DA Den Europæiske Unions Tidende C 347/41

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Landbrug i Euromed-landene (herunder betydningen af kvinders arbejde i landbrugssektoren og kooperativers rolle)«

(initiativudtalelse)

(2010/C 347/06)

Ordfører: Pedro NARRO

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 26. februar 2009 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om

»Landbrug i Euromed-landene (herunder betydningen af kvinders arbejde i landbrugssektoren og kooperativers rolle)«.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. februar 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 460. plenarforsamling den 17.-18. februar 2010, mødet den 18. februar 2010, følgende udtalelse med 156 stemmer for og 7 hverken for eller imod:

1. Konklusioner

1.1 Landbruget i Middelhavsområdet er meget uensartet. Ud over de forskellige produktionssystemer er der også forskelle i udviklingsniveau, offentlig støtte til landbruget og de økonomiske strukturer. Men i alle landene omkring Middelhavet er landbruget rygraden i landdistrikterne og lokomotivet i deres økonomi.

1.2 Den igangværende uafvendelige liberalisering af handelen med landbrugsvarer vil påvirke landbrugets bæredygtighed omkring Middelhavet. Liberalisering bør ikke være et mål i sig selv for Euromed, men derimod et middel til at nå det prioriterede mål om økonomisk, social og regional udvikling på begge sider af Middelhavet.

1.3 EØSU går ind for en overgangsfase, som kan gøre det muligt at gennemføre de nødvendige ændringer i landbruget i de berørte lande og under sikre forhold tage de udfordringer op, som globaliseringen af økonomi, handel og viden stiller landbruget over for.

1.4 De konsekvensanalyser, som Kommissionen har udarbejdet vedrørende følgerne for landbruget af et frihandelsområde omkring Middelhavet, viser klart, hvem der bliver de »store tabere« i denne proces. I Europa vil de sydlige regioner, som er specialiseret i produktion af frugt og grøntsager, ikke kunne stå sig i konkurrencen fra nabolandene i Middelhavsområdet, og landene syd for Middelhavet vil på deres side komme til at lide under en gradvis opgivelse af deres kontinentale produktion (korn, mælk, kød osv.). Følsomme produkter bør beskyttes under den igangværende liberaliseringsproces.

1.5 Denne etape i omstillingen af landbruget omkring Middelhavet, som kendetegnes af fødevarekrise og liberalisering, kræver, at de offentlige myndigheder anlægger en solid og langsigtet strategi, som gør det muligt at opretholde et rentabelt landbrug. En sådan strategi bør baseres på 3 faktorer; uddannelse, teknologi og forskning for at fremme overgangen til et landbrug, som prioriterer kvalitet, værditilvækst og forbedring af markedsføringsleddet.

1.6 Foranstaltningerne i Middelhavsområdet bør sigte mod en effektiv forvaltning af konsekvenserne af liberaliseringen. Efter EØSU's mening er der på kort og mellemlang sigt behov for politikker, der yder reel kompensation i form af supplerende støtteforanstaltninger til EU's producenter i de sektorer, der er hårdest ramt af handelsliberaliseringen. Derudover bør der indføres en politik for diversificering af erhvervsaktiviteterne i landdistrikterne og støtte til landmændene og deres bedrifter for at lette tilpasningen til de nye produktionsforhold.

1.7 Middelhavslandene bør gennemføre uddannelsestiltag for landbrugssektoren for at fremme kvalitetspræget beskæftigelse, tilpasse arbejdsstyrken til den nye produktionsmodels behov og begrænse de negative følger, som afvandringen fra landet har for beskæftigelsen og migrationsstrømmene.

1.8 For at støtte udviklingen af landbruget i Middelhavsbækkenet må man efter EØSU's mening først og fremmest styrke de lokale landbrugsorganisationers rolle via udviklingsprojekter med henblik på at gøre dem bedre i stand til at repræsentere landmændene og inddrage dem mere i beslutningsprocessen.

1.9 En forbedring af landbrugets konkurrenceevne i Middelhavslandene kræver en mere dynamisk markedsføringsstrategi. Et vigtigt element i den nye strategi vil være andelsselskaber og andre former for producentorganisationer, som med tiden kan give landmændene mulighed for at koncentrere udbuddet og forbedre deres markedsposition. EØSU er tilhænger af initiativer, som kan få fødevarekæden til at fungere bedre og skabe en bedre fordeling af udbyttet mellem alle leddene i kæden.

1.10 EØSU anser det for afgørende, at kvindernes og de unges rolle i landbrugsbedrifterne og i landdistrikterne bliver mere værdsat. I landene syd for Middelhavet yder kvinderne en meget betydelig indsats i landbruget, skønt der i de fleste tilfælde er tale om et arbejde, som ikke er anerkendt, ulønnet og underlagt snærende sociale bånd. Der kræves nye strukturforanstaltninger og incitamenter, som kan øge anerkendelsen af kvindernes arbejde, give dem mulighed for at slippe ud af den uformelle økonomi og tilskynde til dannelse af sammenslutninger for at udvikle iværksætterånd, som der også er behov for i landbruget.

1.11 En afgørende faktor i udviklingen af landbruget langs Middelhavet er vandforvaltningen. En af de mest negative følger af klimaændringen i Middelhavsregionen vil være nedgangen i de vandressourcer, som vil være til rådighed for landbruget. EØSU erkender, at det haster med at indføre nye kontrol- og moderniseringsforanstaltninger, som gør det muligt ikke kun at spare på vandforbruget, men også at udnytte disse værdifulde ressourcer bedst muligt. Alle sådanne foranstaltninger bør baseres på anvendelsen af nye teknologier, som gør kunstvanding socialt, økonomisk og miljømæssigt bæredygtig.

1.12 Samarbejdet på det institutionelle plan bør ledsages af et tættere samarbejde mellem civilsamfundets parter. Det er vigtigt, at EU fremmer det regionale samarbejde og større inddragelse af civilsamfundet med det mål at udveksle erfaringer og udforme konkrete projekter, som kan hjælpe landbrugsorganisationerne i Middelhavsområdet til at udvikle en multifunktionel landbrugsmodel. Under alle omstændigheder bør man styrke landbrugsafsnittet i Middelhavsunionen og gøre fremskridt hen imod oprettelsen af Middelhavsbanken.

2. Indledning

2.1 Lanceringen af Barcelona-processen i 1995 satte nyt skub i Den Europæiske Unions forbindelser med sine naboer syd for Middelhavet (1) og lagde kursen mod etableringen af et område med fred og økonomisk fremgang i regionen. Nu 15 år efter Barcelona-erklæringen må det dog siges, at fremskridtene har været moderate, og at der hersker en vis skuffelse blandt vore partnere syd for Middelhavet.

2.2 EU's nylige politiske Middelhavsinitiativ (2008), der har Frankrig og Tyskland som protektor, er beviset på, at Middelhavets problematik efter at have stået i stampe i nogle år atter er rykket højt op på EU's dagsorden, hvilket har genoplivet debatten om en så vigtig sektor i det 21. århundrede som landbruget.

2.3 EU har besluttet at udarbejde denne initiativudtalelse for at bidrage til den nødvendige debat om den rolle, som landbrugssektoren bør spille i Middelhavsbækkenet. Vi befinder os i en afgørende fase af sektorens udvikling, som vil være præget af store fælles udfordringer på verdensplan.

2.4 På grund af landbrugskapitlets enorme kompleksitet er det umuligt at gå i dybden med sektorens daglige problemer. EØSU vil dog gerne indlede nogle strategiske overvejelser over middelhavslandbrugets fremtid med udgangspunkt i de konsekvenser, som en frihandelszone for landbrugsprodukter kan få nord og syd for Middelhavet. Liberaliseringen har ikke kun konsekvenser for handelen, men i høj grad også for de berørte landes økonomiske, sociale og miljømæssige udvikling.

2.5 Landene syd for Middelhavet har i mange år rettet en hård kritik mod EU for dets overdrevent protektionistiske landbrugspolitik. EU har på sin side advaret mod de negative følger for mange europæiske regioner af importen af visse produkter, især frugt og grøntsager fra Marokko, som i kraft af sit landbrugspotentiale, nære beliggenhed og kulturelle tilknytning til Europa er en af de førende eksponenter for middelhavslandbruget. Den anden vigtige repræsentant for middelhavslandbruget er Tyrkiet, et EU-kandidatland. Landbruget er Tyrkiets vigtigste økonomiske sektor og har et enormt potentiale som Europas grønne oase. I de seneste år har Ægypten også udviklet sig til at være blandt de lande i Middelhavsbækkenet, som har det største landbrugspotentiale.

2.6 For ikke at begrænse perspektivet til denne traditionelle fremstilling af forbindelserne på landbrugsområdet er det vigtigt at udvikle en langsigtet strategisk vision over middelhavslandbruget, som kan gøre det muligt at opbygge synergier og udvikle landbrugssektorens økonomiske og sociale bæredygtighed på begge sider af Middelhavet.

2.7 Den Europæiske Unions erfaringer med at satse på kvalitetsproduktion, fokusering på oprindelsessted, modernisering af infrastruktur samt uddannelse bør kunne tjene som eksempel og være retningsgivende for, hvorledes de forestående forandringer i landene syd for Middelhavet kan tackles. Det er dog ikke kun de positive erfaringer, som man kan drage nyttig lære af. Desværre har de usammenhængende støtteforanstaltningerne til landbruget i Europa, manglen på langsigtet planlægning og ubalancen i en fødevareforsyningskæde præget af et opsplittet udbud, som detailhandelskæderne har forstået at udnytte, vist, at der er nogle risikomomenter, som der skal tages højde for under de store forandringer, som middelhavslandbruget skal igennem.

2.8 I landene syd for Middelhavet oplever vi en tvedeling af landbruget: på den ene side har vi en dynamisk eksportorienteret sektor, som store handelsselskaber har investeret i, og på den anden side et landbrug, der forsyner de lokale markeder, og som drives af små landbrugere med en skrøbelig økonomisk organisation.

3. Liberaliseringen af handelen

3.1 Ifølge køreplanen for lanceringen af Barcelona-processen (1995) vil landbrugsprodukter blive indrømmet præferencebehandling. Den gradvise liberalisering af handelen med landbrugsprodukter via en ordning med gensidig præferenceadgang mellem parterne tager hensyn til de traditionelle handelsstrømme og de respektive landbrugspolitikker (2). Det prioriterede mål har lige siden 1995 været etableringen af en frihandelszone i 2010. Denne tidsplan bør betragtes som vejledende og under ingen omstændigheder som en bindende frist; faktisk bevæger landene sig i forskelligt tempo hen imod denne frihandelszone.

3.2 Den Europæiske Union har i de seneste år indgået nye og ambitiøse landbrugsaftaler med Israel, Jordan og Ægypten. De komplicerede og langvarige forhandlinger med Marokko fortsætter, og trods den sparsomme information fra de europæiske forhandlere tyder alt på, at aftalen efter den nylige afslutning af forhandlingerne vil blive underskrevet i løbet af 2010. Af de øvrige middelhavslande har kun Tunesien, og for nyligt Algeriet, indledt nye forhandlingsrunder.

Landbrugsforhandlingerne mellem EU og middelhavslandene

3.3 Beskyttelsen i Den Europæiske Union består i en lang række instrumenter, som normalt kombineres: kontingenter, toldafgifter, tidsplaner, importlicenser, indgangspriser osv. Heraf kan man slutte, at EU traditionelt har støttet sine landbrugere gennem toldmæssige foranstaltninger, eftersom den traditionelle støtte under den fælles landbrugspolitik spiller en meget lille rolle for middelhavsafgrødernes vedkommende (3). Ud over denne toldbeskyttelse, som får stadig mindre betydning, er faktorer såsom geografisk afstand, produktionsomkostninger og infrastruktur af afgørende betydning i handelen med landbrugsfødevarer.

3.4 Den europæiske organisation COPA-COGECA, som er en sammenslutning af de vigtigste landbrugs- og andelsorganisationer i EU, har i sin stillingtagen til Euro-Middelhavsaftalerne peget på nødvendigheden af, at EU respekterer en række grundlægende principper i forhandlingerne. Blandt disse grundprincipper skal fremhæves opretholdelse af begrebet følsom vare og indgangspris for frugt og grøntsager, stramning af toldkontrollen for at undgå svig, indførelse af et effektivt system for plantesundhedskontrol og hensyntagen til de sæsonmæssige udsving i produktionen, idet sigtet bør være en fælles forvaltning af tidsplanerne for produktion og markedsføring (4).

3.5 Anvendelsen af de europæiske sundhedsnormer skaber vanskeligheder for producenterne syd for Middelhavet. Faktisk er normerne for landbrugsprodukter importeret fra Middelhavsområdet lempeligere end de krav, som EU-produkter skal opfylde med hensyn til dyrevelfærd, sporbarhed og miljønormer. EØSU opfordrer EU til at yde vore partnerlande syd for Middelhavet den nødvendige tekniske handelsbistand, teknologioverførsel samt støtte til etablering af systemer for sporbarhed og hurtig varsling.

3.6 EØSU har ved utallige lejligheder påpeget vigtigheden af sporbarhed og kvalitetscertificering som fundament for EU's landbrugsmodel. Dette system, som er konsolideret i EU, giver adgang til information om en fødevare »fra jord til bord« og mulighed for at spore produktet gennem alle faser af en fødevares produktion, forarbejdning og distribution. Sporbarhed bør være et højt prioriteret emne i landbrugsforhandlingerne med middelhavslandene.

3.7 I dag omfatter liberaliseringen af handelen med landbrugsvarer, som endnu ikke er afsluttet, allerede 90 % af samhandelen. EU er verdens største importør af fødevarer og står midt i en åbning af handelen, som er uden fortilfælde. Trods denne betragtelige åbning er der en række følsomme produkter, for hvilke der er fastsat specifikke regler for ikke at skade visse producenter, som kunne blive meget hårdt ramt, hvis importen af landbrugsprodukter, især frugt og grøntsager, øges betydeligt.

3.8 Frugt og grøntsagssektoren spiller en vigtig rolle i denne liberaliseringsproces; næsten halvdelen af middelhavstredjelandenes eksport af landbrugsfødevarer til EU hører til denne kategori. Mange regioner i Sydeuropa har specialiseret sig i produktion af frugt og grøntsager, og deres regionale økonomi afhænger for en stor del af denne produktion. I 20 af EU's regioner tegner produktionen af frugt og grøntsager sig for over halvdelen af den samlede landbrugsproduktion. EU bør ved indgåelsen af landbrugsaftaler med landene syd for Middelhavet sørge for, at de produkter, der betragtes som »følsomme«, og som vil lide mest under de nævnte aftaler, nyder beskyttelse.

3.9 Konsekvensanalysen af handelsliberaliseringen i Middelhavsområdet, som Kommissionen (5) har bestilt, viser klart, at EU i et scenarie med delvis eller total liberalisering ville mangedoble sin eksport af de såkaldte kontinentale produkter: korn, mælkeprodukter og kød. Til gengæld ville denne produktion lide et hårdt tilbageslag i lande som Marokko, hvor mælkeproduktionen inden for 14 år ville falde med 55 %, kødproduktionen med 22 % og hvedeproduktionen med 20 % (6). Monokultur kan risikere at skabe mangel på forsyninger og afhængighed af import.

3.10 EØSU mener, at der bør indføjes kriterier og klausuler i de pågældende associeringsaftaler, så det bliver muligt at verificere konsekvenserne af handelsåbningen for begge parter. Især skal det sikres, at endemålet for EU's udenrigspolitik nås: fremskridt med hensyn til respekten for miljøet, arbejdsrettighederne og især økonomisk og social udvikling af lokalbefolkningen og ikke kun af de store lokale eller udenlandske virksomheder. Det er absolut nødvendigt at gøre åbningen af de europæiske markeder betinget af opfyldelsen af mindstestandarder for sociale og arbejdsmæssige vilkår, miljø og sundhed – til gavn for fødevaresikkerheden og for de europæiske forbrugere, men også med henblik på at forbedre leve- og arbejdsvilkårene i de sydlige Middelhavslande.

3.11 EØSU mener, at man bør iværksætte nogle hensigtsmæssige mekanismer og forbedre de eksisterende for at sikre overholdelse af de regler, som begge parter har accepteret vedrørende liberaliseringen af handlen i forbindelse med associeringsaftalerne, og med henblik på overholdelse af de fastsatte toldsatser og opfyldelse af kvoterne.

Myndighedernes rolle i forbindelse med liberaliseringen

3.12 Det Sydlige Middelhavsområde står i dag over for en række afgørende dilemmaer, som EU også har oplevet. Hvilken rolle skal det offentlige spille i en liberalisering og deregulering af markederne? På dette område kan EU og nærmere bestemt udviklingen i den fælles landbrugspolitik opvise eksempler på overraskende kursændringer, og de sydlige middelhavslande bør tage ved lære af deres europæiske nabos fejltagelser og succeshistorier, så de kan føre en effektiv og sammenhængende politik på mellemlangt og langt sigt, som sætter dem i stand til at gå globaliseringen sikkert i møde. Man må ikke glemme, at globaliseringen i nogle tilfælde skaber negative forvridninger i en landbrugssektor, som under ingen omstændigheder i de internationale forhandlinger kan behandles som enhver anden økonomisk sektor i kraft af dens bidrag til landenes bruttonationalprodukt.

3.13 Indtil for nylig var landbruget ikke en prioritet i middelhavstredjelandenes politik, og udviklingsstøtten fra EU og internationale organismer blev kanaliseret til andre sektorer (7) ud fra en kortsigtet vision, som har undergravet landbrugets udvikling i disse lande. I de seneste år er politikerne begyndt at ændre holdning.

3.14 Fødevarekrisen i 2008 med de stigende priser på basale råvarer og frygten for liberaliseringsprocessen har fået nogle nationale og regionale myndigheder til at vågne op, og de begynder nu at omlægge kursen i deres traditionelle landbrugspolitik, som var baseret på øget produktion med fokus på landbrugseksporten.

3.15 Regeringerne i middelhavslandene bør følge en strategi til fremme af et landbrug, som prioriterer kvalitet, forædling og forbedring af markedsføringen. Filosofien er klar, og alle aktører i Middelhavsområdet er oven i købet enige herom, men den barske virkelighed viser, at mangelen på økonomiske ressourcer er en hæmsko, som det er meget vanskeligt at slippe fri af.

3.16 Uddannelse, teknologisk støtte og forskning er de grundlæggende bestanddele, som bør indgå i de fremtidige landbrugspolitikker i middelhavslandene. Alle disse faktorer tilsammen bør kunne medvirke til at forbedre middelhavslandbrugets position og levedygtighed for at opnå fødevaresikring, fattigdomsbekæmpelse og affolkning af landdistrikterne.

3.17 Trods de store ord til fordel for landbrugsforskning har mange lande i Middelhavsområdet ikke vist den nødvendige politiske vilje til at indføre gunstige lovrammer. Forskningsindsatsen bør fordobles for at forbedre dyrkningsmetoderne og vinde nye markedsnicher ved hjælp af et kvalitetsløft. På grund af befolkningstilvæksten skal 1 hektar i dag kunne brødføde tre gange så mange mennesker som for 40 år siden. De teknologiske fremskridt skal tjene til at øge udbyttet, og bioteknologien kan bidrage afgørende til et mere produktivt og miljøvenligt landbrug (8). For fremtiden bør forskningen styrke samvirket mellem det offentlige og det private initiativ og forbedre koordinationen mellem de forskellige organer, således at den kan tjene landbrugets og landmændenes grundlæggende og reelle behov.

Et svar på udfordringen på landbrugsområdet, Marokkos grønne plan

3.18 Et eksempel på denne mentalitetsændring ses tydeligt i den grønne plan, som Marokko fremlagde i april 2008 og som viser en interessant ny landbrugsstrategi i Maghreb. Denne plan sigter mod inden for 10-15 år at gøre landbruget til lokomotivet i landets økonomi gennem store offentlige investeringer (9) for at få opfyldt to store mål: Et moderne landbrug med en høj værditilvækst og forøgelse af de mindre landbrugeres indkomst.

3.19 For at nå disse to ambitiøse mål har den marokkanske regering bebudet udarbejdelse af regionale planer, som skal omfatte tre typer projekter. Den første type skal lette overgangen fra et korndyrkende landbrug til afgrøder med større værditilvækst og mindre afhængighed af vand. Den anden type projekter skal sigte på at forbedre de intensive produktionsmetoder for at give landmændene nye produktionsmetoder i hænde. Endelig skal de regionale planer bidrage til at diversificere produktionen og satse på regionale og lokale produkter.

Liberaliseringens tabere på begge sider af Middelhavet

3.20 På regionalt plan vil liberaliseringens negative effekter gå særligt hårdt ud over de europæiske regioner, som er specialiseret i produktion af frugt og grøntsager. I alle tilfælde er der tale om europæiske regioner, som er blandt de mest tilbagestående og ugunstigt stillede i EU. Heriblandt kan som eksempel nævnes: Andalusien (Spanien), Thessalien (Grækenland), Calabrien (Italien), Norte-Douro (Portugal) osv. Den konsekvensanalyse, som Kommissionen bestilte i 2007 hos CIHEAM (Det internationale center for højere mediterrane landbrugsstudier) (10), fastslår uden omsvøb, at de negative konsekvenser af liberaliseringsprocessen ikke vil fordele sig over hele Europa, men koncentreres i klart afgrænsede regioner, som vil blive de egentlige tabere i liberaliseringen.

3.21 De små producenter i landene syd for Middelhavet vil blive ramt direkte af åbningen af grænserne, idet de vil blive tvunget til at opgive produktionen, fordi de ikke er konkurrencedygtige over for de kontinentale produkter fra deres naboer nord for Middelhavet. På denne baggrund bør liberalisering ledsages af de nødvendige instrumenter, for at de små producenter, som er de mest sårbare, kan nyde godt af de nye aftaler. Indkomststøttepolitikken, organiseringen og moderniseringen af landbruget bør prioriteres højest.

3.22 Myndighederne må sørge for at få vendt den nuværende farlige tendens til, at det i første række er de store bedrifter, multinationale koncerner og udenlandske investorer, som drager nytte af denne proces. De gavnlige virkninger af åbningen af markederne bør fordeles jævnt og retfærdigt ud over hele produktionskæden.

Organiseringen af produktionssektoren i lyset af de nye handelsstrukturer

3.23 I EU er uligevægten mellem de forskellige operatører i fødevarekæden ved at skabe alvorlige problemer for produktionssektoren, som er helt underkastet den dominerende position, som de store detailhandelskæder har opnået i EU. Denne risiko for koncentration af de store operatører er også til stede i forbindelse med udviklingen af landbruget på den anden side af Middelhavet. Landmændene kan miste deres tilknytning til det nationale marked og blive underlagt de store detailhandelskæders krav.

3.24 Landbrugssektorens konkurrenceevne afhænger ikke kun af en bedre produktion i henseende til pris og kvalitet. Begrebet »konkurrenceevne« giver først rigtig mening, når det relateres til salgs- og markedsføringsstrategien. I lyset af produktionssektorens meget opsplittede karakter vil styrkelsen og udviklingen af forskellige former for koncentration af udbuddet såsom producentsammenslutninger, andelsselskaber og andre sammenslutninger utvivlsomt være afgørende elementer i den nye strategi.

3.25 Organiseringen af producenterne i andelsbevægelser er ikke så enkel. I det sydlige Middelhavsområde er der mange hindringer for udviklingen af andelsbevægelsen i landbruget, skønt man så småt er begyndt at indføre en lovgivning for at hjælpe den frem. Nogle af de største problemer, som andelsselskaberne i Middelhavsområdet står over for, er mangel på det nødvendige personale til at lede selskabet som en virksomhed, få økonomiske midler, for stor afhængighed af statsstøtte, en usmidig lovgivning og vanskelig adgang til markederne. Hvis andelsbevægelsen skal slå rod, må de nævnte problemer overvindes, og der må skabes en ny kollektiv tankegang. I hele Middelhavsområdet er den første betingelse dog, at landmændene kan fortsætte landbrugsdriften og ikke tvinges ud af erhvervet.

3.26 Gennem samarbejde og organisering kan landmændene forbedre deres position og overvinde det store handicap, som opsplitningen mellem dem udgør. Succesen med det marokkanske andelsmejeriselskab, COPAG, som årligt producerer 170 mio. mælk og tegner sig for 11 % af landets mælkeproduktion, er blevet et forbillede for andre sektorer. Dette andelsselskab skaber værditilvækst, kanaliserer støtten og garanterer sine medlemmer en mindstepris. Imidlertid bliver der i lande som Libanon oprettet talrige andelsselskaber, alene fordi de er en uomgængelig forudsætning for at få adgang til udviklingsprogrammer igangsat af NGO'er; desværre bliver andelsselskaberne opløst og forsvinder, når støtten ophører.

3.27 Syd for Middelhavet er der brug for en resolut offentlig støtte til udviklingen af organisationsstrukturer og erhvervssammenslutninger. Deltagelse i andelsselskaber bør tilskyndes, for at de kan blive et nyttigt og rentabelt instrument for landmanden. Oprettelse af andelsselskaber i sig selv er ikke ensbetydende med succes; de skal være dynamiske og udvise iværksætterånd for at kunne konkurrere på et globaliseret marked, så de kan konsolidere medlemmernes indtægter og give dem bedre adgang til råvarer, tjenesteydelser og markeder.

4. Sociale forandringer i landbruget i Middelhavet

4.1 Fri handel med landbrugsvarer bør være til gavn for og fuldt forenelig med den sociale udvikling og de særlige regionale forhold. EØSU mener, at de sociale omkostninger ved integrationen i de globale handelsstrømme bør analyseres nøje for at få overblik over indvirkningen af denne uafvendelige proces og forberede de mest sårbare samfunds tilpasning hertil. Skønt landbruget ikke synes at have stor vægt i Middelhavslandenes handel, hvis man ser på de tørre makroøkonomiske tal (7 % af deres eksport og 9 % af deres samlede import), har disse produkter i virkeligheden en politisk og social betydning, som er langt større.

4.2 Den sociale usikkerhed i landdistrikterne i Middelhavsområdet giver sig udslag i fattigdom, arbejdsløshed, mangel på infrastruktur, nedslidning af landskabet og en stadig afvandring fra landet. Ligesom i EU-landene vil tilpasningen til globaliseringen for landene i Middelhavslandene betyde tab af landbrugsaktiver, affolkning af de dårligst stillede landdistrikter og større migrationspres.

4.3 For at afbøde liberaliseringens negative følger i landdistrikterne må de nationale og regionale myndigheder føre en gedigen politik for landdistriktudvikling, som kan forbedre de små brugs konkurrenceevne, skabe reelle beskæftigelsesalternativer for landmænd, som tvinges til at forlade erhvervet, og sætte landdistrikterne i stand til at gå omstillingen af en sektor af grundlæggende betydning for den samfundsøkonomiske struktur sikkert i møde. Denne farlige tendens kan kun vendes, hvis det lykkes for kvinderne og de unge at vinde fodfæste i landbruget.

Kvinderne og de unge, igangsættere af forandringer

4.4 Kvinderne og de unge vil om få år være de egentlige igangsættere af forandringerne i landbruget i det sydlige Middelhavsområde. I middelhavsstrategien for bæredygtig udvikling satses der på udvikling af programmer, som kan medvirke til at styrke kvindernes rolle i beslutningsprocesserne og i uddannelsen af nye ledere inden for landbruget og i landdistrikterne, som med deres evne til fornyelse og forarbejde, kan blive igangsættere af forandringerne.

4.5 Kvinderne bliver stadigt mere aktive i landbrugssektoren i Middelhavsområdet. Den rolle, de spiller i landbruget, vokser støt, og der ligger et enormt potentiale i denne udvikling i kraft af den store befolkningstilvækst, miljøændringerne og mændenes afvandring til byerne eller andre mere velstående egne (11). Desværre foreligger der kun få officielle statistikker, og de afspejler ikke fuldt ud kvindernes virkelige indsats i landbruget.

4.6 I Middelhavsområdet er der udviklet interessante initiativer for at forbedre kvindernes vilkår i landdistrikterne. MEDA-programmet har ydet finansiel støtte til arganolie-kooperativer drevet udelukkende af kvinder i Marokko; denne model har bredt sig til andre områder ved Middelhavet. I Libanon har oprettelsen i 2008 af et nationalt observatorium for kvinder i landdistrikterne, NOWARA (12), bidraget til udviklingen af en lang række initiativer til fremme af ligestilling mellem kønnene i landbrugssektoren gennem fastlæggelse af programmer og aktiviteter for at give kvinder bedre adgang til produktionsmidlerne.

4.7 Der er store forskelle på, hvorledes de kvinder, der arbejder i landbruget, bliver behandlet i de forskellige lande. I Libanon er kun 3,4 % af kvinderne aktive inden for landbruget, og i Algeriet er situationen noget nær den samme, idet kvindernes deltagelse i økonomiske aktiviteter er meget begrænset. Derimod udgør kvinderne i Ægypten 50 % af arbejdskraften i landbruget, selvom de ikke har lov til at drive de landbrugsbedrifter, de arver. I Syrien er de endnu ringere stillet, idet de sociale konventioner tvinger dem til at give afkald på deres rettigheder til jorden. Marokko udmærker sig ved kvindernes store deltagelse i landbrugsarbejdet: næsten 60 %. I Tyrkiet er denne andel helt oppe på 70 %. I disse lande udfører kvinderne først og fremmest intensivt manuelt arbejde. Kvinderne er ansvarlige for høst og oplagring af fødevarer, og de deltager i betydeligt omfang i såning, vanding, sygdomskontrol og gødskning.

4.8 De kvinder, som driver landbrug i de sydlige middelhavslande, må slås med en række store handicaps, som hæmmer deres varetagelse af driften: udbredt analfabetisme og mangel på uddannelse, ulønnet arbejde, begrænset adgang til ejerskab, udelukkelse fra beslutningsprocessen, dårligere arbejdsvilkår end mændene, vanskelig adgang til lån og selvfølgelig religiøse og sociale begrænsninger, som fratager kvinderne retten til at disponere. Desværre er der endnu lang vej igen, før der er opnået ligestilling mellem mænd og kvinder i landbruget og i landdistrikterne. Det er derfor nødvendigt, at regeringerne i Middelhavsområdet prioriterer denne opgave højt (13).

5. Middelhavslandbruget over for klimaændringen

5.1 Alle videnskabelige studier, der er udarbejdet indtil dato, udpeger Middelhavsområdet som det område, der vil blive værst ramt af klimaændringen. De geografiske og klimatiske vilkår for den type landbrug, der drives i disse egne, betyder, at landbruget i Middelhavsområdet er særligt sårbart over for klimaændringens negative følger, især i betragtning af den demografiske vækst i Middelhavet og behovet for at flerdoble produktionen af fødevarer, således som FAO har påpeget. Nogle af disse følger kan være:

— Ophør med dyrkning af visse afgrøder og tab af biodiversitet

— Fremadskridende ørkendannelse og udbredelse af tørre områder

— Fremkomsten af nye skadedyrs- og sygdomsangreb

— Lavere udbytte og store udsving i produktionen

— Nedgang i vandressourcerne.

5.2 Arbejdet med at tilpasse sig til klimaændringen kræver hasteforanstaltninger og brugbare instrumenter, som giver mulighed for bedre risikostyring i landbruget, udvikling af nye mere resistente arter, teknisk rådgivning i det daglige arbejde på bedriften og – ikke mindst – må det sikres, at landbruget kan nyde godt af forskningen og de nye teknologier.

Forholdet vand og landbrug

5.3 Men det element, som påvirkes mest af klimaændringen, og som er mest afgørende for landbruget i Middelhavsområdet, er vand. EØSU har ved andre lejligheder reflekteret over de faldende vandressourcers indvirkning på landbruget (14) og fortsætter med at pege på nødvendigheden af at træffe foranstaltninger til fremme af en mere bæredygtig udnyttelse af vandressourcerne. Udfordringen består i at fortsætte med at skabe velstand i form af landbrugsproduktion, værditilvækst, beskæftigelse osv. – alt sammen med mindre vand til rådighed.

5.4 »Plan Bleu« (15) har allerede bebudet en stigning i efterspørgslen efter vand i det sydlige og østlige Middelhavsområde på 25 % indtil 2025. Denne stigning i efterspørgslen skal forvaltes i en situation præget af vandknaphed og nedgang i de disponible reserver af denne dyrebare ressource. EØSU mener, at bæredygtig forvaltning af vand ikke kun kan bestå i begrænsning af kunstvanding, men også i bedre kontrol- og moderniseringsforanstaltninger.

5.5 Kunstvanding spiller en strategisk rolle i landbruget i Middelhavsområdet. Hele landbrugsarealet i Ægypten er kunstvandet, Marokko sigter mod at øge de kunstvandede arealer med 450 000 hektar i perioden indtil 2025, Israel er det land i verden, som har størst teknologisk kapacitet til forvaltning af vandressourcerne til landbruget, og Tunesien har været i stand til med gode resultater at gennemføre et vandforvaltningsprogram for kunstvanding, som er blevet rost af FAO og Verdensbanken.

5.6 Den tunesiske regering har satset på et offentligt-privat partnerskab til gennemførelse af sin strategiske plan. Som led i denne strategi er der indgået kontrakter om landbrugsdrift med incitamenter til landmændene, programmer for forbedring af de kunstvandede arealer for at lette overgangen til mere tørkebestandige afgrøder med en høj forædlingsværdi, fordeling af kvoterne i det enkelte afvandingsområde og et afgiftssystem, som har gjort det muligt at dække omkostningerne. Et eksempel på modernisering af kunstvandingen er Andalusien, hvor det på kun 30 år er lykkedes at reducere vandbehovet pr. hektar med 50 %.

5.7 EØSU erkender, at det haster med at anvende nye teknologier, som gør det muligt ikke kun at spare på vandforbruget, men også at udnytte denne ressource bedst muligt. Der bør afprøves forskellige instrumenter til vandforvaltning i landbruget, såsom systemer til punktvanding, rensning og afsaltning af vand, nye infrastrukturer, sorter, som genetisk er bedre tilpasset vandmangel, udnyttelse af ikke-konventionelle vandressourcer osv.

Bruxelles, den 18. februar 2010. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) I dag omfatter Middelhavsunionen de 27 EU-medlemsstater plus følgende Middelhavsstater: Algeriet, Marokko, Tunesien, Tyrkiet, Ægypten, Israel, Palæstina, Syrien, Libanon, Jordan, Kroatien, Albanien, Montenegro, Bosnien-Herzegovina, Monaco, Mauretanien og (som observatør) Libyen.

(2) De regelmæssige møder mellem Euromed-handelsministrene har til formål at give de handelsmæssige aspekter af liberaliseringsprocessen et politisk skub fremad. Det sidste ministermøde blev holdt i november 2009 i EØSU's lokaler i Bruxelles.

(3) Frugt- og grøntsagssektoren tegner sig for 16 % af den samlede landbrugsproduktion i EU, men støttebeløbet udgør ikke mere end 4,5 % af EUGFL-udgifterne.

(4) EUT C 100 af 30.4.2009, s. 60.

(5) Sustainability impact asessment, Eu-Med Ag Pol.

(6) Disse data er at finde i undersøgelsen »Defining a trade strategy for Southern Mediterranean Countries«. Antoine Bouet, Internacional food policy research institute. 2006.

(7) Kun 5 % af den samlede MEDA-støtte til middelhavspartnerlandene er gået til landbruget og udvikling af landdistrikterne.

(8) EUT C 100 af 30.4.2009, s. 44

(9) I de kommende ti år vil Marokko via Agenturet for Landbrugsudvikling afsætte omkring 150 mio. dirham til gennemførelse af foranstaltningerne i den grønne plan.

(10) Undersøgelse af indvirkningen af handelsliberaliseringen mellem EU og Middelhavslandene, EU-MED AGPOL, udarbejdet af CIHEAM- IAM Montpellier.

(11) Kvindernes bidrag til landbrugsproduktionen har særlig stor betydning i områder med en kraftig afvandring til byområderne.

(12) National Observatory for Women in Agriculture and Rural Areas. Se også www.nowaralebanon.org.

(13) Se EØSU's udtalelse »Støtte til kvindelige iværksættere i Euro-Middelhavsregionen«, CESE 1004/2007. Emnerne blev også diskuteret på den anden ministerkonference om styrkelse af kvinders rolle i samfundet, som blev afholdt i Marrakesh den 11.-12. november 2009.

(14) Se EØSU's udtalelser: »Sammenhængen mellem klimaændringerne og landbruget i EU», EUT C 27 af 3.2.2009, s. 59;« Indsatsen mod vandknaphed og tørke i Den Europæiske Union«, EUT C 224 af 30.8.2008, s. 67

(15) »Plan Bleu« er et center for samarbejde på miljøområdet og for udvikling af Middelhavsområdet under De Forenede Nationers Program for Middelhavet (UNEP/PAM).