A4-0374/96

Beslutning om de monetaere politikkers indvirkning paa realoekonomien, inflationen, renteniveauet, vaeksten og beskaeftigelsen i OEMU'ens tredje fase og konvergenskriteriernes oekonomiske funktion

Europa-Parlamentet,

- der henviser til sine beslutninger af den 27. oktober 1993 ((EFT C 315 af 22.11.1993, s. 91.)) om EMS'en og 1992-programmet og de erfaringer, der kan anvendes i forbindelse med gennemfoerelsen af OEMU, den 15. december 1993 ((EFT C 20 af 24.01.1994, s. 97.)) om de nationale centralbankers uafhaengighed med henblik paa OEMU'ens anden og tredje fase, den 25. oktober 1995 ((EFT C 308 af 20.11.1995, s. 54.)) om Kommissionens groenbog om de praktiske foranstaltninger i forbindelse med indfoerelsen af den faelles valuta og den 30. november 1995 ((EFT C 339 af 18.12.1995, s. 65.)) om Den OEkonomiske og Monetaere Union,

- der henviser til forretningsordenens artikel 148,

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om OEkonomi, Valutaspoergsmaal og Industripolitik (A4-0374/96),

A. der henviser til, at de fundamentale spoergsmaal vedroerende den centraliserede monetaere politik i OEMU'ens tredje fase er:

a) ECB's planlaegning, interne strukturer, beslutningsprocedurer og maal,

b) ECB's potentielle rolle i forhold til vaeksten i BNP paa mellemlang sigt eller risikoen for en recession,

c) koordinering af en enkelt monetaer myndigheds (ECB's) centraliserede monetaere politik og de decentraliserede oekonomiske politikker, der fastlaegges og gennemfoeres af regeringerne i mindst femten medlemsstater,

d) koordinering af en centraliseret monetaer politik, der gennemfoeres af en myndighed, og af en valutakurspolitik, der bestaar i en kursordning med tredjelande, vedtagelse af en faelles holdning blandt femten regeringer og EU's endnu ikke fastlagte repraesentation i internationale organer,

B. der henviser til, at OEMU'ens institutionelle struktur er udtryk for, hvad den monetaere politik kan eller ikke kan udrette, dvs. foere en stabilitetsorienteret monetaer politik ved hjaelp af et sekundaert politisk maal, som f.eks. pengeudbuddet - uden at foelgende spoergsmaal behandles:

a) hvordan man opnaar de stoerste fordele af en uafhaengig monetaer politik ved at koordinere medlemsstaternes skatte- og afgiftspolitikker bedre,

b) hvordan man bedst opnaar en situation, hvor den politik, som foeres af en uafhaengig monetaer myndighed med henblik paa hovedmaalet prisstabilitet, og de politikker, som foeres af de decentraliserede skatte- og afgiftsmyndigheder med henblik paa hovedmaalet vaekst, underbygger hinanden,

c) hvad de politiske konsekvenser er af, at den uafhaengige monetaere myndighed er medbestemmende for valutakurspolitikken,

C. der henviser til, at det helt klart er i Den Europaeiske Unions interesse, at euroen faar status som reservevaluta, at denne status som reservevaluta vil afhaenge af »euro-landegruppens« andel af verdenshandelen og euroens stabilitet, og at man derfor skal tilstraebe en optimal balance mellem euroens handelsfremmende og stabiliserende virkning,

D. der henviser til, at legitimitet, aabenhed og demokratisk kontrol er noedvendige elementer i en relevant institutionel ordning for OEMU, saaledes at Centralbankens uafhaengighed er sikret,

E. der henviser til, at ECB's politiske, juridiske og oekonomiske uafhaengighed er sikret i EF-traktatens artikel 109 B og ECB-statuttens artikel 15, men at dette betyder:

a) at konjunktursvingninger som led i en valgtaktik ikke er en politisk valgmulighed,

b) de nationale regeringers mulighed for at finansiere nye udgifter uden at haeve skatter og afgifter eller saenke andre udgifter vil vaere begraenset,

c) de nationale regeringers mulighed for at lempe den nationale gaeldsbyrde ved inflationaer praksis ikke eksisterer,

F. der henviser til, at baade ECB's og de nationale centralbankers uafhaengighed er sikret i EF-traktaten (artikel 107),

G. der henviser til, at koordineringen af en faelles monetaer politik med decentraliserede skatte- og afgiftspolitikker boer sikres ved sekundaer faellesskabslovgivning, ECB's uafhaengighed boer styrkes ved passende kontrolrammer, der giver offentligheden vished for, at ECB arbejder i den brede offentligheds interesse, tilsynsordningen boer tages op og styrkes og OEMU'ens internationale aspekter boer ses som et bidrag til en ny monetaer verdensorden,

1. understreger noedvendigheden af at gennemfoere OEMU'en i henhold til Unions- traktaten og inden for tidsplanen for at opnaa en passende kombination af politiske midler, der stoetter realoekonomien med henblik paa at styrke de oekonomiske aktoerers tillid og skabe arbejdskraftintensive investeringer og vaekst;

2. mener, at principperne for, hvad den monetaere politik kan eller ikke kan udvirke - under forberedelsen af OEMU's tredje fase og inden fastlaeggelsen af, hvilke monetaere instrumenter der skal anvendes for at gennemfoere den faelles monetaere politik - boer tages op under hensyntagen til:

a) de alvorlige strukturelle aendringer i kapital- og finansmarkederne paa grund af deregulering, informationsteknologi og stoerre oekonomisk uafhaengighed,

b) den gradvise afskaffelse af mellemled, hvor laantager og laangiver finder sammen uden finansielle mellemmaend,

c) den passende institutionelle ordning, som sikrer en koordinering af politikkerne, styrker ECB's uafhaengighed via en demokratisk legitimitet og sikrer stoerre kontrol med udnaevnelsen af medlemmer af Det OEkonomiske og Finansielle Udvalg;

3. opfordrer til, at kombinationen af centraliseret monetaer planlaegning og decentraliserede oekonomiske politikker, beskaeftigelsespolitikker og skatte- og afgiftspolitikker forbedres for at skabe vaekst og beskaeftigelse, og kraever derfor oeget koordineret planlaegning, som er noedvendig for at opnaa en optimal kombination af politiske midler; kraever i denne forbindelse integrerede strukturpolitikker, som foreslaaet i Delors-hvidbogen, og at disse udvides;

4. er af den opfattelse, at den monetaere politik ikke kan fungere i et skatte- og afgiftsmaessigt eller institutionelt tomrum, lige saa lidt som udefra kommende paavirkninger og begraensninger kan undgaas, hvilket kraever en haarfin balance mellem den monetaere politik, skatte- og afgiftspolitikken og valutapolitikken; derfor kommer den finansielle, institutionelle og oekonomiske kontekst til at paavirke den monetaere politiks effektivitet; i en saadan situation er den monetaere politik og kreditgivningen foerst og fremmest bestemmende for renteniveauet og dermed kapitalakkumuleringen; de kan paavirke den private opsparing og investeringsniveauet og dermed aendre indkomst- og formuefordelingen saavel som skattebyrden;

5. er af den opfattelse, at det for at undgaa den fare, det indebaerer at anvende en monetaer politik paa unionsplan i et sandt skatte- og afgiftspolitisk tomrum paa dette niveau, er noedvendigt at indfoere instrumenter, saa der kan foeres en egentlig offentlig udgiftspolitik paa unionsplan; dette forudsaetter, at budgettet gradvis oeges, saa Unionen bliver i stand til at finansiere en raekke politikker, som i dag hoerer under dens kompetenceomraade, men som reelt ikke kan gennemfoeres paa grund af utilstraekkelige budgetmidler;

6. fastholder, at overgangen til Den OEkonomiske og Monetaere Unions tredje fase og udviklingen af en faelles monetaer politik under alle omstaendigheder boer ledsages af en stadig snaevrere samordning af medlemsstaternes oekonomiske politikker;

7. er overbevist om, at den monetaere politiks og skatte- og afgiftspolitikkens indbyrdes afhaengighed kraever oeget anvendelse af EF-traktatens artikel 103 vedroerende de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker, men ogsaa kraever detaljerede regler for den multilaterale overvaagning; henstiller derfor til Kommissionen, at den forelaegger de relevante forslag, jf. artikel 103, stk. 5;

8. fastholder, at ovennaevnte forslag boer vaere baseret paa tankegangen i punkt B, C og G og indrettet paa gennemfoerelsen af kerneprincipperne i EF- traktatens artikel 2;

9. fastholder, at demokrati og oekonomisk frihed er af betydning for ECB's uafhaengighed, men uafhaengighed kan kun bevares, saafremt den er baseret paa demokratisk legitimitet, stoette fra offentligheden og aabenhed, kort sagt demokratisk kontrol; mener derfor, at uafhaengighed og demokratisk kontrol er indbyrdes afhaengige og gensidigt forstaerkende stoerrelser;

10. mener, at traktatbestemmelserne vedroerende ECB's uafhaengighed er staerke, hvorimod de bestemmelser, der vedroerer den demokratiske kontrol, er svage; kraever, at ECB underkastes demokratisk kontrol ved regelmaessigt at skulle aflaegge beretning til Parlamentets udvalg og plenarforsamling, redegoere for baggrunden for afgoerelser vedroerende den monetaere politik og fortloebende fremlaegge de fornoedne oplysninger;

11. foreslaar derfor, at Parlamentet, Raadet og Kommissionen indgaar en interinstitutionel aftale for at goere proceduren i forbindelse med udnaevnelsen af ECB's direktion og medlemmerne af Det OEkonomiske og Finansielle Udvalg aaben og demokratisk legitimeret, og at en saadan interinstitutionel aftale skal soege at praecisere artikel 109 A, stk. 2, om udnaevnelsen af ECB's direktion, artikel 109 B, stk. 3, om ECB's aarsberetning og artikel 109 C, stk. 2 og 3, om udnaevnelsen af medlemmer af ovennaevnte udvalg og dettes sammensaetning;

12. fastholder, at der i de monetaere politikker, som medlemsstaterne foerer under konvergensprocessen, boer tages hensyn til behovet for at kompensere for stramningen af oekonomien som foelge af konsolideringen af budgettet; henstiller i betragtning heraf til, at Kommissionen og EMI i deres respektive beretninger i henhold til artikel 109 J, stk. 1, anerkender de kriterier, der er anfoert i dette stykke, og navnlig foelgende:

a) de faste bruttoinvesteringer og investeringsmoenstrene,

b) udviklingen i enhedsloenomkostningerne,

c) betalingsbalancens loebende poster,

d) arbejdsloeshedstallet,

e) resultaterne af markedsintegrationen;

13. giver udtryk for sin tillid til, at indfoerelsen af en faelles valuta vil have en gavnlig virkning i det omfang, der skabes et klima praeget af prisstabilitet og et lavt renteniveau, hvilket vil forbedre betingelserne for offentlige og private investeringer (baade for saa vidt angaar stoerrelsen af og formaalet med investeringsafgoerelserne), og at en faelles valuta derfor vil vaere gavnlig for vaeksten og beskaeftigelsen;

14. anmoder Kommissionen og EMI om at forelaegge Parlamentet og Raadet en beretning om, hvorvidt traktatbestemmelserne (artikel 105, stk. 5 og 6, og artikel 25 i ECB's statut) vedroerende tilsynet med kreditinstitutter er tilstraekkelige til at imoedegaa eksterne rystelser paa de globale finansmarkeder, den uklare adskillelse mellem traditionel bankvirksomhed, handelen med vaerdipapirer og forsikringsvirksomhed og de aendrede risikoforhold for finansielle mellemmaend;

15. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen, EMI og de nationale parlamenter.