3. opfordrer alle regeringerne til at instruere alle operatører af atomanlæg eller andre miljøfølsomme
anlæg, der ikke kan dokumentere, at de er 100% år 2000-kompatible, om, at sådanne anlæg i det mindstemidlertidigt skal lukkes ned ved årtusindskiftet, og at der under alle omstændigheder skal være ekstrastrømforsyning til rådighed i op til 60 dage på alle atomanlæg til drift af kølepumper og sikkerhedssy-stemer, samt at der skal sørges for langsigtet back-up for kølebassiner for brugte brændselselementer; fore-slår, at Rådet og Kommissionen her lægger pres på regeringerne, især i Central- og Østeuropa, Rusland ogde nye uafhængige stater samt Tyrkiet;
4. henviser endnu en gang til sin ovennævnte beslutning af 25. februar 1999 og bemærker, at der stadig
synes at være to specifikke problemer:
Edash i nogle af medlemsstaterne er der ikke gjort tilstrækkelige fremskridt, hvilket kan få følger i betragt-
ning af den nuværende globale og sektorbestemte integration på tværs af grænserne
Edash små og mellemstore virksomheder er mere udsatte for eventuelle sammenbrud end store internationale
selskaber, og en række af dem kan komme til at lide store økonomiske tab, hvis de ikke tilpasser sig itide, hvilket kræver en øjeblikkelig indsats fra Kommissionens og de nationale og regionale administra-tioners side;
5. anbefaler kraftigt, at Det Europæiske Råd i Helsinki, som finder sted kun et par uger før århundrede-
skiftet, vedtager relevante foranstaltninger og fremsætter en erklæring over for de europæiske borgere omden konkrete situation, for så vidt angår dette problem, og de potentielle risici;
6. opfordrer OECD’s medlemsstater til straks at stille særlige midler til rådighed for de central- og øst-
europæiske lande og de nye uafhængige stater med henblik på at finansiere alternativer til deres atomkraft-værker ved årtusindskiftet og til på mellemlang sigt at nedlukke de atomkraftværker, der ikke længereopfylder internationalt anerkendte sikkerhedsnormer, samt til at finansiere alternative energikilder;
7. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, FN’s Sikkerhedsråd, med-
lemsstaternes, ansøgerlandenes og OECD-medlemmernes regeringer og IAEA.
7. Østtimor
B5-0271, 0273, 0280, 0289, 0299 og 0307/1999
Europa-Parlamentets beslutning om Østtimor
Europa-Parlamentet,
Edash der henviser til sine tidligere beslutninger om situationen i Østtimor,Edash der henviser til resolution nr.1264/99 fra FN’s Sikkerhedsråd,Edash der henviser til den erklæring, som formandskabet på EU’s vegne fremsatte den 21. september 1999,Edash der henviser til aftalen af 5. maj 1999 mellem Indonesien og Portugal om Østtimor-spørgsmålet og til
aftalen af samme dato mellem De Forenede Nationer og den indonesiske og den portugisiske regeringom høring af befolkningen i Østtimor gennem en direkte folkeafstemning og om sikkerhedsarrange-menter,
A. der henviser til, at resultatet af folkeafstemningen, hvor 78,5% stemte for selvstændighed, er et klart
udtryk for den østtimoriske befolknings ønske om uafhængighed,
B. der henviser til, at UNAMET og de internationale observatører, herunder Parlamentets og Rådets
respektive delegationer, anerkendte folkeafstemningens lovlighed og gyldighed,7.7.2000 DA C 189/231 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 18. november 1999
C. der henviser til, at det indonesiske politi og den indonesiske hær efter bekendtgørelsen af afstemnings-
resultatet indledte en barbarisk terrorkampagne, som bragte et helt folks overlevelse i fare,
D. der henviser til, at Indonesien den 12. september 1999 erkendte, at der var brug for en fredsbevarende
styrke i Østtimor,
E. der henviser til, at de internationale styrker begyndte at ankomme til Østtimor den 20. september
1999,
F. der henviser til, at denne udstationering af fredsbevarende styrker er et bevis på det internationale
samfunds vilje til at sætte en stopper for massakren på civilbefolkningen og til at finde frem til enfredelig og varig løsning på Østtimor-spørgsmålet baseret på befolkningens selvbestemmelse,
G. der henviser til, at der stadig hersker en meget alvorlig humanitær situation i såvel Østtimor som
Vesttimor, og til, at UNHCR frygter, at situationen vil forværre sig yderligere, medmindre indonesiske
embedsmænd griber ind for at kontrollere militstroppernes aktiviteter,
H. der henviser til, at der ifølge UNHCR-rapporter stadig er omkring 250.000 flygtninge tilbage i Vest-
timor, hvoraf mindst 150.000 ønsker at vende hjem,
I. der henviser til, at der er registreret en række hændelser, hvormed formålet helt åbenbart har været at
forstyrre UNHCR’s program for repatriering til Østtimor,
J. der er foruroliget over forlydender om, at et stort antal flygtninge er blevet tvangsforflyttet til mindre
øer for at bringe dem ud af de internationale mediers søgelys og uden for de humanitære organisati-
oners rækkevidde,
K. der henviser til, at den nært forestående regntid måske ikke blot vil gøre det vanskeligt at bevare
vidnesbyrd om grusomheder, men også forsinke repatrieringen af flygtninge fra Vesttimor yderligereog derfor muligvis forårsage endnu flere menneskelige tragedier,
L. der er foruroliget over forlydender om, at der i Østtimor forekommer systematiske, omfattende og
åbenbare krænkelser af internationale humanitære bestemmelser og af menneskerettighederne, ogsom understreger, at personer, der gør sig skyldige i sådanne krænkelser, personligt bærer ansvaretherfor,
M. der henviser til, at Østtimor, når først det har opnået selvstændighed, kunne tiltræde Lomé-konventi-
onen som en del af Stillehavsgruppen,
1. anerkender og støtter den østtimoriske befolknings klare demokratiske ønske om selvstændighed og
om at danne en nystat;
2. glæder sig over udstationeringen af en international fredsbevarende styrke i Østtimor;
3. sætter stor pris på den indsats, som de FN-medlemsstater, især Australien og ASEAN-landene, der har
bidraget til den internationale styrke med tropper og materiel, har ydet;
4. opfordrer den internationale styrke til fortsat at opfylde sit mandat til at genetablere fred og sikker-
hed, lette humanitære operationer og beskytte UNAMET og støtte denne mission i udførelsen af dens
opgaver;
5. opfordrer den indonesiske regering til fuldt ud at samarbejde med den internationale styrke samt med
de humanitære organisationer i forbindelse med disses bestræbelser på at opfylde deres respektive man-dater og til at lette en hurtig neutralisering og afvæbning af eventuelle paramilitære enheder ved grænsen,som hindrer såvel repatrieringsprogrammet som den humanitære bistand i flygtningelejrene;
6. fordømmer enhver tvangsforflytning af flygtninge og opfordrer den indonesiske regering til at sørge
for fuldstændig og betingelsesløs adgang til hjælpeorganisationerne og, til at sikre, at flygtningenes egenfrie vilje ikke undermineres af misvisende propaganda, samt til at være mere behjælpelig med en sikkerrepatriering af flygtninge, der ønsker at vende hjem;C 189/232 DA 7.7.2000 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 18. november 1999
7. støtter fuldt ud UNHCR’s bestræbelser på at få afsluttet programmet med repatriering til Østtimor af
flygtninge, der ønsker at vende hjem, inden regntiden sætter ind og vanskeliggør adgangen til landetsindre; opfordrer de indonesiske myndigheder til fuldt ud at støtte alle bestræbelser på at finde frem til demange flygtninge, der stadig savnes;
8. fordømmer på det skarpeste de massakrer og kriminelle handlinger, der er begået mod befolkningen i
Østtimor; insisterer på, at straffrihed for de begåede grusomheder ikke kan tolereres, og kræver på det
bestemteste, at en FN-undersøgelseskommission undersøger, hvem der har ansvaret for massakrerne ogfor alle de øvrige krænkelser af menneskerettighederne og de humanitære bestemmelser, og at der snarestmuligt oprettes en international domstol for de forbrydelser, der er begået i Østtimor;
9. opfordrer Rådet til at overveje at yde teknisk bistand til FN-organer i Østtimor med henblik på beva-
relse og undersøgelse af vidnesbyrd om grusomheder begået under den nu afsluttede besættelse af landet;
10. glæder sig over oprettelsen af UNTAET og opfordrer denne mission til hurtigt at opfylde sit mandat
for så vidt angår fastlæggelsen af en ordning for Østtimors forvaltning og gennemførelsen af en sådanordning; kræver, at repræsentanter for den østtimoriske befolkning fuldt ud inddrages i denne proces forpå denne måde at udvise fuld respekt for befolkningens suverænitet;
11. henstiller indtrængende til EU’s medlemsstater, AVS-EU-Rådet og AVS-landene at anerkende staten
Østtimor og hurtigst muligt oprette diplomatiske forbindelser med den;
12. opfordrer EU-medlemsstaterne til at yde støtte til de østtimoriske flygtninge i EU, der frivilligt er
vendt tilbage til deres land for at bistå med genopbygningen;
13. opfordrer EU til blandt andet at fremme genopbygningen af civilsamfundet i Østtimor og henstiller
til EU-medlemsstaternes regeringer, og til det internationale samfund generelt, straks og effektivt at inten-sivere den humanitære bistand til den østtimoriske befolkning og at yde finansiel og økonomisk støtte tilgenopbygningen af Østtimor og til landets overgang til selvstændighed;
14. opfordrer EU til straks at opføre tilstrækkelige bevillinger til Østtimor på budgettet og bekræfter sin
afgørelse om på 2000-budgettet at opføre en bevilling til støtte for genopbygningsarbejdet, erhvervslivetog dannelsen af et selvstændigt Østtimor, navnlig gennem etableringen af en specifik budgetpost over flere
år;
15. opfordrer Kommissionen til at indlede forberedelserne til Østtimors hurtige tiltrædelse af Lomé-kon-
ventionen;
16. opfordrer sin formand at tage initiativ til, under hensyntagen til allerede eksisterende kompetente
udvalg og delegationer, at nedsætte en delegation, som kan aflægge besøg i Østtimor for at danne sig etførstehåndsindtryk af situationen i landet;
17. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes parla-
menter, FN’s generalsekretær, den indonesiske regering, ASEAN, lederen af den østtimoriske modstands-bevægelse, Xanana Gusmao, og UNHCR.7.7.2000 DA C 189/233 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 18. november 1999