A4-0315/96

Beslutning om udkast til Raadets resolution om mindstegarantier for behandling af asylsager (5585/95 - C4-0356/95)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Raadets resolution af 20. juni 1995 om mindstegarantier for behandling af asylsager (5585/95 - C4-0356/95) ((EFT C 274 af 19.09.1996, s. 13.)),

- der henviser til verdenserklaeringen om menneskerettigheder af 10. december 1948,

- der henviser til den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder og protokol nr. 7 dertil,

- der henviser til Genève-konventionen af 1951 om flygtninges retsstilling og protokollen af 1967,

- der henviser til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder,

- der henviser til konventionen af 10. december 1984 mod tortur og anden grusom, umenneskelig eller vanaerende behandling,

- der henviser til artikel K-K.9 i EU-traktaten og erklaeringen om asyl i slutakten hertil,

- der henviser til konklusionerne nr. 8, 15, 22, 30, 44, 58, 64, 65, 68 og 73 fra UNHCR's Eksekutivkomité,

- der henviser til de generelle retsprincipper, som er gaeldende i medlemsstaterne,

- der henviser til sin beslutning af 21. september 1995 om meddelelsen fra Kommissionen til Raadet og Europa-Parlamentet om indvandrer- og asylpolitikken ((EFT C 269 af 16.10.1995, s. 156.)),

- der henviser til sin beslutning af 18. november 1992 om harmonisering af asyllovgivning og asylpolitik i De Europaeiske Faellesskaber ((EFT C 337 af 21.12.1992, s. 97.)),

- der henviser til London-resolutionerne af 30. november og 1. december 1992 fra Raadet af justits- og indenrigsministre ((10518/92 (Presse 230 - G).)),

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender og udtalelse fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og Udvalget om Kvinders Rettigheder (A4-0315/96),

A. der henviser til, at resolutionen om mindstegarantier for behandling af asylsager er et godt udgangspunkt, der fastlaegger en raekke vaesentlige princippet, og hvis videreudvikling kan fremme den tilsigtede harmonisering,

B. der henviser til, at Raadets resolution ikke indeholder bindende retsforskrifter, og at garantier, der ikke er bindende, ikke kan kaldes garantier, og at disse derfor maa omsaettes i national ret,

C. der henviser til, at medlemsstaternes harmonisering af asylpolitikken er en klar betingelse for, at der kan garanteres retsstatsnormer i hele Den Europaeiske Union,

D. der henviser til, at Raadet og Kommissionen har forsoemt at hoere Europa- Parlamentet, jf. artikel K.6 i traktaten om Den Europaeiske Union,

E. der henviser til, at de fleste flygtninge kommer fra ikke-europaeiske lande og maa hjaelpes i deres eget omraade,

F. der henviser til, at der i lovgivning og procedurer boer skelnes mellem asylsoegende og andre statsborgere fra tredjelande,

G. der henviser til, at en asylansoeger kun kan udvises til sit oprindelsesland, hvis det kan sluttes, at tilbagevenden til oprindelseslandet ikke medfoerer en kraenkelse af artikel 33 i Genève- konventionen af 1951 (ikke-afvisning),

H. der henviser til, at ansoegninger om asyl i stigende grad indgives ved graensen,

I. der henviser til, at princippet med »sikre tredjelande« skal betragtes som et middel til at fastlaegge hvilket land, der har ansvaret for behandlingen af en asylansoegning, og at man derved undgaar situationer, hvor asylansoegeren sendes fra land til land,

J. der henviser til, at foelgende elementer er noedvendige forudsaetninger for en effektiv retsbeskyttelse under sagsbehandlingen:

- asylproceduren skal give alle asylansoegere mulighed for at indgive ansoegning hurtigst muligt,

- parterne skal vaere sikret juridisk og sproglig bistand,

- undersoegelsen af de faktiske forhold og retten til at kontrollere disse skal saette de ansvarlige instanser i stand til at inddrage samtlige vaesentlige aspekter af sagen i deres afgoerelse,

- ansoegninger om asyl skal bedoemmes af et specialiseret og uvildigt organ, som har eneansvar for bedoemmelse af asylansoegninger,

- negative afgoerelser inden for asylproceduren maa kunne ankes til en uafhaengig instans; anken skal generelt have opsaettende virkning, undtagen hvor der er tale om aabenlyst ugrundede ansoegninger,

K. der henviser til, at behandlingen af visse grupper asylsoegende, herunder kvinder og uledsagede mindreaarige asylsoegende, boer have i form af en samtale med sagsbehandlere, som har en saerlig uddannelse i at omgaas de paagaeldende grupper,

L. der henviser til, at retten til ikke at blive tilbageholdt er en grundlaeggende menneskeret, jf. artikel 9 i verdenserklaeringen om menneskerettigheder og artikel 5 i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder,

M. der henviser til, at tilbagesendelse af personer, hvis asylansoegning er blevet afvist efter en rimelig og forskriftsmaessig procedure, skal ske ud fra et princip om sikkerhed og vaerdighed,

N. der henviser til, at Raadets resolution kan godkendes under hensyntagen til nedenstaaende,

O. der henviser til, at Raadets resolution kraever supplering paa en raekke vaesentlige punkter,

1. udtrykker paa ny sin harme over, at der i flere lande dagligt foregaar overgreb mod tusinder af maend og kvinder, ud fra politiske eller religioese motiver;

2. kraever at blive hoert i overensstemmelse med artikel K.6, inden Raadet traeffer afgoerelse paa grundlag af EU-traktaten;

3. ser gerne generelt, at Raadets dokumenter og droeftelser fremover bliver offentlige, og navnlig, at arbejdet i K.4-udvalget og arbejdsgrupperne under dette udvalg, saavel som i koordineringscentrerne CIREA og CIREFI ikke laengere afvikles for lukkede doere; oensker ligeledes at blive holdt regelmaessigt underrettet om det arbejde, der gennemfoeres paa dette omraade, samt at der tages behoerigt hensyn til dets synspunkter;

4. mener, at denne resolution og andre beslutninger med generelt sigte, som Raadet traeffer paa asylomraadet, som pseudo-lovgivning ikke er fuldt ud bindende og uden berettigelse unddrager sig parlamentarisk og retslig kontrol og derfor ikke kan accepteres som faellesskabslovgivning;

5. opfordrer Raadet til at goere asylpolitikken (EU-traktatens artikel K.1, nr. 1) til et faellesskabsanliggende og dernaest under noeje iagttagelse af principperne i Genève-flygtningekonventionen at harmonisere den for at imoedegaa ovennaevnte problemer.

6. kraever, ifald man ikke paa kort sigt kan goere asylpolitikken til et faellesskabsanliggende, at der i en folkeretligt bindende retsakt tilvejebringes faelles europaeiske bestemmelser for asylret og beskyttelse af politiske flygtninge under noeje iagttagelse af principperne i Genève-flygtningekonventionen;

7. anmoder Raadet om entydigt og bindende at laegge fast, at de enkelte medlemsstater skal opfatte en ansoegning om asyl eller flygtningestatus fra en statsborger i en anden medlemsstat som vaerende aabenlyst ubegrundet, samt at en saadan i alle tilfaelde skal afvises;

8. anser det for noedvendigt, at de sagsbehandlere, som har kontakt med asylansoegere og traeffer afgoerelse i asylsager, har en saerlig uddannelse inden for menneskerettighederne og den internationale og nationale flygtningeret;

9. opfordrer til, at afgoerelserne i asylsager traeffes inden for en rimelig frist, afhaengig af asylansoegningens kompleksitet;

10. anmoder medlemsstaterne om ved udarbejdelse af deres faelles situationsrapporter om visse oprindelsestredjelande at tage hoejde for, om UNHCR's »Centre for Documentation on Refugees« og internationale menneskerettighedsorganisationer har kunnet konstatere, at menneskerettighederne respekteres;

11. opfordrer medlemsstaterne til at foelge henstillingerne fra UNHCR, der i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 65 i vejledningen om procedurer og kriterier ved fastsaettelse af en flygtnings status fastslaar, at Genève-konventionen gaelder for personer, der er ofre for visse gruppers overgreb, naar ordensmagten notorisk er ude af stand til at beskytte dem;

12. kraever, at der ud over sproglig bistand ogsaa som fastlagt i de paagaeldende nationale procesretlige love tilbydes vederlagsfri juridisk bistand til asylsoegende, som ikke raader over tilstraekkelige midler til selv at betale den;

13. forlanger, at asylansoegeren i de tilfaelde, hvor en asylansoegning erklaeres aabenlyst grundloes, altid har en mulighed for at appellere denne afgoerelse ved en uafhaengig og uvildig retsinstans, der er oprettet ved lov og har befoejelser til hurtigst muligt at traeffe bindende afgoerelser;

14. kraever, at princippet om en ankes opsaettende virkning kun maa begraenses i tilfaelde, hvor der er tale om en asylansoegning, der er afvist som aabenlyst grundloes; tilbagesendelse af asylansoegeren maa foerst ske, naar denne har haft mulighed for at ansoege om bevarelse af ankens opsaettende virkning;

15. anser det for noedvendigt, at medlemsstaterne, inden de griber til udvisning af en asylansoeger til et sikkert modtagertredjeland, faar garantier for, at den paagaeldende faar adgang til asylproceduren, at asylansoegningen bedoemmes paa sit indhold, og at princippet om ikke- afvisning overholdes;

16. anser det for noedvendigt, at asylansoegeren faar tilstraekkelig tid til at forberede sig paa selve samtalen med henblik paa bedoemmelsen af asyl- ansoegningen; mener, at der skal udarbejdes en rapport om samtalen paa et sprog, asylansoegeren forstaar, og at asylansoegeren eller dennes juridiske raadgiver skal have aktindsigt i denne rapport;

17. forlanger, at afgoerelser vedroerende asylansoegninger begrundes paa behoerig vis, saaledes at det fremgaar, hvilke oplysninger der er medtaget i afgoerelsen, hvorfor disse oplysninger har foert til den paagaeldende afgoerelse, og hvilke disponible oplysninger der ikke er taget i betragtning;

18. understreger, at graensekontrolmyndigheder ikke maa vaere ansvarlige for bedoemmelsen af en asylansoegnings indhold;

19. anmoder derfor om i de tilfaelde, hvor der naegtes indrejse med den begrundelse, at asylansoegningen er aabenlyst grundloes, og hvor sikring af foreloebig retsbeskyttelse ikke finder anvendelse, at afgoerelsen om naegtelse af indrejse traeffes af en central myndighed, som raader over den noedvendige sagkundskab og erfaring paa det asylretlige omraade;

20. anmoder om, at alle afgoerelser i en asylprocedure meddeles skriftligt paa et sprog, asylansoegeren forstaar, dvs. ogsaa den afgoerelse, at princippet om et sikkert modtagertredjeland efter national ret finder anvendelse;

21. opfordrer medlemsstaterne til at enes om en harmoniseret liste - baseret paa udfoerlige uafhaengige analyser - over sikre hjemlande, hvor alle personer og befolkningsgrupper i hele den paagaeldende stat er sikret mod politisk forfoelgelse; den lovmaessige formodning om sikkerhed mod forfoelgelse skal kunne tilbagevises gennem saglig, underbygget og trovaerdig dokumentation af individuelle aarsager til forfoelgelse; denne liste, som skal vaere gaeldende for hele Unionen, forelaegges Europa- Parlamentet til udtalelse;

22. kraever, at asylansoegerne gives mulighed for ved en individuel procedure at anfaegte den paastaaede sikkerhed i hjemlandet; mener i den forbindelse at asylansoegeren skal have mulighed for at bevise, at vedkommendes ansoegning er baseret paa saerlige omstaendigheder, der i modsaetning til situationen i hjemlandet kan give formodning om, at asylansoegeren med rette frygter forfoelgelse;

23. forlanger, at tiltraedelseskravene for nye EU-medlemsstater omfatter betingelser vedroerende asylpolitikken;

24. anser det for noedvendigt, at mindreaarige asylsoegende uden ledsagere faar mulighed for at indgive en selvstaendig ansoegning; i givet fald bistaas den mindreaarige asylansoeger af en saerligt udnaevnt formynder eller vaerge;

25. hilser det velkomment, at kvinders behov for foerste gang anerkendes i Raadets resolution, men finder, at resolutionens affattelse giver medlemsstaterne for meget spillerum til fortsat at undlade at goere noget for at stoette kvindelige asylansoegere;

26. henstiller til Den Europaeiske Union og medlemsstaterne at foelge Europaraadet, Canada, USA og UNHCR i deres anerkendelse af asylretten for kvinder og unge piger, som er udsat for eller risikerer at blive udsat for koensbegrundet diskrimination;

27. opfordrer indtraengende alle medlemsstater til at foelge de retningslinjer for kvindelige asylansoegere, som UNHCR's Eksekutivkomité vedtog i 1993, konklusion nr. 73; disse retningslinjer skal omfatte raad vedroerende reaktion paa seksuelle overgreb;

28. betragter det som vaerende af afgoerende betydning, at seksuelle overgreb anerkendes som en form for tortur, navnlig i lyset af anvendelsen af voldtaegt som krigsvaaben samt visse landes kulturelle traditioner, der bl.a. omfatter koensbegrundet forfoelgelse;

29. fremhaever behovet for en fyldestgoerende information om menneskerettighedssituationen for kvinder samt om de saerlige former for forfoelgelse, kvinder ofte udsaettes for og navnlig i de lande, hovedparten af asylansoegningerne i EU kommer fra;

30. anmoder alle medlemsstaterne om at indfoere uddannelsesprogrammer, som kan sikre, at det personale, der behandler asylansoegninger, har tilstraekkelig viden om spoergsmaal, der haenger sammen med koensbegrundet forfoelgelse, samt om traumatiserede kvindelige asylansoegeres behov; opfordrer medlemsstaterne til snarest muligt at gennemfoere henstillingen (i punkt 28 i Raadets resolution) om i videst muligt omfang at lade kvindelige sagsbehandlere og tolke varetage modtagelsen af de paagaeldende kvindelige asylansoegere;

31. understreger, at hustruerne boer tilkendes en selvstaendig retsstilling, i de tilfaelde, hvor en asylansoeger er ledsaget af sin familie, saaledes at de ikke mister deres selvstaendige rettigheder i tilfaelde af aegtefaellens doed, ved skilsmisse eller parforholdets oploesning;

32. anmoder om, at der udformes saerlige programmer for kvinder, som har behov for laegelig, psykologisk og social bistand som foelge af seksuelle overgreb;

33. fastholder, at medlemsstaterne skal ivaerksaette handlingsprogrammer, som kan give kvindelige flygtninge mulighed for hurtigt at opnaa oekonomisk uafhaengighed;

34. opfordrer ligeledes til, at kvindelige asylansoegere faar mulighed for at indgive en selvstaendig asylansoegning; mener, at de i paakommende tilfaelde skal hoeres af kvindelige sagsbehandlere uden deres aegtefaelles tilstedevaerelse i et selvstaendigt, fuldgyldigt interview om en faelles asylansoegning;

35. konstaterer med bekymring, at der endnu ikke findes nogen tilfredsstillende politik, hvad angaar asylansoegere, som har vaeret igennem alle behandlingsinstanser, er blevet afvist eller er vanskelige at udvise, samt illegale indvandrere;

36. forlanger, at garantierne i artikel 9 i verdenserklaeringen om menneskerettighederne, artikel 5 i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder og UNHCR's retningslinjer overholdes fuldt ud, samt at autoriserede ikke-statslige organisationer og advokater garanteres fri og permanent adgang ogsaa ved tilbageholdelse;

37. goer Kommissionen opmaerksom paa dens tilsagn om endnu i 1996 at fremlaegge et forslag til konvention om asylpolitikken, og opfordrer til, at ikke alene eksisterende aftaler kodificeres, men at ogsaa de nuvaerende huller mangler i asylretten afhjaelpes under hensyntagen til de her anfoerte indvendinger;

38. mener, at medlemsstaternes regeringer og parlamenter ved harmoniseringen af procedurerne skal tage hensyn til indholdet af Europa-Parlamentets beslutning og foretage de praeciseringer, som under behandlingen i Parlamentet har vist sig noedvendige;

39. oensker at blive hoert af Raadet, saafremt det vedtager at foreslaa aendringer i sin resolution om mindstegarantier for behandling af asylsager eller at erstatte denne med en anden tekst;

40. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen, regeringerne og parlamenterne i medlemsstaterne og ansoegerlandene samt til Europaraadet, UNHCR, ECRE og Amnesty International.