Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »De globale udfordringer, der knytter sig til verdenshandelen: Den Europæiske Unions strategi til sikring af markedsadgang« (97/C 56/10)

Den 31. oktober 1996 besluttede Det Økonomiske og Sociale Udvalg i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om »De globale udfordringer, der knytter sig til verdenshandelen: Den Europæiske Unions strategi til sikring af markedsadgang«.

Det forberedende arbejde var blevet henvist til ØSU's Sektion for EF's Eksterne Forbindelser, Handelsog Udviklingspolitik, som udpegede Jan Jacob van Dijk til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. oktober 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 339. plenarforsamling af 30. og 31. oktober 1996, modet den 31. oktober 1996, med 49 stemmer for, 1 imod og 1 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Ved afslutningen af GATT/Uruguay-runden blev det besluttet at oprette Verdenshandelsorganisationen (WTO). Det stiftende møde blev afholdt i Marrakech. Denne organisation skal kontrollere gennemførelsen af resultaterne af Uruguay-runden. Det første ministermøde afholdes i december 1996 i Singapore.

1.2. For at bevare dynamikken i et åbent multilateralt handelssystem og for at opnå den bredest mulige støtte til fortsatte bestræbelser på markedsåbning på globalt plan har Europa-Kommissionen offentliggjort en meddelelse, der fastlægger en ny strategi til sikring af markedsadgang i tredjelande samt EU's målsætninger for ministermødet i Singapore og den fremtidige dagsorden for Verdenshandelsorganisationen. Hermed bidrager den til at opnå enighed om den nye handelsdagsorden.

1.3. Kort sammenfatning af Kommissionens meddelelse

En betydelig del af Den Europæiske Unions høje velstandsniveau skyldes udenrigshandel og udenlandske investeringer. Unionen har en åben økonomi, hvor mange jobs er direkte afhængige af eksport, hvilket gør den fælles handelspolitik til en hjørnesten i EF-traktaten.

Den europæiske økonomis åbenhed for international konkurrence indebærer betydelige fordele for både erhvervslivet og borgerne. De europæiske virksomheder støder dog på talrige hindringer i udlandet, og derfor bør Fællesskabet søge at opnå forbedret markedsadgang i tredjelande sideløbende med den fortsatte gradvise åbning af sit eget marked.

I sin meddelelse af 14. februar 1996 med titlen »De globale udfordringer, der knytter sig til verdenshandelen: Den Europæiske Unions strategi til sikring af markedsadgang«, fremsætter Kommissionen en række forslag, der har til formål at føre denne strategi ud i livet.

Kommissionen har således fastsat nogle præcise mål: Fællesskabets handelspartnere bør overholde de forpligtelser, der følger af WTO-aftalerne, og selv forpligter det sig til at overholde aftalerne. Endvidere bør man inden for handelspolitikken sikre sig, at de eksisterende instrumenter til markedsåbning udnyttes fuldt ud. Fællesskabet skal også søge at fjerne andre barrierer for det økonomiske samkvem. Sluttelig skal erhvervslivet holdes underrettet om de muligheder, der bl.a. via handelspolitiske instrumenter er for at beskytte Fællesskabet mod illoyale handelsmetoder.

Fællesskabet kan følge to veje i sine bestræbelser for at sikre denne åbning: den multilaterale vej (iværksættelse og konsolidering af Uruguay-rundens resultater, forskellige foranstaltninger til markedsåbning og udarbejdelse af en liste over nye liberaliseringsområder) og den bilaterale vej (bilaterale forhandlinger af generel eller sektorspecifik karakter og en effektiv gradvis gennemførelse af aftaler, som sikrer forbedret markedsadgang eller frihandel med individuelle tredjelande eller regionale grupperinger). Disse to instrumenter kan suppleres med ledsagepolitikker, dvs. med en række aktioner, som kan øge europæiske firmaers eksportmuligheder (gensidig anerkendelse, erhvervsmæssigt og industrielt samarbejde, specifikke eksportfremmende initiativer).

I denne første analyse, som Kommissionen ønsker at udbygge yderligere, fastslår den, at adgangen til alle verdens markeder er en af de prioriterede målsætninger. Kommissionen giver sin fulde støtte til WTO, men understreger dog, at man under de kommende forhandlinger bør give særlig prioritet til de spørgsmål, som skaber nye muligheder for europæisk erhvervsliv på markederne i tredjelande.

2. Generelle kommentarer

2.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg står fuldt og helt bag Kommissionens initiativ og støtter strategien til sikring af bedre adgang til tredjelandes markeder for således at fremme europæisk eksport og skabe flere arbejdspladser i Europa. Det opfordrer WTO til at gennemføre samtlige resultater af GATT/Uruguay-runden og de aftaler, der blev indgået i Marrakech. WTO burde have en væsentlig kontrolfunktion i forbindelse med denne procedure.

2.2. Ifølge ØSU er endemålet med EU's handelspolitik at skabe et multilateralt handelssystem baseret på loyale og rimelige regler og ikke blot en handelsliberalisering. I denne forbindelse gentager ØSU det standpunkt, at fri global handel ikke er et mål i sig selv, men et middel til at skabe varig økonomisk vækst og social velfærd for alle deltagere i det multilaterale system. WTO bør derfor fastlægge et globalt sæt af regler for loyal konkurrence, således at der skabes ensartede konkurrencevilkår.

2.3. Dette princip vil blive behandlet nærmere i de følgende kapitler om konkurrence, investeringer, den sociale kontekst og miljøet.

2.4. ØSU opfordrer Kommissionen til aktivt at arbejde for, at Kina og Rusland også tiltræder WTO. Dette vil øge effekten af de aftaler, som indgås inden for rammerne af WTO.

3. Handels- og konkurrencepolitikken

3.1. Blandt punkterne på WTO's nye handelsdagsorden lægger ØSU særlig vægt på den fremtidige debat om handels- og konkurrencepolitik. Konkurrencepolitikkens målsætning er at opretholde konkurrencen på hjemmemarkederne og inden for Den Europæiske Union for at styrke den økonomiske kapacitet og øge forbrugerens velstand. Den indbefatter ikke kun den traditionelle konkurrence- og antitrustlovgivning, der er rettet mod den private sektors konkurrencebegrænsende foranstaltninger, men også regeringsregulativer, som direkte eller indirekte influerer på virksomhedernes forholden og erhvervsstrukturen. Målet med et regelbaseret multilateralt handelssystem er at øge den økonomiske og sociale velstand i verden ved at fremme de globale handels- og investeringsstrømme. Det prioriterede mål for WTO-forhandlingerne på dette område bør være at udbygge verdenshandelssystemet og styrke konkurrencen med etableringen af en multilateral handelspolitisk ramme, som søger at undgå potentielle konflikter mellem de handels- og konkurrencepolitiske målsætninger.

3.2. Multilaterale konkurrenceaftaler findes inden for EU, Den Nordatlantiske Frihandelsaftale (NAFTA) og Den Australsk-New Zealandske Handelsaftale om Snævrere Økonomiske Forbindelser (ANZCERTA). Blandt disse er EU den eneste, der råder over en overnational konkurrencemyndighed. Såvel UNCTAD som OECD har tidligere forsøgt at udarbejde regler for multinationale virksomheders adfærd. Disse regler er indeholdt i UNCTAD-kodeksen for konkurrencebegrænsende virksomhed fra 1980 og OECD-retningslinjerne for multinationale virksomheder fra 1976 og bakkes op af internationale erhvervskredse og fagbevægelsen. De er dog frivillige, og hidtil har man i konkurrencepolitikken manglet transparente multilaterale institutioner og procedurer til gennemførelse af reglerne og bilæggelse af tvister. Denne mangel vækker betænkeligheder i lande uden for EU, hvor hindringerne for markedsadgang er større end i EU-medlemsstaterne. Dette gør det således nødvendigt at inddrage disse lande i en reform af de gældende regler for internationale handels- og konkurrenceaftaler, og i denne forbindelse skal det sikres, at ingen af de nye foranstaltninger virker diskriminerende i hverken den ene eller den anden retning.

3.3. Dagsordenen for reformforhandlingerne inden for WTO kunne bl.a. omfatte:

- fastsættelse af normer for en stramning af de nationale konkurrencelove, herunder en udvidelse af deres anvendelsesområde, større transparens, bedre gennemførelses- og konfliktbilæggelsesprocedurer ud fra den betragtning, at konkurrencepolitikkernes internationale gennemslagskraft først og fremmest afhænger af de nationale konkurrenceordningers relative styrke,

- udvidelse af internationale konkurrenceaftalers anvendelsesområde og større samordning af konkurrenceprincipper samt udbygning af antitrustsamarbejdet med henblik på øget international harmonisering af antitrustlovgivningen uden dog at glemme, at større handelsliberalisering automatisk indebærer risiko for skabelse af oligopoler på internationalt plan,

- forbedring af vilkårene for markedsadgang både nationalt og internationalt, især inden for servicesektoren. Endvidere fastlæggelse af regler for import- og eksportkarteller, særlige forretningsaftaler og -praksis, krav til lokalt indhold og andre handelsrelaterede investeringsforanstaltninger samt fusionskontrol.

4. Handel og investeringer

4.1. Fastlæggelsen af multilaterale investeringsregler er en vigtig forudsætning for, at markedsadgangen kan blive væsentligt forbedret. Det Økonomiske og Sociale Udvalg konstaterer, at man i OECD-regi er nået langt med forhandlingerne om en multilateral investeringsaftale (MAI). Målet er at nå frem til en aftale med høje normer for liberalisering og beskyttelse af investeringer samt effektive procedurer for bilæggelse af tvister inden maj 1997. Aftalen vil være åben for alle OECD-medlemmer og Den Europæiske Union, og også ikke-OECD-lande vil kunne tiltræde den. Samtlige OECD-medlemmer og Europa-Kommissionen deltager i forhandlingerne. Spørgsmål i tilknytning til ikke-OECD-medlemmers tiltrædelse af aftalen drøftes under en lang række seminarer og uformelle konsultationer mellem forhandlingsgruppen og de interesserede ikke-medlemslande. En statusrapport udarbejdet af MAI-forhandlingsgruppen blev godkendt af OECD's ministerråd i maj 1996 ().

4.2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i sin udtalelse om Ensartede regler for direkte investeringer på internationalt plan () af 28. og 29. februar 1996 (ordfører: Vasco Cal) allerede taget indgående stilling til den multilaterale investeringsaftale. Det skal derfor ikke gentages her in extenso. I udtalelsen understregedes de udenlandske investeringers stigende betydning for globaliseringen af økonomien og for forbindelserne mellem nationale og/eller regionale økonomier. I overensstemmelse med tidligere udtalelser hilser ØSU bestræbelserne på at fastlægge en bred definition af investering velkommen og understreger behovet for en klausul om regional økonomisk integration, således at mestbegunstigelsesklausuler ikke undergraves samt effektive procedurer for bilæggelse af tvister ved at sikre disses forenelighed med WTO-procedurerne og de eksisterende instrumenter til bilæggelse af tvister mellem investorer og stater. De kontraherende medlemsstaters subføderale og lokale myndigheder bør også omfattes af aftalen, således at de nuværende usikkerhedsfaktorer fjernes. ØSU gav endvidere udtryk for den opfattelse, at princippet om national behandling burde respekteres, men undtagelser og forbehold skulle oplyses; endvidere burde omvendt diskrimination mod nationale virksomheder heller ikke være tilladt, som det ofte er tilfældet i eksportorienterede frihandelsområder »export processing zones«. Forsøg på at tiltrække direkte udenlandske investeringer (DUI) ved hjælp af lave standarder på arbejdsmarkedet bør vanskeliggøres, og principperne i eksisterende instrumenter, som f.eks. OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder bør inkorporeres i den multilaterale investeringsaftale og således skabe et gunstigt udgangspunkt for de kommende forhandlinger om handel og investeringer i WTO-regi efter ministerkonferencen i Singapore.

5. Handel og sociale rammevilkår

5.1. Som det allerede er blevet nævnt, vil verdenshandelen være til gavn for alle, hvis der skabes ensartede konkurrencevilkår. Dette er kun muligt, hvis WTO fastlægger regler, som godkendes af alle medlemsstater. Dette gælder ikke kun regler for investeringer og konkurrencebetingelser, men også for arbejds- og miljønormer.

5.2. Hvad normer for arbejdsvilkår angår, har ØSU i flere udtalelser gjort sig til talsmand for indførelsen af sociale klausuler i internationale handelsaftaler (). I sin udtalelse om Konsekvenserne af Uruguay-forhandlingsrunden slog ØSU til lyd for, »at emnet "socialklausuler" optages i WTO's arbejdsprogram«.

5.3. I denne udtalelse ønsker ØSU at gå dybere ind i emnet. I første omgang vil det fastlægge, hvilke normer for arbejdsvilkår der skal indgå i internationale overenskomstaftaler. I øjeblikket hersker der bred enighed om fem normer:

- ikke-diskriminering (ILO-konvention 111);

- forbud mod tvangsarbejde (ILO-konvention 29 og 105);

- forbud mod børnearbejde (ILO-konvention 138);

- organisationsret (ILO-konvention 87);

- ret til at indgå kollektive aftaler (ILO-konvention 98).

Alle disse ILO-konventioner er blevet ratificeret af et bredt flertal af lande, således at disse kan betragtes som internationalt anerkendte normer ().

Den seneste OECD-rapport om handel og arbejdsnormer, viser at deres gennemførelse kan støtte den økonomiske udvikling, idet der skabes en snævrere forbindelse mellem markeder og social udvikling. OECD har også påvist, at visse udviklingslandes frygt for, at disse fem grundlæggende normer kan hæmme deres økonomiske resultater, er ubegrundede (). ØSU mener, at listen over grundlæggende arbejdsnormer foreløbig ikke bør udvides. Samtidig opfordrer det de lande, som gør sig til talsmand for optagelsen af arbejdsnormer i internationale handelsaftaler til også selv at ratificere disse aftaler.

G7 stats- og regeringscheferne gav på deres topmøde i Lyon i juni udtryk for den opfattelse, at overholdelsen af disse internationalt anerkendte arbejdsnormer er væsentlige forudsætninger for en varig økonomisk udvikling, som vil sætte alle udviklingslande, uanset deres udviklingsniveau, i stand til at få del i globaliseringens fordele ().

5.4. Når et land ratificerer en ILO-konvention, finder der drøftelser sted mellem det pågældende lands regering og ILO om tilpasningen af den nationale lovgivning, efter bestemmelserne i ILO-konventionen. ILO kontrollerer, at den nationale lovgivning svarer til indholdet i ILO-konventionen. Derefter overvåger ILO, at bestemmelserne i konventionen efterleves i praksis. Arbejdsmarkedets parter og regeringen opfordres til at indsende deres rapporter, hvilket danner grundlag for dette overvågningssystem. Hvis et land ikke opfylder alle bestemmelser i konventionen, rapporterer ILO dette. Giver dette ikke resultat, offentliggør ILO det konstaterede brud på disse normer. Ud over denne offentliggørelse i medierne råder ILO ikke over sanktioner, som kan tages i anvendelse for at tvinge et land til at efterleve konventionerne.

5.5. Hidtil er der blevet indarbejdet normer for arbejdsvilkår i US Trade and Tariff Act, den generelle toldpræferenceordning og i et bilag til NAFTA-aftalen. Alle disse aftaler er bilaterale og er derfor mere følsomme over for protektionistisk pres end multilaterale aftaler. Hvis normer for arbejdsvilkår kommer til at indgå i internationale handelsaftaler, vil det give det internationale samfund et instrument, hvormed det kan tvinge lande til at overholde bredt accepterede arbejdsnormer. Derfor foretrækker ØSU, at grundlæggende normer for arbejdsvilkår også tages op i WTO. Herved vil man efter ØSU's opfattelse ikke blot kunne styrke normerne for arbejdsvilkår globalt - man vil også kunne styrke frihandelen som princip. ØSU er bange for, at de fortsatte krænkelser af normer for arbejdsvilkår i mange lande kan medføre, at tilslutningen til princippet om fri handel undermineres.

5.6. I første omgang bør der rettes en moralsk appel til regeringen for at foranledige den til f.eks. gennem drøftelser og dialog at respektere de fastlagte normer. Er denne politik resultatløs, kan man gennemføre en tilskyndelsespolitik. Dette er allerede almindelig praksis ifølge GSP-bestemmelserne. Et land kan opnå yderligere handelsfordele, hvis det respekterer arbejdsnormerne. Desuden bør industrilande i snæver samarbejde med de pågældende lande formulere visse ledsagepolitikker. Målet med denne politik er, at landene skal respektere menneskelige værdier. Opnår man med disse instrumenter heller ikke nogen ændring i holdningen hos det pågældende lands regering, kunne man overveje mere vidtgående foranstaltninger.

5.7. Da ILO har rig erfaring på dette område, burde det overvåge, at de grundlæggende arbejdsnormer efterleves i praksis. Som anført i punkt 5.4 spiller ILO en enestående rolle i denne forbindelse. Hvis ILO's indsats ikke giver resultater, kunne man blive enig om at overgive sagen til WTO, som både har de nødvendige muligheder og midler til at medvirke til at forbedre arbejdsnormerne i medlemslandene.

5.8. ØSU går fuldt og helt ind for den strategi, som Kommissionen anlægger i sin meddelelse om handelssystemet og de internationalt anerkendte arbejdsnormer. I denne meddelelse foreslår Kommissionen, at der på WTO-konferencen i Singapore nedsættes en arbejdsgruppe, der skal undersøge sammenhængen mellem international handel og arbejdsnormer.

6. Handel og miljø

6.1. Hovedårsagen til miljøproblemerne er ikke handelens liberalisering, men at markederne og myndighederne ikke evner på passende vis at lade miljøet komme til udtryk i priserne. Det er derfor af største betydning, at OECD aktualiserer sit »Polluter Pays Principle« (PPP) og fortsætter sin indsats på dette område. »Forureneren betaler«-princippet rummer fremragende muligheder for at internalisere miljøomkostninger.

6.2. Kommissionen hævder, at det er muligt med international handel som motor at realisere en bæredygtig udvikling, hvis der på nationalt og internationalt plan træffes de rette miljøpolitiske foranstaltninger. ØSU deler denne opfattelse, men er samtidig bevidst om de negative miljøvirkninger, som verdenshandelen kan forårsage. Således erkendes det, at der er behov for yderligere analytisk arbejde for at nå frem til en bedre forståelse af »de potentielle virkninger af handelsliberalisering«, og det findes nødvendigt at foretage undersøgelser af handelsinstrumenter og -aftaler ud fra et miljømæssigt synspunkt. Af OECD-rapporten om implementeringen af »procedureretningslinjerne« vedrørende handel og miljø fremgår det, at disse retningslinjer har bevist deres nytte. ØSU opfordrer Kommissionen til at arbejde for, at alle OECD-medlemmer nøje implementerer disse retningslinjer.

6.3. ØSU tager konklusionen fra rapporten til OECD's ministerråd i maj 1995, der citeres i meddelelsen, til efterretning, nemlig at der ikke er konstateret nogen systematisk forbindelse mellem eksisterende miljøpolitikker og konsekvenser for konkurrenceevnen. Det samme gælder rapportens udsagn om, at fordelene ved strengere miljønormer er større end ulemperne, så at der kan opnås dobbeltgevinst. Det er vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang frygten for at virksomhederne stilles ringere i konkurrencen eller udsigten til de anstrengelser, der må udfoldes for at overvinde de ovenfor omtalte kortsigtede ulemper får regeringerne til at vige tilbage for at træffe de nødvendige miljøforanstaltninger.

6.4. ØSU kan tilslutte sig, at det er nødvendigt inden for GATT/WTO at skabe en passende ramme for fællesforanstaltninger, der udformes som led i multilaterale miljøaftaler. Hermed værner man det åbne handelssystems integritet, og man anerkender betydningen af at sikre de fælles miljømålsætninger. Kommissionens forslag går kort sagt ud på, at der kommer til at gælde en »lettere« WTO-ordning for foranstaltninger, der er truffet i medfør af en multilateral miljøaftale (MEA) end for andre foranstaltninger. ØSU synes, at man med disse forslag opretholder en god balance mellem begge interesser og er af den opfattelse, at der kan optages handelsforanstaltninger i en MEA for at undgå det såkaldte »free rider«-problem. Det er endvidere væsentligt at få mere klarhed over, hvilken betydning en række vigtige bestemmelser i WTO-aftalerne har for formuleringen af handelsforanstaltninger i MEA'er.

6.5. Sluttelig er ØSU overbevist om behovet for en bredt anerkendt autoritativ international miljøorganisation, som kan optræde som WTO's naturlige modspiller. En uafhængig instans forekommer bedst egnet til at spille denne rolle. På den anden side mener ØSU, at det ikke er ønskeligt at oprette en ny organisation til dette formål. En allerede eksisterende organisation kan efter ØSU's mening bedre tage opgaven op, som f.eks. UNEP.

7. Særlige bemærkninger

7.1. I meddelelsen berører Kommissionen spørgsmålet om bilaterale aftaler med tredjelande. Som det allerede er nævnt i det foregående, kæmper Det Økonomiske og Sociale Udvalg for en rimelig og retfærdig international handel, hvilket bør garanteres gennem multilaterale aftaler. ØSU mener dog at bilaterale aftaler mellem EU og tredjelande eller regionale enheder i tredjelande i væsentlig grad kan bidrage til etablering af en multilateral ramme, navnlig fordi sådanne aftaler kan bidrage til at tilvejebringe den kritiske masse af lande som er mest indstillet på at indarbejde den sociale og miljømæssige dimension i den internationale samhandel. Der bør altid være parallelitet og overensstemmelse mellem Fællesskabets bestræbelser på at forbedre markedsadgangen på bilateralt plan og dets multilaterale handelspolitik. Fællesskabet bør tage alle eksisterende handelspolitiske instrumenter i anvendelse for effektivt at opnå en større liberalisering af markedsadgangen til tredjelande. For at opnå en mere effektiv løsning af problemer vedrørende markedsadgangen bør man i de tilfælde, hvor det er nødvendigt, udnytte mulighederne for høring og bilæggelse af tvister i bilaterale aftaler. ØSU tvivler dog på, at samtlige bilaterale aftaler vil harmonere med WTO-reglerne.

7.2. En koordinering af såvel Kommissionens og medlemsstaternes indsats som inden for Kommissionen vil være af afgørende betydning for, at EU's strategi for markedsadgang kan gennemføres med succes over en bred front. ØSU ser med tilfredshed på, at der oprettes en database med oplysninger om toldmæssige og tekniske hindringer for EU's eksport, som såvel Kommissionen, erhvervslivet, medlemsstaternes handelsattacheer i tredjelande vil bidrage til. Et bedre informationssystem vil bidrage til at sikre transparens i den globale økonomi og således skabe nye erhvervsmuligheder og tilvejebringe oplysninger, som bl.a. små og mellemstore virksomheder finder det vanskeligt at få adgang til ved egen hjælp, samt sikre en effektiv kontrolprocedure. Hvorvidt markedsadgangsstrategien lykkes, afhænger i stor udstrækning af et udbytterigt samarbejde mellem virksomheder og erhvervssammenslutninger på den ene side og Kommissionen på den anden. Udveksling af oplysninger mellem det private erhvervsliv, Kommissionen og medlemsstaterne er påkrævet for at nå frem til en bedre og mere sammenhængende strategi for markedsadgang. Man bør specielt satse på at inddrage små og mellemstore virksomheder, som især kunne drage fordel af en bedre information.

Bruxelles, den 31. oktober 1996.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() OECD (1996), Multilateral Agreement on Investment. Progress Report by the MAI Negotiating Group, OECD/GD(96) 78.

() EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996, s. 16.

() EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994.

() I denne henseende er ILO-konvention 138 om børnearbejde en undtagelse. Af flere årsager har mange lande ikke ratificeret denne konvention. Ikke desto mindre har næsten alle FN-medlemsstater undertegnet FN-traktaten om børns rettigheder, som indeholder samtlige bestemmelser i ILO-konvention 138. Spørgsmålet om børnearbejde er således også accepteret på internationalt plan.

() OECD (1996), Joint Report on Trade, Employment and Labour Standards, OECD/GD(96). Den komplette undersøgelse af Arbejdstagernes grundrettigheder og den internationale handel vil blive offentliggjort i september.

() Lyon Summit Economic Communique, Making a Success of Globalization for the Benefit of All, Lyon, 28 June 1996, paragraph 34.