data og koordinere de enkelte komponenters funktioner. 
3.2.3. Indsamlingsudstyret omfatter: 
3.2.3.1. Et filter (D) til fortyndingsluften, som om nødvendigt kan foropvarmes. Filtret består af aktivt kul mel­
lem to papirlag og bruges til at reducere og stabilisere baggrundscarbonhydridemissionen til fortyn­
dingsluften. 
3.2.3.2. Et blandingskammer (M), hvori udstødningsgassen og luft blandes homogent. 
3.2.3.3. En cyklonseparator (CS) til udskilning af partikler. 
3.2.3.4. To sonder (S, og S:) til udtagning afprøver af fortyndingsluft og fortyndet udstødningsgas. 
3.2.3.5. En kritisk venturi (SV) til udtagning af proportionale prøver af fortyndet udstødningsgas ved udtag­
ningssonde S2. 
3.2.3.6. Et filter (F) til udsklining af faste partikler fra den gasstrøm, der indsamles til analyse. 
3.2.3.7. Pumper (P) til indsamling af strømmen af luft og fortyndet udstødningsgas i sække under prøven. 
30.3.90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 81/65 
C« > U 
> u. U 
k LJC  — 
2 se 
Nr. C 81/66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
3.2.3.8. Strømningsregulatorer (N) til sikring af en konstant strøm af de gasprøver, der indsamles under hele 
prøven af sonde S,. Strømmen af gasprøver skal være således, at den udtagne mængde ved afslutningen 
af hver prøve er tilstrækkelig stor til at underkastes analyse (ca. 10 l/min.). 
3.2.3.9. En trykudligner (PS) i udtagningsledningen. 
3.2.3.10. Strømningsmålere (FL) til regulering og overvågning af strømmen af gasprøver under prøven. 
3.2.3.11. Hurtigtvirkende ventiler (V) til at styre den konstante strøm af gasprøver til udtagningssækkene eller 
afgangsåbningen. 
3.2.3.12. Lufttætte lynkoblinger (Q) mellem de hurtigtvirkende ventiler og udtagningssækkene. Koblingen skal 
have automatisk lukning ved den side, der vender mod udtagningssækkene; alternativt kan der benyttes 
andre metoder til at transportere prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler). 
3.2.3.13. Sække (B) til indsamling af prøver af fortyndet udstødningsgas og fortyndingsluft under prøven. De skal 
have tilstrækkelig kapacitet til, at prøveudtagningsstrømmen ikke bremses. De skal være fremstillet af 
materiale, som ikke påvirker selve målingerne og gasprøvernes kemiske sammensætning (f.eks. lamine­
ret polyethylen-/polyamidfilm eller fluorerede polycarbonhydrider). 
3.2.3.14. Et manometer (G) med en nøjagtighed på ± 0,4 kPa. 
3.2.3.15. En temperaturføler (T) med en nøjagtighed på ± 1 K og en responstid på 0,1 sek. ved 62 % af et givet 
temperaturudsving (målt i siliconolie). 
3.2.3.16. Et kritisk venturirør (MV) til måling af den fortyndede udstødningsgas strømningsvolumen. 
3.2.3.17. En ventilator (BL) med tilstrækkelig kapacitet til at ventilere det samlede volumen af fortyndet udstød­
ningsgas. 
3.2.3.18. Konstantvolumenudtagningssystemet med kritisk venturi skal have tilstrækkelig kapacitet til at forhin­
dre dannelse af kondensvand i systemet under alle driftsbetingelser under prøven. Dette opnås normalt 
ved at benytte en ventilator med en kapacitet: 
3.2.3.18.1. — der er dobbelt så stor som den maksimale strøm af udstødningsgas, der fremkaldes under acceleratio­
ner i prøvecyklen, eller 
3.2.3.18.2. — der er tilstrækkelig til, at COrkoncentrationen i udtagningssækken til fortyndet udstødningsgas er 
mindre end 3 % vol. 
3.2.4. Nødvendigt yderligere udstyr ved afprøvning af køretøjer med dieselmotor 
For at opfylde forskrifterne i punkt 4.3.1.1 og 4.3.2 i bilag III skal følgende yderligere udstyr inden for 
de stiplede linjer i fig. III/5/3.2 benyttes ved afprøvning af køretøjer med dieselmotor: 
Fh opvarmet filter 
S; udtagningssonde tæt ved blandingskammeret 
Vh opvarmet flervejsventil 
Q lynkobling, der gør det muligt at analysere prøver af den omgivende luft BA i HFID-enheden 
HFID opvarmet flammeioniseringsanalyseenhed 
R, I apparater til integrering og registrering af den øjeblikkelige koncentration af carbonhydrider 
Lh opvarmet udtagningsledning. 
Alle opvarmede dele skal holdes på en temperatur af 463 ± 10 K. 
Partikeludtagningssystem 
S4 Udtagningssonde anbragt i fortyndingstunnelen 
Fp Filterenhed bestående af to filtre anbragt efter hinanden; omskifter til yderligere parallelt 
monterede filterpar 
Udtagningsledning 
Pumper, strømningsregulatorer, strømningsmålere. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/67 
Hvis der ikke kan kompenseres for strømningsvariationer, vil det være nødvendigt med en varmeveksler 
(H) og en temperaturregulator (TC) som beskrevet i punkt 2.2.3 til at sikre en konstant strøm gennem 
venturirøret (MV) og derved en proportional strøm gennem S3. 
3.3. System med variabel fortynding med konstantstrømningskontrol ved drøvling (fig. III/5/3.3) (kun til køre­
tøjer med motor med gnisttænding) 
3.3.1. Indsamlingsudstyret omfatter: 
3.3.1.1. Et forbindelsesrør, der forbinder køretøjets udstødningsrør med selve systemet. 
3.3.1.2. Udtagningsudstyr bestående af en pumpe til indsugning af en fortyndet blanding af udstødningsgas og 
luft. 
3.3.1.3. Et blandingskammer (M), hvori udstødningsgas og luft blandes homogent. 
3.3.1.4. En varmeveksler (H) med tilstrækkelig kapacitet til, at temperaturen i luft/udstødningsgas-blandingen 
målt i et punkt umiddelbart før strømningsmåleren under hele prøven ligger inden for ± 6 K af den 
ønskede driftstemperatur. Varmeveksleren må ikke påvirke indholdet af forurenende stoffer i de fortyn­
dede gasser, der udtages til analyse. 
Kan denne betingelse ikke opfyldes for visse forurenende stoffers vedkommende, sker prøveudtagning 
af en eller flere af de pågældende forurenende stoffer før cyklonen. 
Om nødvendigt benyttes en temperaturregulator (TC) til at foropvarme varmeveksleren før afprøvning 
og holde dens temperatur under prøven på ± 6 K. 
3.3.1.5. To sonder (S, og S;) til udtagning af prøver ved hjælp af pumper (P), strømningsmålere (FL) og evt. 
filtre (F) med henblik på udskilning af faste partikler fra gasser, der underkastes analyse. 
3.3.1.6. En pumpe til fortyndingsluften og en anden til den fortyndede blanding. 
3.3.1.7. En volumenmåler baseret på drøvling. 
3.3.1.8. En temperaturføler (T) (nøjagtighed ± 1 K), der monteres umiddelbart før volumenmåleren. Den skal 
løbende overvåge temperaturen i den fortyndede udstødningsgasblanding under prøven. 
3.3.1.9. Et manometer (GO (nøjagtighed ± 0,4 kPa), der monteres umiddelbart før volumenmåleren til måling af 
trykforskellen mellem gasblandingen og den omgivende luft. 
3.3.1.10. Et manometer (G;) (nøjagtighed ± 0,4 kPa), der monteres således, at forskellen i tryk mellem pumpens 
suge- og trykside kan registreres. 
3.3.1.11. Strømningsregulatorer (N) til sikring af en konstant og ensartet strøm af de gasprøver, der indsamles 
under hele prøven af sonderne S, og S:. Strømmen af gasprøver skal være således, at den udtagne 
mængde ved afslutningen af hver prøve er tilstrækkelig stor til at underkastes analyse (ca. 10 l/min.). 
3.3.1.12. Strømningsmålere (FL) til regulering og overvågning af den konstante strøm af gasprøver under prøven. 
3.3.1.13. Tre vejs ventiler (V) til at styre en konstant strøm af gasprøver til udtagningssækkene eller afgangsåbnin-
gen. 
3.3.1.14. Lufttætte lynkoblinger (Q) mellem trevejsventilerne og udtagningssækkene. Koblingen skal have auto­
matisk lukning ved den side, der vender mod udtagningssækkene; alternativt kan der benyttes andre 
metoder til at transportere prøverne til analyseenheden (f.eks. trevejsspærreventiler). 
De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 81/68 
30. 3. 90 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 81/69 
3.3.1.15.  Sække  (B) til indsamling  af prøver  af fortyndet  udstødningsgas  og fortyndingsluft  under  prøven.  De skal 
have  tilstrækkelig  kapacitet  til, at prøveudtagningsstrømmen  ikke  bremses.  De skal  være  fremstillet  af 
materiale,  som  ikke  påvirker  selve  målingerne  eller  gasprøvernes  kemiske  sammensætning  (f.eks.  lami-
neret  polyethylen-/polyamidfilm  eller  fluorerede  polycarbonhydrider.) 
Nr. C 81/70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30.3.90 
Tillæg 6 
KALIBRERING AF UDSTYRET 
1. BESTEMMELSE AF KALIBRERINGSKURVEN 
1.1. Hvert normalt benyttet måleområde kalibreres i henhold til bestemmelserne i punkt 4.3.3 i bilag III på føl­
gende måde: 
1.2. Analyseenhedens kalibreringskurve bestemmes ved mindst fem kalibreringspunkter, der er så jævnt fordelt 
som muligt. Den største nominelle kalibreringsgaskoncentration skal være mindst 80 % af fuldt skalaudslag. 
1.3. Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et 
polynomium af mere end tredje grad, skal der mindst være lige så mange kalibreringspunkter som polyno­
miets grad plus 2. 
1.4. Kalibereringskurven må ikke afvige med mere end 2 % fra den nominelle værdi af hver kalibreringsgas. 
1.5. Kalibreringskurvens form 
Af kalibreringskurvens form og kalibreringspunkterne kan det kontrolleres, om kalibreringen er udført kor­
rekt. Analyseenhedens forskellige parametre skal anføres, herunder bl. a.: 
— skala 
— følsomhed 
— nulpunkt 
— kalibreringsdato. 
1.6. Anden teknologi (f.eks. datamat, elektronisk skalaomskifter osv.) kan benyttes, hvis det over for den tekni­
ske tjeneste på tilfredsstillende måde godtgøres, at den giver en tilsvarende nøjagtighed. 
1.7. Kontrol af kalibreringen 
1.7.1. Hvert normalt benyttet måleområde skal kontrolleres før hver analyse på følgende måde: 
1.7.2. Kalibreringen kontrolleres ved hjælp af en nulstillingsgas og en kalibreringsgas, hvis nominelle værdi tigger 
tæt på analysegassens formodede værdi. 
1.7.3. Hvis kontrolværdien for de to punkter ikke afviger med mere end ± 5 % af fuldt skalaudslag fra den teore­
tiske færdi, kan indstillingsparametrene ændres. I modsat fald udarbejdes en ny kalibreringskurve i overens­
stemmelse med punkt 1. 
1.7.4. Efter prøven anvendes nulstillingsgas og den samme kalibreringsgas til en ny kontrol. Analysen anses for 
acceptabel, hvis forskellen mellem de to målinger er mindre end 2 %. 
2. KONTROL AF FID-ENHEDEN OG CARBONHYDRIDRESPONSEN 
2.1. Optimering af detektorrespons 
FID-enheden indstilles som anvist af fabrikanten. For at optimere responsen bør der benyttes propan i luft 
på det normalt benyttede måleområde. 
2.2. Kalibrering af HC-analyseenheden 
Analyseenheden bør kalibreres ved hjælp af propan i luft og renset syntetisk luft. Se punkt 4.5.2 i bilag IV 
(kalibrering og kalibreringsgasser). 
Der udarbejdes en kalibreringskurve som beskrevet i punkt 1.1 til 2.4 i dette tillæg. 
30.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/71 
2.3. Forskellige carbonhydriders responsfaktorer og anbefalede grænseværdier 
Responsfaktoren (Rf) for en bestemt type carbonhydrid er forholdet mellem FID-enhedens C,-aflæsning og 
gascylinderens koncentration, udtrykt som ppm C,. 
Prøvegassens koncentration skal være således, at den opnåede respons er omtrent 80 % af fuldt skalaudslag 
inden for måleområdet. Koncentrationen skal være kendt med en nøjagtighed på ± 2 % i forhold til en 
gravimetrisk standard udtryk i volumen. Desuden skal gascylindren forkonditioneres i 24 timer ved en tem­
peratur på mellem 293 og 303 K (20 og 30 °C). 
Responsfaktorerne skal bestemmes, når en analyseenhed tages i brug, og derefter ved de større kontrolefter­
syn. De prøvegasser, der skal benyttes, og de anbefalede responsfaktorer er følgende: 
— Methan og renset luft 1,00 < Rf < 1,15 
— Propylen og renset luft 0,90 < Rf < 1,00 
— Toluen og renset luft 0,90 < Rf < 1,00 
i forhold til en responsfaktor (Rf) på 1,00 for propan og renset luft. 
2.4. Oxygeninterferenskontrol og anbefalede grænseværdier 
Responsfaktoren bestemmes som beskrevet i punkt 3.3 ovenfor. Den prøvegas, der skal benyttes, og de 
anbefalede responsfaktorer er følgende: 
— Propan og nitrogen 0,95 < Rf < 1,05 
3. AFPRØVNING AF NOx-KONVERTERENS VIRKNINGSGRAD 
Konverteren til omdannelse af NO: til NO afprøves på følgende måde: 
Ved hjælp af prøveopstillingen i fig. III/6/3 og den fremgangsmåde, der er beskrevet nedenfor, kan konver­
terens virkningsgrad afprøves ved hjælp af en ozonisator. 
3.1. CLA-enheden kalibreres i det mest benyttede måleområde efter fabrikantens anvisninger ved hjælp af nul-
stillingsgas og kalibreringsgas (NO-indholdet skal svare til ca. 80 % af fuldt skalaudslag, og N02-koncentra-
tionen i gasblandingen skal være under 5 % af NO-koncentrationen). NOx-analyseenheden skal indstilles på 
NO, så at kalibreringsgas ikke går igennem konverteren. Den målte koncentration registreres. 
3.2. Via en T-samling tilføres løbende oxygen eller syntetisk luft til gasstrømmen, indtil den viste koncentration 
ligger ca. 10 °/o under den kalibreringskoncentration, der er anført i 3.1. Den målte koncentration (c) registre­
res. Ozonisatoren skal være ude af funktion under denne proces. 
3.3. Ozonisatoren aktiveres derefter for at producere tilstrækkelig ozon til, at NO-koncentrationen bringes ned 
på 20% (mindst 10%) af den i punkt 3.1 anførte kalibreringskoncentration. Den målte koncentration (d) 
registreres. 
3.4. NOx-analyseenheden stilles derefter på NOx, hvilket betyder, at gasblandingen (bestående af NO, N02, 0: 
og N:) nu går gennem konverteren. Den målte koncentration (a) registreres. 
3.5. Ozonisatoren sættes ud af funktion. Gasblandingen i punkt 3.2 går gennem konverteren til detektoren. Den 
målte koncentration (b) registreres. 
3.6. Med ozonisatoren ude af funktion afbrydes strømmen af oxygen eller syntetisk luft ligeledes. NOx-aflæsnin-
gen på analyseenheden må da højst ligge 5 % over det i punkt 3.1 anførte tal. 
3.7. NO,-konverterens virkningsgrad beregnes på følgende måde: 
virkningsgrad (%) = (1 + ) • 100 
c — d 
Nr. C 81/72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Fig. JII/6/3 
Diagram over opstilling til afprøvning af NOx-konverterens virkningsgrad 
Fødning med rTisXi 
O: eller luft L—J U^W 
o 
~ AC 
O 
Fødning med 
NO/N, D C£r 
^^1^ Strømningskontrolventil 
? Strømningsmåler Strømningskontrolventil 
J 
Z=2 
J I Ozonisator 
O Tilslutning til 
analyseenhed 
3.8. Konverterens virkningsgrad må ikke være under 95 %. 
3.9. Konverterens virkningsgrad skal afprøves mindst én gang om ugen. 
4.1. KALIBRERING AF KONSTANTVOLUMENUDTAGNINGSSYSTEMET (CVS) 
CVS-systemet skal kalibreres ved hjælp af en nøjagtig strømningsmåler og en strømningsbegrænser. Strøm­
men gennem systemet skal måles ved forskellige tryk, og systemets kontrolparametre skal måles og relateres 
til strømmen. 
4.1.1. Der kan benyttes forskellige typer strømningsmåler, f.eks. kalibrerede venturirør, laminarstrømningsmålere 
eller kalibrerede turbinemålere, forudsat at det drejer sig om dynamiske målesystemer, der opfylder forskrif­
terne i punkt 4.2.2 og 4.2.3 i bilag III. 
4.1.2. Nedenfor gives en nærmere beskrivelse af, hvordan PDP- og CFV-enheder kalibreres ved hjælp af laminar­
strømningsmålere med den fornødne nøjagtighed og statistisk kontrol af kalibreringens gyldighed. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/73 
4.2. Kalibrering af den positive fortrængningspumpe (PDP) 
4.2.1. I nedenstående kalibreringsmetode beskrives apparaturet, prøveopstillingen og de forskellige parametre, der 
måles, til bestemmelse af CVS-pumpens strømningshastighed. Alle parametre vedrørende pumpen måles 
samtidig med parametrene vedrørende strømningsmåleren, som er serieforbundet med pumpen. Den bereg­
nede strømningshastighed (i m-Vmin. ved pumpens sugeside, absolut tryk og temperatur) kan derefter 
udskrives i en kurve omregnet til en korrelationsfunktion, som er værdien af en given kombination af pum­
peparametre. Den lineære ligning, som udtrykker forholdet mellem pumpestrømmen og korrelationsfunkti­
onen, bestemmes derefter. Har CVS-pumpen flere driftshastigheder, skal der udføres en kalibrering for hver 
hastighed. 
4.2.2. Denne kalibreringsmetode bygger på måling af de absolutte værdier for pumpens og strømningsmålerens 
parametre, som er et udtryk for strømningshastigheden i hvert punkt. Tre betingelser skal være opfyldt for at 
sikre nøjagtighed og integritet i kalibreringskurven. 
4.2.2.1. Pumpetrykket skal måles ved aftapningssteder på selve pumpen og ikke i det eksterne rørsystem, Trykudtag 
monteret midt på oversiden og midt på undersiden af pumpens stempel udsættes for det reelle pumpetryk 
og afspejler således den absolutte trykforskel i pumpehuset. 
4.2.2.2. Temperaturen skal holdes konstant under kalibreringen. Laminarstrømningsmåleren er følsom over for tem­
peraturudsving, som medfører en spredning af målepunkterne. Gradvise temperaturudsving på ± 1 K kan 
accepteres, forudsat at de indtræffer over en periode på flere minutter. 
4.2.2.3. Alle rørforbindelser mellem strømningsmåleren og CVS-pumpen skal være tætte. 
4.2.3. Under en udstødningsgasprøve sætter målingen af disse pumpeparametre brugeren i stand til at beregne 
strømningshastigheden ud fra kalibreringsligningen. 
4.2.3.1. I fig. I1I/6/4.2.3.1 i dette tillæg er vist et eksempel på en prøveopstilling. Andre opstillinger kan tillades, 
hvis de godkendes som havende en tilsvarende nøjagtighed af den myndighed, der meddeler typegodken­
delse. Hvis den i fig. III/5/3.2 i tillæg 5 viste opstilling benyttes, skal følgende tolerancer overholdes: 
barometertryk (korrigeret) (PB) ± 0,03 kPa 
lufttemperatur (T) ± 0,2 K 
lufttemperatur ved LFE (ETI) ± 0,15 K 
undertryk før LFE (EPI) ± 0,01 kPa 
trykfaid over LFE-dyse (EDP) ± 0,0015 kPa 
lufttemperatur ved CVS-pumpens sugeside (PTI) ± 0,2 K 
lufttemperatur ved CVS-pumpens trykside (PTO) ± 0,2 K 
undertryk ved CVS-pumpens sugeside (PPI) ± 0,22 kPa 
trykhøjde ved CVS-pumpens trykside (PPO) ± 0,22 kPa 
pumpeomdrejningstal under afprøvning (n) ± 1 omdrejning 
afprøvningens varighed (mindst 250 sek.) (t) ± 0,1 sek. 
4.2.3.2. Efter at systemet er opstillet som vist i fig. III/6/4.2.3.1, indstilles reguleringsventilen i fuldt åben stilling, 
og CVS-pumpen kører i 20 minutter, før kalibreringen påbegyndes. 
4.2.3.3. Reguleringsventilen lukkes delvis, så trykfaldet ved pumpens sugeside øges (ca. 1 kPa), så der fremkommer 
mindst seks målepunkter til brug for hele kalibreringen. Systemet stabiliseres i 3 minutter, og målingerne 
gentages. 
Nr. C 81/74 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Fig. 111/6/4.2.3.1. 
Kalibreringsopstilling for PDP-CVS 
EPI 
\^J 
Filter DDP 
J 
vj 2 
3 
4 
-5-*m 
6 5 
4 
3 
T~ 
0 
i 
2 
3 
4 
5 Strømningsregule-
ringsventil 
Regulerings­
ventil 
(trykudligner) 
Manometer 
\^ 
4.2.4. Resultatanalyse 
4.2.4.1. Luftens strømningshastighed (Qs) i hvert målepunkt beregnes i mVmin. ud fra strømningsmålerens data 
efter fabrikantens anvisninger. 
4.2.4.2. Luftens strømningshastighed omregnes derefter til strømningshastighed gennem pumpen (V0) udtrykt i 
mVomdrejning ved absolut temperatur og tryk ved pumpens sugeside: 
V =QL._JE_. 101^3 
0 n 273,2 Pp 
hvor 
V0 = strømningshastighed gennem pumpen ved Tp og Pp i mVomdrejning 
Qs = luftens strømningshastighed ved 101,33 kPa og 273,2 K i mVmin. 
T = temperatur ved pumpens sugeside (K) 
Pp = absolut tryk ved pumpens sugeside 
n = pumpehastigheden i omdrejninger pr. minut. 
For at kompensere for sammenhængen mellem pumpehastighedstrykvariationer i pumpen og pumpens slip 
beregnes korrelationen (X0) mellem pumpehastigheden (n), trykforskellen mellem pumpens suge- og tryk­
side og det absolutte tryk ved pumpens trykside ved brug af følgende formel: 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/75 
1 i/ APP 
n r P„ 
hvor 
X„ = korrelationsfunktion 
A Pr = trykforskel mellem pumpens suge- og trykside (kPa) 
P0 = absolut tryk ved pumpens trykside (PPO + PB) (kPa). 
Ved en lineær mindste kvadraters metode fås kalibreringsligningerne: 
V0=D0-M(X0) 
n = A - B (A Pp) 
D0, M, A og B er hældningskoefficient- og skæringspunktkonstanter til beskrivelse af kurverne. 
4.2.4.3. Hvis et CVS-system har flere driftshastigheder, skal det kalibreres for hver hastighed. Kalibreringskurverne 
for de forskellige hastighedsområder skal være omtrent parallelle, og skæringspunktværdierne (D„) skal 
stige, når pumpens strømningshastighedsområde falder. 
Hvis kalibreringen er udført omhyggeligt, vil de værdier, der er beregnet ud fra ligningen, ligge inden for 
± 0,5 % af den målte værdi af V0. M-værdierne varierer fra pumpe til pumpe. Der gennemføres en kalibre­
ring ved pumpens idriftssættelse og efter større kontroleftersyn. 
4.3. Kalibrering af den kritiske venturi (CFV) 
4.3.1. Kalibreringen af CFV bygger på følgende strømningsligning for en kritisk venturi: 
hvor 
Qs = strømning 
K^ = kalibreringskoefficient 
P = absolut tryk (kPa) 
T = absolut temperatur (K). 
Gassens strømningshastighed er en funktion af indgangstryk og -temperatur. 
Ved hjælp af den nedenfor beskrevne kalibreringsmetode bestemmes kalibreringskoefficientens værdi ved 
målte tryk-, temperatur- og luftstrømningsværdier. 
4.3.2. Ved kalibrering af elektroniske dele af CFV'en følges fabrikantens anvisninger. 
4.3.3. Ved kalibrering af den kritiske venturi skal følgende tolerancer overholdes: 
barometertryk (korrigeret) (PB) ± 0,03 kPa 
lufttemperatur ved LFE, strømningsmåler (ETI) ± 0,15 K 
undertryk før LFE (EPI) ±0,01 kPa 
trykfald over LFE-dyse (EDP) ± 0,0015 kPa 
luftstrømning (Qs) ± 0,5 % 
undertryk ved CFV-indtag (PPI) ± 0,02 kPa 
temperatur ved venturiindtag (Tv) ± 0,2 K. 
4.3.4. Apparaturet opstilles som vist i fig. III/6/4.3.4, og tætheden kontrolleres. Utætheder mellem strømningsmå-
leren og den kritiske venturi har stor indflydelse på kalibreringens nøjagtighed. 
Nr. C 81/76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Fig. 111/6/4.3.4. 
Kalibreringsopstilling for CFV-CVS 
Strømnings 
regulerings­
ventil 
--— yfcHC 
4.3.5. 
4.3.6. 
4.3.7. Termometer Regulerings­
ventil 
Reguleringsventilen stilles i fuldt åben stilling, ventilatoren startes og systemet stabiliseres. Alle instrument­
data registreres. 
Reguleringsventilen indstilles på andre værdier, og der foretages mindst otte målinger over venturiens kriti­
ske strømning. 
Data registreret under kalibreringen benyttes til beregningerne nedenfor. Luftens strømningshastighed (Qs) i 
hvert målepunkt beregnes ud fra strømningsmålerens data efter fabrikantens anvisninger. 
Kalibreringskoefficienten for hvert målepunkt beregnes ud fra følgende formel: 
hvor 
Qs = strømningshastighed i m/min. ved 273,2 K og 101,33 kPa 
Tv = temperatur ved venturiindtag (K) 
P, = absolut tryk ved venturiindtag (kPa). 
Der optegnes en kurve af Kv som en funktion af trykket ved venturiindtaget. Ved lydstrømningshastigheden 
er K, forholdsvis konstant. Når trykket falder (undertryk øges), ophører blokeringen af venturi, og Kv falder. 
De deraf følgende K,-ændringer kan ikke tillades. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/77 
For mindst otte punkter i det kritiske område beregnes et gennemsnit for Kv og standardafvigelsen. 
Hvis standardafvigelsen overstiger 0,3 % af gennemsnitsværdien af Kv, træffes der korrigerende forholdsreg­
ler. 
Tillæg 7 
KONTROL AF DET SAMLEDE SYSTEM 
1. For at kontrollere, at kravene i punkt 4.7 i bilag III er opfyldt, bestemmes den samlede nøjagtighed i CVS-
prøveudtagningssystemet og -analyseapparaturet ved at indføre en kendt masse af forurenende gas i syste­
met. Den forurenende masse analyseres og beregnes derefter ved hjælp af de i tillæg 8 til dette bilag anførte 
formler, idet dog propans densitet sættes til 1,967 gram pr. liter under standardbetingelser. To teknikker, 
som vides at give tilstrækkelig nøjagtighed, beskrives nedenfor. 
2. Måling af en konstant strøm af ren gas (CO eller C:tHx) ved hjælp af en drøvleenhed med kritisk strømning 
2.1. En kendt mængde ren gas (CO eller C3HS) indføres i CVS-systemet gennem en kalibreret drøvleenhed med 
kritisk strømning. Hvis indgangstrykket er tilstrækkelig højt, er strømningshastigheden (q), som reguleres 
ved hjælp af drøvleenheden, uafhængig af udgangstrykket (kritisk strømning). Hvis der forekommer afvigel­
ser på over 5 %, skal årsagen hertil findes og korrigeres. CVS-systemet sættes i drift som ved en udstødnings-
emissionsprøve i mellem 5 og 10 minutter. Den gas, der indsamles i udtagningssækken, analyseres, og 
resultatet sammenlignes med sammensætningen af de gasprøver, der var kendt i forvejen. 
3. Gravimetrisk måling af en begrænset mængde ren gas (CO eller C3H8) 
3.1. Følgende gravimetriske metode kan benyttes til kontrol af CVS-systemet. Massen af en lille cylinder fyldt 
med enten carbonmonoxid eller propan bestemmes med en nøjagtighed på ± 0,01 g. CVS-systemet sættes i 
drift som under en normal udstødningsemissionsprøve i mellem 5 og 10 minutter, idet der indsprøjtes CO 
eller propan i systemet. Mængden af ren gas bestemmes ved forskelsvejning. Den gas, der indsamles i 
udtagningssækken, analyseres derefter ved hjælp af det normale apparatur. Resultatet sammenlignes med 
de tidligere beregnede koncentrationsværdier. 
Nr. C 81/78 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Tillæg 8 
BEREGNING AF EMISSIONEN AF FORURENENDE STOFFER 
1. GENERELT 
1.1. Emissionen af forurenende gasser beregnes ved hjælp af følgende ligning: 
_ V, • Q, • *H • C, • IQ-. 
d 
hvor 
M, = masse af det forurenende stof, i, i g/km 
Vmix = volumen af den fortyndede udstødningsgas i l/prøve og korrigeret til standardbetingelser (273,2 K 
og 101,33 kPa) 
Q, = densitet af det forurenende stof, i, i g/l ved normal temperatur og tryk (273,2 K og 101,33 kPa) 
kH = luftfugtighedskorrektionsfaktor til beregning af masseemissionen af nitrogenoxider (der foretages 
ingen luftfugtighedskorrektion for HC og CO) 
C, = koncentrationen af det forurenende stof, i, i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm og korri­
geret for mængden af forurenende stof, i, i fortyndingsluften 
d = faktisk afstand svarende til prøvecyklen i km. 
1.2. Volumenbestemmelse 
1.2.1. Beregning af volumen, når der benyttes et system med variabel fortynding med konstantstrømningsstyring 
ved drøvling eller venturi. Parametrene til bestemmelse af volumenstrømmen registreres løbende, og det 
samlede volumen gennem hele prøvens varighed beregnes. 
1.2.2. Beregning af volumen, når der benyttes positiv fortrængningspumpe. Volumenet af fortyndet udstødnings­
gas i systemer med positiv fortrængningspumpe beregnes ved hjælp af følgende formel: 
V = V0 • N 
hvor 
V = volumen af den fortyndede udstødningsgas i l/prøve (før korrektion) 
V„ = gasvolumen transporteret af den positive fortrængningspumpe under prøvevilkår i l/omdrejning 
N = antal omdrejninger pr. prøve. 
1.2.3. Korrektion af volumenet af fortyndet udstødningsgas til standardbetingelser. Volumenet af den fortyndede 
udstødningsgas korrigeres ved hjælp af følgende formel: 
Vmix=V.K1.-^-L (2) 
TP 
hvor 
273 2 K 
K'=T^3TIK - 2,6961 (K.kPa-) (3) 
hvor 
PB = barometertrykket i prøvelokalet i kPa 
P, = undertryk ved fortrængningspumpens sugeside i kPa i forhold til barometertrykket i den omgi­
vende luft 
Tr = gennemsnitstemperaturen i den fortyndede udstødningsgas ved fortrængningspumpens sugeside 
under prøven (K). 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/79 
1.3. Beregning af den korrigerede koncentration af forurenende stoffer i udtagningssækken: 
Ci = c'-Cd('"5F) (4) 
hvor 
C, = koncentrationen af det forurenende stof, i, i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm og korri­
geret for mængden af forurenende stof, i, i fortyndingsluften 
Cc = målt koncentration af det forurenende stof, i, i den fortyndede udstødningsgas udtrykt i ppm 
Cd = målt koncentration af det forurenende stof, i, i fortyndingsluften udtrykt i ppm 
DF = fortyndingsfaktor. 
Fortyndingsfaktoren beregnes på følgende måde: 
DF = ^ (5) 
cCo2 + (CHC+ CCO) I O"4 
hvor 
CC(> = koncentrationen af CO: i den fortyndede udstødningsgas i udtagningssækken udtrykt i % vol 
CHc = koncentrationen af HC i den fortyndede udstødningsgas i udtagningssækken udtrykt i ppm carbo-
nækvivalent 
Cco = koncentrationen af CO i den fortyndede udstødningsgas i udtagningssækken udtrykt i ppm. 
1.4. Bestemmelse af luftfugtighedskorrektionsfaktoren for NO 
For at korrigere for luftfugtighedens indflydelse på resultaterne for nitrogenoxider foretages følgende bereg­
ninger: 
1 -0,0329 (H - 10,71) 
hvor 
H= 6'211 RaPd 
PB-Pd- R. • 10-2 
hvor 
H = absolut luftfugtighed udtrykt i g vand pr. kg tør luft 
R, = relativ fugtighed i den omgivende luft udtrykt i % 
Pd = mættet damptryk ved den omgivende lufts temperatur udtrykt i kPa 
PB = det atmosfæriske tryk i prøvelokalet udtrykt i kPa. 
1.5. Eksempel 
1.5.1. Data 
1.5.1.1. Forhold i den omgivende luft: 
temperatur: 23 °C = 296,2 K 
barometertryk: PB = 101,33 kPa 
relativ luftfugtighed: Ra = 60% 
mættet damptryk: Pd = 3,20 kPa af H20 ved 23 °C. 
1.5.1.2. Målt volumen henført til standardbetingelser (punkt 1): 
V = 51,961 m3 
Nr. C 81/80 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
1.5.1.3. Aflæste værdier i analyseapparaturet: 
HC 
CO 
NO, 
CO; Fortyndet udstødningsgas 
92 ppm 
470 ppm 
70 ppm 
1,6% vol Fortyndingsluft 
3,0 ppm 
0 ppm 
0 ppm 
0,03 % vol 
1.5.2. Beregninger 
1.5.2.1. Luftfugtighedskorrektionsfaktor (kH) (se formel (6)) 
H 6,211 -Ra-Pd 
PB - Pd Ra 10-^ 
_ 6,211 • 60 • 3,2 
H ~ 101,33-(3,2 -0,60) 
H = 11,9959 
1 
"H 1 -0,0329 (H- 10,71) 
1 -0,0329 • (11,9959- 10,71) 
kH = 1,0442 
1.5.2.2. Fortyndingsfaktor (DF) (se formel (5)) 
13,4 
DF = cCo2 + (cHc + cco)10-4 
13,4 
DF 1,6 + (92 + 4,70) 10-4 
DF = 8,091 
1.5.2.3. Beregning af den korrigerede koncentration af forurenende stoffer i udtagningssækken: 
HC-emissioner (se formel (4) og (1)) 
c, =ce-cd(i-JL) 
-—) 
8,091/ C, =92-311 
C, = 89,371 
MHC = CHC • Vmix • Q 
QHC = 0,619 
MHc = 89,371 • 51,961 • 0,619 • 10-" • -
MHC = 12T- g/km 
CO-emissioner (se formel (1)) 
Mco = Cco • Vmix • Q( 0 • -d 
Qco = 1,25 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/81 
M(0 = 470 • 51,961 • 1,25 • 10-* • -
d 
30,5 „ Mro = — g/km 
NOx-emissioner (se formel (1)) 
MNO = CM) • Vmix • QNO • kH • -v d 
QNOX = 2,05 
MNO = 70 • 51961 • 2,05 • 1,0442 • 10-" • -
d 
7,79 
MNOx = —7- g/km 
2. SÆRFORSKRIFTER FOR KØRETØJER MED MOTOR MED KOMPRESSIONSTÆND1NG 
2.1. Måling af HC for motorer med kompressionstænding 
Den gennemsnitlige HC-koncentration til bestemmelse af HC-emissioner fra motorer med kompressions-
tændig beregnes ved hjælp af følgende formel: 
t2 
J CHC • dt 
ce= ii (7) 
t2" t, 
hvor 
t2 
' CHC • dt — Integralet af den opvarmede FID-analyseenheds registreringer under prøven (t2 — t,) 
Ct, = HC-koncentrationen målt i den fortyndede udstødningsgas i ppm af C, 
C, = erstatter uden videre CHC i alle relevante ligninger. 
2.2. Partikelbestemmelse 
Partikelemissionen Mr (g/km) beregnes ved hjælp af følgende ligning: 
X, (Vm.x + VeP) • Pe 
hvis udstødningsgassen føres uden om tunnelen, og 
Vm • P Mn = Ver-d 
hvis udstødningsgassen føres tilbage til tunnelen, 
hvor: 
Vmix = volumen af fortyndet udstødningsgas (se 1.1) under standardbetingelser 
Vep = volumen af den udstødningsgas, der strømmer gennem partikelfiltrene under standardbetingelser 
PL, = partikelmasse udskilt på filtre 
d = afstand svarende til prøvecyklen i km 
Mp = partikelemission i g/km. 
Nr. C 81/82 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
BILAG IV 
TYPE II-PRØVE 
(Prøve af carbonmonoxidemissionen i tomgang) 
1. INDLEDNING 
I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.2 i bilag I fastsatte type 
I I-prøve. 
2. MÅLEBETINGELSER 
2.1. Brændstoffet skal være det referencebrændstof, hvis specifikationer er anført i bilag IX. 
2.2. Type II-prøven udføres umiddelbart efter den fjerde elementære cyklus (del 1) i type I-prøven med 
motoren i tomgang uden brug af koldstartanordning. Umiddelbart før hver enkelt måling af carbonmo-
noxidindholdet gennemkøres en elementær prøvecyklus for kørsel i byområder (del 1) som beskrevet i 
punkt 2.1 i bilag III. 
2.3. For køretøjer med manuelt eller halvautomatisk gear udføres prøven med gearvælgeren i frigear og kob­
lingen tilkoblet. 
2.4. For køretøjer med automatgear udføres prøven med gearvælgeren i stillingen »neutral« eller »parkering«. 
2.5. Tomgangsindstilling 
2.5.1. Definition 
I dette direktiv forstås ved »tomgangsindstillingsdele« organer, hvorved en motors tomgang kan ændres, 
og som nemt kan betjenes ved hjælp af det i punkt 2.5.1.1 nævnte værktøj. Som tomgangsindstillings­
dele betragtes ikke anordninger til kalibrering af brændstof- og luftstrømme, hvis dette kræver fjernelse 
af låsestifter, en operation, som normalt kun kan udføres af en faglært mekaniker. 
2.5.1.1. Værktøj, som kan anvendes til indstilling af tomgangen, er skruetrækkere (almindelige eller stjerneskrue­
trækkere), nøgler (skruenøgler, skiftenøgler, svensknøgler), tænger og umbraconøgler. 
2.5.2. Bestemmelse af målepunkter 
2.5.2.1. Der udføres først en måling ved den indstilling, der benyttes ved type I-prøven. 
2.5.2.2. For hver tomgangsindstillingsdel, der kan indstilles trinløst, bestemmes et passende antal karakteristiske 
positioner. 
2.5.2.3. Carbonmonoxidindholdet i udstødningsgassen måles for alle de mulige positioner, tomgangsindstil-
lingsdelene kan stilles i, dog for dele med trinløs indstilling kun for de positioner, der er fastsat i hen­
hold til punkt 2.5.2.2. 
2.5.2.4. Type II-prøven betragtes som tilfredsstillende, hvis mindst én af følgende to betingelser er opfyldt: 
2.5.2.4.1. Ingen af værdierne målt i overensstemmelse med bestemmelserne i punkt 2.5.2.3 overskrider grænsevær­
dierne 
2.5.2.4.2. det maksimumsindhold, der opnås ved trinløst at variere en af indstillingsdelene, medens de øvrige dele 
holdes konstante, overskrider ikke grænseværdien, idet denne betingelse er opfyldt for de forskellige 
kombinationer af indstillingsdelene bortset fra den del, der blev varieret trinløst. 
2.5.2.5. Tomgangsindstillingsdelenes mulige positioner begrænses: 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/83 
2.5.2.5.1. dels af den største af følgende to værdier: den laveste tomgangshastighed, som motoren kan præstere, 
eller den af fabrikanten anbefalede tomgangshastighed minus 100 omdrejninger i minuttet 
2.5.2.5.2. dels af den mindste af følgende tre værdier: den højeste indstillelige tomgangshastighed, den af fabri­
kanten anbefalede tomgangshastighed plus 250 omdrejninger i minuttet eller omdrejningshastigheden 
ved indkobling af automatiske koblinger. 
2.5.2.6. Indstillinger, der er uforenelige med en normal motorgang, må ikke benyttes som måleindstillinger. Spe­
cielt gælder, at hvis motoren er forsynet med flere karburatorer, skal alle karburatorer indstilles ens. 
3. GASUDTAGNING 
3.1. Udtagningssonden anbringes i forbindelsesrøret mellem udstødningsrøret og udtagningssækken så tæt 
ved udstødningsrørets munding som muligt. 
3.2. Koncentrationen af CO (Cc0) og CO: (CCo2) bestemmes ud fra aflæsninger eller registreringer på måle­
apparaturet ved hjælp af de relevante kalibreringskurver. 
3.3. Den korrigerede koncentration af carbonmonoxid for firetaktmotorer er: 
C«, korr. = Cco ——~ (ol %) 
3.4. Det er ikke nødvendigt at korrigere koncentrationen af C (se punkt 3.2) målt i henhold til formlen i 
punkt 3.3, hvis summen af de målte koncentrationer (Qo + Qo0 er mindst 15 for firetaktmotorers ved­
kommende. 
Nr. C 81/84 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
BILAG V 
TYPE III-PRØVE 
(Kontrol af emissionen af krumtaphusgasser) 
1. INDLEDNING 
I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.3 i bilag I anførte type III-prøve. 
2. GENERELLE BESTEMMELSER 
2.1. Type III-prøven udføres på køretøjer med benzinmotor, der underkastes type I- og type li-prøverne. 
2.2. Alle motorer, herunder fuldstændig tætte motorer, underkastes afprøvning, undtagen motorer med en sådan 
konstruktion, at selv en ubetydelig lækage kan medføre uacceptable driftsforstyrreiser (f.eks. tocylindrede 
boxermotorer). 
3. PRØVEBETINGELSER 
3.1. Tomgangen indstilles som anvist af fabrikanten. 
3.2. Målingerne udføres under følgende tre typer driftsbetingelser: 
Nr. 
1 
2 
3 Køretøjets hastighed (km/h) 
Tomgang 
50 ± 2 (i 3. gear eller i position »drive«) 
50 ± 2 (i 3. gear eller i position »drive«) 
Nr. 
1 
2 
3 Indstilling af effektabsorption 
Nul 
Som ved type I-prøver 
Som ved nr. 2 multipliceret med 1,7 
4. PRØVEMETODE 
4.1. Ved de i punkt 3.2 anførte driftsbetingelser skal det kontrolleres, at krumtaphusets ventilationssystem fun­
gerer efter hensigten. 
5. METODE TIL KONTROL AF KRUMTAPHUSETS VENTILATIONSSYSTEM 
Se fig. V/5. 
5.1. Alle motoråbninger lades uændret. 
5.2. Trykket i krumtaphuset måles gennem hullet til oliemålepinden med et manometer. 
5.3. Køretøjet anses for at opfylde forskrifterne, hvis det målte tryk under hver af de i punkt 3.2 fastsatte måle­
betingelser ikke overstiger det atmosfæriske tryk på måletidspunktet. 
5.4. I forbindelse med den ovenfor beskrevne prøve måles trykket i indsugningsmanifolden inden for ± 1 kPa. 
5.5. Køretøjets hastighed som vist på rullestanden måles inden for ± 2 km/h. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/85 
5.6. Trykket i krumtaphuset måles inden for ± 0,01 kPa. 
5.7. Hvis det målte tryk i krumtaphuset under en af de i punkt 3.2 fastsatte målebetingelser overstiger det atmos­
færiske tryk, udføres den i punkt 6 beskrevne supplerende prøve, hvis fabrikanten anmoder herom. 
6. SUPPLERENDE PRØVE 
6.1. Alle motoråbninger lades uændret. 
6.2. En blød sæk med en kapacitet på ca. 5 liter, hvorigennem krumtaphusgasserne ikke kan undslippe, tilsluttes 
hullet til oliemålepinden. Sækken skal være tom før hver måling. 
6.3. Sækken lukkes før hver måling. Den åbnes derefter til krumtaphuset i fem minutter for hver af de i punkt 
3.2 fastsatte målebetingelser. 
6.4. Køretøjet anses for at opfylde forskrifterne, hvis der under hver af de i punkt 3.2 fastsatte målebetingelser 
ikke forekommer en synlig oppustning af sækken. 
6.5. Bemærkning 
6.5.1. Hvis motorkonstruktionen forhindrer, at prøven kan udføres på den i punkt 6 ovenfor beskrevne måde, 
udføres målingerne på denne måde med følgende ændringer: 
6.5.2. Før prøven lukkes alle åbninger bortset fra den, der benyttes til opsamling afgås. 
6.5.3. Sækken anbringes på et passende udtagningssted, som ikke medfører yderligere tryksænkning, og i tilbage-
føringskredsløbet direkte på motortilslutningsåbningen. 
Nr. C 81/86 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30.3.90 
Fig. V/5 
Type  Ill-prøve Se forstørrelse 
Se for-
størrelse 
Udtag (b) Indirekte  tilbage-
føring  ved lille 
undertryk Direkte  tilbageføring 
ved lille  undertryk Krumtap-
hus 
Sæk 
Udluftningsstuds 
(i) Forbindelse 
mellem  udtag 
og sæk 
Regulerings-
ventil  —• 
Reguleringsventil 
Se forstørrelse 
(c) Tokreds  direkte  tilbageføring  (d)  Krumtaphusventilation  med  regulerings-
ventil  (sækken  tilsluttes  udluftnings-
studsen) 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/87 
BILAG VI 
TYPE IV-PRØVE 
Bestemmelse af fordampningsemissionen fra køretøjer med motor med gnisttænding 
1. INDLEDNING 
I dette bilag beskrives fremgangsmåden for udførelse af den i punkt 5.3.4 i bilag I beskrevne type IV-prøve. 
Fremgangsmåden beskriver en metode til bestemmelse af fordampningstabet af carbonhydrider fra brænd­
stofsystemet på køretøjer med motor med gnisttænding. 
2. BESKRIVELSE AF PRØVEN 
Fordampningsemissionsprøven (fig. VI/2.) omfatter fire faser: 
— prøveforberedelse 
— bestemmelse af fordampningstabet fra brændstoftank 
— gennemførelse af prøvecykler for kørsel i og uden for byområder 
— bestemmelse af fordampningstabet fra brændstofsystemet efter drift (»hot soak«). 
Emissionen af carbonhydrider som følge af fordampningstab fra brændstoftanken og fordampningstab fra 
brændstofsystemet efter drift lægges sammen og udgør prøvens samlede resultat. 
3. KØRETØJ OG BRÆNDSTOF 
3.1. Køretøj 
3.1.1. Køretøjet skal være i god mekanisk stand og have kørt mindst 3 000 km før prøven. Systemet til begræns­
ning af fordampningsemissionen skal være tilsluttet og fungere korrekt gennem denne periode. Carbonbe-
holderen skal være i normal brug og må hverken underkastes unormal udskylning eller belastning. 
3.2. Brændstof 
3.2.1. Det i bilag IX til dette direktiv definerede referencebrændstof skal benyttes. 
4. PRØVEAPPARATUR 
4.1. Rullestand 
Rullestanden skal opfylde de i bilag III fastsatte forskrifter. 
4.2. Prøvelokale for måling af fordampningsemissionen 
4.2.1. Det prøvelokale, hvori målingen af fordampningsemissionen udføres, skal være lufttæt og rektangulært og 
tilstrækkelig stort til at kunne rumme det køretøj, der skal underkastes afprøvning. Køretøjet skal være til­
gængeligt fra alle sider, og lokalet skal i forseglet stand være lufttæt i overensstemmelse med tillæg 1. Loka­
lets indvendige overflade skal være uigennemtrængelig for carbonhydrider. Mindst en af overfladerne skal 
være fremstillet af eftergivende uigennemtrængeligt materiale til udligning af de trykforandringer, der 
opstår ved mindre temperaturforandringer. Væggene skal være konstrueret således, at de fremmer en god 
varmespredning. Vægtemperaturen må på intet tidspunkt under afprøvningen falde under 293 K. 
Nr. C 81/88 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Fig. VI/2 
Bestemmelse af fordampningsemissionen 
3 000 km tilkøringsperiode (uden unormal udskylning/belastning) 
Damprengøring af køretøj (evt.) 
FORKONDITIONERING AF 
KØRETØJ Carbonbeholder udskylles ved kørsel eller med luft 
ved en lufttemperatur på 20 — 30 °C. Opvarmning 
to gange i døgnet (referencebrændstof 16 ± 1 °C, 
t = 14 ± 0,5 K). ECE + 2 prøvecykler for kørsel 
uden for byområder. Fordampning fra brændstof­
system natten over. 
Højst 5 minutter 
FORDAMPNING FRA 
BRÆNDSTOFSYSTEM 10 TIL 
36 TIMER 
UDSKYLNING AF 
BRÆNDSTOFTANK 
OPFYLDNING AF 
BRÆNDSTOFTANK 
DØGNPRØVE 
16-30 °C I 1 TIME Lufttemperatur 20 — 30 °C. 
40 % ± 2 % af tankens kapacitet. 
Brændstoftemperatur: 10— 14 °C. 
Brændstoftemperatur: 16 ± 1 °C, prøve indledes, 
T : 14 ± 0,5 K i 60 ± 2 minutter. 
Højst 1 time 
PRØVE PÅ RULLESTAND ECE 
der. + prøvecykler for kørsel uden for byområ-
Højst 7 minutter 
2 minutter efter 
slukning af motor 
FORDAMPNING FRA 
BRÆNDSTOFSYSTEM 
I PRØVELOKALE 
1 TIME VED 23-31 °C Starttemperatur i prøvelokale skal være mindst 
23 °C. 
Maksimumstemperatur 31 °C. 
AFSLUTNING Prøveresultat (gram) = resultat af døgnprøve 
(gram) 4- resultat af fordampning fra brændstofsy­
stem (gram) 
NB: l. Typer af udstyr til begrænsning af fordampningsemissionen — detaljer præciseret. 
2. Udstødningsemissionen kan måles under prøven på rullestand, men resultaterne bruges ikke til lovre-
guleringsformål. Prøven af udstødningsemissionen til lovreguleringsformål udføres fortsat separat. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/89 
4.3. Analyseapparatur 
4.3.1. Carbonhydridanalyseapparat 
4.3.1.1. Luften i prøvelokalet overvåges af en carbonhydriddetektor af flammeioniseringstypen (FID). Prøvegassen 
skal udtages midt på en af prøvelokalets sidevægge eller midt på loftet, og omløbsstrømme skal føres til­
bage til prøvelokalet, helst til et punkt umiddelbart efter blandingsventilatoren i strømmens retning. 
4.3.1.2. Carbonhydridanalyseapparatet skal have en responstid for 90% af den endelige aflæsning på mindre end 
1,5 sek. Stabiliteten skal være bedre end 2 % af fuldt skalaudslag i nulstilling og på 80 ± 20 % af fuldt ska­
laudslag over en 15 minutters periode for alle måleområder. 
4.3.1.3. Analyseapparatets nøjagtighed ved repetition udtrykt som standardafvigelse skal være bedre end 1 % af 
fuldt skalaudslag i nulstilling og på 80 ± 20 % af fuldt skalaudslag for alle benyttede måleområder. 
4.3.1.4. Måleområderne på analyseapparatet skal vælges ud fra, hvilke der giver det bedst aflæselige resultat i for­
bindelse med måling, kalibrering og lækagekontrol. 
4.3.2. Dataregistrering i carbonhydridanalyseapparatet 
4.3.2.1. Carbonhydridanalyseapparatet skal være forsynet med et system til registrering af elektriske signaler, enten 
i form af en papirbåndsskriver eller et andet databehandlingssystem med en frekvens på mindst én i minut­
tet. Registreringssystemet skal have en driftskarakteristik, der mindst svarer til karakteristikken for det sig­
nal, der skal registreres, og skal have en permanent resultatregistrering. Registreringssystemet skal tydeligt 
markere begyndelse og afslutning på faserne for brændstoftankopvarmning og fordampning fra brændstof­
systemet samt varigheden af hver prøve. 
4.4. Brændstoftankopvarmning 
4.4.1. Brændstoffet i køretøjets brændstoftank(e) skal opvarmes af en kontrollerbar varmekilde, f.eks. en varme­
pude på 2 000 W. Varmeaggregatet skal opvarme brændstoftankens vægge jævnt under brændstofniveauet, 
så at lokal overopvarmning af brændstoffet undgås. Brændstofdampene i tanken over brændstoffet må ikke 
opvarmes. 
4.4.2. Varmeaggregatet skal kunne foretage en jævn opvarmning af brændstoffet i tanken med 14 K fra 289 K på 
60 minutter med temperaturføleren i den i punkt 5.1.1 anførte position. Under opvarmningen skal varmeag­
gregatet kunne regulere brændstoftemperaturen inden for ± 1,5 K af den ønskede temperatur. 
4.5. Temperaturmåling 
4.5.1. Temperaturen i prøvelokalet måles i to punkter ved hjælp af temperaturfølere, der er forbundet, så de viser 
en gennemsnitsværdi. Målepunkterne skal befinde sig ca. 0,1 m inde i prøvelokalet fra hver sidevægs lod­
rette midterlinje i en højde af 0,9 m ± 0,2 m. 
4.5.2. Temperaturen i brændstoftanken(-e) måles ved hjælp af en føler placeret i brændstoftanken som anført i 
punkt 5.1.1. 
4.5.3. Temperaturmålingerne skal under hele fordampningsemissionsprøven registreres eller indlæses i et databe­
handlingssystem med en frekvens på mindst én i minuttet. 
4.5.4. Temperaturmålesystemets nøjagtighed skal være inden for ± 1,0 K, og temperaturen skal kunne aflæses i 
intervaller på 0,4 K. 
4.5.5. Registrerings- eller databehandlingssystemet skal kunne registrere tiden i intervaller på ± 15 sekunder. 
4.6. Ventilatorer 
4.6.1. Ved hjælp af en eller flere ventilatorer eller blæsere med døren (dørene) til prøvelokalet åben skal det være 
muligt at reducere carbonhydridindholdet i lokalet til carbonhydridindholdet i atmosfæren. 
Nr. C 81/90 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
4.6.2. Lokalet skal være forsynet med en eller flere ventilatorer eller blæsere med en kapacitet på 0,1-0,5 m3s-', 
så at luften i lokalet kan blandes grundigt. Under målingerne skal det være muligt at opnå en ensartet tem­
peratur og et ensartet carbonhydridindhold i lokalet. Køretøjet i lokalet må ikke befinde sig direkte i luft­
strømmen fra ventilatorerne eller blæserne. 
4.7. Gasser 
4.7.1. Følgende rene gasser skal stå til rådighed til kalibrering og drift: 
— Renset syntetisk luft (renhed: 1 ppm C, svarende til 1 ppm CO, 400 ppm C02, 0,1 ppm NO) 
oxygenindhold mellem 18 og 20 % vol 
— Brændstofgas til carbonhydridanalyseapparatet (40 ± 2 % hydrogen og kompenserende helium med 
mindre end 1 ppm C, svarende til carbonhydrid mindre end 400 ppm C02) 
— Propan (C,HlS), mindst 99,5 % renhed. 
4.7.2. Kalibreringsgasser skal stå til rådighed i form af blandinger af propan (C3HX) og renset syntetisk luft. De 
reelle koncentrationer i en kalibreringsgas skal ligge inden for 2 % af de opgivne værdier. Nøjagtigheden i 
den fortyndede gas, der fås ved brug af et gasdeleapparat, skal ligge inden for 2 % af den reelle værdi. De i 
tillæg 1 anførte koncentrationer kan også opnås ved hjælp af et gasdeleapparat, der benytter syntetisk luft 
som fortyndende gas. 
4.8. Supplerende udstyr 
4.8.1. Den absolutte luftfugtighed i prøvelokalet skal kunne måles inden for ± 5 %. 
4.8.2. Trykket i prøvelokalet skal kunne måles inden for ± 0,1 kPa. 
5. PRØVEPROCEDURE 
5.1. Prøveforberedelse 
5.1.1. Før prøven klargøres køretøjet mekanisk på følgende måde: 
— Køretøjets udstødningssystem må ikke have lækager. 
— Køretøjet kan damprengøres før prøven. 
— Køretøjets brændstoftank forsynes med en temperaturføler, så at temperaturen måles i midten af 
brændstoffet i brændstoftanken, når denne er fyldt til 40 % af sit rumindhold. 
— Desuden monteres det udstyr og de dele, der er nødvendige for at muliggøre en fuldstændig udskylning 
af brændstoftanken. 
5.1.2. Køretøjet føres ind i prøvelokalet, hvor lufttemperaturen skal være mellem 293 K og 303 K. 
5.1.3. Køretøjets carbonbeholder udskylles ved enten at lade bilen køre i 30 minutter med 60 km/h på rullestan­
den indstillet som anført i tillæg 2 til bilag I eller ved at føre luft (med rummets temperatur og luftfugtighed) 
gennem beholderen med en strømningshastighed, der er identisk med den relle luftstrømningshastighed 
gennem beholderen ved 60 km/h. Beholderen belastes derefter gennem to døgnemissionsprøver. 
5.1.4. Køretøjets brændstoftank(-e) tømmes gennem aftapningshullet. Dette skal gøres uden at forårsage en unor­
mal udskylning eller belastning af det udstyr til begrænsning af fordampningsemissionen, der er monteret 
på køretøjet. For at opnå dette vil det normalt være tilstrækkeligt at fjerne tankdækslet. 
5.1.5. Brændstoftanken(-e) fyldes op igen med det foreskrevne testbrændstof ved en temperatur på mellem 283 og 
287 K til 40 ± 2 % af tankens normale kapacitet. Tankdækslet sættes på dette stadium ikke på igen. 
30.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/91 
5.1.6. Ved køretøjer med mere end en brændstoftank skal alle tanke opvarmes på samme måde som beskrevet 
nedenfor. Tankenes temperatur skal være den samme inden for ± 1,5 K. 
5.1.7. Brændstoffet kan opvarmes kunstigt til starttemperaturen på 289 ± 1 K. 
5.1.8. Så snart brændstoffet har nået en temperatur på 287 K, aflukkes brændstoftanken(-e). Når brændstoftanken 
har nået en temperatur på 289 ± 1 K, påbegyndes en lineær opvarmning på 14 + 0,5 K gennem 60 ± 2 
minutter. Brændstoftemperaturen under opvarmningen skal svare til funktionen nedenfor inden for ± 1,5 
K. 
Tr = To + 0,2333.t 
hvor 
Tr = den krævede temperatur (K) 
To = tankens starttemperatur (K) 
t = tiden fra påbegyndelsen af tankopvarmningen i minutter. 
Opvarmningens varighed og temperaturstigningen registreres. 
5.1.9. Efter højst en times forløb indledes aftapningen og genopfyldningen af brændstof som anført i punkt 5.1.4, 
5.1.5, 5.1.6 og 5.1.7. 
5.1.10. Højst to timer efter afslutningen af opvarmningen af den første tank indledes opvarmningen af den anden 
brændstoftank som anført i punkt 5.1.8, og denne afsluttes med registrering af temperaturstigningen og 
opvarmningens varighed. 
5.1.11. Højst en time efter afslutningen af opvarmningen af den anden tank anbringes køretøjet på en rullestand og 
gennemkører en del 1-prøvecyklus og to del 2-prøvecykler. Der udtages ikke udstødningsemissionsprøver 
på dette stadium. 
5.1.12. Senest fem minutter efter afslutningen af den i punkt 5.1.11 beskrevne forkonditionering lukkes motorhjel­
men helt til, og køretøjet køres af rullestanden og parkeres med henblik på måling af fordampningstabet fra 
brændstofsystemet. Køretøjet står derefter parkeret i mindst 10 timer og højst 36 timer. Temperaturen i 
motorolien og kølevæsken skal være faldet til rummets temperatur inden for ± 2 K ved afslutningen af 
denne periode. 
5.2. Prøve af fordampningsemissionen fra brændstoftanken 
5.2.1. Den i punkt 5.2.4 beskrevne procedure må ikke indledes før tidligst 9 timer og højst 35 timer efter forkondi-
tioneringscyklen. 
5.2.2. Prøvelokalet udluftes i flere minutter umiddelbart før prøven, indtil der er tilvejebragt stabile baggrundsbe-
tingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) i lokalet skal samtidig være i gang. 
5.2.3. Carbonhydridanalyseapparatet nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøven. 
5.2.4. Brændstoftanken(-e) tømmes som beskrevet i punkt 5.1.4 og genopfyldes med testbrændstof ved en tempe­
ratur på mellem 283 og 287 K til 40 ± 2 % af tankens (tankenes) normale rumindhold. Tankdækslet sættes 
på dette stadium ikke på. 
5.2.5. Ved køretøjer med mere end en brændstoftank opvarmes alle tankene på samme måde som beskrevet 
nedenfor. Tankenes temperatur skal være den samme inden for ± 1,5 K. 
5.2.6. Testkøretøjet føres ind i prøvelokalet med motoren slået fra og vinduer og bagagerumsklap åben. Tempera­
turfølerne og brændstoftankopvarmningsaggregatet sluttes om nødvendigt til. Umiddelbart derefter påbe­
gyndes registreringen af brændstoftemperaturen og lufttemperaturen i prøvelokalet. Ventilatoren slås fra, 
hvis den stadig er i gang. 
5.2.7. Brændstoffet kan opvarmes kunstigt til starttemperaturen på 289 ± 1 K. 
5.2.8. Så snart brændstoftemperaturen har nået 287 K. (14° C), aflukkes brændstoftanken(-e), og prøvelokalet for­
segles, så det er lufttæt. 
Nr. C 81/92 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
5.2.9. Når brændstoffet har nået en temperatur på 289 ± 1 K: 
— måles carbonhydridkoncentrationen, barometertrykket og temperaturen for at finde udgangsværdierne 
CH( „ Pi og Ti til brug ved tankopvarmningsprøven 
— hvorefter der påbegyndes en lineær opvarmning på 14 ± 0,5 K gennem 60 ± 2 minutter. Brændstof­
temperaturen skal under opvarmningen svare til funktionen nedenfor inden for ± 1,5 K. 
Tr = To + 0,2333.t 
hvor 
Tr = den krævede temperatur (K) 
To = tankens starttemperatur (K) 
t = tiden fra påbegyndelsen af tankopvarmningen i minutter. 
5.2.10. Carbonhydridanalyseapparatet nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøvens afslutning. 
5.2.11. Hvis temperaturen er steget med 14 ± 0,5 K gennem de 60 ± 2 minutter, måles den endelige carbonhydrid-
koncentration i prøvelokalet (CHc.f)- Tiden samt den endelige temperatur og det endelige barometertryk Tf 
og Pf for fordampningen fra brændstofsystemet registreres. 
5.2.12. Varmeaggregatet slås fra, og døren til prøvelokalet åbnes. Varmeaggregatet og temperaturfølerne frakobles 
prøveapparaturet. Køretøjets døre og bagagerumsklap kan nu lukkes, og køretøjet fjernes fra prøvelokalet 
med motoren slået fra. 
5.2.13. Køretøjet forberedes til de efterfølgende prøvecykler og prøven for fordampningsemissionen fra brændstof­
systemet. Koldstartprøven skal udføres senest en time efter brændstoftankfordampningsprøven. 
5.2.14. Den godkendende myndighed kan finde, at køretøjets brændstofsystem er således konstrueret, at fordamp­
ningstab til atmosfæren kan tillades. Er dette tilfældet, udføres en teknisk analyse, som over for den god­
kendende myndighed på tilfredsstillende vis godtgør, at fordampningen kanaliseres til carbonbeholderen, 
og at denne fordampning udskylles tilstrækkeligt under køretøjets drift. 
5.3. Prøvecyklus 
5.3.1. Bestemmelsen af fordampningsemissionen afsluttes med en måling af carbonhydridemissionen fra brænd­
stofsystemet gennem en 60-minutters periode efter gennemkørsel af en prøvecyklus for kørsel i byområder 
og en prøvecyklus for kørsel uden for byområder. Efter brændstoftankfordampningsprøven skubbes eller 
føres på anden vis køretøjet over på rullestanden med motoren slået fra. Det gennemkører derefter en prø­
vecyklus for kørsel i byområder og en prøvecyklus for kørsel uden for byområder med koldstart som beskre­
vet i bilag III. Der kan udtages udstødningsemissionsprøver under denne operation, men resultaterne 
indgår ikke i typegodkendelsen med hensyn til udstødningsemissionen. 
5.4. Prøve af fordampningsemissionen fra brændstofsystemet 
5.4.1. Før prøvens afslutning udluftes prøvelokalet i flere minutter, indtil der er tilvejebragt stabile carbonhydrid-
baggrundsbetingelser. Ventilatoren (ventilatorerne) sættes også i gang. 
5.4.2. Carbonhydridanalyseapparatet nulstilles og kalibreres umiddelbart før prøven. 
5.4.3. Ved afslutningen af prøvecyklen lukkes motorhjelmen helt til, og alle forbindelser mellem køretøjet og prø­
veapparaturet frakobles. Køretøjet kører derefter ved egen kraft til prøvelokalet med minimal gasgivning. 
Motoren skal slås fra, før nogen del af køretøjet kommer ind i prøvelokalet. Tidspunktet for slukning af 
motoren skal registreres i dataregistreringssystemet i fordampningsemissionsmåleapparaturet, og tempera­
turmåling indledes. Køretøjets vinduer og bagagerumsklap åbnes på dette stadium, hvis de ikke allerede er 
åbne. 
5.4.4. Køretøjet skubbes eller føres på anden vis ind i prøvelokalet med motoren slået fra. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/93 
5.4.5. Dørene til prøvelokalet lukkes og forsegles lufttæt senest to minutter efter slukning af motoren og senest syv 
minutter efter afslutning af prøvecyklen. 
5.4.6. Når prøvelokalet er blevet forseglet, påbegyndes en 60 ± 0,5 minutters periode med fordampningsemission 
fra brændstofsystemet (»hot soak«). Carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket 
måles for at finde udgangsmålingerne CHc.„ Pi og Ti til brug ved prøven af fordampningsemissionen fra 
brændstofsystemet. Disse tal benyttes ved beregningen af fordampningsemissionen i punkt 6. Under denne 
60 minutters periode med fordampningsemission fra brændstofsystemet må temperaturen i prøvelokalet 
ikke være under 296 K og ikke over 304 K. 
5.4.7. Carbonhydridanalyseapparatet nulstilles og kalibreres umiddelbart før afslutningen af 60 ± 0,5 minutters 
prøveperioden. 
5.4.8. Ved afslutningen af 60 ± 0,5 minutters prøveperioden måles carbonhydridkoncentrationen i prøvelokalet. 
Temperaturen og barometertrykket måles ligeledes. Disse udgør slutmålingerne CHc.f, Pf og Tf for fordamp­
ningsemissionen fra brændstofsystemet til brug ved beregningen i punkt 6. Dette markerer afslutningen på 
fordampningsemissionsprøveproceduren. 
6. BEREGNING 
Ved hjælp af den i punkt 5 beskrevne fordampningsemissionsprøve kan carbonhydridemissionen fra 
brændstoftanken og brændstofsystemet beregnes. Fordampningstabet under hver af disse faser beregnes 
ved hjælp af udgangs- og slutmålingerne af carbonhydridkoncentrationen, temperaturen og trykket i prøve­
lokalet samt prøvelokalets nettorumindhold. 
Der benyttes følgende formel: 
MHC- = k.V. 10- •( ^-^ - ^-^ ) 
hvor 
MHC = masseemissionen af carbonhydrid under prøven (gram) 
CHC = målt carbonhydridkoncentration i prøvelokalet (ppm (volumen) Crækvivalent) 
V = prøvelokalets nettorumindhold i m-1 med fradrag af køretøjets volumen med vinduer og baga-
gerumsklap åbne. Hvis køretøjets volumen ikke er bestemt, fratrækkes et volumen på 1,42 m3 
T = temperatur i prøvelokalet i K 
P = barometertryk i kPa 
H/C = hydrogen/carbon-forholdet 
k = 1,2(12 + H/C) 
hvor 
i = udgangsmålingen 
f = slutmålingen 
H/C sættes til 2,33 for fordampningstabet fra brændstoftanken. 
H/C sættes til 2,20 for fordampningstabet fra brændstofsystemet. 
6.2. Samlet prøveresultat 
Køretøjets samlede masseemission af carbonhydrid sættes til at være: 
MtoUi, = MTH + MHS 
hvor 
Mlolai = køretøjets samlede masseemission (gram) 
MTH = masseemissionen af carbonhydrid under brændstoftankopvarmningen (gram) 
MHS = masseemissionen af carbonhydrid fra brændstof systemet (gram). 
7. PRODUKTIONENS OVERENSSTEMMELSE 
7.1. I forbindelse med den afsluttende rutinemæssige produktionskontrol kan indehaveren af typegodkendelsen 
påvise produktionens overensstemmelse ved at udtage køretøjer, der opfylder nedenstående krav, til kon­
trol. 
Nr. C 81/94 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
7.2. Lækageprøve 
7.2.1. Emissionsbegrænsningssystemets ventilationskanaler til atmosfæren isoleres. 
7.2.2. Brændstofsystemet sættes under et tryk på 370 ± 10 mm H20. 
7.2.3. Trykket stabiliseres, inden brændstofsystemet isoleres fra trykkilden. 
7.2.4. Efter isolering af brændstofsystemet må trykket ikke falde med mere end 50 mm H20 på fem minutter. 
7.3. Ventilationsprøve 
7.3.1. Emissionsbegrænsningssystemets ventilationskanaler til atmosfæren isoleres. 
7.3.2. Brændstofsystemet sættes under et tryk på 370 ± 10 mm H:0. 
7.3.3. Trykket stabiliseres, inden brændstofsystemet isoleres fra trykkilden. 
7.3.4. Emissionsbegrænsningssystemets ventilationskanaler til atmosfæren bringes på ny til at virke på normal 
måde. 
7.3.5. Trykket i brændstofsystemet skal falde til under 100 mm H20 på ikke under 30 sekunder, men dog inden for 
2 minutter. 
7.4. Udluftniogsprøve 
7.4.1. Apparatur til måling af en luftgennemstrømningshastighed på 1,0 l/min. tilsluttes udluftningsindgangsstud-
sen, og en trykbeholder med tilstrækkelig kapacitet til at have en målelig virkning på udluftningssystemet 
tilsluttes udluftningsindgangsstudsen via en omskifter, eller 
7.4.2. fabrikanten kan benytte en strømningsmåler efter eget valg, hvis dette kan accepteres af den kompetente 
myndighed. 
7.4.3. Køretøjet køres på en sådan måde, at konstruktionsbetingede begrænsninger i udluftningssystemets effekti­
vitet afsløres, og omstændighederne i forbindelse hermed noteres. 
7.4.4. Medens motoren kører på den i punkt 7.2.2.3.3 beskrevne måde, bestemmes luftstrømningshastigheden ved 
enten 
7.4.4.1. at tilslutte det i punkt 7.2.2.3.1.1 beskrevne apparatur. Det observeres, om der indtræffer en tryksænkning 
fra atmosfærisk tryk til et niveau, der angiver, at 1,0 1 luft er strømmet ind i fordampningsemissionsbegræns-
ningssystemet på et minut, eller 
7.4.4.2. ved at aflæse en luftstrømningshastighed på mindst 1,0 l/min., hvis der benyttes en anden strømningsmåler. 
7.5. Den kompetente myndighed, der har meddelt typegodkendelse, kan til enhver tid kontrollere de overens­
stemmelseskontrolmetoder, der anvendes i hver produktionsenhed. 
7.5.1. Inspektøren udtager et tilstrækkeligt antal køretøjer fra produktionsserien. 
7.5.2. Inspektøren kan underkaste disse køretøjer afprøvning i henhold til enten punkt 7.2.1 eller punkt 7.2.2 i 
dette bilag. 
7.5.3. Hvis prøveresultaterne for køretøjet i henhold til punkt 7.2.2 i dette bilag ligger uden for de i punkt 5.2.1.4 
anførte grænseværdier, kan fabrikanten anmode om, at den i punkt 7.2.1 i dette bilag beskrevne typegod­
kendelsesprocedure finder anvendelse. 
7.5.3.1. Fabrikanten må ikke justere, reparere eller modificere nogen af køretøjerne, medmindre de ikke opfyldte 
kravene i punkt 7.2.1, og medmindre det pågældende justerings-, reparations- eller modificeringsarbejde er 
dokumenteret i fabrikantens samle- og produktionskontrolprocedurer. 
7.5.3.2. Fabrikanten kan anmode om, at der udføres en enkelt fornyet afprøvning af et køretøj, hvis fordampnings-
emissionsspecifikationer sandsynligvis er ændret som følge af de af ham i henhold til punkt 7.2.3.4.1 trufne 
foranstaltninger. 
7.6. Hvis kravene i punkt 7.2.3 i dette bilag ikke er opfyldt, påhviler det den kompetente myndighed at sikre, at 
der træffes alle nødvendige forholdsregler for så hurtigt som muligt at genetablere produktionens overens­
stemmelse. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/95 
Tillæg 1 
KALIBRERING AF APPARATUR TIL FORDAMPNINGSEMISSIONSAFPRØVNING 
1. KALIBRERINGSFREKVENS OG KALIBRERINGSMETODE 
1.1 Alt apparatur skal kalibreres inden første ibrugtagning og skal derefter kalibreres så hyppigt som nødven­
digt, dog under alle omstændigheder i løbet af den måned, der går forud for typegodkendelsesafprøvnin­
gen. Den kalibreringsmetode, der skal anvendes, er beskrevet i dette tillæg. 
2. KALIBRERING AF PRØVELOKALET 
2.1. Først bestemmes prøvelokalets indvendige rumindhold 
2.1.1. Inden det første gang tages i brug, bestemmes prøvelokalets indvendige rumindhold på følgende måde. 
Lokalets indvendige mål måles omhyggeligt, idet der tages højde for ujævnheder som f.eks. stivere. Lokalets 
indvendige rumindhold bestemmes ud fra disse målinger. 
2.1.2. Nettorumindholdet bestemmes ved at fratrække 1,42 m3 fra det indvendige rumindhold. I stedet for 1,42 m3 
kan fratrækkes testkøretøjets faktiske rumindhold med bagagerumsklap og vinduer åbne. 
2.1.3. Prøvelokalet kontrolleres som beskrevet i punkt 2.3. Hvis propanmassen ikke svarer til den indsprøjtede 
masse inden for ± 2 %, træffes korrigerende forholdsregler. 
2.2. Bestemmelse af baggrundsemissionen 
Denne operation tjener til at afgøre, om prøvelokalet indeholder materialer, der udsender betydelige mæng­
der carbonhydrid. Kontrollen udføres ved prøvelokalets ibrugtagning, efter hver aktivitet i prøvelokalet, der 
kan påvirke baggrundsemissionen, og under alle omstændigheder mindst én gang om året. 
2.2.1. Analyseapparatet kalibreres (hvis dette er påkrævet) og nulstilles, og måleområdet bestemmes. 
2.2.2. Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil carbonhydridværdi. Ventilatoren slås til, hvis den ikke alle­
rede er i gang. 
2.2.3. Prøvelokalet forsegles, og baggrundscarbonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket 
måles. Disse målinger repræsenterer udgangsmålingerne CHc.„ Pi og Ti til brug ved beregningen af bag­
grundsemissionen. 
2.2.4. Prøvelokalet lades uberørt i fire timer med ventilatoren i gang. 
2.2.5. Derefter måles carbonhydridkoncentrationen i lokalet med det samme analyseapparatur. Temperaturen og 
barometertrykket måles ligeledes. Disse målinger repræsenterer slutmålingeme CHt,, Pf og Tf. 
2.2.6. Forskellen i carbonhydridmasse i prøvelokalet under prøven beregnes i henhold til punkt 2.4 i dette tillæg. 
Baggrundsemissionen må ikke overstige 0,4 g. 
2.3. Kalibrerings- og carbonhydridretentionsprøve af prøvelokalet 
Ved hjælp af kalibrerings- og carbonhydridretentionsprøven af prøvelokalet opnås en kontrol af det i punkt 
2.1 beregnede rumindhold og samtidig en måling af lækager. 
2.3.1. Prøvelokalet udluftes, indtil der opnås en stabil carbonhydridkoncentration. Ventilatoren slås til, hvis den 
ikke allerede er i gang. Carbonhydridanalyseapparatet nulstilles og om nødvendigt kalibreres, og måleområ­
det bestemmes. 
Nr. C 81/96 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
2.3.2. Prøvelokalet forsegles, og baggrundskoncentrationen, temperaturen og barometertrykket måles. Disse 
målinger repræsenterer udgangsmålingerne CHCl, Pi og Ti til brug ved kalibreringen af prøvelokalet. 
2.3.3. Ca. 4 g propan sprøjtes ind i prøvelokalet. Propanmassen skal måles med en nøjagtighed på ± 0,5 %. 
2.3.4. Efter fem minutters forløb, hvorunder luften i prøvelokalet blandes, måles carbonhydridkoncentrationen, 
temperaturen og barometertrykket. Disse målinger repræsenterer slutmålingerne CHC,t, Tf og Pf til brug ved 
kalibreringen af prøvelokalet. 
2.3.5. Ved hjælp af målingerne i punkt 2.3.2 og 2.3.4 og formlen i punkt 2.4 beregnes propanmassen i prøveloka­
let. Denne skal ligge inden for ± 2 % af den i punkt 2.3.3 målte propanmasse. 
2.3.6. Prøvelokalet henstår i mindst fire timer for at lade luften blive blandet. Herefter måles og registreres den 
endelige carbonhydridkoncentration, temperaturen og barometertrykket. 
2.3.7. Ved hjælp af formlen i punkt 2.4 beregnes carbonhydridmassen ud fra målingerne i punkt 2.3.6 og 2.3.2. 
Denne masse må højst afvige med 4 % fra den i henhold til punkt 2.3.5 beregnede carbonhydridmasse. 
2.4. Beregninger 
Beregningen af ændringen i nettocarbonhydridmassen i prøvelokalet benyttes til at bestemme baggrunds-
carbonhydridkoncentrationen og carbonhydridlækager i prøvelokalet. Udgangs- og slutmålingerne af car­
bonhydridkoncentrationen, temperaturen og barometertrykket benyttes i nedenstående formel til beregning 
af masseændringen. 
M„c-k.V.10-'.(^^- ^T^) 
hvor 
MHc = carbonhydridmasse i gram 
CHC = carbonhydridkoncentration i prøvelokalet (ppm carbon) (bemærk: ppm carbon = ppm propan x 
3) 
V = prøvelokalets rumindhold i m3 
T = lufttemperatur i prøvelokalet i K 
P = barometertryk i kPa 
k = 17,6 
hvor 
i er udgangsmålingen 
f er slutmålingen. 
3. KONTROL AF FID-CARBONHYDRIDANALYSEAPPARATET 
3.1. Detektorresponsoptimering 
FID-enheden finindstilles som foreskrevet af fabrikanten. Der bør benyttes propan i luft for at opnå den 
bedst mulige respons i det normalt benyttede måleområde. 
3.2. Kalibrering af carbonhydridanalyseapparatet 
Analyseapparatet bør kalibreres ved hjælp af propan i luft og renset syntetisk luft. Se punkt 4.5.2 i bilag 4 
(Kalibrerings- og nulstillingsgasser). 
Der bestemmes en kalibreringskurve som beskrevet i punkt 4.1 til 4.5 i dette tillæg. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/97 
3.3. Oxygeninterferenskontrol og anbefalede grænseværdier 
Responsfaktoren (RO for et bestemt carbonhydrid er forholdet mellem (^-målingen i FID-enheden og gas-
cylinderkoncentrationen, udtrykt som ppm C,. 
Prøvegassens koncentration skal være således, at den giver en respons på omtrent 80 % af fuldt skalaudslag. 
Koncentrationen skal være kendt med en nøjagtighed på ± 2 % i forhold til en gravimetrisk standard 
udtrykt i volumen. Endvidere skal gascylinderen forkonditioneres i 24 timer ved en temperatur på mellem 
293 K og 303 K. 
Responsfaktoren bestemmes ved første ibrugtagning af et analyseapparat og derefter ved de større kontrol­
eftersyn. Den referencegas, der skal anvendes, er propan suppleret med renset luft, som sættes til en 
responsfaktor på 1,00. 
Den prøvegas, der skal anvendes til oxygeninterferens, og til bestemmelse af de anbefalede grænseværdier 
for responsfaktoren er følgende: 
Propan og nitrogen: 0,95 < Rf < 1,05. 
4. KALIBRERING AF CARBONHYDRIDANALYSEAPPARATET 
Hvert af de normalt benyttede måleområder kalibreres på følgende måde. 
4.1. Kalibreringskurven bestemmes ved mindst fem kalibreringspunkter, der er så jævnt fordelt over måleområ­
det som muligt. Den nominelle koncentration af kalibreringsgassen med den højeste koncentration skal 
være mindst 80 % af fuldt skalaudslag. 
4.2. Kalibreringskurven beregnes ved hjælp af de mindste kvadraters metode. Hvis der derved fremkommer et 
polynomium af mere end tredje grad, skal der mindst være lige så mange kalibreringspunkter som polyno­
miets grad plus 2. 
4.3 Kalibreringskurven må ikke afvige med mere end 2 % fra hver kalibreringsgas nominelle værdi. 
4.4. Ved hjælp af de polynomiumskoefficienter, der uddrages af punkt 3.2, udarbejdes en tabel over den viste 
aflæsning i forhold til den reelle koncentration i skalainddelinger, der ikke er større end 1 % af fuldt ska­
laudslag. Dette gøres for hvert måleområde, der kalibreres. Tabellen skal desuden indeholde andre rele­
vante data som f.eks.: 
kalibreringsdato 
måleområde- og nulstillingspotentiometeraflæsninger (evt.) 
nominel skala 
referencedata for hver kalibreringsgas 
den faktiske og den viste værdi for hver kalibreringsgas samt forskellen i procent 
FID-enhedens brændstof og type 
FID-enhedens lufttryk 
FID-enhedens prøveudtagningstryk. 
4.5. Anden teknologi (f.eks. datamat, elektronisk skalaomskifter) kan benyttes, hvis det over for den relevante 
myndighed på tilfredsstillende vis godtgøres, at den giver en tilsvarende nøjagtighed. 
Nr. C 81/98 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
BILAG VII 
TYPE V-PRØVE 
Beskrivelse af forældelsesprøven til kontrol af forureningsbegrænsende udstyrs holdbarhed 
1. INLEDNING 
I dette bilag beskrives en forældelsesprøve over 30 000 km til kontrol af holdbarheden af forureningsbegræn­
sende udstyr monteret på køretøjer med motor med styret tænding eller kompressionstændning. 
2. TESTKØRETØJ 
2.1. Køretøjet skal være i god mekanisk stand; motoren og det forureningsbegrænsende udstyr skal fremtræde i ny 
stand. 
Køretøjet kan være det samme som det, der fremstilles til type I-prøven; type I-prøven må først udføres, efter at 
køretøjet har kørt mindst 3 000 km af den i tillæg 1 beskrevne forældelsescyklus. 
3. BRÆNDSTOF 
Holdbarhedsprøven gennemføres med blyfri benzin eller dieselbrændstof, der fås i almindelig fri handel. 
4. KØRETØJETS VEDLIGEHOLDELSE OG INDSTILLING 
Al vedligeholdelse, indstilling og brug af testkøretøjets betjeningsorganer udføres som foreskrevet af fabrikan­
ten. 
5. MÅLING AF EMISSIONEN AF FORURENENDE STOFFER 
Ved prøvens begyndelse og for hver 5 000 km, indtil der er kørt 30 000 km, måles emissionen af udstødningsgas 
som beskrevet i type I-prøven. De grænseværdier, der skal anvendes, er de, der er fastsat i punkt 5.3.1.4 i bilag I 
til dette direktiv. 
Alle måleresultaterne for udstødningsemissionen indskrives i en kurve som en funktion af køredistancen afrun­
det til nærmeste kilometertal, og gennem alle disse datapunkter trækkes den bedst passende rette linje ved brug 
af de mindste kvadraters metode. I denne beregning tages prøveresultatet ved 0 km ikke i betragtning. 
Dataene vil kun kunne accepteres til brug ved beregningen af forringelsesfaktoren, hvis datapunkterne mellem 
de interpolerede 3 000 km- og 30 000 km-punkter på denne linje ligger inden for ovennævnte grænser. Dataene 
kan dog stadig accepteres, hvis den bedst passende rette linje skærer en gældende grænseværdi med negativ 
hældning (dvs. at det interpolerede 3 000 km-punkt ligger højere end det interpolerede 30 000 km-punkt), men 
det faktiske 30 000 km-datapunkt ligger under grænseværdien. 
En multiplikativ fdrringelsesfaktor for udstødningsemissionen beregnes for hvert forurenende stof på følgende 
måde: 
D.E.F. - —f 
Mi, 
hvor 
Mi i = masseemissionen af det forurenende stof i 1 g/km interpoleret til 3 000 km 
Mi: = masseemissionen af det forurenende stof i 1 g/km interpoleret til 30 000 km. 
Disse interpolerede værdier skal beregnes med mindst fire decimaler, inden den ene værdi divideres med den 
anden for at bestemme forringelsesfaktoren. Slutværdien afrundes til tre decimaler. 
Hvis en forringelsesfaktor er under 1, skal den pågældende forringelsesfaktor være 1. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/99 
Tillæg 1 
KØRSEL PÅ BANE ELLER RULLESTAND SAMT EMISSIONSBEGRÆNSNING 
1. PRØVECYKLUS 
På bane eller rullestand skal distancen køres efter følgende prøvecyklus: 
— cyklus (fig. VII/1/1) bestående af tre konstanthastighedsfaser på 70 km/h, 100 km/h og 80 % af topha­
stigheden, dog højst 130 km/h, i henholdsvis 5, 5 og 10 minutter 
— 15 sekunders tomgangsfaser indføjes mellem accelerationer og retardationer og er indbefattet i de tre 5, 
5 og 10 minutters perioder 
— accelerationer skal være så jævne som muligt gennem hele fasen 
— kan køretøjet ikke præstere den foreskrevne acceleration, trækkes den ekstra accelerationstid så vidt 
muligt fra den efterfølgende konstanthastighedsfase 
— under accelerationer foretages gearskift ved en motoromdrejningshastighed, der svarer til 70 % af den 
nominelle motoromdrejningshastighed (eller 70 % af gennemsnitsomdrejningshastigheden inden for 
maksimumseffektområdet) eller ved de i type I-prøven foreskrevne gearskiftepunkter 
— under retardationer gennemkøres prøveafsnittene med gearet indlagt og uden berøring af speederen. 
Der udkobles, med gearet indlagt, når hastigheden er faldet til 10 km/h 
— hvis retardationen tager længere tid end foreskrevet, benyttes køretøjets bremser for at følge prøvecyk­
len 
— hvis retardationen tager kortere tid end foreskrevet, indføjes der en tomgangsfase i den teoretiske cyk­
lus, inden der skrides til næste prøvefase 
— faserne skal køres med den gearudveksling, der giver den motoromdrejningshastighed, der ligger tæt­
test muligt på det maksimale drejningsmoment, og som giver en god motorgang 
— skiftet mellem det gear, der benyttes til af afslutte en acceleration, og det gear, hvori den pågældende 
prøvefase skal køres, foretages om nødvendigt inden for det tidsrum, der er tildelt den pågældende 
prøvefase 
— direkte skift mellem to gear, der ikke følger direkte på hinanden (f.eks. fra 3. til 5. gear), er tilladt 
— denne cyklus gentages, indtil køretøjet har kørt i alt 30 000 km 
— det er kun tilladt at standse i tilfælde, hvor det er uundgåeligt (f.eks. for at fylde brændstofftanken op 
eller i tilfælde af motorstop) eller nødvendigt for at udføre vedligeholdelse eller indstillinger anbefalet 
af fabrikanten. 
2. TOLERANCER 
Hastighedstolerancen er ± 2 km/h. 
Nr. C 81/100 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30.3.90 
Fig. VII/1/1 
•o 
o ^ 
-,LI E £ • i f K o ^ 
o 
o -
•o 
O 12 
o o 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/101 
3. PRØVEAPPARATUR 
3.1. Rullestand 
3.1.1. Hvis holdbarhedsprøven udføres på rullestand, skal rullestanden kunne gennemkøre den i punkt 1 ovenfor 
beskrevne cyklus. Rullestanden skal specielt være forsynet med systemer til simulering af inerti (se punkt 4 i 
bilag III) og fremdriftsmodstand. 
3.1.2. Effektabsorptionsenheden skal være indstillet således, at den absorberer den effekt, der overføres til driv­
hjulene ved en konstant hastighed på 100 km/h. Måden, hvorpå denne effekt bestemmes, og effektabsorpti­
onen indstilles, er den samme som den, der er beskrevet i tillæg 3 til bilag I til dette direktiv. 
3.1.3. Køretøjets kølesystem skal kunne give køretøjet en driftstemperatur, der svarer til den, der forekommer ved 
kørsel på vej (olie, vand, udstødningssystem osv.). 
3.1.4. En række øvrige indstillingsmuligheder og specifikationer for rullestanden vil om nødvendigt blive betrag­
tet som identiske med dem, der er beskrevet i bilag III til dette direktiv (f.eks. inertien, som kan være enten 
mekanisk eller elektronisk). 
3.1.5. Efter afslutning af holdbarhedsprøven kan køretøjet evt. flyttes til en anden rullestand med henblik på 
emissionsmåling. 
3.2. Bane 
3.2.1. Hvis holdbarhedsprøven udføres på bane, skal køretøjets referencemasse mindst være lig med den referen­
cemasse, der kræves ved afprøvning på rullestand. 
Nr. C 81/102 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 3. 90 
BILAG  VIII 
BESKRIVELSE  AF  FORÆLDELSESPRØVE  TIL  KONTROL  AF  FORURENINGSBEGRÆNSENDE 
UDSTYRS  HOLDBARHED 
1. INDLEDNING 
I dette  bilag  beskrives  en forældelsesprøve  over  80 000  km til kontrol  af holdbarheden  af forureningsbe-
grænsende  udstyr  monteret  på køretøjer  med  motor  med  styret  tænding  eller  kompressionstænding. 
2. TESTKØRETØJ 
2.1. Køretøjet  skal  være  i god  mekanisk  stand;  motoren  og det forureningsbegrænsende  udstyr  skal  frem-
træde  i ny stand. 
Køretøjet  kan  være  det samme  som  det,  der fremstilles  til type  I-prøven;  type  I-prøven  må først  udføres, 
efter  at køretøjet  har kørt  mindst  3 000 km af den  i punkt  5.1 beskrevne  forældelsescyklus. 
3. BRÆNDSTOF 
Holdbarhedsprøven  gennemføres  med  blyfri  benzin  eller  dieselbrændstof,  der fås i almindelig  fri han-
del. 
KØRETØJETS  VEDLIGEHOLDELSE  OG  INDSTLLING 
Al vedligeholdelse,  indstilling  og brug  af test  køretøjets  betjeningsorganer  udføres  som  foreskrevet  af 
fabrikanten. 
5. KØRSEL  PÅ  BANE,  VEJ  ELLER  RULLESTAND 
5.1. Prøvecyklus 
På bane,  vej eller  rullestand  skal  distancen  køres  efter  følgende  prøvecyklus  (fig.  VIII/5.1): 
— holdbarhedsprøvecyklen  består  af 11 cykler  hver  dækkende  en distance  på 6 km 
— under  de første  9 cykler  bringes  køretøjet  til standsning  fire  gange  midt  i cyklen,  hver  gang  med 
motoren  i tomgang  i 15 sekunder 
— normal  acceleration  og retardation 
— fem  retardationer  midt  i hver  cyklus  med  et hastighedsfald  fra cyklushastigheden  til 32 km/h,  hvor-
efter  køretøjet  gradvis  igen  accelereres  op til cyklushastigheden 
— den  10. cyklus  gennemkøres  med  en konstant  hastighed  på 89 km/h 
— den  11.  cyklus  påbegyndes  med  maksimal  acceleration  fra stillstand  til 113  km/h.  Halvvejs  gen-
nemføres  en normal  opbremsning,  indtil  køretøjet  er bragt  til standsning.  Dette  efterfølges  af en 
tomgangsperiode  på 15 sekunder  og endnu  en maksimal  acceleration. 
30.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/103 
Fig. VI11/5.1 
Prøvecyklus 
1,1 
0 og 6,0 
kilometer 
5,3 
4,7 Stop 
Derpå acceleration 
til cyklushastighed 
0,6 Retardation 
til 32 km/h 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 
Start — slut 
stop 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 
Retardation 
til 32 km/h 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 
Stop 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 
Retardation 
4,2 \ til 32 km/h 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 
3,5 
Stop 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 2,1 
Retardation 
til 32 km/h 
derpå acceleration 
til cyklushastighed 
Retardation 
til 32 km/h 
derpå acceleration til cyk­
lushastighed 
Nr. C 81/104 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Kørecyklen gentages derpå fra begyndelsen. Maksimumshastigheden i hver cyklus fremgår af 
nedenstående tabel (tabel VIII/5.1): 
Tabel VI11/5.1 
Maksimumshastighed i hver cyklus 
Cyklus 
1 
2 
3 
4 
5 
6 
7 
8 
9 
10 
11 Cyklushastighed i km/h 
64 
48 
64 
64 
56 
48 
56 
72 
56 
89 
113 
5.1.1. Såfremt fabrikanten anmoder herom, kan der benyttes en alternativ prøvecyklus på vej. En sådan alter­
nativ prøvecyklus på vej skal forud for prøven godkendes af den tekniske tjeneste og skal i det store og 
hele have den samme gennemsnitshastighed, hastighedsfordeling, antal standsninger pr. kilometer og 
antal accelerationer pr. kilometer som prøvecyklen på bane eller rullestand beskrevet i punkt 5.1 og fig. 
VIII/5.1 
5.1.2. Holdbarhedsprøven eller, såfremt fabrikanten har anmodet herom, den alternative holdbarhedsprøve 
skal gennemkøres, indtil køretøjet har kørt i alt 80 000 km. 
5.2. Prøveapparatur 
5.2.1. Rullestand 
5.2.1.1. Hvis holdbarhedsprøven udføres på rullestand, skal rullestanden kunne gennemkøre den i punkt 5.1 
ovenfor beskrevne cyklus. Rullestanden skal specielt være forsynet med systemer til simulering af inerti 
(se punkt 4 i bilag III) og fremdriftsmodstand. 
5.2.1.2. Effektabsorptionsenheden skal være indstillet således, at den absorberer den effekt, der overføres til 
drivhjulene ved en konstant hastighed på 80 km/h. Måden, hvorpå denne effekt bestemmes, og effekt­
absorptionen indstilles, er den samme som den, der er beskrevet i tillæg 3 til bilag III. 
5.2.1.3. Køretøjets kølesystem skal kunne give køretøjet en driftstemperatur, der svarer til den, der forekommer 
ved kørsel på vej (olie, vand, udstødningssystem osv.). 
5.2.1.4. En række øvrige indstillingsmuligheder og specifikationer for rullestanden vil om nødvendigt bilve 
betragtet som identiske med dem, der er beskrevet i bilag III til dette direktiv (f.eks. inertien, som kan 
være enten mekanisk eller elektronisk). 
5.2.1.5. Køretøjet kan evt. flyttes til en anden rullestand med henblik på emissionsmåling. 
5.2.2. Bane eller vej 
Hvis holdbarhedsprøven udføres på bane eller vej, skal køretøjets referencemasse mindst være lig med 
den referencemasse, der kræves ved afprøvning på rullestand. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/105 
6. MÅLING AF EMISSIONEN AF FORURENENDE STOFFER 
Ved prøvens begyndelse (0 km) og for hver 10 000 km eller hyppigere, indtil der er kørt 80 000 km, måles 
udstødningsemissionen som beskrevet i den i punkt 5.3.1 i bilag I fastsatte type I-prøve. De grænsevær­
dier, der skal anvendes, er de, der er fastsat i punkt 5.3.1.4 i bilag I. Udstødningsemissionen kan dog 
ligeledes måles i henhold til bestemmelserne i punkt 8.2 i bilag I. 
Alle måleresultaterne for udstødningsemissionen indskrives i en kurve som en funktion af køredistancen 
afrundet til nærmeste hele kilometertal, og gennem alle disse datapunkter trækkes den bedst passende 
rette linje ved brug af de mindste kvadraters metode. I denne beregning tages prøveresultatet ved 0 km 
ikke i betragtning. 
Dataene vil kun kunne accepteres til brug ved beregningen af forringelsesfaktoren, hvis datapunkterne 
mellem de interpolerede 6 400 km- og 80 000 km-punkter på denne linje ligger inden for ovennævnte 
grænser. Dataene kan dog stadig accepteres, hvis den bedst passende rette linje skærer en gældende 
grænseværdi med negativ hældning (dvs. at det interpolerede 6 400 km-punkt ligger højere end det inter­
polerede 80 000 km-punkt), men det faktiske 80 000 km-datapunkt ligger under grænseværdien. 
En multiplikativ forringelsesfaktor for udstødningsemissionen beregnes for hvert forurenende stof på 
følgende måde: 
hvor 
MH = masseemissionen af det forurenende stof i i g/km interpoleret til 6 400 km 
Ml2 = masseemissionen af det forurenende stof i i g/km interpoleret til 80 000 km. 
Disse interpolerede værdier skal beregnes med mindst fire decimaler, inden den ene værdi divideres 
med den anden for at bestemme forringelsesfaktoren. Slutværdien afrundes til tre decimaler. 
Hvis en forringelsesfaktor er under 1, skal den pågældende forringelsesfaktor være 1. 
Nr. C 81/106 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
BILAG IX 
SPECIFIKATIONER OG REFERENCEBRÆNDSTOFFER 
1. TEKNISKE DATA FOR REFERENCEBRÆNDSTOF TIL BRUG VED AFPRØVNING AF KØRE­
TØJER MED MOTOR MED STYRET TÆNDING 
Referencebrændstof C EC RF-08-A-85 (1) (3) (4) (5) 
Type: blyfri superbenzin 
Research oktantal 
Motoroktantal 
Massefylde ved 15 °C 
Damptryk ifølge Reid 
Destillation (2) 
— begyndelseskogepunkt 
— 10%destillat 
— 50% destillat 
— 90 % destillat 
— slutkogepunkt 
Rest 
Carbonhydridanalyse: 
— olefiner 
— aromater 
— mættede stoffer 
Carbon/hydrogen-forhold 
Oxidationsstabilitet 
Rest efter afdampning 
Svovlindhold 
Kobberkorrosion ved 50 ° C 
Blyindhold 
Phosphorindhold Grænser og enheder 
min. 
95,0 
85,0 
0,748 
0,56 bar 
24 °C 
24 °C 
90 °C 
155 °C 
190 °C 
(inkl. max. 
5 % vol. 
benzen) 
resten 
forr 
480 Min. max. 
0.762 
0,64 bar 
40 °C 
58 °C 
110°C 
180°C 
215 °C 
2% 
20 % vol. 
45 % vol. 
old 
4 mg/100 ml 
0,04 % (masse) 
1 
0,005 g/l 
0,0013 g/1 ASTM-metode 
D2699 
D2700 
D 1298 
D 323 
D 86 
D 86 
D 1319 
1 D 3606/D 2267 
D 1319 
D 525 
D 381 
D 1266/D 2622/ 
D2785 
D 130 
D3237 
D3231 
Bemærkning 1: De tilsvarende ISO-standarder vil blive anvendt, hvis de er udstedt for alle de her anførte egen­
skaber. 
Bemærkning 2: Tallene viser de fordampede mængder (% genvinding + % tab). 
Bemærkning 3: Til fremstilling af dette brændstof må kun benyttes basisprodukter, der normalt produceres på 
europæiske raffinaderier. 
Bemærkning 4: Brændstoffet kan indeholde oxidationshæmmende stoffer og metaldeaktivatorer, der normalt 
anvendes til stabilisering af benzinstrømme på raffinaderier, men rensemidlerAdispergerings-
midler og opløsende olier må ikke tilsættes. 
30. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/107 
Bemærkning 5: Værdierne i specifikationen er »sande værdier«. Ved fastsættelse af deres grænseværdier er ret­
ningslinjerne i ASTM D 3244 om fastlæggelse af grundlaget for bestemmelse af olieprodukters 
kvalitet blevet anvendt, og ved fastsættelse af en minimumsværdi er der taget udgangspunkt i 
en minimumsforskel på 2 R over nul; ved fastsættelse af en maksimums- og minimumsværdi er 
minimumsforskellen 4 R (R = reproducerbarhed). 
Uanset dette mål, som er nødvendigt af statistiske grunde, bør brændstoffabrikanten tilstræbe 
en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2 R, og en gennemsnitsværdi, hvor der 
anføres maksimums- og minimumsgrænser. Skulle det blive nødvendigt at afgøre, om et 
brændstof opfylder specifikationen, anvendes ASTM D 3244. 
2. TEKNISKE DATA FOR REFERENCEBRÆNDSTOF TIL BRUG VED AFPRØVNING AF KØRE­
TØJER MED DIESELMOTOR 
Referencebrændstof RF-03-A-84 (1) (3) (7) 
Type: dieselbrændstof 
Cetantal (4) 
Massefylde ved 15 °C (kg/l) 
Destillation (2): 
— 50% destillat 
— 90 % destillat 
— slutkogepunkt 
Flammepunkt 
Koldfilterpunkt 
Viskositet, ved 40 °C 
Svovlindhold 
Kobberkorrosion 
Carbonrest ved Conradsentest på 10 % 
destillationsrest 
Askeindhold 
Vandindhold 
Syretal (stærk syre) 
Oxidationsstabilitet (6) 
Tilsætningsstoffer (5) Grænser og enheder 
min. 49 
min. 0,835 
max. 0,845 
min. 245 °C 
min. 320 °C 
max. 340 °C 
max. 370 °C 
min. 55 °C 
min. — 
max. —5 °C 
min. 2,5 mmVsek. 
max. 3,5 mmVsek. 
min. (meddeles senere) 
max. 0,3 % masse 
max. 1 
max. 0,2 % masse 
max. 0,01 % masse 
max. 0,05 % masse 
max.0,20mgKOH/g 
max. 2,5 mg/100 ml ASTM-metode 
D613 
D 1298 
D 86 
D93 
EN 116 (CEN) 
D445 
D 1266/D2622/D2785 
D 130 
D 189 
D482 
D95/D1744 
D2274 
Bemærkning 1: De tilsvarende ISO-standarder vil blive anvendt, hvis de er udstedt for alle de her anførte egen­
skaber. 
Bemærkning 2: Tallene viser de fordampede mængder (% genvinding + % tab.) 
Bemærkning 3: Værdierne i specifikationen er »sande værdier«. Ved fastsættelse af deres grænseværdier er ret­
ningslinjerne i ASTM D 3244 om fastlæggelse af grundlaget for bestemmelse af olieprodukters 
kvalitet blevet anvendt, og ved fastsættelse af en minimumsværdi er der taget udgangspunkt i 
en minimumsforskel på 2 R over nul; ved fastsættelse af en maksimums- og minimumsværdi er 
minimumsforskellen 4 R (R = reproducerbarhed). 
Nr. C81/J08 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
Uanset dette mål, som er nødvendigt af statistiske grunde, bør brændstoffabrikanten tilstræbe 
en nulværdi, hvor den anførte maksimumsværdi er 2 R, og en gennemsnitsværdi, hvor der 
anføres maksimums- og minimumsgrænser. Skulle det blive nødvendigt at afgøre, om et 
brændstof opfylder specifikationen, anvendes ASTM D 3244. 
Bemærkning 4: Det angivne interval for cetan opfylder ikke kravet om mindst 4 R. I tilfælde af tvist mellem 
leverandøren og brugeren kan retningslinjerne i ASTM D 3244 imidlertid anvendes som grund­
lag for at afgøre tvisten, hvis der foretages et tilstrækkeligt antal målinger til, at den fornødne 
nøjagtighed kan opnås. Dette må foretrækkes frem for enkeltstående målinger. 
Bemærkning 5: Dette brændstof må udelukkende være baseret på straight run- og kråkdestillater af carbonhyd-
rider; afsvovning er tilladt. Det må ikke indebeholde metalliske tilsætningsstoffer eller cetan-
forbedrere. 
Bemærkning 6: Selv om oxidationsstabiliteten kontrolleres, kan produktet ikke forventes at have ubegrænset 
holdbarhed. Der bør indhentes retningslinjer for opbevaring og holdbarhed fra leverandøren. 
Bemærkning 7: Hvis en motors eller et køretøjs termiske virkningsgrad skal beregnes, kan brændstoffets 
brændværdi beregnes således: 
Specifik energi (brændværdi) (netto) for MJ/kg = 
(46,423 - 8,792d2 + 3,170d)(l - (x + y + z)) + 9,420s - 2,499x 
hvor 
d er massefylden ved 15 °C 
x er masseforholdet for vand (% divideret med 100) 
y er masseforholdet for aske (% divideret med 100) 
s er masseforholdet for svovl (% divideret med 100). 
30.3.90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 81/109 
BILAG X 
MODEL 
(maksimumsformat: A 4 (210 mm x 297 mm) 
EØF-STANDARDTYPEGODKENDELSESATTEST 
(køretøj) 
Myndighed 
Meddelelse vedrørende: 
— standardtypegodkendelse (') 
— udvidelse af standardtypegodkendelse (') 
— nægtelse af standardtypegodkendelse (') 
af en køretøjstype i medfør af direktiv 70/220/EØF, senest ændret ved direktiv .../.. ./EØF, om foranstaltninger 
mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer. 
EØF-standardtypegodkendelse nr.: Udvidelse nr.: 
DEL I 
0.1. Fabriksmærke (firmabetegnelse): 
0.2. Type og handelsbetegnelse (anfør enhver variant): 
0.3. Typeidentifikationsmærker som markeret på køretøjet: 
0.3.1. Mærkets anbringelsessted: 
0.4. Køretøjets klasse: 
0.5. Fabrikantens navn og adresse: 
0.6. Navn og adresse på fabrikantens repræsentant (evt.): 
DEL II 
1. Yderligere oplysninger 
1.1. Køretøjets masse i køreklar stand: 
1.2. Maksimumsmasse: 
1.3. Referencemasse: 
1.4. Antal siddepladser: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
Nr. C 81 /110 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 3. 90 
1.5. Finder bestemmelserne i punkt 8.1. i bilag I anvendelse: ja/nej (') 
1.6. Motoridentifikation: 
1.7. Gearkasse: 
1.7.1. Manuel, antal gear('): 
1.7.2. Automatisk, antal gear ('): 
1.7.3. Kontinuerlig variabel: ja/nej (') 
1.8. Største og mindste dækstørrelse: 
1.9. Prøveresultater: 
Type I. 
Målt 
Med forringelsesfaktor CO (g/km) HC + NOx(g/km) Partikler (:) (g/km) 
Type II: 
Type III: 
Type IV: g/prøve 
Type V: — Type holdbarhedsprøve: 30 000 km, 80 000 km, finder ikke anvendelse (') 
— Forringelsesfaktorer: beregnet, fast (') 
— Anfør værdier 
2. Teknisk tjeneste, der foretager afprøvning: 
3. Dato for prøverapport: 
4. Prøverapportens nr.: 
5. Angiv årsag(er) til udvidelse af standardtypegodkendelse (udfyldes evt.): 
6. Eventuelle bemærkninger: 
7. Sted: 
8. Dato: 
9. Underskrift: 
(') Det ikke gældende overstreges. 
(2) Gælder kun køretøjer med motor med kompressionstænding.