Tekst foreslået af Kommissionen Ændringer foreslået af ECB (1)

Ændringsforslag 1

Betragtning 10

»(10) I overensstemmelse med målene om at bidrage til et velfungerende indre marked bør det være muligt at give et kreditinstitut dispensation fra bestemmelserne om adskillelse af visse handelsaktiviteter, hvis en medlemsstat inden den 29. januar 2014 har vedtaget national primær lovgivning (herunder sekundær lovgivning vedtaget efterfølgende), der forbyder kreditinstitutter, som modtager indskud fra privatpersoner og små og mellemstore virksomheder (»SMV'er«), at indgå i handler med investeringer som hovedforpligtet og at være i besiddelse af handelsaktiver. Medlemsstaten bør derfor være berettiget til at anmode Kommissionen om at give dispensation fra bestemmelserne om adskillelse af visse handelsaktiviteter til et kreditinstitut, som er omfattet af national lovgivning, der svarer til de pågældende bestemmelser. På den måde kan medlemsstater, som allerede har indført primær lovgivning med virkninger, der er ækvivalente i forhold til og i overensstemmelse med denne forordning, undgå at tilpasse eksisterende effektive bestemmelser. For at sikre, at virkningerne af national lovgivning og af efterfølgende gennemførelsesforanstaltninger ikke bringer formålet med det indre marked eller dets funktion i fare, skal målet for den pågældende nationale lovgivning og de tilknyttede tilsyns- og håndhævelsesforanstaltninger kunne sikre, at de kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og fra SMV'er, opfylder bindende juridiske krav, som er ækvivalente i forhold til og i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning. Den kompetente myndighed, som fører tilsyn med det kreditinstitut, der er omfattet af den pågældende nationale lovgivning, bør være ansvarlig for at afgive en udtalelse, som bør ledsage anmodningen om dispensation.« »(10) I overensstemmelse med målene om at bidrage til et velfungerende indre marked bør det være muligt at give et kreditinstitut dispensation fra bestemmelserne om adskillelse af visse handelsaktiviteter, hvis en medlemsstat inden den 29. januar 2014 har vedtaget national primær lovgivning (herunder sekundær lovgivning vedtaget efterfølgende), der forbyder kreditinstitutter, som modtager indskud fra privatpersoner og små og mellemstore virksomheder (»SMV'er«), at indgå i handler med investeringer som hovedforpligtet og at være i besiddelse af handelsaktiver. Medlemsstaten bør derfor være berettiget til at anmode Kommissionen om at give dispensation fra bestemmelserne om adskillelse af visse handelsaktiviteter til et kreditinstitut, som er omfattet af national lovgivning, der svarer til de pågældende bestemmelser. På den måde kan medlemsstater, som allerede har indført primær lovgivning med virkninger, der er ækvivalente i forhold til og i overensstemmelse med denne forordning, undgå at tilpasse eksisterende effektive bestemmelser. For at sikre, at virkningerne af national lovgivning og af efterfølgende gennemførelsesforanstaltninger ikke bringer formålet med det indre marked eller dets funktion i fare, skal målet for den pågældende nationale lovgivning og de tilknyttede tilsyns- og håndhævelsesforanstaltninger kunne sikre, at de kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og fra SMV'er, opfylder bindende juridiske krav, som er ækvivalente i forhold til og i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning. Den kompetente myndighed, som fører tilsyn med det kreditinstitut, der er omfattet af den pågældende nationale lovgivning, bør være ansvarlig for at afgive en udtalelse, som bør ledsage anmodningen om dispensation.«

Forklaring En sådan undtagelse er uforenelig med målet om at skabe lige vilkår. Endvidere kan en sådan bestemmelse danne præcedens for fremtidige undtagelsesbestemmelser på andre lovgivningsmæssige områder, hvilket vil hæmme integrationen af det indre marked generelt.

Ændringsforslag 2

Betragtning 23

»(23) Hvis den kompetente myndighed når til den konklusion efter at have vurderet handelsaktiviteterne, at de overskrider visse parametre for så vidt angår relativ størrelse, gearing, kompleksitet, rentabilitet, tilknyttede markedsrisici samt indbyrdes afhængighed, bør den fremsætte krav om, at de adskilles fra kernekreditinstituttet, medmindre kernekreditinstituttet over for den kompetente myndighed kan godtgøre, at de pågældende handelsaktiviteter i betragtning af målet med denne forordning ikke udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller Unionens finansielle system som helhed.« »(23) Hvis den kompetente myndighed når til den konklusion efter at have vurderet handelsaktiviteterne, at de overskrider visse parametre for så vidt angår relativ størrelse, gearing, kompleksitet, rentabilitet, tilknyttede markedsrisici samt indbyrdes afhængighed, og derudover fastslår, at der foreligger en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system under hensyn til målene med denne forordning, bør den fremsætte krav om, at de adskilles fra kernekreditinstituttet, medmindre kernekreditinstituttet over for den kompetente myndighed kan godtgøre, at de pågældende handelsaktiviteter i betragtning af målet med denne forordning ikke udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller Unionens finansielle system som helhed.«

Forklaring Den foreslåede ordlyd har til formål at sikre konsekvens mellem betragtning 23 og artikel 10, som giver den kompetente myndighed en skønsbeføjelse, når den undersøger handelsaktiviteter og træffer beslutning om, hvorvidt den skal indlede en adskillelsesprocedure.

Ændringsforslag 3

Betragtning 29

»Uanset adskillelse bør kernekreditinstituttet fortsat være i stand til at styre egne risici. Visse handelsaktiviteter bør derfor være tilladt, forudsat at de tager sigte på forsigtig forvaltning af kernekreditinstituttets kapital, likviditet og finansiering og ikke bringer den finansielle stabilitet i fare. Kernekreditinstitutter har ligeledes behov for at kunne yde deres kunder visse nødvendige risikostyringstjenester. Det bør dog ske uden at udsætte kernekreditinstituttet for unødvendige risici og uden at bringe den finansielle stabilitet i fare. Hedgingaktiviteter, som kan anvendes med henblik på forsigtig styring af egne risici og ydelse af risikoforvaltningstjenester til kunder, kan, men skal ikke, anvendes som regnskabsmæssig sikring i henhold til de internationale regnskabsstandarder IFRS.« »Uanset adskillelse bør kernekreditinstituttet fortsat være i stand til at styre egne risici. Visse handelsaktiviteter bør derfor være tilladt, forudsat at de tager sigte på forsigtig forvaltning af kernekreditinstituttets kapital, likviditet og finansiering og ikke bringer den finansielle stabilitet i fare. Kernekreditinstitutter har ligeledes behov for at kunne yde deres kunder visse nødvendige risikostyringstjenester. Det bør dog ske uden at udsætte kernekreditinstituttet for unødvendige risici og uden at bringe den finansielle stabilitet i fare. Hedgingaktiviteter, som kan anvendes med henblik på forsigtig styring af egne risici og ydelse af risikoforvaltningstjenester til kunder, kan, men skal ikke, anvendes som regnskabsmæssig sikring i henhold til de internationale regnskabsstandarder IFRS. Uanset om der foreligger en afgørelse om adskillelse, har den kompetente myndighed en beføjelse i henhold til artikel 104, stk. 1, litra a), i direktiv 2013/36/EU til at pålægge et krav om egenkapital, hvis omfanget af risici og handelsaktiviteter overstiger et vist niveau, for at give et institut et incitament til ikke at tage unødvendige risici for dets finansielle stabilitet eller for hele eller dele af Unionens finansielle stabilitet.«

Forklaring For at sikre, at risiciene for den finansielle stabilitet som følge af handelsaktiviteter begrænses, bør den kompetente myndighed have beføjelse til at pålægge et kapitalkrav, når mængden af risici og aktiviteter overskrider et bestemt niveau. Et sådant kapitalkrav vil bidrage til at forhindre, at banker deltager i uforholdsmæssige handelsaktiviteter.

Ændringsforslag 4

Betragtning 37a (ny)

Ingen tekst »(37a) For at kunne udføre de opgaver, som ECB har enekompetence til at udføre, herunder de ved denne forordning fastsatte pligter, har ECB de i artikel 18 i forordning (EU) nr. 1024/2013 fastsatte sanktionsbeføjelser.«

Forklaring Det bør præciseres, at ECB, efter medlemsstaternes gennemførelse af forordningsforslagets artikel 28, med henblik på udførelsen af sine opgaver vil have de sanktionsbeføjelser, der er specificeret navnlig i artikel 18 i forordning (EU) nr. 1024/2013. Se også punkt 6 i udtalelsen.

Ændringsforslag 5

Artikel 5 Definitioner

»4. »egenhandel«: brug af egenkapital eller lånte penge til at tage positioner i enhver form for transaktion med henblik på at købe, sælge eller på anden måde erhverve eller afhænde finansielle instrumenter eller råvarer med det ene formål at skabe fortjeneste for egen regning og uden forbindelse til faktisk eller forventet kundeaktivitet eller med henblik på at afdække enhedens risici som følge af faktisk eller forventet kundeaktivitet ved brug af afdelinger, enheder eller individuelle handlende, som har specialiseret sig i at tage positioner og skabe fortjeneste på den måde, herunder gennem særlige webbaserede platforme for egenhandel« »4. »egenhandel«: brug af egenkapital eller lånte penge til at tage positioner som reaktion på og for at udnytte faktiske eller forventede bevægelser i markedsværdier i enhver form for transaktion med henblik på at købe, sælge eller på anden måde erhverve eller afhænde finansielle instrumenter eller råvarer med det ene formål at skabe fortjeneste for egen regning og uden forbindelse til faktisk eller forventet kundeaktivitet eller med henblik på at afdække enhedens risici som følge af faktisk eller forventet kundeaktivitet ved brug af afdelinger, enheder eller individuelle handlende, som har specialiseret sig i at tage positioner og skabe fortjeneste på den måde, herunder gennem særlige webbaserede platforme for egenhandel. Denne definition omfatter enhver transaktion, der foretages med det mål at opnå en indtjening, uanset om en sådan indtjening opnås på kort eller langt sigt, eller om den faktisk opnås«

Forklaring I modsætning til andre handelsaktiviteter som f.eks. market making-aktiviteter foretages egenhandel med det formål at opnå en indtjening på grundlag af faktiske eller forventede udsving i markedsværdier, som den, der bedriver egenhandlen, reagerer på og spekulerer i. Med den foreslåede ændring udelukkes langfristede, ikke-spekulationsprægede investeringer i aktiekapital (herunder aktiebeholdninger i andre finansielle institutter, såsom banker og forsikringsselskaber) fra definitionen.

Ændringsforslag 6

Artikel 5 Definitioner

»12. »market making«: et finansielt instituts forpligtelse til at tilvejebringe markedslikviditet regelmæssigt og løbende ved at stille tovejskurser for et givet finansielt instrument eller ved som led i den sædvanlige forretningsgang at ekspedere ordrer iværksat af kunder eller som svar på kunders anmodninger om handel, i begge tilfælde uden at være eksponeret mod væsentlige markedsrisici« »12. »market making«: et finansielt instituts forpligtelse til at tilvejebringe markedslikviditet regelmæssigt og løbende ved at stille tovejskurser for et givet finansielt instrument eller ved som led i den sædvanlige forretningsgang at ekspedere ordrer iværksat af kunder eller som svar på kunders anmodninger om handel eller i rimelig forventning om potentiel kundeaktivitet og ved afdækning af positioner, der er resultatet af gennemførelsen af disse opgaver , i begge tilfælde uden at være eksponeret mod væsentlige markedsrisici«

ECB forstår, at market making i modsætning til egenhandel er en kundedrevet aktivitet og derfor knyttet til standard-bankaktiviteterne. Market making udføres somme tider også i forventning om kundeaktiviteter. Det foreslås derfor at indføje ordene »rimelig forventning om potentiel kundeaktivitet« i definitionen af market making. Det giver også en grad af symmetri i forhold til den foreslåede definition af egenhandel. Endvidere absorberer en »market maker« i modsætning til en broker ubalancer i udbud og efterspørgsel på et givet tidspunkt gennem sin egen beholdning, hvorved dennes egenkapital bringes i fare. Det bør derfor være muligt for »market makeren« at afdække de positioner, der opstår i forbindelse med opfyldelsen af dennes opgaver som »market maker«. Da begrebet »væsentlige« markedsrisici ikke er defineret, og for at tilpasse de definitioner, der anvendes i relaterede EU-forordninger til hinanden, foreslås det, at begrebet »afdækning af positioner, der er resultatet af gennemførelsen af disse opgaver« anvendes i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 236/2012.

Ændringsforslag 7

Artikel 5 Definitioner

Ingen tekst »23. »fusion« (concentration): en fusion som fastsat i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 139/2004.«

Forklaring Jf. punkt 1.2 i denne udtalelse.

Ændringsforslag 8

Artikel 9, stk. 2 Pligt til at undersøge aktiviteter

»2. Den kompetente myndighed anvender ved den vurdering, der er omhandlet i stk. 1, følgende parametre: a) handelsaktivernes relative størrelse målt som handelsaktiver divideret med samlede aktiver b) handelsaktivernes gearing målt som handelsaktiver divideret med egentlig kernekapital c) modpartskreditrisikoens relative størrelse målt som derivater, værdiansat til dagsværdi, divideret med samlede handelsaktiver d) handelsderivaternes relative kompleksitet målt som niveau 2- og niveau 3-handelsderivataktiver divideret med handelsderivater og med handelsaktiver e) handelsindtægternes relative rentabilitet målt som handelsindtægter divideret med samlede nettoindtægter f) markedsrisikoens relative størrelse målt som forskellen mellem handelsaktiver og -passiver i absolut værdi divideret med det simple gennemsnit af handelsaktiver og handelspassiver g) den indbyrdes afhængighed målt ved anvendelse af den metodologi, der er omhandlet i artikel 131, stk. 18, i direktiv 2013/36/EU h) kredit- og likviditetsrisikoen som følge af kernekreditinstituttets forpligtelser og garantier.« »2. Den kompetente myndighed anvender ved den vurdering, der er omhandlet i stk. 1, følgende parametre: a) handelsaktivernes relative størrelse målt som handelsaktiver divideret med samlede aktiver b) handelsaktivernes gearing målt som handelsaktiver divideret med egentlig kernekapital c) modpartskreditrisikoens relative størrelse målt som derivater, værdiansat til dagsværdi, divideret med samlede handelsaktiver d) handelsderivaternes relative kompleksitet målt som niveau 2- og niveau 3-handelsderivataktiver divideret med handelsderivater og med handelsaktiver e) handelsindtægternes relative rentabilitet målt som handelsindtægter divideret med samlede nettoindtægter f) markedsrisikoens relative størrelse målt som forskellen mellem handelsaktiver og -passiver i absolut værdi divideret med det simple gennemsnit af handelsaktiver og handelspassiver g) den indbyrdes afhængighed målt ved anvendelse af den metodologi, der er omhandlet i artikel 131, stk. 18, i direktiv 2013/36/EU h) kredit- og likviditetsrisikoen som følge af kernekreditinstituttets forpligtelser og garantier. i) kortlægningen af handelsaktiviteter, herunder metoder til vurdering af behovet for opbygning af beholdninger med henblik på at kunne opfylde en forventet kundeefterspørgsel j) rammerne for regeloverholdelse, der gennemfører denne forordning k) godtgørelsesordningerne for handlende l) yderligere kvantitative data som f.eks. udviklingen i lagerbeholdningen, udsving i value-at-risk, »dag 1 fortjeneste og tab«, begrænsninger for handelsenheder og den geografiske spredning af handelsaktiviteterne.«

Forklaring Jf. punkt 3.2 i denne udtalelse.

Ændringsforslag 9

Artikel 9, stk. 2a (ny) Pligt til at undersøge aktiviteter

Ingen tekst »2a. Den kompetente myndighed kan kræve alle de kvantitative og kvalitative oplysninger, som efter dens opfattelse er relevante for vurderingen af handelsaktiviteter i henhold til stk. 1.«

Forklaring Jf. punkt 3.2 i denne udtalelse.

Ændringsforslag 10

Artikel 10, stk. 1 Kompetente myndigheders beføjelse til at stille krav om, at kernekreditinstitutter ikke foretager visse aktiviteter

»1. Hvis den kompetente myndighed efter den i artikel 9, stk. 1, omhandlede vurdering konkluderer, at de grænser og betingelser, der er knyttet til de parametre, der er omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra a)-h), og præciseret i den i stk. 5 omhandlede delegerede retsakt, er overholdt, og den derfor mener, at der i betragtning af de i artikel 1 omhandlede mål foreligger en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller Unionens finansielle system som helhed, indleder den senest to måneder efter den pågældende vurderings afslutning den procedure, som fører til en afgørelse som omhandlet i stk. 3, andet afsnit.« »1. Hvis den kompetente myndighed efter den i artikel 9, stk. 1, omhandlede vurdering konkluderer, at de grænser og betingelser, der er knyttet til de parametre, der er omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra a)-h), og præciseret i den i stk. 5 omhandlede delegerede retsakt, er overholdt, og den derfor mener, at der i betragtning af de i artikel 1 omhandlede mål foreligger en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system som helhed, indleder den senest to måneder efter den pågældende vurderings afslutning den procedure, som fører til en afgørelse som omhandlet i stk. 3, andet afsnit.«

Forklaring Den foreslåede tekniske ændring har til formål at fjerne en eventuel tilbageværende tvetydighed som følge af brugen af ordet »derfor«, da de kompetente myndigheder under alle omstændigheder skal vurdere truslen mod den finansielle stabilitet, også selv om de pågældende parametre er overholdt. Endvidere bør resultaterne fra de yderligere indikatorer også udgøre et informationsgrundlag for den kompetente myndigheds beslutning (jf. også punkt 3.2 i denne udtalelse).

Ændringsforslag 11

Artikel 10, stk. 2 Kompetente myndigheders beføjelse til at stille krav om, at kernekreditinstitutter ikke foretager visse aktiviteter

»2. Hvis de grænser og betingelser, der er omhandlet i stk. 1, ikke er overholdt, kan den kompetente myndighed fortsat indlede den procedure, som fører til en afgørelse som omhandlet i stk. 3, tredje afsnit, hvis den efter den i artikel 9, stk. 1, omhandlede vurdering konkluderer, at handelsaktiviteter, dog ikke handel med andre derivater end de i henhold til artikel 11 og 12 tilladte, foretaget af kernekreditinstituttet i betragtning af de i artikel 1 omhandlede mål udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller Unionens finansielle system som helhed.« »2. Hvis de grænser og betingelser, der er omhandlet i stk. 1, ikke er overholdt, kan den kompetente myndighed fortsat indlede den procedure, som fører til en afgørelse som omhandlet i stk. 3, tredje afsnit, hvis den efter den i artikel 9, stk. 1, omhandlede vurdering konkluderer, at handelsaktiviteter, dog ikke handel med andre derivater end de i henhold til artikel 11 og 12 tilladte, foretaget af kernekreditinstituttet i betragtning af de i artikel 1 omhandlede mål udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system som helhed.«

Forklaring Det foreslås, at den kompetente myndigheds afgørelse baseres på, hvorvidt der foreligger en trussel mod hele eller dele af Unionens finansielle stabilitet.

Ændringsforslag 12

Artikel 10, stk. 3 Kompetente myndigheders beføjelse til at stille krav om, at kernekreditinstitutter ikke foretager visse aktiviteter

»3. Den kompetente myndighed underretter kernekreditinstituttet om de i stk. 1 eller 2 omhandlede konklusioner og giver kernekreditinstituttet mulighed for at fremsætte skriftlige bemærkninger senest to måneder efter datoen for underretningen. Medmindre kernekreditinstituttet inden for den i første afsnit omhandlede frist over for den kompetente myndighed godtgør, at de årsager, der ligger til grund for konklusionerne, ikke gør sig gældende, træffer den kompetente myndighed en afgørelse rettet til kernekreditinstituttet med krav om, at instituttet undlader at foretage de i de pågældende konklusioner omhandlede handelsaktiviteter. Den kompetente myndighed anfører de årsager, som ligger til grund for afgørelsen, og offentliggør afgørelsen. For så vidt angår stk. 1, skal den kompetente myndighed, hvis den træffer afgørelse om at tillade kernekreditinstituttet at foretage de pågældende handelsaktiviteter, også anføre de årsager, som ligger til grund for den pågældende afgørelse og offentliggøre afgørelsen. For så vidt angår stk. 2, skal den kompetente myndighed, hvis den træffer afgørelse om at tillade kernekreditinstituttet at foretage handelsaktiviteter, træffe en afgørelse rettet til kernekreditinstituttet herom. Den kompetente myndighed skal, før den træffer en afgørelse som omhandlet i dette stykke, høre EBA om de årsager, som ligger til grund for den påtænkte afgørelse, og om de eventuelle konsekvenser af en sådan afgørelse for den finansielle stabilitet i Unionen og for det indre markeds funktion. Den kompetente myndighed underretter også EBA om den endelige afgørelse. Den kompetente myndighed træffer den endelige afgørelse senest to måneder efter modtagelse af de i første afsnit omhandlede skriftlige bemærkninger.« »3. Den kompetente myndighed underretter kernekreditinstituttet om de i stk. 1 eller 2 omhandlede konklusioner og giver kernekreditinstituttet mulighed for at fremsætte skriftlige bemærkninger senest to måneder efter datoen for underretningen. Medmindre kernekreditinstituttet inden for den i første afsnit omhandlede frist over for den kompetente myndighed godtgør, at de pågældende handelsaktiviteter ikke udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system årsager, der ligger til grund for konklusionerne, ikke gør sig gældende, træffer den kompetente myndighed en afgørelse rettet til kernekreditinstituttet med krav om, at instituttet undlader at foretage de i de pågældende konklusioner omhandlede handelsaktiviteter. Den kompetente myndighed anfører de årsager, som ligger til grund for afgørelsen, og offentliggør afgørelsen. For så vidt angår stk. 1, skal den kompetente myndighed, hvis den træffer afgørelse om at tillade kernekreditinstituttet at foretage de pågældende handelsaktiviteter, også anføre de årsager, som ligger til grund for den pågældende afgørelse og offentliggøre afgørelsen. For så vidt angår stk. 2, skal den kompetente myndighed, hvis den træffer afgørelse om at tillade kernekreditinstituttet at foretage handelsaktiviteter, træffe en afgørelse rettet til kernekreditinstituttet herom. Den kompetente myndighed kan navnlig give kernekreditinstituttet tilladelse til at udføre de market making-aktiviteter, der ikke udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system. Den kompetente myndighed skal, før den træffer en afgørelse som omhandlet i dette stykke, høre EBA om de årsager, som ligger til grund for den påtænkte afgørelse, og om de eventuelle konsekvenser af en sådan afgørelse for den finansielle stabilitet i Unionen og for det indre markeds funktion. Den kompetente myndighed underretter også EBA om den endelige afgørelse. Den kompetente myndighed træffer den endelige afgørelse senest to måneder efter modtagelse af de i første afsnit omhandlede skriftlige bemærkninger.«

Af hensyn til retssikkerhed og konsekvens foreslås det at lade ordlyden af denne bestemmelse afspejle ordlyden af betragtning 23 til forordningsforslaget. De market making-aktiviteter, der fortsat vil blive udført i kernekreditinstituttet, bør være i overensstemmelse med forordningsforslagets formål. Sådanne aktiviteter bør navnlig ikke føre til, at der skabes banker, der er for store eller for indbyrdes afhængige til at krakke og må ikke omfatte egenhandel under dække af market making-aktiviteter, hvilket i sidste instans vil kunne udgøre en trussel mod den finansielle stabilitet. Det vil derfor være nyttigt at præcisere, at den kompetente myndighed kan give kernekreditinstituttet tilladelse til at udføre de market making-aktiviteter, der ikke udgør en trussel mod den finansielle stabilitet i instituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system (jf. også punkt 3.3 i denne udtalelse).

Ændringsforslag 13

Artikel 10, stk. 5 Kompetente myndigheders beføjelse til at stille krav om, at kernekreditinstitutter ikke foretager visse aktiviteter

»Kommissionen vedtager senest den [OP insert the correct date by 6 months of publication of this Regulation] delegerede retsakter i overensstemmelse artikel 35 med henblik på at: […] b) præcisere, hvilken type securitisering der ikke anses for at udgøre en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller Unionens finansielle system som helhed, for så vidt angår følgende aspekter: […]« »Kommissionen vedtager senest den [OP insert the correct date by 6 months of publication of this Regulation] delegerede retsakter i overensstemmelse artikel 35 med henblik på at: […] b) præcisere, hvilken type securitisering der ikke anses for at udgøre en trussel mod den finansielle stabilitet i kernekreditinstituttet eller hele eller dele af Unionens finansielle system som helhed, for så vidt angår følgende aspekter: […]«

Forklaring Det foreslås, at Kommissionens delegerede retsakt baseres på, at der ingen trussel er mod hele eller dele af Unionens finansielle stabilitet.

Ændringsforslag 14

Artikel 11 Forsigtig styring af egne risici

»1. Kernekreditinstitutter, som er omfattet af en i artikel 10, stk. 3, omhandlet afgørelse, må foretage handelsaktiviteter, i det omfang formålet er begrænset til forsigtig forvaltning af kapital, likviditet og finansiering. Kernekreditinstitutter må som led i forsigtig forvaltning af kapital, likviditet og finansiering kun anvende rentederivater, valutaderivater og kreditderivater omfattet af central modpartsclearing til at afdække den samlede balancerisiko. Kernekreditinstituttet skal over for den kompetente tilsynsmyndighed godtgøre, at hedgingaktiviteten er udformet med henblik på at begrænse, og beviseligt begrænser eller væsentligt afbøder, specifikke identificerbare risici i forbindelse med kernekreditinstituttets individuelle eller aggregerede positioner. […]« »1. Uden at berøre afgørelsen truffet af den kompetente myndighed som omhandlet i artikel 10, stk. 3, må Kkernekreditinstitutter, som er omfattet af en i artikel 10, stk. 3, omhandlet afgørelse, må også foretage handelsaktiviteter, i det omfang formålet er begrænset til forsigtig forvaltning af kapital, likviditet og finansiering. Kernekreditinstitutter må som led i forsigtig forvaltning af kapital, likviditet og finansiering kun anvende rentederivater, valutaderivater og kreditderivater omfattet af central modpartsclearing til at afdække den samlede balancerisiko. Kernekreditinstituttet skal over for den kompetente tilsynsmyndighed godtgøre, at hedgingaktiviteten er udformet med henblik på at begrænse, og beviseligt begrænser eller væsentligt afbøder, specifikke identificerbare risici i forbindelse med kernekreditinstituttets individuelle eller aggregerede positioner. […]«

Forklaring Den foreslåede ændring har til formål at præcisere, at afgørelsen om adskillelse vil identificere alle de aktiviteter, som kernekreditinstituttet kan fortsætte med at udføre.

Ændringsforslag 15

Artikel 12 Ydelse af risikostyringstjenester til kunder

»1. Kernekreditinstitutter, som er omfattet af en i artikel 10, stk. 3, omhandlet afgørelse, må sælge rentederivater, valutaderivater, kreditderivater, emissionskvotederivater og råvarederivater, som er omfattet af central modpartsclearing, og emissionskvoter til ikke-finansielle kunder, til de i artikel 5, nr. 19), andet og tredje led, omhandlede finansielle enheder, til forsikringsselskaber og til arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, forudsat at følgende betingelser er opfyldt: a) salget har udelukkende til formål at afdække renterisici, valutarisici, kreditrisici, råvarerisici eller emissionskvoterisici b) kernekreditinstituttets kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisici som følge af derivater eller emissionskvoter overstiger ikke en andel af det samlede kapitalkrav til dækning af risici, som fastsættes af Kommissionen i en delegeret retsakt i overensstemmelse med stk. 2. Hvis kravet i litra b) ikke er opfyldt, må derivaterne og emissionskvoterne hverken sælges af kernekreditinstituttet eller opføres på balancen. […]« »1. Uden at berøre afgørelsen truffet af den kompetente myndighed som omhandlet i artikel 10, stk. 3, må Kkernekreditinstitutter, som er omfattet af en i artikel 10, stk. 3, omhandlet afgørelse, må også sælge rentederivater, valutaderivater, kreditderivater, emissionskvotederivater og råvarederivater, som er omfattet af central modpartsclearing, og emissionskvoter til ikke-finansielle kunder, til de i artikel 5, nr. 19), andet og tredje led, omhandlede finansielle enheder, til forsikringsselskaber og til arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, forudsat at følgende betingelser er opfyldt: a) salget har udelukkende til formål at afdække renterisici, valutarisici, kreditrisici, råvarerisici eller emissionskvoterisici b) kernekreditinstituttets kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisici som følge af derivater eller emissionskvoter overstiger ikke en andel af det samlede kapitalkrav til dækning af risici, som fastsættes af Kommissionen i en delegeret retsakt i overensstemmelse med stk. 2. Hvis kravet i litra b) ikke er opfyldt, må derivaterne og emissionskvoterne hverken sælges af kernekreditinstituttet eller opføres på balancen. […]«

Forklaring Den foreslåede ændring har til formål at præcisere, at afgørelsen om adskillelse vil identificere alle de aktiviteter, som kernekreditinstituttet kan fortsætte med at udføre.

Ændringsforslag 16

Artikel 19 Samarbejde mellem kompetente myndigheder og relevante afviklingsmyndigheder

»2. Den kompetente myndighed tager, når den gennemfører den i artikel 9 omhandlede vurdering, og når den i overensstemmelse med artikel 10 fremsætter krav til kernekreditinstituttet om ikke at foretage visse aktiviteter, hensyn til igangværende eller forudgående vurderinger af afviklingsmulighederne foretaget af relevante afviklingsmyndigheder i henhold til artikel 13 og 13a i direktivet om et regelsæt for genopretning og afvikling. 3. Den kompetente myndighed samarbejder med den relevante afviklingsmyndighed og udveksler relevante oplysninger, som anses for at være nødvendige for varetagelsen af dens opgaver. 4. Den kompetente myndighed sikrer, at de foranstaltninger, der træffes i henhold til dette kapitel, er i overensstemmelse med de foranstaltninger, der træffes i overensstemmelse med artikel 13b i forordning (EU) nr. 1024/2013, artikel 8, stk. 9, i forordning (EU) nr. [SRM], artikel 13 og 13a samt artikel 14 og 15 i direktivet om et regelsæt for genopretning og afvikling og artikel 104 i direktiv 2013/36/EU.« »2. Den kompetente myndighed tager, når den gennemfører den i artikel 9 omhandlede vurdering, og når den i overensstemmelse med artikel 10 fremsætter krav til kernekreditinstituttet om ikke at foretage visse aktiviteter, hensyn til igangværende eller forudgående vurderinger af afviklingsmulighederne foretaget af relevante afviklingsmyndigheder i henhold til artikel 13 og 13a i direktivet om et regelsæt for genopretning og afvikling. En konstatering fra den pågældende afviklingsmyndigheds side af, at der ingen væsentlige hindringer er for afvikling, er ikke i sig selv en tilstrækkelig indikator for, at de i artikel 10, stk. 3, omhandlede konklusioner ikke er begrundede. 3. Den kompetente myndighed samarbejder med den relevante afviklingsmyndighed og udveksler relevante oplysninger, som anses for at være nødvendige for varetagelsen af dens opgaver, herunder fortegnelsen over institutter, der er omfattet af anvendelsesområdet for denne forordning. 4. Den kompetente myndighed sikrer, at de foranstaltninger, der træffes i henhold til dette kapitel, er forenelige i overensstemmelse med de foranstaltninger, der træffes i overensstemmelse med artikel 13b i forordning (EU) nr. 1024/2013, artikel 8, stk. 9, i forordning (EU) nr. [SRM], artikel 13 og 13a samt artikel 14 og 15 i direktivet om et regelsæt for genopretning og afvikling og artikel 104 i direktiv 2013/36/EU.«

Forklaring Jf. punkt 5 i denne udtalelse. Samarbejdet mellem de kompetente myndigheder og de relevante afviklingsmyndigheder skal sikre, at de relevante afviklingsmyndigheder er underrettede om den liste af institutter, der kan være omfattet af en afgørelse om adskillelse i henhold til forordningsforslaget.

Ændringsforslag 17

Artikel 21 Dispensation fra kravene i kapitel III

»1. Kommissionen kan efter anmodning fra en medlemsstat give dispensation fra kravene i dette kapitel til et kreditinstitut, som modtager indskud fra privatpersoner og SMV'er, der er underlagt primær national lovgivning vedtaget inden den 29. januar 2014, hvis den nationale lovgivning opfylder følgende krav: a) den sigter mod at forebygge finansielle stresssituationer, krak og systemiske risici som omhandlet i artikel 1 b) den forhindrer kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, i at indgå i lovregulerede handler med investeringer som hovedforpligtet og være i besiddelse af handelsaktiver; den nationale lovgivning kan dog indeholde bestemmelser om begrænsede undtagelser, således at kreditinstitutter, som modtager indskud fra privatpersoner og SMV'er, kan foretage risikobegrænsende aktiviteter med henblik på forsigtig forvaltning af kapital, likviditet og finansiering og yde begrænsede risikostyringstjenester til kunder c) den sikrer, hvis kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, tilhører en koncern, at kreditinstituttet er retligt adskilt fra koncernenheder, som indgår i lovregulerede handler med investeringer som hovedforpligtet eller er i besiddelse af handelsaktiver, og det præciseres, at: i) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, kan træffe afgørelser uafhængigt af andre koncernenheder ii) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, har et ledelsesorgan, som er uafhængigt af andre koncernenheder og uafhængigt af selve kreditinstituttet iii) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, selv er underlagt kapital- og likviditetskrav iv) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, ikke må indgå kontrakter eller foretage transaktioner med andre koncernenheder, medmindre det sker på vilkår, som kan sammenlignes med de i artikel 13, stk. 7, omhandlede. 2. Medlemsstater, som ønsker at få dispensation for et kreditinstitut, som er underlagt den pågældende nationale lovgivning, indgiver til Kommissionen en anmodning om dispensation vedlagt en positiv udtalelse fra den kompetente myndighed, som fører tilsyn med det kreditinstitut, der er genstand for anmodningen om dispensation. Den pågældende anmodning skal indeholde alle de oplysninger, som er nødvendige for at kunne vurdere den nationale lovgivning, og en præcisering af, hvilke kreditinstitutter der anmodes om dispensation for. Hvis Kommissionen finder, at oplysningerne ikke er tilstrækkelige, kontakter den senest to måneder efter modtagelse af anmodningen den pågældende medlemsstat og præciserer, hvilke yderligere oplysninger der er behov for. Når Kommissionen finder, at den har alle de oplysninger, som er nødvendige for at vurdere anmodningen om dispensation, underretter den senest efter en måned den anmodende medlemsstat om, at oplysningerne er tilstrækkelige. Kommissionen vedtager senest fem måneder efter den i andet afsnit omhandlede underretning, efter høring af EBA om de årsager, som ligger til grund for den påtænkte afgørelse, og om de eventuelle konsekvenser af en sådan afgørelse for den finansielle stabilitet i Unionen og det indre markeds funktion, en gennemførelsesafgørelse, hvori det meddeles, at den nationale lovgivning ikke er i strid med dette kapitel, og hvori der gives dispensation til de kreditinstitutter, der er omhandlet i den i stk. 1 omhandlede anmodning. Hvis Kommissionen meddeler, at den nationale lovgivning er i strid med dette kapitel, og at den ikke har til hensigt at give dispensation, beskrives indvendingerne nærmere, og den anmodende medlemsstat får lejlighed til at fremsætte skriftlige bemærkninger senest en måned efter den dato, hvor Kommissionen giver underretning om sine indvendinger. Kommissionen vedtager senest tre måneder efter fristen for indgivelse en gennemførelsesafgørelse om dispensation eller afslag på at give dispensation. Hvis den nationale lovgivning ændres, underretter medlemsstaten Kommissionen om ændringerne. Kommissionen kan tage den i tredje afsnit omhandlede gennemførelsesafgørelse op til revision. Hvis national lovgivning, som ikke er i strid med dette kapitel, ikke længere finder anvendelse på et kreditinstitut, som har fået dispensation fra kravene i dette kapitel, trækkes dispensationen for det pågældende kreditinstitut tilbage. Kommissionen underretter EBA om sine afgørelser. EBA offentliggør en oversigt over de kreditinstitutter, som har fået dispensation i overensstemmelse med denne artikel. Oversigten opdateres løbende.« »1. Kommissionen kan efter anmodning fra en medlemsstat give dispensation fra kravene i dette kapitel til et kreditinstitut, som modtager indskud fra privatpersoner og SMV'er, der er underlagt primær national lovgivning vedtaget inden den 29. januar 2014, hvis den nationale lovgivning opfylder følgende krav: a) den sigter mod at forebygge finansielle stresssituationer, krak og systemiske risici som omhandlet i artikel 1 b) den forhindrer kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, i at indgå i lovregulerede handler med investeringer som hovedforpligtet og være i besiddelse af handelsaktiver; den nationale lovgivning kan dog indeholde bestemmelser om begrænsede undtagelser, således at kreditinstitutter, som modtager indskud fra privatpersoner og SMV'er, kan foretage risikobegrænsende aktiviteter med henblik på forsigtig forvaltning af kapital, likviditet og finansiering og yde begrænsede risikostyringstjenester til kunder c) den sikrer, hvis kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, tilhører en koncern, at kreditinstituttet er retligt adskilt fra koncernenheder, som indgår i lovregulerede handler med investeringer som hovedforpligtet eller er i besiddelse af handelsaktiver, og det præciseres, at: i) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, kan træffe afgørelser uafhængigt af andre koncernenheder ii) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, har et ledelsesorgan, som er uafhængigt af andre koncernenheder og uafhængigt af selve kreditinstituttet iii) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, selv er underlagt kapital- og likviditetskrav iv) kreditinstitutter, som modtager indskud, der er omfattet af indskudsgarantiordningen, fra privatpersoner og SMV'er, ikke må indgå kontrakter eller foretage transaktioner med andre koncernenheder, medmindre det sker på vilkår, som kan sammenlignes med de i artikel 13, stk. 7, omhandlede. 2. Medlemsstater, som ønsker at få dispensation for et kreditinstitut, som er underlagt den pågældende nationale lovgivning, indgiver til Kommissionen en anmodning om dispensation vedlagt en positiv udtalelse fra den kompetente myndighed, som fører tilsyn med det kreditinstitut, der er genstand for anmodningen om dispensation. Den pågældende anmodning skal indeholde alle de oplysninger, som er nødvendige for at kunne vurdere den nationale lovgivning, og en præcisering af, hvilke kreditinstitutter der anmodes om dispensation for. Hvis Kommissionen finder, at oplysningerne ikke er tilstrækkelige, kontakter den senest to måneder efter modtagelse af anmodningen den pågældende medlemsstat og præciserer, hvilke yderligere oplysninger der er behov for. Når Kommissionen finder, at den har alle de oplysninger, som er nødvendige for at vurdere anmodningen om dispensation, underretter den senest efter en måned den anmodende medlemsstat om, at oplysningerne er tilstrækkelige. Kommissionen vedtager senest fem måneder efter den i andet afsnit omhandlede underretning, efter høring af EBA om de årsager, som ligger til grund for den påtænkte afgørelse, og om de eventuelle konsekvenser af en sådan afgørelse for den finansielle stabilitet i Unionen og det indre markeds funktion, en gennemførelsesafgørelse, hvori det meddeles, at den nationale lovgivning ikke er i strid med dette kapitel, og hvori der gives dispensation til de kreditinstitutter, der er omhandlet i den i stk. 1 omhandlede anmodning. Hvis Kommissionen meddeler, at den nationale lovgivning er i strid med dette kapitel, og at den ikke har til hensigt at give dispensation, beskrives indvendingerne nærmere, og den anmodende medlemsstat får lejlighed til at fremsætte skriftlige bemærkninger senest en måned efter den dato, hvor Kommissionen giver underretning om sine indvendinger. Kommissionen vedtager senest tre måneder efter fristen for indgivelse en gennemførelsesafgørelse om dispensation eller afslag på at give dispensation. Hvis den nationale lovgivning ændres, underretter medlemsstaten Kommissionen om ændringerne. Kommissionen kan tage den i tredje afsnit omhandlede gennemførelsesafgørelse op til revision. Hvis national lovgivning, som ikke er i strid med dette kapitel, ikke længere finder anvendelse på et kreditinstitut, som har fået dispensation fra kravene i dette kapitel, trækkes dispensationen for det pågældende kreditinstitut tilbage. Kommissionen underretter EBA om sine afgørelser. EBA offentliggør en oversigt over de kreditinstitutter, som har fået dispensation i overensstemmelse med denne artikel. Oversigten opdateres løbende.«

Forklaring Jf. punkt 4 i denne udtalelse og forklaringen til ændringsforslag 1.

Ændringsforslag 18

Artikel 22, stk. 3a (ny) Bestemmelser om beregning af tærskler

Ingen tekst »3a. Hvad angår artikel 3, stk. 1, litra b), baseres beregningen af tærskelværdier for enheder, der har gennemført en fusion i det foregående år, på de konsoliderede regnskaber for de fusionerede enheder i de to år, som gik forud for fusionen.«

Forklaring I tilfælde af, at der foreligger en koncentration af kreditinstitutter, f.eks. en fusion, hvorved der umiddelbart vil blive skabt et enkelt kreditinstitut, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordningsforslaget, skal den kompetente myndighed foretage en vurdering af den samlede værdi af de kreditinstitutter, der udgør enheden, i den periode på to år, som gik forud for fusionen, for at fastslå, om det nye enkelte kreditinstitut opfylder tærskelværdierne. Jf. også ændringsforslag 7.

Ændringsforslag 19

Artikel 22, stk. 4 Bestemmelser om beregning af tærskler

»4. Den kompetente myndighed identificerer senest den [OP insert the correct date by 12 months of publication of this Regulation] de kreditinstitutter og koncerner, som i overensstemmelse med artikel 3 er omfattet af denne forordning, og underretter omgående EBA herom. EBA offentliggør omgående efter underretning fra den kompetente myndighed den i første afsnit omhandlede oversigt. Oversigten opdateres løbende.« »4. Den kompetente myndighed identificerer en gang om året senest den [OP insert the correct date by 12 months of publication of this Regulation] de kreditinstitutter og koncerner, som i overensstemmelse med artikel 3 er omfattet af denne forordning, og underretter omgående EBA herom. EBA offentliggør omgående efter underretning fra den kompetente myndighed den i første afsnit omhandlede oversigt. Oversigten opdateres løbende.«

Forklaring Dette ændringsforslag har til formål at sikre, at fortegnelsen over kreditinstitutter, som er omfattet af anvendelsesområdet for forordningsforslaget, holdes opdateret, da et instituts data eller struktur ændrer sig over tid.

Ændringsforslag 20

Artikel 28, stk. 4 Administrative sanktioner og foranstaltninger

»4. Medlemsstaterne skal i overensstemmelse med national lovgivning give de kompetente myndigheder beføjelse til at anvende som minimum følgende administrative sanktioner og andre foranstaltninger i tilfælde af overtrædelser som omhandlet i stk. 1: a) et påbud, som pålægges den person, som er ansvarlig for overtrædelsen, om at bringe den udviste ulovlige handlemåde til ophør og at afholde sig fra at gentage en sådan handlemåde b) udlevering af den fortjeneste, der er opnået, eller af det tab, der er undgået som følge af overtrædelsen, såfremt disse beløb kan beregnes c) en offentlig advarsel, hvori nævnes den ansvarlige person og overtrædelsens art d) inddragelse eller suspendering af godkendelsen e) et midlertidigt forbud over for fysiske personer, der anses for at være ansvarlige, mod at varetage ledelsesfunktioner i en enhed som omhandlet i artikel 3 f) et i tilfælde af gentagne overtrædelser permanent forbud over for fysiske personer, der anses for at være ansvarlige, mod at varetage ledelsesfunktioner i en enhed som omhandlet i artikel 3 g) pålæggelse af administrative bøder inden for et loft på mindst tre gange den fortjeneste, der er opnået, eller det tab, der er undgået som følge af overtrædelsen, såfremt disse beløb kan beregnes h) for fysiske personer: administrative bøder inden for et loft på mindst 5 000 000 EUR eller i medlemsstater, hvor euroen ikke er den officielle valuta, den tilsvarende værdi i national valuta på datoen for denne forordnings ikrafttræden i) for juridiske personer: administrative bøder inden for et loft på mindst 10 % af den samlede årlige omsætning for den juridiske person ifølge de seneste foreliggende regnskaber, der er godkendt af ledelsesorganet; hvis den juridiske person er en modervirksomhed eller en dattervirksomhed af den modervirksomhed, der skal udarbejde et konsolideret regnskab i henhold til direktiv 2013/34/EU, er den relevante årlige omsætning den samlede årlige omsætning eller den tilsvarende type indtægter i overensstemmelse med den relevante regnskabsordning ifølge de seneste foreliggende konsoliderede regnskaber, der er godkendt af ledelsesorganet for den øverste modervirksomhed. Medlemsstaterne kan bestemme, at de kompetente myndigheder har yderligere beføjelser end dem, der er omhandlet i dette stykke, og kan fastsætte et bredere spektrum af sanktioner og højere niveau for sanktionerne end dem, der er fastsat i dette stykke.« »4. Medlemsstaterne skal i overensstemmelse med national lovgivning give de kompetente myndigheder beføjelse til at anvende som minimum følgende administrative sanktioner og andre foranstaltninger i tilfælde af overtrædelser som omhandlet i stk. 1: a) et påbud, som pålægges den person, som er ansvarlig for overtrædelsen, om at bringe den udviste ulovlige handlemåde til ophør og at afholde sig fra at gentage en sådan handlemåde b) udlevering af den fortjeneste, der er opnået, eller af det tab, der er undgået , som efter den kompetente myndigheds vurdering er blevet opnået eller undgået som følge af overtrædelsen, såfremt disse beløb kan beregnes c) en offentlig advarsel, hvori nævnes den ansvarlige person og overtrædelsens art d) inddragelse eller suspendering af godkendelsen e) et midlertidigt forbud over for fysiske personer, der anses for at være ansvarlige, mod at varetage ledelsesfunktioner i en enhed som omhandlet i artikel 3 f) et i tilfælde af gentagne overtrædelser permanent forbud over for fysiske personer, der anses for at være ansvarlige, mod at varetage ledelsesfunktioner i en enhed som omhandlet i artikel 3 g) administrative økonomiske sanktioner på op til det dobbelte af den fortjeneste, der er opnået ved overtrædelsen, såfremt fortjenesten kan beregnes h) for fysiske personer, administrative økonomiske sanktioner på op til 5 000 000 EUR eller i medlemsstater, hvis valuta ikke er euroen, den tilsvarende værdi i national valuta på datoen for denne forordnings ikrafttrædelse i) for juridiske personer, administrative økonomiske sanktioner på op til 10 % af virksomhedens samlede årlige nettoomsætning, herunder bruttoindkomsten bestående af renteindtægter og tilsvarende indtægter, indtægter fra aktier og andre værdipapirer med fast eller variabelt afkast samt gebyrer og provisionsindtægter, jf. artikel 316 i forordning (EU) nr. 575/2013, i det foregående forretningsår. g) pålæggelse af administrative bøder inden for et loft på mindst tre gange den fortjeneste, der er opnået, eller det tab, der er undgået som følge af overtrædelsen, såfremt disse beløb kan beregnes h) for fysiske personer: administrative bøder inden for et loft på mindst 5 000 000 EUR eller i medlemsstater, hvor euroen ikke er den officielle valuta, den tilsvarende værdi i national valuta på datoen for denne forordnings ikrafttræden i) for juridiske personer: administrative bøder inden for et loft på mindst 10 % af den samlede årlige omsætning for den juridiske person ifølge de seneste foreliggende regnskaber, der er godkendt af ledelsesorganet; hvis den juridiske person er en modervirksomhed eller en dattervirksomhed af den modervirksomhed, der skal udarbejde et konsolideret regnskab i henhold til direktiv 2013/34/EU, er den relevante årlige omsætning den samlede årlige omsætning eller den tilsvarende type indtægter i overensstemmelse med den relevante regnskabsordning ifølge de seneste foreliggende konsoliderede regnskaber, der er godkendt af ledelsesorganet for den øverste modervirksomhed. Medlemsstaterne kan bestemme, at de kompetente myndigheder har yderligere beføjelser end dem, der er omhandlet i dette stykke, og kan fastsætte et bredere spektrum af sanktioner og højere niveau for sanktionerne end dem, der er fastsat i dette stykke.«

Forklaring Ændringsforslaget har til formål at tilpasse niveauet for økonomiske sanktioner i forordningsforslaget til niveauet i direktiv 2013/36/EU. Jf. punkt 6 i denne udtalelse.

Ændringsforslag 21

Artikel 28, stk. 6 (ny) Administrative sanktioner og foranstaltninger

Ingen tekst »6. I tilfælde af en overtrædelse som omhandlet i stk. 1, har ECB som kompetent myndighed beføjelse til at pålægge de i artikel 18 i forordning (EU) nr. 1024/2013 fastsatte sanktioner.«

Forklaring Jf. punkt 6 i denne udtalelse.

Ændringsforslag 22

Artikel 29 Udøvelse af tilsynsbeføjelser og sanktioner

»1. Når typen og niveauet af administrative sanktioner og andre foranstaltninger fastlægges, sikrer medlemsstaterne, at de kompetente myndigheder tager højde for alle relevante forhold, herunder bl.a.: a) overtrædelsens grovhed og dens varighed b) graden af ansvar hos den person, der er ansvarlig for overtrædelsen c) den finansielle styrke hos den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, under hensyn til faktorer som f.eks. den juridiske persons samlede omsætning eller en fysisk persons årsindkomst d) vigtigheden af den fortjeneste, den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, har opnået, eller det tab, den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, har undgået, såfremt disse beløb kan beregnes e) den for overtrædelsen ansvarlige persons vilje til at samarbejde med den kompetente myndighed, uden at det dog tilsidesætter kravet om tilbagebetaling af den pågældende persons fortjeneste eller undgåede tab f) overtrædelser, som den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, tidligere har begået g) foranstaltninger, som den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, har truffet for at forhindre gentagelser heraf h) enhver potentiel systemisk følge af overtrædelsen.« »1. Når typen og niveauet af administrative sanktioner og andre foranstaltninger fastlægges, sikrer medlemsstaterne, at de kompetente myndigheder tager højde for alle relevante forhold, herunder bl.a.: a) overtrædelsens grovhed og dens varighed b) graden af ansvar hos den person, der er ansvarlig for overtrædelsen c) den finansielle styrke hos den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, under hensyn til faktorer som f.eks. den juridiske persons samlede omsætning eller en fysisk persons årsindkomst d) vigtigheden af den fortjeneste eller det tab, som efter den kompetente myndigheds vurdering er opnået eller undgået af den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, har opnået, eller det tab, den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, har undgået, såfremt disse beløb kan beregnes e) den for overtrædelsen ansvarlige persons vilje til at samarbejde med den kompetente myndighed, uden at det dog tilsidesætter kravet om tilbagebetaling af den pågældende persons fortjeneste eller undgåede tab f) overtrædelser, som den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, tidligere har begået g) foranstaltninger, som den person, der er ansvarlig for overtrædelsen, har truffet for at forhindre gentagelser heraf h) enhver potentiel systemisk følge af overtrædelsen.«

Forklaring Jf. punkt 6 i denne udtalelse.

Ændringsforslag 23

Artikel 34 Revision

»Kommissionen overvåger regelmæssigt virkningerne af bestemmelserne i denne forordning i forhold til de i artikel 1 omhandlede mål og stabiliteten i Unionens finansielle system som helhed under hensyntagen til udviklingen i markedsstrukturerne og udviklingen i de ved denne forordning regulerede enheder og deres aktiviteter, og fremsætter om nødvendigt lovgivningsforslag. Ved revisionen fokuseres der navnlig på anvendelsen af de i artikel 3 omhandlede tærskler, anvendelsen af det i artikel 6 omhandlede forbud og dets effektivitet, omfanget af de i artikel 8 omhandlede aktiviteter og de i artikel 9 omhandlede parametrenes egnethed. Kommissionen indgiver senest den 1. januar 2020 og derefter regelmæssigt under hensyntagen til de kompetente myndigheders synspunkter en rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om ovennævnte spørgsmål, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.« »Kommissionen overvåger regelmæssigt virkningerne af bestemmelserne i denne forordning i forhold til de i artikel 1 omhandlede mål og stabiliteten i Unionens finansielle system som helhed under hensyntagen til udviklingen i markedsstrukturerne og udviklingen i de ved denne forordning regulerede enheder og deres aktiviteter, og fremsætter om nødvendigt lovgivningsforslag. Ved revisionen fokuseres der navnlig på hensigtsmæssigheden og anvendelsen af de i artikel 3 omhandlede tærskler, anvendelsen af det i artikel 6 omhandlede forbud og dets effektivitet, herunder undtagelserne til forbuddet i samme artikel, omfanget af de i artikel 8 omhandlede aktiviteter og de i artikel 9 omhandlede parametrenes egnethed. Kommissionen indgiver senest den 1. januar 2020 og derefter regelmæssigt under hensyntagen til de kompetente myndigheders synspunkter en rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om ovennævnte spørgsmål, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.«