BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Lissabonaftalen vedrørende beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og deres internationale registrering fra 1958 skabte en særlig union ("den særlige union") inden for rammerne af unionen til beskyttelse af industriel ejendomsret, som blev oprettet ved konventionen til beskyttelse af industriel ejendomsret undertegnet i Paris den 20. marts 1883 ("Pariserkonventionen"). De kontraherende parter er forpligtet til på deres områder at beskytte de oprindelsesbetegnelser for varer fra andre kontraherende parter, som er anerkendt og beskyttet i denne henseende i deres oprindelsesland og registreret hos WIPO's Internationale Bureau, medmindre de inden et år efter registreringsanmodningen erklærer, at de ikke kan påtage sig beskyttelsen.

Lissabonaftalen blev taget op til revision fra 2009 til 2015. Formålet var i) at forbedre den nuværende ramme, ii) medtage bestemmelser, der præciserer, at Lissabonordningen også finder anvendelse på geografiske betegnelser, og iii) medtage muligheden for tiltrædelse af mellemstatslige organisationer såsom EU. WIPO's diplomatiske konference blev afholdt i Genève den 11.-21. maj 2015. På konferencen den 20. maj 2015 blev Genèveaftalen om Lissabonaftalen vedrørende oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser (i det følgende benævnt "Genèveaftalen") vedtaget.

Den 27. juli 2018 fremsatte Kommissionen et forslag til Rådets afgørelse om Den Europæiske Unions tiltrædelse af Genèveaftalen (dokument COM(2018) 350 final) på grundlag af artikel 207 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og artikel 218, stk. 6, litra a), i TEUF. Henset til Den Europæiske Unions enekompetence for så vidt angår forhandlingen af denne aftale, var det fastsat i dette forslag, at kun Den Europæiske Union tiltræder denne.

Den 15. marts 2019 sendte Rådet Europa-Parlamentet et udkast til Rådets afgørelse om Den Europæiske Unions tiltrædelse af Genèveaftalen, der bemyndiger alle de medlemsstater, der ønske det, til at tiltræde denne aftale sammen med Den Europæiske Union. Parlamentet godkendte den 16. april 2019 udkastet til afgørelse.

Da Kommissionen ikke støttede dette udkast, vedtog Rådet den 7. oktober 2019 enstemmigt afgørelse (EU) 2019/1754 i overensstemmelse med artikel 293, stk. 1, i TEUF.

I henhold til artikel 3, i afgørelse (EU) 2019/1754 fastsættes følgende:

"De medlemsstater, der ønsker det, bemyndiges hermed til sammen med (Den Europæiske Union) Unionen at ratificere eller tiltræde Genèveaftalen, alt efter hvad der er relevant, i Unionens interesse og med fuld respekt for dennes enekompetence."

I henhold til artikel 4, stk. 1, i den nævnte afgørelse fastsættes følgende:

"I den særlige union repræsenteres Unionen (Den Europæiske Union) og enhver medlemsstat, der ratificerer eller tiltræder Genèveaftalen i henhold til denne afgørelses artikel 3, af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, i TEU. Unionen (Den Europæiske Union) er ansvarlig for at sikre, at Unionen (Den Europæiske Union) og de medlemsstater, der ratificerer eller tiltræder Genèveaftalen i henhold til denne afgørelses artikel 3, udøver deres rettigheder og opfylder deres forpligtelser. "

I en erklæring, der er optaget i Rådets mødeprotokol vedrørende vedtagelsen af denne afgørelse, har Kommissionen dels bestridt muligheden for at bemyndige alle de EU-medlemsstater, der måtte ønske det, til at ratificere Genèveaftalen eller at tiltræde denne sammen med Unionen, dels anført, at den havde været indforstået med at acceptere, at de syv medlemsstater, som længe havde været parter i Lissabonaftalen, og som allerede havde registreret adskillige intellektuelle ejendomsrettigheder i henhold til denne aftale, blev bemyndiget til at tiltræde Genèveaftalen i Unionens interesse.

Den Europæiske Union deponerede den 26. november 2019 sit tiltrædelsesinstrument til Genèveaftalen og bragte dermed antallet af medlemmer op på fem, hvilket er nødvendigt for en ikrafttræden. Genèveaftalen trådte i kraft tre måneder senere den 26. februar 2020.

Kommissionen anlagde den 17. januar 2020 sag i henhold til artikel 263 i TEUF for at søge om delvis annullation af afgørelse (EU) 2019/1754. Kommissionen anfægtede Rådets afgørelse ved Den Europæiske Unions Domstol med den hovedbegrundelse, at Rådet havde overtrådt princippet om kompetencetildeling og Kommissionens initiativret. Mens Kommissionen anmodede Domstolen om at annullere afgørelse (EU) 2019/1754, for så vidt at den bemyndiger alle medlemsstater til at tiltræde Genèveaftalen, anmodede den også Domstolen om at opretholde afgørelsens retsvirkninger for de syv medlemsstater, der allerede er medlemmer af Lissabonaftalen. Disse medlemsstater ville ellers miste de prioritetsrettigheder, der er knyttet til de oprindelsesbetegnelser, der allerede er registreret for deres betegnelser i henhold til Lissabonaftalen.

Domstolens dom blev afsagt den 22. november 2022. Domstolen har i det store og hele fulgt de argumenter, som Kommissionen fremsatte og generaladvokatens forslag til afgørelse af 19. maj 2022. Domstolen anerkendte navnlig bemærkningerne om realiteten om, at bevarelsen af ancienniteten og kontinuiteten i beskyttelsen af oprindelsesbetegnelser, der er registreret i henhold til Lissabonaftalen i de syv medlemsstater, der allerede er parter i denne aftale, er nødvendig, især i overensstemmelse med princippet om loyalt samarbejde mellem Den Europæiske Union og medlemsstaterne som fastsat i artikel 4, stk. 3, i TEU, for at beskytte erhvervede rettigheder, der følger af disse nationale registreringer.

Domstolen annullerede artikel 3, og i det omfang at den indeholder henvisninger til medlemsstater, artikel 4 i afgørelse (EU) 2019/1754 af 7. oktober 2019 om Den Europæiske Unions tiltrædelse af Genèveaftalen.

Domstolen erklærede, at retsvirkningerne af de annullerede dele af afgørelse (EU) 2019/1754 bør opretholdes, for så vidt at de vedrører de medlemsstater, der på datoen for domsafsigelsen allerede har benyttet sig af bemyndigelsen til at ratificere eller tiltræde Genèveaftalen sammen med Den Europæiske Union i henhold til afgørelsens artikel 3 inden for en rimelig periode, der ikke overstiger seks måneder fra denne dato, indtil en ny rådsafgørelse træder i kraft.

Derfor er det nødvendigt inden for seks måneder at vedtage ændringer til afgørelse (EU) 2019/1754, således at de medlemsstater, der er medlemmer af Lissabonaftalen, også kan blive medlemmer af Genèveaftalen for at sikre, at de kan bevare de prioritetsrettigheder, der er knyttet til de oprindelsesbetegnelser, der allerede er registreret for deres betegnelser i henhold til Lissabonaftalen.