KOMV1I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(95) 54 endelig udg 
Bruxelles, den 03.03.1995 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN 
Kommissionens første rapport om gennemførelsen 
af direktivet om hvidvaskning af penge (91/308/EØF), 
som skal forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet 
A 
RESUME 
Dette er Kommissionens første rapport om gennemførelsen af direktivet om hvidvaskning af 
penge (91/308/EØF), som ifølge direktivets artikel 17 skal forelægges for Europa-
Parlamentet og Rådet. 
Denne første rapport omfatter tolv medlemsstater, idet de nye medlemmer af Den 
Europæiske Union indgår i en parallel rapport, som EFTA's Stående Udvalg har udarbejdet 
for de EFT A-lande, som deltager i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS). 
Rapporten, som er baseret på en horisontal metode, beskriver, hvorledes direktivets 
vigtigste bestemmelser er gennemført i medlemsstaterne. Den beskriver de største 
vanskeligheder, som medlemsstaterne er stødt på i forbindelse med gennemførelsen af 
denne fællesskabstekst. Det er ligeledes hensigten at påpege såvel udestående aspekter som 
svage punkter i det europæiske system til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
I de syv tabeller, der er vedlagt som bilag til rapporten, præsenteres de specifikke 
bestemmelser til gennemførelse af hver enkelt bestemmelse i direktivet i de nationale 
lovgivninger, udviklingen i gennemførelsen af Wiener- og Strasbourg-konventionerne, 
omfanget af den straffelovgivning og finansielle lovgivning, der er vedtaget til bekæmpelse 
af hvidvaskning af penge, behandlingen af ikke-finansielle erhverv samt de straffe, som 
medlemsstaterne har fastsat. 
Dokumentets konklusioner indeholder forslag til foranstaltninger, der skal træffes på såvel 
nationalt plan som på EU-plan for at sikre, at direktivet gennemføres i fuldt omfang og at 
det europæiske system til bekæmpelse af hvidvaskning af penge styrkes. 
-1 ^ -
I. INDLEDNING 
1. I artikel 17 i Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende 
foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge 
fastsættes det, at Kommissionen et år efter den 1. januar 1993 skal udfærdige en 
rapport om gennemførelsen af direktivet og forelægge denne for Europa-Parlamentet og 
Rådet. 
På det tidspunkt, hvor ovennævnte rapport skulle forelægges, nemlig den 1. januar 
1994, var der imidlertid kun fem medlemsstater, der havde meddelt Kommissionen, at 
direktivet var gennemført fuldt ud. Under disse omstændigheder ville der ikke have 
været mening i at fremlægge en rapport. Kommissionen har derfor anset det for mere 
hensigtsmæssigt at udsætte rapporten så længe som muligt, indtil direktivet er 
gennemført i mindst størstedelen af medlemsstaterne. For at fremskynde denne proces 
har Kommissionen samtidig iværksat foranstaltninger mod de medlemsstater, som ikke 
har gennemført direktivet. 
2. Indførelse af et system til bekæmpelse af hvidvaskning af penge er en indviklet proces, 
som ikke blot indebærer, at der skal vedtages lovgivning til gennemførelse af 
direktivet, men også, at der skal indføres nødvendige straffebestemmelser, fastsættes 
administrative forskrifter og retningslinjer, foretages nødvendige tilpasninger i 
håndhævelsesstrukturen, oprettes (i mange tilfælde) særlige enheder til modtagelse af 
oplysninger om mistænkelige transaktioner, uddannes relevante tjenestemænd og 
funktionærer og etableres interne kontrol- og kommunikationsprocedurer i kredit- og 
finansieringsinstitutter. Da de nødvendige lovgivningsmæssige foranstaltninger først er 
vedtaget for ganske nylig i mange medlemsstater, og deres systemer til bekæmpelse af 
hvidvaskning af penge først nu er begyndt at fungere, er det på nuværende tidspunkt 
yderst vanskeligt, for ikke at sige umuligt, at vurdere effektiviteten af de 
foranstaltninger, der er truffet indtil nu. 
Desuden foreligger der stadig kun få og ufuldstændige oplysninger om, hvor mange 
mistænkelige transaktioner der er indberettet, og om, hvor mange gange der er indledt 
retsforfølgning på grund af hvidvaskning. I denne første rapport er det derfor all for 
tidligt at foretage sammenligninger og drage konklusioner om, hvordan systemet til 
bekæmpelse af hvidvaskning fungerer. 
3. Formålet med denne rapport er ikke på nogen måde at undersøge de særlige tilfælde, 
hvor den nationale lovgivning om hvidvaskning af penge måske ikke er i fuld 
overensstemmelse med direktivet, og påpege potentielle overtrædelser. Det tilstræbes i 
stedet at foretage en generel beskrivelse og vurdering af, hvorledes de vigtigste 
bestemmelser i denne fællesskabstekst er gennemført, samt præsentere det arbejde, der 
stadig skal gøres med henblik på at fuldføre og styrke det europæiske system til 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Det er klart, at Kommissionen - uafhængigt af 
-2-
denne rapport - om nødvendigt vil træffe alle de foranstaltninger, der er fastsat i EU-
traktaterne for at sikre, at medlemsstaterne gennemfører direktivet i fuldt omfang. 
4. Nedenstående tabeller er vedlagt denne rapport: 
Bilag 1: Gennemførelse af direktivet: konsolideret tabel over overensstemmelse 
Bilag 2: Undertegnelse, ratificering og gennemførelse af Wiener- og Strasbourg­
konventionerne 
Bilag 3: Typer af økonomisk udbytte af kriminelle handlinger, som er omfattet af 
forbrydelsen hvidvaskning af penge i medlemsstaternes straffelovgivning 
Bilag 4: Typer af økonomisk udbytte af kriminelle handlinger, som er omfattet af 
definitionen af hvidvaskning af penge i medlemsstaternes særlige lovgivning til 
gennemførelse af direktivet 
Bilag 5: Sammenligning mellem de typer økonomisk udbytte af kriminelle handlinger, 
som er omfattet af forbrydelsen hvidvaskning af penge i medlemsstaterne, og dem, som 
er omfattet af den særlige nationale lovgivning til gennemførelse af direktivet 
Bilag 6: Erhverv og virksomheder uden for det finansielle system, som er omfattet af 
medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af direktivet 
Bilag 7: Straffe for overtrædelser af medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af 
direktivet 
II. GENNEMFØRELSE AF DIREKTIVET 
1. DIREKTIVETS GENERELLE BETYDNING 
1. Til indledning er det vigtigt at understrege den særdeles store betydning af denne 
fællesskabstekst, ikke blot fordi direktivet betyder, at der for første gang sker en 
samordning med hensyn til hvidvaskning af penge på EU-plan, men også fordi det 
dækker et område, hvor der bestod et lovgivningsmæssigt tomrum i de fleste 
medlemsstater. 
-3 
2. Samtidig har EFTA-landenes (undtagen Schweiz') ratificering af aftalen om Det 
Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) betydet, at direktivets 
anvendelsesområde er udvidet til også at omfatte disse lande. En rapport om 
gennemførelsen af direktivet i disse lande vil blive udarbejdet af EFTA's Stående 
Udvalg. 
3. Det vigtige arbejde, der er udført af Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende 
Hvidvaskning af Penge (FATF)1, har bekræftet den rolle, som direktivet har spillet 
med hensyn til gennemførelsen af dens centrale rekommandationer, idet over to 
tredjedele af dens medlemmer er omfattet af fællesskabsteksten. 
4. Direktivet har også en indirekte virkning uden for Fællesskabet, idet alle de 
associerings-, partnerskabs- eller samarbejdsaftaler, der er indgået mellem EU og 
tredjelande, systematisk indeholder en specifik bestemmelse om hvidvaskning af penge, 
hvorved der tilvejebringes en ramme for samarbejdet på dette område med det formål at 
få vedtaget krav, der svarer til dem, der er fastsat i direktivet. Der er iværksat et 
projekt for teknisk assistance til seks2 central- og østeuropæiske lande, og det vil blive 
iværksat for fem3 andre lande i denne meget følsomme region som en del af et PHARE-
program vedrørende bekæmpelse af narkotika. 
2. STATUS OVER GENNEMFØRELSEN AF DIREKTIVET 
1. Ved afslutningen af denne rapport har alle medlemsstater med undtagelse af 
Grækenland underrettet Kommissionen om gennemførelsen af direktivet. Irland 
har kun foretaget en delvis gennemførelse, men direktivets vigtigste bestemmelser er nu 
omfattet af den nye irske lov. Spanien, som har gennemført bestemmelserne i 
fællesskabsteksten fuldt ud gennem en lov om hvidvaskning af penge, der er i kraft og 
finder anvendelse, har endnu ikke vedtaget det dekret, som tjener til at udbygge loven. 
Grækenland er ved at udarbejde et lovforslag, som forventes at blive forelagt det 
græske parlament i første kvartal 1995. 
Financial Action Task Force on Money Laundering (FATF) blev oprettet på G7-landenes topmøde i 
Paris i juli 1989. I øjeblikket består FATF af følgende medlemmer:Australien, Østrig, Belgien, 
Canada, Danmark, Finland, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Golfens Samarbejdsråd, Hongkong, 
Island, Irland, Italien, Japan, Luxembourg, Nederlandene, New Zealand, Norge, Portugal, Singapore, 
Spanien, Sverige, Schweiz, Tyrkiet, Det Forenede Kongerige, USA og Europa-Kommissionen. Alle de 
vigtigste internationale organisationer, som beskæftiger sig med hvidvaskning af penge, deltager også 
i FATF's arbejde som observatører. I 1990 vedtog FATF et program indeholdende 40 rekommanda­
tioner med henblik på bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Polen, Rumænien og Den Slovakiske Republik. 
Albanien, Estland, Letland, Lithauen og Slovenien. 
4-
3. FORBUD MOD HVIDVASKNING AF PENGE 
1. Det fastsættes i artikel 2 i direktivet, at hvidvaskning af penge skal "forbydes" i alle 
medlemsstater. 
' Under drøftelserne af direktivet var Rådet - som følge af en langstrakt debat om 
Fællesskabets kompetence - ikke i stand til at acceptere fremgangsmåden i 
Kommissionens forslag, hvorefter hvidvaskning af penge skulle "kriminaliseres". Den 
endelige virkning har imidlertid været stort set den samme, idet alle medlemsstaterne 
har indført dette forbud gennem straffelovgivningen. De fleste medlemsstater har 
indført dette forbud ved at gøre hvidvaskning af penge til en særlig forbrydelse, men 
nogle af dem, f.eks. Danmark og Nederlandene, har valgt at medtage hvidvaskning af 
penge under forbrydelsen "hæleri" defineret i meget bred forstand. 
Som Kommissionen anførte under andenbehandlingen af forslaget i Parlamentet, var 
"erga omnes"-forbuddet i artikel 2 og forpligtelsen til at fastsætte passende sanktioner i 
artikel 14 samt den erklæring fra medlemsstaternes regeringer, der er knyttet til 
direktivet og offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, tilstrækkelige til at 
sikre målsætningen med en kriminalisering af hvidvaskning af penge. 
Til trods for brugen af udtrykket "forbud" i teksten har direktivet haft en ubestridelig 
indvirkning på kriminaliseringen af hvidvaskning af penge. En sådan kriminalisering 
udgjorde en forudsætning for anvendelsen af de øvrige bestemmelser i teksten. 
2. Med hensyn til den form for udbytte af kriminelle handlinger, der er omfattet af 
definitionen af hvidvaskning af penge, er der fortsat forskelle i medlemsstaternes 
lovgivninger, selv om det helt klart må konstateres, at de nærmer sig hinanden. 
Direktivet dækker som et minimum hvidvaskning af det økonomiske udbytte af 
kriminelle handlinger i forbindelse med narkotikahandel, som er den vigtigste 
potentielle kilde til hvidvaskning af penge, men også det økonomiske udbytte af andre 
former for kriminelle handlinger. I betragtning 9 opfordres medlemsstaterne til at 
"udvide direktivets virkninger til også at omfatte det økonomiske udbytte af sådanne 
handlinger (dvs. organiseret kriminalitet og terrorisme), når disse må formodes at give 
anledning til hvidvaskningstransaktioner, der berettiger til straf", og artikel 1, femte 
led, som indeholder en definition af de "kriminelle handlinger", der kan ligge til grund 
for hvidvaskning af penge, omfatter foruden narkotikakriminalitet "enhver anden 
kriminel handling, der er defineret som sådan af hver enkelt medlemsstat med henblik 
på dette direktiv". Direktivet understreger således, at bekæmpelsen af hvidvaskning af 
penge ikke skal begrænses til narkotikakriminalitet, men det specificerer ikke de andre 
kriminelle handlinger, der skal være omfattet af direktivet, da dette ville have krævet 
en vis harmonisering af definitionerne af forbrydelser i medlemsstaternes nationale 
lovgivning som gennemført ved Wienerkonventionen4 på narkotikaområdet. 
For at beskrive den bestående situation i medlemsstaterne med hensyn til forbud mod 
hvidvaskning af penge må der skelnes mellem den strafferetlige definition af 
hvidvaskning af penge og anvendelsesområdet for den lovgivning, der er beregnet til at 
gennemføre direktivet. 
Med hensyn til den strafferetlige definition af hvidvaskning af penge,jf. bilag 3, har 
de tolv medlemsstater kriminaliseret hvidvaskning af økonomisk udbytte af 
narkotikahandel. Mens fire lande (Frankrig, Luxembourg, Portugal og Spanien) har 
afgrænset deres strafferetlige definition til hvidvaskning af narkotikarelaterede 
forbrydelser, har det store flertal af landene også medtaget hvidvaskning af økonomisk 
udbytte af andre forbrydelser: Belgien, Tyskland, Irland, Italien, Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige (hvidvaskning af økonomisk udbytte af enhver kriminel handling 
eller anden alvorlig forbrydelse), Danmark (hvidvaskning af det økonomiske udbytte af 
narkotikahandel, afpresning, smugleri og berigelsesforbrydelser) og Grækenland (det 
økonomiske udbytte af narkotikarelaterede forbrydelser, afpresning, bortførelse, ulovlig 
våbenhandel og ulovlig fjernelse af menneskelige organer og væv). I alle lande omfatter 
kriminalisering af hvidvaskning af penge de tilfælde, hvor forbrydelsen fandt sted i en 
fremmed jurisdiktion. Tre medlemsstater (Frankrig, Spanien og Portugal) planlægger at 
udvide omfanget af forbrydelsen hvidvaskning af penge i den nærmeste fremtid. 
Som det fremgår af bilag 2, har nogle medlemsstater endnu ikke ratificeret Wiener- og 
Strasbourg5-konventionerne. Det forekommer indlysende, at ratificering og 
gennemførelse af sådanne konventioner vil øge overensstemmelsen mellem 
medlemsstaternes definitioner af hvidvaskning af penge og give mulighed for at udvide 
samarbejdet på dette område. 
Hvad angår den specifikke lovgivning til gennemførelse af direktivet, afspejles 
situationen i den tabel, der er vedlagt som bilag 4. Alle medlemsstater har dækket det 
minimale anvendelsesområde, der er fastsat i direktivet. To medlemsstater 
(Luxembourg og Portugal) har begrænset deres lovgivning til hvidvaskning af 
økonomisk udbytte af narkotikahandel, mens andre stater er gået videre. Seks lande har 
rent faktisk medtaget hvidvaskning af økonomisk udbytte af enhver kriminel handling 
De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af ulovlig handel med narkotika og psykotrope 
stoffer. Wien, 1988. 
Europarådets konvention om hæleri og efterforskning samt beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet 
fra strafbart forhold. Strasbourg, 1990. 
6-
eller enhver alvorlig forbrydelse (Danmark, Tyskland, Irland, Italien, Nederlandene og 
Det Forenede Kongerige6), og tre lande medtager hvidvaskning af det økonomiske 
udbytte af en lang række kriminelle handlinger i deres lovgivning, selv om de ikke som 
helhed medtager alle former for økonomisk udbytte af kriminelle handlinger: Belgien 
(narkotika, smugleri, organiseret kriminalitet, ulovlig våbenhandel, terrorisme, sort 
arbejde, slavehandel og ulovlig brug af eller handel med hormoner), Spanien 
(narkotika, organiseret kriminalitet og terrorisme) og Frankrig (narkotika og 
organiseret kriminalitet). Grækenland har endnu ikke gennemført direktivet. 
Som det fremgår af bilag 5, falder rækkevidden af den kriminelle handling 
hvidvaskning af penge i de fleste medlemsstater (Tyskland, Irland, Italien, 
Luxembourg, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige6) sammen med 
rækkevidden af den særlige lovgivning, der skal gennemføre direktivet. I de øvrige 
lande er begge anvendelsesområder imidlertid forskellige. I Belgien er den strafferetlige 
definition således bredere end definitionen i den lovgivning, der gennemfører 
direktivet, mens situationen i Danmark, Spanien og Frankrig er den modsatte. 
I de fleste medlemslande kan der i både lovgivningen om hvidvaskning af penge og 
straffeloven ses en tydelig tendens til, at hvidvaskning af udbytte af enhver alvorlig 
kriminel handling eller kriminel aktivitet er omfattet af bestemmelserne. Dette kunne 
bidrage til at fjerne eventuelle lakuner mellem medlemsstaternes forebyggende og 
straffende systemer samt til at lette landenes samarbejde på dette område. 
4. INSTITUTTER, DER ER OMFATTET AF LOVGIVNINGEN OM HVIDVASKNING AF PENGE: 
KREDIT- OG FINANSIERINGSINSTITUTTER. DÆKNING AF ANDRE ERHVERV OG 
VIRKSOMHEDER UDEN FOR DET FINANSIELLE SYSTEM 
1. Direktivet omfatter ethvert kreditinstitut i betydningen i Fællesskabets banklovgivning7 
samt finansieringsinstitutter defineret i meget bred forstand i direktivet. Definitionen af 
finansieringsinstitut omfatter ethvert foretagende, hvis hovedaktivitet er at foretage en 
eller flere af de relevante aktiviteter, der er opført på listen i andet bankdirektiv8, samt 
livsforsikring. Praktisk talt ethvert erhvervsmæssigt finansielt mellemled såsom 
kreditinstitutter, investeringsselskaber, livsforsikringsselskaber, kreditkortselskaber, 
I Det Forenede Kongerige omfatter den særlige lovgivning, der gennemfører direktivet, samt den 
strafferetlige definition af hvidvaskning af penge det økonomiske udbytte af enhver alvorlig 
forbrydelse. "Undladelse af at videregive viden eller mistanke om hvidvaskning af penge" er imidlertid 
en forbrydelse, der er begrænset til det økonomiske udbytte af narkotikaforbrydelser og terrorisme. 
Ifølge artikel 1, første led, i direktiv 77/780/EØF (EFT L 322 af 17.12.1977) forstås ved kreditinstitut 
et foretagende, hvis virksomhed består i fra offentligheden at modtage indlån eller andre midler, der 
skal tilbagebetales, samt i at yde lån for egen regning. 
Direktiv 89/646/EØF (EFT L 386 af 30.12.1989). 
-7-
leasing- og factoringselskaber, "bureaux de changes" osv. falder således ind under 
anvendelsesområdet for lovgivningen om hvidvaskning af penge. Filialer af tredjelandes 
kredit- og finansieringsinstitutter, der er beliggende i Fællesskabet, er også omfattet. 
Set ud fra den sammenlignende ret er direktivet om hvidvaskning af penge enestående i 
så henseende. I mange tredjelande er definitionen af kredit- og finansieringsinstitutter 
meget snævrere, og en lang række finansielle mellemled falder fortsat uden for 
bestemmelserne om hvidvaskning af penge. Brugen af den liste over aktiviteter i bilaget 
til andet bankdirektiv, der er beregnet til andre formål, som grundlag for definitionen 
af finansieringsinstitut i direktivet om hvidvaskning af penge har givet anledning til 
problemer, når det skal afgøres, hvilke særlige institutter, der skal medtages. 
2. Generelt set har alle medlemsstaterne benyttet det anvendelsesområde, der er fastsat i 
direktivet, i deres lovgivning. Det finansielle system er derfor i princippet dækket. Da 
et sådant anvendelsesområde omfatter visse former for finansielle institutter, som ikke 
er underlagt tilsyn (f.eks. bureaux de changes), må de fleste medlemsstater stadig 
træffe foranstaltninger med henblik på at sikre en effektiv anvendelse af direktivet på 
disse institutter. Det er klart, at det forhold, at sådanne institutter er medtaget under 
lovgivningen, ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at sikre anvendelsen af bestemmelserne 
om hvidvaskning af penge. Kommissionen vil være særlig opmærksom på udviklingen 
på dette område, således at direktivet anvendes effektivt på enhver form for finansielt 
institut. 
3. Under drøftelserne af direktivet var det almindelig anerkendt, at hvidvaskning af penge 
ikke blot kan foregå via det finansielle system, men også via andre former for ikke-
finansielle erhverv og virksomheder som f.eks.kasinoer, forhandlere af værdigenstande 
eller jurister, der udfører quasi-finansielle aktiviteter osv. Det var klart, at jo mere 
beskyttet det finansielle system var mod dette fænomen, jo mere ville hvidvaskerne 
forsøge at benytte alternative metoder til at udføre deres kriminelle handlinger. Det 
blev ligeledes understreget, at det ville være vanskeligt at udarbejde en udtømmende 
liste over sådanne erhverv og kontrollere, om de overholder bestemmelserne om 
hvidvaskning af penge. Problemet med kontrol blev navnlig fremhævet, idet de fleste af 
disse erhverv ikke er reguleret eller underlagt tilsyn. 
Som et kompromis mellem disse punkter i drøftelserne hedder det i direktivets 
artikel 12, at medlemsstaterne drager omsorg for at udvide "samtlige eller en del" af 
direktivets bestemmelser til at omfatte andre erhverv og kategorier af virksomheder 
uden for det finansielle system, "der særlig vil kunne udnyttes til hvidvaskning af 
penge". Selv om denne bestemmelse udgør en forpligtelse og ikke blot en henstilling, 
giver den brede formulering af artiklen medlemsstaterne en stor grad af valgfrihed med 
hensyn til anvendelsen. 
4. For at koordinere anvendelsen af denne bestemmelse mest muligt får det kontaktudvalg, 
der er nedsat i henhold til direktivet, i artikel 13, stk. 1, litra d), til opgave at 
undersøge, "om et erhverv eller en kategori af virksomheder bør inddrages under 
artikel 12's anvendelsesområde, når det er konstateret, at dette erhverv eller denne 
kategori af virksomheder i en medlemsstat har været udnyttet til hvidvaskning af 
penge". 
I øjeblikket er kontaktudvalget ved at undersøge muligheden for at vedtage en fælles 
liste over erhverv og kategorier af virksomheder, som skal være omfattet, men det er 
ikke en let opgave. Det er klart, at hvidvaskning af penge kan foregå via stort set 
enhver erhvervskategori. Dette betyder imidlertid ikke, at direktivets bestemmelser skal 
gælde for alle former for erhverv og virksomheder uanset den reelle risiko (det forhold, 
at der har været pizzeriaer involveret i en velkendt hvidvaskningssag, berettiger for 
eksempel ikke et krav om, at alle pizzeriaers kunder skal legitimere sig). 
Enhver beslutning i så henseende skal opretholde balancen mellem de byrder, der 
indføres, og den reelle risiko for hvidvaskning. Der skal ligeledes tages hensyn til de 
specifikke forpligtelser, der pålægges det enkelte erhverv, og det mest hensigtsmæssige 
system til håndhævelse af dem. 
5. Den nuværende situation med hensyn til ikke-finansielle erhverv, der er omfattet af 
medlemsstaternes hvidvaskningslovgivning, er vist i bilag 6. Seks medlemsstater lader 
deres lovgivning til gennemførelse af direktivet gælde helt eller delvis for visse 
kategorier af ikke-finansielle erhverv: Danmark (spillekasinoer), Tyskland, 
(spillekasinoer, forhandlere af ædle metaller, arrangører af antikvitetsauktioner og alle 
næringsdrivende og erhverv under visse omstændigheder), Spanien (spillekasinoer og 
ejendomsmæglere), Frankrig (spillekasinoer og enhver erhvervsdrivende, som rådgiver 
om, udfører eller kontrollerer operationer, der indebærer kapitalbevægelser), 
Nederlandene (spillekasinoer) og Det Forenede Kongerige (pligten til at indberette 
suspekte transaktioner gælder for alle personer). I nogle lande som f.eks. Spanien er 
regeringen ved lov beføjet til at udvide hvidvaskningsbestemmelserne til andre 
erhvervskategorier. De portugisiske myndigheder regner med, i den nærmeste fremtid, 
at udvide anvendelsesområdet for hvidvaskningslovgivningen til at omfatte ikke-
finansielle erhverv, herunder spillekasinoer. 
6. Gennemførelsen af artikel 12 i direktivet er derfor uensartet som følge af den store 
valgfrihed, som medlemsstaterne får i denne bestemmelse. Der er især tre 
erhvervsområder, som synes at have tiltrukket sig lovgivernes opmærksomhed i de 
forskellige medlemsstater: spilleindustrien (kasinoer), forhandlere af værdigenstande 
(fast ejendom, ædelt metal, juveler og kunst/antikviteter) og jurister, der udfører 
finansielle aktiviteter (advokater, notarer og andre jurister). Andre lande har valgt en 
bredere fremgangsmåde, ved at lade nogle af direktivets forpligtelser som f.eks. 
legitimationskravene (Tyskland) eller indberetningspligten (Det Forenede Kongerige) 
gælde for et meget bredt udvalg af personer (Tyskland: alle næringsdrivende og 
erhverv; Det Forenede Kongerige: alle personer). 
-9 
7. Det er klart, at der skal arbejdes videre inden for rammerne af det kontaktudvalg, der 
er nedsat i henhold til direktivet, med henblik på at øge konvergensen mellem 
medlemsstaterne på dette område. Opmærksomheden bør rettes mod de tre vigtigste 
ovennævnte områder: spilleindustrien, forhandlere af værdigenstande og jurister, der 
udfører finansielle aktiviteter, og spørgsmålene vedrørende de specifikke bestemmelser, 
der skal gælde for hvert enkelt erhverv, bør undersøges nøje. Der skal i den forbindelse 
tages hensyn til udviklingen i de bredere internationale fora såsom Financial Action 
Task Force (FATF). 
5. KONSTATERING AF KUNDERS OG BENEFICIANTERS IDENTITET. OPBEVARING AF 
LEGITIMATIONS- OG TRANSAKTIONSDOKUMENTER 
1. "Kend din kunde" er det princip, der ligger til grund for legitimationskravene i artikel 3 
i direktivet, og det er af største betydning, når det drejer sig om at forebygge 
hvidvaskning af penge og give mulighed for undersøgelser i sager af denne art. Et 
nødvendigt supplement til denne bestemmelse er forpligtelsen til at opbevare 
identitetsoplysninger i mindst fem år, efter at et kundeforhold er ophørt, som fastsat i 
artikel 4 i direktivet. I denne artikel fastsættes det også, at dokumentation og 
registreringer vedrørende transaktionerne skal opbevares i mindst fem år fra sådanne 
transaktioners gennemførelse. 
Som anført i bilag 1 har medlemsstaterne indarbejdet de forpligtelser, der er fastsat i 
artikel 3, med hensyn til kravet om, at kredit- og finansieringsinstitutternes kunder skal 
legitimere sig, når der optages forretningsmæssig forbindelse med dem (dvs. når der 
« åbnes konti eller tilbydes depotfaciliteter osv.), udføres engangstransaktioner over et 
vist tærskelbeløb, og når der er mistanke om hvidvaskning af penge uanset 
transaktionens størrelse. På samme måde har de gennemført denne artikels bestemmelse 
om, at beneficianternes identitet skal oplyses. 
De mindre forskelle i medlemsstaternes nationale grænser for kravet om, at kunderne 
skal legitimere sig i forbindelse med engangstransaktioner, er i overensstemmelse med 
direktivet, idet artikel 15 tillader, at der vedtages strengere bestemmelser end dem, der 
er harmoniseret i denne fællesskabstekst. Alle de tærskelbeløb, der er vedtaget af 
medlemsstaterne i denne forbindelse, overholder grænsen på 15 000 ECU i direktivet. 
Syv lande har indført strengere tærskelbeløb end direktivet: Belgien (10 000 ECU), 
Frankrig (50 000 FRF, ca. 7 500 ECU), Tyskland (20 000 DM, ca. 10 500 ECU), 
Italien (20 mio. ITL, ca. 10 700 ECU), Irland (10 000 IEP, ca. 7 900 ECU), 
Luxembourg (500 000 LUF, ca. 12 500 ECU) og Portugal (2 500 000PTE, ca. 
12 500 ECU). Danmark og Det Forenede Kongerige har begge 15 000 ECU. Disse 
mindre forskelle bør principielt ikke udgøre en hindring for effektiviteten af det 
europæiske system til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Rent faktisk bør der i 
henhold til direktivets artikel 3, stk. 6, under alle omstændigheder kræves legitimation 
uanset beløbets størrelse, så snart der består mistanke om hvidvaskning af penge. 
-10 
2. Fritagelsen for legitimationskravene i forbindelse med forsikrmgstransaktioner og 
pensionsforsikringsaftaler på visse betingelser, jf. artikel 3, stk. 3 og 4, i direktivet, 
blev indføjet af Rådet efter et ændringsforslag fra Europa-Parlamentet, som tog sigte på 
at lette betingelserne for forsikringstransaktioner, der er forbundet med en meget lille 
risiko for hvidvaskning af penge. 
Da de nationale lovgivninger, der har medtaget disse fritagelser, har gjort det på de 
strenge betingelser, der er fastsat i direktivet, er der ingen indlysende grund til at 
antage, at sådanne fritagelser kan udgøre smuthuller i systemet til bekæmpelse af 
hvidvaskning. Under alle omstændigheder har tre medlemsstater (Spanien, Frankrig og 
Italien) overhovedet ikke benyttet denne mulighed, og én medlemsstat (Belgien) har 
kun benyttet den delvis. Fire lande har derfor været strengere end direktivet på dette 
punkt. 
3. Artikel 3, stk. 7, i direktivet fritager kredit- og finansieringsinstitutter for 
legitimationskravene, hvis den anden part i operationen "også er et kredit- eller 
finansieringsinstitut, der er omfattet af dette direktiv". Begrundelsen for denne 
bestemmelse er, at kredit- og finansieringsinstitutter ikke behøver at anvende 
legitimationsprocedurerne, når den anden part er et andet finansielt mellemled, der selv 
er underlagt tilsvarende krav. En sådan ækvivalens anerkendes kun, såfremt den anden 
part er et kredit- eller finansieringsinstitut, der er omfattet af direktivet. 
Dette restriktive kriterium for ækvivalensen, som blev anset for det eneste, der giver 
den nødvendige juridiske vished, da direktivet blev vedtaget, kan medføre visse 
vanskeligheder med hensyn til anvendelsen, når den anden part i operationen er et 
kredit- eller finansieringsinstitut, der er beliggende i et tredjeland, som har passende 
foranstaltninger til bekæmpelse af hvidvaskning. 
Ifølge artikel 3, stk. 7, kan sådanne institutter ikke få fordel af fritagelsen og er derfor 
omfattet af legitimationskravene, idet de ikke kan anses for at være institutter, der er 
"omfattet" af direktivet. 
Tre medlemsstater har imidlertid givet mulighed for på visse betingelser at fritage 
kredit- og finansieringsinstitutter i tredjelande: Luxembourg og Det Forenede 
Kongerige kræver, at disse institutter skal være underlagt samme krav som i direktivet; 
Nederlandene har bemyndiget regeringen til at fritage andre kategorier af institutter. 
Det er ikke særlig sandsynligt, at der kan opnås enighed om en harmoniseret 
fællesskabsliste over lande, hvis lovgivning på hvidvaskningsområdet kan anses for at 
svare til direktivet. En sådan liste ville forudsætte en løbende evaluering, som skulle 
omfatte mange lande fra forskellige dele af verden, og der skulle ikke blot tages hensyn 
til deres vedtagne lovgivning, men også til, hvorledes den anvendes. F.eks. er 
medlemskab af FATF ikke i sig selv tilstrækkeligt til at sikre ækvivalens, idet ikke alle 
medlemmer af denne gruppe er nået lige vidt i gennemførelsen af FATF's 
11 
rekommandationer. Kontaktudvalget vedrørende hvidvasking af penge har allerede 
drøftet dette spørgsmål uden at have fundet en løsning. Grunden til denne mangel på 
resultater er formentlig, at det kriterium for ækvivalens, der anvendes i direktivet 
(institutter omfattet af direktivets tekst), sandsynligvis er det eneste, som på grund af 
objektiviteten vil blive anerkendt på fællesskabsplan. Enhver anden potentiel alternativ 
løsning vil formentlig kun kunne anvendes på medlemsstatsniveau fra sag til sag. 
En anden bestemmelse i direktivet, som har givet anledning til visse problemer med 
hensyn til anvendelsen, er artikel 3, stk. 8. Denne artikel giver medlemsstaterne 
mulighed for at antage, at legitimationskravene angående forsikringstransaktioner er 
opfyldt, "når det konstateres, at transaktionsbeløbet skal debiteres en konto, der er 
åbnet i kundens navn i et kreditinstitut, der er omfattet af kravene i dette direktiv". 
Begrundelsen for denne bestemmelse er, at forsikringsselskaber ikke skal være 
forpligtet til at følge legitimationsprocedurerne, når kunden allerede har godtgjort sin 
identitet over for et kreditinstitut, der besidder den konto, igennem hvilken betalingen 
skal foretages. 
På dette punkt accepterede Rådet ikke Kommissionens nye forslag, hvorefter 
ovennævnte bestemmelse ikke blot skulle gælde for forsikringstransaktioner, men for 
enhver finansiel transaktion (undtagen åbning af bankkonti). Rådet var i højere grad 
interesseret i at udelukke et potentielt smuthul i systemet til bekæmpelse af 
hvidvaskning. Kommissionen mente imidlertid, at en sådan udvidelse - uden at bringe 
systemets sikkerhed i fare - ville have givet mulighed for større fleksibilitet med hensyn 
til anvendelsen af legitimationskravene som helhed. Dette gælder navnlig for finansielle 
"distance"-transaktioner (ikke ansigt til ansigt), som er ved at blive mere hyppige i 
forbindelse med grænseoverskridende operationer eller transaktioner, der foretages ad 
elektronisk vej. 
Under gennemførelsen af direktivet har syv medlemsstater anvendt ovennævnte 
mulighed i artikel 3, stk 8: Danmark, Tyskland, Irland, Luxembourg, Nederlandene, 
Portugal og Det Forenede Kongerige. Blandt disse har to lande (Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige) tillagt fritagelsen et større anvendelsesområde end i direktivet: 
Nederlandene har medtaget forsikringstransaktioner og finansielle tjenesteydelser 
vedrørende værdipapirhandel, og Det Forenede Kongerige har ladet fritagelsen omfatte 
engangstransaktioner og andre forretningsforhold end åbningen af bank- og 
kreditforeningskonti, når det er rimeligt, at operationen foretages på "distance-basis". I 
Danmark finder fritagelsen kun anvendelse, hvis præmien er betalt ad elektronisk vej. 
Problemet med anvendelsesområdet for denne fritagelse skal ses i forbindelse med det 
bredere spørgsmål om de legitimationsprocedurer, der skal anvendes i tilfælde af 
finansielle distanceoperationer. Dette spørgsmål er blevet drøftet af kontaktudvalget 
vedrørende hvidvaskning af penge og af FATF. FATF har i øjeblikket opgivet 
drøftelserne uden at nå til enighed om muligheden for at acceptere alternative 
-12-
legitimationsformer. Kontaktudvalget drøfter stadig dette vanskelige problem på 
grundlag af svarene på et spørgeskema fra Kommissionen. Når arbejdet i dette organ er 
afsluttet, vil det være muligt at vurdere, hvorvidt der kan forventes en alternativ 
løsning i så henseende. 
6. STØRRE KRAV TIL KREDIT- OG FINANSIERINGSINSTITUTTERS DILIGENSPLIGT 
1. I artikel 5 i direktivet fastsættes det, at kredit- og finansieringsinstitutter "omhyggeligt 
undersøger enhver transaktion, som på grund af sin karakter særlig menes at kunne 
have tilknytning til hvidvaskning af penge". En sådan øget diligenspligt skal skelnes fra 
pligten til at indberette suspekte transaktioner. En særlig omhyggelig undersøgelse af 
tvivlsomme transaktioner er rent faktisk en nødvendig forudsætning for at foregribe 
suspekte hvidvaskningsoperationer. Den øgede diligenspligt kommer derfor ind i 
billedet, når der endnu ikke er nogen specifik mistanke om hvidvaskning af penge. Det 
er klart, at denne pligt skal føres ud i livet gennem passende interne kontrolprocedurer 
som fastsat i direktivets artikel 11. 
2. Medlemsstaterne har gennemført bestemmelsen om den øgede diligenspligt på vidt 
forskellige måder (jf. bilag 1). 
I Frankrig, som vedtog sin lovgivning inden den formelle vedtagelse af direktivet, skal 
enhver operation over et vist beløb, som foretages på usædvanlig komplekse betingelser 
og ikke ser ud til at have nogen økonomisk berettigelse eller noget lovligt formål, 
undersøges specielt af kredit- eller finansieringsinstitutterne, som skal udspørge deres 
kunde om disse pengebeløbs oprindelse og destination samt om transaktionens formål 
og modtagerens identitet. Oplysningerne om operationen skrives ned og opbevares af 
pengeinstituttet, som stiller dem til rådighed for de kompetente myndigheder. Belgien 
og Portugal har indført et system, som i høj grad svarer til det franske. 
I den spanske og luxembourgske lovgivning er der indført en bestemmelse, som ligger 
på linje med direktivet, men uden at kredit- og finansieringsinstitutterne forpligtes til at 
nedskrive undersøgelsens resultat. Danmark, Tyskland, Italien, Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige har ikke gennemført denne artikel eksplicit, formentlig fordi 
princippet om øget diligenspligt er underforstået i forbindelse med gennemførelsen af 
direktivets øvrige bestemmelser, navnlig artikel 11, stk. 1, hvor der kræves "passende 
interne kontrolprocedurer og kommunikationsprocedurer med henblik på at forebygge 
og forhindre gennemførelse af transaktioner, der er knyttet til hvidvaskning af penge". 
I nogle af disse lande kan et brud på den øgede diligenspligt i særlige tilfælde blive 
anset som en overtrædelse af hvidvaskningsreglerne. 
13 
Disse forskelle i medlemsstaternes gennemførelse af princippet om øget diligenspligt 
bør ikke principielt udgøre en væsentlig vanskelighed for, at systemet til bekæmpelse af 
hvidvaskning kan fungere, forudsat at de relevante myndigheder fører ordentligt tilsyn 
med, om de interne kontrolprocedurer, som kredit- og finansieringsinstitutterne skal 
indføre ifølge direktivet, virkelig også er hensigtsmæssige. 
7. KREDIT- OG FINANSIERINGSINSTITUTTERNES PLIGT TIL AT SAMARBEJDE MED DE 
MYNDIGHEDER, DER ER ANSVARLIGE FOR BEKÆMPELSEN AF HVIDVASKNING AF PENGE 
1. Kredit- og finansieringsinstitutternes pligt til at samarbejde med de myndigheder, der er 
ansvarlige for bekæmpelsen af hvidvaskning af penge, som fastsat i artikel 6 og 7, er 
formentlig hjørnestenen i direktivet. Med disse bestemmelser fjernes kredit- og 
finansieringsinstitutternes tavshedspligt på hvidvaskningsområdet. Samarbejdspligten 
indføres endvidere på en dobbelt passiv og aktiv måde. Kredit- og 
finansieringsinstitutterne er ikke blot forpligtet til at give oplysninger på opfordring af 
de relevante myndigheder, men de skal også underrette dem "på eget initiativ om 
ethvert forhold, som kunne være tegn på hvidvaskning af penge". 
I artikel 10 udvides pligten til at samarbejde med de myndigheder, der er ansvarlige for 
bekæmpelsen af hvidvaskning af penge, til også at gælde for tilsynsmyndighederne. 
2. Som det fremgår af bilag 1, har alle de medlemsstater, der har gennemført direktivet, 
herunder dem med de stærkeste traditioner for bankhemmelighed, tilsluttet sig dette 
vigtige princip fuldt ud. Mens de to "common law "-lande (Det Forenede Kongerige og 
Irland) og Danmark har gennemført denne forpligtelse gennem strafferetten (undladelse 
af at foretage indberetning udgør en strafbar handling), har de andre lande valgt at 
anvende forvaltningsretten (undladelse af at foretage indberetning udgør en 
administrativ overtrædelse). 
To medlemsstater er gået endnu videre end direktivet ved at udvide det objektive eller 
det subjektive anvendelsesområde for indberetningsforpligtelsen. Sammen med pligten 
til indberetning af suspekte transaktioner har Nederlandene således indført et system 
med rutinemæssig indberetning af visse specifikke transaktioner (kontant- og 
girotransaktioner og fysisk overdragelse eller udstedelse af værdipapirer over bestemte 
tærskelbeløb), og Det Forenede Kongerige har udvidet pligten til at indberette suspekte 
transaktioner til også at gælde for enhver individuel eller juridisk person. 
3. I erkendelse af Fællesskabets kompetence og subsidiaritetsprincippet tager direktivet 
ikke sigte på at harmonisere relaterede aspekter vedrørende håndhævelse af 
lovgivningen. Disse omfatter arten og organiseringen af de myndigheder, der skal 
modtage indberetningerne, de betingelser, hvorunder en suspekt transaktion kan stilles i 
bero, de procedurer, der skal følges af de relevante myndigheder, når oplysningerne er 
indsendt, samt videregivelse af oplysninger til andre nationale og udenlandske 
myndigheder. 
14 
Det er imidlertid klart, at en passende samordning af disse og andre spørgsmål 
vedrørende håndhævelsen kunne bidrage til at styrke effektiviteten af 
indberetningsordningen i særdeleshed og systemet til bekæmpelse af hvidvaskning som 
helhed. F.eks. kunne det være af særlig betydning i så henseende, hvis der etableres 
centrale indberetningsenheder i alle medlemsstater, indføres procedurer for udveksling 
af oplysninger mellem disse enheder, vedtages passende regler for konfiskation af 
økonomisk udbytte af kriminelle handlinger og gennemføres en styrkelse af samarbejdet 
mellem medlemslandenes politi, retsvæsen såvel som told- og andre kompetente 
myndigheder. 
Til dette formål bør medlemsstaterne bestræbe sig på at ratificere og gennemføre 
Wiener- og Strasbourg-konventionerne, som bl.a. harmoniserer en række væsentlige 
aspekter af straffelovgivningen og retshjælpsprocedurerne på hvidvaskningsområdet. 
Endvidere bør Den Europæiske Union udnytte alle de muligheder, der er indeholdt i 
Maastricht-traktatens afsnit VI angående retligt samarbejde og politisamarbejde, 
herunder om nødvendigt brug af Europol, i overensstemmelse med den handlingsplan 
for "retlige og indre anliggender", der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 10.-
11. december 1993. I den sammenhæng skal medlemsstaterne tage hensyn til 
henstillingerne om hvidvaskning af penge vedtaget af Rådet (retlige og indre 
anliggender) i København den 1.-2. juni 1993. 
8. KREDIT- OG FINANSIERINGSINSTITUTTERS TAVSHEDSPLIGT, FRITAGELSE FOR DENNE 
PLIGT 
1. Artikel 8 og 9 i direktivet tager sigte på, at der skal udarbejdes minimumsbetingelser, 
således at indberetningssystemet kan fungere. Artikel 8 forbyder derfor, at den 
pågældende kunde eller tredjemand underrettes om, at der er sendt oplysninger til 
myndighederne, eller at der er iværksat en undersøgelse om hvidvaskning af penge, 
således at resultaterne af undersøgelsen ikke bringes i fare. Artikel 9 fritager kredit- og 
finansieringsinstitutter og deres ledelse og ansatte for ethvert ansvar som følge af brud 
på tavshedspligten, forudsat at oplysningerne er givet i god tro. Denne fritagelse er en 
juridisk konsekvens af den samarbejdspligt, der indføres med direktivet. 
2. Som det fremgår af bilag 1, har alle de medlemsstater, der har gennemført direktivet, 
indført de bestemmelser, der er relevante i denne forbindelse, i deres lovgivning. To 
medlemsstater har fortolket artikel 9 i direktivet på den måde, at 
fritagelsesbestemmelsen ikke blot skal gælde for meddelelse af oplysninger, der sker i 
god tro (således som det udtrykkeligt er nævnt i artiklen), men også for indberetninger, 
der foretages ved forsømmelighed. I Tyskland gælder fritagelsesklausulen "medmindre 
indberetningen er sket bevidst urigtigt eller groft forsømmeligt" og i Nederlandene 
"medmindre det - i betragtning af alle foreliggende omstændigheder - er sandsynligt, at 
der ikke skulle have været meddelt nogen oplysninger". 
-15-
9. INTERNE KONTROLPROCEDURER OG UDDANNELSESPROGRAMMER FOR DE ANSATTE 
1. Som fastsat i artikel 11, stk. 1, skal medlemsstaterne drage omsorg for, at kredit- og 
finansieringsinstitutter indfører passende interne kontrolprocedurer og 
kommunikationsprocedurer med henblik på at forebygge og forhindre gennemførelse af 
hvidvaskningstransaktioner. 
Ifølge artikel 11, stk. 2, skal disse institutter sørge for, at de ansatte deltager i særlige 
uddannelsesprogrammer vedrørende bekæmpelse af hvidvaskning. Disse bestemmelser 
er af største betydning med henblik på at sikre, at de øvrige forpligtelser, der er 
indeholdt i direktivet, opfyldes. 
2. Selv om medlemsstaterne som anført i bilag 1 har gennemført disse bestemmelser i 
deres nationale lovgivning, forudsætter en fuldstændig gennemførelse af direktivet på 
dette punkt, at de relevante myndigheder - foruden at vedtage den nødvendige 
lovgivning - fortsat vejleder, støtter og overvåger kredit- og finansieringsinstitutterne 
med hensyn til indførelsen af passende interne kontrolprocedurer og 
uddannelsesprogrammer. 
Dette store ansvar, der hviler på myndighederne, som ikke må se bort fra de særlige 
træk ved de forskellige finansielle aktiviteter (bankvæsen, forsikringsvirksomhed, 
værdipapirer osv.), nødvendiggør en passende samordning mellem de nationale organer 
med kompetence på dette område samt et nært samarbejde med de relevante 
erhvervsorganisationer. 
10. SANKTIONER 
1. Ifølge artikel 14 skal medlemsstaterne træffe passende foranstaltninger til at sikre 
fuldstændig anvendelse af alle direktivets bestemmelser og navnlig fastsætte, hvilke 
sanktioner, der skal benyttes i tilfælde af overtrædelse af de bestemmelser, der vedtages 
i medfør af denne tekst. En korrekt gennemførelse af denne bestemmelse er et centralt 
punkt i forbindelse med direktivets anvendelse. 
2. Bilag 7 rummer en oversigt over sanktionerne for overtrædelse af hver enkelt 
bestemmelse i direktivet som fastsat i medlemsstaternes nationale lovgivning. 
Overtrædelse af forbuddet mod hvidvaskning af penge (artikel 2 i direktivet) anses for 
en strafbar handling i alle medlemsstater og straffes med fængsel eller fængsel og bøde. 
Overtrædelse af andre bestemmelser i direktivet straffes i de fleste lande med 
administrative sanktioner (dvs. bøder eller andre sanktioner, der pålægges af de 
administrative myndigheder), selv om der i nogle medlemsstater (Danmark, Irland, 
Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige) benyttes strafferetlige sanktioner 
(dvs. fængsels- eller bødestraf) i visse tilfælde. I de lande (såsom Luxembourg), hvor 
overtrædelse af hvidvaskningsreglerne kan ske ved uagtsomhed (dvs. ved tilsidesættelse 
16 
af professionelle forpligtelser), kan overtrædelse af direktivets regler under visse 
forudsætninger straffes som en kriminel hvidvaskningshandling. 
De særlige sanktioner, der er fastsat for samme overtrædelse, er ret forskellige fra den 
ene medlemsstat til den anden. For at gøre det muligt at foretage en sammenligning er 
bødernes størrelse afrundet i ECU. Som det fremgår af tabellen, har nogle 
medlemsstater defineret de særlige sanktioner, der gælder for hver enkelt overtrædelse, 
i detaljer, mens andre fastsætter ubegrænsede bøder eller har henvist til sanktioner i den 
relevante tilsynslovgivning. I visse tilfælde specificerer lovgivningerne ikke de 
sanktioner, der skal benyttes over for bestemte overtrædelser. 
3. Selv om direktivet ikke tager sigte på at harmonisere de specifikke sanktioner, der skal 
benyttes, mener Kommissionen, at følgende principper skal overholdes i henhold til 
artikel 14 og Den Europæiske Domstols retspraksis: 
- effektivitetsprincippet: sanktionerne bør lede til klare og konkrete resultater; 
- proportionalitetsprincippet: sanktionerne skal "svare til" den overtrædelse, der er 
begået; ? 
- afskrækkelsesprincippet: sanktionerne skal være tilstrækkeligt afskrækkende til at 
hindre overtrædelser. 
Kommissionen vil især overvåge medlemsstaternes anvendelse af disse principper, 
anmode om yderligere oplysninger i tvivlstilfælde og om nødvendigt indlede de 
overtrædelsesprocedurer, der er fastsat i traktaterne. 
11. MYNDIGHEDER MED ANSVAR FOR, AT DIREKTIVET ANVENDES 
1. Forebyggelse af hvidvaskning er en vigtig faktor, når det drejer sig om at bevare det 
finansielle systems soliditet og stabilitet, således som det anføres i første betragtning i 
direktivet. Som anført i fjerde betragtning er det imidlertid ikke udelukkende eller ikke 
hovedsagelig et spørgsmål om tilsyn. I direktivet tildeles de "myndigheder, der er 
ansvarlige for bekæmpelsen af hvidvaskning af penge", og som er nævnt i artikel 6, 7, 
8, 9 og 10, hovedrollen med hensyn til bekæmpelse af hvidvaskning, mens 
tilsynsmyndighederne, benævnt "kompetente myndigheder" i artikel 1, tildeles en 
begrænset rolle i artikel 10. Fællesskabsteksten definerer ikke de "myndigheder, der er 
ansvarlige for bekæmpelsen af hvidvaskning af penge". Medlemsstaterne kan frit 
afgøre, hvilken myndighed eller myndigheder, der skal spille denne rolle. De kan 
vælge at benytte eksisterende politimyndigheder eller at oprette en eller flere 
17 
myndigheder til dette formål. Der er intet, der forhindrer medlemsstaterne i at tildele 
tilsynsmyndighederne passende opgaver på dette område. 
2. Med hensyn til hjemlands-/værtslandsmyndighedernes rolle fører en korrekt fortolkning 
af direktivet til den konklusion, at værtslandsmyndighederne først og fremmest har 
kompetence med hensyn til at kontrollere forpligtelserne i denne fællesskabstekst. 
Direktivet indeholder ingen egentlig mekanisme for samarbejde mellem 
medlemsstaternes hvidvaskningsmyndigheder som følge af manglende 
fællesskabskompetence på det strafferetlige område. Samarbejdet mellem disse 
myndigheder vil foregå inden for rammerne af de bilaterale eller multilaterale 
konventioner om politimæssig, administrativ og retlig assistance samt samarbejde i 
henhold til Maastricht-traktatens tredje søjle. 
Samarbejde mellem værtslandets og hjemlandets tilsynsmyndigheder kan i konkrete 
sager være nødvendigt, når tilsynsforanstaltninger er påkrævede for at sikre et 
kreditinstituts eller et andet finansielt instituts sikkerhed og stabilitet som følge af en 
sådan sag. 
3. Udpegningen af de myndigheder, der er ansvarlige for bekæmpelsen af hvidvaskning af 
penge i hver enkelt medlemsstat, samt fastsættelsen af disse myndigheders specifikke 
kompetence, overlades i direktivet til medlemsstaterne og er derfor ikke omfattet af 
denne rapport. 
4. Nogle medlemsstater har besluttet, at deres lovgivning til gennemførelse af direktivet 
skal have virkning uden for deres område, hvorved deres finansielle institutters filialer i 
andre medlemsstater er omfattet af hjemlandets regler. Potentielle uoverensstemmelser 
mellem hjemlandets og værtslandets lovgivning kan undgås ved at gå ud fra, at ifølge 
princippet om territorialitet, som ligger til grund for hvidvaskningsdirektivet, må 
hjemlandets lovgivning kun anvendes i det omfang, hvor den ikke er i strid med 
værtslandets regler. 
m. KONKLUSIONER 
1. Gennemførelsen af direktivet har haft en tydelig indvirkning på medlemsstaternes 
indførelse af systemer til bekæmpelse af hvidvaskning. På det tidspunkt, hvor 
Kommissionen fremsendte sit direktivforslag til Rådet (marts 1990), var hvidvaskning 
af penge kun en strafbar kriminel handling i en enkelt medlemsstat, og de finansielle 
systemer i Fællesskabet var ikke underlagt obligatoriske regler, der tager sigte på at 
forhindre dette fænomen og sikre et samarbejde med de relevante myndigheder. 
18 
På det tidspunkt, hvor denne rapport er udarbejdet, er hvidvaskning af penge en 
strafbar handling i de tolv medlemsstater. De elleve stater, der har gennemført 
direktivet, har alle indført regler, der tager sigte på at beskytte deres finansielle 
systemer mod hvidvaskning af penge, og deres kredit- og finansieringsinstitutter har 
pligt til at samarbejde aktivt med de relevante myndigheder i så henseende. 
2. Hvad angår hvidvasknings stilling i henhold til straffelovgivningen, har de tolv 
medlemsstater gjort hvidvaskning af økonomisk udbytte af narkotikahandel til en 
strafbar handling, og otte af disse lande har kriminaliseret hvidvaskning af økonomisk 
udbytte af enhver kriminel handling eller af alvorlige forbrydelser. Tre af de fire lande, 
hvis definitioner af hvidvaskning stadig er begrænset til økonomisk udbytte af 
narkotikahandel, planlægger at udvide rækkevidden af forbrydelsen hvidvaskning af 
penge i den nærmeste fremtid. 
3. Med hensyn til den særlige lovgivning, der gennemfører direktivet, er ti medlemsstater 
gået videre end fællesskabstekstens obligatoriske anvendelsesområde, som anbefalet i 
betragtningerne, og har medtaget hvidvaskning af andre former for ulovligt økonomisk 
udbytte end udbytte af narkotikahandel. Seks lande har medtaget hvidvaskning af 
økonomisk udbytte af enhver kriminel handling, og tre lande, som dog ikke har indført 
en generel dækning, lader lovgivningen om hvidvaskning af penge omfatte mange 
forskellige former for ulovligt udbytte. 
4. De vedtagne lovgivninger gælder for hele det finansielle system (kreditinstitutter, 
livsforsikringsselskaber, investeringsselskaber, "bureaux de change", kreditkort­
selskaber, leasing- og factoringselskaber osv.) som fastsat i direktivet, hvori der 
henvises til bilaget i andet bankdirektiv. En så bred dækning er enestående inden for 
sammenlignende ret. Ikke desto mindre må nogle medlemsstater stadig videreudvikle 
deres lovgivning med henblik på at sikre, at disse institutter overholder deres 
forpligtelser på hvidvaskningsområdet. Dette forudsætter, at der sker en særlig indsats 
med hensyn til de institutter, som ikke er underlagt tilsyn, såsom "bureaux de change" i 
de fleste lande. 
5. Hvad angår erhverv uden for det finansielle system - og til trods for den store frihed, 
der indrømmes i artikel 12 - anvender seks medlemsstater helt eller delvis deres 
lovgivning på visse kategorier af ikke-finansielle erhverv. Det drejer sig især om 
spilleindustrien (kasinoer), forhandlere af værdigenstande (fast ejendom, ædelt metal, 
juveler og kunst/antikviteter) og jurister, der udfører finansielle aktiviteter (advokater, 
notarer og andre jurister). De særlige erhverv og de forpligtelser, der gælder for dem, 
varierer betydeligt fra land til land. 
6. I alle medlemstaterne fastsættes det i lovgivningen, at kredit- og finansierings­
institutterne har pligt til aktivt at samarbejde med de myndigheder, der er ansvarlige for 
bekæmpelsen af hvidvaskning af penge, og tavshedspligten ophæves derfor fuldstændig 
på dette område. Eftersom direktivet ikke tager sigte på at harmonisere 
håndhævelsesprocedurerne, er sådanne spørgsmål som arten og organiseringen af de 
myndigheder, der skal modtage indberetningerne om suspekte transaktioner, de 
19 
betingelser, hvorunder myndighederne kan indstille en suspekt transaktion, samt 
videregivelse af oplysninger mellem de myndigheder, der bekæmper hvidvaskning af 
penge, blevet reguleret efter den enkelte medlemsstats egne ønsker. 
7. Selv om medlemsstaterne har gjort et stort arbejde for at indføre et system til 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge efter de principper, der er anført i direktivet, 
skal der stadig gøres en indsats på nationalt plan, navnlig på følgende områder: 
- Styrkelse af overvågningssystemerne med henblik på at sikre, at 
hvidvaskningslovgivningen anvendes effektivt af alle de institutter, der er omfattet af 
direktivet. 
- Vejledning, støtte og overvågning af kredit- og finansieringsinstitutterne i 
forbindelse med indførelsen af passende interne kontrol- og 
kommunikationsprocedurer og udformningen af uddannelsesprogrammer. Dette 
betyder, at der i samarbejde med de relevante kompetente myndigheder og 
erhvervssammenslutninger skal udarbejdes retningslinjer, som er tilpasset de 
forskellige former for finansielle aktiviteter. 
- Vejledning med hensyn til at definere mønstre for hvidvaskningsmetoder og suspekte 
transaktioner. 
- Styrkelse af samarbejdet mellem de forskellige myndigheder og organer, der er 
ansvarlige på hvidvaskningsområdet. 
8. På fællesskabsplan bør der fokuseres på følgende områder : 
- Kommissionen træffer fortsat alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at alle 
medlemsstater gennemfører direktivet i fuldt omfang. Opmærksomheden rettes især 
mod gennemsigtigheden og effektiviteten af sanktioner vedrørende de forskellige 
bestemmelser i direktivet. 
- Kommissionen og medlemsstaterne viderefører deres arbejde inden for 
kontaktudvalget vedrørende hvidvaskning af penge med henblik på at sikre en mere 
koordineret anvendelse af direktivet og særligt af artikel 12, som omhandler erhverv 
uden for det finansielle system. 
- Inden for kontaktudvalget bør Kommissionen og medlemsstaterne ligeledes fortsætte 
deres arbejde med problemerne vedrørende anvendelsen af legitimationskravene i 
distancetransaktioner med henblik på at finde alternative procedurer, som sikrer den 
passende balance mellem fleksibilitet og sikkerhed. I den forbindelse skal der, så 
vidt det er muligt, tages hensyn til den fremtidige udvikling inden for FATF på dette 
område. 
20-
9. Uden for direktivets anvendelsesområde er der behov for større samordning og øget 
samarbejde mellem medlemsstaterne på det administrative, politimæssige og retlige 
område, hvis det skal lykkes at styrke det europæiske system til bekæmpelse af 
hvidvaskning af penge. Hvis sådanne spørgsmål som fastlæggelse af 
anvendelsesområdet for forbrydelsen hvidvaskning af penge, udveksling af oplysninger 
med andre medlemsstaters myndigheder, retshjælp og foranstaltninger vedrørende 
beslaglæggelse af ulovligt økonomisk udbytte udelukkende blev reguleret på nationalt 
plan uden hensyntagen til den nødvendige samordning og det nødvendige samarbejde 
mellem medlemmerne af Den Europæiske Union, ville det have en negativ indvirkning 
på bekæmpelsen af hvidvaskning, da der her er tale om et tværnationalt fænomen. 
Medlemsstaterne bør derfor bestræbe sig mest muligt på at ratificere og gennemføre 
Wiener- og Strasbourg-konventionerne, som bl.a. harmoniserer væsentlige aspekter af 
straffelovgivningen og retshjælpsproceduren på hvidvaskningsområdet. Endvidere bør 
Den Europæiske Union udnytte alle de muligheder, der er indeholdt i afsnit VI i 
Maastricht-traktaten med hensyn til retligt samarbejde og politisamarbejde, herunder 
om nødvendigt brug af Europol, som fastsat i handlingsplanen for "retlige og indre 
anliggender", der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 10.-11. december 1993. I 
den forbindelse skal medlemsstaterne tage hensyn til henstillingerne om hvidvaskning af 
penge, som blev vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender) i København den 1.-
2. juni 1993. 
xxxxxxxxxxxx 
BILAG 1 Gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge (91/308/EØF) Konsolideret tabel over overensstemmelse Sidel 
Artikel i 
direktivet 
i 
(1. og 2. led) 
2, stk. 1 
(3. og 5. led) 
3, stk. 1 
3, stk. 2 
3, stk. 3 
3, stk. 4 
3, stk. 5 
3, stk. 6 Kort beskrivelse af 
indholdet 
Institutter, der er omfattet af 
direktivet. 
Forbud mod hvidvaskning af 
penge. 
Krav om, at kunderne skal 
legitimere sig, når der optages 
forretningsmæssig forbindelse 
med dem, herunder når der 
åbnes en konto eller et depot. 
Krav om, at kunderne skal 
legitimere sig i forbindelse 
med engangstransaktioner. 
Fritagelse for legitimations­
kravene i tilfælde af mindre 
forsikringstransaktioner. 
Valgfri fritagelse for legitima­
tionskravene i tilfælde af 
arbejdspensioner. 
Rimelige foranstaltninger med 
henblik på at identificere 
beneficianten. 
Krav om legitimation, så snart 
der består mistanke om 
hvidvaskning af penge. Tilsvarende artikel i den nationale lovgivning 
BELGIEN DANMARK TYSKLAND GRÆKENLAND SPANIEN FRANKRIG 
Artikel 2 i A 
Artikel 3, stk. 1 og 2, i A og 
art. 42, 43, 43a og 505 i B 
Artikel 4, stk. 1- , i A 
Artikel 4, stk. 2- , i A 
Artikel 6, stk. 2, i A 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 5 i A 
Artikel 4, stk. 2, i A Artikel 1 i C 
Artikel 191a, 284 og 300c i D 
Artikel 2, stk. 1, i C 
Artikel 4, stk. 1, i C 
Artikel 4, stk. 2 og 3, i C 
Artikel 5, stk. 1, i C 
Artikel 5, stk. 1, i C 
Artikel 6, stk. 1, i C 
Artikel 4, stk. 4, og art. 5, 
stk. 2, i C § liE 
§ 261 i F 
§2iE 
§2, stk. 1.2og4iE 
§4, stk. l.iE 
§ 4, stk. 2, i E 
§8, stk. l.iE 
§6iE -
Artikel 394A i G Artikel 2, stk. l.iH 
Artikel 1, stk. 1 og 2, i H og 
artikel 344a (j) i I 
Artikel 3, stk. 1, i H 
Artikel 3, stk. 1, i H 
Fritagelse ikke benyttet 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 3, stk. l.iH 
Artikel 3, stk. 1, i H Artikel 1 i J 
Artikel 222-38 i M 
Artikel 12 i J 
Artikel 3 i K 
Artikel 12 i J 
Fritagelse ikke benyttet 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 12 i J og 
artikel 3 i K 
A Belgien 1: Lov om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til 
hvidvaskning af penge (11.1.93) 
B Belgien 2: Den belgiske straffelov 
C Danmark 1 : Lov om forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge (lov nr. 348; 9.6.93) 
D Danmark 2: Den danske straffelov 
E Tyskland 1: Lov om afsløring af økonomisk udbytte af alvorlige forbrydelser (25.10.93) 
F Tyskland 2: Den tyske straffelov 
FF Tyskland 3: Den tyske skattelov 
FFF Tyskland 4: Den tyske handelslov 
G Grækenland 1 : Den græske straffelov 
H Spanien 1 : Lov 18 af 29.12.1993 om særlige forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge I Spanien 2: Den spanske straffelov 
II Spanien 3 
J Frankrig 1: Lov nr. 90-614 af 12.7.90 om pengeinstitutters deltagelse i bekæmpelsen af 
hvidvaskning af økonomisk udbytte af narkotikahandel 
K Frankrig 2: Dekret nr. 91-160 af 13.2.91 
L Frankrig 3: Forordning nr. 91-07 af 15.2.91 
M Frankrig 4: Den franske straffelov 
BILAG 1 
Artikel i 
direktivet 
3, stk. 7 
3, stk. 8 
4, stk. 1 
4, stk. 2 
5 
6 og 7 
8 
9 Gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af Dense (91/308/EØF) Konsolideret tabel over overensstemmelse 
Kort beskrivelse af 
indholdet 
Fritagelse for legitimations-
kravet for kredit- og finansie­
ringsinstitutter, som selv er 
omfattet af direktivet. 
Valgfri fritagelse for legitima-
tionskravet i forsikringstrans­
aktioner, når transaktions-
beløbet debiteres en konto, der 
er omfattet af direktivet. 
Pligt til i mindst fem år at 
opbevare kopier af eller 
oplysninger taget fra den 
krævede legitimation. 
Pligt til i mindst fem år at 
opbevare dokumenter og 
registreringer vedrørende 
transaktioner. 
Øget diligenspligt i forbindelse 
med transaktioner, der særlig 
menes at kunne have 
tilknytning til hvidvaskning af 
penge. 
Kredit- og finansierings­
institutterne pålægges pligt til 
at samarbejde med myndighe­
derne og indberette suspekte 
transaktioner. 
Kredit- og finansierings­
institutterne pålægges 
tavshedspligt med hensyn til 
de undersøgelser, der er 
iværksat. 
Ansvarsfrihed for ansatte, der 
i god tro meddeler oplysninger 
på grundlag af dette direktiv. Side 2 
Tilsvarende artikel i den nationale lovgivning 
BELGIEN DANMARK TYSKLAND GRÆKENLAND SPANIEN FRANKRIG 
Artikel 6 i A 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 7, stk. 1- ,2- , i A 
Artikel 7, stk. 3-, i A 
Artikel 8 i A 
Artikel 12, 13, 14, 15§1 og 18 
iA 
Artikel 19 i A 
Artikel 20 i A Artikel 8, stk. 1, i C 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 9, stk. 1, i C 
Artikel 9, stk. 2, i C 
Artikel 10 i C 
Artikel 12, stk. l,iC 
Artikel 12, stk. 2, i C § 2, stk. 3 og 
§8, stk. 2, i E 
§ 4, stk. 4, i E 
§9, stk. 1,3, i E 
§ 257, 238 og 239, i FFF 
§ 11, stk. log 2, iE 
§ 11, stk. 3, i E 
§ 12 iE Artikel 3, stk. 1, i H 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 3, stk. 3, i H 
Artikel 3, stk. 3, i H 
Artikel 3, stk. 2, i H 
Artikel 3, stk. 4 og 5, i H 
Artikel 3, stk. 6, i H 
Artikel 4 i H Artikel 3 i K 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 15 i J og 
artikel 2 i L 
Artikel 15 i J og 
artikel 2 i L 
Artikel 14 i J, 
artikel 4 i K og 
artikel 4 i L 
Artikel 3, 6 i J og 
artikel 3 i L 
Artikel 10 i J 
Artikel 9 i J 
A Belgien 1 : Lov om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til 
hvidvaskning af penge (11.1.93) 
B Belgien 2: Den belgiske straffelov 
C Danmark 1 : Lov om forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge (lov nr. 348; 9.6.93) 
D Danmark 2: Den danske straffelov 
E Tyskland 1: Lov om afsløring af økonomisk udbytte af alvorlige forbrydelser (25.10.93) 
F Tyskland 2: Den tyske straffelov 
FF Tyskland 3: Den tyske skattelov 
FFF Tyskland 4: Den tyske handelslov 
G Grækenland 1 : Den græske straffelov 
H Spanien 1 : Lov 18 af 29.12.1993 om særlige forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge I Spanien 2: Den spanske straffelov 
II Spanien 3 
J Frankrig 1 : Lov nr. 90-614 af 12.7.90 om pengeinstitutters deltagelse i bekæmpelsen af 
hvidvaskning af økonomisk udbytte af narkotikahandel 
K Frankrig 2: Dekret nr. 91-160 af 13.2.91 
L Frankrig 3: Forordning nr. 91-07 af 15.2.91 
M Frankrig 4: Den franske straffelov 
BILAG 1 Gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge (91/308/EØF) Konsolideret tabel over overensstemmelse Side 3 
Artikel i 
direktivet 
10 
11, stk. 1 
11, stk. 2 
12 
14 
14 Kort beskrivelse af 
indholdet 
Tilsynsmyndighederne pålæg­
ges pligt til at indberette 
suspekte transaktioner. 
Kredit- og finansieringsinsti­
tutterne pålægges pligt til at 
indføre interne kontrol- og 
kommunikationsprocedurer 
med henblik på at forebygge 
hvidvaskning af penge. 
Kredit- og finansieringsinsti­
tutterne pålægges pligt til at 
udarbejde uddannelses­
programmer for deres ansatte. 
Udvidelse af direktivets 
bestemmelser til at omfatte 
andre erhverv og virksom­
heder end kredit- og finansie­
ringsinstitutter. 
Sanktioner for overtrædelser 
af de forpligtelser, der er 
fastsat i artikel 2. 
Sanktioner for overtrædelser 
af andre forpligtelser i 
direktivet end dem, der er 
fastsat i artikel 2. Tilsvarende artikel i den nationale lovgivning 
BELGIEN DANMARK TYSKLAND GRÆKENLAND SPANIEN FRANKRIG 
Artikel 21 i A 
Artikel 10 i A 
Artikel 9 i A 
Artikel 42, 43, 43a og 505 i B 
Artikel 22 i A Artikel 11, stk. l.iC 
Artikel 3, stk. 1, i C 
Artikel 3, stk. 1,'iC 
Lov om kasinoer 
Artikel 191a, 284 og 300c i D 
Artikel 13 i C § 13 iE 
§ 14, stk. 1 og 2, i E 
§ 14, stk. 1 og 2, i E 
§ 3, stk. 1, og 
§6iE 
§ 261 i F 
§ 17 iE Artikel 394A i G Artikel 16 i H 
Artikel 3, stk. 7 i H 
Artikel 3, stk. 8, i H 
Artikel 2, stk. 2, i H 
Artikel 344a (j) i I 
Artikel 5-12 i H Artikel 16 i J 
Artikel 2 og 6 i L 
Artikel 2 og 6 i L 
Artikel 2 og 18 i J 
Artikel 222-38 i M 
Artikel 7 og 17 i J 
A Belgien 1 : Lov om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til 
hvidvaskning af penge (11.1.93) 
B Belgien 2: Den belgiske straffelov 
C Danmark 1 : Lov om forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge (lov nr. 348; 9.6.93) 
D Danmark 2: Den danske straffelov 
E Tyskland 1 : Lov om afsløring af økonomisk udbytte af alvorlige forbrydelser (25.10.93) 
F Tyskland 2: Den tyske straffelov 
FF Tyskland 3: Den tyske skattelov 
FFF Tyskland 4: Den tyske handelslov 
G Grækenland 1 : Den græske straffelov 
H Spanien 1: Lov 18 af 29.12.1993 om særlige forebyggende foranstaltninger mod hvidvaskning af penge I Spanien 2: Den spanske straffelov 
II Spanien 3 
J Frankrig 1: Lov nr. 90-614 af 12.7.90 om pengeinstitutters deltagelse i bekæmpelsen af 
hvidvaskning af økonomisk udbytte af narkotikahandel 
K Frankrig 2: Dekret nr. 91-160 af 13.2.91 
L Frankrig 3: Forordning nr. 91-07 af 15.2.91 
M Frankrig 4: Den franske straffelov 
BILAG 1 Gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge (91/308/EØF) Konsolideret tabel over overensstemmelse Side 4 
Artikel i 
direktivet 
i 
(1. og 2. led) 
2, stk. 1 
(3. og 5. led) 
3, stk. 1 
3, stk. 2 
3, stk. 3 
3, stk. 4 
3, stk. 5 
3, stk. 6 Kort beskrivelse af 
indholdet 
Institutter, der er omfattet af 
direktivet. 
Forbud mod hvidvaskning af 
penge. 
Krav om, at kunderne skal 
legitimere sig, når der optages 
forretningsmæssig forbindelse 
med dem, herunder når der 
åbnes en konto eller et depot. 
Krav om, at kunderne skal 
legitimere sig i forbindelse 
med engangstransaktioner. 
Fritagelse for legitimations­
kravene i tilfælde af mindre 
forsikringstransaktioner. 
Valgfri fritagelse for legitima­
tionskravene i tilfælde af 
arbejdspensioner. 
Rimelige foranstaltninger med 
henblik på at identificere 
beneficianten. 
Krav om legitimation, så snart 
der består mistanke om 
hvidvaskning af penge. Tilsvarende artikel i den nationale lovgivning 
IRLAND ITALIEN LUXEMBOURG NEDERLANDENE PORTUGAL UK 
Artikel 32, stk. l.iN 
Artikel 31 iN 
Artikel 32. stk. 3, i N 
Artikel 32. stk. 3, i N 
Artikel 32. stk. 7, i N 
Artikel 32. stk. 7, i N 
Artikel 32. stk. 5, i N 
Artikel 32, stk. 3, i N Artikel 1 i Q 
Artikel 648a i 0 
Artikel 2, stk. 4, i Q 
Artikel 2, stk. 1 og 2, i Q 
Fritagelse ikke benyttet 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 4, stk. 1, i P Artikel 38, stk. 1, i R 
Artikel 38, stk. 3, i R og 
artikel 8-1 i S 
Artikel 39, stk. 1, i R 
Artikel 39, stk. 2, i R 
Artikel 89-2(2), i SS 
Artikel 89-2(3), i SS 
Artikel 39, stk. 3, i R 
Artikel 39, stk. 4, i R Artikel 1, stk. 1, a), i U 
Artikel 416, 417 og 
417a i X 
Artikel 1, stk. 1, b), 
art. 2, stk. 1, og art. 3 iU, 
artikel 5 og 6 i W 
Artikel 2, stk. 1, og art. 3 
«U, 
artikel 3 i W 
Artikel 1, stk. 1, b), og 
stk. 5, i U, 
artikel 1 og 2 i W 
Artikel 2, stk. 3, i U 
Artikel 5, stk. 4, i U 
Artikel 2, stk. 2, i U Artikel 2 i Y 
Artikel 23 i Z 
Artikel 3, stk. 1, i Y 
Artikel 3, stk. 2, i 
Artikel 4, stk. 1 og 2, 
Artikel 4, stk. l,b), i Y 
Artikel 6 i Y 
Artikel 5 i Y Artikel 4 i AA 
Artikel 93 og 102 i BB, 
artikel 23A og 24 i CC, 
artikel 14 i DD 
Artikel 7, stk. 1 og 2, i AA 
Artikel 7, stk. 1, 4 og 5, 
i AA 
Artikel 10 i AA 
Artikel 10, stk. 1, e), i AA 
Artikel 9 i AA 
Artikel 7, stk. 3, i AA 
N Irland 1: Den irske straffelov 
O Italien 1 : Den italienske straffelov som ændret ved lov nr. 55 af 19. marts 1990 
P Italien 2 : Lov nr. 197 af 3.5.91 "... om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle 
system til hvidvaskning af penge 
Q Italien 3: Dekret fra finansministeriet af 19.12.91 
R Luxembourg 1 : Lov af 5.4.93 om den finansielle sektor (del H) 
S Luxembourg 2: Lov af 7.7.89 om ændring af lov af 19.2.73 om salg aflægemidler 
SS Luxembourg 3: Lov af 18.12.93 om ændring af forsikringslovgivning 
T Nederlandene 1 : Lov af 16.12.93 om meddelelse om usædvanlige transaktioner 
U Nederlandene 2: Lov af 16.12.93 om legitimationskrav for kunder i finansielle institutter 
V Nederlandene 3: Ministeriel forordning i medfør af 1993-loven om meddelelse om usædvanlige 
transaktioner W Nederlandene 4: Ministeriel forordning i medfør af 1993-loven om legitimation (finansielle 
tjenesteydelser) 
X Nederlandene 3: Den nederlandske straffelov 
Y Portugal 1 : Lovdekret nr. 313 af 15.8.93 
Z Portugal 2: Lovdekret nr. 15 af 22.1.93 
AA Det Forenede Kongerige 1: Forordninger vedrørende hvidvaskning af penge (1993) 
BB Det Forenede Kongerige 2: Lov om strafferet (1988) som ændret ved lov om strafferet (1993) 
CC Det Forenede Kongerige 3: Lov om narkotikaforbrydelser (1986) 
DD Det Forenede Kongerige 4: Lov om strafferet (internationalt samarbejde) (1990) 
EE Det Forenede Kongerige 5: Lov om strafferet (Skotland) (1987) som ændret ved lov om strafferet 
(1993) 
FF Det Forenede Kongerige 6: Lov om forebyggelse af terrorisme (midlertidige bestemmelser) (1989) 
BBLAG1 
Artikel i 
direktivet 
3, stk. 7 
3, stk. 8 
4, stk. 1 
4, stk. 2 
5 
6 og 7 
8 
9 Gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge (91/308/EØF) Konsolideret tabel over overensstemmelse 
Kort beskrivelse af 
indholdet 
Fritagelse for legitimations-
kravet for kredit- og 
finansieringsinstitutter, som 
selv er omfattet af direktivet. 
Valgfri fritagelse for legitima-
tionskravet i forsikringstrans­
aktioner, når transaktions-
beløbet debiteres en konto, der 
er omfattet af direktivet. 
Pligt til i mindst fem år at 
opbevare kopier af eller 
oplysninger taget fra den 
krævede legitimation. 
Pligt til i mindst fem år at 
opbevare dokumenter og 
registreringer vedrørende 
transaktioner. 
Øget diligenspligt i forbindelse 
med transaktioner, der særlig 
menes at kunne have 
tilknytning til hvidvaskning af 
penge. 
Kredit- og finansieringsinsti­
tutterne pålægges pligt til at 
samarbejde med 
myndighederne og indberette 
suspekte transaktioner. 
Kredit- og finansieringsinsti­
tutterne pålægges tavhedspligt 
med hensyn til de undersøgel­
ser, der er iværksat. 
Ansvarsfrihed for ansatte, der 
i god tro meddeler oplysninger 
på grundlag af dette direktiv. Side 5 
Tilsvarende artikel i den nationale lovgivning 
IRLAND ITALIEN LUXEMBOURG NEDERLANDENE PORTUGAL UK 
Artikel 32. stk. 6, i N 
Artikel 32. stk. 8, i N 
Artikel 32. stk. 9, i N 
Artikel?:, stk. 9, iN 
Artikel 5". stk. 1, og 
an. 63. stk. 2, i N 
Artikel 58 i N 
Artikel 57. stk. 7, i N Artikel 2, stk. 5, i Q 
Valgfrihed ikke benyttet 
Artikel 2, stk. 4, art. 2, 
stk. 5, art. 2, stk. 6, i P 
Artikel 2, stk. 4, art. 2, 
stk. 5, art. 2, stk. 6, i P 
Artikel 3 i P 
Artikel 3, stk. 7, i P 
Artikel 3, stk. 5, i P Artikel 39, stk. 5, i R 
Artikel 89-2(3), i SS 
Artikel 39, stk. 6, 1-, i R 
Artikel 39, stk. 6, 2-, i R 
Artikel 39, stk. 7, i R 
Artikel 40, stk. 1, 2 og 3, 
iR 
Artikel 40, stk. 4, i R 
Artikel 41, stk. 2 og 6, i R Artikel 2, stk. 4, a) og b), 
iU, 
artikel 4, stk. 1 og 3, i W 
Artikel 4, stk. 2 og 3, i U 
Artikel 6 og 7 i U 
Artikel 6 og 7 i U 
Artikel 9 og 10 i T, 
artikel 1-3 i V 
Artikel 19 i T 
Artikel 13 i T Artikel 4, stk. 3, i Y 
Artikel 4, stk. 1, i Y 
Artikel 9, stk. 1, i Y 
Artikel 9, stk. 2, i Y 
Artikel 8 i Y 
Artikel 10, stk. 1, 2 og 3, 
og art. 11 i Y 
Artikel 10, stk. 4, i Y 
Artikel 13 i Y Artikel 10, stk. 1, iAA 
Artikel 8 i AA 
Artikel 12 i AA 
Artikel 12 i AA 
Artikel 26B i CC, 
artikel 43A i EE, 
artikel 18 i FF 
Artikel 93D i BB, 
artikel 26C i CC, 
artikel 43B i ÉE 
Artikel 23A, stk. 5, og 
art. 26B, stk. 4, 5 og 6, 
i CC 
N Irland 1 : Den irske straffelov 
O Italien 1 : Den italienske straffelov som ændret ved lov nr. 55 af 19. marts 1990 
P Italien 2 : Lov nr. 197 af 3.5.91 "... om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det 
finansielle system til hvidvaskning af penge 
Q Italien 3: Dekret fra finansministeriet af 19.12.91 
R Luxembourg 1 : Lov af 5.4.93 om den finansielle sektor «del II) 
S Luxembourg 2: Lov af 7.7.89 om ændring af lov af 19.2 "3 om salg aflægemidler 
SS Luxembourg 3: Lov af 18.12.93 om ændring af forsiknrgslovgivning 
T Nederlandene 1 : Lov af 16.12.93 om meddelelse om usædvanlige transaktioner 
U Nederlandene 2: Lov af 16.12.93 om legitimationskrav for kunder i finansielle institutter 
V Nederlandene 3: Ministeriel forordning i medfør af 1993-loven om meddelelse om usædvanlige 
transaktioner W Nederlandene 4: Ministeriel forordning i medfør af 1993-loven om legitimation (finansielle 
tjenesteydelser) 
X Nederlandene 3: Den nederlandske straffelov 
Y Portugal 1 : Lovdekret nr. 313 af 15.8.93 
Z Portugal 2: Lovdekret nr. 15 af 22.1.93 
AA Det Forenede Kongerige 1: Forordninger vedrørende hvidvaskning af penge (1993) 
BB Det Forenede Kongerige 2: Lov om strafferet (1988) som ændret ved lov om strafferet (1993) 
CC Det Forenede Kongerige 3: Lov om narkotikaforbrydelser (1986) 
DD Det Forenede Kongerige 4: Lov om strafferet (internationalt samarbejde) (1990) 
EE Det Forenede Kongerige 5: Lov om strafferet (Skotland) (1987) som ændret ved lov om strafferet (1993) 
FF Det Forenede Kongerige 6: Lov om forebyggelse af terrorisme (midlertidige bestemmelser) (1989) 
BILAG 1 Gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge (91/308/EØF) Konsolideret tabel over overensstemmelse Side 6 
Artikel i 
direktivet 
10 
11, stk. 1 
11, stk. 2 
12 
14 
14 Kort beskrivelse af 
indholdet 
Tilsynsmyndighederne 
pålægges pligt til at indberette 
suspekte transaktioner. 
Kredit- og finansieringsinsti­
tutterne pålægges pligt til at 
indfore interne kontrol- og 
kommunikationsprocedurer 
med henblik på at forebygge 
hvidvaskning af penge. 
Kredit- og finansieringinsti­
tutterne pålægges pligt til at 
udarbejde uddannelsespro­
grammer for deres ansatte. 
Udvidelse af direktivets 
bestemmelser til at omfatte 
andre erhverv og virksom­
heder end kredit- og 
finansieringsinstitutter. 
Sanktioner for overtrædelser 
af de forpligtelser, der er 
fastsat i artikel 2. 
Sanktioner for overtrædelser 
af andre forpligtelser i 
direktivet end dem, der er 
fastsat i artikel 2. Tilsvarende artikel i den nationale lovgivning 
IRLAND ITALIEN LUXEMBOURG NEDERLANDENE PORTUGAL UK 
Artikel 57, stk. 2, i N 
' 
Artikel 32, stk. 10, a), i N 
Artikel 31 iN 
Artikel 32, stk. 12, art. 57, 
stk. 5, art. 58, stk. 4, og 
art. 63, stk. 10, i N Artikel 3, stk. 8, i P 
Artikel 3, stk. 8, i P 
Artikel 648a og 648b i 0 
Artikel 2, stk. 7 og 8, 
og art. 5 i Q Artikel 40, stk. 5, a), i R 
Artikel 40, stk. 5, b), i R 
Artikel 8-1 og 10 i S 
Artikel 59 og 63 i R og 
Artikel 8-1 i S Artikel 17 i T 
Artikel 3(e) i T 
Artikel 3(e) i T 
Artikel l,a), 6, iT 
Del 416, 417 og 417a i X 
Artikel 21 i T og 
artikel 9 i U Artikel 12 i Y 
Artikel 14, stk. 1, i Y 
Artikel 14, stk. 2, i Y 
Artikel 23 i Z 
Artikel 24-29 i Y Artikel 15 og 16 i AA 
Artikel 5, stk. 1, og 
artikel 14 i AA 
Artikel 5 i AA 
Artikel 26B, stk. 1, i CC, 
artikel 43A, stk. 1, i EE 
Artikel 93 i BB, 
artikel 23A og 24 i CC, 
artikel 14 i DD 
Artikel 5 i AA, 
artikel 26B og C i CC, 
artikel 43A og B i EE 
N Irland 1 : Den irske straffelov 
O Italien 1 : Den italienske straffelov som ændret ved lov nr. 55 af 19. marts 1990 
Q Italien 3: Dekret fra fmansministeriet af 19.12.91 
P Italien 2: Lov nr. 197 af 3.5.91 "... om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle 
system til hvidvaskning af penge 
R Luxembourg 1 : Lov af 5.4.93 om den finansielle sektor (del H) 
S Luxembourg 2: Lov af 7.7.89 om ændring af lov af 19.2.73 om salg af lægemidler 
SS Luxembourg 3: Lov af 18.12.93 om ændring af forsikringslovgivning 
T Nederlandene 1 : Lov af 16.12.93 om meddelelse om usædvanlige transaktioner 
U Nederlandene 2 : Lov af 16.12.93 om legitimationskrav for kunder i finansielle institutter 
V Nederlandene 3: Ministeriel forordning i medfør af 1993-loven om meddelelse om usædvanlige 
transaktioner W Nederlandene 4: Ministeriel forordning i medfør af 1993-loven om legitimation (finansielle 
tjenesteydelser) 
X Nederlandene 3: Den nederlandske straffelov 
Y Portugal 1: Lovdekret nr. 313 af 15.8.93 
Z Portugal 2: Lovdekret nr. 15 af 22.1.93 
AA Det Forenede Kongerige 1 : Forordninger vedrørende hvidvaskning af penge (1993) 
BB Det Forenede Kongerige 2: Lov om strafferet (1988) som ændret ved lov om strafferet (1993) 
CC Det Forenede Kongerige 3: Lov om narkotikaforbrydelser (1986) 
DD Det Forenede Kongerige 4: Lov om strafferet (internationalt samarbejde) ( 1990) 
EE Det Forenede Kongerige 5: Lov om strafferet (Skotland) (1987) som ændret ved lov om strafferet 
(1993) 
FF Det Forenede Kongerige 6: Lov om forebyggelse af terrorisme (midlertidige bestemmelser) (1989) 
BILAG 2: Undertegnelse, ratificering og gennemførelse af Wiener- og Strasbourg-konventionerne 
BELGIEN 
DANMARK 
TYSKLAND 
GRÆKENLAND 
SPANIEN 
FRANKRIG 
IRLAND 
ITALIEN 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE 
PORTUGAL 
UK WIENERKONVENTIONEN 
Undertegnelse Ratificering Gennemførelse 
Artikel 3-9 STRASBOURG-KONVENTIONEN 
Undertegnelse Ratificering Gennemførelse 
Delvis gennemført 
Nej 
BILAG 3: Typer af økonomisk udbytte af kriminelle handlinger, som er omfattet af forbrydelsen hvidvaskning af penge i medlemsstaternes 
straffelovgivning 
Medlemsstat Narkotika Terrorisme Ulovlig 
våbenhandel Prostitution Smugleri Afpresning Andre Organiseret 
kriminalitet Alle kriminelle 
handlinger eller 
enhver alvorlig 
forbrydelse 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Kongerige Berigelses-
forbrydelser 
Bortførelse, 
ulovlig fjernelse af 
menneskelige 
organer ^N, Avi$*^ *f *- * s, y<, »A^:^^^ 
Typer af økonomisk udbytte, som udtrykkelig er omfattet 
Typer af økonomisk udbytte, som implicitte er omfattet, idet økonomisk udbytte af alle kriminelle handlinger eller af enhver alvorlig forbrydelse er indbefattet 
Typer af økonomisk udbytte, som ikke er omfattet 06 
BELAG 4 Typer af økonomisk udbytte af kriminelle handlinger, som er omfattet af definitionen af "hvidvaskning af penge" i medlemsstaternes 
særlige lovgivning til gennemførelse af direktivet Artikel 1 (tredje og femte led) i 
' hvidvaskningsdirektivet 
Medlemsstat 
BELGIEN1 
DANMARK2 
TYSKLAND 
GRÆKENLAND3 
SPANIEN2 
FRANKRIG2 
IRLAND 
ITALIEN 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE 
PORTUGAL 
DET FORENEDE 
KONGERIGE4 Narkotika Terrorisme Ulovlig våbenhandel^ Prostitution Smugleri Andre 
Sort arbejde og 
slavehandel Organiseret 
kriminalitet Alle kriminelle 
handlinger eller 
enhver alvorlig 
forbrydelse 
Typer af økonomisk udbytte, som udtrykkelig er omfattet 
Typer af økonomisk udbytte, som generisk er omfattet, idet udbytte af alle kriminelle handlinger eller af enhver alvorlig forbrydelse (eller af organiseret kriminalitet) er indbefattet 
Typer af økonomisk udbytte, som ikke er omfattet 
Den strafferetlige definition af hvidvaskning i Belgien er bredere end i den lovgivning, der gennemfører direktivet, idet forbrydelsen hvidvaskning af penge omfatter udbytte 
af enhver kriminel handling. 
Pen strafferetlige definition af hvidvaskning er snævrere end i den lovgivning, der gennemfører direktivet, i følgende medlemsstater: 
a) Danmark, hvor den dækker udbytte af narkotikarelaterede forbrydelser, afpresning, smugleri og berigelsesforbrydelser. 
b) Spanien og Frankrig, hvor den dækker udbytte af narkotikarelaterede forbrydelser. 
Den strafferetlige definition af hvidvaskning i Grækenland dækker udbytte af narkotikarelaterede forbrydelser, afpresning, bortførelse, ulovlig våbenhandel samt ulovlig 
fjernelse af menneskelige organer og væv. 
I UK dækker den særlige lovgivning, der gennemfører direktivet, samt den strafferetlige definition af hvidvaskning udbytte af enhver alvorlig forbrydelse. "Undladelse af at 
meddele viden eller mistanke om hvidvaskning af penge" er imidlertid begrænset til udbytte af narkotikaforbrydelser og terrorisme. 
BILAG 5 Sammenligning mellem de typer økonomisk udbytte af kriminelle handlinger, som er omfattet af forbrydelsen hvidvaskning af penge i 
medlemsstaterne, og dem, som er omfattet af anvendelsesområdet for den særlige nationale lovgivning til gennemførelse af direktivet 
Typer kriminelle handlinger 
Alle kriminelle handlinger eller 
enhver alvorlig forbrydelse 
Organiseret kriminalitet 
Sm ugleri 
Prostitution 
Ulov's våbenhandel 
Afpresning 
Berigelsesforbrydelser 
Belgien Danmark Tyskland Grækenland Spanien Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal f 
I 
Forbrydelse Lovgivning til gennemførelse af direktivet 
BELAG 6 Erhverv og virksomheder uden for det finansielle system, som er omfattet af medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af direktivet 
(Artikel 12 i hvidvaskningsdirektivet) 
Medlemsstat 
BELGIEN 
DANMARK 
TYSKLAND5 
GRÆKENLAND 
SPANIEN6 
FRANKRIG7 
IRLAND8 
ITALIEN' 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE 
PORTUGAL 
DET FORENEDE 
KONGERIGE10 Spilleindustri 
Spillekasinoer Forhandlere af værdigenstande 
Fast ejendom 
:;:;::: ;;y^.wmm Ædle metaller Juveler Kunst og 
antikviteter 
^^'•^^H^^^^H 
uam^^i^^M Jurister, som udfører finansielle aktiviteter 
Advokater Notarer Andre jurister Andre Alle 
næringsdrivende Alle erhverv Alle personer 
8 
9 
10 Typer af erhverv og virksomheder, som udtrykkelig er omfattet 
Typer af erhverv og virksomheder, som implicitte er omfattet 
Typer af erhverv og virksomheder, som ikke er omfattet 
* 
Kravet om, at alle kunder skal legitimere sig ved transaktioner på over 20 000 DEM, gælder for alle, der udøver et erhverv, og for alle næringsdrivende, herunder kasinoer og 
administratorer af andre personers formue. Kasinoer, guld- og sølvforhandlere og auktionsholdere har ligeledes pligt til at indføre interne kontrolprocedurer mod 
hvidvaskning af penge. 
Loven bemyndiger også regeringen til at lade lovens anvendelsesområde omfatte personer, som udøver et erhverv, og som - i betragtning af, at de sædvanligvis accepterer 
kontanter eller ihændehaverinstrumenter som betalingsmiddel, den høje enhedsværdi af deres varer eller tjenesteydelser, placeringen af deres foretagende eller andre 
relevante omstændigheder - særlig kan udnyttes til hvidvaskning af penge. 
Alle personer, som under udøvelsen af deres erhverv rådgiver om, udfører eller kontrollerer operationer, der indebærer kapitalbevægelser, skal underrette myndighederne om 
deres kendskab til enhver transaktion, der har tilknytning til hvidvaskning af penge. 
Straffeloven bemyndiger regeringen til at udvide direktivets anvendelsesområde til andre erhverv og virksomheder. 
Betalinger i kontanter og ihændehaverpapirer på over 20 mio. ITL skal foretages gennem et finansielt mellemled. Denne foranstaltning implementerer imidlertid ikke nogen 
bestemmelse i direktivet. 
Pligten til at indberette mistænkelige transaktioner gælder for alle personer. 
BELAG 7 Straffe for overtrædelser af medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge: 
Artikel 14 i hvidvaskningsdirektivet Sidel 
Medlemsstat 
BELGIEN 
DANMARK 
TYSKLAND 
GRÆKENLAND 
SPANIEN Forbud mod 
hvidvaskning af penge 
Artikel 2 i direktivet 
Fængsel i 15 dage-
5 år, bøder på indtil 
20 000 000 BEF 
(500 000 ECU) 
Fængsel i indtil 6 år og 
bøder 
Fængsel i indtil 5 år 
eller bøde; (eller 
6 mdr.-10 år ) 
Fængsel i 1-10 år 
Fængsel i indtil 6 år og 
bøder fra 1 mio. ESP 
(6 350 ECU) til 
100 mio. ESP 
(635 000 ECU) Krav om, at kunderne 
skal legitimere sig 
Artikel 3 i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Ubegrænset bøde 
Bøde på indtil 
200 000 DEM 
(104 000 ECU) 
Bøde på minimum 
1 mio. ESP 
(6 350 ECU) og 
maksimalt det højeste 
af nedendstående: 
25 mio. ESP 
(160 000 ECU) eller 
1 % af instituttets 
egenkapital eller 
værdien af transak­
tionen plus 50% Pligt til at indberette 
mistænkelige 
transaktioner 
Artikel 6-7 i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Ubegrænset bøde 
Bøde på mellem 
15 mio. og 250 mio. 
ESP (95 000-1,6 mio. 
ECU) og inddragelse 
af tilladelsen Pligt til at opbevare 
registreringer vedrø­
rende transaktioner 
og 
identitetsoplysninger 
Artikel 4 i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Ubegrænset bøde 
Bøde på indtil 
100 000 DEM 
(52 000 ECU) 
Bøde på minimum 
1 mio. ESP 
(6 350 ECU) og 
maksimalt det højeste 
af nedendstående: 
25 mio. ESP 
(160 000 ECU) eller 
1 % af instituttets 
egenkapital eller 
værdien af transak­
tionen plus 50% Øget diligenspligt 
Artikel 5 i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Bøde på minimum 
1 mio. ESP 
(6 350 ECU) og 
maksimalt det højeste 
af nedendstående: 
25 mio. ESP 
(160 000 ECU) eller 
1 % af instituttets 
egenkapital eller 
værdien af transak­
tionen plus 50% Tavshedspligt 
Artikel 8 i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Ubegrænset bøde 
Bøde på indtil 
100 000 DEM 
(52 000 ECU) 
Bøde på mellem 
15 mio. og 250 mio. 
ESP (95 000 - 1,6 mio. 
ECU) og inddragelse 
af tilladelsen Pligt til at indføre 
interne kontrol- og 
kommunikations­
procedurer 
Artikel 11, stk. 1, 
i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Ubegrænset bøde 
Bøde op til 50 000 
DEM (26 000 ECU) 
og andre 
tilsynsforanstaltninger 
Bøde på minimum 
1 mio. ESP 
(6 350 ECU) og 
maksimalt det højeste 
af nedendstående: 
25 mio. ESP 
(160 000 ECU) eller 
1 % af instituttets 
egenkapital eller 
værdien af transak­
tionen plus 50% Pligt til at udarbejde 
uddannelses­
programmer for 
medarbejderne 
Artikel 11, stk. 2, 
i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Ubegrænset bøde 
Bøde op til 50 000 
DEM (26 000 ECU) 
og andre 
tilsynsforanstaltninger 
Bøde på minimum 
1 mio. ESP 
(6 350 ECU) og 
maksimalt det højeste 
af nedendstående: 
25 mio. ESP 
(160 000 ECU) eller 
1 % af instituttets 
egenkapital eller 
værdien af transak­
tionen plus 50% Tilsynsmyndig­
hedernes pligt til at 
indberette mistænke­
lige transaktioner 
Artikel 10 i direktivet 
Bøde på 
10 000-50 mio. BEF 
(250-2,5 mio ECU) 
Disciplinær-sanktioner 
* Alle beløb i ECU er afrundet 
BILAG 7 Straffe for overtrædelser af medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge: 
Artikel 14 i hvidvaskningsdirektivet Side 2 
Medlemsstat 
FRANKRIG 
IRLAND 
ITALIEN 
LUXEMBOURG Forbud mod 
hvidvaskning af penge 
Artikel 2 i direktivet 
Fængsel i indtil 10 år 
og bøder på indtil 
1 mio. FRF 
(150 000 ECU) 
Fængsel i indtil 14 år, 
bøde eller begge dele 
Fængsel i 4-12 år og 
bøder på mellem 
2 mio. og 30 mio. ITL 
(1 000 - 16 000 ECU) 
Fængsel i mellem 1 og 
20 år og bøder på 
mellem 5 000 og 
50 000 000 LUF 
(125-1 250 000 ECU) Krav om, at kunderne 
skal legitimere sig 
Artikel 3 i direktivet 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Fængsel i indtil 5 år, 
bøde eller begge dele 
Bøde på mellem 5 mio. 
og 25 mio. ITL (2 700 
- 13 500 ECU) 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 - 12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Pligt til at indberette 
mistænkelige 
transaktioner 
Artikel 6-7 i direktivet 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Fængsel i indtil 5 år, 
bøde eller begge dele 
Bøde på indtil 
halvdelen af 
transaktionsbeløbet 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 - 12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Pligt til at opbevare 
registreringer vedrø­
rende transaktioner 
og 
identitetsoplysninger 
Artikel 4 i direktivet 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Fængsel i indtil 5 år, 
bøde eller begge dele 
Bøde på mellem 5 mio. 
og 25 mio. ITL (2 700 
- 13 500 ECU) 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 - 12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Øget diligenspligt 
Artikel 5 i direktivet 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 - 12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Tavshedspligt 
Artikel 8 i direktivet 
Bøde på 
15 000 - 150 000 FRF 
(2 250 - 22 500 ECU) 
Fængsel i indtil 5 år, 
bøde eller begge dele 
Fængsel i 6-12 mdr.og 
en bøde på 10 mio.-
100 mio. ITL (5 400 -
54 000 ECU) 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 - 12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Pligt til at indføre 
interne kontrol- og 
kommunikations­
procedurer 
Artikel 11, stk. 1, 
i direktivet 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Fængsel i 6-12 mdr. 
eller en bøde på 
10 mio.-50 mio. ITL 
(5 400 - 27 000 ECU) 
og tilsynssanktioner 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 -12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Pligt til at udarbejde 
uddannelses­
programmer for 
medarbejderne 
Artikel 11, stk. 2, 
i direktivet 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Den relevante tilsyns-
lovgivning indeholder 
sanktioner 
Bøde på 5 000 -
500 000 LUF 
(125 - 12 500 ECU), 
suspension af besty­
relsen, aktionærernes 
stemmerettigheder eller 
instituttets aktiviteter Tilsynsmyndig­
hedernes pligt til at 
indberette mistænke­
lige transaktioner 
Artikel 10 i direktivet 
Fængsel i indtil 5 år, 
bøde eller begge dele 
* Alle beløb i ECU er afrundet 
L» 
W 
BILAG 7 Straffe for overtrædelser af medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af direktivet om hvidvaskning af penge: 
Artikel 14 i hvidvaskningsdirektivet Side 3 
Medlemsstat 
NEDERLANDENE 
PORTUGAL 
DET FORENEDE 
KONGERIGE Forbud mod 
hvidvaskning af penge 
Artikel 2 i direktivet 
Fængsel i indtil 4 år 
eller bøde 
Fængsel i 1-12 år 
Fængsel i indtil 14 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Krav om, at kunderne 
skal legitimere sig 
Artikel 3 i direktivet 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller bøde. Desuden 
konfiskation af aktiver, 
midlertidig lukning 
eller afslutning af 
aktiviteterne og 
beslaglæggelse af 
udbyttet af de ulovlige 
aktiviteter 
Bøde på mellem 
50 000 og 150 mio. 
PTE 
(250 - 750 000 ECU) 
og fratagelse af retten 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Pligt til at indberette 
mistænkelige 
transaktioner 
Artikel 6-7 i direktivet 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller bøde. Desuden 
konfiskation af aktiver, 
midlertidig lukning 
eller afslutning af 
aktiviteterne og 
beslaglæggelse af 
udbyttet af de ulovlige 
aktiviteter 
Bøde på mellem 1 mio. 
og 200 mio. PTE 
(5 040 - 1 mio. ECU) 
og fratagelse af retten 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år 
Fængsel i indtil 5 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Pligt til at opbevare 
registreringer vedrø­
rende transaktioner 
og 
identitetsoplysninger 
Artikel 4 i direktivet 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller bøde. Desuden 
konfiskation af aktiver, 
midlertidig lukning 
eller afslutning af 
aktiviteterne og 
beslaglæggelse af 
udbyttet af de ulovlige 
aktiviteter 
Bøde på mellem 
50 000 og 150 mio. 
PTE 
(250 - 750 000 ECU) 
og fratagelse af retten 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Øget diligenspligt 
Artikel 5 i direktivet 
Bøde på mellem 
50 000 og 150 mio. 
PTE 
(250 - 750 000 ECU) 
og fratagelse af retten 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år Tavshedspligt 
Artikel 8 i direktivet 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller bøde. Desuden 
konfiskation af aktiver, 
midlertidig lukning 
eller afslutning af 
aktiviteterne og 
beslaglæggelse af 
udbyttet af de ulovlige 
aktiviteter 
Bøde på mellem 1 mio. 
og 200 mio. PTE 
(5 040 - 1 mio. ECU) 
og fratagelse af retten 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år 
Fængsel i indtil 5 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Pligt til at indføre 
interne kontrol- og 
kommunikations­
procedurer 
Artikel 11, stk. 1, 
i direktivet 
Bøde på mellem 1 mio. 
og 200 mio. PTE 
(5 040 -1 mio. ECU) 
og fratagelse af renen 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Pligt til at udarbejde 
uddannelses­
programmer for 
medarbejderne 
Artikel 11, stk. 2, 
i direktivet 
Bøde på mellem 1 mio. 
og 200 mio. PTE 
(5 040 - 1 mio. ECU) 
og fratagelse af retten 
til at udøve visse 
aktiviteter i op til 10 år 
Fængsel i indtil 2 år 
og/eller en ubegrænset 
bøde Tilsynsmyndig­
hedernes pligt til at 
indberette mistænke­
lige transaktioner 
Artikel 10 i direktivet 
* Alle beløb i ECU er afrundet 
3C j 
ISSN 0254-1459 
i 
KOM(9S) 54 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 10 
Katalognummer : CB-CO-95-065-DA-C 
ISBN 92-77-86116-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg