Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Meddelelse fra Kommissionen: Iværksættelse af Fællesskabets Lissabon-program — Socialydelser af almen interesse i Den Europæiske Union

KOM(2006) 177 endelig

(2007/C 161/22)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 26. april 2006 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Raymond Hencks til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. februar 2007.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 434. plenarforsamling den 14. og 15. marts 2007, mødet den 15. marts, følgende udtalelse med 143 stemmer for, 61 imod og 9 hverken for eller imod:

1. Anbefalinger og evaluering

Socialydelser af almen interesse har ligeledes en integrationsfunktion, der rækker videre end til blot at sikre de svagest stillede støtte og bistand. Formålet med dem er også at dække et behovsspektrum, der giver alle adgang til grundlæggende sociale ydelser, hvorved de bidrager til samfundets sammenhængskraft og til gennemførelsen af de grundlæggende rettigheder.

Formålet med socialydelser af almen interesse er via kollektiv solidaritet at opnå social, territorial og økonomisk samhørighed med henblik på at imødegå alle sociale krisesituationer, som kan tænkes at skade personers fysiske eller psykiske integritet, herunder sygdom, aldring, uarbejdsdygtighed, handicap, social usikkerhed, fattigdom, social udstødelse, stofmisbrug, familie- eller boligproblemer og problemer med integration af udlændinge.

Det drejer sig derfor ikke om at skabe et modsætningsforhold mellem økonomiske og sociale interesser, men om at skabe konstruktiv synergi og et harmonisk forhold mellem dem.

I overensstemmelse med denne tankegang mener EØSU, at man frem for at beskæftige sig med en tilfældig og dertil flygtig opdeling af forsyningspligtydelser alt efter deres økonomiske eller ikke-økonomiske karakter bør se på selve tjenesteydelsens art, dens opgaver og formål og på dette grundlag fastslå, hvilke tjenesteydelser der er omfattet af konkurrencereglerne og reglerne om det indre marked, og hvilke tjenesteydelser der af samfundsmæssige hensyn og af hensyn til den sociale, territoriale og økonomiske samhørighed og i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet skal undtages herfra af fællesskabs-, nationale, regionale eller lokale myndigheder.

Der bør derfor på EU-plan udarbejdes fælles referencerammer for forsyningspligtydelser samt fælles regler for alle disse ydelser (økonomiske og ikke-økonomiske), herunder sociale tjenesteydelser, som bør samles i et i henhold til den fælles beslutningsprocedure vedtaget rammedirektiv, der kan skabe en grundlæggende EU-lovgivning, som er tilpasset disse ydelsers særlige kendetegn.

Med henblik på en rimelig, ikke-diskriminatorisk og gennemsigtig løsning af forsyningspligtopgaverne bør de samfundsmæssige hensyn og hensynet til den sociale, territoriale og økonomiske samhørighed, som tjenesteydelserne skal opfylde, være beskrevet af medlemsstaterne i en juridisk forvaltningsakt eller lign. om opgavernes tildeling samt i autorisationsbestemmelser som udtryk for, at der indgået en aftale mellem medlemsstatens kompetente myndighed og tjenesteyderne, hvori sidstnævnte får til opgave at levere tjenesteydelsen, og som fastsætter tjenesteydernes opgaver og pligter under hensyntagen til det spillerum, som lovgivningen giver operatørerne.

EØSU gentager i denne sammenhæng sit forslag om, at der oprettes et uafhængigt observationscenter til evaluering af tjenesteydelser af almen økonomisk og ikke-økonomisk interesse sammensat af repræsentanter for Europa-Parlamentet, Regionsudvalget og for det organiserede civilsamfund fra EØSU. De offentlige myndigheder bør på lokalt og regionalt plan inddrage alle aktører, herunder leverandører og modtagere af sociale tjenesteydelser, arbejdsmarkedets parter, organisationer inden for socialøkonomien, initiativer til bekæmpelse af social udstødelse mv., i lovgivningen vedrørende socialydelser af almen interesse.

2. Indledning

Socialydelser af almen interesse har imidlertid en integrationsfunktion, der rækker videre end til blot at sikre de svagest stillede støtte og bistand. Formålet med dem er ligeledes at dække et behovsspektrum, der giver alle adgang til grundlæggende sociale ydelser.

Socialydelser af almen interesse udgør, ligesom forsyningspligtydelserne, som de er en del af, grundlaget for den menneskelige værdighed og sikrer den enkeltes ret til social retfærdighed og til fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder, som fastsat i Charteret om grundlæggende rettigheder og de forpligtende internationale bestemmelser, der er indeholdt navnlig i Den Reviderede Europæiske Socialpagt og i Den Universelle Menneskerettighedserklæring. De bidrager til at sikre samfundets sammenhængskraft. Ydelsernes formål er via kollektiv solidaritet at opnå social, territorial og økonomisk samhørighed med henblik på at imødegå alle sociale krisesituationer, som kan tænkes at skade personers fysiske eller psykiske integritet, herunder sygdom, aldring, uarbejdsdygtighed, handicap, social usikkerhed, fattigdom, social udstødelse, stofmisbrug, familie- eller boligproblemer og problemer med integration af udlændinge.

Den særlige betydning, som må tillægges socialydelser af almen interesse, består med andre ord i den specielle forbindelse til de grundlæggende rettigheder, hvis effektive håndhævelse — i henhold til subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne, ifølge hvilke Kommissionen kun handler i det omfang, det er nødvendigt for at nå traktatens målsætninger — henhører under de lokale, regionale, nationale og europæiske offentlige myndigheders ansvarsområde.

Eftersom prisen på disse ydelser ikke altid direkte afspejler de dermed forbundne omkostninger og heller ikke er et resultat af udbud og efterspørgsel, ville de ikke uden offentlige tilskud kunne leveres til en pris, der er overkommelig for alle.

Ud over at sikre finansieringen af de sociale ydelser af almen interesse har de offentlige myndigheder et overordnet ansvar for leveringen af ydelserne på et højt kvalitetsniveau under iagttagelse af aktørernes kompetence.

Viften af sociale ydelser er enorm og omfatter navnlig plejehjem, omsorgscentre for handicappede og psykisk syge, daginstitutioner, centre for voldsramte kvinder, indvandrere og flygtninge, genoptræningscentre, plejeinstitutioner, sociale boligforeninger, organisationer inden for ungdomsbeskyttelse, socialt arbejde og uddannelse, kostskoler, fritidshjem, vuggestuer og pasningsordninger, læge- og socialcentre, hospitaler, revaliderings- og omskolingscentre, centre for erhvervsuddannelse, pleje- og hjemmeserviceordninger samt familiecentre.

Disse tjenester leveres i alle medlemsstater af operatører med forskellig status, herunder et betydeligt antal velgørende, socialøkonomiske og kooperative institutioner samt ikke-kommercielle organisationer (foreninger, gensidige og kooperative selskaber, fonde) af højst forskellig art (offentlige, velgørende, filantropiske, religiøse, private etc.). Leveringen af disse tjenesteydelser er underlagt lovgivnings- og finansieringsmæssige rammer, der er fastsat af de offentlige myndigheder.

3. Kommissionens forslag

Denne »fortolkende« meddelelse, hvis formål er at foretage de nødvendige juridiske præciseringer, vedrører alene de sociale ydelser — med undtagelse af sundhedsydelser, der vil blive behandlet i et særskilt dokument i 2007 — og planlægger ikke umiddelbart et lovgivningsinitiativ på området. Kommissionen vil undersøge de juridiske muligheder for at fremsætte et lovforslag og træffe beslutning herom, hvis det efter dens opfattelse skulle fremgå af den åbne og løbende høring af de berørte parter, af de rapporter om sociale ydelser, der udarbejdes hvert andet år, samt af en igangværende undersøgelse med henblik på udarbejdelsen af den første rapport i 2007, at der er behov for et sådant initiativ.

Alle disse sociale ydelser er kendetegnet ved forskellige karakteristika såsom solidaritet, alsidighed og personalisering (tilpasning til den enkelte modtagers behov), ikke-kommercielt formål, frivillighed under forskellige former, kulturel forankring eller den atypiske relation mellem leverandør og bruger.

Ifølge Kommissionen er modernisering af socialydelserne et af de vigtigste emner på europæisk plan på nuværende tidspunkt. Kommissionen anerkender, at socialydelserne er en integrerende del af den europæiske samfundsmodel, og at de, selv om de ikke udgør en særlig juridisk kategori af forsyningspligtydelser, har en særlig plads som grundlag for det europæiske samfund og den europæiske økonomi, eftersom de bidrager til at realisere de grundlæggende sociale rettigheder.

Kommissionen fastslår, at sektoren er midt i en ekspansions- og moderniseringsproces med henblik på at positionere sig i et spændingsforhold, hvor ydelserne skal være tilgængelige for alle, have en tilstrækkelig kvalitet og være økonomisk holdbare. Flere og flere sociale ydelser, der hidtil har været administreret direkte af de offentlige myndigheder, er nu omfattet af Fællesskabets lovgivning om det indre marked og af konkurrencereglerne.

Kommissionen anerkender, at de sociale ydelser af almen interesses retlige stilling i forhold til konkurrencereglerne af de offentlige og private operatører på det sociale område opfattes som en kilde til usikkerhed, som Kommissionen efter eget udsagn bestræber sig på at mindske eller klarlægge virkningerne af, uden imidlertid at kunne fjerne den.

4. Generelle bemærkninger

I disse beskæftigelsesmæssige og økonomisk usikre tider, hvor hverken EF's eller de enkelte medlemsstaters programmer til bekæmpelse af udstødelse og fattigdom har held til at indsnævre kløften mellem samfundets mest udsatte grupper og de mest velstillede eller mellem EU's rigeste og fattigste regioner, er der et stigende behov for socialydelser af almen interesse, så meget mere som den demografiske udvikling øger efterspørgslen efter dem.

EØSU kan derfor kun bifalde, at Kommissionen har offentliggjort denne meddelelse, der afspejler, hvor vigtige socialydelserne er for borgerne, hvor stor en rolle de spiller som integrerende del af den europæiske sociale model og det formålstjenlige i at udvikle en systematisk metode til identifikation og bestemmelse af socialydelsernes karakteristika med henblik på en afklaring af, hvordan de fungerer og, med Kommissionens formulering, lader sig »modernisere«. I stedet for at tale om »modernisering« foretrækker EØSU imidlertid at tale om kvalitets- og effektivitetsforbedring.

Det drejer nemlig sig ikke om at være med på denne eller hin trend, af hvilken art denne end måtte være, eller om, som Kommissionen gør det (1) , at sætte lighedstegn mellem modernisering og eksternalisering af opgaverne fra den offentlige til den private sektor, men om med regelmæssige mellemrum at tilpasse ydelserne til borgernes og de lokale myndigheders behov på det sociale område samt til det tekniske og økonomiske fremskridt og nye krav, der udspringer af hensynet til almenvellet.

EØSU beklager, at Kommissionen i modsætning til, hvad den oprindelig havde bebudet, i den foreliggende meddelelse ikke har medtaget sundhedsydelserne, når nu samspillet og synergierne mellem social- og sundhedsydelserne er så talrige, som de er. Det spørgsmål (»Hvilken forbindelse er der mellem sundheds- og andre hermed forbundne ydelser, såsom sociale ydelser og langsigtede pleje- og bistandsydelser?«), som Kommissionen, foranlediget af en indsats på fællesskabsplan på området for sundhedsydelser, stillede i høringsoplægget af 26. september 2006, og som den har udbedt sig svar på senest den 31. januar 2007, burde med andre ord være blevet stillet, inden man vedtog en meddelelse, der udelukkende omhandler sociale ydelser.

Hidtil har sundhedsydelserne, hvis formål er at give alle borgerne lige adgang til tjenesteydelser af høj kvalitet på grundlag af solidaritetsprincippet, altid været betragtet som et socialpolitisk instrument på linje med de individuelle socialydelser.

5. Særlige bemærkninger

5.1 Beskrivelse af socialydelser af almen interesse

Med forbehold for bemærkningerne under punkt 4.5 ovenfor kan EØSU tilslutte sig den beskrivelse af de særlige kendetegn ved socialydelser af almen interesse, som Kommissionen har foreslået i den forelagte meddelelse. Beskrivelsen er formuleret tilstrækkeligt bredt og fleksibelt til, at den giver spillerum til at tage hensyn til den fremtidige udvikling på området.

Meddelelsens beskrivelse af betingelserne for anvendelsen af fællesskabslovgivningen er imidlertid begrænset til at omhandle de mest almindelige tilfælde. EØSU gør opmærksom på, at systemerne er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, og at opdelingen i kategorier (hel eller delvis uddelegering af opgaverne, partnerskab mellem det offentlige og private) ikke altid tager højde for disse forskelle. EØSU støtter med andre ord anvendelsen af offentlige høringer som et vigtigt middel til at fremskaffe flere oplysninger om de sociale ydelsers formål og tilrettelæggelse.

5.2 EU's indre marked og konkurrencereglerne

EF-traktaten giver medlemsstaterne frihed til at definere forsyningspligtopgaver og at fastlægge de organisatoriske principper, som de tjenesteydere, der får til opgave at levere ydelserne, skal iagttage.

Hvis der er tale om tjenesteydelser, der anses for at være af økonomisk karakter, skal de derudover være organiseret på en sådan måde, at de er forenelige med andre områder under fællesskabslovgivningen (navnlig den fri udveksling af tjenesteydelser, etableringsfriheden og konkurrencelovgivningen).

På grund af EF-Domstolens brede definition af erhvervsvirksomhed, som EU-institutionerne har tilsluttet sig (2) , finder Fællesskabets konkurrenceregler, reglerne for det indre marked (statsstøtte, fri udveksling af tjenesteydelser, etableringsretten, direktivet om »offentlige indkøb«) og afledt lovgivning i højere og højere grad anvendelse på socialydelser af almen interesse, hvilket giver anledning til stigende usikkerhed hos de offentlige myndigheder, tjenesteyderne og modtagerne af ydelserne. Denne tilstand kan, hvis den fortsætter, medføre en ændring af formålet med socialydelser af almen interesse, til trods for at disse er helt centrale for »den europæiske sociale model«.

De mål og principper, der ligger til grund for Fællesskabets rammelovgivning om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, er udtryk for en tankegang, der i alt væsentligt tager udgangspunkt i økonomisk effektivitet. Denne tankegang er irrelevant i forhold til socialydelser af almen interesse og kan derfor ikke i denne form siges at passe fuldstændig til eller finde anvendelse fuldt ud på det, der er virkeligheden på området i EU.

Som EØSU allerede har påpeget i sin udtalelse om »Fremtiden for forsyningspligtydelser« (jf. CESE 976/2006), er sondringen mellem ydelser af henholdsvis økonomisk og ikke-økonomisk karakter fortsat uklar. Næsten enhver forsyningspligtydelse, selv de, der ydes på nonprofit- eller frivillig basis, har en vis økonomisk værdi, uden at de nødvendigvis bør være omfattet af konkurrenceretten. Derudover kan én og samme tjenesteydelse have såvel økonomisk som ikke-økonomisk karakter. På samme måde kan en tjenesteydelse have økonomisk karakter, uden at markedet af den grund er i stand til at sikre, at den er i tråd med de principper, der gælder for forsyningspligtydelser.

Således er begrebet økonomisk virksomhed i henhold til EF-Domstolens retspraksis særdeles bredt defineret, eftersom den betragter »alle aktiviteter, der består i, at en virksomhed — uanset dennes retlige status, og hvordan den er finansieret — leverer varer eller tjenesteydelser på et givet marked« som økonomisk virksomhed (jf. dom i sagerne Höfner og Else, 1991, samt Pavlov, 2000), og eftersom der er tale om økonomisk virksomhed, uanset om den udøves af en kommerciel eller ikke-kommerciel operatør (jf. dom i sagen Ambulanz Glöckner, 2001).

Forsyningspligtydelsernes økonomiske karakter fremhæves mere og mere af EF-Domstolen og Kommissionen, uden at dette forhold modsvares af en anerkendelse af og betryggende rammer omkring de opgaver, som ydelserne skal løse, hvilket skaber betydelig retsusikkerhed for aktørerne og brugerne af ydelserne. Her sker der en glidning fra almen interesse til en målsætning om økonomisk vinding. Der bør imidlertid ikke sondres mellem »økonomisk« eller »ikke-økonomisk« interesse, men derimod mellem, om ydelsen leveres med økonomisk vinding for øje eller ej.

6. Et solidt og gennemsigtigt retsgrundlag

EØSU stiller sig tvivlende over for Kommissionens opfattelse, hvorefter der er indbygget tilstrækkelig fleksibilitet i anvendelsen af traktatens bestemmelser, navnlig dennes artikel 86, stk. 2, til at fjerne enhver retsusikkerhed og sikre adgang for alle til socialydelser. Det samme gælder den åbne koordinationsmetode.

Alle forsyningspligtydelser, herunder socialydelser af almen interesse, bidrager til at løse de opgaver for EU, som er fastlagt i traktatens artikel 2 og 3, navnlig opnåelse af et højt socialt beskyttelsesniveau, højnelse af livskvaliteten, indførelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og styrkelse af den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed.

Heraf følger, at EU som ansvarlig for realiseringen af disse målsætninger også bærer et ansvar for de instrumenter, der skal gennemtvinge de grundlæggende rettigheder og den sociale samhørighed, nemlig sociale ydelser af almen økonomisk og ikke-økonomisk interesse. Derfor skal EU under overholdelse af subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne drage omsorg for og bidrage til, at forsyningspligtydelserne eksisterer, virker efter hensigten, er tilgængelige og prisoverkommelige samt af god kvalitet for alle, idet beføjelserne til at sikre dette deles med medlemsstaterne.

I betragtning af vanskeligheden med for det første udtømmende at definere forsyningspligtydelser/tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, og for det andet risikoen ved en restriktiv tilgang, bør sondringen økonomisk/ikke-økonomisk opgives til fordel for en fokusering på de pågældende ydelsers særlige formål og de krav (den offentlige forsyningspligt), de skal opfylde, hvis de skal fungere efter hensigten, og som bør være klart defineret.

De vidt forskellige situationer, regler og praksis på nationalt og lokalt plan samt forvaltningsorganernes og de offentlige myndigheders forpligtelser indebærer desuden, at de fælles regler, der skal indføres, må tage højde for de særlige forhold i hver enkelt medlemsstat.

Det drejer sig med andre ord ikke om at fastslå, hvad der er økonomisk eller ej, men om at fastsætte, hvilke tjenesteydelser der er omfattet af konkurrencereglerne og bestemmelserne om det indre marked, og hvilke tjenesteydelser der af samfundsmæssige hensyn, af hensyn til den sociale, territoriale og økonomiske samhørighed samt i henhold til subsidiaritetsprincippet af Fællesskabets instanser (for de forsyningspligtydelsers vedkommende, der er underlagt EU-retten), de nationale, regionale eller lokale myndigheder bør undtages herfra.

Der bør derfor, som EØSU gennem flere år har henstillet (3) , på EU-plan udarbejdes fælles referencerammer for forsyningspligtydelser og fælles regler (navnlig hvad angår tilrettelæggelse og finansiering, principper og grænser for Fællesskabets indsats, uafhængig evaluering af ydelsernes effektivitet, brugernes og forbrugernes rettigheder, minimumskrav og nedre grænse for antallet af offentlige forsyningspligtopgaver), som bør gælde for alle forsyningspligtydelser, herunder sociale tjenesteydelser af almen interesse, og som bør samles i et i henhold til den fælles beslutningsprocedure vedtaget rammedirektiv, der kan udgøre en grundlæggende EU-lovgivning, som er tilpasset disse ydelsers særlige kendetegn, og som vil kunne tjene som et supplement til direktivet om tjenesteydelser.

Med henblik på en rimelig, ikke-diskriminatorisk og gennemsigtig løsning af forsyningspligtopgaverne bør de samfundsmæssige hensyn og hensynet til den sociale, territoriale og økonomiske samhørighed, som tjenesteydelserne skal opfylde, være beskrevet af medlemsstaterne i en juridisk forvaltningsakt eller lign. om opgavernes tildeling samt i autorisationsbestemmelser som udtryk for, at der indgået en aftale mellem medlemsstatens kompetente myndighed og tjenesteyderne, hvori sidstnævnte får til opgave at levere tjenesteydelsen, og som fastsætter tjenesteydernes opgaver og pligter under hensyntagen til det spillerum, som lovgivningen giver operatørerne.

bestemmelser om finansieringen og regler for udregning af den betaling, der skal ydes for løsning af den enkelte forsyningspligtopgave,

EØSU slår til lyd for, at der fastsættes et særligt fælles retsgrundlag for tjenesteydelser af almen interesse, herunder for sundhedsydelser, i form af et overordnet rammedirektiv, der gælder alle forsyningspligtydelser. Dette burde på EU-plan kunne sikre et stabilt og gennemsigtigt retsgrundlag for sociale ydelser af almen interesse under nøje overholdelse af subsidiaritetsprincippet og navnlig de lokale og regionale myndigheders beføjelser ved fastlæggelsen af opgaverne, forvaltningen og finansieringen af disse tjenesteydelser. De principper, som disse bestemmelser baseres på, bør danne grundlag for EU's stilling i internationale handelsforhandlinger.

7. Evaluering

For at forbedre aktørernes og EU-institutionernes indbyrdes kendskab og informationsudveksling foreslår Kommissionen, at der fastlægges en procedure for overvågning og dialog i form af rapporter, der udarbejdes hvert andet år.

EØSU gentager i denne sammenhæng sit forslag om, at der oprettes et uafhængigt observationscenter til evaluering af tjenesteydelser af almen økonomisk og ikke-økonomisk interesse sammensat af politiske repræsentanter for Europa-Parlamentet, Regionsudvalget og repræsentanter for det organiserede civilsamfund fra EØSU.

Observationscentret bør have et koordineringsudvalg, der skal fastsætte målene og specifikationerne for evalueringerne, og som skal omfatte de organer, der har ansvar for researcharbejde, og behandle rapporterne samt afgive udtalelse herom. Det bør have tilknyttet et videnskabeligt råd med henblik på at undersøge den anvendte metodologi og fremsætte henstillinger på området. Koordineringsudvalget skal sikre, at evalueringsrapporterne bliver fremlagt og drøftet offentligt i samtlige medlemsstater sammen med alle berørte parter, hvilket forudsætter, at evalueringsrapporterne foreligger på de forskellige arbejdssprog i EU.

(1) KOM(2006) 177 endelig, punkt 2.1, 3. led.

(2) Således hed det i Kommissionens meddelelse fra 2000, at »ifølge Domstolens retspraksis vil mange aktiviteter, som gennemføres af organisationer, der hovedsagelig varetager sociale opgaver, og som er nonprofit-orienterede og ikke tager sigte på at deltage i industriel eller kommerciel virksomhed, normalt ikke være omfattet af Fællesskabets konkurrenceregler og bestemmelser vedrørende det indre marked« (jf. punkt 30). I modsætning hertil hedder det i meddelelsen af 26. april 2006, at »næsten alle tjenesteydelser på det sociale område kan betragtes som« erhvervsvirksomhed »i henhold til traktatens artikel 43 og 49.«

Jf. ligeledes EØSU's udtalelse om »Almennyttige sociale tjenester i den private nonprofit-sektor i EU«, EFT C 311 af 7.11.2001, s. 33.

(3) Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Tjenesteydelser af almen interesse«, EFT C 241 af 7.10.2002, s. 119.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Grønbog om forsyningspligtydelser«, EUT C 80 af 30.3.2004, s. 66.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Hvidbog om forsyningspligtydelser«, EUT C 221 af 8.9.2005, s. 17.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Fremtiden for forsyningspligtydelser«, EUT C 309 af 16.12.2006, s. 135.

BILAG

til Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag fik mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, men blev forkastet under debatten:

Punkt 1.3

Tekst erstattes:

»I overensstemmelse med denne tankegang mener EØSU, at man frem for at beskæftige sig med en tilfældig og dertil flygtig opdeling af forsyningspligtydelser alt efter deres økonomiske eller ikke-økonomiske karakter bør se på selve tjenesteydelsens art, dens opgaver og formål og på dette grundlag fastslå, hvilke tjenesteydelser der er omfattet af konkurrencereglerne og reglerne om det indre marked, og hvilke tjenesteydelser der af samfundsmæssige hensyn og af hensyn til den sociale, territoriale og økonomiske samhørighed og i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet skal undtages herfra af fællesskabs-, nationale, regionale eller lokale myndigheder. Tjenesteydelser kan ikke blot af principielle årsager undtages fra de regler, der gælder for konkurrencen og det indre marked. Konkurrencen, der skal lette fuldførelsen af det indre marked på grundlag af markedsøkonomiske principper, og som er reguleret af kartel- og monopolregler, er en væsentlig demokratisk rettighed, for ikke alene begrænser konkurrencen statens magt, men den forhindrer tillige, og frem for alt, misbrug af en dominerende stilling på markedet og beskytter forbrugernes rettigheder. Endvidere tager konkurrencen og reglerne for det indre marked i EU højde for behovet for en tilpasning til den ikke-markedsmæssige karakter af sociale tjenesteydelser af almen interesse. Det er afgørende at sikre retten til sociale tjenesteydelser.«

Begrundelse

Som det er fremhævet mange steder i udtalelsen, navnlig i punkt 6.5, er socialydelser af almen interesse karakteriseret ved forskellige historiske traditioner, store forskelle i situationen fra land til land og i den lokale, regionale og nationale praksis på området. Arbejdsgivergruppen mener derfor, på linje med Europa-Parlamentets synspunkt, at den mest hensigtsmæssige tilgang på EU-plan ville være at vedtage henstillinger og retningslinjer, der i fuldt omfang tager hensyn til de centrale principper om subsidiaritet og proportionalitet, eftersom en bindende EU-lovgivning om socialydelser af almen interesse ville gennemtvinge en standardiseret løsning, der ganske enkelt er inkompatibel med de pågældende tjenesteydelser. Et direktiv, der givet ville blive baseret på laveste fællesnævner, ville ikke kunne garantere hverken kvalitet eller adgang for alle brugere til tjenesteydelserne, endsige være et fremskridt i henseende til det indre marked. Vedtagelse af en henstilling ville derimod kunne præcisere de forpligtelser, der er forbundet med tjenesteydelser af almen interesse, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af direktiv 2006/123/EF (tjenesteydelsesdirektivet), vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 12. december 2006.

Afstemningsresultat

Stemmer for: 82

Stemmer imod: 91

Stemmer hverken for eller imod: 12

Punkt 1.4

Tekst ændres:

Der bør derfor på EU-plan udarbejdes fælles referencerammer principper og værdier for forsyningspligtydelser samt fælles regler for alle disse ydelser (økonomiske og ikke-økonomiske), herunder sociale tjenesteydelser, som bør samles i et i henhold til den fælles beslutningsprocedure vedtaget rammedirektiv henstillinger og retningslinjer på fællesskabsplan, der kan skabe en grundlæggende EU-lovgivning, som er tilpasset disse ydelsers særlige kendetegn.

Begrundelse

Som det er fremhævet mange steder i udtalelsen, navnlig i punkt 6.5, er socialydelser af almen interesse karakteriseret ved forskellige historiske traditioner, store forskelle i situationen fra land til land og i den lokale, regionale og nationale praksis på området. Arbejdsgivergruppen mener derfor, på linje med Europa-Parlamentets synspunkt, at den mest hensigtsmæssige tilgang på EU-plan ville være at vedtage henstillinger og retningslinjer, der i fuldt omfang tager hensyn til de centrale principper om subsidiaritet og proportionalitet, eftersom en bindende EU-lovgivning om socialydelser af almen interesse ville gennemtvinge en standardiseret løsning, der ganske enkelt er inkompatibel med de pågældende tjenesteydelser. Et direktiv, der givet ville blive baseret på laveste fællesnævner, ville ikke kunne garantere hverken kvalitet eller adgang for alle brugere til tjenesteydelserne, endsige være et fremskridt i henseende til det indre marked. Vedtagelse af en henstilling ville derimod kunne præcisere de forpligtelser, der er forbundet med tjenesteydelser af almen interesse, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af direktiv 2006/123/EF (tjenesteydelsesdirektivet), vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 12. december 2006.

Afstemningsresultat

Stemmer for: 81

Stemmer imod: 94

Stemmer hverken for eller imod: 10

Punkt 1.6

Tekst ændres:

»EØSU gentager i denne sammenhæng sit forslag om, at der oprettes et uafhængigt observationscenter til evaluering af tjenesteydelser af almen økonomisk og ikke-økonomisk interesse sin forpligtelse til princippet om evaluering og foreslår at støtte den af Kommissionen foreslåede procedure med etableringen af et uformelt netværk sammensat af repræsentanter for Europa-Parlamentet, Regionsudvalget og for det organiserede civilsamfund fra EØSU. De offentlige myndigheder bør på lokalt og regionalt plan inddrage alle aktører, herunder leverandører og modtagere af sociale tjenesteydelser, arbejdsmarkedets parter, organisationer inden for socialøkonomien, initiativer til bekæmpelse af social udstødelse mv., i lovgivningen vedrørende socialydelser af almen interesse.«

Begrundelse

Som det er fremhævet mange steder i udtalelsen, navnlig i punkt 6.5, er socialydelser af almen interesse karakteriseret ved forskellige historiske traditioner, store forskelle i situationen fra land til land og i den lokale, regionale og nationale praksis på området. Arbejdsgivergruppen mener derfor, på linje med Europa-Parlamentets synspunkt, at den mest hensigtsmæssige tilgang på EU-plan ville være at vedtage henstillinger og retningslinjer, der i fuldt omfang tager hensyn til de centrale principper om subsidiaritet og proportionalitet, eftersom en bindende EU-lovgivning om socialydelser af almen interesse ville gennemtvinge en standardiseret løsning, der ganske enkelt er inkompatibel med de pågældende tjenesteydelser. Et direktiv, der givet ville blive baseret på laveste fællesnævner, ville ikke kunne garantere hverken kvalitet eller adgang for alle brugere til tjenesteydelserne, endsige være et fremskridt i henseende til det indre marked. Vedtagelse af en henstilling ville derimod kunne præcisere de forpligtelser, der er forbundet med tjenesteydelser af almen interesse, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af direktiv 2006/123/EF (tjenesteydelsesdirektivet), vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 12. december 2006.

Afstemningsresultat

Stemmer for: 85

Stemmer imod: 93

Stemmer hverken for eller imod: 11

Punkt 6.7

Tekst ændres:

Der bør derfor, som EØSU gennem flere år har henstillet, på EU-plan udarbejdes fælles referencerammer for forsyningspligtydelser og fælles regler (navnlig hvad angår tilrettelæggelse og finansiering, principper og grænser for Fællesskabets indsats, uafhængig evaluering af ydelsernes effektivitet, brugernes og forbrugernes rettigheder, minimumskrav og nedre grænse for antallet af offentlige forsyningspligtopgaver), som bør gælde for alle forsyningspligtydelser, herunder sociale tjenesteydelser af almen interesse, og som bør samles i henstillinger og retningslinjer på fællesskabsplan et i henhold til den fælles beslutningsprocedure vedtaget rammedirektiv, der kan udgøre en grundlæggende EU-lovgivning, som er tilpasset disse ydelsers særlige kendetegn, og som vil kunne tjene som et supplement til direktivet om tjenesteydelser.

Begrundelse

Som det er fremhævet mange steder i udtalelsen, navnlig i punkt 6.5, er socialydelser af almen interesse karakteriseret ved forskellige historiske traditioner, store forskelle i situationen fra land til land og i den lokale, regionale og nationale praksis på området. Arbejdsgivergruppen mener derfor, på linje med Europa-Parlamentets synspunkt, at den mest hensigtsmæssige tilgang på EU-plan ville være at vedtage henstillinger og retningslinjer, der i fuldt omfang tager hensyn til de centrale principper om subsidiaritet og proportionalitet, eftersom en bindende EU-lovgivning om socialydelser af almen interesse ville gennemtvinge en standardiseret løsning, der ganske enkelt er inkompatibel med de pågældende tjenesteydelser. Et direktiv, der givet ville blive baseret på laveste fællesnævner, ville ikke kunne garantere hverken kvalitet eller adgang for alle brugere til tjenesteydelserne, endsige være et fremskridt i henseende til det indre marked. Vedtagelse af en henstilling ville derimod kunne præcisere de forpligtelser, der er forbundet med tjenesteydelser af almen interesse, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af direktiv 2006/123/EF (tjenesteydelsesdirektivet), vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 12. december 2006.

Afstemningsresultat

Stemmer for: 84

Stemmer imod: 99

Stemmer hverken for eller imod: 7

Punkt 6.10

Tekst ændres:

EØSU slår til lyd for, at der fastsættes henstillinger og retningslinjer på fællesskabsplan et særligt fælles retsgrundlag for tjenesteydelser af almen interesse, herunder for sundhedsydelser, i form af et overordnet rammedirektiv, der gælder alle forsyningspligtydelser. Dette burde på EU-plan kunne sikre et stabilt og gennemsigtigt retsgrundlag for sociale ydelser af almen interesse under nøje overholdelse af subsidiaritetsprincippet og navnlig de lokale og regionale myndigheders beføjelser ved fastlæggelsen af opgaverne, forvaltningen og finansieringen af disse tjenesteydelser. De principper, som disse henstillinger og retningslinjer på fællesskabsplan bestemmelser baseres på, bør danne grundlag for EU's stilling i internationale handelsforhandlinger.

Begrundelse

Som det er fremhævet mange steder i udtalelsen, navnlig i punkt 6.5, er socialydelser af almen interesse karakteriseret ved forskellige historiske traditioner, store forskelle i situationen fra land til land og i den lokale, regionale og nationale praksis på området. Arbejdsgivergruppen mener derfor, på linje med Europa-Parlamentets synspunkt, at den mest hensigtsmæssige tilgang på EU-plan ville være at vedtage henstillinger og retningslinjer, der i fuldt omfang tager hensyn til de centrale principper om subsidiaritet og proportionalitet, eftersom en bindende EU-lovgivning om socialydelser af almen interesse ville gennemtvinge en standardiseret løsning, der ganske enkelt er inkompatibel med de pågældende tjenesteydelser. Et direktiv, der givet ville blive baseret på laveste fællesnævner, ville ikke kunne garantere hverken kvalitet eller adgang for alle brugere til tjenesteydelserne, endsige være et fremskridt i henseende til det indre marked. Vedtagelse af en henstilling ville derimod kunne præcisere de forpligtelser, der er forbundet med tjenesteydelser af almen interesse, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af direktiv 2006/123/EF (tjenesteydelsesdirektivet), vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet den 12. december 2006.

Afstemningsresultat

Stemmer for: 78

Stemmer imod: 97

Stemmer hverken for eller imod: 10

Punkt 7.3, 7.4 og 7.5

Tekst erstattes:

»EØSU gentager i denne sammenhæng sit forslag om, at der oprettes et uafhængigt observationscenter til evaluering af tjenesteydelser af almen økonomisk og ikke-økonomisk interesse sammensat af politiske repræsentanter for Europa-Parlamentet, Regionsudvalget og repræsentanter for det organiserede civilsamfund fra EØSU. Det bør derfor sikres, at alle aktører, det være sig tjenesteydere eller modtagere af sociale tjenesteydelser, arbejdsmarkedets parter, socialøkonomiske eller velgørende organisationer mv., af de offentlige myndigheder inddrages i alle faser af forsyningspligtydelsernes regulering på nationalt, regionalt og lokalt niveau, både i tilrettelæggelsen, fastsættelsen, overvågningen, sikringen af omkostningseffektiviteten og gennemførelsen af kvalitetsnormer. Observationscentret bør have et koordineringsudvalg, der skal fastsætte målene og specifikationerne for evalueringerne, og som skal omfatte de organer, der har ansvar for researcharbejde, og behandle rapporterne samt afgive udtalelse herom. Det bør have tilknyttet et videnskabeligt råd med henblik på at undersøge den anvendte metodologi og fremsætte henstillinger på området. Koordineringsudvalget skal sikre, at evalueringsrapporterne bliver fremlagt og drøftet offentligt i samtlige medlemsstater sammen med alle berørte parter, hvilket forudsætter, at evalueringsrapporterne foreligger på de forskellige arbejdssprog i EU. EØSU foreslår at støtte den af Kommissionen foreslåede procedure med etableringen af et uformelt netværk. EØSU vil aktivt bidrage til dette netværk, der skal sammensættes af arbejdsmarkedets parter og andre organisationer fra civilsamfundet. Netværket vil fremme udvekslingen af erfaringer og oplysninger om bedste praksis, navnlig via et internet-forum.«

Begrundelse

Arbejdsgivergruppen støtter princippet om fremme af informationsudveksling og evaluering af tjenesteydelser af almen interesse. Gruppen er imidlertid modstander af, at der indføres yderligere tunge og bureaukratiske procedurer i form af en uafhængig overvågningsinstans.

Afstemningsresultat

Stemmer for: 88

Stemmer imod: 99

Stemmer hverken for eller imod: 5