Regionsudvalgets udtalelse om "EU's forhandlingsposition på landbrugsområdet med henblik på næste WTO-forhandlingsrunde"

(2000/C 317/04)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet og Parlamentet "EU-tilgangen til WTO-millenniumrunden" (KOM(1999) 331 endelig udg.),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse om "Agenda 2000 - reform af den fælles landbrugspolitik" (CdR 273/98 fin)(1),

under henvisning til Rådets konklusioner af 26.10.1999 om EU's holdning ved WTO-konferencen i Seattle 30.11.-3.12.1999,

under henvisning til resultaterne af ministerkonferencen i Seattle 30.11.-3.12.1999,

under henvisning til beslutning ved Regionsudvalgets præsidium af 17. november 1999 om i henhold til EF-traktatens artikel 265, stk. 5, at udarbejde udtalelse om EU's forhandlingsposition for næste WTO-forhandlingsrunde på landbrugsområdet og at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 "Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne, Fiskeri",

under henvisning til forslag til udtalelse (CdR 527/99 rev. 2) vedtaget af Underudvalg 2 den 24. februar 2000 (Ordførere: Hannu Penttilä (regionaldirektør for regionen Häme, FIN/PSE) og Reinhold Bocklet (minister for forbunds- og Europaanliggender i Bayern, D/PPE)),

under henvisning til de i Marrakesh-slutakten indeholdte aftaler om afslutning af den 8. GATT-handelsrunde og den deraf afledte fortsættelse af reformprocessen fra 1999 (millenniumrunden),

under henvisning til de enstemmige beslutninger vedrørende Agenda 2000 på Det Europæiske Råds møde i Berlin den 25. marts 1999 -

på sin 34. plenarforsamling den 14.-15. juni 2000 (mødet den 14. juni) vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. En traktat, som er resultatet af næsten otte års multilaterale handelsforhandlinger under GATT (Uruguay-runden), blev i 1994 i Marrakesh undertegnet af 117 stater. Verdenshandelsorganisationen WTO trådte i stedet for GATT som forhandlingsforum for multilaterale handelsforbindelser.

1.2. Uruguay-runden var den første GATT-forhandlingsrunde, hvor man tilstræbte en alsidig aftale om handelen med landbrugsvarer. Resultatet blev en aftale på landbrugsområdet og en aftale om sundheds- og plantebeskyttelse. Landbrugsaftalen var et vigtigt resultat; den omhandler tre hovedområder: markedsadgang, intern støtte og konkurrence på eksportmarkeder.

1.3. Med hensyn til markedsadgang blev medlemsstaterne enige om at ændre samtlige ikke-toldmæssige importhindringer (f.eks. variable importafgifter) til maksimaltoldsatser, som skal afvikles over en gennemførelsesperiode på seks år (1995-2000). Desuden aftaltes et minimumsniveau for markedsadgang (enten minimum access eller current access), som omsættes på grundlag af toldkontingenter med lavere told. Eksportstøtte begrænses både med hensyn til størrelse og med hensyn til, hvor store mængder der kan støttes.

1.4. Bestemmelserne om national støtte er specielt komplicerede. Støtten opdeles i tre kategorier:

- den gule boks (støtte med direkte virkning på den producerede mængde), som skal reduceres med 20 % over 6 år;

- den blå boks (støtte med svagere, men dog reel virkning på den producerede mængde), som i øjeblikket ikke behøver at blive reduceret;

- den grønne boks (støtte uden direkte - eller med meget ringe - virkning på produktion og handel), som ikke behøver at blive reduceret.

1.5. Ud over disse tre handelsproblemer er man i de senere år blevet opmærksom på yderligere aspekter. Sikkerheds- og kvalitetsproblemer har i forbindelse med fødevarer fået større betydning. Også miljøaspekterne er meget vigtige, og navnlig i Europa er man i forhold til tidligere blevet mere opmærksom på landbrugets mange indvirkninger. Endelig tilføjes nye aspekter som dyrevelfærd og anvendelsen af genetisk modificerede organismer.

2. Kommissionens meddelelse til Rådet og Parlamentet "EU-tilgangen til WTO-millenniumrunden"

2.1. Kommissionen har med henblik på WTO-millenniumrunden forelagt en meddelelse, som indeholder bekræftelse af forskellige principper, som f.eks. at den nye forhandlingsrunde skal dække alle områder, at alle aftaler på de vigtigste områder skal godkendes samtidigt, og at forhandlingerne ikke bør strække sig over mere end tre år.

2.2. Et væsentligt mål for EU må være i en omfattende pakkeløsning at udvirke følgende:

- styrkelse af det system, der bygger på WTO-reglerne,

- bedre integration af udviklingslandene i det multilaterale handelssystem,

- større hensyntagen til handelsspørgsmål og handelspolitikker.

Alt efter, hvor omfattende WTO-forhandlingerne bliver, vil Regionsudvalget gå nærmere ind på disse spørgsmål.

2.3. På landbrugsområdet medfører EU's forhandlingsposition følgende krav:

- bibeholdelse af visse eksisterende bestemmelser af Uruguay-rundens landbrugsaftaler, som væsentlige dele af EU-landbrugspolitikken hviler på,

- forbedringer, især med hensyn til adgangen til tredjelandes markeder og

- sikring af overensstemmelse mellem bestemte foranstaltninger under landdistriktspolitikken og den landbrugsrelaterede miljøpolitik gennem anerkendelse af landbrugets multifunktionelle rolle.

2.4. Regionsudvalget mener, at de centrale udsagn i Kommissionens meddelelse, navnlig efter den resultatløse ministerkonference i Seattle, bør præciseres, og kommer til følgende konklusioner.

3. Regionsudvalgets konklusioner

3.1. EU er nødt til under de kommende WTO-forhandlinger at spille en ledende rolle og arbejde for EU's interesser ved at anvende en sammenhængende strategi. Aftalen skal være så omfattende som muligt. Udskillelse af enkelte delområder skal undgås. Især må det forhindres, at landbrugsområdet bliver ordnet særskilt.

3.2. Kommissionens mandat må støttes af alle medlemsstater og dens ledende rolle må respekteres. Kun gennem samlet optræden fra EU's side kan man sikre størst mulig hensyntagen til de fælles interesser, hvis EU betragter landbruget som et samfundsanliggende, og tilkender det en økonomisk, social, miljømæssig, kulturel og sundhedsmæssig rolle i lyset af en bæredygtig udvikling. Under de næste forhandlinger i WTO bør EU hævde og forsvare sin holdning til landbruget som en multifunktionel og mangfoldig sektor.

3.3. Den hurtige og vidtrækkende udvikling inden for bioteknologien og den tiltagende globalisering må af hensyn til bevarelsen af den genetiske mangfoldighed ikke føre til verdensomfattende ensartethed og fremme af landbrugssektorens industrialisering. EU bør kæmpe for, at der tages hensyn til forsigtighedsprincippet overalt i forbindelse med udbredelse og markedsføring af nye teknologier og produkter, der helt eller delvis er baseret på disse. Det er nødvendigt at sikre den nuværende europæiske landbrugsmodels fremtid som økonomisk faktor og som en faktor, der spiller en vigtig rolle for livet på landet og for den territoriale balance.

3.4. Resultatet af WTO-forhandlingerne må med hensyn til de anvendte midler, valget af værktøjer og udformningen af foranstaltninger levne plads til tilstrækkelig regional differentiering. Forhandlingerne skal føre til en for hele verden gældende ramme, inden for hvilken der kan tages hensyn til specifikke regionale behov, uden at andre diskrimineres.

3.5. EU's landbrug og skovbrug må med deres meget varierede struktur, der overvejende er præget af mellemstore landbrugsbedrifter, ved ligeberettigelse af alle bedriftstyper og under anvendelse af bæredygtige produktionsmetoder være i stand til også i fremtiden:

- at styrke deres position på det europæiske hjemmemarked gennem sikring af holdbar og stabil forsyning med sunde fødevarer af høj kvalitet og gennem nonfoodproduktion samt at føre en eksportpolitik, som sikrer EU-landbruget en konkurrencedygtig position på verdensmarkederne;

- at bidrage til økonomisk levedygtighed og beskæftigelse i landdistrikterne og bidrage til beskyttelsen af miljøet og til andre dele af velfærden på samfundsøkonomisk niveau;

- at medvirke til fortsat styrkelse af økonomisk og social samhørighed inden for rammerne af en helhedsstrategi på alle samfundsområder, hvorigennem der kan sikres ligevægt mellem producenter, sektorer og regioner.

3.6. Den Europæiske Unions mandat til WTO-forhandlingerne må være bundet af Agenda 2000-beslutningerne om reform af markedsordningerne, herunder støtteordningerne og mælkekvoteordningen, og sikre disses beståen ud over år 2003.

3.7. Yderligere åbninger af EU-landbrugsvaremarkedet kan ikke indrømmes. Liberaliseringen bør ikke strække sig videre end den i Agenda 2000 fastlagte ramme, fordi denne udgør et væsentligt grundlag for Unionens forhandlingsmandat.

3.8. Som grundlag for landbrugsforhandlingerne bør der tilvejebringes en indgående analyse af markedsproblemerne inden for de enkelte produktområder, for at man i tilstrækkelig grad kan tage hensyn til den specifikke situation, de særtræk og de behov, der gør sig gældende inden for hver enkelt produktionssektor. Analysen bør være grundlag for afgørelsen om, hvorvidt et produkt kommer ind under forhandlingerne eller ej. Desuden må der ses på sammenligneligheden af de forskellige støtteforanstaltninger. I den forbindelse må der også ses på værktøjer som f.eks. landbrugseksportkreditter, afgrødeforsikringer, transportstøtteordninger og statslig handelsvirksomhed, som fra nogle handelspartneres side i forstærket omfang sættes ind som støtteforanstaltninger, og som hidtil ikke har været underlagt WTO-reglerne.

3.9. Overholdelsen af bæredygtighedsprincipper i landbrugsdriften bør indgå i grundlaget for styringen af handelen med landbrugsvarer på verdensplan. Dette er i hele verdensbefolkningens interesse og ikke kun i det europæiske landbrugs interesse. Derfor bør forhandlingerne yde et væsentligt bidrag til at styrke de bæredygtige driftsformer. "Den grønne boks" bør udvides for at tage hensyn til dette, og det forekommer nødvendigt at undersøge vekselvirkningerne mellem WTO-aftalerne og andre handelsaftaler.

3.10. EU bør derfor arbejde for, at normer for forbrugerbeskyttelse og -oplysning (især med hensyn til varedeklaration) samt miljø-, social-, sundheds-, plante- og dyrebeskyttelse snarest muligt integreres i internationale aftaler på forpligtende måde for således at tage hensyn til de europæiske forbrugeres interesser. Disse aftaler må i tilstrækkelig grad knyttes sammen med WTO-aftalerne for at sikre overholdelsen.

3.11. De normer og kontrolforanstaltninger, der gælder i EU inden for fødevaresikkerhed, må anerkendes og garanteres internationalt, også i forhold til de førnævnte normer. Importerede varer skal opfylde disse eller sammenlignelige normer og kontrolleres derefter. Forbrugerne skal kunne have fuld tillid til, at fødevarerne er sikre og sunde. Det er derfor vigtigt, at man i forbindelse med sundheds- og plantebeskyttelsesforanstaltninger ikke blot bygger på videnskabelige synspunkter, men også tager hensyn til begrundede kvalitetskrav, der stilles til produkterne rundt omkring i landene. Hvis de videnskabelige opfattelser i forskellige lande divergerer, bør landene ved indførsel af produkter lade forsigtighedsprincippet gælde.

3.12. Inden for rammerne af WTO-reglerne skal de øgede omkostninger som følge af strengere europæiske produktnormer, som ikke overtages af WTO, kunne kompenseres i fuldt omfang.

3.13. Mange lande har fastlagt strenge landbrugspolitiske bestemmelser, bl.a. om kvalitetskriterier for produkterne samt etiske aspekter af landbrugserhvervets udøvelse (f.eks. fødevaresikkerhed, dyrevelfærd og produktions- og forarbejdningsmetoder). Disse lande må have ret til at drage omsorg for sådanne anliggender, men det må også tages i betragtning, at specielt strenge normer forøger omkostningerne ved landbrugsproduktionen og svækker dens konkurrencedygtighed på verdensmarkedet. I sådanne tilfælde må der i WTO-bestemmelserne være plads til udligningsstøtte til landbruget gennem statslige programmer inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.

3.14. Fristen for "fredsklausulen" bør forlænges ud over 2003.

3.15. Hvad angår de principper, som EU har vedtaget, understreger Regionsudvalget dog, at man skal tage hensyn til særlige forhold, navnlig sociale og miljømæssige forhold, i det enkelte land eller den enkelte region. National støtte med direkte virkning på den producerede mængde (gul boks) bør ikke reduceres, når den er en forudsætning for at opretholde det økonomiske og sociale liv i et givet område og indgår i en regions indsats inden for miljøbeskyttelse. Hvad angår national støtte med svagere virkning på den producerede mængde (blå boks) mener Regionsudvalget ikke, at den skal reduceres på kort sigt.

3.16. Når man indskrænker de markeds- og prispolitiske muligheder, der endnu eksisterer inden for rammerne af de bestående WTO-bestemmelser, og som er en følge af den nødvendige reform af den fælles landbrugspolitik, og der dermed nødvendigvis fjernes en beskyttelse udadtil, er der tale om en gratisydelse til WTO-partnerne, som ikke afkræves passende og konkrete modydelser. Disse modydelser kan f.eks. bestå i anerkendelse og overholdelse af princippet om EU-præference og af det forhold, at en overvejende del af Europas landbrug er anderledes på grund af dets multifunktionalitet samt lettere adgang til markederne for europæiske eksport.

3.17. Udvidelsen af EU østpå, som frembyder en betydelig chance for fred, frihed og sikkerhed, og ikke blot for Europa, vil varigt påvirke handelsforbindelserne og konkurrencen på verdensplan. Heldig gennemførelse af denne proces forudsætter solidaritet mellem EU og dets handelspartnere, som klart må afspejles i WTO-forhandlingsresultatet og herunder især tilpasningen af EU's eksportforpligtelser. EU bør på sin side arbejde for, at der også i ansøgerlandene opnås en passende balance mellem kommercielle aspekter og ikke-kommercielle aspekter for at styrke det europæiske landbrugs image udadtil.

3.18. Regionsudvalget ønsker, at man er særlig opmærksom på den sammenhæng, der er mellem handel og udvikling. Den Europæiske Union bør tilstræbe yderligere at åbne markedet for produkter fra udviklingslandene.

3.19. Desuden bør EU spille en betydningsfuld rolle under de kommende WTO-forhandlinger og sørge for, at der tages hensyn til de mindst udviklede landes grundlæggende interesser, især på landbrugsområdet og de dermed forbundne aktiviteter.

EU bør aktivt og vedholdende bekræfte sin solidaritet med disse lande og arbejde for en verden, hvor der samarbejdes og gøres fremskridt i fællesskab - en solidaritet, som i sidste instans er i hele jordens interesse.

3.20. Regionsudvalget tilbyder Kommissionen et nært samarbejde, for at der under WTO-forhandlingerne kan tages behørigt hensyn til de regionale særpræg i det europæiske landbrug.

Bruxelles, den 14. juni 2000.

Jos Chabert

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 93 af 6.4.1999, s. 1.