Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

A. FORMÅLENE MED FORSLAGET

B. BAGGRUND

1. Lovgivningsmæssig baggrund

1.1. EF-bestemmelser

1.2. Nationale bestemmelser

2. Den internationale videnskabelige konference og høringspapiret om kød- og benmel

3. De videnskabelige udtalelser

4. Resultater af EF-kontrolbesøg i medlemsstaterne

C. RETSGRUNDLAGET FOR OG HOVEDELEMENTERNE I FORSLAGET

1. Retsgrundlag

2. Forslagets hovedelementer

a) Udelukkelse af selvdøde dyr og alt kasseret materiale fra foderkæden

b) Forbindelsen med EF's miljølovgivning

c) Nye rammebestemmelser for sektoren for animalske biprodukter

d) Forenkling af de bestående EF-bestemmelser

e) Indførsel fra tredjelande

D. DE BERØRTE PARTERS STILLINGTAGEN

Medlemsstaterne

Erhvervslivet

E. RETSAKTENS FORM

BILAG I: Analyse af virkningerne

BILAG II: Indholdsfortegnelse for forslaget

A. FORMÅLENE MED FORSLAGET

Hovedformålet med dette forslag er at forbyde genanvendelse i foderkæden af bestemte animalske biprodukter, nemlig døde dyr og kasseret animalsk materiale. Det eneste råstof, der må anvendes til fremstilling af foder, vil i så fald være materiale af dyr, der er erklæret egnede til konsum.

Desuden tager forslaget sigte på:

-at indføre en række alternative metoder for anvendelse eller bortskaffelse af animalske biprodukter,

-at styrke bestemmelserne om kontrollen med animalske biprodukter og om, at disse skal kunne spores,

-at skabe forbindelse med EF-retsforskrifterne på miljøområdet,

-at opstille nye rammebestemmelser for sektoren for animalske biprodukter,

-at forenkle de nugældende EF-bestemmelser, så der opnås en samlet retsakt, som gælder for alle animalske biprodukter, der ikke er bestemt til konsum.

Forslaget er en af de aktioner, der er omhandlet i hvidbogen om fødevaresikkerhed (aktion 30).

B. BAGGRUND

1. LOVGIVNINGSMÆSSIG BAGGRUND

1.1. EF-bestemmelser

a) Bortskaffelse og forarbejdning af animalske biprodukter

Rådets direktiv 90/667/EØF fastlægger de dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for

-bortskaffelse og forarbejdning af animalsk affald med henblik på at destruere patogener, der måtte forekomme heri,

-fremstilling af foderstoffer af animalsk oprindelse på en sådan måde, at forekomst af eventuelle patogener heri forhindres.

Animalsk affald defineres som kroppe eller dele af dyr, herunder fisk, eller produkter af animalsk oprindelse, som ikke er bestemt til direkte konsum. Animalsk affald klassificeres enten som højrisikostoffer, hvis det er forbundet med en alvorlig risiko for spredning af sygdomme til dyr eller mennesker (dvs. kadavere, dyr der på dødstidspunktet har udvist kliniske tegn på en sygdom, dyr der er blevet aflivet i forbindelse med planer for sygdomsbekæmpelse samt kasseret materiale fra slagterier), eller som lavrisikostoffer, hvis det ikke er forbundet med en alvorlig risiko (dvs. biprodukter fra slagterier, som er erklæret egnet til konsum, men som ikke er bestemt til konsum, f.eks. af kommercielle grunde).

Ifølge direktivet skal såvel højrisikostoffer som lavrisikostoffer for at kunne indgå i foder forarbejdes i en godkendt forarbejdningsvirksomhed, som er undergivet veterinær myndighedernes tilsyn. I undtagelsestilfælde kan det også bortskaffes ved brænding eller nedgravning.

Siden den 1. april 1997 kræves det, at alt animalsk affald af pattedyr skal forarbejdes i overensstemmelse med nedenstående minimumsparametre, som anses for effektivt at kunne inaktivere agenser af scrapie og bovin spongiform encephalopati (BSE).

-Maksimal partikelstørrelse 50 mm

-temperatur > 133°C

-tid 20 minutter

-tryk (absolut) 3 bar

-i et batchsystem eller i et kontinuerligt system.

Nogle afledte produkter af animalsk affald af pattedyr er fritaget fra disse nye destruktionsnormer såsom foder til selskabsdyr, der er fremstillet af lavrisikostoffer, visse former for afsmeltet fedt, gelatine m.v. og generelt produkter, der med sikkerhed ikke vil indgå i foder- eller fødevarekæden.

Desuden skal afsmeltet fedt af drøvtyggere, der er bestemt til foderbrug,

-fra den 1. juli 2000 forarbejdes i overensstemmelse med ovennævnte parametre, men kun hvis de er fremstillet af højrisikostoffer,

-fra den 1. januar 2001 renses på en sådan måde, at maksimumsindholdet af resterende uopløselige urenheder ikke overstiger 0,15 vægtprocent.

Kød- og benmel, der ikke fremstilles i overensstemmelse med ovennævnte normer, skal destrueres ved nedgravning, forbrænding eller anvendelse som brændstof eller ved en lignende proces, der sikrer risikofri bortskaffelse.

Afsmeltet fedt af drøvtyggere, der ikke fremstilles i overensstemmelse med ovennævnte normer, skal enten være bestemt for den oliekemiske industri eller destrueres ved nedgravning, forbrænding eller anvendelse som brændstof eller ved en lignende proces, der sikrer risikofri bortskaffelse.

Kød- og benmel af animalske biprodukter af andre dyr end pattedyr (f.eks. fiskemel og fjerkræmel) og afsmeltet fedt af andre dyrearter end drøvtyggere må stadig fremstilles ved anvendelse af alternative varmebehandlingsmetoder (hvis der er tale om højrisikostoffer) som fastlagt i beslutning 92/562/EØF eller af andre forarbejdningsmetoder på betingelse af, at de endelige produkter opfylder visse mikrobiologiske normer.

Ved indførsel af kød- og benmel og afsmeltet fedt fra tredjelande må det kræves, at der findes foranstaltninger svarende til dem, der anvendes i EU.

Ifølge beslutning ..../..../EF skal specificeret risikomateriale, der defineres som kranium, herunder hjerne og øjne, mandler og rygmarv fra kvæg, får og geder på over et år, ileum fra kvæg på over et år og milt fra får og geder, fra den 1. oktober 2000 fuldstændig fjernes fra foder- og fødevarekæden. Desuden skal hele hovedet, brissel, milt, tarme og rygmarv fra kvæg på over seks måneder og rygsøjlen fra kvæg på over tredive måneder fjernes i Det Forenede Kongerige og Portugal. I forbindelse med selvdøde kreaturer, får og geder skal der enten foretages fjernelse af det specificerede risikomateriale, eller hele kadaveret skal destrueres.

Ifølge beslutning 98/272/EF skal dyr, der er blevet aflivet eller er døde i forbindelse med en TSE, destrueres.

b) Foderforbud

Efter at foder med indhold af forarbejdet affald af drøvtyggere kontamineret med det infektiøse agens blev identificeret som hovedkilden til BSE, udstedtes der medio 1994 ved beslutning 94/381/EF for hele EF forbud mod at fodre drøvtyggere med protein af pattedyrvæv (med undtagelse af bestemte produkter såsom mælkeprotein, blodmel, gelatine, aminosyrer og peptider).

1.2. Nationale bestemmelser

Direktiv 90/667/EØF og beslutning 94/381/EF er blevet gennemført i den nationale lovgivning i alle EU's 15 medlemsstater.

Nogle medlemsstater har dog frivilligt indført strengere bestemmelser end dem, der er fastsat i ovennævnte retsakter. Der kan navnlig nævnes følgende eksempler:

-To medlemsstater (Sverige og Frankrig) har forbudt brug af visse højrisikostoffer i foder:

*Siden 1986 har Sverige forbudt anvendelse af selvdøde dyr til fremstilling af foder.

*Siden den 28. juni 1986 har Frankrig forbudt anvendelse af selvdøde dyr og andre højrisikostoffer til fremstilling af foder. Desuden har Frankrig fra samme dato forbudt anvendelse af protein af andre dyr end pattedyr (dvs. protein af fjerkræ og fisk) til foder til drøvtyggere.

*Belgien har meddelt, at det er hensigten at forbyde anvendelse af selvdøde dyr til fremstilling af foder.

-I Det Forenede Kongerige har det siden den 4. april 1996 været ulovligt at fodre husdyr med protein af pattedyr (bortset fra blodmel og mælkeprotein).

-I Portugal er det ulovligt at fodre opdrættede dyr med protein og fedtstoffer af pattedyr. Desuden forbød Portugal fra samme tidspunkt anvendelse af protein af fjerkræ til foder til drøvtyggere.

2. DEN INTERNATIONALE VIDENSKABELIGE KONFERENCE OG HØRINGSPAPIRET OM KØD- OG BENMEL

BSE-krisen medførte, at der sattes spørgsmålstegn ved, om EF-bestemmelserne om bortskaffelse og forarbejdning af animalske biprodukter, der ikke er bestemt til konsum, virkelig opfylder de grundlæggende målsætninger, nemlig at sikre et højt niveau for beskyttelse af folkesundheden og for miljøbeskyttelse i hele Fællesskabet.

Navnlig er der i offentligheden en udbredt betænkelighed med hensyn til kvaliteten af de fodermidler, der må anvendes til dyr i landbruget.

Den internationale videnskabelige konference om kød- og benmel, som Kommissionen og Europa-Parlamentet afholdt i Bruxelles den 1.-2. juli 1997, indledte en debat om produktion af og fodring med kød- og benmel.

I løbet af de to dage, konferencen varede, forelagde videnskabsmænd, medlemmer af Europa-Parlamentet og repræsentanter for forbrugergrupper og for interesseorganisationer inden for miljø, landbrug og industri og handel deres synspunkter vedrørende dette emne.

Konferencen opfordrede til yderligere overvejelser vedrørende den fremtidige politik på dette område og navnlig vedrørende et eventuelt forbud mod anvendelse i foderkæden af selvdøde dyr og enhver form for kasseret materiale. Den eneste råvare, der må anvendes til fremstilling af foder, ville så være materiale, der er erklæret egnet til konsum, men som af kommercielle eller teknologiske grunde ikke vil blive anvendt til konsum.

Med henblik på at skabe den bredest mulige debat om EF's fremtidige lovgivning på ovennævnte område fremlagde Kommissionen i november 1997 et høringspapir om mel af animalsk oprindelse.

Det tog sigte på at give en objektiv beskrivelse af den aktuelle situation og på at skitsere de mulige følger ved valg af forskellige fremgangsmåder.

Kommissionen modtog 75 udtalelser om dette høringspapir. Bemærkningerne kom fra en lang række organisationer, bl.a. for landmænd, destruktionsanlæg, foderproducenter og kødproducenter, fra medlemsstaternes og tredjelandes regeringer, fra faglige organisationer og forbrugerorganisationer samt fra individuelle borgere.

Af de modtagne bemærkninger fremgik det, at erhvervslivet, de faglige organisationer, borgerne og forbrugerne i det væsentlige går ind for at udelukke selvdøde dyr og alt kasseret materiale fra foderkæden, men at de, der ville bære de dermed forbundne omkostninger, såsom landbrugerne og nogle af medlemsstaternes myndigheder, er imod, så længe der ikke foreligger tilstrækkelige videnskabelige beviser. Medlemsstaternes myndigheder er navnlig betænkelige med hensyn til de økonomiske, miljømæssige og sundhedsmæssige følger af en sådan udelukkelse, som kunne føre til, at der i øget omfang foretages ulovlige nedgravninger på bedrifterne.

Uafhængigt af synspunkterne vedrørende en sådan udelukkelse blev problemet med hensyn til alternative muligheder for destruktion af animalske biprodukter understreget i alle de modtagne bemærkninger. Der var navnlig et generelt ønske om mere forskning med henblik på en vurdering af de sundhedsmæssige risici, som de forskellige bortskaffelsesmetoder er forbundet med.

Der var en generel erkendelse af behovet for at ændre direktiv 90/667/EØF. Dette direktiv anses for at være forældet, og det bør revideres på baggrund af de nye foreliggende oplysninger om BSE.

Såvel regeringsorganerne i tredjelande som den private sektor er imod den nævnte udelukkelse, der betragtes som en handelshindring uden nogen gyldig videnskabelig begrundelse.

3. DE VIDENSKABELIGE UDTALELSER

Et af de hovedargumenter, der i forbindelse med ovennævnte høring blev fremført imod en udelukkelse af visse former for animalsk materiale var, at der ikke foreligger videnskabelige beviser til støtte herfor. Den Videnskabelige Styringskomité blev derfor i en række tilfælde forelagt en anmodning om en videnskabelig udtalelse.

Det har resulteret i, at Den Videnskabelige Styringskomité har vedtaget nedennævnte videnskabelige udtalelser om problemet vedrørende animalske biprodukter:

*Videnskabelig udtalelse om sikkerheden ved kød- og benmel fra pattedyr, som naturligt eller eksperimentelt er modtagelige for TSE.

Vedtagelsesdato: 26.-27. marts 1998 og ajourført den 24.-25. september 1998

*Videnskabelig udtalelse om sikkerheden ved talg hidrørende fra drøvtyggervæv.

Vedtagelsesdato: 26.-27. marts 1998

*Videnskabelig rapport og udtalelse om sikkerhed ved gelatine.

Vedtagelsesdato: 26.-27. marts 1998 og ajourført den 20.-21. januar 2000

*Videnskabelig rapport og udtalelse om sikkerhed ved dicalciumfosfat udskilt af ben fra drøvtyggere og brugt som tilsætningsstof til foder.

Vedtagelsesdato: 25.-26. juni 1998

*Videnskabelig udtalelse om, at kød- og benmel fra pattedyr kan forårsage smitte fra krop til krop gennem animalske foderstoffer.

Vedtagelsesdato: 24.-25. september 1998

*Videnskabelig rapport og udtalelse om risikofriheden ved hydrolyserede proteiner fra kvæghuder.

Vedtagelsesdato: 22.-23. oktober 1998

*Videnskabelig udtalelse om risici ved ikke-konventionelle overførbare agenser og konventionelle infektiøse agenser og andre sundhedsrisici såsom giftige stoffer, der indslæbes i fødevarer eller foder via råvarer fra nedslagne og selvdøde dyr (herunder også drøvtyggere, svin, fjerkræ, fisk, vildtlevende/eksotiske dyr, dyr i zoologiske haver, pelsdyr, katte og laboratoriedyr) eller via kasseret materiale (udtalelsen om selvdøde dyr).

Vedtagelsesdato: 24.-25. juni 1999 og omredigeret den 22.-23. juli 1999

*Videnskabelig udtalelse om risikoen for spredning af TSE blandt andre husdyr end drøvtyggere ved genbrug af animalske biprodukter som foder (udtalelsen om spredning mellem arter).

Vedtagelsesdato: 17. september 1999

*Videnskabelig udtalelse om sikkerhed ved blod af drøvtyggere, hvad angår risikoen for TSE.

Vedtagelsesdato: 13.-14. april 2000.

Hovedkonklusionen af disse videnskabelige udtalelser er, at materiale af dyr, der ved sundhedskontrollen findes uegnede til konsum, ikke bør indgå i foderkæden.

4. RESULTATER AF EF-KONTROLBESØG I MEDLEMSSTATERNE

Siden oktober 1996 har Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor i flere omgange foretaget inspektioner i medlemstaterne for at vurdere tilstedeværelsen og forvaltningen af de væsentligste risikofaktorer og overvågningsprocedurer med hensyn til BSE.

En del af vurderingen vedrørte ordningerne for kommerciel destruktion og andre metoder til bortskaffelse af animalsk affald i medlemsstaterne.

Efter disse inspektioner blev der draget nogle generelle konklusioner og fremsat en række henstillinger, som meddeltes til Kommissionen og medlemsstaterne.

Nogle af disse henstillinger er allerede blevet gennemført i EF-bestemmelserne (beslutning 97/735/EF og beslutning 1999/534/EF), og de indgår nu i omredigeret form i nærværende forordningsforslag.

I denne forordning er der også taget hensyn til andre henstillinger, navnlig vedrørende:

*Produkters sporbarhed

*Regler for midlertidig oplagring

*Udarbejdelse af retningslinjer for officiel kontrol med forarbejdningsindustrien

*Undtagelser vedrørende visse former for lokal praksis (f.eks. "knackers' yards").

C. RETSGRUNDLAGET FOR OG HOVEDELEMENTERNE I FORSLAGET

1. RETSGRUNDLAG

Da formålet med den foreslåede forordning er at beskytte menneskers og dyrs sundhed, er retsgrundlaget for forslaget traktatens artikel 152, stk. 4, litra b).

2. FORSLAGETS HOVEDELEMENTER

a) Udelukkelse af selvdøde dyr og alt kasseret materiale fra foderkæden

Forbuddet

Destruktionsanstalterne i EU indsamlede i 1998 16,1 mio. tons animalsk affald og forarbejdede det til 3 mio. tons kød- og benmel og 1,5 mio. tons fedt, der kunne indgå i foderkæden. 14,3 mio. tons af dette materiale stammede fra dyr, der efter sundhedskontrol var erklæret egnede til konsum, medens 1,8 mio. tons stammede fra selvdøde dyr eller andet kasseret animalsk materiale.

Forordningen foreskriver udelukkelse af selvdøde dyr og alt kasseret materiale fra foderkæden. Den eneste råvare, der må anvendes til fremstilling af foder, vil i så fald være materiale af dyr, der efter sundhedskontrol er erklæret egnede til konsum.

Et sådant forbud ville indebære følgende fordele:

*Som det fremgår af udtalelserne fra Den Videnskabelige Styringskomité, ville forbuddet yderligere mindske risikoen for overførelse af sygdomme og risikoen for uacceptabelt høje restkoncentrationer af kemiske stoffer i foder. For eksempel var den anden bølge af dioxinforurenede animalske fødevarer i Belgien i 1999 forårsaget af, at dyr, der var døde som følge af kontamineret foder, igen indgik i foderkæden efter at være destrueret efter den sædvanlige metode (dvs. 133°C, 30 min, 3 bar). Da denne varmebehandling (ligesom enhver anden kommerciel varmebehandling) var fuldstændig ineffektiv med hensyn til inaktivering af kemiske forureningsstoffer, førte det producerede kød- og benmel, der blev givet til dyrene, til en efterfølgende kontaminering af de deraf fremstillede fødevarer.

*Det ville imødegå etisk begrundet kritik af, at dyr fodres med kadavere.

*Det kunne forbedre de animalske landbrugsprodukters image og genskabe tilliden hos de forbrugere, der mener, at der en risiko for, at uegnet materiale indgår i fødevarekæden. Det ville ændre den tendens, der er til i stadig stigende grad at mindske brugen af værdifulde animalske biprodukter i foder på grund af det negative image, og som kan have uheldige miljømæssige og økonomiske følger. Der er således et stadigt stigende antal destruktionsanlæg, som ophører med at indsamle visse animalske biprodukter og i stedet anvender materiale fra slagterier, da de mener, at markedet for kød- og benmel og afsmeltet fedt af selvdøde dyr og af kasseret materiale er ved at bryde sammen.

*Udelukkelsen ville skabe større klarhed for de virksomheder, der forarbejder animalske biprodukter, og give dem mulighed for en mere langsigtet planlægning.

Forbuddet kunne dog give anledning til en række problemer, og der kan navnlig nævnes følgende:

*De økonomiske virkninger og ekstraomkostningerne ved en sådan udelukkelse ville hovedsageligt ramme landbrugerne. Sådanne ekstraomkostninger kunne føre til, at der i øget omfang foretages nedgravning på bedrifterne med mulige miljøproblemer til følge.

*Nogle af de alternative metoder til bortskaffelse af sådant materiale er miljøskadelige, bekostelige eller umulige på grund af manglende kapacitet til forarbejdning og bortskaffelse af det udelukkede materiale.

*En sådan yderligere udelukkelse kunne af tredjelande opfattes som handelshindringer, og de kunne tænkes at indbringe EU for et WTO-panel.

Alternativerne

For at løse nogle af ovennævnte problemer, navnlig miljøproblemerne, indeholder forslaget også en række alternative muligheder for fremstilling af fodermidler og for anvendelse eller bortskaffelse af de pågældende animalske biprodukter, navnlig:

*forbrænding

*medforbrænding (dvs. anvendelse som brændstof)

*deponering

*kompostering og ensilering af fiskeaffald

*biogas

*gødningsstoffer

*den oliekemiske industri.

Nogle af disse alternative anvendelses- eller bortskaffelsesmetoder åbner mulighed for at dække visse omkostninger. Bilag I indeholder en teknisk redegørelse for ovennævnte alternativer og en analyse af virkningerne af den nye politik.

Finansieringsbestemmelserne

En nylig rundspørge blandt EU's medlemsstater viste meget forskellige holdninger med hensyn til finansiel støtte til forarbejdning og bortskaffelse af animalske biprodukter. For at undgå en situation, hvor dette kunne påvirke de forskellige landbrugsprodukters indbyrdes konkurrencestilling, er det i forslaget fastsat, at Kommissionen skal udarbejde en rapport herom, ledsaget af de fornødne forslag.

Den nye inddeling i kategorier

Da den merværdi, der opnås ved genanvendelse af animalsk materiale, må være forenelig med det overordnede krav om sikkerhed, foreslås det, at andre alternativer end forbrænding, medforbrænding og deponering, begrænses til bestemte animalske biprodukter.

Dette opnås ved nedenstående nye klassificering af de animalske biprodukter:

*Kategori 1-materiale: Dette er den højeste risikokategori og omfatter animalske biprodukter, der er forbundet med en risiko med hensyn til en overførbar spongiform encephalopati (TSE) eller en ukendt risiko eller en risiko med hensyn til forekomsten af restkoncentrationer af forbudte stoffer (dvs. hormoner, beta-agonister mv.) eller restkoncentrationer af miljøforurenende stoffer (dvs. dioxin, PCB mv.). De animalske biprodukter, der falder ind under denne kategori, skal bortskaffes fuldstændigt som affald ved forbrænding, medforbrænding eller deponering.

*Kategori 2-materiale: Denne kategori omfatter animalske biprodukter, der er forbundet med en risiko med hensyn til andre dyresygdomme end TSE eller en risiko med hensyn til forekomsten af restkoncentrationer af veterinærlægemidler. Gylle, indhold fra fordøjelseskanalen og slam fra slagterier er også medtaget under denne kategori. De animalske biprodukter i denne kategori kan genanvendes til andre formål end foder (dvs. biogasproduktion, kompostering, gødningsstoffer eller oliekemiske produkter efter en tilstrækkelig varmebehandling).

*Kategori 3-materiale: Denne kategori omfatter animalske biprodukter fra sunde dyr (dvs. dyr, der er slagtet på et slagteri og efter sundhedskontrollen i overensstemmelse med EF-forskrifterne er erklæret egnede til konsum, mælk fra sunde dyr og fisk, som fanges på åbent hav). Kun animalske biprodukter, der tilhører denne kategori, må anvendes til fodermidler efter den fornødne behandling. Denne kategori kan derfor betragtes som en "positivliste" over det materiale af animalsk oprindelse, der efter forarbejdning må anvendes til fremstilling af foder og foder til selskabsdyr. Desuden omfatter denne kategori produkter som uld, huder, pelse og fjer til andre formål end foder og konsum (dvs. tekniske produkter).

Forordningen indeholder de fornødne bestemmelser til at sikre:

*en klar adskillelse ved indsamling og transport af de forskellige kategorier af animalske biprodukter

*mulighed for sporing af de forskellige kategorier af animalske biprodukter ved hjælp af en ordning med fortegnelser og ledsagedokumenter eller sundheds certifikater

*en klar fysisk adskillelse af virksomheder, der oplagrer og/eller forarbejder de forskellige kategorier af animalske biprodukter

*et pålideligt system til identifikation og registrering af de endelige produkter (f.eks. farvning med et hensigtsmæssigt farvestof af afsmeltet fedt og animalsk proteinmel, der ikke må indgå i foderkæden).

b) Forbindelsen med EF's miljølovgivning

Rammedirektivet om affald

Rammedirektivet om affald (direktiv 75/442/EØF som ændret ved direktiv 91/156/EØF) fastlægger bestemmelserne om håndtering, bortskaffelse og genudnyttelse af affald.

Ifølge dette direktiv gælder følgende:

Affald er defineret som "ethvert stof eller enhver genstand, som henhører under en af kategorierne i bilag I, og som indehaveren skiller sig af med eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med".

I henhold til artikel 2 omfatter direktivets anvendelsesområde ikke "døde dyr og følgende landbrugsaffald: fækalier og andre naturlige, ikke-farlige stoffer, som anvendes på landbrugsdriften", hvis de allerede er undergivet andre bestemmelser. Kommissionen har hidtil officielt indtaget det synspunkt, at dyrekroppe er omfattet af direktiv 90/667/EF, og at de derfor er undtaget fra anvendelsesområdet for direktiv 75/442/EØF.

Ifølge direktivets artikel 4 skal medlemsstaterne sikre, at affald nyttiggøres eller bortskaffes uden at skade menneskers sundhed eller miljøet.

Om et stof er affald, afhænger af de konkrete omstændigheder i det enkelte tilfælde. For eksempel er der en række forskellige anvendelsesmuligheder for materiale, der er fremstillet på et slagteri, men som ikke er bestemt til konsum. Det kan sælges til fremstilling af foder til selskabsdyr eller destrueres med henblik på produktion af talg til anvendelse ved sæbefremstilling eller i foder. I sådanne tilfælde bortskaffer slagteriet ikke materialet som affald. Slagteriet afsætter materialet med henblik på, at det udnyttes af en erhvervsdrivende, der ikke foretager bortskaffelse eller nyttiggørelse af det som affald. Under disse omstændigheder forbliver det i det normale kommercielle kredsløb, og det betragtes ikke som affald.

Hvis materialet derimod af slagteriet sendes til forbrænding, så overdrages det med henblik på bortskaffelse som affald. Afsmeltning er ikke i sig selv en form for bortskaffelse eller nyttiggørelse som affald, men der må anstilles tilsvarende overvejelser, hvis afsmeltningen tager sigte på at fremstille produkter, der derefter bortskaffes ved forbrænding eller deponering eller er bestemt til en form for nyttiggørelse som affald, f.eks. som brændstof (medforbrænding). I sådanne tilfælde anses materialet også for at være affald.

Direktivet om animalsk affald

Direktiv 90/667/EØF (direktivet om animalsk affald) fastlægger bestemmelserne om håndtering, forarbejdning og bortskaffelse af animalske biprodukter. Der har været en vis forvirring med hensyn til dette direktivs anvendelsesområde og afgrænsningen mellem dette direktiv og rammedirektivet om affald samt med hensyn til, om dets bestemmelser altid kan anses for at være tilstrækkelige til at regulere de forskellige former for bortskaffelse og nyttiggørelse. Det skyldes til dels, at direktiv 90/667/EØF ikke altid indeholder de kontrolbestemmelser, der er nødvendige for at sikre, at målsætningerne i artikel 4 i rammedirektivet om affald virkeliggøres (nemlig at menneskers sundhed og miljøet ikke skades), men også at det ikke omfatter en kontrol med produkterne fra destruktionsanstalter. Det har i visse tilfælde resulteret i en interessekonflikt med hensyn til, hvilken myndighed der er ansvarlig for kontrollen med et givet produkt, og somme tider ført til en dobbelt kontrol eller, hvad der er endnu værre, en totalt manglende kontrol.

Kontrollen med sundhed og miljø

Selv om direktiv 90/667/EØF under visse omstændigheder tillader forbrænding, indeholder det ingen bestemmelser om, hvorledes menneskers sundhed og miljøet skal beskyttes, når der foretages forbrænding. Forbrænding kan således ikke siges at være omfattet af dette direktiv, og bestemmelserne i rammedirektivet om affald finder derfor anvendelse.

På den anden side er nedgravning også under visse omstændigheder en tilladt bortskaffelsesmetode. I så fald er det i direktiv 90/667/EØF fastsat, at nedgravningen skal finde sted på en sådan måde, at forurening af grundvandet og andre miljøgener undgås. I dette tilfælde indeholder direktivet de nødvendige bestemmelser til beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet, og det anses derfor for at omfatte nedgravning. Det medfører, at nedgravning under disse omstændigheder ikke er undergivet kontrol i henhold til rammedirektivet om affald.

Produkterne fra destruktionsanstalter (kød- og benmel og afsmeltet fedt) er ikke undergivet kontrol i henhold til direktiv 90/667/EØF. Hvis de er genstand for bortskaffelse eller nyttiggørelse som affald, er de derfor undergivet kontrol i henhold til rammedirektivet om affald.

Det nye forslag

Dette forslag åbner mulighed for en afklaring af forholdet mellem direktivet om animalsk affald og rammedirektivet om affald samt for at skabe en forbindelse mellem de to direktiver Det foreslås, at der såvel for uforarbejdede som for forarbejdede animalske biprodukter skal være tre anvendelsesmuligheder:

*bortskaffelse som affald (dvs. deponering, nedgravning, forbrænding),

*nyttiggørelse som affald (dvs. medforbrænding), eller

*"afsætning" (dvs. destruktion med fremstilling af forarbejdet animalsk protein og afsmeltet fedt, der kan anvendes til foder eller gødningsstoffer eller til kosmetiske eller farmaceutiske produkter, fremstilling af foder til selskabsdyr, fremstilling af lædervarer mv.).

På baggrund af ovenstående fastsættes det i direktivet, at hvis et animalsk biprodukt er genstand for en af de ovennævnte former for bortskaffelse eller nyttiggørelse, skal det behandles som affald. Kontrollen med disse former for bortskaffelse og nyttiggørelse må derfor tage sigte på, at affaldet bortskaffes eller genudnyttes på en sådan måde, at målsætningerne i artikel 4 i rammedirektivet om affald virkeliggøres, og menneskers sundhed og miljøet beskyttes.

c) Nye rammebestemmelser for sektoren for animalske biprodukter

Hovedformålet med direktiv 90/667/EØF var at fastsætte bestemmelser for destruktionsanstalterne (dvs. producenterne af animalsk protein og animalske fedtstoffer). Der henvises kun flygtigt til andre sektorer, og det forhold, at hovedvægten er lagt på en forarbejdningsmetode, skaber en vis forvirring. Nogle former for forarbejdning behandles udførligt, medens andre anvendelser af de dele af dyr, der ikke anvendes til konsum, slet ikke nævnes. For kvægs vedkommende kan det dreje sig om op til 60% af dyrenes levende vægt.

Der findes mange og meget forskellige sådanne anvendelser, og de metoder, der anvendes ved behandlingen af materialet, er også meget forskellige.

Da hovedvægten er lagt på en bestemt sektor, hvor der normalt blot er tale om en enkelt overførsel fra slagteri til destruktionsanstalt, er bestemmelserne ikke hensigtsmæssige for andre sektorer, hvor der er tale om mere komplicerede handelsforhold. Dette fører til, at der vedtages uhensigtsmæssige bestemmelser med henblik på at kontrollere de forskellige aspekter af visse transaktioner.

Desuden er det for nogle forarbejdningsmetoder, såsom dem der vedrører dyr, som ikke er blevet slagtet på et slagteri, nødvendigt at have meget strenge forarbejdningsnormer og parametre for de endelige produkter. Derved skal det sikres, at eventuelle anmeldelsespligtige patogener destrueres, så produkterne er sikre.

For andre former for forarbejdning, såsom anvendelsen af fjer til sengetøj, er det derimod mere et spørgsmål om en korrekt håndtering, så det sikres, at materialerne er rene og egnede til det pågældende anvendelsesformål.

Ved nærværende forslag tages der i højere grad hensyn til disse forskellige anvendelser, idet der fastsættes rammebestemmelser for de mange forskelligartede anvendelsesformål for animalske biprodukter i vort samfund, og det eneste formål er at beskytte menneskers og dyrs sundhed. For de tilfælde, hvor det er sandsynligt, at produkter bringes i handelen på det bredere EU-marked, og hvor risikoen for menneskers og dyrs sundhed er høj, hvis produkterne ikke behandles korrekt, fastlægges der normer i forordningen.

Specielt indeholder forslaget bestemmelser om en skærpet kontrol, så de animalske biprodukter inden for alle sektorer kan spores af myndighederne, indtil det kan sikres, at de ikke udgør en fare for menneskers eller dyrs sundhed, og at de, navnlig for bestemte animalske biprodukters vedkommende, ikke igen indgår i foderkæden og ikke indgår i fødevarekæden.

d) Forenkling af de bestående EF-bestemmelser

Et andet vigtigt element i forslaget er forenklingen af de nugældende EF-bestemmelser vedrørende:

*forarbejdning og bortskaffelse af animalsk affald (dvs. Rådets direktiv 90/667/EØF, Kommissionens beslutning 92/562/EØF, Rådets beslutning 95/348/EF, Kommissionens beslutning 97/735/EF og Rådets beslutning 1999/534/EF)

*betingelserne for handel med og indførsel af animalske produkter til foderbrug eller tekniske anvendelsesformål (dvs. Rådets direktiv 92/118/EF som ændret ved tiltrædelsesakten, ved Rådets direktiv 96/90/EF og 97/79/EF og ved Kommissionens beslutning 95/339/EF, 94/723/EF, 96/405/EF, 94/466/EF og 96/103/EF, samt en række kommissionsbeslutninger om gennemførelsen af direktiv 92/118/EF).

Disse direktiver og beslutninger er siden 1990 gradvis blevet udarbejdet som følge af behovene i forbindelse med det indre marked. Disse mange retsakter har ført til en kompliceret situation. Den kan forbedres ved at samle de opstillede krav i en enkelt forordning.

e) Indførsel fra tredjelande

Forslaget opstiller betingelser for indførsel fra tredjelande af animalske biprodukter og deraf afledte produkter. For at sikre, at produkter, der indføres fra et tredjeland, er af en hygiejnemæssig standard, der mindst er lig med eller svarer til den, der gælder i EF, indføres der en godkendelsesordning for tredjelande og disses virksomheder samt en procedure for EF-inspektioner, der kan sikre, at betingelserne for en sådan godkendelse overholdes.

Derudover opstiller forslaget modeller til de sundhedscertifikater, som skal ledsage de indførte produkter til bestemmelsesstedet for dér over for myndighederne at dokumentere, at forsendelsen opfylder EF-betingelserne.

Virksomheder i EF, der fremstiller foder til selskabsdyr, får bl.a. deres råvarer til denne produktion fra tredjelande. For at denne samhandel kan fortsætte, fastsættes det i forslaget, at det på visse betingelser, som Kommissionen skal fastlægge nærmere, skal være muligt at indføre foder til selskabsdyr og råvarer til fremstilling heraf, selvom dette foder og de pågældende råvarer stammer fra dyr, som er blevet behandlet med stoffer, der er forbudt ved direktiv 96/22/EF.

D. DE BERØRTE PARTERS STILLINGTAGEN

Der er ført omfattende drøftelser med de vigtigste af de parter, der vil blive berørt af den nye forordning, nemlig medlemsstaterne og erhvervslivet.

Medlemsstaterne

Kommissionen har afholdt flere møder med deltagelse af nationale eksperter fra medlemsstaterne.

Medlemsstaternes foreløbige holdning kan sammenfattes således:

-Belgien, Danmark, Finland, Frankrig, Irland, Italien, Nederlandene, Sverige og Det Forenede Kongerige har stillet sig positivt til forslaget

-Østrig og Tyskland har stillet sig forbeholdne over for forslaget, hovedsageligt af følgende grunde:

*De stiller tvivl ved den videnskabelige begrundelse for visse punkter i forslaget.

*De hævder, at de forarbejdningsnormer, der er fastlagt i de nugældende EF-bestemmelser, sikrer, at alle animalske biprodukter behandles på en sikker måde, og at de derfor ikke bør ændres.

*De anfører, at de økonomiske virkninger af og ekstraomkostningerne i forbindelse med det nye forslag ville blive betydelige. Desuden vil udelukkelsen af selvdøde dyr, som vil påføre erhvervslivet ekstraomkostninger, kunne føre til, at der i øget omfang foretages nedgravninger på bedrifterne.

-Spanien, Grækenland og Luxembourg indtager en usikker og/eller uklar holdning.

Erhvervslivet

Erhvervslivets interesser har været repræsenteret ved:

EURA (European Renderers Association)

UNEGA (Union Europeenne des Fondeurs et Fabricants de Corps Gras Animaux)

FEDIAF (European Petfood Industry Federation)

EAPA (European Animal protein organisation).

Ovennævnte organisationer har givet udtryk for, at de principielt støtter den foreslåede nye politik.

E. RETSAKTENS FORM

Kommissionen mener, at EF-retsforskrifter i form af en forordning indebærer en række fordele såsom garanti for en ensartet anvendelse på hele det indre marked, en større gennemsigtighed med hensyn til EF-bestemmelserne og muligheden for en hurtig ajourføring af EF-retsforskrifterne under hensyntagen til den tekniske og videnskabelige udvikling. Det er begrundelsen for, at nærværende forslag forelægges i forordningsform.

BILAG I

ANALYSE AF VIRKNINGERNE

1. DE FAKTISKE FORHOLD

1.1 Destruktionsanstalterne i EU

Der er godkendt mere end 400 destruktionsanstalter i EU. Disse anlæg, der har 17 000 beskæftigede, indsamler og forarbejder dagligt ca. 50 000 tons animalske råvarer.

I 1998 indsamlede og forarbejdede destruktionsanstalterne i EU 16,1 mio. tons animalske biprodukter til 3 mio. tons animalsk mel og 1,5 mio. tons fedt, der kan indgå i foderkæden (foder til husdyr, til selskabsdyr og til pelsdyr) eller anvendes til forskellige tekniske produkter (kosmetiske eller farmaceutiske produkter). Det repræsenterede en årlig indkomst for landbruget i EU på mere end 2,2 mia. EUR.

14,3 mio. tons af ovennævnte animalske biprodukter kom fra slagterier, medens selvdøde dyr og andet kasseret materiale repræsenterede 1,8 mio. tons (dvs. ca. 15% af den samlede mængde animalske biprodukter).

1.2 Krisen inden for sektoren

Som allerede nævnt har BSE og senere dioxinkrisen i offentligheden medført en udbredt betænkelighed med hensyn til kvaliteten af de animalske fodermidler, der må anvendes til dyr i landbruget.

Denne betænkelighed har bl.a. været medvirkende til:

-at den aktuelle pris på kød- og benmel (50%) er på 130 EUR/t mod en pris på 250 EUR/t inden BSE-krisen

-at størstedelen af EU's kød- og benmel af selvdøde dyr og andet kasseret materiale sælges til tredjelande (de asiatiske og de østeuropæiske lande)

-at et stadigt stigende antal destruktionsanlæg ophører med at indsamle selvdøde dyr og andet kasseret materiale og i stedet anvender biprodukter fra slagterierne, da de mener, at markedet for kød- og benmel og afsmeltet fedt af kasseret materiale er ved at bryde sammen.

-at forslagene til EF-bestemmelser såsom forslagene til et direktiv om økologisk landbrug og en forordning kvalitetsoksekød allerede forbyder anvendelse af animalske biprodukter (kød- og benmel og afsmeltet fedt) til fodring af de dyr i landbruget, der er omfattet af disse ordninger

-at mange supermarkedskæder i EU allerede på deres egne mærker af animalske fødevarer (f.eks. fjerkrækød og æg) betegner disse som fremstillet af dyr, der aldrig er blevet fodret med animalsk protein eller fedt.

En udelukkelse af selvdøde dyr og andet kasseret materiale fra foderkæden ville imødegå disse betænkeligheder. Desuden ville en udelukkelse ændre den tendens, der er til i stadig stigende grad at ophøre med at bruge værdifulde animalske biprodukter i foder på grund af det negative image, en tendens der kan få uheldige miljømæssige og økonomiske følger.

1.3 Støtte til destruktionsanstalterne fra staten eller fra lokale myndigheder i visse EU-medlemsstater [1]

[1] Kilde: Meat and Livestock Commission, 1998.

En nylig rundspørge blandt visse EU-medlemsstater viste, at der findes meget forskellige former for finansiel støtte til forarbejdning og bortskaffelse af animalske biprodukter.

Siden den 29.3.1996 har det i Det Forenede Kongerige været forbudt at anvende kød- og benmel af pattedyr i foder til husdyr. Den britiske regering havde indvilliget i at yde støtte til destruktionsanstalterne. Denne støtte blev fuldstændigt afskaffet ved udgangen af februar 1998. Siden da er det landbrugerne og kødindustrien, der bærer omkostningerne ved indsamling og bortskaffelse af animalsk affald.

I Danmark er spørgsmålet om støtte ikke aktuelt, da der er tale om en kooperativ ordning; landbrugerne ejer slagterierne, og slagterierne ejer destruktionsanstalterne. Ændringer i markedssituationen og omkostninger til de pågældende tjenesteydelser afspejler sig i prisniveauerne.

I Italien, Irland og Nederlandene er det i vid udstrækning markedspriserne på kød- og benmel og afsmeltet fedt, der er afgørende for omkostningerne ved indsamling og forarbejdning.

I Tyskland er det overordnede mål for destruktionsanstalterne ifølge den tyske lovgivning at beskytte folkesundheden. I anden række er målet at producere værdifulde biprodukter. Siden 1939 (den første omfattende lov om destruktionsanstalter, som ajourførtes i 1975) har destruktionsanstalterne været sikre i den forstand, at der er anvendt offentlige midler til at sikre, at kravene vedrørende folkesundheden opfyldes. Princippet om at sikre folkesundheden er også grunden til, at der kun ydes støtte for materiale, der indebærer en potentiel sundhedsfare (selvdøde dyr og kasseret materiale). Ifølge den nationale lovgivning er det de lokale myndigheder (kommunerne), der bærer ansvaret for indsamling og behandling af sådant materiale. Destruktionsanstalterne har påtaget sig arbejdet, som de udfører som en tjenesteydelse for det offentlige. Det offentlige skal betale for denne tjenesteydelse, hvis omkostningerne ikke modsvares af indtægterne fra salg af kød- og benmel og afsmeltet fedt. Destruktionsanstalterne beregner årligt omkostningerne ved indsamlingen og behandlingen. Disse omkostninger sammenholdes med de opnåede indtægter for biprodukterne. Hvis resultatet er negativt, modtager destruktionsanstalten differencen fra det offentlige. Hvis resultatet er positivt, indbetaler destruktionsanstalten overskuddet til det offentlige.

De finansielle ordninger vedrørende indsamlingen og behandlingen er forskellige for de enkelte delstater. Det overordnede princip er imidlertid, at landmanden ikke direkte skal betale for denne tjenesteydelse. Hver delstat har en "dyreforsikringsfond". Denne fond dækker alle udgifter til foranstaltninger vedrørende dyresikkerhed, herunder udgifterne til veterinærordninger. I nogle delstater er det kun landmanden, der betaler via dyre forsikringsfonden. I andre delstater er det de lokale myndigheder (Landkreis) der betaler. Den almindeligste ordning er, at støtten betales af tre kilder, nemlig den pågældende Landkreis, dyreforsikringsfonden og delstaten.

I Frankrig finansierer regeringen indsamling, transport og forarbejdning af specificeret risikomateriale, kadavere og kasseret materiale fra slagterier ved hjælp af en afgift, der opkræves af prisen på kød, kødprodukter og foder, og som betales af engroshandelen. Denne støtte beløber sig til ca. 600 mio. FF.

I Spanien betales indsamling, transport og bortskaffelse af selvdøde dyr i nogle autonome områder af skatteyderne. Landbrugerne skal dog bringe kadaverne til særlige samlepunkter. I andre regioner er det landbrugerne, der afholder omkostningerne ved bortskaffelse af kadavere.

På baggrund af ovenstående og for at undgå, at denne situation skal påvirke de forskellige landbrugsprodukters indbyrdes konkurrencestilling, er det i forordningen fastsat, at der på EF-plan kan fastsættes harmoniserede bestemmelser om dette spørgsmål.

2. ANALYSE AF ALTERNATIVE MULIGHEDER

I øjeblikket forarbejdes langt størstedelen af de animalske biprodukter af destruktionsanstalterne, og de genanvendes således i foderproduktionen med en minimal miljøbelastning.

Et forbud mod at genanvende selvdøde dyr og kasseret materiale i foder giver anledning til en række potentielle problemer. De mest indlysende problemer vedrører denne nye politiks miljømæssige og økonomiske virkninger.

For at løse nogle af ovennævnte problemer, navnlig miljøproblemerne, omfatter den foreslåede forordning en række alternative muligheder for fremstilling af fodermidler og for anvendelse eller bortskaffelse af de pågældende animalske biprodukter.

Ved analysen af de forskellige alternative anvendelsesmuligheder skal det bemærkes, at forskellige betingelser i de enkelte EU-medlemsstater fører til forskellige løsninger med hensyn til alternativ anvendelse af animalske biprodukter:

*Behovet for alternative anvendelses- eller bortskaffelsesmuligheder er forskelligt i de enkelte medlemsstater, afhængigt af det pågældende lands BSE-status. Det betyder, at kapaciteten for ordningerne med alternativ behandling er meget forskellig.

*Skatte- og afgiftslovgivningerne er forskellige. Salg af energi, bortskaffelse af affald og emission af forurenende røggasser er normalt pålagt afgifter. Flere bortskaffelses metoder for animalske biprodukter skaber værdier såsom varme eller elektrisk strøm og fører til emission af forurenende gasser. Afgifterne på energi og forurening er selvfølgelig af afgørende betydning for sådanne løsningers rentabilitet.

*I flere medlemsstater vil politikken for affaldsbehandling tilskynde til ordninger med energiproduktion, genbrug af affald og lav forurening samt til ordninger med en samlet neutral varmeeffekt. Der ydes betydelig støtte til sådanne ordninger, hvilket er af afgørende betydning for ordningernes rentabilitet. Ofte kan "bio-energi" afsættes på markedet, hvilket giver en fordel, når energiafgifterne er høje.

*Befolkningens modstand mod opførelse af anlæg til forbrænding af kød- og benmel kan gøre det næsten umulig at opnå tilladelse til opførelse af et forbrændingsanlæg. En lignende frygt for den offentlige mening kan forhindre forbrænding af kød- og benmel i kraftværker og cementovne.

Nedenfor gives en oversigt over de alternative muligheder for bortskaffelse, som foreslås i den nye forordning, samt en foreløbig analyse af de dermed forbundne omkostninger [2].

[2] Kilde: Resumé af de fremsatte bemærkninger til høringspapiret om kød- og benmel, 1997; EURA, 1999.

2.1 Forbrænding

Da ubehandlede animalske biprodukter kun kan oplagres i kort tid, vil det ofte være hensigtsmæssigt at foretage en foreløbig behandling af materialet, hvor vand og fedtstoffer fjernes, så der opnås et produkt, der kan oplagres, indtil det kan forbrændes. Omkostningerne ved indsamling og foreløbig behandling af animalske biprodukter anslås til 150 EUR/t.

Omkostningerne ved forbrænding af animalske biprodukter anslås til 225 EUR/t.

2.2 Medforbrænding (dvs. forbrænding af kød- og benmel og fedtstoffer i kraftværker)

Animalske biprodukter indeholder fedt og kød- og benmel, og begge disse stoffer har en betydelig forbrændingsvarme (nedre værdi). Der kan anføres følgende værdier:

*Animalske biprodukter 9 MJ/kg (vand 60%, kød- og benmel 25%, fedt 15%)

*Kød- og benmel 17-20 MJ/kg (afhængigt af fedtindholdet)

*Fedt 39 MJ/kg

*Brændselsolie 40 MJ/kg.

Det skal bemærkes, at animalske biprodukter indeholder vand, som skal fjernes enten før eller under forbrændingen. Dette kan ved destruktionsanstalternes normale proces gøres under tørringen eller det kan gøres under forbrændingsprocessen.

Teoretisk set kan animalske biprodukter med vandindhold forbrændes direkte, men vandet vil forstyrre forbrændingsprocessen; det er nødvendigt først at opvarme vandet til kogepunktet, derefter skal det fordampes, og endelig skal dampen opvarmes til forbrændingstemperaturen. I praksis er dette vanskeligt, og den eneste forbrændingsteknologi, der i øjeblikket giver mulighed herfor i industriel målestok, er fluid bed-forbrænding. I andre forbrændingsanlæg kræves der dehydrerede animalske biprodukter eller tørret kød- og benmel.

Forbrændingsprocessen vil resultere i røggasser og aske.

Anvendelse af kød- og benmel i kraftværker anerkendes energimæssigt at være en af de mest effektive løsninger, med den bør ideelt set give husdyrproducenten en vis økonomisk modydelse. Det påpegedes således, at denne løsning generelt vil give en vis økonomisk kompensation sammenholdt med forbrænding uden udnyttelse af den frembragte varme/energi, men at der vil være tale om en lille margen.

I kraftværker kan kød- og benmel blandes med kul og anvendes som brændsel. Denne løsning indebærer den fordel, at kapaciteten er stor, og at installationer til rensning af røggasserne er til rådighed. Asken vil blive blandet med aske fra andre brændstoffer.

Det lader til, at den begrænsede anvendelse af denne metode mere skyldes politiske overvejelser og modstand i befolkningen end tekniske vanskeligheder.

I Nederlandene har man til hensigt at brænde kød- og benmel fra specificeret risikomateriale i et kraftværk. Kraftværket vil brænde kød- og benmelet uden betaling. Energiens værdi vil dække omkostningerne.

2.3 Cementovne

Ved cementfremstilling kan kød- og benmel blandes med råstofferne til cementproduktion og sammen opvarmes i en roterende ovn. Denne metode har den fordel, at der er en stor kapacitet, og at asken vil indgå som bestanddel i den producerede cement.

I Frankrig anslås den maksimale mængde kød- og benmel, der kan anvendes i cementovne, til ca. 10% af cementproduktionen. Den franske cementproduktion er på ca. 20 mio. tons om året, og kød- og benmelsproduktionen er på 0,425 mio. tons om året.

Den mængde kød- og benmel, der maksimalt kan anvendes i cementproduktionen, begrænses af kød- og benmelets indhold af fosfor og chlorid. Begrænsningerne vil være forskellige afhængigt af det pågældende cementproduktionssystem og af de andre råstoffer, der anvendes ved cementfremstillingen. Det høje kvælstofindhold i kød- og benmel vil nødvendiggøre foranstaltninger til reduktion af NOx ved cementproduktionen.

Forbrænding af kød- og benmel i cementovne benyttes i Frankrig og Schweiz.

2.4 Forbrænding af fedt som brændstof

Animalske fedtstoffer kan forbrændes i de fleste normale kedler, og kalorieværdien er på ca. 90% af kalorieværdien for brændselsolie. Animalske fedtstoffer har et lavt svovlindhold, hvilket gør dem attraktive som brændstof.

I nogle tilfælde betragtes animalske fedtstoffer som et "bio-brændstof", hvilket betyder, at brændselsafgiften kan lægges til fedtstoffets pris. I sådanne tilfælde kan fedtstoffets værdi være højere end ved anvendelse til foder.

2.5 Bortskaffelse ved nedgravning eller deponering

2.5.1 Nedgravning

I de fleste af de bemærkninger, der blev fremsat i forbindelse med den offentlige høring om kød- og benmel, blev det understreget, at nedgravning på bedriften burde forbydes af sundhedsmæssige og miljømæssige grunde. Denne praksis kritiseres for at bryde den sporbare kæde og muliggør ukontrolleret afsætning af kroppe af selvdøde dyr ved ulovlig handel.

Navnlig anførtes det i en bemærkning, at den mængde selvdøde dyr, der tilbydes forarbejdningsvirksomhederne, i visse lande er faldet i de seneste år som følge af BSE-foranstaltningerne, og at den er kraftigt aftagende. Der må derfor være en tilsvarende stigning i antallet af nedgravninger på bedrifterne. Risiciene for miljøet, folkesundheden, dyresundheden og erhvervslivet er meget store i forbindelse med ukontrolleret afsætning af selvdøde dyr.

2.5.2 Deponering

Generelt gik man i de fleste af de bemærkninger, der nævnte denne form for bortskaffelse, ind for, at deponering ikke længere bør anvendes. Nedsivning kunne blive et alvorligt problem og eventuelt medføre vandforurening.

Hvis deponering imidlertid accepteres som en mulighed, understregedes det, at deponering af materiale fra destruktionsanstalter miljømæssigt er langt at foretrække frem for deponering af uforarbejdet materiale, selv om de samlede bortskaffelsesomkostninger er betydeligt højere.

Deponering af kød- og benmel anvendes i Det Forenede Kongerige, hvor der i øjeblikket deponeres 3000 - 5000 tons kød- og benmel om ugen. Lossepladserne udvælges med henblik på ikke at forurene grundvandet, og der anvendes membraner som en yderligere sikkerhed for grundvandet. I UK opkræves der 37 EUR/t kød- og benmel for deponering.

Det skal bemærkes, at deponering forventes i fremtiden at ville blive erstattet af andre mere miljøvenlige metoder.

2.6 Biogas

Biogas kan fremstilles af organisk materiale såsom kulhydrater, fedtstoffer og protein. Biogassen består hovedsageligt af metan og kuldioxid. Teoretisk produceres der følgende gasmængder (30°C):

Metan Biogas Forbrænding l/kg l/kg MJ/kg

Kulhydrat 415 830 14.7

Protein 504 793 17.9

Fedt 1014 1444 37.3.

Normalt opnås der kun ca. 90% af de teoretiske værdier. Den energi, der kræves til drift af biogasanlægget, svarer til ca. 10-20% af den producerede biogas.

Biogas kan ikke produceres af rent animalsk materiale, da kvælstofindholdet er for højt til metanproduktion. Kvælstofindholdet skal være på under 5,5 g N/l. Derfor er det nødvendigt at blande det animalske affald med andre organiske stoffer for at reducere kvælstofindholdet.

I Sverige anvendes der i biogasanlæg steriliserede animalske biprodukter (133°C, 20 min., 3 bar, 50 mm) blandet med indhold fra fordøjelseskanalen, gylle og spildevandsslam. De steriliserede animalske biprodukter leveres vederlagsfrit til biogasanlægget. Biogassen består hovedsageligt af metan, og biogassens energiindhold er stort set det samme som den energi, der opnås ved forbrænding af samme mængde tørstof af fedt og kød- og benmel. Derefter renses og komprimeres biogassen, som i det væsentlige anvendes som brændstof for køretøjer (busser til offentlig transport). Det er i øvrigt det eneste brændstof til køretøjer, der er godkendt i miljøklasse A ifølge undersøgelsen vedrørende alternative motorbrændstoffer, og som giver miljømæssige fordele på grund af et lavere støjniveau, intet nettobidrag til drivhuseffekten, ingen emission af partikler eller støv og en ringe emission af nitrogenoxid.

Slammet fra biogasanlæggene vil indeholde 3-4% tørstof, og kvælstoffet vil være til stede i form af ammoniak. Slammet spredes på landbrugsarealer, undtagen græsningsarealer. Biogødningsstofferne vil have alle de samme fordele som organiske gødningsstoffer, men de vil være lugtfrie og indebære, at landbrugernes eget affald genbruges som en ny ressource.

Rentabiliteten i forbindelse med biogas forbedres ved, at den gas der anvendes som brændstof, sælges med den høje brændstofafgift. Gassen sælges til en pris svarende til prisen på dieselbrændstof.

Der findes allerede biogasanlæg i flere medlemsstater, navnlig i Nordeuropa.

2.7 Kompostering

Kompostering er en anaerob termofil bioteknisk proces, ved hvilken organisk materiale metaboliseres. Den producerede kompost anvendes normalt som gødningsstof.

Åben kompostering er en forholdsvis langsom proces, der kræver store arealer og en omfattende styring, og denne metode er ikke altid hensigtsmæssig ud fra et miljømæssigt synspunkt (perkolatproblemer, ukontrolleret emission af gasser, lugtgener og problemer med skadedyr). Det er grunden til, at de såkaldte reaktorbaserede teknikker foretrækkes, da de kan testes og kontrolleres. Ved anvendelse af disse teknikker foregår nedbrydningen hurtigere, ligesom den er mere fuldstændig, og emissionerne kan måles og renses.

Metoden anvendes mest i tyndt befolkede områder til behandling af mindre mængder organisk affald.

2.8 Anvendelse af kød- og benmel som gødningsstof

En anvendelse af kød- og benmel som gødningsstof ville medføre en delvis dækning af omkostningerne.

For at kunne anvendes som gødningsstof skal kød- og benmelet fuldstændig affedtes og males. Spredningen på landbrugsarealerne lettes ved at forarbejde kød- og benmelet til granulat.

I Den Videnskabelige Styringskomités udtalelse om sikkerhed ved gødningsstoffer anføres det, at kun materiale af dyr, der mistænkes for eller vides at bære TSE-agens, er uegnet til fremstilling af gødningsstoffer. Det betyder, at kategori 2-materiale kan anvendes som gødningsstof. Den Videnskabelige Styringskomité anfører også, at menneskers og drøvtyggeres indtagelse heraf må forhindres. Sidstnævnte bemærkning medfører, at anvendelse som gødningsstof på græsningsarealer må undgås.

Det omkostningsbeløb, der indspares ved anvendes af kød- og benmel som gødningsstof, kendes ikke. Kød- og benmel er i mange år blevet anvendt som gødningsstof i haver. I forbindelse hermed kan der opnås mindst lige så høje priser som for foder, men markedet for sådanne produkter er af en begrænset størrelse. Der foreligger meget få oplysninger om anvendelsen af kød- og benmel som gødningsstof i form af granulat. I Danmark gennemføres der for tiden nogle forsøg med kød- og benmel som gødningsstof i granulatform.

Ud fra et kommercielt synspunkt understregedes det, at kød- og benmel er en fortræffelig organisk matrix for fremstilling af organiske og organisk-mineralske gødningsstoffer. I relation til de faktiske anvendelsesmuligheder er der ingen problemer, når det betænkes, at der ved forarbejdning af kategori 2-materiale i alle EU-medlemsstater kunne produceres ca. 350 000 tons animalsk proteinmel. Da der typisk anvendes ca. 150 kg kvælstof pr. ha, hvilket svarer til ca. 2 000 kg kød- og benmel pr. ha, ville den samlede mængde kød- og benmel af kategori 2-materiale i EU ved lav dosering kunne bruges til gødskning af et areal på 3 500 km . Hvad angår værditilvæksten, så repræsenterer anvendelsen som gødningsstof afgjort den højeste værdi sammenholdt med de alternative anvendelser til foder. Med hensyn til sundhedsrisikoen kunne enhver risiko udelukkes, hvis dette proteinmel ikke fremstilles af dyr, der mistænkes for at have en TSE, og hvis det behandles efter de nye destruktionsnormer.

3. KONKLUSIONER

Der kan således drages følgende konklusioner:

-Ud over de økologiske ulemper og den lokalt manglende kapacitet giver bortskaffelse af kød- og benmel ved forbrænding, medforbrænding eller deponering ikke mulighed for nogen omkostningsdækning.

Omkostningerne ved en bortskaffelse efter ovennævnte metoder af de 450 000 tons kød- og benmel, der kan fremstilles efter indsamling og foreløbig behandling af de 1,8 mio. tons selvdøde dyr og kasseret materiale, der årligt produceres i EU, anslås således:

*Forbrænding: 1,08 mia. EUR

*Cementovne: 87,7 mio. EUR

*Deponering: 84,1 mio. EUR.

-Derimod giver medforbrænding af fedtstoffer et interessant økonomisk udbytte.

-Kompostering og anvendelse af kød- og benmel som gødningsstof ville indebære visse økologiske fordele og ville sikre en delvis dækning af omkostningerne.

-Biogasproduktion, som er en teknologi i udvikling, ville foruden de mange gunstige miljøvirkninger åbne mulighed for en dækning af omkostningerne gennem produktion af "grøn" energi.

På baggrund af ovenstående bør der, hvor det er muligt, tilskyndes til bestemte løsninger, nemlig biogas, kompostering og gødningsstoffer, frem for alternativet, der består i at bortskaffe de animalske biprodukter ved forbrænding eller deponering.

BILAG II

INDHOLDSFORTEGNELSE FOR FORSLAGET

KAPITEL I: Almindelige bestemmelser

Artikel 1: Anvendelsesområde

Artikel 2: Definitioner

Artikel 3: Generelle forpligtelser

KAPITEL II: Kategorisering, indsamling, transport og midlertidig opbevaring af animalske biprodukter

Artikel 4: Kategori 1-materiale

Artikel 5: Kategori 2-materiale

Artikel 6: Kategori 3-materiale

Artikel 7: Indsamling og transport

Artikel 8: Fortegnelser

Artikel 9: Anlæg for mellemprodukter og lageranlæg

KAPITEL III: Godkendelse af kategori 1- og kategori 2-forarbejdningsanlæg, biogasanlæg, komposteringsanlæg og oliekemiske anlæg

Artikel 10: Godkendelse af kategori 1- og kategori 2-forarbejdningsanlæg

Artikel 11: Godkendelse af oliekemiske anlæg

Artikel 12: Godkendelse af biogas- og komposteringsanlæg

Artikel 13: Forsendelse af forarbejdede animalske biprodukter til- forbrændings- eller medforbrændingsanlæg eller til deponeringsanlæg

KAPITEL IV: Afsætning af forarbejdet animalsk protein og andre fodermidler, foder til selskabsdyr, tyggepinde, tyggeben og tekniske produkter

Artikel 14: Generelle dyresundhedsbestemmelser

Artikel 15: Godkendelse af kategori 3-forarbejdningsanlæg

Artikel 16: Godkendelse af anlæg til fremstilling af foder til selskabsdyr og tekniske anlæg

Artikel 17: Afsætning af forarbejdet animalsk protein og andre fodermidler

Artikel 18: Afsætning af foder til selskabsdyr, tyggepinde, tyggeben og tekniske produkter

Artikel 19: Beskyttelsesforanstaltninger

Artikel 20: Organiske gødningsstoffer og jordforbedringsmidler

KAPITEL V: Undtagelser

Artikel 21: Undtagelsesbestemmelser

KAPITEL VI: Kontrol, der skal foretages i anlæg for mellemprodukter forarbejd ningsanlæg

Artikel 22: Anlæggenes egenkontrol

Artikel 23: Officiel kontrol

Artikel 24: Hyppigheden af kontrol og mikrobiologiske analyser

Artikel 25: Liste over godkendte anlæg

KAPITEL VII: EF-kontrol

Artikel 26: EF-kontrol

KAPITEL VIII: Bestemmelser om indførsel til EF af visse animalske biprodukter og deraf afledte produkter

Artikel 27: Almindelige bestemmelser

Artikel 28: Forbud

Artikel 29: Overholdelse af EF-bestemmelserne

Artikel 30: Ligestilling

Artikel 31: EF-kontrol og -systemrevision

KAPITEL IX: Afsluttende bestemmelser

Artikel 32: Ændring af bilagene og overgangsforanstaltninger

Artikel 33: Forskriftsprocedure

Artikel 34: Høring af videnskabelige komitéer

Artikel 35: Meddelelse af nationale bestemmelser

Artikel 36: Finansieringsbestemmelser

Artikel 37: Ophævelse

Artikel 38: Ikrafttrædelse

BILAG I: Definitioner

BILAG II: Hygiejnekrav ved indsamling og transport af animalske biprodukter

BILAG III: Generelle hygiejnekrav for forarbejdningsanlæg for animalske biprodukter

Kapitel I: Generelle betingelser for godkendelse af forarbejdningsanlæg for animalske biprodukter

Kapitel II: Generelle hygiejnebetingelser

Kapitel III: Forarbejdningsmetoder

Kapitel IV: Tilsyn med produktionen

Kapitel V: Valideringsprocedurer

BILAG IV: Hygiejnekrav vedrørende forarbejdning og bortskaffelse af animalske biprodukter bestemt for biogas- eller komposteringsanlæg eller for oliekemiske anlæg

Kapitel I: Særlige betingelser for forarbejdning af kategori 1- eller kategori 2-materiale

Kapitel II: Særlige krav for biogas- og komposteringsanlæg

Kapitel III: Behandlingsnormer for yderligere forarbejdning af afsmeltet fedt fra drøvtyggere

BILAG V: Særlige betingelser for afsætning og indførsel af forarbejdet animalsk protein og andre fodermidler

Kapitel I: Generelle krav

Kapitel II: Særlige betingelser for forarbejdet animalsk protein

Kapitel III: Særlige betingelser for blodprodukter

Kapitel IV: Særlige betingelser for afsmeltet fedt og fiskeolie

Kapitel V: Særlige betingelser for mælk, mælkebaserede produkter og colostrum

Kapitel VI: Særlige betingelser for gelatine og hydrolyseret protein

Kapitel VII: Særlige betingelser for dicalciumphosphat

BILAG VI: Særlige betingelser for afsætning af, samhandel med og indførsel af foder til selskabsdyr, tyggepinde og tyggeben og tekniske produkter

Kapitel I: Generelle betingelser for godkendelse af anlæg til fremstilling af foder til selskabsdyr og tekniske anlæg

Kapitel II: Foder til selskabsdyr, tyggepinde og tyggeben

Kapitel III: Gylle, forarbejdet gylle og forarbejdede gylleprodukter

Kapitel IV: Blod og Blodprodukter til teknisk eller farmaceutisk brug, in vitro-diagnostikum eller laboratoriereagenser, bortset fra serum fra dyr af hestefamilien

Kapitel V: Serum fra dyr af hestefamilien

Kapitel VI: Huder og skind af hovdyr

Kapitel VII: Jagttrofæer

Kapitel VIII: Uforarbejdet uld og hår og uforarbejdede svinebørster, fjer og fjerdele

Kapitel IX: Biavlsprodukter

Kapitel X: Ben og benprodukter (bortset fra benmel), horn og hornprodukter (bortset fra hornmel), hove og hovprodukter (bortset fra hovmel), bestemt til andre formål end foder og gødningsstoffer

Kapitel XI: Uforarbejdede animalske biprodukter til fremstilling af foder til selskabsdyr og af farmaceutiske eller tekniske produkter

Kapitel XII: Afsmeltet fedt til oliekemiske formål

BILAG VII: Sundhedscertifikat for forarbejdede animalske biprodukter til forbrænding eller medforbrænding i en anden medlemsstat

BILAG VIII: Hygiejnekrav for lageranlæg og anlæg for mellemprodukter

Kapitel I: Betingelser for godkendelse af anlæg for mellemprodukter

Kapitel II: Generelle hygiejnekrav

Kapitel III: Betingelser for godkendelse af lageranlæg

BILAG IX: Regler for behandling af visse typer kategori 2- og kategori 3-materiale, der er bestemt til brug som foderstoffer for dyrekategorier som anført i artikel 21

BILAG X: Modeller for sundhedscertifikater ved indførsel fra tredjelande af visse animalske biprodukter og deraf afledte produkter

BILAG XI: Lister over tredjelande, hvorfra medlemsstaterne tillader indførsel af animalske biprodukter, der ikke er bestemt til konsum

2000/0259(COD)

Forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING

om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 152, stk. 4, litra b),

under henvisning til forslag fra Kommissionen [3],

[3] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [4],

[4] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [5],

[5] EFT C

efter fremgangsmåden i traktatens artikel 251 [6], og

[6] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) Rådets direktiv 90/667/EØF af 27. november 1990 om sundhedsmæssige bestemmelser for bortskaffelse, forarbejdning og afsætning af animalsk affald og for beskyttelse mod forekomst af patogener i foder fremstillet af dyr, herunder fisk, og om ændring af direktiv 90/425/EØF [7] fastlægger det princip, at alt animalsk affald, uanset hvor det kommer fra, kan anvendes til fremstilling af fodermidler efter at have gennemgået en passende behandling.

[7] EFT L 363 af 27.12.1990, s. 51. Direktivet er senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse.

(2) Den Videnskabelige Styringskomité har vedtaget en række udtalelser. Hoved konklusionen af disse videnskabelige udtalelser er, at animalske biprodukter fra dyr, der ved sundhedskontrollen findes uegnede til konsum, ikke bør indgå i foderkæden.

(3) På baggrund af ovennævnte videnskabelige udtalelser bør de foranstaltninger, der skal iværksættes, afhænge af arten af de animalske biprodukter, der anvendes. Mulighederne for at anvende visse former for animalsk materiale bør begrænses. Der bør fastlægges forskellige metoder til anvendelse eller bortskaffelse af animalske biprodukter som alternativer til fremstillingen af fodermidler.

(4) På baggrund af erfaringerne fra de seneste år vil det være hensigtsmæssigt at afklare forholdet mellem direktiv 90/667/EØF og Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald [8], for at undgå forvirring hos og interessekonflikter mellem medlems staternes myndigheder. Navnlig bør et animalsk biprodukt, når det sendes til bortskaffelse eller nyttiggørelse, behandles som affald for at sikre, at bortskaffelsen eller nyttiggørelsen foregår på en sådan måde, at målsætningerne i artikel 4 i direktiv 75/442/EØF virkeliggøres, og menneskers sundhed og miljøet beskyttes.

[8] EFT L 194 af 25.7.1975, s. 47. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens beslutning 96/350/EF (EFT L 135 af 6.6.1996, s. 32).

(5) Den internationale videnskabelige konference om kød- og benmel, som Kommissionen og Europa-Parlamentet afholdt i Bruxelles den 1.-2. juli 1997, indledte en debat om produktion af og fodring med kød- og benmel. På konferencen opfordredes der til yderligere overvejelser angående den fremtidige politik på dette område. Med henblik på at skabe den bredest mulige offentlige debat om EF's fremtidige lovgivning på foderstofområdet fremlagde Kommissionen i november 1997 et høringspapir om kød og benmel. På grundlag af denne høring fremgik det, at det generelt erkendes, at der er et behov for at ændre direktiv 90/667/EØF, så det bringes på linje med den aktuelle viden på dette område.

(6) Fra oktober 1996 foretog Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor i flere runder inspektioner i medlemstaterne for at vurdere tilstedeværelsen og forvaltningen af de væsentligste risikofaktorer og overvågningsprocedurer med hensyn til BSE. En del af vurderingen vedrørte ordningerne for kommerciel destruktion og andre metoder til bortskaffelse af animalsk affald. Efter disse inspektioner blev der draget nogle generelle konklusioner og fremsat en række henstillinger, specielt vedrørende muligheden for at kunne spore animalske biprodukter.

(7) For at undgå enhver risiko for udbredelse af patogener og/eller restkoncentrationer bør animalske biprodukter forarbejdes og opbevares i et godkendt anlæg, som der føres tilsyn med, og som udpeges af den pågældende medlemsstat, eller bortskaffes på en anden hensigtsmæssig måde. Under visse omstændigheder, især når afstand, transporttid eller kapacitetsproblemer gør det berettiget, kan det pågældende forarbejdnings-, forbrændings- eller medforbrændingsanlæg ligge i en anden medlemsstat.

(8) Der bør fastsættes særlige bestemmelser om kontrollen med forarbejdningsanlæg, navnlig vedrørende de nærmere procedurer for validering af forarbejdningsmetoder og egenkontrollen med produktionen.

(9) For at tage hensyn til visse former for praksis bør der åbnes mulighed for at tillade undtagelser fra den foreskrevne forarbejdning, når der er tale om kontrollerede anvendelsesformål.

(10) Der bør foretages EF-inspektioner i medlemsstaterne for at sikre en ensartet gennemførelse af sundhedskravene. En sådan kontrol bør også omfatte systemrevision.

(11) EF-retsforskrifterne vedrørende sundhedsforhold bør fastsættes på et videnskabeligt grundlag. I den forbindelse bør de relevante videnskabelige komitéer, der er nedsat ved Kommissionens afgørelse 97/404/EF [9] og 97/579/EF [10], høres, hver gang der er behov herfor.

[9] EFT L 169 af 27.6.1997, s. 85. Afgørelse ændret ved afgørelse 2000/443/EF (EFT L 179 af 18.7.2000, s. 13).

[10] EFT L 237 af 28.8.1997, s. 18. Afgørelse ændet ved afgørelse 2000/443/EØF.

(12) I medlemsstaterne findes der meget forskellige former for finansiel støtte til forarbejdning og bortskaffelse af animalske biprodukter. For at undgå, at dette påvirker de forskellige landbrugsprodukters indbyrdes konkurrencevilkår, er det nødvendigt at foretage en analyse og om fornødent på EF-plan at træffe de påkrævede foranstaltninger.

(13) På baggrund af ovenstående er en grundlæggende revision af direktiv 90/667/EØF derfor nødvendig.

(14) De animalske biprodukter, der ikke er bestemt til konsum (navnlig forarbejdet animalsk protein, afsmeltet fedt, foder til selskabsdyr, huder og skind og uld), er medtaget i listen over varer i traktatens bilag I. Afsætningen af disse produkter er en væsentlig indkomstkilde for en del af landbrugsbefolkningen. For at sikre en rationel udvikling af denne sektor og øge dens produktivitet bør der på EF-plan fastsættes sundhedsmæssige og dyresundhedsmæssige bestemmelser for de pågældende produkter. Som følge af den betydelige risiko for spredning af dyresygdomme, bør der for visse animalske biprodukter opstilles særlige krav vedrørende afsætningen heraf, navnlig i områder, der har en høj sundhedsmæssig status.

(15) For at sikre, at produkter, der indføres fra tredjelande, er af en hygiejnemæssig standard, der mindst er lig med eller svarer til den, der gælder i EF, bør der indføres en godkendelsesordning for tredjelande og disses virksomheder samt en procedure for EF-inspektioner, der kan sikre, at betingelserne for en sådan godkendelse overholdes. Indførsel fra tredjelande af foder til selskabsdyr og råvarer til fremstilling heraf kan foregå på andre betingelser end dem, der gælder for sådanne produkter fremstillet i EF, specielt hvis de krævede garantier vedrører restkoncentrationer af stoffer, der er forbudt ved Rådets direktiv 96/22/EF [11]. For at sikre at sådant foder til selskabsdyr og sådanne råvarer kun anvendes til det påregnede formål, bør der fastlægges passende kontrolforanstaltninger med hensyn til materiale, for hvilket der gælder en undtagelse.

[11] EFT L 125 af 23.5.1996, s. 3. [Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 96/22/EF (KOM(2000) 320 endelig].

(16) Et ledsagedokument for animalske produkter er den måde, hvorpå myndighederne på bestemmelsesstedet bedst kan opnå garanti for, at en forsendelse opfylder betingelserne i denne forordning. Sundhedscertifikatet bør bibeholdes af hensyn til kontrollen med visse indførte produkters bestemmelsessted.

(17) På baggrund af ovennævnte målsætninger vedtog Rådet direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i kapitel I i bilag A til direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425/EØF [12].

[12] EFT L 62 af 15.3.1993, s. 49. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens beslutning 1999/724/EF (EFT L 290 af 12.11.1999, s. 32).

(18) Rådet og Kommissionen har vedtaget flere beslutninger om gennemførelsen af direktiv 90/667/EØF og 92/118/EØF. Desuden er der foretaget væsentlige ændringer af direktiv 92/118/EØF, og der skal foretages yderligere ændringer. Bestemmelserne om animalske produkter, der ikke er bestemt til konsum, findes således i øjeblikket i en lang række forskellige EF-retsakter. Der er derfor behov for en forenkling af EF-bestemmelserne vedrørende disse produkter.

(19) En sådan forenkling vil også medføre en større gennemsigtighed med hensyn til de særlige sundhedsbestemmelser, der gælder for animalske produkter, der ikke er bestemt til konsum. Forenklingen af de særlige sundhedsbestemmelser må ikke medføre en deregulering. Det er derfor nødvendigt at opretholde og, hvor det er påkrævet for at beskytte menneskers og dyrs sundhed, at skærpe de nærmere sundhedsbestemmelser vedrørende animalske produkter, der ikke er bestemt til konsum.

(20) De pågældende produkter bør være underlagt bestemmelserne om veterinærkontrol og af de eventuelle beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for Fællesskabet med henblik på gennemførelse af det indre marked [13].

[13] EFT L 224 af 18.8.1990, s. 29. Direktivet er senest ændret ved direktiv 92/118/EØF.

(21) Der bør føres effektiv kontrol med produkter, der indføres til EF. Det kan ske ved en gennemførelse af den kontrol, der er foreskrevet i Rådets direktiv 97/78/EF af 18. december 1997 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen med tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet [14].

[14] EFT L 24 af 30.1.1998, s. 9.

(22) Direktiv 90/667/EØF, Rådets beslutning af 22. juni 1995 om veterinære og dyresundhedsmæssige bestemmelser, der skal gælde i Det Forenede Kongerige og Irland, for behandling af visse former for affald, der skal afsættes lokalt som foder til bestemte grupper af dyr [15], og Rådets beslutning 1999/534/EF af 19. juli 1999 om foranstaltninger for forarbejdning af visse former for animalsk affald med henblik på beskyttelse mod overførbare spongiforme encephalopatier og om ændring af Kommissionens beslutning 97/735/EF [16], bør derfor ophæves.

[15] EFT L 202 af 26.8.1995, s. 8.

[16] EFT L 204 af 4.8.1999, s. 37.

(23) For at tage hensyn til den tekniske og videnskabelige udvikling bør der sikres en procedure for et snævert og effektivt samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne i Den Stående Veterinærkomité, der er nedsat ved Rådets afgørelse 68/361/EØF [17].

[17] EFT L 255 af 18.10.1968, s. 23.

(24) Da de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre denne forordning, er generelle foranstaltninger efter artikel 2 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennem førelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [18], bør de vedtages efter forskrifts proceduren i afgørelsens artikel 5 -

[18] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

KAPITEL I

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 1 Anvendelsesområde

1. Ved denne forordning fastsættes:

a) sundheds- og dyresundhedsbestemmelser for indsamling, transport, opbevaring, håndtering, forarbejdning og anvendelse eller bortskaffelse af animalske biprodukter for derved at undgå, at sådanne produkter kan udgøre en risiko for menneskers eller dyrs sundhed

b) sundheds- og dyresundhedsbestemmelser for afsætning af, samhandel med og indførsel af animalske biprodukter og deraf afledte produkter, der ikke er bestemt til konsum.

2. Uden at dette i øvrigt indskrænker anvendelsen af de relevante sundheds- og dyresundhedsbestemmelser, gælder denne forordning ikke for:

a) råt foder til selskabsdyr hos detailhandlere eller i lokaler ved salgssteder, hvor opskæring og opbevaring udelukkende finder sted med henblik på direkte salg til forbrugeren det pågældende sted

b) flydende mælk og colostrum, der bortskaffes eller anvendes på oprindelsesbedriften

c) slagtekroppe eller dele af vildt, der ikke mistænkes for at være inficerede med sygdomme, som kan overføres til mennesker eller dyr

d) råt foder til selskabsdyr til brug på stedet, når det kommer fra dyr, der er slagtet på oprindelsesbedriften alene med henblik på landbrugerens og dennes families anvendelse heraf som fødevarer i overensstemmelse med national lovgivning.

3. Denne forordning berører ikke nationale veterinær bestemmelser om udryddelse af og kontrol med visse sygdomme og om anvendelse af køkken- og madaffald.

Artikel 2 Definitioner

I forbindelse med denne forordning finder følgende definitioner og definitionerne i bilag I anvendelse.

1) Animalske biprodukter: slagtekroppe, dele af dyr og animalske produkter som omhandlet i artikel 4, 5 og 6, som ikke er bestemt til konsum, dog med undtagelse af æg, embryoner, sæd og køkken- og madaffald

2) Kategori 1-materiale: animalske biprodukter som omhandlet i artikel 4

3) Kategori 2-materiale: animalske biprodukter som omhandlet i artikel 5

4) Kategori 3-materiale: animalske biprodukter som omhandlet i artikel 6

5) Dyr: alle hvirveldyr og hvirvelløse dyr (herunder fisk, krybdyr og padder)

6) Opdrættede dyr: alle dyr, som holdes, opfedes eller opdrættes med henblik på produktion af fødevarer (kød, mælk, æg), uld, pelsværk, fjer, huder eller andre animalske produkter

7) Vildt: dyr, der ikke holdes af mennesker, bortset fra fisk

8) Selskabsdyr: dyr tilhørende arter, der normalt fodres og holdes af mennesker, uden at dette tager sigte på konsum eller nogen landbrugsproduktion

9) Myndighederne: den centrale myndighed i en medlemsstat, der har til opgave at føre kontrol med, at denne forordning overholdes, og de eventuelle myndigheder, som den centrale myndighed måtte have uddelegeret dette ansvarsområde til

10) Afsætning: enhver aktivitet, som har til formål at levere animalske biprodukter eller deraf afledte produkter, der er omfattet af denne forordning, til tredjemand med henblik på salg eller enhver anden form for overdragelse til tredjemand, det være sig mod betaling eller gratis, og opbevaring med henblik på levering til tredjemand, uanset om aktiviteten finder sted i en medlemsstat, mellem medlemsstater eller mellem en medlemsstat og et tredjeland

11) Samhandel: handel mellem medlemsstater med varer som omhandlet i traktatens artikel 23, stk. 2

12) Producent: enhver, der i forbindelse med sine aktiviteter producerer animalske biprodukter

13) Forarbejdningsanlæg: en virksomhed, der forarbejder animalske biprodukter

14) Kategori 1-forarbejdningsanlæg: et anlæg, hvor der forarbejdes kategori 1-materiale inden dets endelige bortskaffelse eller videre forarbejdning

15) Kategori 2-forarbejdningsanlæg: et anlæg, hvor der forarbejdes kategori 2-materiale inden dets endelige bortskaffelse eller videre forarbejdning

16) Kategori 3-forarbejdningsanlæg: et anlæg, hvor kategori 3-materiale forarbejdes til fodermidler

17) Forarbejdningsmetoder: de metoder, der er anført i bilag III, kapitel III

18) Oliekemisk anlæg: et anlæg, der forarbejder afsmeltet fedt fra kategori 2-materiale eller kategori 3-materiale på de betingelser, der er fastlagt i bilag IV, kapitel III

19) Forbrænding: bortskaffelse af animalske biprodukter eller deraf afledte produkter i et forbrændingsanlæg

20) Medforbrænding: bortskaffelse af animalske biprodukter eller deraf afledte produkter i et medforbrændingsanlæg

21) Forbrændingsanlæg: bortskaffelsesanlæg som defineret i artikel 3, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/.../EF [om forbrænding af affald] [19]

[19] [KOM(1998) 558 endelig].

22) Medforbrændingsanlæg: bortskaffelsesanlæg som defineret i artikel 3, stk. 5, i direktiv 2000/.../EF

23) Deponeringsanlæg: bortskaffelsesanlæg som defineret i Rådets direktiv 1999/31/EF [20]

[20] EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1.

24) Biogasanlæg: et anlæg for biologisk nedbrydning af organisk materiale på anaerobe betingelser med henblik på produktion og opsamling af biogas

25) Komposteringsanlæg: et anlæg for biologisk nedbrydning af organisk materiale på aerobe betingelser

26) Tekniske produkter: produkter, der er afledt af visse animalske biprodukter, bestemt til andre anvendelsesformål end konsum og foder; de omfatter garvede og behandlede huder og skind, jagttrofæer, forarbejdet uld, hår, børster, fjer og fjerdele, biavls produkter, hesteserum, blodprodukter, farmaceutiske produkter, benprodukter til porcelæn, gelatine og lim og forarbejdet gylle

27) Teknisk anlæg: et anlæg, der fremstiller tekniske produkter

28) Kategori 1- eller kategori 2-anlæg for mellemprodukter: et anlæg, hvor uforarbejdet kategori 1- eller kategori 2-materiale behandles og/eller midlertidigt opbevares med henblik på den videre transport til det endelige bestemmelsessted; det kan anvendes til visse forberedende forarbejdningsaktiviteter såsom fjernelse af huder og skind af drøvtyggere og undersøgelse efter slagtning

29) Kategori 3-anlæg for mellemprodukter: et anlæg, hvor uforarbejdet kategori 3-materiale sorteres og/eller opskæres og/eller køles eller dybfryses i blokke og/eller midlertidigt opbevares med henblik på den videre transport til det endelige bestemmelsessted

30) Samlecentraler: anlæg til indsamling og behandling af visse animalske biprodukter bestemt til anvendelse som foder for de dyrekategorier, der er nævnt i artikel 21, stk. 1, litra c)

31) Lageranlæg: et anlæg, bortset fra virksomheder og mellemhandlere omfattet af Rådets direktiv 95/69/EF [21], hvor forarbejdede animalske biprodukter midlertidigt oplagres inden den endelige anvendelse eller bortskaffelse

[21] EFT L 332 af 30.12.1995, s. 15.

32) Uforarbejdede animalske biprodukter: animalske biprodukter, der kun har været underkastet kuldebehandling eller anden behandling, der ikke giver tilstrækkelig sikkerhed for, at patogenerne er dræbt

33) Forarbejdet animalsk protein: animalske proteiner, der udelukkende kommer fra kategori 3-materiale, der er behandlet på en sådan måde, at de er egnede til direkte anvendelse som fodermiddel, organisk gødningsstof eller jordforbedringsmiddel eller som ingrediens i foderstoffer eller i foder til selskabsdyr; disse proteiner omfatter fiskemel, kødmel, benmel, kød- og benmel, blodmel, tørrede fedtegrever, fjermel, hovmel, hornmel og andre lignende produkter, herunder blandinger og produkter indeholdende sådanne produkter

34) Fodermiddel: foder af animalsk oprindelse til opdrættede dyr, herunder forarbejdet animalsk protein, afsmeltet fedt, fiskeolie, gelatine og hydrolyseret protein, dicalciumphosphat, mælk og mælkeprodukter

35) Organiske gødningsstoffer og jordforbedringsmidler: materialer af animalsk oprindelse, der sammen eller hver for sig anvendes til opretholdelse eller forbedring af jordbundens plantenæringsværdi, af dens fysiske og kemiske egenskaber og af dens biologiske aktivitet; de kan omfatte kompost og nedbrydningsaffald fra biogasproduktion

36) Parti: en mængde af et bestemt produkt, der er produceret, fremstillet og pakket under praktisk taget samme betingelser

37) Afsmeltet fedt: fedt hidrørende fra forarbejdning af kategori 2-materiale eller kategori 3-materiale

38) Grever: de proteinholdige rester fra afsmeltning efter delvis adskillelse af fedt og vand

39) Foder til selskabsdyr: foder til selskabsdyr, med indhold af kategori 3-materiale

40) Tyggepinde og tyggeben: ugarvede fortærbare produkter til selskabsdyr fremstillet af huder og skind af hovdyr eller andet animalsk materiale

41) Anlæg til fremstilling af foder til selskabsdyr: et anlæg, der fremstiller foder til selskabsdyr eller ingredienser til foder til selskabsdyr eller tyggepinde og tyggeben, og hvor der ved fremstillingen heraf anvendes visse animalske biprodukter

42) Gylle: alle ekskrementer og/eller urin fra klovdyr, hovdyr, dyr af hestefamilien og/eller fjerkræ, med eller uden strøelse, samt guano

43) TSE: alle overførbare spongiforme encephalopatier bortset fra dem, der forekommer hos mennesker

44) Specificeret risikomateriale: materiale som omhandlet i kapitel B i bilag II, til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../... [22].

[22] EFT L

Artikel 3 Generelle forpligtelser

Animalske biprodukter og deraf afledte produkter skal indsamles, transporteres, opbevares, håndteres, forarbejdes, bortskaffes, afsættes, indføres fra tredjelande og anvendes i overensstemmelse med denne forordning.

KAPITEL II

KATEGORISERING, INDSAMLING, TRANSPORT OG MIDLERTIDIG OPBEVARING AF ANIMALSKE BIPRODUKTER

Artikel 4 Kategori 1-materiale

1. Kategori 1-materiale omfatter animalske biprodukter som nedenfor beskrevet, og alt materiale indeholdende sådanne biprodukter:

a) alle dele af kroppe, herunder huder og skind, af følgende dyr:

i) dyr, der mistænkes for at være inficeret med en TSE, eller for hvilke der foreligger officiel bekræftelse på forekomst af en TSE, herunder dyr, der er blevet aflivet i forbindelse med foranstaltninger til udryddelse af TSE

ii) dyr, bortset fra opdrættede dyr og vildt, herunder navnlig selskabsdyr, dyr fra zoologiske haver og cirkusdyr

iii) forsøgsdyr som defineret i artikel 2 i Rådets direktiv 86/609/EØF [23]

[23] EFT L 358 af 18.12.1986, s. 1.

iv) vildt, der ikke holdes af mennesker, og som mistænkes for at være inficeret med sygdomme, der kan overføres til mennesker eller dyr

b) specificeret risikomateriale, herunder døde drøvtyggere indeholdende sådant materiale

c) afledte produkter af dyr, som er blevet indgivet stoffer, der er forbudt ved direktiv 96/22/EF, og animalske produkter med restkoncentrationer af miljøforurenende stoffer og andre stoffer, der er opført i gruppe B (3) i bilag I til Rådets direktiv 96/23/EF [24], hvis de pågældende restkoncentrationer overstiger de niveauer, der er tilladt ifølge EF-bestemmelserne, eller hvis sådanne ikke findes, ifølge national lovgivning

[24] EFT L 125 af 23.5.1996, s. 10.

d) alt animalsk materiale indsamlet ved behandling af spildevand fra kategori 1-forarbejdningsanlæg og slagterier, hvor der fjernes specificeret risikomateriale, herunder frasigtet materiale, materiale fra sandfang, blandinger af fedt og olier, og slam, samt materiale fra afløb fra sådanne anlæg

e) blandinger af kategori 1-materiale med kategori 2-materiale eller kategori 3-materiale eller med materiale af begge disse kategorier.

2. Kategori 1-materiale skal uden unødig forsinkelse indsamles og transporteres i overensstemmelse med artikel 7, og:

a) direkte bortskaffes som affald ved:

forbrænding i et forbrændingsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv .../... /EF [om forbrænding af affald]

b) forarbejdes i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i henhold til artikel 10, og det deraf resulterende materiale skal endeligt bortskaffes som affald ved forbrænding eller medforbrænding i et forbrændings- eller medforbrændings anlæg, der er godkendt i henhold til direktiv .../... /EF [om forbrænding af affald]

c) bortset fra materiale som nævnt i stk. 1, litra a), nr. i), forarbejdes efter forarbejdningsmetode 1 i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i henhold til artikel 10, og det deraf resulterende materiale skal endeligt bortskaffes som affald i et deponeringsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv 1999/31/EF

d) bortskaffes på en anden måde, der er godkendt efter proceduren i artikel 33, stk. 2, efter høring af den relevante videnskabelige komité.

3. Mellemliggende behandling eller opbevaring af kategori 1-materiale er kun tilladt i anlæg for mellemprodukter, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 9.

4. Uanset stk. 2 kan døde selskabsdyr direkte bortskaffes som affald ved nedgravning i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 75/442/EØF.

Artikel 5 Kategori 2-materiale

1. Kategori 2-materiale omfatter animalske biprodukter som nedenfor beskrevet, og alt materiale indeholdende sådanne biprodukter:

a) gylle fra alle dyrearter og indhold fra fordøjelseskanalen fra pattedyr

b) alt animalsk materiale, der indsamles ved behandling af spildevand fra andre slagterier end de i artikel 4, stk. 1, litra d), nævnte, eller fra kategori 2-forarbejdningsanlæg, herunder frasigtet materiale, materiale fra sandfang, blandinger af fedt og olier, og slam, samt materiale fra afløb fra sådanne anlæg

c) animalske produkter med restkoncentrationer af veterinærlægemidler og forurenende stoffer, der er anført i gruppe B (1) og (2) i bilag I til direktiv 96/23/EF, hvis de pågældende restkoncentrationer overstiger de niveauer, der er tilladt ifølge EF-bestemmelserne

d) blandinger af kategori 2-materiale med kategori 3-materiale

e) animalske biprodukter, der ikke er kategori 1-materiale eller kategori 3-materiale.

2. Kategori 2-materiale skal uden unødig forsinkelse indsamles og transporteres i overensstemmelse med artikel 7, og:

a) bortskaffes som affald ved forbrænding eller medforbrænding i et forbrændings- eller medforbrændingsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv .../... /EF [om forbrænding af affald]

b) forarbejdes i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i henhold til artikel 10, og

i) det deraf resulterende materiale skal bortskaffes som affald ved forbrænding eller medforbrænding i et forbrændings- eller medforbrændingsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv .../... /EF [om forbrænding af affald], eller bringes til et deponeringsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv 1999/31/EF, eller

ii) det afsmeltede fedt skal forarbejdes yderligere til fedtderivater til brug som organiske gødningsstoffer eller jordforbedringsmidler eller til anden teknisk brug i et oliekemisk anlæg, der er godkendt i henhold til artikel 11

c) forarbejdes efter forarbejdningsmetode 1 i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 10, og:

i) det deraf resulterende proteinmateriale skal anvendes som organisk gødningsstof eller jordforbedringsmiddel, eller

ii) det deraf resulterende materiale skal behandles i et biogas- eller et komposteringsanlæg, der er godkendt af medlemsstaten i overens stemmelse med artikel 12

d) hvis der er tale om fiskemateriale, ensileres i overensstemmelse med forskrifter, der skal vedtages efter proceduren i artikel 33, stk. 2

e) hvis der er tale om gylle eller indhold fra fordøjelseskanalen eller materiale indsamlet fra slagterier som omhandlet i stk. 1, litra b):

i) anvendes i uforarbejdet stand som råvare i et biogas- eller et komposteringsanlæg eller behandles i et teknisk anlæg, der er godkendt hertil

ii) hvis der ikke foreligger fare for spredning af en alvorlig smitsom sygdom, spredes på arealer i overensstemmelse med denne forordning

f) bortskaffes på en anden måde, der er godkendt efter proceduren i artikel 33, stk. 2, efter høring af den relevante videnskabelige komité.

3. Mellemliggende behandling eller opbevaring af kategori 2-materiale er kun tilladt i anlæg for mellemprodukter, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 9.

4. Uanset stk. 2 kan myndighederne om nødvendigt beslutte, at kategori 2-materiale kan bortskaffes som affald ved nedgravning på stedet, hvis

i) en epizooti, der har grebet kraftigt om sig, medfører kapacitetsmangel i forarbejdningsanlægget eller forbrændingsanlægget

ii) de pågældende animalske biprodukter kommer fra et sted, der er vanskeligt tilgængeligt, og den givne mængde og afstand derfor ikke kan berettige indsamling af de animalske biprodukter.

Nedgravning skal ske i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 75/442/EØF.

Artikel 6 Kategori 3-materiale

1. Kategori 3-materiale omhandler animalske biprodukter som nedenfor beskrevet, og alt materiale indeholdende sådanne biprodukter:

a) alle dele af slagtede dyr, der i overensstemmelse med EF-forskrifterne er erklæret egnet til konsum, men som af kommercielle grunde ikke er bestemt til konsum

b) alle dele af slagtede dyr, som er erklæret uegnede til konsum, men som ikke udviser tegn på sygdomme, der kan overføres til mennesker eller dyr, og som stammer fra slagtekroppe, der er fundet egnede til konsum i overensstemmelse med EF-forskrifterne

c) huder og skind, hove og horn, svinebørster og fjer fra dyr, der er blevet slagtet på et slagteri, og som har gennemgået et levende syn og ved denne undersøgelse er fundet egnede til slagtning i overensstemmelse med EF-forskrifterne

d) blod fra dyr, der er blevet slagtet på et slagteri, og som har gennemgået et levende syn og ved denne undersøgelse er fundet egnede til slagtning i overensstemmelse med EF-forskrifterne

e) animalske biprodukter fra fremstilling af produkter bestemt til konsum, herunder affedtede knogler og grever

f) fødevarer, der er af animalsk oprindelse eller indeholder animalske produkter, og som oprindeligt har været bestemt til konsum, men som er bestemt til foder af kommercielle grunde eller på grund af fremstillingsvanskeligheder, mangler ved emballagen eller andre fejl, der ikke indebærer nogen risiko for mennesker eller dyr, når de er bestemt for opdrættede dyr og ikke er blevet forarbejdet i overensstemmelse med dyresundhedsbestemmelserne for fremstilling af affaldsfoder

g) rå mælk fra dyr,der ikke udviser kliniske tegn på nogen sygdom, der via dette produkt kan overføres til mennesker eller dyr

h) fisk eller andre havdyr, undtagen havpattedyr, som er taget på åbent hav med henblik på fiskemelsproduktion

i) fersk fiskeaffald fra anlæg, der fremstiller fiskerivarer til konsum

j) skaller, biprodukter fra rugerier og knækægsbiprodukter stammende fra dyr, der ikke udviser kliniske tegn på nogen sygdom, der via dette produkt kan overføres til mennesker eller dyr

k) blod, huder og skind, hove, fjer, uld, horn, hår og pelsværk stammende fra dyr, der ikke udviste kliniske tegn på nogen sygdom, der via dette produkt kan overføres til mennesker eller dyr.

2. Animalske biprodukter skal uden unødig forsinkelse indsamles og transporteres i overensstemmelse med artikel 7, og:

a) bortskaffes som affald ved forbrænding eller medforbrænding i et forbrændings- eller medforbrændingsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv .../... /EF [om forbrænding af affald]

b) forarbejdes i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i henhold til artikel 15,

c) forarbejdes i et teknisk anlæg, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 16,

d) anvendes som råvare i et anlæg, der fremstiller foder til selskabsdyr, og som er godkendt i overensstemmelse med artikel 16,

e) forarbejdes i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 10, eller i et forarbejdningsanlæg, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 15, og det deraf resulterende materiale skal endeligt bortskaffes som affald ved forbrænding eller medforbrænding i et forbrændings- eller medforbrændingsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv .../... /EF [om forbrænding af affald], eller bringes til et deponeringsanlæg, der er godkendt i henhold til direktiv 1999/31/EF, eller

f) forarbejdes i et biogas- eller et komposteringsanlæg, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 12.

3. Mellemliggende behandling og/eller opbevaring af kategori 3-materiale må kun finde sted i anlæg for mellemprodukter, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 9.

Artikel 7 Indsamling og transport

Uforarbejdede og forarbejdede animalske biprodukter skal indsamles, transporteres og identificeres i overensstemmelse med bilag II.

Artikel 8 Fortegnelser

1. Producenter, der afsender animalske biprodukter, fører fortegnelser over de enkelte forsendelser med angivelse af:

a) datoen for fjernelsen af materialet fra stedet

b) mængden af materialet og en beskrivelse heraf

c) bestemmelsesstedet for forsendelsen, og

d) transportørens navn.

2. Enhver, der transporterer animalske biprodukter, registrerer på tidspunktet for indsamlingen:

a) adressen på det sted, hvorfra materialet indsamles

b) datoen for indsamlingen af materialet

c) mængden af materialet og en beskrivelse heraf

d) det bestemmelsessted, det skal transporteres til.

3. Enhver, der modtager animalske biprodukter, fører fortegnelser over de modtagne forsendelser med angivelse af:

a) datoen for materialets ankomst

b) adressen på det sted, hvorfra materialet afsendtes

c) mængden af materialet og en beskrivelse heraf

d) transportørens navn og adresse.

4. De i stk. 1, 2 og 3 omhandlede fortegnelser skal opbevares i en periode på mindst to år, således at de kan forelægges for myndighederne.

Artikel 9 Anlæg for mellemprodukter og lageranlæg

1. I forbindelse med animalske biprodukter skal anlæg for mellemprodukter og lageranlæg godkendes af myndighederne.

2. For at kunne godkendes skal kategori 1- og kategori 2-anlæg for mellemprodukter:

a) opfylde kravene i bilag VIII, kapitel I

b) behandle og opbevare kategori 1- eller kategori 2-materiale i overensstemmelse med bilag VIII, kapitel II, del B

c) være undergivet virksomhedens egenkontrol som foreskrevet i artikel 22

d) kontrolleres af myndighederne i overensstemmelse med artikel 23.

3. For at kunne godkendes skal kategori 3-anlæg for mellemprodukter:

a) opfylde kravene i bilag VIII, kapitel I

b) håndtere og opbevare kategori 3-materiale i overensstemmelse med bilag VIII, kapitel II, del A

c) være undergivet virksomhedens egenkontrol som foreskrevet i artikel 22

d) kontrolleres af myndighederne i overensstemmelse med artikel 23.

4. For at kunne godkendes skal lageranlæg:

a) opfylde kravene i bilag VIII, kapitel III

b) oplagre forarbejdede animalske biprodukter i overensstemmelse med bilag VIII, kapitel III, punkt 3

c) være undergivet myndighedernes tilsyn.

KAPITEL III

GODKENDELSE AF KATEGORI 1- OG KATEGORI 2-FORARBEJDNINGSANLÆG, BIOGASANLÆG, KOMPOSTERINGSANLÆG OG OLIEKEMISKE ANLÆG

Artikel 10 Godkendelse af kategori 1- og kategori 2-forarbejdningsanlæg

1. Medlemsstaterne godkender for hele eller en del af deres område et eller flere kategori 1- eller kategori 2-forarbejdningsanlæg til indsamling og forarbejdning af kategori 1- eller kategori 2-materiale. En medlemsstat kan beslutte at udpege et kategori 1- eller kategori 2-forarbejdningsanlæg i en anden medlemsstat efter aftale med den pågældende medlemsstat.

2. For at kunne godkendes af myndighederne skal kategori 1- og kategori 2-forarbejdningsanlæg:

a) opfylde kravene i bilag III, kapitel I

b) håndtere, forarbejde og opbevare kategori 1- eller kategori 2-materiale i overensstemmelse med bilag III, kapitel II, og bilag IV, kapitel I

c) være valideret af myndighederne i overensstemmelse med bilag III, kapitel V

d) være undergivet virksomhedens egenkontrol som foreskrevet i artikel 22

e) kontrolleres af myndighederne i overensstemmelse med artikel 23

f) indføre og iværksætte metoder for tilsyn og kontrol med de kritiske kontrolpunkter for de processer, der anvendes

g) sikre, at de forarbejdede produkter opfylder kravene i bilag IV, kapitel I.

3. Godkendelsen suspenderes straks, hvis betingelserne for godkendelsen ikke længere er opfyldt.

Artikel 11 Godkendelse af oliekemiske anlæg

1. Oliekemiske anlæg skal godkendes af myndighederne.

2. For at kunne godkendes skal et oliekemisk anlæg:

a) forarbejde afsmeltet fedt i overensstemmelse med de normer, der er fastlagt i bilag IV, kapitel III

b) indføre og iværksætte metoder for tilsyn og kontrol med de kritiske kontrolpunkter for de processer, der anvendes

c) føre en fortegnelse over de oplysninger, som er indhentet i henhold til litra b), således at de kan forelægges for myndighederne

d) være undergivet myndighedernes tilsyn, så det sikres, at den erhvervsdrivende eller virksomhedsbestyreren overholder kravene i denne forordning.

3. Godkendelsen suspenderes straks, hvis betingelserne for godkendelsen ikke længere er opfyldt.

Artikel 12 Godkendelse af biogas- og komposteringsanlæg

1. Biogasanlæg og komposteringsanlæg, der forarbejder animalske biprodukter, skal godkendes af myndighederne.

2. For at kunne godkendes skal biogasanlæg og komposteringsanlæg:

a) opfylde kravene i bilag IV, kapitel II, litra A)

b) håndtere og forarbejde animalske biprodukter i overensstemmelse med bilag IV, kapitel II, litra B) og C)

c) kontrolleres af myndighederne

d) indføre og iværksætte metoder for tilsyn og kontrol med de kritiske kontrolpunkter

e) sikre, at nedbrydningsaffald er i overensstemmelse med de mikrobiologiske normer, der er fastlagt i bilag IV, kapitel II, litra D).

3. Godkendelsen suspenderes straks, hvis betingelserne for godkendelsen ikke længere er opfyldt.

Artikel 13 Forsendelse af forarbejdede animalske biprodukter til forbrændings- eller medforbrændingsanlæg eller til deponeringsanlæg

1. Forarbejdede animalske biprodukter må kun sendes til bortskaffelse ved forbrænding, medforbrænding eller deponering, hvis følgende betingelser er opfyldt:

a) De forarbejdede animalske biprodukter:

i