RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET

om vurdering af de fremskridt, som Italien har meddelt Kommissionen og Rådet vedrørende inddrivelsen af den tillægsafgift, som mælkeproducenter skylder for produktionsårene fra 1995/1996 til 2001/2002

(i henhold til artikel 3 i Rådets beslutning 2003/530/EF)

Denne vurderingsrapport er udarbejdet i henhold til artikel 3 i Rådets beslutning 2003/530/EF af 16. juli 2003 om foreneligheden mellem en støtte, som Den Italienske Republik agter at yde sine mælkeproducenter, og fællesmarkedet (herefter "Rådets beslutning"), hvorefter de kompetente italienske myndigheder årligt skal aflægge rapport til Rådet og Kommissionen om de fremskridt, som de har gjort med at inddrive de beløb, som producenterne skylder i form af tillægsafgifter for produktionsårene 1995/96 til 2001/02.

I henhold artikel 1 i Rådets beslutning betragtes den støtte, som Den Italienske Republik yder mælkeproducenterne ved at træde ind og betale EU's budget det beløb, som producenterne skylder Den Europæiske Union i tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter for produktionsårene 1995/96 til 2001/02, og ved at tillade disse producenter at tilbagebetale deres gæld ved hjælp af betalingshenstand uden renter over et antal år, undtagelsesvis som forenelig med det indre marked, på betingelse af:

–at gælden tilbagebetales fuldt ud i lige store årlige rater

–at tilbagebetalingsperioden ikke overstiger 14 år at regne fra den 1. januar 2004.

I henhold til artikel 2 i Rådets beslutning er ydelsen af støtten betinget af, at Italien angiver den samlede tillægsafgift for de pågældende perioder til Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), og at Italien i tre lige store årlige rater trækker den udestående gæld fra de udgifter, som EUGFL har finansieret for henholdsvis november 2003, november 2004 og november 2005. Italien har ved brev af 26. august 2003 behørigt angivet beløbet for den samlede tillægsafgift for de pågældende produktionsår. Den udestående gæld er behørigt fratrukket de udgifter, som EUGFL har finansieret for november 2003, november 2004 og november 2005.

I henhold til artikel 3 i Rådets beslutning aflægger de kompetente italienske myndigheder årligt rapport til Rådet og Kommissionen om de fremskridt, som de har gjort med at inddrive det beløb, som producenterne skylder i form af tillægsafgiften for produktionsårene fra 1995/96 til 2001/02.

De italienske myndigheder har i henhold til nævnte bestemmelse forelagt Kommissionen deres trettende rapport om betalingen af afdraget for 2017 ved brev af 9. november 2018 fra AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura). Det understreges, at eftersom de to første afdrag (2004 og 2005) blev behandlet i en enkelt rapport (dokument KOM(2007) 34 endelig udgave af 30.1.2007), svarer denne rapport til det fjortende afdrag.

Nærværende rapport indeholder Kommissionens vurdering af de fremskridt, som de italienske myndigheder har meddelt for året 2017, hvad angår inddrivelsen af tillægsafgiften for både de syv produktionsår, der er omfattet af Rådets beslutning, og de produktionsår, der ikke er omfattet af Rådets beslutning.

Betaling af afgiften efter afdragsordningen af 2003

Rådets beslutning om at bemyndige Italien til at træde ind og indbetale den tillægsafgift, som mælkeproducenterne skylder, til Den Europæiske Unions budget, vedrørte 25 123 afgiftspligtige producenter i 2005, hvor Rådet udsendte sin første rapport. Dette tal var i 2017 faldet til 20 647.

Af det samlede antal producenter, der er omfattet af rapporten, og som skylder afgift for de syv produktionsår, som Rådets beslutning oprindelig vedrørte, har 15 431 valgt at betale efter afdragsordningen af 2003. De 15 431 producenter, som havde valgt afdragsordningen, skyldte i alt 345 mio. EUR i 2004, inden første afdrag blev betalt. Det svarer til ca. en fjerdedel af den samlede udestående tillægsafgift, som skyldes af de producenter, der har afvist at benytte sig af afdragsordningerne. Det ser således ud til, at et flertal af de producenter, der var ansvarlige for de mindre, individuelle leveringsoverskridelser, har valgt at tilslutte sig afdragsordningen. De producenter, der var ansvarlige for større, individuelle leveringsoverskridelser (ca. 8 000 producenter, hvis skyldige tillægsafgifter beløber sig til omkring 1 mia. EUR for de syv produktionsår), har derimod foretrukket ikke at indgå i afdragsordningen. Det skal dog bemærkes, at de italienske myndigheder hvert år har modtaget nye ansøgninger om at blive omfattet af afdragsordningen. I 2017 blev der indgivet 36 nye ansøgninger for et beløb på i alt 7 mio. EUR. Det fjortende afdrag på i alt 24 655 057,20 EUR skulle betales af 10 137 producenter og forfaldt den 31. december 2017. Ifølge de italienske myndigheders undersøgelser har 10 038 producenter tilsammen betalt 24 259 152,52 EUR i 2017. Det vil sige, at 99 % af producenterne har indbetalt 98,40 % af afgifterne rettidigt inden for rammerne af det fjortende afdrag. Den sidstnævnte sats ligger i gennemsnit på 97 % for de tidligere afdrag. Ifølge de italienske myndigheder var der efter afslutningen af den fjortende afdragsbetaling blevet tilbagesøgt et samlet beløb på 375,94 mio. EUR.

Selv om de nævnte procentsatser uden tvivl tyder på, at de producenter, der deltager i afdragsordningen, ønsker at opfylde deres forpligtelser, mener Kommissionen, at opfølgningen på de sager, hvor betalingerne ikke er registreret inden fristens udløb, er en vigtig indikator for det omfang, i hvilket de italienske myndigheder bestræber sig på at sikre, at ordningens betingelser overholdes, og at hele den skyldige afgift i sidste ende inddrives.

Med hensyn til det fjortende afdrag er der for de resterende 99 producenter endnu ikke registreret betalinger, hvilket svarer til et beløb på 392 784,39 EUR.

Ifølge den foregående årsrapport havde 209 producenter for den trettende afdragsperiode endnu ikke indbetalt afdrag svarende til 563 317,2 EUR pr. 31. december 2016. Ifølge oplysningerne fra de italienske myndigheder underrettede de centrale myndigheder de kompetente regionale myndigheder om alle disse sager med henblik på inddrivelse af hele det skyldige beløb (inkl. renter, der ikke er omfattet af afdragsordningen). Af de 209 producenter, der i første omgang antoges ikke at have betalt, viste det sig senere, at 103 af dem rent faktisk havde betalt. Derimod mistede de 106 producenter, som rent faktisk ikke havde betalt det trettende afdrag, muligheden for at deltage i afdragsordningen, og der blev indledt tvangsinddrivelsesprocedurer mod dem.