Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Fællesskabsinstrumenter for investeringsstøtte i tredjelande« (98/C 284/14)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. januar 1998 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Fællesskabsinstrumenter for investeringsstøtte i tredjelande«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for EU's Eksterne Forbindelser og Handels- og Udviklingspolitik, som udpegede Henri Malosse til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. juni 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 356. plenarforsamling af 1. og 2. juli 1998, mødet den 1. juli 1998, enstemmigt følgende udtalelse.

Henstillinger

I. Under henvisning til,

1. at der findes mange fællesskabsinstrumenter for investeringsstøtte i tredjelande,

2. at der er en åbenlys mangel på sammenhæng mellem disse instrumenter og EU's prioriteter,

3. at disse instrumenter fungerer på vidt forskellig måde,

II. og ud fra følgende betragtninger:

1. ØSU's initiativudtalelse om »Ensartede regler for direkte investeringer på internationalt plan« (CES 260/96),

2. Den Europæiske Unions nye ansvarsområder med hensyn til forbindelserne med tredjelande efter Maastricht-traktatens og Amsterdam-traktatens ikrafttræden,

3. Betydningen af direkte investeringer fra udlandet, hvis de fremmer en varig økonomisk og social udvikling,

4. Det europæiske ønske om at fremme de højeste sociale og miljømæssige normer,

5. Nødvendigheden af at fremme udviklingen af små og mellemstore virksomheder, da de er af største betydning for skabelse af velstand og arbejdspladser,

6. De multilaterale forhandlinger om investeringer,

7. Behovet for en forenkling af fællesskabsprocedurerne, således at EF-instrumenterne er mere tilgængelige for alle operatører.

III. fremsætter Det Økonomiske og Sociale Udvalg følgende forslag:

1. Europa-Kommissionen skal lade sine instrumenter for investeringsstøtte i tredjelande indgå i en global strategi, hvor den samtidig nedfælder de overordnede samarbejdsprincipper, de sociale og miljømæssige normer og EU's legitime interesser, navnlig for så vidt angår gensidighed, beskæftigelse og konkurrenceevne.

2. Denne strategi skal gøres til genstand for en politisk meddelelse fra Kommissionen, ledsaget af specifikke foranstaltninger til sikring af gennemsigtighed, sammenhæng og samordning.

3. Med henblik herpå foreslår ØSU, at der sondres mellem enkle og klart definerede specialiserede instrumenter og programmer, der er tilpasset hver enkelt berørt region.

4. ØSU foreslår denne strategi udbygget i de central- og østeuropæiske lande samt i Middelhavslandene som led i et område for samarbejde og privilegeret partnerskab.

5. ØSU gør opmærksom på betydningen af, at der er komplementaritet mellem disse fællesskabsinstrumenter og medlemsstaternes aktioner, og fremsætter praktiske forslag med dette for øje.

6. ØSU går ind for en forenkling af forvaltningsreglerne, navnlig derved, at man samler de pågældende tjenestegrene i Kommissionen og styrker kontrol- og evalueringsforanstaltningerne. Det foreslås, at man opretter et observatorium med henblik på de økonomiske og sociale virkninger af disse instrumenter; dette observatorium skal fungere under medvirken af arbejdsmarkedets parter og ØSU.

1. Indledning

1.1. I mere end tyve år har Europa-Kommissionen udviklet instrumenter, der skal lette europæiske investeringer i en række tredjelande, navnlig ved støtte til joint ventures. Disse redskaber dækker i dag næsten hele verden. De er endnu i dag meget forskelligartede, eftersom de oprindelig blev gennemført som led i meget forskellige politikker: Lomé-konventionen med landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, samarbejdet med Latinamerika og Asien, Middelhavspolitikken og åbningen over for landene i Central- og Østeuropa. De udgør i dag ikke desto mindre en helhed af ordninger, der bliver stadig mere kendt af de europæiske operatører, der er tilbøjelige til at anvende dem sammen med de mere traditionelle nationale instrumenter til investerings- og eksportfremme.

1.2. ØSU's hensigt med denne initiativudtalelse er at vurdere rækkevidden af disse instrumenter, at undersøge navnlig deres økonomiske og sociale virkninger og fremsætte henstillinger med hensyn til både deres prioriterede aktioner og den måde, de forvaltes og virker på, for således at skabe større klarhed og forenkling.

1.3. Denne hensigt synes så meget mere relevant, som EU i dag netop har indledt en uddybningsproces med gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union på grundlag af en fælles valuta samt en udvidelsesproces, der omfatter ti lande i Central- og Østeuropa samt Cypern. Denne grundlæggende udvikling vil nødvendigvis påvirke EU's udenrigspolitik, herunder også investeringspolitikken.

1.4. Med denne hensigt står man imidlertid også over for de udfordringer, der ligger i den såkaldte internationalisering af de økonomiske og kommercielle forbindelser, et fænomen, der navnlig vedrører investeringsspørgsmålet med debatten om udkastet til den investeringsaftale (AMI), som OECD har foreslået, og den stadig større betydning af miljømæssige spørgsmål og sociale regler, når investerings- og handelsspørgsmål behandles.

2. EF-instrumenterne

2.1. Centret for Industriel Udvikling og Lomé-konventionen

Inden for rammerne af Lomé-konventionen giver Centret for Industriel Udvikling (CIU), en paritetisk EU-AVS-institution, finansiel og faglig bistand til europæiske og AVS-initiativtagere til industriprojekter i AVS-staterne. CIU bistår AVS-virksomhederne med fire faciliteter: udpegelse af partnere, bistand til forberedende arbejde, rådgivning vedrørende projektets udformning (finansielt og juridisk) og startstøtte. I øvrigt kan EU som led i Lomé-konventionen finansiere investeringsprojekter (lån, rentegodtgørelser, risikovillig kapital).

2.1.1. I sin udtalelse om grønbogen om Lomé-konventionens fremtid (CES 775/97) har ØSU allerede henstillet, at CIU reformeres afgørende, og at dets rolle udvides til også at omfatte en bredere bistand til udviklingen af de lokale AVS-virksomheder for så vidt angår kvaliteten og markedsføringen af produktionerne, navnlig under et Center for Udvikling af Virksomheder (CUV). ØSU har ligeledes foreslået flere finansieringstekniske indgreb til fordel for investeringerne og det industrielle samarbejde med EU.

2.2. ECIP-programmet

ECIP-programmet (European Community Investment Partner), der blev iværksat i 1988 på kommissær Claude Cheyssons initiativ, har først og fremmest til formål at lette EF-investeringer i Asien, i Middelhavslandene samt i Latinamerika. Til dette program er der afsat 50 millioner ECU årligt i perioden 1996-1999; programmet er baseret på fem faciliteter:

- Facilitet nr. 1: Finansiering af forudgående undersøgelser for at udvælge projekterne eller seminarer med deltagelse af EU-virksomheder og virksomheder fra lande, der kan modtage ECIP-støtte.

- Facilitet nr. 2: Rentefrit forskud til undersøgelser forud for etableringen af et joint venture mellem EU og et af de lande, der kan modtage ECIP-støtte.

- Facilitet nr. 3: Erhvervelse af kapitalandele eller lånekapital til finansiering af nye joint ventures eller ekspanderende nuværende virksomheder, eller til nye investeringer i forbindelse med lokale virksomheder, der under licens arbejder sammen med EU-virksomheder.

- Facilitet nr. 4: Rentefrit forskud til uddannelse eller bistand til joint ventures.

- Facilitet nr. 1 B: Der er tale om en ny facilitet, der skal finansiere forberedelsen af privatiseringen af virksomheder i støtteberettigede lande på området infrastruktur eller miljø. ØSU bemærker, at man med denne nye facilitet fraviger ECIP-programmets traditionelle målsætning, eftersom ingen europæisk virksomhed i denne fase er direkte involveret.

2.3. JOP-programmet (PHARE og TACIS)

Sammen med udbygningen af EU's samarbejde med landene i Central- og Østeuropa iværksatte Kommissionen i 1991, efter ECIP-modellen, JOP-instrumentet for de lande, der kan modtage støtte efter PHARE- og TACIS-programmerne (Central- og Østeuropa samt den tidligere Sovjetunion). JOP henvender sig, via EU's finansinstitutter, til europæiske erhvervsfolk for at støtte oprettelse af joint ventures i PHARE- og TACIS-landene. Det omfatter fire faciliteter:

- Facilitet nr. 1: Bistand til kontakt mellem potentielle partnere.

- Facilitet nr. 2: Samfinansiering af feasibility-undersøgelser af joint venture-projekter mellem dels EU og dels PHARE- og TACIS-lande. Det skal bemærkes, at der er tale om forskud, der ændres til subsidier, hvis projektet lykkes.

- Facilitet nr. 3: Finansiering af joint ventures' kapitalbehov i form af erhvervelse af kapitalandele eller langfristet lån. (Denne facilitet er ved at blive afskaffet).

- Facilitet nr. 4: Samfinansiering, i form af rentefrie forskud, af aktioner vedrørende uddannelse og faglig bistand for nyetablerede joint ventures.

2.4. AL-INVEST-programmet

Den Europæiske Union har indført et AL-INVEST-instrument, der skal fremme det industrielle samarbejde mellem EU og Latinamerika. Dette omfatter møder mellem virksomheder, særlige møder om underleverandørvirksomhed, oprettelse af centre for virksomhedssamarbejde i Latinamerika, anvendelse af edb-mekanismer i forbindelse med virksomhedssamarbejdet, møder under AL-partnerskabet. EU har besluttet at afsætte 41 millioner ECU til dette program for perioden 1996-2000.

2.5. ASIA-INVEST-programmet

Efter AL-INVEST-modellen iværksatte EU i 1997 et ASIA-INVEST-program, der har et anslået budget på 45 millioner ECU for perioden 1997-2002, og som omfatter tre faciliteter:

- Business Priming Fund, hvis hovedopgave er at samfinansiere indtil 50 % af fælles undersøgelser (gennemført af handelskamre eller faglige sammenslutninger i flere medlemsstater) om markedsudsigterne i Asien. Business Priming Fund støtter også uddannelsesprogrammer for europæiske erhvervsdrivende i de asiatiske landes sprog og kultur samt missioner for sektorbestemt faglig bistand på baggrund af europæisk knowhow til fordel for de mindst udviklede asiatiske lande.

- Møder mellem virksomheder (Asia-Interprise eller Asia-Partnerskab).

- Asia Investment Facility: der er tale om at finansiere sektorbestemte undersøgelser pr. land og pr. industrisektor for at indkredse, evaluere og fremme præcise investeringsmuligheder for EU-virksomhederne i Asien.

2.5.1. Man kan også nævne, at der i 1997 blev iværksat et nyt Asia-Ecobest-program, der skal fremme et bedre miljø i Asien, navnlig ved at stimulere investeringer eller overførsler af knowhow fra europæiske operatører.

2.6. MEDA-programmet

For så vidt angår Middelhavsområdet konstaterer ØSU, at der, efter »indefrysningen« i 1996 af MED-INVEST-programmet som følge af store forvaltningsproblemer og forsinkelsen med gennemførelsen af MEDA, i dag er usikkerhed med hensyn til karakteren af de specifikke instrumenter, der er møntet på dette område. Disse lande kan imidlertid komme i betragtning med henblik på ECIP-støtte, lån fra Den Europæiske Investeringsbank samt visse virksomhedspartneraktioner af typen MED-ENTERPRISE og MED-PARTENARIAT.

2.6.1. Den 20.-21. maj 1996 afholdt man imidlertid den første Euro-Middelhavskonference (industri), hvor man afslutningsvis vedtog en erklæring om industrielt samarbejde. På grundlag heraf godkendtes en handlingsplan, hvorefter der bl.a. skal nedsættes to arbejdsgrupper: den første med navnet »Udvikling af strukturer i industrien og på virksomhedslederplan«, og den anden, der har »Den juridiske og administrative ramme« som arbejdsopgave.

På grundlag af denne handlingsplan kan man gennemføre specifikke foranstaltninger for regionen, som f.eks. aktioner, der er målrettet mod udvikling af industrizoner (vejledning for benchmarking, programmer for erhvervsuddannelse og administration...). ØSU forstår imidlertid, at der på begge sider af Middelhavet næres forventninger hos de operatører, der helt legitimt vil kunne håbe på et program af typen ASIA-INVEST eller AL-INVEST for et område, der er en af EU's højest prioriterede mærkesager.

2.7. Andre instrumenter »for flere lande«

For at fuldstændiggøre denne liste, selv om den ikke er udtømmende, og for helt at forstå, hvor mangfoldige og forskelligartede EF-instrumenterne er, kan man her også anføre:

2.7.1. Den Europæiske Investeringsbank, der spiller en stadig større rolle i EU's partnerlande (Central- og Østeuropa, AVS-landene, Latinamerika og Asien), idet den via sine finansieringer støtter udviklingen af disse landes infrastrukturer og industrier under særligt hensyn til partnerskabet med EU's operatører.

2.7.2. Der er oprettet et »Center for Industrielt Samarbejde« i Bosnien-Hercegovina, »European Business Information Centers« (EBIC) i Asien, »Eurocentros« i Latinamerika, »Business Cooperation Center« i TACIS-landene samt et samarbejdscenter mellem EU og Japan.

2.7.3. Der gennemføres internationale samarbejdsaktioner under EF's programmer for forskning og udvikling.

3. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs spørgsmål

3.1. EF-instrumenternes forskelligartethed

For de økonomiske operatører ligesom for borgerne forekommer denne mangfoldighed af instrumenter med forskellige regler og virkemåder overdrevet, også selv om man forstår, at det er nødvendigt at operere med forskellige vilkår for transaktionerne afhængigt af de givne problemer og den politisk-økonomiske sammenhæng. ØSU slår derfor til lyd for en nærmere afklaring (affattelse af en håndbog) og en reel rationalisering. Man bemærker således, at der med henblik på visse regioner (f.eks. Asien) findes flere procedurer samtidig, der tilsyneladende konkurrerer på visse områder (f.eks. ASIA-INVEST og ECIP). Også med hensyn til procedurerne kan man undre sig over visse skævheder, som f.eks. det forhold, at man ved finansiering af feasibility-undersøgelser i forbindelse med joint ventures i Asien, Latinamerika og Middelhavsområdet (ECIP's facilitet nr. 2) skal tilbagebetale forskuddene, medens de, i tilfælde af et heldigt resultat, kan betragtes som subsidier for den samme type undersøgelser, når de vedrører PHARE- og TACIS-landene (JOP/JVP's facilitet nr. 2).

3.2. Kan de små og mellemstore virksomheder komme i betragtning?

Selv om de fleste af EF-instrumenterne tilsyneladende især er bestemt for små og mellemstore virksomheder efter EF's definition, er der ifølge de undersøgte instrumenter en skønsmargin. Også her er det nødvendigt at redegøre nærmere og overveje prioriteringerne for EF's indsats.

3.3. Formålene med disse investeringsstøtteinstrumenter

ØSU er i tvivl om, hvilke reelle målsætninger der er opstillet for disse instrumenter: skal de lette partnerlandenes økonomiske udvikling, fremme europæiske investeringer i disse lande, fremme den europæiske etablering og tilstedeværelse, udvikle det industrielle, tekniske og videnskabelige samarbejde eller fremme eksporten af europæisk knowhow? Det er, når EU skal give et svar på disse spørgsmål og opstille prioriteringer, at den skal lade disse instrumenter for investeringsstøtte indgå i en global strategi, hvor den tager hensyn til sine internationale mål og tilsagn om samarbejde og udviklingsstøtte og samtidig til sine egne interesser på både politisk og økonomisk plan.

3.4. Sammenhængen med de øvrige EF-politikker

Alle disse instrumenter er opstået i meget forskellige sammenhænge. Man må i dag altså stille det spørgsmål, om der er overensstemmelse mellem dem og de overordnede EF-politikker, navnlig for så vidt angår handelspolitik, samordnede aktioner for beskæftigelse, bæredygtig økonomisk og social udvikling, den fælles landbrugspolitik, den europæiske industris konkurrenceevne etc.

3.4.1. Handelspolitik

Selv om handelspolitikken er et område, hvor EF hovedsagelig har kompetence, henhører eksportfremme ifølge subsidiaritetsprincippet fortsat under de nationale myndigheders kompetence. De eneste aktioner, der i så henseende gennemføres på EF-plan (EXPROM-programmet, aktioner over for Japan), har altid været af et ganske ringe omfang. Forsøget på at medtage eksportfremmeaktioner i traktaten mislykkedes ved den seneste regeringskonference. Det kan altså være fristende at præsentere eller anvende disse instrumenter som de eneste EF-redskaber til eksportfremme i handelspolitikken. I denne forbindelse skal disse instrumenter tilsyneladende være enten udviklingsredskaber over for de ugunstigst stillede lande eller incitamenter til at trænge ind på markederne, navnlig over for lande, der ganske særlig er utilgængelige for europæernes tilstedeværelse.

3.4.1.1. For så vidt angår målsætningen om at trænge ind på nye markeder, mener ØSU, at man på dette område bør indføre et snævert samarbejde med de berørte myndigheder i de medlemsstater, der har handelsfremmende tjenester og handelsfilialer i udlandet. Kommissionen bør koncentrere sin støtte om initiativer af europæisk dimension, navnlig når de udgår fra sektorbestemte europæiske sammenslutninger. Som supplement hertil bør EU fremme den størst mulige samordning af nationale handelsfremmende aktioner, f.eks. ved på europæisk plan at sikre en formidling af markeds- og investeringsmuligheder, der er opdaget af de nationale handelsfilialer. Dette dobbelte initiativ er et troværdigt og rimeligt alternativ til, at der med Kommissionens støtte skabes europæiske strukturer i udlandet sammen med medlemsstaternes tjenestegrene og handelskamre.

3.4.1.2. I handelspolitiske spørgsmål og via sine egne investeringer skal EU sørge for at fremme regler vedrørende god forretningsskik. Det bør være bydende nødvendigt, at der indgår oplysningsaktioner i instrumenterne til investeringsstøtte for således at gøre de europæiske investorer bekendt med problemet vedrørende efterligninger, viden om beskyttelsesordninger for industriel og intellektuel ejendomsret, bekæmpelse af dumping, oprindelsesregler...

3.4.2. Handelspolitik samt bæredygtig økonomisk og social udvikling

Med hensyn til handelspolitik bør EU fremme overholdelsen af Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO's) konventioner om sociale forhold samt hensynet til miljøet. I traktaten om Den Europæiske Union er en bæredygtig økonomisk og social udvikling fastsat som mål for udviklingssamarbejdspolitikken (artikel 130 U). Det er således afgørende, at EU ved hjælp af sine egne instrumenter ikke kun sørger for, at dens principper overholdes, men også sikrer, at de fremmes. Her er der navnlig tale om spørgsmålene i forbindelse med miljø (jf. de multilaterale miljøaftaler, bl.a. Rio- og Kyoto-konferencens forpligtelser) og sociale vilkår, en effektiv gennemførelse af ILO-konventionerne (navnlig om ikke-forskelsbehandling, retten til at danne fagforeninger samt bekæmpelse af tvangsarbejde og børnearbejde). Som ØSU nævnte det i sin udtalelse om »Ensartede regler for direkte investeringer på internationalt plan« (CES 260/96): »Lejligheden bør ligeledes benyttes til at vanskeliggøre forsøgene på at tiltrække direkte udenlandske investeringer på baggrund af lave standarder på arbejdsmarkedet, hvilket ikke bør forveksles med lave lønninger...«

3.4.3. Indvirkningerne på beskæftigelsen

Det er sjældent, at man peger på disse EF-instrumenters indvirkning på beskæftigelsen (undtagen i JOP-programmet). ØSU erkender, at dette spørgsmål rejser en hel række komplicerede problemer: direkte eller indirekte indvirkninger, direkte eller indirekte beskæftigelse, korttids- eller langtidsbeskæftigelse osv. Spørgsmålet skal imidlertid stilles. Det er vigtigt at vide, i hvilket omfang disse instrumenter virkelig fremmer partnerlandenes økonomiske og sociale udvikling, og at vide, hvilke indvirkninger de har på beskæftigelsen i EU-landene. Det fremgår faktisk, at udvikling af en fællesskabsvirksomheds aktiviteter i et tredjeland kan have positive indvirkninger på EU's beskæftigelse takket være den opnåede værditilvækst, tjenesteydelser og vedligeholdelse, udstyr og de hermed forbundne vækstmuligheder. Mange investeringer er imidlertid kun udflytninger af produktionsmidler, der foretages for at opnå mindre tyngende beskatningsmæssige og sociale vilkår, og som har meget negative indvirkninger på beskæftigelsen i Europa. De forelagte projekter bør indeholde beregninger, der gør det muligt at vurdere disse indvirkninger, og den efterfølgende evaluering af projekterne bør indeholde oplysende talmateriale med henblik herpå. ØSU anmoder Kommissionen om at foretage konsekvensundersøgelser vedrørende prioriterede regioner og sektorer, således at den eventuelt kan få underbygget disse indikationer og opstille mere nøjagtige kriterier for udvælgelse af de projekter, der forelægges i henhold til denne prioritering.

3.4.4. Den europæiske konkurrenceevne

Den europæiske industris konkurrenceevne på internationalt plan er en vigtig faktor at tilgodese, når man vil sikre vækst og forbedre beskæftigelsessituationen, især som led i liberaliseringen af verdenshandelen. Men i analysen af konkurrenceevnen skal man tage hensyn til EU's aktiver, især i form af meget kvalificerede menneskelige ressourcer. Det er derfor legitimt at søge at evaluere disse samarbejdsinstrumenters målsætninger på baggrund af deres indvirkning på de europæiske virksomheders konkurrenceevne. Investeringerne og samarbejdet med tredjelande kan være til gavn for væksten og beskæftigelsen i Europa på visse betingelser, navnlig som led i en offensiv taktik (erobring af markeder) eller sektorbestemte strategier, især til nærtliggende områder, idet det herved bliver muligt at forholde sig komplementært. Det er derfor, at ØSU i sit forslag til udtalelse om »Handlingsplan til fremme af den europæiske tekstil- og beklædningsindustris konkurrenceevne« (CES 1479/97) anbefaler europæiske investeringer på visse vilkår i Central- og Østeuropa og i Middelhavsområdet. Disse investeringer skal ligeledes stemme overens med EU's interne strukturelle politik, navnlig EFRU's investeringsstøtte, således at følgerne ikke bliver, at der er overkapacitet i produktionen i visse industrisektorer.

3.5. Sammenhængen mellem de nationale aktioner og EF-aktionerne samt de finansielle indvirkninger

ØSU konstaterer, at de europæiske operatører i stadig højere grad anvender EF-instrumenterne, også i forventning om, at europæiske interesser fremmes i udlandet. Denne situation indebærer en risiko for forvirring eller overlapninger, for så vidt som eksportfremme principielt stadig henhører under de nationale myndigheder.

3.5.1. ØSU foreslår en metode til at skabe mere sammenhæng, komplementaritet og gennemsigtighed. Denne metode bør også vedrøre spørgsmålet om de europæiske strukturer i tredjelandene, for man har der konstateret en vis konkurrence mellem de nationale organisationer (handelskamre i udlandet) og EU's initiativer. Man bør også øge bestræbelserne på at skabe større sammenhæng til også at omfatte forbindelserne med internationale organisationer som UNIDO (De Forenede Nationers Organisation for Industriel Udvikling), UNCTAD eller Verdensbanken. I disse to organisationer har EU's medlemsstater faktisk majoriteten (i UNIDO) eller en afgørende andel (35 % for Verdensbankens vedkommende imod kun 15 % til USA).

3.5.2. Med hensyn til finansielle ressourcer er det ikke altid muligt klart at fastslå, hvilke beløb EU afsætter til disse instrumenter, enten på grund af selve indgrebenes karakter, når der er tale om lån, eller fordi visse instrumenter er en integrerende bestanddel af større bevillingsrammer, således som det er tilfældet for MEDA's vedkommende. Det er ønskeligt, at man skaber større klarhed over indgrebene og deres komplementaritet med de nationale aktioner. Dette kunne eventuelt ske i form af en situationsoversigt, opstillet efter større geografiske områder, over EF-instrumenterne og de nationale instrumenter samt over de beløb, der er afsat hertil.

4. En integrations- og koordinationsramme

Efter at have analyseret disse spørgsmål og efter høring af Europa-Kommissionens vigtigste berørte tjenestegrene mener ØSU, at der skal skabes en ramme om en integreret og koordineret indsats:

4.1. De vigtigste mål

For at sikre at disse instrumenter stemmer overens med de overordnede mål og fællesskabspolitikker er det nødvendigt at gøre en integrationsindsats. Den skal udformes som en global strategi, hvor der indkredses en række mål, der gradueres eller udbygges alt efter det pågældende geografiske område, dets udviklingsstade og kvaliteten af dets politiske forbindelser til EU. Disse mål er følgende:

4.1.1. Man bør fremme en varig vækst inden for rammerne af socialt fremskridt og miljøbeskyttelse, samt et gunstigt investeringsklima (politisk, retslig og økonomisk stabilitet) i udviklingslandene, især udviklingslande med de næreste forbindelser med EU (bl.a. AVS-lande).

4.1.2. Man bør lette overgangen fra en statskontrolleret økonomi til en markedsøkonomi og øge det industrielle samarbejde som led i et privilegeret partnerskabs- eller integrationssamarbejde med de central- og østeuropæiske lande og Middelhavslandene.

4.1.3. Man bør begunstige de europæiske investeringer på de fremtidige markeder eller vækstmarkeder, over for hvilke en storstilet indsats på EF-plan kan være nødvendig med henblik på at give de europæiske virksomheders aktivitet »en indsprøjtning«.

4.2. Hvorledes disse mål kan indgå i en strategi på verdensplan

Man bør lade denne strategi indgå i de nuværende drøftelser vedrørende en international investeringsaftale. ØSU vil kunne støtte dette initiativ, men kun, hvis der i denne forbindelse tages hensyn til et vist antal principper og forudsætninger, således som de blev fremført af Europa-Parlamentet i beslutningen vedrørende AMI, der blev forelagt af parlamentsmedlem Kreissl-Dorfler og vedtaget den 11. marts 1998. Desuden skal der ifølge ØSU med en sådan aftale »tilstræbes en større disciplin i anvendelsen af skatteincitamenter og andre direkte incitamenter med henblik på tiltrækning af direkte udenlandske investeringer, hvilket ligeledes har konsekvenser for modtagerstaternes finanser« (udtalelse om »Ensartede regler for direkte investeringer på internationalt plan«. »Det gælder navnlig om at undgå, at der opstår frie eksportzoner, der indfører negativ forskelsbehandling over for nationale virksomheder, og som ofte er kendetegnet af en total foragt for alle sociale eller miljømæssige grundregler«.

4.3. Principperne til sikring af, at målene integreres

Sideløbende med denne globale strategi går ØSU ind for en afklaring og fornyelse af EF-instrumenterne efter følgende principper:

4.3.1. Man skal sondre mellem de makroøkonomiske aktioner vedrørende beskatning eller investeringssikkerhed, »mellemstore« støtteaktioner til mellemledsstrukturer som handelskamre eller udviklingsagenturer samt direkte interventioner vedrørende investeringer.

4.3.2. Man skal integrere de europæiske politiske mål i hovedkriterierne for at acceptere projekterne, især skal man:

- tage hensyn til de sociale og miljømæssige kriterier i investeringsprojekterne,

- undersøge indvirkningerne på beskæftigelsen i EU,

- i forbindelse med programmerne i udviklingslandene give adgang til investorer fra andre udviklingslande eller fra tilgrænsende områder (f.eks. Middelhavspartnerlande i Afrika syd for Sahara), men forbeholde de fremtidige markeder i Latinamerika eller Asien for EU-operatører alene.

4.3.3. ØSU går ind for ligefrem at iværksætte en strategi for industrielt partnerskab med de lande, der ansøger om optagelse i EU, med de øvrige central- og østeuropæiske lande og med Middelhavsområdet. Der bør afsættes flere midler til denne politik som led i MEDA-, PHARE- og TACIS-bevillingsrammerne.

4.3.4. ØSU foreslår, at man harmoniserer reglerne for de forskellige instrumenters virkemåde: regler for deltagelse (valgbarhedskriterier, definition af en SMV...), finansielle betingelser (mekanismer for tildeling, eventuel tilbagebetaling...), samling af de berørte tjenestegrene i Kommissionen samt evaluerings- og kontrolmekanismer, der bør være fælles. Disse reformer skal være motiveret af ønsket om forenkling for således at sikre, at EU-operatørerne, og især de små og mellemstore virksomheder, får lettere og direkte adgang. Reglerne skal være klart og præcist beskrevet i en enkelt håndbog for operatører, der er fælles for alle procedurer og alle lande.

4.3.5. ØSU foreslår nye arbejdsmetoder, der sikrer en virkelig komplementaritet, idet man først og fremmest identificerer projekter, for hvilke det er muligt at anvende forskellige fællesskabsinstrumenter på en koordineret måde. På grundlag af disse nye arbejdsmetoder vil man kunne sondre mellem de makroøkonomiske aktioner vedrørende beskatning eller investeringssikkerhed, »mellemstore« støtteaktioner til mellemledsstrukturer som handelskamre, erhvervsorganisationer, udviklingsagenturer samt direkte interventioner vedrørende investeringer.

4.3.6. ØSU går endelig ind for, at man i praksis gennemfører princippet om, at investeringsstøtteinstrumenterne, ligesom alle former for støtte, gøres betinget bl.a. af politiske, økonomiske og sociale kriterier.

5. Konkrete forslag til en virkelig sammenhængende ramme

For at rationalisere de nuværende instrumenter foreslår ØSU, at der sondres mellem tekniske redskaber og specifikke handlingsprogrammer for givne geografiske områder. Denne sondring åbner bl.a. mulighed for, at man kan afstemme anvendelsen af forskellige tekniske instrumenter efter EU's prioriteter, som atter igen indgår i andre fællesskabspolitikker og er fastlagt i en global strategi.

5.1. Ensartede tekniske redskaber

Det drejer sig om at omforme spektret af redskaber, der for øjeblikket er meget forskelligartet, til en række instrumenter, der er ensartede i deres funktionsmåde, komplementære og afpasset efter de lokale situationer og operatørernes behov. Efter ØSU's opfattelse vil der være tale om følgende instrumenter:

5.1.1. Programmer for teknisk bistand, der gennemføres i makroøkonomisk sammenhæng (udviklingslande, Euro-Middelhavsområdet).

- Mekanismer til støtte af mellemstrukturer i form af partnerskabsprogrammer, hovedsagelig via erhvervsuddannelse, med lignende EU-institutioner; programmerne er tilrettelagt med henblik på støttefunktioner for virksomheder samt udvikling af centre for industrielt samarbejde.

- Instrumenter for direkte støtte til virksomheder, dvs.:

Uddannelse af europæiske virksomhedsledere i partnerlandenes kultur (navnlig for industrilande).

Virksomhedsmøder efter EUROPARTENARIAT- og INTERPRISE-modellen, på højt fagligt plan med en bedre udvælgelse af deltagere fra begge sider.

Støtte til kollektive markedsundersøgelser og sektorbestemte undersøgelser fortrinsvis med henblik på de fremtidige markeder.

Finansiering af feasibility-undersøgelser vedrørende investeringsprojekter og projekter til oprettelse af joint ventures med harmoniserede regler uanset område.

Indgreb fra et center for teknisk bistand til fordel for investeringer i de vanskeligste lande.

- Erhvervsuddannelses- og videreuddannelsesaktioner for personale, der er ansat i tredjelande.

- Programmer til fremme af kvindelige erhvervsledere (erhvervsuddannelse, adgang til kredit...).

- Mobilisering af EU's finansredskaber (EIB, men også Den Europæiske Investeringsfond (EIF) og banknet, med anvendelse af mekanismer for finansiel knowhow (risikovillig kapital, garantifonde, godtgørelser), der er gradueret efter »land/risiko« for således at fremme investeringer navnlig i de central- og østeuropæiske lande og i Middelhavslandene. Disse programmer for finansiel støtte skal gennemføres af banknettene selv, ledsaget af en mekanisme til oplysning og fastlæggelse af projekter; denne mekanisme skal varetages af de formidlende organer: CIU i radikalt omdannet skikkelse, centre for industrielt samarbejde, handelskamre og erhvervsfaglige sammenslutninger.

5.2. Geografiske handlingsprogrammer

ØSU foreslår, at man graduerer anvendelsen af disse forskellige redskaber efter det pågældende geografiske område og sikrer sammenhæng via handlingsprogrammer. I denne forbindelse synes eksemplet med ASIA-INVEST mest egnet, da det allerede omfatter et sammenhængende spektrum af redskaber. ØSU foreslår derfor følgende helhed af handlingsprogrammer:

5.2.1. Et udbygget AL-INVEST-program for Latinamerika, der omfatter ECIP-instrumentet, nye programmer for uddannelse i det latinamerikanske kontinents kulturer, aktioner for teknisk bistand for områdets udviklingslande, støtte til kollektive undersøgelser og sektorbestemte undersøgelser af typen Business Priming Fund og Investment facility, således som disse er udviklet i ASIA-INVEST.

5.2.2. Udvidelse af ASIA-INVEST til også at omfatte ECIP-instrumentet (således at overlapninger undgås) og aktioner for teknisk bistand til udviklingslandene.

5.2.3. Et EAST-INVEST-program for CØEL og TACIS-landene, herunder også særlige redskaber med henblik på den europæiske integration, udbygning af formidlende strukturer, samarbejde mellem SMV, fremme af europæiske investeringer på strategiske områder (træ, energikilder, luftfart...) via interventioner fra EIB, EIF og banknettene med fællesskabsstøtte i form af finansiel knowhow, JOP-instrumentet for feasibility-undersøgelserne, centre for industrielt samarbejde mellem EU og CØEL, der ledes i fællesskab af de lokale formidlende institutioner og EU.

5.2.4. Et AVS-INVEST-program, der omfatter ECIP-redskabet (som AVS-landene i dag uden egentlig grund ikke kan komme i betragtning til), teknisk bistand til reformer, udbygning af lokale, regionale og erhvervsfaglige formidlende strukturer, CIU i radikalt omdannet skikkelse og ændret til Center for Virksomhedsudvikling for således at bistå AVS-virksomheder med bedre at integrere sig i den internationale handel, EUROPARTENARIAT- og INTERPRISE-redskaberne, interventionerne fra EIB, EIF og banknettene samt en global ordning for formidlende net til støtte- og ledsageforanstaltninger.

5.2.5. Et nyt MEDA-INVEST-program, der ud over ECIP-, EUROPARTENARIAT- og INTERPRISEredskaberne omfatter teknisk bistand til reformer, udbygning af lokale formidlende strukturer via programmer for erhvervsuddannelse, fremme af europæiske investeringer på strategiske områder (energi, turisme...) via interventioner fra EIB, EIF og banknettene med foranstaltninger vedrørende finansiel knowhow, teknisk bistand til lokale virksomheder med et center af CIU-typen.

5.2.6. Et US-INVEST- og JAPAN-INVEST-program, der udelukkende er orienteret imod indlæring af disse landes kultur og anvendelse af EUROPARTENARIAT- og INTERPRISE-redskaberne.

5.3. Forvaltningsregler, opfølgning og kontrol

5.3.1. ØSU anbefaler, at der indføres en fælles mekanisme for hyppig og regelmæssig overvågning og evaluering af disse instrumenter. Evalueringen skal omfatte en obligatorisk, langsigtet mekanisme til indhentning af oplysninger hos støttemodtagerne, dvs. iværksætterne af projekterne er pligtige til at give oplysninger i mindst ti år. I evalueringen skal der tages hensyn til de økonomiske og sociale virkninger, navnlig på beskæftigelsen i og uden for EU, den varige udvikling samt EU's konkurrenceevne og handelsinteresser på lang sigt.

5.3.2. Endvidere anbefaler ØSU, at der indledes en sammenligning af den bedste praksis (benchmarking) mellem redskaberne og programmerne, navnlig med hensyn til resultater, sammenhæng i forhold til målsætningen samt integration i fællesskabspolitikkerne. Hvis de berørte tjenestegrene i Kommissionen slås sammen med dette formål, ville dette være et praktisk bidrag til at sikre denne sammenhæng og sammenligning af god praksis.

5.3.3. Det er bydende nødvendigt at styrke foranstaltningerne til bekæmpelse af svig og at indføre Europa-Parlamentets og Revisionsrettens budgetkontrol overalt på europæisk plan.

5.3.4. Disse ordninger for evaluering, overvågning og bekæmpelse af svig skal gennemføres uden for meget bureaukrati og ud fra et konstant ønske om at forenkle procedurerne. Det er faktisk ved at give operatørerne mest muligt ansvar (evaluering pr. mål, efterfølgende kontrol), at man kan opnå de bedste resultater.

5.3.5. ØSU foreslår også, at der oprettes et observatorium med henblik på de socioøkonomiske virkninger af investeringsstøtteinstrumenterne, hvor arbejdsmarkedets parter og ØSU skal medvirke. Dette observatorium skal navnlig måle de beskæftigelsesmæssige virkninger i EU, fremme af sociale og miljømæssige normer og bæredygtig udvikling i modtagerlandene.

5.4. Finansielle ressourcer og komplementaritet med det nationale niveau

5.4.1. For at sikre en god sammenhæng mellem nationale aktioner og fællesskabsaktioner anbefaler ØSU, at man nøje medinddrager de berørte nationale myndigheder og enheder (handelskamre, erhvervsfaglige sammenslutninger) i opfølgningen af og tilsynet med programmerne for de enkelte lande. ØSU anbefaler i denne forbindelse, at der udarbejdes en situationsoversigt over de nationale aktioner og fællesskabsaktionerne opstillet efter geografisk område.

5.4.2. ØSU anbefaler, at man koncentrerer en betydelig del af samarbejdsprogrammernes disponible ressourcer om disse instrumenter, navnlig i Europa og i Middelshavsområdet. For at afbøde budgetbegrænsningerne og for at sikre komplementaritet med det nationale niveau vil man kunne iværksætte supplerende aktioner i samfinansiering mellem EU og medlemsstaterne for at fremskynde denne nødvendige integration (deltagelse af operatører fra de andre medlemsstater er sikret i forbindelse med EF-parten).

Bruxelles, den 1. juli 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg