30.9.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/1 
II 
(Forberedende  retsakter) 
ØKONOMI-  OG  SOCIALUDVALG 
Udtalelse  om spørgsmål  i forbindelse  med  Fællesskabets  forhandlinger  med  landene  i 
Afrika,  i Karaibien  og i Stillehavet 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 113.  plenarforsamling  den  26. og 27. september  1973  på 
forslag  fra sit præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 121.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles  den 26. og 27. juni  1974  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  20 i Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalgs  nye forretningsorden, 
under  henvisning  til den  beslutning,  der blev  truffet 
af Udvalget  den  26. september  1973  efter  forslag  fra 
præsidiet,  om på eget  initiativ  at afgive  udtalelse  om 
spørgsmålene  i forbindelse  med  Fællesskabets  for-
handlinger  med  landene  i Afrika,  i Karaibien  og i Stil-
lehavet, 
under  henvisning  til den  beslutning,  der blev  truffet 
af Udvalgets  præsidium  den  25. oktober  1973  om at 
pålægge  Afdelingen  for forbindelser  udadtil  at udar-
bejde  udtalelse  og beretning  herom, 
under  henvisning  til den udtalelse,  der blev  fremsat  af 
Afdelingen  for forbindelser  udadtil  på mødet  den 
11. juni  1974, 
under  henvisning  til den  af ordføreren,  hr. Bodart, 
forelagte  beretning, unter  henvisning  til forhandlingerne  på den  121.  ple-
narforsamling  den  26. og 27. juni  1974,  mødet  den 
26. juni, 
énstemmigt  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. ALMINDELIGE  BEMÆRKNINGER 
1.1. Udvalget  konstaterer,  at i forhold  til de betin-
gelser,  der var gældende  under  de forhandlinger,  der 
førte  til den 1. og 2. Yaoundé-konvention,  er der sket 
betydelige  ændringer  i forholdet  mellem  de industria-
liserede  lande  og udviklingslandene. 
1.2. Den  deraf  følgende  ændring  i situationen  og 
magtfordelingen  kan kun  styrke  Fællesskabets  vilje  til 
på ny at overveje  grundlaget  for associeringen  og hele 
planen  for forholdet  til udviklingslandene. 
Nr. C 116/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
1.3. Fællesskabet  bør  ikke  indskrænke  sig  til en 
geografisk  udvidelse  af sin samarbejdspolitik  — enten 
ved at udvide  associeringen  til nye  lande  eller  ved  ge-
neraliserede  præferencer  — men  det bør  tage  grund-
laget  og de væsentligste  principper  op til fornyet 
overvejelse. 
1.4. Udvalget  mener  især,  at de  kvantitative 
ændringer,  der vil blive  foretaget  i associeringsmodel-
len, nødvendigvis  bør  ledsages  af kvalitative  ændrin-
ger med  henblik'på  at etablere  et samarbejde,  der vir-
kelig  er baseret  på fælles  interesser  og fordele,  og en 
reel ligestilling  med  hensyn  til rettigheder  og forplig-
telser.  Dette  medfører  især  en forbedring  af konsulta-
tionsprocedurerne  mellem  Fællesskabet  og dets  part-
nere,  både  for  så vidt  angår  det  egentlige  associe-
ringsforhold  og spørgsmål,  som  er et resultat  af de 
internationale  økonomiske,  handelsmæssige  og valu-
tariske  forbindelser.  Ved  at handle  på denne  måde  og 
ved at fastsætte  en ny strategi  for forholdet  mellem 
de industrialiserede  lande  og udviklingslandene  vil 
Fællesskabet  være  banebrydende  for en ny form  for 
forbindelser  på internationalt  plan. 
1.5. I  forbindelse  med  de egentlige  forhandlinger 
konstaterer  Udvalget,  at som  følge  af den  seneste  in-
ternationale  udvikling  (oliekrisen  og  stigningen  i 
noteringerne  på råprodukter)  er den  forhandlingspo-
sition,  som  A.C.P.-landene  (lande  beliggende  i Afrika, 
i Karaibien,  i Det  indiske  Ocean  og i Stillehavet)  har, 
blevet  styrket,  hvilket  er med  til at give  de nuværende 
forhandlinger  en original  og ny karakter  i forhold  tir 
dem,  der førte  til den 1. og 2. Yaoundé-konvention. 
1.6. Selv  om det  er sandt,  at A.C.P.-landenes  for-
handlingsposition  som  helhed  er blevet  styrket  især, 
på grund  af deres  antal  og den  kendsgerning,  at de 
taler  med  én stemme,  må  adskillige  af disse  lande 
konstatere  en alvorlig  forværring  af deres  økono-
miske  og materielle  situation.  Derfor  er det nødven-
digt,  at man  ud over  overvejelserne  i forbindelse  med 
udviklingen  i parternes  forhandlingsposition  giver 
Fællesskabets  øgede  ansvar  og forpligtelser  over  for 
disse  lande  en ny dimension  og et originalt  indhold. 
1.7. Udvalget  bemærker,  at evnen  til at tilpasse  sig 
denne  nye  situation  kræver,  at Fællesskabet  udviser 
en politisk  fasthed  og styrke,  der  står  mål  med  de 
problemer,  det  står  over  for,  og som  sætter  det  i 
stand  til at gennemføre  de initiativer,  som  det ønsker 
at tage,  og den  politik,  som  det vil føre. 1.8. Inden  for rammerne  af de nuværende  forhand-
linger  bør Fællesskabet  ligeledes  sikre,  at dets  forplig-
telser  hænger  sammen  med  og er i overensstemmelse 
med den  politik,  det har  til hensigt  at føre  på andre 
områder  (landbrugspolitik,  socialpolitik,  regionalpoli-
tik, generaliserede  præferencer,  middelhavspolitik, 
fødevarehjælp,  associeringsaftaler  eller  præferenceaf-
taler  ...). 
1.9. Udvalget  minder  i denne  forbindelse  om,  at 
det i sin udtalelse  om »Kommissionens  memorandum 
om en fællesskabspolitik  for udviklingssamarbejde«, 
understregede,  at »udviklingshjælpspolitikken  hele 
tiden  bør tage  hensyn  til to væsentlige  faktorer:  over-
ensstemmelse  mellem  de målsætninger,  der  forfølges 
af den  ene  og den  anden  part  og sammenhæng  mel-
lem fællesskabspolitikken  på forskellige  områder«. 
1.10.  Udvalget  lægger  især  vægt  på, at Fællesska-
bets politik  over  for A.C.P.-landene  integreres  i dets 
politik  på andre  områder,  således  at de beslutninger, 
der tages  om  udviklingshjælp,  ikke  gøres  virknings-
løse,  fordi  de ikke  er i overensstemmelse  med  den 
politik,  Fællesskabet  fører  inden  for andre  sektorer. 
1.11.  Tidligere  har  Udvalget  i forbindelse  med  de 
punkter,  hvor  der  er sammenfald  mellem  politikken 
for udviklingssamarbejde  og Fællesskabets  politik  på 
andre  områder,  erklæret,  at den  mest  harmoniske, 
om ikke  letteste  løsning,  ville  være  at lade  hjælpen  til 
udviklingslandene  være  omfattet  af programmet  for 
den mellemfristede  økonomiske  politik  og at tage 
hensyn  hertil  i Fællesskabets  politik  i det hele  taget. 
Ganske  specielt  hvad  angår  de fremtidige  forbindelser 
med A.C.P.-landene,  mener  Udvalget  i dag,  at Fæl-
lesskabet  bør  udforme  sin egen  udviklingsmodel  un-
der hensyntagen  til de nuværende  og  fremtidige 
ændringer  i hastigheden  og arten  af dets  partneres 
udvikling  samt  til styrkelsen  af deres  konkurren-
ceevne.  For  at fremme  væksten  i disse  lande  er det 
faktisk  lige  så nødvendigt,  at man  udvikler  eksport-
orienterede  aktiviteter  som  aktiviteter,  der tager  sigte 
på det lokale  marked  og beregnet  på at tilfredsstille 
deres  egne  behov. 
1.12.  Denne  holdning  til udviklingsproblemerne, 
som kræver  en omlægning  af Fællesskabets  økono-
miske  strukturer,  bør  udgøre  hjørnestenen  i det øko-
nomiske  samarbejde,  der skal  etableres  mellem  Fæl-
lesskabet  og dets  partnere.  En sådan  politiks  udarbej-
delse,  gennemførelse  og succes  vil bestemt  lettes,  hvis 
der i passende  organer  skabes  en dialog  og udbygges 
kontakter  mellem  repræsentanter  for de økonomiske 
og sociale  kredse  i Fællesskabet  og i partnerlandene. 
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/3 
Dette  vil især  som  følge  af en gensidig  udveksling  af 
oplysninger  fremme  de tilpasninger,  som  gradvis  skal 
foregå  på begge  sider. 
1.13.  Udvalget  mener  ligeledes,  at man  bør  udar-
bejde  en prioritetsliste  over  alle  de målsætninger,  som 
Fællesskabet  og dets  partnere  sætter  sig  inden  for 
rammerne  af den  fremtidige  associeringskonvention. 
1.14.  Udvalget  lægger  sluttelig  vægt  på at under-
strege,  at denne  udtalelse  kun  drejer  sig om forhand-
lingernes  nuværende  stadium,  og at det  ønsker  at 
kunne  fortsætte  sit arbejde  på dette  område  senere 
hen. 
2. SAMHANDELEN 
2.1. Adgangen  til Fællesskabet  for  produkter  fra 
associerede  eller  associerbare  lande 
2.1.1.  Udvalget  har  allerede  påpeget  og bekræftet, 
at adgangen  til Fællesskabets  marked  for  produkter 
fra de associerede  lande  ikke  udelukkende  afhænger 
af de foranstaltninger,  der skal  tages  med  hensyn  til 
toldsatser  og kvoter,  men  ligeledes  af forbedringen  af 
partnerlandenes  afsætningsevne  og kvaliteten  af deres 
handelsnet. 
2.1.2.  På  dette  område  går Udvalget  ind for etable-
ringen  og udviklingen  af forbindelser  mellem  de fag-
lige kredse  i Fællesskabet  og i partnerlandene  (f.eks. 
importører  i Fællesskabet  og eksportører  i de associe-
rede  lande)  især  for at fremme  en bedre  udveksling  af 
oplysninger  om handelen. 
2.1.3.  Rent  generelt  forstår  Udvalget  fællesskabs-
partnernes  ønske  om  at forøge  deres  eksport  til 
Fællesskabet  og for denne  at opnå  tilstrækkeligt  løn-
nende  priser. 
2.1.4.  Udvalget  mener  derfor,  at på dette  område 
bør reglen  være  fri adgang  til Fællesskabets  marked 
for deres  produkter;  dog  bør  man  finde  frem  til afba-
lancerede  løsninger  på følgende  problemer. 
2.2. Oprindelsesreglerne 
2.2.1.  Det  nuværende  system  hviler  på reglen  om 
ændring  af toldpositionen,  dvs.,  at i det  øjeblik  en 
produceret  vare  klassificeres  under  en anden  toldposi-tion i toldnomenklaturen  end  de materialer,  den  inde-
holder,  anses  den  for  at være  oprindelig,  fordi  den 
har undergået  en væsentlig  omdannelse  eller  en, der 
betragtes  som  væsentlig. 
2.2.2.  Efter  at have  behandlet  dette  spørgsmåls  for-
skellige  aspekter  kom  Udvalget  til den  konklusion,  at 
den nuværende  regel  om  ændring  i toldpositionen 
bør fastholdes  som  et grundprincip. 
2.2.3.  Imidlertid  måtte  Udvalget  ligeledes  konsta-
tere,  at en lempelse  af grundreglerne  i den  af partner-
landene  ønskede  retning  i visse  tilfælde  kunne  vise  sig 
nødvendig  for  at efterkomme  deres  væsentligste  be-
hov. 
2.2.4.  I  denne  forbindelse  har Udvalget  med  inter-
esse bemærket  sig  kommissionsrepræsentanternes 
udtalelse  om,  at bevarelsen  af den  nuværende  regel 
om ændring  af toldposition  ikke  vil udelukke  mulig-
heden  for lempelser  dels  i alle  de tilfælde,  hvor  part-
nernes  interesser  trues  alvorligt  af eksisterende  be-
stemmelser,  og dels  når  mere  liberale  regler  viser  sig 
nødvendige  for  så vidt  angår  den  kumulative  oprin-
delse  for at fremme  det regionale  samarbejde  mellem 
Fællesskabets  partnere. 
2.2.5.  Undtagelsesvis  bør  man  især  i bestemte 
tilfælde  og for en begrænset  periode  tillade  undtagel-
ser for produkter  med  en ringe  værditilvækst,  der kan 
udgøre  starten  på en industrialiseringsproces. 
2.2.6.  En  sådan  mulighed  er nødvendig,  fordi  man 
ved industrialiseringsprocessens  begyndelse  i et udvik-
lingsland  almindeligvis  producerer  varer  med  en 
ringe  værditilvækst  (f.eks.  samleindustrier  og tekstil-
varer).  Nægter  man  at anvende  A.C.P.-oprindelsesfor-
delen  på sådanne  produkter,  hæmmer  man  samtidig 
industrialiseringsprocessen.  Disse  produkter  underka-
stes så den  almindelige  afgiftsordning,  og toldafgif-
tens indvirkning  bliver  desto  mere  tyngende,  eftersom 
det drejer  sig om et produkt  med  ringe  værditilvækst. 
2.2.7.  Hvis  man  derfor  ønsker  at sætte  disse  lande 
i stand  til at løse  deres  industrialiseringsproblemer, 
må man  i starten  tillade  dem  at eksportere  produkter 
med ringe  værditilvækst  på gunstige  betingelser.  Und-
lader  man  dette,  risikerer  man  allerede  fra starten  at 
kvæle  den  industrialiseringsproces,  som  man  foreslår 
at fremme. 
Nr. C 116/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
2.2.8.  Beskyttelsesklausuler  bør  sikre,  at de for-
fulgte  mål  faktisk  nåes,  og hvis  det ikke  er tilfældet, 
at man  kan  træffe  passende  foranstaltninger.  Sådanne 
klausuler  bør  især  dreje  sig om varigheden  af undta-
gelser  fra de almindelige  oprindelsesregler  for at sti-
mulere  industrialiseringsprocessen  igennem  produk-
tionen  af varer  med  en gradvist  stigende  værdi-
tilvækst. 
2.2.9.  Udvalget  er derfor  af den  opfattelse,  at 
reglen  om ændring  af toldposition  bør bevares  som  et 
grundprincip  og mener,  at de forskellige  betænkelig-
heder,  der er kommet  til udtryk  i det foregående,  kan 
imødegås  ved  at fastsætte  undtagelser  fra og lempel-
ser i de nuværende  regler,  især  for  så vidt  angår 
listerne  over  undtagelser.  Dette  skulle  både  sikre  og 
fremme  mulighederne  for økonomisk  udvikling  i de 
associerede  og associerbare  lande,  især  ved  at sætte 
dem i stand  til at eksportere  produkter  med  ringe 
værditilvækst  på gunstige  betingelser,  og at give  dem 
en tilstrækkelig  garanti  imod  den  trussel,  som  både 
Fællesskabet  og  partnerlandene  står  over  for  på 
grund  af forekomsten  i sidstnævnte  lande  af såkaldte 
»bekvemmelighedsindustrier«,  dvs.  virksomheder, 
baseret  på kapital  fra de industrialiserede  lande,  som 
udelukkende  slår  sig ned  for at gennemføre  begræn-
sede aktiviteter,  således  at de kan  nyde  godt  af alle 
fordelene. 
2.3. Ikke-toldmæssige  hindringer 
2.3.1.  I  denne  forbindelse  går  Udvalget  ind  for 
ophævelsen  af de afgifter,  som  i visse  lande  stadig 
pålægges  forbruget  af tropiske  produkter.  Selv  om 
priserne  ikke  påvirker  forbruget  kan  disse  afgifter 
fremme  skabelsen  af  erstatningsindustrier,  som 
begrænser  mulighederne  for adgang  til Fællesskabets 
markeder.  Udvalget  mener,  at man  under  hensynta-
gen til, hvor  vidt  man  er nået  rfied  skatteharmonise-
ringen  inden  for Fællesskabet,  bør  træffe  foranstalt-
ninger  til at ophæve  de afgifter,  som  er uforenelige 
med de bestræbelser,  Fællesskabet  gør for at fremme 
adgangen  til dets  marked  for produkter  fra partner-
landene. 
2.3.2.  For  så vidt  angår  de plantehygiejniske  be-
stemmelser  beklager  Udvalget  at disse  regler  endnu  er 
alt for forskellige  fra medlemsstat  til medlemsstat  og 
understreger,  at Fællesskabets  partnere  står  over  for 
et problem  med  hensyn  til rådigheden  over  og anven-
delsen  af de nødvendige  tekniske  hjælpemidler  på 
dette  område.  Dette  spørgsmål  bør tages  i betragtning 
inden  for  rammerne  af det  finansielle  og tekniske 
samarbejde. 2.3.3.  Afdelingen  giver  udtryk  for  sin interesse  i 
indførelsen  af en konsultations-  og samtaleprocedure, 
således  at Fællesskabets  partnere  kan  være  informeret 
om, hvor  langt  man  inden  for  Fællesskabet  er nået 
med harmoniseringen  af lovgivningerne.  Dette  skulle 
gøre  det muligt  klart  at identificere  de områder,  som 
kan være  genstand  for  forhandling,  og på hvilke 
Fællesskabet  derefter  kan  komme  med  indrømmelser 
angående  ikke-toldmæssige  hindringer. 
2.4. Landbrugsprodukter 
2.4.1.  Rent  generelt  har Udvalget  måttet  konstatere 
vanskelighederne  ved  i mange  tilfælde  at få de nuvæ-
rende  principper  og mekanismer  i den  fælles  land-
brugspolitik  til at harmonere  med  de krav,  der er ble-
vet fremsat  af partnerlandene  i forbindelse  med  den 
ordning,  der  skal  fastsættes  for landbrugsprodukter 
fra A.C.P.-landene,  der konkurrerer  med  europæiske 
landbrugsprodukter. 
2.4.2.  Udvalget  har  noteret  sig  partnerlandenes 
udgangsposition,  som  går ud på, at landbrugsproduk-
terne  bør  behandles  på samme  måde  som  de andre 
produkter.  I Kommissionens  forhandlingsmandat,  un-
derstreges  det,  at de regler,  der skal  gælde  for land-
brugsprodukter,  der  svarer  til og konkurrerer  med 
dem,  der  omfattes  af den  fælles  landbrugspolitik,  i 
reglen  bør  være  gunstigere  end  dem,  der  gælder  for 
landbrugsprodukter  fra  tredjelande.  Denne  ordning 
vil blive  fastlagt  produkt  for produkt  inden  for ram-
merne  af selve  forhandlingerne,  samtidig  med,  at man 
bevarer  den  fælles  landbrugspolitiks  principper  og 
mekanismer. 
2.4.3.  Udvalget  er kommet  til den  konklusion,  at 
hvis det af politiske  grunde  eller  i udviklingssamar-
bejdets  navn  imidlertid  viser  sig uundgåeligt  at træffe 
nye handelsmæssige  eller  andre  foranstaltninger  til 
fordel  for  Fællesskabets  ikke-industrialiserede  part-
nere,  bør  der  vedtages  fælles  beslutninger  om 
iværksættelsen  af en kompensations-,  beskyttelses-
eller omlægningspolitik  til gode  for de sektorer  i EF, 
som kunne  blive  ramt  af sådanne  foranstaltninger. 
2.4.4.  I  denne  forbindelse  minder  Udvalget  om den 
prioritet,  som  landbrugsprodukter  fra  A.C.P.-lan-
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/5 
dene  skal  have  i forhold  til landbrugsprodukter  fra 
tredjelande,  især  højt  industrialiserede  tredjelande. 
2.4.5.  På  denne  baggrund  har  Udvalget  erkendt 
nødvendigheden  af inden  for  Fællesskabet  at gøre 
særlige  bestræbelser  for i større  omfang  end  hidtil  at 
lette adgangen  til Fællesskabets  markeder  for et vist 
antal  landbrugsprodukter  fra  partnerlandene.  Dette 
bør imidlertid  gøres  på en sådan  måde  — f.eks.  ved 
fastsættelsen  af en tidsplan,  der tager  hensyn  til pro-
duktionsperioderne,  beskyttelsesklausuler,  osv.  — at 
EF-landbrugsproducenternes  og visse  egnes  væsent-
ligste  interesser  sikres. 
2.4.6.  Desuden  må  man  være  særlig  opmærksom 
på visse  gartneriprodukter  og grøntsager  samt  visse 
tobaksarter,  der  konkurrerer  direkte  med  lignende 
varer  i Fællesskabet,  og som  i stadig  højere  grad  har 
tendens  til at blive  produceret  i det  intertropiske 
Afrika. 
2.4.7.  For  at undgå  én gentagelse  af de vanskelig-
heder,  der for nylig  opstod  i forbindelse  med  impor-
ten af landbrugsprodukter  fra associerede  lande,  og 
som var så alvorlige,  at det var nødvendigt  at udpege 
en mægler,  kræver  Udvalget,  at konsultationsproce-
duren  mellem  Fællesskabet  og dets  partnere  muliggør 
en konstant  udveksling  af oplysninger  om  markeds-
forholdene,  og at den  sikrer,  at disse  i fremtiden 
ikke stilles  over  for  Rådsbeslutninger,  som  de ikke 
længere  kan  ændre,  og hvis  udarbejdelse  de kun  i 
utilstrækkelig  grad  har deltaget  i. 
2.4.8.  Efter  Udvalgets  mening  bør  man  heller  ikke 
glemme,  at på landbrugsområdet  skal  løsningerne 
især findes  på internationalt  plan. 
2.4.9.  I  sin udtalelse  om »Kommissionens  meddel-
else til Rådet  om  udarbejdelsen  af en samlet  opfat-
telse  med  henblik  på de kommende  multilaterale  for-
handlinger«  bemærkede  Udvalget: 
»Det  er ønskeligt,  at man  inden  for rammerne  af 
en aftale  om god  handlemåde  søger  at opnå  in-
ternationale  aftaler,  der  indgå  på grundlag  af 
gensidige  og afbalancerede  fordele,  for i de udvik-
lede lande  og udviklingslandene  at tillade  en 
forøgelse  af handelen  med  landbrugsprodukter 
under  hensyntagen  til producenternes  og forbru-
gernes  retmæssige  interesser  i alle  Fællesskabets 
egne«. 
2.4.10.  Desuden  hedder  det  i udtalelsen  om  land-
brugsaspekterne  i de multilaterale  GATT-forhandlin-
ger: »Målet  er en udvidelse  af samhandelen  på relativt 
stabile  verdensmarkeder  i overensstemmelse  med 
de væsentligste  principper  og mekanismer  i de ek-
sisterende  former  for  landbrugspolitik.  Udvalget 
understreger  behovet  for,  at man  internationalt 
når frem  til en bedre  fastsættelse  af retningsli-
nierne  og målene  for  produktionen,  således  at 
man til rimelige  priser  kan  sikre  en forsyning,  der 
er afpasset  efter  verdensefterspørgselens  stadigt 
stigende  behov«. 
2.4.11.  Set  ud fra denne  synsvinkel  skal  løsningen 
på de konkrete  problemer,  som  rejser  sig på land-
brugsområdet,  hvad  enten  det drejer  sig om associe-
ringspolitikken,  middelhavspolitikken,  fødevarepoli-
tikken  eller  en anden  politik,  findes  inden  for ram-
merne  af en samlet  og logisk  betragtning,  der omfat-
ter alle  de kendsgerninger,  man  står  over  for,  både 
på regionalt  og på internationalt  plan. 
2.4.12.  Under  bestræbelserne  på at finde  helheds-
løsninger  vil det vise  sig nødvendigt  at træffe  valg  og 
foretage  en prioritering  — som  man  skal  drage  en 
konklusion  af — for at sikre  sammenhængen  og kon-
tinuiteten  i fællesskabsaktionen  på de forskellige  pla-
ner, hvor  den  udøves,  og især  for så vidt  angår  de 
fordele,  der skal  indrømmes  de forskellige  lande,  med 
hvilke  Fællesskabet  forhandler  eller  påtænker  at for-
handle. 
2.5. Indvirkningerne  af nedskæringen  af den  fælles 
toldtarif  og af anvendelsen  af det generaliserede 
præferencesystem  på de associerede  eller  asso-
cierbare  landes  økonomi 
2.5.1.  Udvalget  billiger  den  af Kommissionen  fore-
tagne  analyse  på dette  område  og godkender  princip-
pet om  skabelsen  af en mekanisme,  der  gør  det 
muligt  at kompensere  for fællesskabspartnernes  tab af 
fordele,  som  følge  af nedbrydningen  af den  fælles 
toldtarif  og anvendelsen  af det generaliserede  præfe-
rencesystem. 
2.5.2.  Udvalget  billiger  princippet  om  indførelsen 
af en mekanisme  til stabilisering  af eksportindtæg-
terne,  men  mener  imidlertid,  at man  bør  tage  hensyn 
til følgende  bemærkninger,  for  så vidt  angår  den 
måde,  hvorpå  Kommissionen  påtænker  at gennem-
føre dette  princip  i praksis. 
2.5.3.  Som  følge  af de farer  som  en automatisk  an-
vendelse  af den  påtænkte  ordning  til stabilisering  af 
eksportindtægterne  kan  udløse  i visse  tilfælde,  mener 
Udvalget,  at den  automatiske  udløsning  af interven-
tionsproceduren  bør  være  underkastet  følgende  betin-
gelser: 
Nr. C 116/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30.9.74 
— hensyntagen  til  de  enkelte  landes  samlede 
eksportindtægter  — i en vis udstrækning  og efter 
endnu  ikke  fastsatte  retningslinier  — for at undgå 
en uberettiget  støtte  fra Fællesskabets  side; 
— bestemmelser,  der gør det muligt  at vurdere  årsa-
gerne  til faldet  i priserne  eller  produktionen  samt 
at tage  passende  foranstaltninger  i tilfælde  af fri-
villig  indskrænkning  af produktionen. 
2.5.4.  Udvalget  giver  ligeledes  udtryk  for sin inter-
esse i indgåelsen  af kontrakter  om  levering  af de 
omhandlede  produkter,  der binder  EØF  og de asso-
cierede  lande  i mindst  5 år. Kontrakterne  bør nøjag-
tigt anføre  de kvoter,  der tildeles  de enkelte  associe-
rede lande  og de 9 fællesskabslandes  købsforpligtel-
ser. 
2.5.5  Udvalget  stiller  sig det spørgsmål,  om man 
ikke kunne  udforme  en mekanisme,  som  ikke 
begrænser  sig  til at stabilisere  eksportindtægterne, 
men som  gør det muligt  at stabilisere,  ja endnu  bedre, 
forøge  råstofproducenternes  realindkomst  under  hen-
syntagen  til forholdet  mellem  fabrikationsprisen  og 
salgsprisen. 
2.5.6.  Udvalget  mener  ligeledes,  at man  bør  være 
særlig  opmærksom  på, hvor  vidt  de af Kommissionen 
foreslåede  mekanismer  er forenelige  med  de verdens-
aftaler,  der måtte  eksistere  for lignende  produkter  og 
sørge  for, at disse  mekanismer  ikke  hindrer  indgåelsen 
af nye verdensaftaler.  Desuden  bør de af Kommissio-
nen påtænkte  bestemmelser  udformes  således,  a.t de 
senere  kan  udvides  inden  for rammerne  af et samar-
bejde  på verdensplan. 
2.5.7.  Udvalget  erkender  dog  fordelene  ved  en 
pragmatisk  fremgangsmåde  og en samarbejdspolitik, 
der i første  omgang  koncentrerer  indsatsen  om  et 
geografisk  set mere  begrænset  område. 
2.5.8.  Ved  valget  af de produkter,  der har mulig-
hed for at blive  omfattet  af den  påtænkte  ordning, 
bør man  tage  hensyn  til nødvendigheden  af at sikre, 
at Fællesskabets  partnerlande,  hvis  produktionsstruk-
turer  er meget  forskellige,  opnår  lige fordele,  og at in-
dustrialiseringen  og spredningen  af deres  økonomiske 
aktivitet  ikke  hæmmes. 
2.5.9.  Udvalget  ønsker  ligeledes  at minde  om,  at 
man kunne  overveje  andre  ordninger  til gennemførel-
sen af de af Kommissionen  forfulgte  mål. 2.5.10.  Det  drejer  sig f. eks. om aftaler  om: 
a) Fastsættelse  af en prisgaffel,  der er udarbejdet  un-
der hensyntagen  til både  de gennemsnitlige  ver-
densmarkedspriser  og de faktiske  produktionsbe-
tingelser; 
b) tilrettelæggelse  af lagre  af alle  de produkter,  for 
hvilke  dette  er muligt; 
c) oprettelse  af en  erhvervsspredningsfond,  der 
fremmer  de nødvendige  omlægninger. 
2.6. Beskyttelsesklausuler 
2.6.1.  Udvalget  mener,  at man  både  i Fællesskabets 
og partnerlandenes  interesse  bør  fastholde  visse  be-
skyttelsesklausuler  i lighed  med  dem,  der er nævnt  i 
kapitel  III i afsnit  I i den anden  Yaoundé-konvention. 
2.7. Adgangen  til de associerede  og associerbare 
lande  for produkter  fra Fællesskabet 
2.7.1.  Udvalget  I har  noteret  sig partnerlandenes 
nylige  erklæring,  hvori  de minder  om deres  holdning 
til spørgsmålet  om ingen  gensidighed.  Denne  erklæ-
ring lyder  som  følger:  ' 
»På baggrund  af vore  økonomiers  nuværende  ud-
viklingsstade  og vort  ønske  om at forøge  vækstra-
ten for at mindske  den  eksisterende  og stadigt 
voksende  kløft  mellem  de udviklede  lande  og ud-
viklingslandene  har A.C.P.-landene  har vi igen  ind-
gående  drøftet  spørgsmålet  om  gensidighed  og 
er tilfreds  med  den  holdning,  de tidligere  indtog 
til denne  sag,  nemlig  at de toldmæssige  indrøm-
melser,  Fællesskabet  tilbyder,  ikke  kræver  nogen 
gensidighed  fra vor side. 
Det er dog  vigtigt  at nævne,  at mens  vi ikke  øn-
sker gensidighed  i vore  fremtidige  handelsforbin-
delser,  overvejer  vi ikke  at diskriminere  mellem 
EF-medlemsstaterne.  Men  A.C.P.-landene  fasthol-
der, at vore  fremtidige  forbindelser  med  EF bør 
omfatte  bestemmelser,  som  gør det muligt  for os 
at have  særlige  handelsforbindelser  med  tredje-
lande«. 
2.7.2.  Da  dette  aspekt  i forhandlingerne  endnu 
ikke er blevet  drøftet  indgående,  forbeholder  Udval-
get sig ret til senere  at vende  tilbage  hertil. 
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/7 
2.7.3.  Udvalget  ønsker  imidlertid  allerede  nu at un-
derstrege,  sådan  som  det  også  sker  i afsnittet  om 
finansielt  og teknisk  samarbejde,  at det ønsker,  at der 
tilvejebringes  et regionalt  samarbejde  mellem  de asso-
cierede  lande,  da dette  i mange  tilfælde  vil være  en 
væsentlig  faktor  i disse  landes  industrialiseringspro-
ces. Desuden  billiger  Udvalget  princippet  om  ingen 
gensidighed  på betingelse  af, at Fællesskabet  får for-
del af mestbegunstigelsesklausulen.  Udvalget  bemær-
ker dog,  at nogle  ACP-lande  mener,  at gensidige  for-
dele gør det muligt  for dem  at forsvare  de præferen-
cer, EØF  yder  dem,  mod  bebrejdelser  om diskrimene-
ring. I øvrigt  har indførelsen  af et system  for udbydelse 
i licitation  og  forvaltning  af kontrakter,  som 
effektivt  sikrer  en lige  behandling  af industriher-
rerne  i alle  lande,  som  ønsker  at afgive  bud,  vist 
sig at være  en ømtålelig  sag.  Desuden  komplicerer 
det fremgangsmåderne  i en sådan  udstrækning,  at 
en stor  del af de særlige  fordele  ved bilaterale  lån, 
især disse  ordningers  hurtighed  og fleksibilitet, 
går tabt.  På dette  område  bør  man  derfor  gå 
meget  forsigtigt  og gradvist  frem  og undgå  at 
påtage  sig forpligtelser,  som  ikke  kan  ændres,  i 
det tilfælde  hvor  erfaringen  med  løsgørelsen  ikke 
giver  de resultater,  som  forkæmperne  ventede«. 
3. FINANSIELT  OG  TEKNISK  SAMARBEJDE 
3.1. Generelt 
3.1.1.  Udvalget  godkender  målet  med  det  finan-
sielle  og tekniske  samarbejde,  nemlig  at fremme  den 
økonomiske  og sociale  udvikling  tillige  med  partner-
landenes  økonomiske  uafhængighed. 
3.1.2.  Med  hensyn  til muligheden  for  en gradvis 
løsgørelse  af det finansielle  samarbejde  minder  Udval-
get om,  at det  i sin udtalelse  om  »Kommissionens 
memorandum  om  en fællesskabspolitik  for  udvik-
lingssamarbejde«  sagde  følgende: 
»Udvalget  tilslutter  sig Kommissionens  standpunkt 
gående  ud på at offentlige  lån gradvis  skal  løsgø-
res — mens  man  afventer  en løsgørelse  af al støtte 
— idet  det  understreges,  at købere  kan  opnå 
bedre  priser,  hvis  de benytter  sig af den  interna-
tionale  konkurrence.  Ligesom  Kommissionen 
forslår  det derfor,  at Fællesskabets  medlemsstater 
over  for hinanden  og til fordel  for de begunsti-
gede  lande  gradvist  løsgør  de bilaterale  lån,  som 
de i stadig  større  udstrækning  yder  udviklingslan-
dene.  Erfaringen  har imidlertid  vist,  at når  et in-
; dustrialiseret  land  har  budgetmæssige  vanskelig-
heder  og underskud  på betalingsbalancen  rettes 
presset  fra den  offentlige  mening  og parlamentet 
især og med  stor  kraft  mod  de offentlige  kreditter, 
der kan  forværre  landets  finansielle  vanskelighe-
der, og som  desuden  begunstiger  udenlandske 
konkurrenter,  der er bedre  placeret. 3.2. Størrelsen  af den  fremtidige  europæiske  udvik-
lingsfond 
3.2.1.  Udvalget  er af samme  opfattelse  som  Kom-
missionen,  som  ønsker  at holde  sig til de to princip-
per, der er nævnt  i protokol  nr. 22 i tiltrædelsesak-
terne,  nemlig  dels  bevarelsen  af de fordele,  som  de 
nuværende  associerede  lande  har  opnået,  og dels 
samme  behandling  af tilsvarende  situationer,  dvs.  lige 
behandling  af de fremtidige  associerede  lande. 
3.2.2.  Udvalget  mener,  at en måde,  hvorpå  man 
kunne  øge  omfanget  af støtten,  var ved  at anvende  en 
del af EUF's  midler  til ydelse  af rentegodtgørelse  på 
lån, der  optages  direkte  af A.C.P.-landene  for  på 
denne  måde  at give  dem  adgang  til det internationale 
kapitalmarked  på tålelige  finansielle  betingelser. 
3.2.3.  Dette  kunne  have  den  fordel,  at fælles-
skabshjælpens  omfang  og værdi  blev  øget. 
3.2.4.  Selv  om Udvalget  er klar  over,  at der  kan 
rejses  indvendinger  mod  et sådant  forslag,  især  for så 
vidt angår  den  lånte  kapitals  oprindelse,  arten  af de 
kreditinstitutioner,  der  rettes  henvendelse  til, og an-
vendelsen  af kapitalen,  mener  det imidlertid,  at man 
bør finde  en løsning,  der  går  i den  ovenfor  angivne 
retning. 
3.2.5.  Med  hensyn  til de lande,  som  er i vanskelig-
heder  på grund  af deres  store  gæld,  bør  de lån,  der 
ydes  af investeringsbanken  eller  de særlige  lån,  Kom-
missionen  træffer  beslutning  om,  udgør  en så lille  del 
af fonden  som  muligt  i forhold  til subsidier  eller 
gaver. 
Nr. C 116/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
3.2.6.  På  baggrund  af de serene  års erfaringer  fore-
kommer  det desuden  nødvendigt  enten  uden  for EUF 
eller under  et særligt  kapitel  at opretholde  og 
udbygge  en katastrofefond,  der  gør  det  muligt  at 
handle  meget  hurtigt.  Det  har  vist  sig at tilvejebrin-
gelsen  af midler,  køb  af varer  og transport  kræver 
temmelig  lang  tid,  og i mellemtiden  risikerer  menne-
sker at dø af sult.  På baggrund  af varigheden  af tør-
kens  følger  (10  år) bør  man  overveje  en sådan  for-
holdsregel. 
3.2.7.  For  at imødekomme  visse  menneskers  øn-
sker bør  man  i en erklæring  fastsætte,  at denne  kata-
strofefond  skal  fungere  side  om  side  med  den,  der 
bør skabes  på verdensplan  og eventuelt  gøres  til en 
del af denne.  Ved  oprettelsen  af denne  fond  bør  man 
ligeledes  tage  hensyn  til nødvendigheden  af en koor-
dinering  med  støtten  fra andre  lande  eller  grupper  af 
lande. 
3.3. Fastlæggelse  af hjælpeprogrammet 
3.3.1.  Efter  Udvalgets  mening  bør  denne  fastlæg-
gelse  af programmet  være  tilstrækkelig  smidig  til at 
muligggøre  en gradvis  tilpasning  til situationens  ud-
vikling. 
3.3.2.  Udarbejdelsen  af et sådant  program  er især 
vigtigt  for at opstille  en prioritetsliste  for gennemfø-
relsen  af de påtænkte  aktioner. 
3.3.3.  Udover  en tidsmæssig  fastlæggelse  af aktio-
nerne  bør  man  ligeledes  tilpasse  disse  både  kvantita-
tivt og kvalitativt  efter  den  forskel,  der findes  i part-
nerlandenes  situation,  og som  især  på grund  af den 
senere  tids  begivenheder  er blevet  skærpet  betydeligt. 
3.3.4.  Udvalget  billiger,  at hjælpen  fastlægges  sam-
men med  de enkelte  modtagerlande  ved  begyndelsen 
af den  periode,  der dækkes  af konventionen,  således 
at alle  partnerlande  kan  råde  over  så klare  oplysnin-
ger som  muligt  om den  hjælp,  de kan  forvente  i løbet 
af denne  periode. 
3.3.5.  Udvalget  ønsker  imidlertid,  at der fastlægges 
tilstrækkeligt  præcise  kriterier  for anvendelsen  af den 
fremtidige  EUF.  Disse  kriterier  bør  tage  ganske 
særligt  hensyn  til de mindst  begunstigede  landes  spe-
cielle  behov,  til betydningen  af indsatster  for  at 
fremme  den boglige  viden,  til udvidelsen  af forbindel-
serne  mellem  økonomisk  set komplementære  lande 
og til udviklingen  i beskæftigelsen. 3.3.6.  Med  hensyn  til dette  sidste  punkt,  som  har 
særlig  betydning  socialt  set,  mener  Udvalget,  at man 
bør skelne  mellem  eksportvirksomheder,  hvis  pro-
dukter  er stillet  over  for konkurrencen  på de interna-
tionale  markeder,  og virksomheder,  der hovedsageligt 
eller udelukkende  er hjemmemarkedsorienterede  og 
tager  sigte  på tilfredsstillelsen  af visse  særlige  behov. 
3.3.7.  I  sidstnævnte  tilfælde  bør man,  hvis  det viser 
sig nødvendigt,  først  og fremmest  kunne  satse  på at 
skabe  beskæftigelse,  selv  om  gennemførelsen  af en 
sådan  målsætning  i visse  tilfælde  kan  stride  imod  den 
økonomiske  rentabilitet  i ordets  egentlige  betydning 
(f. eks.  anvendelsen  af menneskelig  arbejdskraft  i ste-
det for maskiner  til visse  offentlige  arbejder). 
3.3.8.  Denne  primære  indsats  for at skabe  beskæf-
tigelse  bør  komme  til udtryk  i særlige  aftaler  til for-
del for  virksomheder,  der  opretter  stillinger.  Disse 
bør vælges  på baggrund  af den  specifikke  situation 
og lokale  behov,  samtidig  med  at man  tager  hensyn 
til de  karakteristiske  træk  i udviklingslandenes 
beskæftigelsesproblemer. 
3.4. De associerede  landes  deltagelse  i støttens  for-
valtning  og administration 
3.4.1.  Udvalget  ser med  tilfredshed  på de nye  ret-
ningslinier,  som  aftegner  sig på dette  område,  og an-
moder  om gennemførelsen  af en virkelig  dialog  inden 
for Rådet  og inden  for Associeringsudvalget.  Denne 
forståelse  bør ikke  blot  være  rettet  mod  fastsættelsen 
af politikken  og retningslinierne  for  det  finansielle 
og tekniske  samarbejde,  men  ligeledes  mod  vurderin-
gen af de foretagne  aktioner  for at kunne  afgøre,  om 
målene  med  hjælpen  virkelig  er blevet  nået. 
3.4.2.  For  så vidt  angår  behandlingen  af finansie-
ringsansøgningerne,  godkender  Udvalget  princippet 
om en fælles  behandling  af ansøgningerne  på grund-
lag af generelle  kriterier,  der  opstilles  sammen  med 
partnerne. 
3.4.3.  Udvalget  har  noteret  sig forskellen  i Fælles-
skabets  og dets  partneres  syn på disses  eventuelle  del-
tagelse  i finansieringsbeslutningerne  og  på  sam-
mensætningen  af EUF-udvalget. 
3.4.4.  Udvalget  konstaterer  dog  med  glæde,  at man 
forsøger  at finde  frem  til en fremgangsmåde,  der 
muliggør  denne  deltagelse.  Faktisk  bør  den  ikke  blot 
opfylde  A.C.P.-landenes  ønsker,  men  også  muliggøre 
et mere  klart  og utvetydigt  samarbejde. 
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/9 
3.4.5.  For  så vidt  angår  gennemførelsen  af projek-
terne  har Udvalget  tilkendegivet  sin billigelse  af prin-
cippet  om  det  ansvar,  der  skal  påhvile  de nationale 
og regionale  organer  i de begunstigede  stater,  især  for 
så vidt  angår  forhandlingen  om og indgåelsen  af afta-
ler om  offentlige  arbejder  og leverancer  tillige  med 
kontrakter  om teknisk  assistance. 
3.4.6.  Udvalget  har  ligeledes  behandlet  spørgsmå-
let om overførsel  af den  delegerede  betalers  funktio-
ner, dvs.  de funktioner,  den betalende  bank  udfører.  I 
denne  forbindelse  har Udvalget  bemærket  sig de for-
klaringer,  der blev  givet  om vanskelighederne  ved  at 
imødekomme  A.C.P.-landenes  anmodning  om til de-
res centralbanker  eller  til andre  nationale  finansie-
ringsinstitutter  at overføre  de forpligtelser,  der  på-
hviler  den  delegerede  betaler,  og som  i øjeblikket  ud-
føres  af europæiske  offentlige  eller  private  banker. 
Udvalget  mener,  at en sådan  overførsel  på nuværende 
tidspunkt  vil støde  på alvorlige  tekniske  vanskelighe-
der og vil have  finansielle  følger,  der kunne  skade 
Fællesskabet. 
3.4.7.  I  øvrigt  er det  en udbredt  opfattelse,  at 
spørgsmålet  om  uddannelse  er af primær  betydning 
inden  for  associeringens  rammer.  Der  er ingen  tvivl 
om, at en passende  uddannelse  er en betingelse  for 
udvidelsen  af handelsforbindelserne  samt  en rationel 
udnyttelse  af den  finansielle  støtte  og det  tekniske 
samarbejde.  Med  andre  ord,  det  er en væsentlig 
forudsætning  for udviklingen. 
3.4.8.  På  dette  som  på alle  andre  områder  er 
Fællesskabets  partnere  associerede  stater,  der repræ-
senteres  af deres  regeringer.  Dog  kan  ingen  fornægte 
den aktivitet,  der  udfoldes  af og den  vigtige  rolle, 
som private  sammenslutninger  i A.C.P.-landene  spil-
ler på dette  område.  Det  drejer  sig især  om  faglige, 
landbrugsmæssige,  kooperative  og  kulturelle  sam-
menslutninger  osv. 
3.4.9.  Disse  sammenslutninger  arbejder  ikke  altid 
direkte  sammen  med  regeringerne,  men  på en væsent-
lig måde  bidrager  de til gennemførelsen  af udviklings-
planen  og til at fremme  landenes  økonomiske,  sociale 
og kulturelle  udvikling.  Det  er afgørende,  at disse 
sammenslutninger  under  behørig  hensyntagen  til de 
prærogativer,  som  de regeringer,  der  repræsenterer 
staterne  som  partnere  i associeringen,  har,  kan  del-
tage i uddannelsesprogrammerne  og stipendieordnin-
gerne  inden  for  rammerne  af associeringen.  Deres 
direkte  kendskab  til de problemer,  de beskæftiger  sig 
med,  og den  erfaring  de har  indvundet,  vil være  et 
meget  positivt  bidrag  til disse  programmer  til størst 
mulig  fordel  for de associerende  lande. 3.4.10.  Desuden  kan  associeringen  tjene  som  en 
meget  passende  ramme  for udveksling  af oplysninger 
og erfaringer  og endog  for et samarbejde  mellem  de 
associerede  stater,  Fællesskabet  og disse  sammen-
slutninger. 
3.4.11.  Derfor  foreslår  Udvalget,  at der  inden  for 
Associeringsrådet  oprettes  en uddannelseskommission, 
som for eksempel  skal  være  ansvarlig  for tilrettelæg-
gelsen  af uddannelseskurser,  på de mest  passende  ste-
der samt  tildeling  af stipendier  og modtagelsen  af sti-
pendiater.  En sådan  kommission  skulle  bl.a.  bestå  af 
repræsentanter  for Fællesskabet  og dets  medlemssta-
ter og for de associerede  A.C.P.-lande,  af delegerede 
fra arbejdstager-  og arbejdsgiverorganisationer,  af 
udsendinge  fra  industri-  og  landbrugssammenslut-
ninger  og eventuelt  andre  kompetente  sammenslut-
ninger  både  i A.C.P.-landene  og i Fællesskabets  med-
lemsstater. 
3.4.12.  Uden  at foregribe  de retningslinier,  som 
den ovennævnte  uddannelseskommission  måtte 
fastlægge,  ønsker  Udvalget  at anføre,  at man,  når det 
drejer  sig om den  praktiske  tilrettelæggelse  af aktio-
nerne  på det  uddannelsesmæssige  område  og især 
valget  af de mest  passende  steder  for sådanne  aktioner, 
bør være  præget  af en pragmatisk  og smidig  indstil-
ling til tingene. 
3.4.13.  Udvalget  mener  i virkeligheden,  at der  på 
dette  område  ikke  findes  nogen  færdig  løsning,  og at 
det enkelte  tilfælde  bør vurderes  efter  dets  karakteri-
stiske  træk,  især  under  hensyntagen  til arten  af den 
ydede  uddannelse,  de personer,  den  henvender  sig til, 
de midler,  der skal  sættes  ind både  på det materielle 
og menneskelige  plan  samt  til de ønskede  resultater. 
3.4.14.  Efter  disse  bemærkninger  mener  Udvalget, 
at man  hver  gang  det er muligt  og især  under  hensyn-
tagen  til ovennævnte  faktorer,  bør  fremme  gennem-
førelsen  af uddannelsesaktioner  i de begunstigede 
lande. 
3.4.15.  Endelig  skal  de stipendier  og de uddannel-
seskurser,  der  tildeles  og tilrettelægges  af Fællesska-
bet fordeles  ligeligt  mellem  de A.C.P.-lande,  der 
fremsætter  anmodning  herom. 
3.5. Regionalt  samarbejde  mellem  udviklingslandene 
og støtte  til de mindst  udviklede  lande 
3.5.1.  I  overensstemmelse  med  de tidligere  anførte 
bemærkninger  i forbindelse  med  nødvendigheden  af 
at prioritere  målsætninger  inden  for rammerne  af den 
fremtidige  konvention  billiger  Udvalget  de af Fælles-
skabet  fremsatte  forslag  om tilvejebringelsen  af særlige 
Nr. C 116/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9.74 
instrumenter  til støtte  af den  regionale  udvikling.  På 
denne  baggrund  bør  man  være  opmærksom  på pro-
jekternes  regionale  dimension  og bestræbelserne  på at 
åbne  markederne  og forøge  afsætningsmulighederne. 
3.5.2.  En  af de fremmende  foranstaltninger,  som 
man kunne  overveje  på dette  område,  var at sætte  en 
del af EUF  til side  til aktioner  på regionalt  plan. 
3.5.3.  Udvalget  mener  desuden,  at der bør  gives  en 
særlig  støtte  til de mindst  udviklede  lande,  det  vil 
især sige  til de indeklemte  og insulære  lande.  Særlige 
foranstaltninger  — såsom  bortfald  af krav  om tilba-
gebetaling  som  betingelse  for bevilling  af ressourcer, 
kompensation  for  salgsfremmende  foranstaltninger, 
rentefri  lån,  osv.  — bør  iværksættes  til fordel  for 
disse  lande,  især  for så vidt  angår  støttens  finansie-
ringsbetingelser,  idet  de bør  udformes  efter  graden  af 
udvikling.  For  disse  lande  bør  man  ligeledes  først  og 
fremmest  fastsætte  foranstaltninger  til fremme  af den 
regionale  udvikling. 
3.5.4.  Desuden  bør  man  ligeledes  fastholde  mulig-
heden  for at tildele  hjælp  uafhængigt  af visse  projek-
ter til fordel  for de mindst  udviklede  lande  og tildele 
støtte  til finansiering  af udgifterne  i forbindelse  med 
videreførelsen  og forvaltningen  af udførte  projekter. 
3.5.5.  På  baggrund  af at de oprindeligt  gældende 
bestemmelser  fastsatte,  at initiativet  til at forelægge 
projekter  var  overladt  til de associerede  lande  selv, 
forekommer  det ønskeligt  at fastholde  og udvikle  den 
praksis,  som  er opstået,  nemlig  at Kommissionen  selv 
— naturligvis  med  det pågældende  lands  billigelse  — 
kan tage  initiativ  til at undersøge  mulighederne  for at 
udarbejde  projekter  og for i påkommende  tilfælde  at 
yde den  tekniske  og finansielle  bistand,  der  er nød-
vendig  for at udarbejde  og dokumenterne  i forbin-
delse  med  disse  projekter. 
3.6. Det  økonomiske  samarbejde 
3.6.1.  De  vigtige  ændringer,  der for nylig  er sket  i 
forholdet  mellem  de industrialiserede  lande  og udvik-
lingslandene,  og som  er blevet  nævnt  i de generelle 
bemærkninger,  har  foranlediget  A.C.P.-landene  til at 
anføre,  at kvaliteten  af< den hjælp,  som  de udviklede 
lande  gav  dem,  ofte  forøgede  udviklingslandenes 
afhængighed  af disse  udviklede  lande  eller  egne  i ste-
det for at formindske  den. 3.6.2.  Fællesskabsparterne  kræver  derfor,  at man 
inden  for rammerne  af en fornyet  overvejelse  af udvik-
lingssamarbejdets  mål  og midler  overvejer  mulighe-
den for at tilvejebringe  et virkeligt  økonomisk  samar-
bejde,  hvis  mål  burde  være  at fremme  et reelt  fælles-
skab  mellem  Det  europæiske  Fællesskab  og dem  selv. 
3.6.3.  Formålet  med  det økonomiske  samarbejde  er 
at muliggøre  udviklingslandenes  økonomiske  vækst 
og uafhængighed  og sikre  en mere  retfærdig  fordeling 
af frugterne  af den  økonomiske  vækst  i deres  del af 
verden,  især  på baggrund  af en ordnet  nyornlægning 
af den  internationale  arbejdsdeling. 
3.6.4.  Et  af målene  med  dette  økonomiske  samar-
bejde  bør  være  det industrielle  samarbejde,  hvorved 
forstås  alle  de aktioner,  som  skal  fremme  de associe-
rede landes  industrielle  udvikling. 
3.6.5.  Eftersom  et sådant  samarbejde  i praksis  med-
fører  en udvikling  i arbejdsdelingen  og en gradvis 
tilskyndelse  af et vist  antal  industrielle  aktiviteter  i 
udviklingslandene,  rejser  den  adskillige,  meget  vigtige 
problemer  både  på det økonomiske  og sociale  plan. 
3.6.6.  Under  alle  omstændigheder  bør  denne 
samarbejdspolitik  udformes  og gennemføres  på en 
sådan  måde,  at den  kan  integreres  i fællesskabsaktio-
nerne  på andre  områder,  især  inden  for  landbruget 
og på det sociale  område.  Desuden  bør  de overførsler 
af industrielle  aktiviteter,  som  viser  sig  ønskelige, 
være  programmeret  og ledsages  af foranstaltninger  til 
omlægning  af regionalpolitiske  aktioner,  osv.,  der gør 
det muligt  at bevare  beskæftigelsens  niveau  og kvali-
tet. På dette  område  bør  man  ifølge  visse  medlemmer 
være  særlig  opmærksom  på de multinationale  selska-
bers aktivitet. 
3.6.7.  Det  er blevet  understreget,  at disse  selskaber 
som følge  af visse  af deres  karakteristiske  træk 
(teknisk  og  handelsmæssig  kapacitet,  international 
størrelse)  under  visse  betingelser  for at forhindre  de 
negative  aspekter  kan  yde  et nyttigt  bidrag  til udvik-
lingen  af de associerede  lande. 
3.6.8.  I  virkeligheden  kan  de associerede  lande  og 
Fællesskabet  som  en gruppe  snarere  end  som  enkelt-
stående  lande  lettere  forhandle  med  sådanne  selska-
ber, især  inden  for en ramme,  hvor  de økonomiske 
og sociale  kredse  i partnerlandene  og Fællesskabet  er 
30.9.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/11 
repræsenterede,  samt  sørge  for,  at disse  udøver  deres 
aktivitet  i overensstemmelse  med  de mål,  der er fast-
sat af Fællesskabet  og dets  partnere  inden  for ram-
merne  af et virkeligt  økonomisk  samarbejde. 
3.6.9.  Udvalget  mener,  at hvis  industrielle  overfør-
sler sker  på gode  betingelser  — og visse  sene  eksemp-
ler især  i Tyskland  viser  det — kan  de have  positive 
virkninger  på bevarelsen  og selv  udviklingen  af den 
industrielle  aktivitet  — og dermed  beskæftigelsen  — i 
Fællesskabet. 
3.6.10.  Det  forekommer  hensigtsmæssigt  at minde 
om, at efter  at have  præciseret,  at industrialiseringen 
af udviklingslandene  kun  kunne  ske på langt  sigt,  gik 
Udvalget  i sin udtalelse  om »Kommissionens  memo-
randum  om en fælles  politik  for udviklingssamarbej-
det« ind  for  en fremskyndelse  af denne  proces  og 
fremsatte  forskellige  betragtninger  over  dette  spørgs-
mål og især  følgende: 
»Udvalget  støtter  den  gradvis  skabelse  i udvik-
lingslandene  af visse  former  for industriel  akti-
vitet,  som  hidtil  udelukkende  er blevet  udøvet  i de 
udviklede  lande.  En mere  vidtgående  arbejdsde-
ling vil bestemt  være  lige  så gavnlig,  om  ikke 
mere  for de udviklede  lande  som  for udviklings-
landene. 
Hvis  udviklingen  af industriel  aktivitet  overlades 
1 til markedskræfternes  frie  spil,  vil de arbejdere, 
der er beskæftiget  i de overførte  industrier,  komme 
ud for meget  alvorlige  vanskeligheder,  uanset  de 
generelle  fordele  på nationalt  plan.  Det  er derfor, 
det ifølge  Udvalget  er nødvendigt  at vedtage  en 
industripolitik,  som  forudser  industrielle  ændrin-
ger længe  før disse  sker. 
I denne  forbindelse  kan  det  bemærkes,  at de 
ændringer,  som  vil være  et resultat  af den  større 
handel  med  udviklingslandene,  vil, selv  om de er 
vigtige  for visse  industrier,  være  minimale,  hvis  de 
sammenlignes  med  dem,  som  skyldes  andre  fakto-
rer, som  f.eks.  den teknologiske  udvikling.  Udval-
get lægger  vægt  på nødvendigheden  af at kunne 
basere  sig på et syn,  der er vendt  mod  den  tekno-
logiske  udvikling«. 
3.6.11.  Rent  praktisk  og i det tilfælde,  hvor  Fæl-
lesskabet  går i gang  med  et sådant  industrielt  samar-
bejde,  bør  det  undgå  ethvert  forsøg  på at påtvinge eller tilskynde  valget  af den  industrielle  model,  som 
det er kendt  med,  idet  valget  udelukkende  skal  på-
hvile  dets  partnere. 
3.6.12.  Blandt  de emner,  som  kunne  være  genstand 
for samarbejde  på det industrielle  område,  har Udval-
get fremhævet  de private  investeringer;  aktioner  til 
fordel  for små  og mellemstore  virksomheder;  indu-
strielle  studier  og oplysning  samt  fremme  af den  in-
dustrielle  udvikling,  anvendelsen  af nye  finansierings-
former  (leasing-monitoring),  overførsel  og tilpasning 
af teknologi,  osv. 
3.6.13.  Angående  private  investeringer  bør  Fælles-
skabet  og dets  partnere  sammen  fastsætte  regler  for de 
betingelser,  der skal  tilbydes  investorerne  og de for-
pligtelser,  de skal  indgå. 
3.6.14.  Uden  at foregribe  de nærmere  bestemmelser 
og de nødvendige  ledsagende  foranstaltninger  måtte 
Udvalget  konstatere,  at hvis  alle  ønsker  at imøde-
komme  udviklingslandenes  behov  for  industrialise-
ring,  bør  det industrielle  samarbejde  udgøre  en inte-
greret  del af den  oprindelige  samarbejdsmodel,  som 
skal gennemføres. 
3.6.15.  Desuden  mener  Udvalget,  at uden  hensyn-
tagen  til de forholdsregler  og sikkerhedsforanstaltnin-
ger, der  skal  tages,  vil det industrielle  samarbejde  i 
det lange  løb  være  i overensstemmelse  både  med 
Fællesskabets  og dets  partneres  interesser  og  vil 
kunne  yde  et afgørende  bidrag  til en ordnet,  gradvis 
og afbalanceret  nyorientering  af den  internationale 
arbejdsdeling. 
3.6.16.  I  øvrigt  bliver  det så meget  mere  nødven-
digt at arbejde  i denne  retning,  eftersom  visse  af part-
nerlandene,  der allerede  eller  i fremtiden  vil råde  over 
betydelige  finansielle  ressourcer,  mener,  at det økono-
miske  samarbejde  er det væsentligste  aspekt,  som  i 
deres  øjne  kan  retfærdiggøre  deres  deltagelse  i den 
fremtidige  konvention. 
3.6.17.  Udvalget  tilkendegiver  derfor  sin interesse  i 
de nye  retningslinier  og godkender  princippet  om et 
•snævert  økonomisk  samarbejde  mellem  Fællesskabet 
og de associerede  lande.  Den  bemærker  i denne  for-
bindelse,  at den  samlede  samarbejdsmodel,  som  den 
påtænkte  associeringsaftale  udgør,  er en ramme,  der 
er særlig  egnet  til iværksættelse  af denne  nye politik. 
4. REGLER  FOR  ETABLERINGSRETTEN, 
TJENESTEYDELSER,  BETALINGER  OG 
KAPITALBEVÆGELSER 
4.1. Udvalget  har noteret  sig den  oplysning,  at an-
vendelsen  af de regler,  der  er nævnt  i den  anden 
Nr. C 116/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
Yaoundé  konvention,  ikke  har  givet  anledning  til 
væsentlige  problemer. 
4.2. Udvalget  billiger  de af Fællesskabets  foreslå-
ede regler  inden  for rammerne  af den  fremtidige  kon-
vention.  Disse  er baseret  på de to væsentlige  princip-
per om  ingen  diskriminering  mellem  statsborgere  og 
selskaber  fra medlemsstaterne  og mest  begunstigelses-
klausulen. 
4.3. Udvalget  godkender  ligeledes  muligheden  for 
at tillade  undtagelser  fra mest  begunstigelsesklausu-
len, når  disse  tager  sigte  på at muliggøre  regionale 
samarbejdsaftaler  mellem  Fællesskabets  partnere  og 
andre  udviklingslande  inden  for samme  region. 
5. INSTITUTIONER 
5.1. I  de foregående  kapitler  (uddannelse,  fremme 
af handelen,  de multinationale  selskabers  rolle)  har 
Udvalget  gentagne  gange  understreget  betydningen  af 
oprettelsen  af organer,  der muliggør  en dialog  mellem 
repræsentanter  fra de økonomiske  og sociale  kredse  i 
Fællesskabet  og i partner-landene. 
5.2. Udvalget  mener,  at skabelsen  af disse  sekto-
rielle  konsultations-  eller  forvaltningsorganer,  bestå-
ende  af repræsentanter  fra  de pågældende  økono-
miske  og sociale  kredse  bør  suppleres  med  oprettel-
sen af en institution  med  lignende  sammensætning, 
der skal  forestå  den  almindelige  koordinering  på det 
økonomiske  og sociale  plan  inden  for  rammerne  af 
aftalen  mellem  EØF  og. A.C.P.-landene. 
5.3. Udvalget  er klar  over,  at der kan  være  forskel 
på den  måde,  hvorpå  »de  sociale  forhandlingspartne-
re« i A.C.P.-landene  og i Fællesskabet  er organiseret 
og rådspørges;  det erkender,  at de halvofficielle  kon-
takter  og de specielle  konsultationsorganer  for  visse 
sektorer  er af interesse. 
5.4. Imidlertid  mener  Udvalget,  at man  bør  undgå 
ulemperne  ved  for hyppig  anvendelse  af konsultation 
såvel  hvad  angår  forbindelserne  med  de lande,  som 
kan blive  associerede  i fremtiden  som  andre  sektorer  i 
fællesskabspolitikken. 
5.5. Det  økonomiske  og  sociale  Udvalg,  som 
repræsenterer  de forskellige  økonomiske  og sociale 
kredse  i Fællesskabet,  mener  derfor,  at man  i den 
fremtidige  konvention  bør  påtænke  at indføre  en pro-
cedure,  som  officielt  og i al almindelighed  vil give 
mulighed  for  en dialog  mellem  EØF's  og A.C.P.-
landenes  økonomiske  og sociale  enheder  om  spørgs-
mål af fælles  interesse. 5.6. Udvalget  er overbevidst  om,  at dette  samar-
bejde  både  inden  for særlige  sektorer  og rent  generelt 
mellem  de økonomiske  og sociale  enheder  i Fælles-
skabet  og i partnerlandene  vil yde  et betydeligt  bidrag 
til, at den  fremtidige  associeringslconvention  kommer 
til at fungere  tilfredsstillende. 
5.7. Desuden  understreger  Udvalget,  at det er vig-
tigt at skabe  et sådant  samarbejde  for at knytte  tæt-
tere forbindelser  mellem  befolkningerne  i de pågæl-
dende  lande  og for at sikre  den  absolut  nødvendige 
information  af offentligheden  i disse  lande. 
5.8. Udvalget  forbeholder  sig ret til at vende  til-
bage  til dette  spørgsmål,  når  Fællesskabet  og dets 
partnere  har  præciseret  deres  holdning  til dette 
punkt. 
5.9. Udvalget  mener  imidlertid,  at man  under  alle 
omstændigheder  bør  gøre  en særlig  indsats  for efter 
endnu  ikke  fastsatte  retningslinier  at fremme  kontak-
terne  mellem  de økonomiske  og sociale  kredse  i de 
associerede  lande  på den  ene  side  og i Fællesskabet 
på den  anden  side. 
5.10 I  Udvalgets  udtalelse  om  »Kommissionens 
memorandum  om  en fællesskabspolitik  for  udvik-
lingssamarbejde«  sagde  det følgende  herom: 
»Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  mener,  at det 
vil være  hensigtsmæssigt  at fremme  kontakterne 
mellem  Fællesskabets  repræsentanter  for det øko-
nomiske  og sociale  liv og udviklingslandenes.  En 
sådan  kontakt  kunne  i første  omgang  gennemfø-
res mellem  medlemmerne  af Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  og medlemmerne  af lignende  insti-
tutioner,  der måtte  eksistere  i AASM« 
5.11.  I  denne  forbindelse  er det passende  at minde 
om den  rejse,  som  præsidiet  for Afdelingen  for for-
bindelser  udadtil  for nyligt  har  foretaget  til Senegal 
og Elfenbenskysten,  og under  hvilken  der  blev  knyt-
tet frugtbare  og lovende  kontakter  med  repræsentan-
ter for de økonomiske  og sociale  kredse  i disse  lande. 
6. TILKNYTTEDE  PROBLEMER 
6.1. De vedtægtsmæssige  bestemmelser  for Fællesska-
bets samarbejdsassistenter 
6.1.1.  Uden  i denne  udtalelse  at udtale  sig om den 
praktiske  udformning  af de foranstaltninger,  der skal 
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/13 
træffes,  ønsker  Udvalget  at henlede  opmærksomhe-
den på nødvendigheden  af hurtigt  at løse  proble-
merne  især  i forbindelse  med  ansættelsen,  den  særlige 
uddannelse  og omskoling  af tekniske  medhjælpere. 6.2.1.  Rent  generelt  mener  Udvalget,  at der  bør 
gøres  en indsats  for at forbedre  disse  arbejdstageres 
situation,  især  inden  for rammerne  af fælles  og natio-
nale aktioner  på det sociale  område. 
6.1.2.  Teknisk  samarbejde  er et udtryk  for solidari-
tet, hvis  mål  er at sikre  overførselen  af den  viden  og 
den information,  som  de ansvarlige  i A.C.P.-landene 
ønsker. 6.2.2.  Adskillige  arbejdstagere  fra A.C.P.-landene 
er i virkeligheden  beskæftiget  i virksomheder  inden 
for Fællesskabet. 
6.1.3.  Succesen  er i stor  udstrækning  afhængig  af 
det arbejde,  der udføres  af de tekniske  samarbejds-
assistenter,  der udsendes  af Fællesskabet. 
6.1.4.  Dette  nødvendiggør  derfor: 
a) En udvælgelse  af samarbejdsassistenter,  der  er 
baseret  på kriterier,  som  tager  hensyn  til den 
tekniske  viden,  erfaring,  den psykologiske  evne  til 
at tilpasse  sig landet  og evnen  til at sætte  efterføl-
geren  ind i arbejdet. 
b) Tilrettelæggelse  af en særlig  træning  før udsendel-
sen. 
c) Tilrettelæggelse  af den  nødvendige  uddannelse  og 
omskoling  i den tid samarbejdsordningerne  varer. 
d) Udarbejdelse  af vedtægtsmæssige  bestemmelser  for 
samarbejdsassistenten  om  betingelser  for  ansæt-
telse,  aflønning,  ferie,  bolig,  lægehjælp  og hjem-
sendelse. 
e) Forsikring  om  indplacering  i et europæisk  land 
efter  eget  ønske  i en stilling  svarende  til den,  han 
havde  ved  sin afrejse  under  hensyntagen  til den 
indvundne  erfaring.  . 
6.2. Situationen  for  de vandrende  arbejdstagere  fra 
associerede  og associerbare  lande,  der arbejder  i 
Fællesskabet 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den 26. juni  1974. 6.2.3.  Den  rolle,  de spiller,  er vigtig  for den  euro-
pæiske  økonomi,  som  de tilbyder  en arbejdskraft, 
hvis almindelig  uddannelse  ikke  har kostet  Fællesska-
bet noget. 
6.2.4.  Det  bør ligeledes  bemærkes,  at de ofte  udfø-
rer vanskelige  og anstrengende  opgaver. 
6.2.5.  De  eksisterende  eller  planlagte  bestemmelser 
for vandrende  arbejdstagere  fra medlemsstaterne  bør 
ligeledes  gælde  for disse  under  deres  ophold.  Det  dre-
jer sig om arbejdsvilkårene  (løn,  stilling,  arbejdsulyk-
ker, arbejdslovgivning,  fagforeningsmæssige  rettighe-
der, valg  til de organer,  hvor  arbejdstagerne  er 
repræsenteret)  og om  levevilkårene  (bolig,  sundhed, 
undervisning,  sociale  garantier). 
6.2.6.  Desuden  bør  værtslandene  tilrettelægge  spe-
ciel undervisning  og faglig  uddannelse  for disse  van-
drende  arbejdstagere  for at sætte  dem  i stand  til at 
deltage  i udviklingen  af deres  land,  når de vender  til-
bage. 
6.2.7.  Hvad  angår  koordination  af medlemsstater-
nes immigrationspolitik  er formålet  med  disse  foran-
staltninger  først  og fremmest  at sætte  en stopper  for 
A.C.P.-arbejdskraftens  illegale  immigration,  som  er 
ved at udvikle  sig på utilstedelig  vis i visse  fælles-
skabslande. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand