Nr. C 225/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
Udtalelse om gennemførelsesbestemmelser til en europæisk forordning om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger 
(90/C 225/21) 
Det Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium besluttede den 29. maj 1990 under henvisning til 
forretningsordenens artikel 20, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om gennemførelsesbestemmelser 
til en europæisk forordning om kontrol med virksomhedssammenslutninger. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser. Under arbejdets afvikling udpegede plenum Jens Peter Petersen til hovedordfører. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 278. plenarforsamling (mødet den 5. juli 1990) 
uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod følgende udtalelse: 
1. Indledning 
1.1. Efter langvarige forhandlinger på ministerplan og i 
medlemsstaterne, efter afgivelse af udtalelse fra Europa-
Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg blev 
forordningen om europæisk kontrol med virksomheds­
sammenslutninger vedtaget af EF's Ministerråd den 
21. december 1989 (*). 
ØSU gik allerede på et tidligt tidspunkt ind for etablering af 
europæisk kontrol med virksomhedssammenslutninger 
med det formål at bevare det europæiske konkurrencesy­
stems funktionsevne. Gennemførelsen af det indre marked 
kan ikke undgå at afstedkomme betydelige struktur­
ændringer i EF. Virksomhedssammenslutninger er et af 
midlerne til at tilpasse den europæiske økonomi og til at 
styrke markedskræfterne. Det må undgås, at der indledes 
en udvikling i retning af konkurrencefordrejende markeds­
strukturer, således som disse nu også forekommer på det 
handelsmæssige område (handelens efterspørgselskraft). 
1.2. Sammenligner man grundforordningens endelige 
udgave med den formulering, som Rådet den 5. maj 1988 
bad ØSU afgive udtalelse om, kan der konstateres 
betydelige afvigelser, som tydeligvis er tegn på et 
møjsommeligt indgået kompromis. Det må anses for 
positivt, at forordningen vil bidrage til at mindske 
retsusikkerheden. Dette gælder i første række med hensyn 
til arten og omfanget af Kommissionens beføjelser 
angående kontrol med planlagte virksomhedssammenslut­
ninger, men gælder også for afgrænsningen mellem 
europæisk og national lovgivning. Endelig medvirker 
forordningen — i det mindste i begyndelsen — til 
ensartetgørelse af kontrolforanstaltningerne vedrørende 
virksomhedssammenslutninger i EF-landene. ØSU ønsker 
at fremhæve den tydeliggørelse, som nu er medtaget i 
forordningens artikel 18 om, at »anerkendte repræsentan­
ter for de berørte virksomheders arbejdstagere« kan 
anmode om at måtte afgive udtalelser og om, at Kommis­
sionen skal efterkomme anmodninger. 
1.3. For den indledende fase af kontrollen med sammen­
slutninger — altså fra den 21. september 1990 — er der 
fastlagt en overmåde høj tærskel, idet de berørte virksom-
(!) EFT nr. L 395 af 30. 12. 1989, s. 1. heders samlede omsætning på verdensplan i alt skal 
overstige fem mia ecu. Langt hovedparten af de planlagte 
sammenslutninger forbliver dermed i første omgang 
underkastet de nationale monopolmyndigheder — også 
selv om sammenslutningerne har en fællesskabsdimension. 
Den mærkbare forhøjelse af tærsklen fra 1 til 5 mia ECU 
må opfattes som et politisk kompromis, idet den næppe 
økonomisk set, og dermed heller ikke ud fra en konkurren­
cemæssig synsvinkel, kan anses for berettiget. Konkurren­
celandskabet i EF er allerede præget af betydelige 
strukturbetingede omlægningsprocesser som optakt til 
gennemførelsen af det fælles indre marked. Alt for høje 
tærskler i den indledende fase vil gøre det vanskeligere, for 
ikke at sige umuligt for samtlige medlemsstater at føre en 
konkurrencepolitik, som håndhæves ensartet — i hvert fald 
på de vigtigste områder. 
Det er planlagt at tage tærsklen op til revision i 1994. Det 
fremgår imidlertid tydeligt af protokolerklæringen til 
forordningens artikel 1, at udfaldet af denne revision ikke 
foregribes. Der foreligger ingen fælleserklæring om 
størrelsen af de nye tærskler, som skal gælde efter 
revisionen. Det kan ikke udelukkes, at enkelte medlemssta­
ter permanent vil søge at fastholde denne bestemmelse, der 
kun var ment som et overgangsskridt. Hvor gennemførligt 
det politiske kompromis, som man har fundet frem til, er i 
praksis, vil nu komme an på en prøve. 
1.4. I forbindelse med de materielle kriterier for kontrol 
med en planlagt sammenslutning opereres der i forordnin­
gen med dominerende stilling på markedet som hovedkrite­
rium. Ud over det udslaggivende kriterium »dominerende 
stilling på markedet« får EF-Kommissionen rådighed over 
et katalog af vurderingskriterier. ØSU udtrykker udtrykke­
lig tilfredshed med, at Kommissionen i sin vurdering også 
skal tage hensyn til »de interesser, som forbrugerne i 
mellemleddene og de endelige forbrugere har, samt til 
udviklingen i det tekniske eller økonomiske fremskridt«. 
Det ville have været glædeligt, hvis yderligere kontrol­
elementer — udviklingsstade og omstruktureringsbehov i 
bestemte områder af EF — som nu kun er at finde i 
protokolerklæringerne, også havde været medtaget i 
grundforordningen — ikke mindst for at redde arbejsplad-
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/61 
ser, som er udsat for strukturbetingede trusler. Da 
kriterierne kun er medtaget som protokolerklæringer, har 
de ingen bindende virkning. Man må så blot håbe på, at EF-
Kommissionen i de enkelte tilfælde også vil tage hensyn til 
disse elementer. 
1.5. Spørgsmålet om den kompetencemæssige afgræns­
ning mellem EF-Kommissionen og medlemsstaternes 
kompetente myndigheder i forbindelse med bedømmelse af 
planlagte sammenslutninger var det punkt, som der 
herskede de længste stridigheder om i Rådet. Allerede i 
kommissær Sutherland's embedsperiode insisterede EF-
Kommissionen stedse på at få det nedfældet entydigt i 
forordningen, at EF-lovgivningen vejer tungere end 
national lovgivning. Også ØSU gav i sin udtalelse om det 
ændrede forslag til Rådets forordning (EØF) om kontrol 
med virksomhedssammenslutninger udtryk for den opfat­
telse, at »alle sammenslutninger, som falder ind under 
forordningens anvendelsesområde, udelukkende skal 
vurderes efter EF-ret og ikke underkastes yderligere kontrol 
fra medlemsstaternes side« ('). 
Kompetenceafgrænsningen kan afledes afgrundforordnin­
gens artikel 9. Ifølge denne artikel har EF-retten principielt 
prioritet; Kommissionen kan dog under bestemte, stærkt 
begrænsede forudsætninger henvise en planlagt sammen­
slutning til de kompetente myndigheder i den berørte 
medlemsstat. Sir Leon Brittan håndhæver allerede bestem­
melsen på den måde, at dette skridt kun tages i 
undtagelsestilfælde. Den eneste undtagelse fra princippet 
om, at EF-retten har prioritet, findes i forordningens 
artikel 21, stk. 3; her tales der om »andre legitime 
interesser« i medlemsstaterne. I sådanne tilfælde kan 
medlemsstaterne træffe passende beskyttelsesforanstalt­
ninger. Dette gælder i første række interesser, som vedrører 
den offentlige sikkerhed, mediernes pluralitet samt 
gennemførelse af nationale tilsynsregler på bank- og 
forsikringsområdet. 
2. Gennemførelsesbestemmelser vedrørende EF-kontrol 
med virksomhedssammenslutninger 
2.1. Kommissionen forelagde i marts 1990 de første 
udkast til gennemførelsesbestemmelser for grundforord­
ningen. Efter indgående drøftelser i Det Rådgivende Udvalg 
for Kontrol med Virksomhedssammenslutninger blev disse 
udkast i en ændret udgave atter sat til diskussion midt i 
juni 1990. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i løbet af 
den korte tid, som det havde til rådighed, søgt at danne sig 
en mening om de ændrede udkast. 
Efter ØSU's opfattelse er pakken af gennemførelsesforord­
ninger og meddelelser, som for tiden er til behandling i 
Kommissionen, mindst lige så vigtige som grundforordnin­
gen. Emnemæssigt set er der tale om en omfattende pakke, 
som tydeligvis er alt for vidtspændende i betragtning af den 
tid, som står til rådighed. ØSU udtrykker derfor tilfredshed 
med, at de foreliggende udkast midlertidigt er blevet 
opdelt, og at der tildeles forordningen utvetydig prioritet; 
thi denne er absolut påkrævet af hensyn til grundforordnin­
gens ikrafttræden den 21. september 1990. 
(>) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 12. Selv om forordningen er blevet langt bedre end de tidligere 
udkast, nærer ØSU stadig betænkeligheder på en række 
punkter. Der bør tages skyldig hensyn hertil ved den 
endelige udformning af gennemførelsesbestemmelserne. 
2.2. Skema til anmeldelse af en sammenslutning i 
overensstemmelse med Rådets forordning (EØF) 
nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger 
2.2.1. Udkastet til forordning indeholder et spørgeske­
ma, som skal udfyldes og indsendes til EF-Kommissionen 
for hvert tilfælde af sammenslutninger, der falder inden for 
den europæiske fusionskontrols anvendelsesområde. Den­
ne formaliserede form for anmeldelse udgør det faktiske 
grundlag for kontrollen med virksomhedssammenslut­
ninger, og oplysningerne videregives af EF-Kommissionen 
til medlemsstaterne. 
2.2.2. EF-Kommissionen skal efter ØSU's opfattelse 
roses for, at der er foretaget mærkbare forbedringer i 
spørgeskemaets reviderede udgave, ikke mindst hvad 
omfanget af de krævede oplysninger angår. Derimod er 
spørgeskemaet stort set uændret, hvad angår udførligheden 
af de oplysninger, som forlanges af virksomhederne. Dette 
gælder i særdeleshed for de krævede oplysninger om de 
berørte markeder (afsnit 5 og 6), der sågar for en dels 
vedkommende er gjort endnu mere detaljeret. Kun antallet 
af markeder, som der kræves oplysninger om, er bragt ned 
på et realistisk tal. 
2.2.3. Efter en nærmere gennemgang af den reviderede 
udgave af spørgeskemaet mener ØSU fortsat, at den 
foreslåede procedure vil føre til et superbureaukrati, som i 
sidste instans hverken de berørte — her sigtes især til 
mellemstore virksomheder, for det tilfælde, at tærsklerne 
senere hen skulle bleve sænket — eller EF-Kommissionen 
vil være herre over. Informationsstrøm, manglende 
fleksibilitet og flaskehalse, hvad angår tidsfrister ved 
talmaterialets bearbejdelse, kan ikke undgå at blive følgen 
heraf. ØSU appellerer derfor til EF-Kommissionen om at 
foreslå mere moderate og passende procedurer for at nå 
frem til en fremgangsmåde, som er acceptabel for alle 
berørte parter. 
2.2.4. Som eksempel plukker ØSU nogle punkter ud 
som belæg for spørgeskemaets manglende brugbarhed i 
dets nuværende form: 
— Rent generelt og uden en nærmere begrundelse kræver 
EF-Kommissionen under punkt C, litra d) og e), 
oplysninger om analyser, rapporter, undersøgelser og 
studier, udarbejdet af eller for de deltagende virksomhe­
der, med det formål at forberede eller igangsætte den 
påtænkte sammenslutning. Den kræver dermed, at der 
forelægges tekster, som er udarbejdet og samlet med 
andre formål for øje end en senere administrativ 
undersøgelse. På forhånd må det anses for begrænset, 
hvor stor værdi disse oplysninger vil have for en 
monopolretlig undersøgelse. Ulemperne for de berørte 
ligger derimod lige for: hemmeligholdelse af følsomme 
oplysninger kan ikke garanteres blot nogenlunde. I 
øvrigt skulle en omhyggelig udformning af spørgeske­
maet kunne føre til, at EF-Kommissionen får stillet det 
Nr. C 225/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
fornødne materiale om de faktiske forhold til rådighed, 
så den kan foretage undersøgelse af en planlagt 
sammenslutning. 
— I den reviderede udgaves afsnit 5 indføres begrebet 
»såkaldte produktgrupper« for første gang. Ifølge den 
definition, som EF-Kommissionen har valgt, er der her 
tale om enkelte grupper af produkter inden for samme 
relevante marked. Tilsyneladende anmodes der nu om 
nærmere oplysninger om både de fagligt set relevante 
markeder og om de enkelte markedssegmenter. Dermed 
bliver omfanget af de markedsrelaterede data, som 
virksomhederne skal levere, formodentlig ikke formind­
sket, hvilket Kommissionen ellers selv tilstræber, men 
tværtimod muligvis udvidet betydeligt, alt efter marke­
dets struktur. 
— Specielt hvad angår priser og prisudviklinger (afsnit 5.8) 
kræves det nu af anmelderne, at de ikke blot giver 
oplysninger om prisniveauet på EF-plan, men også i 
andre områder i verden. Det kan allerede nu siges, at 
sådanne oplysninger ikke blot er næsten umulige at 
fremskaffe, men — hvad deres fortolkning angår — 
også er behæftet med en betydelig usikkerhedsfaktor. 
— ØSU mener tillige, at Kommissionens ønsker om 
information i afsnit 6 (generelle betingelser på de 
berørte markeder) er overdrevne. Der skal anføres 
meget detaljerede individuelle aspekter, f. eks. i 
forbindelse med andre virksomheders adgang eller 
muligheder for adgang til markedet, tillige med en lang 
række synspunkter i tilknytning til forskning og 
udvikling. ØSU erkender, at disse spørgsmål kan være 
af betydning for bedømmelsen i de enkelte tilfælde. Set 
ud fra en realistisk synsvinkel bør det imidlertid 
tilkomme de berørte virksomheder selv at fremlægge 
disse aspekter, så sammenslutningen fremstår i det 
rigtige lys, når EF-Kommissionen skal foretage sin 
bedømmelse. 
2.2.5. Set ud fra bankernes synspunkt melder der sig 
problemet omkring den geografiske inddeling på virksom­
hedskunder og private kunder, hvilket er af betydning for 
den foreslåede tærskel. I mange EF-lande kontoføres 
udenlandske, men i EF hjemmehørende kunder ikke 
særskilt fra de øvrige udenlandske kundegrupper. Desuden 
opstår der vanskeligheder, hvis multinationale koncerner 
skal indplaceres i et bestemt geografisk område. Kommis­
sionen ser ud til at ville pålægge banker, som tilstræber en 
grænseoverskridende sammenslutning, alt for strenge 
oplysningspligter. De dermed forbundne administrative 
udgifter kan allerede i sig selv være en årsag, som lægger 
hindringer i vejen for en sådan planlagt sammenslutning, 
selv om der ud fra et materielretligt synspunkt næppe kan 
herske tvivl om, at Kommissionen er nødt til at give sin 
tilladelse til en sammenslutning. 
2.2.6. ØSU finder det berettiget, at EF-Kommissionen 
har interesse i at indhente informationer for at kunne 
vurdere en planlagt sammenslutning. ØSU rejser imidlertid 
det spørgsmål, om Kommissionen gør sig selv en tjeneste 
ved at gøre spørgeskemaet som helhed obligatorisk, uden at forbeholde sig ret til at begrænse kredsen af spørgsmål eller 
at opstille prioriterede punkter for på den måde at nå frem 
til en hurtigere og mere korrekt vurdering af de enkelte 
tilfælde. Der kunne tages hensyn til denne målsætning 
f.eks. via en uformel forhåndssamtale, som allerede på et 
tidligt stadium af proceduren kunne give EF-Kommissio­
nen værdifulde oplysninger om planer og de nærmere 
omstændigheder omkring en planlagt sammenslutning. 
Samtidig ville de relevante spørgsmål i en formel undersø-
gelsesprocedure kunne reduceres til det væsentlige. ØSU 
opfordrer derfor Kommissionen til, at den i enkelttilfælde 
forbeholder sig ret til at bevæge sig bort fra spørgeskemaet, 
og fastlægger, hvilke punkter der skal være indeholdt i 
anmeldelsen, så den så hurtigt som muligt og uden al for 
mange formaliteter kan udlede de informationer, som i 
praksis er afgørende for vurderingen af en planlagt 
sammenslutning. 
2.2.7. En fornuftig begrænsning af spørgsmålenes 
omfang er påkrævet alene af den grund, at det må undgås, 
at fristerne for gennemførelsen af procedurerne vedrørende 
kontrol med sammenslutninger trækker hele sagen i 
langdrag. Erhvervslivet har behov for hurtige beslutninger 
fra myndighederne i Bruxelles for at kunne træffe 
langsigtede dispositioner. I betragtning af de betydelige 
finansielle midler, som planlagte sammenslutninger kræ­
ver, og de dermed forbundne risici, er en høj grad af 
retssikkerhed og beregnelighed af afgørende betydning for 
virksomhederne. Også i retlig henseende bør der tages 
højde herfor. 
2.3. Udkast til Kommissionens forordning (EØF) om 
anmeldelser, frister og udtalelser i medfør af Rådets 
forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med 
virksomhedssammenslutninger 
2.3.1. Med denne forordning tilvejebringes de admini­
strative rammer for undersøgelse af en planlagt sammen­
slutning lige fra anmeldelsen og indtil den afsluttende 
afgørelse. Forordningen omhandler ikke blot de i sammen­
slutningen involverede virksomheders rettigheder og 
pligter, men også rettigheder og pligter vedrørende 
tredjemand, herunder arbejdstagerrepræsentanter. 
2.3.2. ØSU udtrykker tilfredshed med, at det er EF-
Kommissionens hensigt ved forelæggelse af dokumenter og 
især med hensyn til iagttagelse af frister at nå frem til 
ligebehandling af Kommission og virksomhederne ('). 
Denne målsætning er dog endnu ikke opfyldt i den 
reviderede udgave af forordningen. Det hedder i forordnin­
gens artikel 10, at fristerne i grundforordningen skal anses 
for overholdt af EF-Kommissionen, hvis Kommissionen 
har truffet beslutning inden periodens udløb. Også kravet 
om afsendelse af beslutningsdokumentet er udgået i den 
nye udgave; ØSU mener, at de bestemmelser, som nu 
foreslås, bør ændres tilbage til de oprindelige forslag, så 
retsusikkerheden begrænses i den udstrækning, det er 
muligt. 
(!) Kommissionens notat af 1. juni 1990 til medlemmerne af det 
rådgivende udvalg om kontrol med virksomhedssammenslut­
ninger, pkt. 2 e). 
10. 9. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 225/63 
2.4. Udkast til meddelelse fra Kommissionen om 
sondring mellem begreberne sammenslutning og 
samarbejde i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 
2.4.1. I forordningen om kontrol med virksomheds­
sammenslutninger findes der i artikel 3, stk. 2, en bestem­
melse om, hvilken type joint venture-selskaber, der skal 
anses for en sammenslutning i forordningens forstand. Der 
skal være tale om etablering af et joint venture-selskab, som 
på længere sigt opfylder alle de funktioner som en 
selvstændig økonomisk enhed har, og som ikke medfører 
nogen koordinering af de grundlæggende virksomheders 
konkurrencemæssige adfærd i forhold til hinanden eller i 
forhold til joint venture-selskabet. Det er sigtet med 
udkastet til meddelelse at konkretisere denne definition 
nærmere for at give de involverede virksomheder det 
nødvendige mål af retssikkerhed for deres vurdering af 
dette spørgsmål. 
2.4.2. Joint venture-selskaber er en af de vigtigste 
organisationsformer på vejen hen imod harmonisering og 
tilnærmelse af økonomiens strukturer og økonomiske 
levevilkår i Det Europæiske Fællesskab. Forordningen af 
25. juli 1985 om europæiske økonomiske firmagrupper 
(EØFG) tilvejebragte for første gang EF-selskabsretlige 
forudsætninger for grænseoverskridende samarbejde. 
Indtil der er vedtaget europæiske selskabsretlige former, 
såsom det europæiske aktieselskab, er joint venture­
selskaber, som organiseres efter national selskabsret, et 
godt middel til grænseoverskridende samarbejde, som 
tager sin begyndelse i fælles forskning og udvikling, og som 
afsluttes med markedsføring. Joint venture-selskaber vil 
blive benyttet hyppigt og intensivt, efterhånden som de 
europæiske økonomier bringes nærmere hinanden. 
I modsætning hertil står den utilfredsstillende juridiske 
ordning, som omgærder denne form for samarbejde, idet 
den ikke falder ind under de allerede vedtagne gruppefrita­
gelsesforordninger. Fusionskontrolforordningen dækker 
kun joint venture-selskaber i ringe udstrækning. Dette er en 
af svaghederne ved grundforordningen, som kun et 
kommissionsnotat kan råde delvis bod på. ØSU finder det 
derfor særligt vigtigt, at der i det mindste nedfældes 
procedureregler for alle joint venture-selskaber, så de 
berørte virksomheder får et mindstemål af retssikkerhed, 
og så de kan beregne følgevirkningerne. Der sigtes i første 
række til indførelse af undersøgelsesfrister, hvor fristerne 
for EF's fusionskontrol kan tjene som rettesnor, således at 
virksomhederne inden for et rimeligt tidsrum holdes 
orienteret om, hvorledes deres planer bedømmes ud fra et 
monopolsynspunkt. EF-Kommissionens undersøgelses-
praksis er ganske udmærket, hvad de konkrete resultater 
angår, hvorfor dette formelle aspekt må anses for at skulle 
prioriteres og udgøre hjørnestenen i en anmeldelses-
procedure for joint venture-selskaber. Dette gælder i 
særdeleshed for kooperative joint venture-selskaber, som i 
praksis har langt den største betydning. 2.5. Udkast til Kommissionens meddelelse om begræns­
ninger i forbindelse med sammenslutninger 
2.5.1. Ifølge grundforordningen skal begrænsninger 
altid vurderes i sammenhæng med sammenslutningen, 
uanset hvorledes de i øvrigt ville blive behandlet i henhold 
til EØF-Traktatens artikel 85 og 86, dersom de skulle 
vurderes isoleret eller i en anden økonomisk kontekst. Med 
den foreliggende meddelelse gøres der et forsøg på at vise 
dem, som er involveret i proceduren, i hvilken retning EF-
Kommissionens undersøgelsespraksis vil bevæge sig. 
ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen vil 
bestræbe sig på »inden for de i fusionsforordningen 
fastsatte rammer at tage størst muligt hensyn til forret-
ningspraksis og forudsætningerne for sammenslutningens 
gennemførelse (!). 
2.5.2. ØSU har følgende kommentarer til det forelig­
gende udkast: 
— Ifølge udkastet til EF-Kommissionens meddelelse skal 
»konkurrenceklausulens geografiske udstrækning være 
begrænset til det område, hvor sælgeren før virksom­
hedens overdragelse markedsførte sine produkter eller 
tjenesteydelser« (2). ØSU anser denne holdning for 
mildest talt urimelig, når sammenslutningen finder sted 
i en tidlig fase, eller når sælgeren af andre grunde slet 
ikke havde mulighed for at udvikle markederne. Ud 
over det rent tidsmæssige kunne også manglende 
finansielle spillerum eller vanskeligt beregnelige risici i 
sammenhæng med markedsføring af et helt nyt produkt 
eller en ny tjenesteydelse være en grund til at gå frem i 
etaper. Der bør tages hensyn til omstændigheder af den 
nævnte art, hvis et situationsbillede skal resultere i 
juridiske konsekvenser. 
— ØSU udtrykker tilfredshed med, at der under bestemte 
forudsætninger i den nye formulering af meddelelsen 
også tillades begrænsninger i den passive konkurrence 
inden for rammerne af en konkurrenceaftale. På 
baggrund af de til dels stærkt gennemsigtige markeder 
forekommer den fleksibilitet, som EF-Kommissionen 
nu udviser, at være konsekvent og sagligt korrekt. 
— ØSU er i tvivl om, hvilke grunde der kan have 
foranlediget EF-Kommissionen til at begrænse den 
områdebeskyttelse, som sikres via en varemærkelicens, 
til et tidsrum på to år (3). Dette strider tydeligvis mod 
den parallelle bestemmelse om konkurrenceforbud, 
hvor man — efter ØSU's opfattelse med rette — sondrer 
mellem, om kun kundekredsen er overdraget (i dette 
tilfælde anses et beskyttelsestidsrum på to år for 
tilstrækkeligt), eller om der også overdrages knowhow 
til erhververen (her anses et tidsrum på fem år for 
0) Udkast til meddelelse 1.2. 
(2) Udkast til meddelelse III.A.3. 
(3) Udkast til meddelelse III.B.4, andet afsnit. 
Nr. C 225/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 9. 90 
rimeligt (!). Da EF-Kommissionen selv henholder sig til 
den parallelle bestemmelse, må en parallel frem­
gangsmåde anses for passende. 
3. Afsluttende bemærkninger 
I betragtning af de foreliggende udkasts økonomiske og 
konkurrencepolitiske betydning og de mange tilløb til ideer 
og diskussioner beklager ØSU, at behandlingen af 
gennemførelsesbestemmelser til den europæiske fusions­
kontrol har måttet jages igennem. ØSU havde gerne set, at 
(!) Udkast til meddelelse III.A.2. det forberedende arbejde med de relevante forordninger og 
meddelelser var blevet afviklet parallelt med Ministerrå­
dets forhandlinger om fusionskontrolforordningen. Dette 
ville have tilvejebragt forudsætningerne for en endnu mere 
indgående drøftelse af især spørgeskemaet, som vil få så 
afgørende betydning i praksis. 
Bruxelles, den 5. juli 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg