MEDDELELSE TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN - RAPPORT OM FORHANDLINGERNE MED TREDJELANDE OM BESKATNING AF INDTÆGTER FRA OPSPARING

Rådet (økonomi og finans) - 3. december 2002

Indledning

1. Den 16. oktober 2001 bemyndigede Rådet (økonomi og finans) Kommissionen til at føre forhandlinger med Amerikas Forenede Stater, Schweiz, Liechtenstein, Monaco, Andorra og San Marino om passende aftaler til at sikre, at disse lande indfører foranstaltninger svarende til dem, der anvendes i Fællesskabet til at sikre en reel beskatning af renteindtægter fra opsparing.

2. Efter Rådets (økonomi og finans) afgørelse herom skrev Kommissionen til ovennævnte tredjelande og anmodede om indledning af forhandlinger. Men det var først efter, at Rådet havde godkendt en tekst til direktivudkast på sin samling den 13. december 2001, at disse forhandlinger faktisk kunne gå i gang. Alle landene reagerede på Kommissionens henvendelse, og der har siden fundet en lang række møder sted på både teknisk og politisk plan. I overensstemmelse med Rådets mandat blev forhandlingerne ført i nært samarbejde med det spanske og danske formandskab. Kommissionen aflægger med regelmæssige mellemrum mundtligt rapport til Rådet (økonomi og finans) om udviklingen i forhandlingerne.

3. I denne rapport sammenfattes resultaterne af forhandlingerne. Der redegøres for mødernes forløb og for, hvilke foranstaltninger tredjelandene har foreslået.

Schweiz

Udviklingen i forhandlingerne

4. Til trods for at Schweiz havde vedtaget sine forhandlingsdirektiver den 30. januar 2002, afviste landet at påbegynde forhandlingerne om beskatning af opsparing, indtil Rådet havde vedtaget en række forhandlingsmandater på andre områder (Schengen/Dublin-aftalerne, frihandelsaftale om tjenesteydelser og adgang til forskellige fællesskabsprogrammer).

5. Efter Rådets udstedelse af disse andre mandater den 17. juni indledtes de formelle forhandlinger med Schweiz om beskatning af indtægter fra opsparing endelig den 18. juni 2002. Herefter fulgte forhandlingsmøder den 9. august 2002 (teknisk plan), den 3. september 2002, den 31. oktober 2002, den 15. november 2002 og den 20. november 2002. Den 21. november 2002 fandt der et møde på højt niveau sted mellem kommissær Frits Bolkestein, den schweiziske præsident Kaspar Villiger og den danske finansminister Thor Pedersen.

6. På åbningsmødet den 18. juni 2002 pressede Kommissionens delegation på for, at Schweiz accepterede at anvende en ordning for automatisk informationsudveksling med Fællesskabet. Fra schweizisk side oplyste man, at deres mandat ikke omfattede forhandlinger om automatisk informationsudveksling, og at de hverken nu eller i fremtiden agtede at anvende en sådan ordning, medmindre de blev medlem af Fællesskabet og som sådan blev direkte omfattet af den gældende EU-ret.

7. Schweiz udtalte, at man ønskede at samarbejde med Fællesskabet, og at det var i den ånd, at man var rede til at overveje en type kildeskat via en betalende agent, som de i højere grad betragtede som en "tilbageholdelsesskat" på Fællesskabets vegne. Dette skal gælde renter fra andre kilder end schweiziske (rente på fordringer i et andet land end Schweiz, men som betales via en betalende agent i Schweiz) til EU-valutaindlændinge, idet renter fra schweizisk kilde fortsat skulle kildebeskattes i Schweiz.

8. Schweizerne ville være rede til at kalkere ordningen over den overgangsordning, der skal gælde i Fællesskabet indtil 2010. De havde imidlertid ikke mandat til at forhandle om elementerne i Fællesskabets model vedrørende frivillig oplysning. De ville ikke anvende lavere satser end dem, der er forudset i direktivet i denne periode, men de ville tage situationen op til fornyet overvejelse ved periodens slutning. En sådan nyovervejelse ville kunne føre til en forhøjelse eller en nedsættelse af satsen baseret på deres vurdering af, hvor effektiv Fællesskabets ordning var, og hvilken indflydelse den havde på investeringerne.

9. Schweizerne ville også være rede til at overveje en indtægtsdeling, men der ville skulle forhandles om, hvor stor en procentdel der skulle overdrages til Fællesskabet.

10. Med hensyn til informationsudveksling i almindelighed sagde de, at de kunne acceptere en form for diskussion, men kun i forbindelse med informationsudveksling på anmodning og med specifik berøring til skattesvig.

11. Endelig knyttede schweizerne deres forslag til en række andre anliggender. For det første ville de have en afbalanceret pakke i deres forhandlinger under hensyntagen til andre emner, der er til forhandling. For det andet ønskede de i drøftelserne at inddrage anvendelsen af moderselskab/datterselskab-direktivet og rente- og royalty-direktivet, når det er vedtaget. For det tredje ønskede de, at Fællesskabet skulle tage skridt til at anspore andre tredjelande, som kunne være potentielle konkurrenter, såsom Singapore og Hongkong, til at træffe lignende foranstaltninger.

12. På et møde mellem Frits Bolkestein og Kaspar Villiger den 3. juli 2002 gentog Kaspar Villiger, at Schweiz afviste en løsning baseret på automatisk informationsudveksling, og bekræftede den schweiziske holdning, som den kom til udtryk på mødet den 18. juni 2002.

Firepunktsplanen

13. På forhandlingsmødet den 3. september 2002 fremlagde schweizerne et dokument (som blev videreformidlet til Rådet) med en skitse af hovedelementerne i deres tilbud om en tilbageholdelsesskat og anmodede Fællesskabet om at tage spørgsmålet om ækvivalente foranstaltninger op med andre tredjelande (Hongkong, Singapore, Canada, Japan osv.) samt at moderselskab/datterselskab-direktivet skulle udvides til Schweiz.

14. Kommissionen gjorde det imidlertid klart over for Schweiz, at en simpel tilbageholdelsesskat ikke ville være acceptabel, og at man for at nå til en ækvivalent løsning måtte hælde til tanken om en kildeskat. I lyset af Schweiz' klare og utvetydige afvisning af automatisk informationsudveksling foreslog Kommissionen, at man fokuserede drøftelserne på en kombination af fire punkter:

i) den af Schweiz foreslåede tilbageholdelsesskat

ii) bestemmelser om den faktiske modtagers frivillige oplysning

iii) indførelse af en virkelig udveksling af information på anmodning og

iv) en revisionsklausul til at muliggøre en udbygning af ordningerne efter udløbet af direktivets overgangsperiode.

15. Frits Bolkestein skrev til Kaspar Villiger den 18. oktober 2002 og redegjorde for firepunktspakken og anførte, at intet mindre end dette ville kunne anses for at være acceptabelt. Han understregede især, at en virkelig informationsudveksling på anmodning var et afgørende element i pakken, da det ville kunne have en stærkt afskrækkende indflydelse på skatteunddragelse.

Resultater

16. Drøftelserne om firepunktspakken fortsatte i oktober og november. Schweiz forelagde en tekst til aftaleudkast baseret på dets tilbud om en tilbageholdelsesskat, som til gengæld omfattede en bestemmelse om, at schweiziske virksomheder kunne drage fordel af moderselskab/datterselskab-direktivet og rente- og royalty-direktivet. Der var imidlertid indledningsvis ingen omtale af frivillig oplysning, informationsudveksling på anmodning eller en revisionsklausul i dette udkast. Kommissionen stillede uformelt redaktionsforslag til disse andre punkter og forslag til ændring af udformningen af bestemmelserne om tilbageholdelsesskat. Disse blev drøftet på møderne i november.

17. På møderne i november blev der gjort betydelige fremskridt med en afpudsning og udvidelse af det schweiziske tilbud med elementer vedrørende en revisionsklausul og frivillig oplysning samt bekræftelse af en række vigtige tekniske anliggender med berøring til anvendelsen af tilbageholdelsesskatten, herunder den sats, der skal anvendes, samt ordningen for indtægtsdeling.

18. Trods indgående drøftelser var det ikke muligt at få fastlagt elementer til en procedure for informationsudveksling på anmodning, som efter Fællesskabets mening ville være tilstrækkelig klare til, at Rådet kunne fastslå, at de kunne anses for at være ækvivalente.

19. På basis af disse drøftelser kan den endelige schweiziske holdning som bekræftet på det sidste politiske møde den 21. november sammenfattes således:

i) Schweiz er ikke rede til at engagere sig i automatisk informationsudveksling om renter på opsparing, som udbetales af schweiziske betalende agenter til valutaindlændinge i medlemsstaterne, hverken fra den 1. januar 2004 eller fra afslutningen af overgangsperioden. Med udgangspunkt i deres fortolkning af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Feira er Schweiz rede til at træffe foranstaltninger "til at beskytte de europæiske finansmarkeders konkurrenceevne." Schweizerne kan imidlertid ikke acceptere direktivets erklærede formål, at de skal medvirke til, at EU-valutaindlændinge beskattes i deres hjemland.

ii) Schweiz er rede til at indføre en tilbageholdelsesskat i overensstemmelse med princippet om den betalende agent på renter, der betales af schweiziske betalende agenter til valutaindlændinge i medlemsstaterne. Denne skat skal dog kun gælde indtægter, som ikke allerede beskattes efter schweiziske bestemmelser om kildeskat.

iii) Schweiz er i almindelighed rede til at udvise smidighed med hensyn til betingelserne for denne tilbageholdelse. Det er rede til at udfylde lakunen med de såkaldte "affidavit funds", som i øjeblikket er fritaget for indenlandsk schweizisk kildeskat, og det har anført, at det er villig til at anvende tilbageholdelsesskatten. Schweiz er også rede til at specificere, at den såkaldte "fiduciary accounts/deposits" skal indgå i anvendelsesområdet for tilbageholdelsesskatten. Al tidligere opkrævet kildeskat på samme rentebetalinger skal fradrages tilbageholdelsesskatten.

iv) Schweiz er rede til at anvende samme satser for tilbageholdelsen som i Belgien, Luxembourg og Østrig (15 % i de første tre år af overgangsperioden og 20 % derefter) og vil endog være villig til at hæve satsen til sin indenlandske kildeskattesats på 35 %, forudsat at disse tre medlemsstater er klar til at gøre det samme.

v) Schweiz er rede til at dele provenuet af tilbageholdelsesskatten og kan acceptere en fordeling på 75/25, som anvendes inden for Fællesskabet og endog at nedsætte satsen på 25 % afhængigt af den generelle balance i aftalen. Bestemmelserne om deling af provenuet skal imidlertid kun gælde den nye tilbageholdelsesskat og ikke den eksisterende kildeskat.

vi) Schweiz vil ikke gå med til en forbedret informationsudveksling på anmodning i forbindelse med en aftale om beskatning af opsparing. Det er dog rede til at indgå i særskilte bilaterale forhandlinger med medlemsstaterne med henblik på administrativ bistand på anmodning i tilfælde af 'tax fraud or the like' i tråd med dets fortolkning af OECD-rapporten af 2000 om bedre adgang til bankoplysninger til skatteformål og landets specifikke ordning med USA, som endnu ikke er helt gennemført i praksis.

vii) En sådan bistand skal i hovedsagen fokusere på tilfælde af skattesvig som defineret i schweizisk ret, men kan også udstrækkes til former for kriminel virksomhed, som ikke udgør skattesvig efter schweizisk ret, men som repræsenterer en 'lignende form for ukorrekt adfærd' i den stat, der anmoder om bistand. Den vil ikke blive begrænset til anvendelsesområdet for opsparingsdirektivet og kan introduceres i begyndelsen af overgangsperioden. Det skal ske på basis af en smidig fortolkning af kravet om dobbelt strafbarhed og ikke på automatisk anerkendelse af definitionerne af skattesvig og/eller -unddragelse, som anvendes af medlemsstaterne. En falsk skatteangivelse fra skatteyderen ville f.eks. ikke være tilstrækkelig.

viii) Schweiz er rede til at acceptere bestemmelserne og frivillig oplysning og at lade dette tilsagn indgå i en aftale med Fællesskabet.

ix) Schweiz er også parat til at acceptere en revisionsklausul i aftalen om periodisk revision mindst hvert tredje år og under alle omstændigheder to år inden udløbet af overgangsperioden.

x) Til gengæld for sit samarbejde om beskatning af opsparing ønsker Schweiz at opnå fordelene i henhold til moderselskabs/datterselskabs-direktivet og forslaget til rente- og royalty-direktiv.

xi) Schweiz' tilbud om et aftaleudkast bygger også på den forudsætning, at EU formelt skal forpligte sig til at indlede forhandlinger i overgangsperioden med Hongkong, Singapore, Canada og Japan for at få disse jurisdiktioner til at vedtage foranstaltninger svarende til dem, der anvendes i Fællesskabet.

xii) Schweiz insisterer også på, at en aftale om beskatning af opsparing skal udgøre en del af en afbalanceret aftale om de andre aspekter af de bilaterale forhandlinger II. Det skal bemærkes, at Schweiz i denne forbindelse afviser enhver del af den gældende EU-ret, der vil kunne påvirke den schweiziske bankhemmelighed, særlig hvad angår det retslige samarbejde i henhold til artikel 51 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen. Det er ikke klart, hvordan der kan nås til en aftale om Schengen, samarbejde om bekæmpelse af svig og tjenesteydelser under disse omstændigheder. Rådets forhandlingsdirektiver af 17. juni giver ingen plads for fleksibilitet i den forbindelse.

Amerikas Forenede Stater

Udviklingen i forhandlingerne

20. Siden årets begyndelse har der fundet drøftelser sted mellem Kommissionen sammen med repræsentanter for formandskabet og repræsentanter for det amerikanske finansministerium. Den 28. maj 2002 mødtes Frits Bolkestein med vicefinansminister Kenneth W. Dam i Washington for at drøfte emnet. På dette møde anførte begge parter på ny, hvor vigtigt det var at modvirke skatteunddragelse. Det blev i denne forbindelse understreget, hvilken rolle en passende og effektiv informationsudveksling om grænseoverskridende indtægter fra opsparing kunne spille. Begge parter enedes om at fremskynde de tekniske drøftelser for at gøre det lettere for EU at overholde sin frist med årets udgang.

21. Der blev afholdt flere runder af detaljerede tekniske drøftelser før og efter dette møde (30. januar 2002, 15. maj 2002. 17. juli 2002. 2. oktober 2002, 13. november 2002). Formålet med drøftelserne var at give parterne et bedre indblik i hinandens holdninger. På denne baggrund kan den amerikanske holdning sammenfattes således:

22. USA går stærkt ind for en effektiv udveksling af skatteoplysninger som et middel til at bekæmpe skattesvig og -unddragelse. USA mener, at en på passende måde udformet informationsudvekslingsordning kan blive et nyttigt redskab til at sikre, at skattelovgivningen overholdes til fulde og på en retfærdig måde. USA har et udbredt net af bilaterale skattetraktater og et voksende net af specifikke skatteinformationsudvekslingsordninger med jurisdiktioner som Caymanøerne, Antigua og Barbuda, Bahamas, De Britiske Jomfruøer, De Nederlandske Antiller, Guernsey, Jersey og Øen Man.

Resultater

23. USA udveksler allerede på basis af sine bilaterale skattetraktater information om mange forskellige former for indtægter, herunder renter på opsparing, med traktatpartnere, som er i stand til at indrømme gensidighed, hvilket gælder de fleste af medlemsstaterne. Udvekslingerne omfatter frivillig automatisk udveksling af information om indtægter fra amerikansk kilde, som betales til valutaindlændinge i medlemsstaterne, og som indberettes til skattevæsenet (Internal Revenue Service (IRS)) i henhold til indenlandske amerikanske forskrifter, der udgør grundlaget for denne frivillige automatiske udveksling.

24. De indenlandske amerikanske indberetningsforskrifters dækning er i vid udstrækning på linje med opsparingsdirektivets anvendelsesområde, og de er bredere i den forstand, at de også omfatter andre typer indkomst, f.eks. dividende, afståelsesgevinster osv. Der er dog to vigtige undtagelser:

i) Bankindskudsrenter: Amerikanske opkrævere af kildeskat indberetter i øjeblikket kun bankindskudsrenter, som betales til amerikanske statsborgere og valutaindlændinge i Canada. Den 30. juli 2002 trak det amerikanske finansministerium forslag til forordninger fra januar 2001 tilbage og stillede forslag til nye forordninger. Ifølge de nye forslag skal renter på bankindskud indberettes til IRS for ikke-bosiddende udenlandske personer, som er valutaindlændinge i visse nærmere angivne lande. Det drejer sig om Australien, Canada, Danmark, Finland, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Irland, Italien, Nederlandene, New Zealand, Norge, Portugal, Spanien, Sverige og Det Forenede Kongerige. Den offentlige høring om forslagene til forordning skal finde sted den 5. december, og planen er, at de skal træde i kraft fra den 31. december. Formålet med forslagene er at lette en passende bilateral informationsudveksling med særlige skattetraktatspartnere. Hvis de vedtages, vil de danne grundlag for en bedre frivillig automatisk informationsudveksling.

ii) Indtægter fra ikke-amerikansk kilde: De indenlandske amerikanske indberetningskrav gælder kun indtægter fra amerikansk kilde. Indtægter fra ikke-amerikansk kilde, der betales til personer, der ikke er bosiddende i USA, er ikke skattepligtige i USA og anses derfor ikke for at være relevante i skattehenseende i USA. Opsparingsdirektivet har et bredere anvendelsesområde, da det dækker alle rentebetalinger uanset oprindelsen af den fordring, der bærer renter. Det skal bemærkes, at de fleste bestemmelser om informationsudveksling i skattetraktaterne mellem USA og medlemsstaterne følger artikel 26 i OECD-modellen til skattekonvention og derfor i princippet giver mulighed for automatisk informationsudveksling på betingelse af, at der er indgået specifikke bilaterale ordninger mellem de berørte kontraherende stater. Det skal også bemærkes, at USA på anmodning kan levere oplysninger om rentebetaling fra ikke-amerikansk kilde til sine skattetraktatspartnere. Der er ingen specifikke begrænsninger herfor med hensyn til svig eller dobbelt strafbarhed.

25. USA vil være interesseret i at forbedre sine informationsudvekslingsforbindelser med medlemsstaternes afhængige eller associerede territorier, særlig i Caribien. USA ønsker også at forbedre sine informationsudvekslingsforbindelser med de medlemsstater (Belgien, Luxembourg og Østrig), som i øjeblikket ikke er i stand til at levere bankinformation i andre tilfælde end skattesvig.

26. USA er i øjeblikket ikke rede til at udtale sig formelt om opsparingsdirektivet. Dets politik som forklaret for Kommissionen under de bilaterale drøftelser med det amerikanske finansministerium er klart fokuseret på en komplet og effektiv skatteforvaltning på basis af informationsudveksling på et bilateralt grundlag.

Andorra

Udviklingen i forhandlingerne

27. Andorra har i de senere år vist stor vilje til at knytte nærmere samarbejdsforbindelser med EU. Senest anmodede Andorra i begyndelsen af året om ret til officielt at indføre euroen som sin nationale valuta og til at fremstille euromønter. Det kan være en faktor i Andorras vurdering af spørgsmålet om beskatning af opsparing. Det forventes, at der snart vil blive truffet en beslutning om eventuelle forhandlinger med Andorra om en sådan monetær aftale.

28. Den 19. februar 2002 afholdt Kommissionen efter Rådets vedtagelse den 13. december 2001 af et udkast til forhandlingsdirektivet et første møde med de andorranske myndigheder. Kommissionen redegjorde for baggrunden for forhandlingerne og henviste til den voksende internationale tendens i retning af større gennemsigtighed i fiskale anliggender. Hvad angår formålet med disse særlige forhandlinger understregede Kommissionen, at det drejede sig om automatisk informationsudveksling, og forslag til ækvivalente foranstaltninger ville altid skulle ses med dette mål for øje.

29. De andorranske repræsentanter udtalte, at indførelse af kildeskat i direktivets overgangsperiode ville være acceptabelt. De mente dog, at det for nærværende ville være for tidligt at se på perioden efter overgangsperioden og muligheden af informationsudveksling på det tidspunkt. De aftalte at undersøge muligheden af en valgmulighed for skatteyderne, nemlig frivillig oplysning i stedet for kildeskat.

30. I april blev Andorra placeret på OECD's liste over usamarbejdsvillige skattely.

31. Der fandt et teknisk møde sted den 22. april, hvor den andorranske delegation sagde, at den ville bestræbe sig på at fremkomme med et forslag inden for en måned.

32. Kommissionen har modtaget det andorranske forslag dateret den 30. maj, hvori der foreslås en kildeskat, forudsat at de fem andre stater også vedtager samme type foranstaltninger. Der var ingen tale om informationsudveksling.

33. Den 6. august rettede Kommissionen en henvendelse til de andorranske myndigheder og gentog, hvad målet med forhandlingerne var, og henviste til konklusionerne af ECOFIN-samlingen den 4. juni og Det Europæiske Råds konklusioner fra Sevilla af 21. og 22. juni. Desuden forhørte Kommissionen sig om, hvad Andorra agtede at gøre efter slutningen af overgangsperioden i 2011.

34. Ambassadørens svar indgik den 4. oktober og indeholdt en nærmere redegørelse for arten af den kildeskat, der var omhandlet i forslaget af 30. maj. Kildeskattesatsen blev ikke specificeret.

Firepunktsplanen

35. Den 18. oktober meddelte Kommissionen den andorranske ambassadør, at ECOFIN-ministrene på samlingen den 8. oktober havde anført, at en kildeskat som den foreslåede ikke kunne betragtes som en ækvivalent foranstaltning. Kommissionen stillede derfor et forslag til at supplere kildeskatten med tre andre elementer: frivillig oplysning, en revisionsklausul og en virkelig informationsudveksling på anmodning. Kommissionen arrangerede derefter et møde, hvor disse punkter skulle drøftes mere indgående.

36. Den 29. oktober mødtes Kommissionen med den andorranske ambassadør. Ambassadøren bekræftede, at Andorra ikke kunne acceptere automatisk informationsudveksling som grundlag for en aftale. Det blev aftalt, at Kommissionen skulle sende et detaljeret spørgeskema, som ville kunne klarlægge aspekterne af kildeskatten og fastslå den andorranske regerings holdning til de andre elementer i firepunktspakken.

37. Kommissionen sendte den 8. november spørgeskemaet til den andorranske ambassadør.

Resultater

38. I et brev af 22. november 2002 redegjorde den andorranske regering yderligere for sit forslag til "ækvivalente foranstaltninger", også for muligheden af at indarbejde de andre elementer i firepunktspakken.

i) Hvad angår selve kildeskatten, vil Andorra være rede til at anvende den efter princippet om betalende agent. Den indledende sats vil blive lavere end direktivets, men den vil blive forhøjet med tiden til den i direktivet fastsatte. Andorra forventer at forhandle om bestemmelser om indtægtsdeling.

ii) Muligheden fra et juridisk synspunkt af at lade skatteyderen vælge frivillig oplysning (i stedet for kildeskat) var i øjeblikket til undersøgelse. Skulle konklusionen være positiv, vil en sådan bestemmelse være acceptabel.

iii) Andorra er ikke indstillet på indformationsudveksling på anmodning under nogen form, idet det mener, at en ordning med "ækvivalente foranstaltninger" ikke nødvendigvis omfatter en sådan.

iv) Hvad angår revisionsklausulen, oplyste Andorra, at en sådan ville være acceptabel, men kun hvis det drejede sig om ændring af skattesatsen. Samtidig ønsker Andorra en opsigelsesklausul, som det skønner er sædvanlig praksis i de fleste konventioner.

Liechtenstein

Udviklingen i forhandlingerne

39. Den 13. marts 2002 afholdt Kommissionen efter Rådets vedtagelse den 13. december 2001 af et udkast til forhandlingsdirektivet et første møde med de liechtensteinske myndigheder. Kommissionen redegjorde for baggrunden for forhandlingerne og henviste til den voksende internationale tendens i retning af større gennemsigtighed i fiskale anliggender. Hvad angår formålet med disse særlige forhandlinger understregede Kommissionen, at det drejede sig om automatisk informationsudveksling, og forslag til ækvivalente foranstaltninger ville altid skulle ses med dette mål for øje. Den liechtensteinske delegation anførte, at selvom der på nuværende tidspunkt endnu ikke var vedtaget noget forhandlingsmandat, ville der kunne overvejes en kildeskat, medens ethvert skridt i retning af en svækkelse af Liechtensteins gældende bestemmelser om bankhemmeligheden var utænkelig.

40. Måneden efter blev Liechtenstein placeret på OECD's liste over usamarbejdsvillige skattely.

41. Den 27. maj mødtes Kommissionen efter vedtagelsen af forhandlingsmandatet i april igen med de liechtensteinske delegerede. Ved den lejlighed blev det bekræftet, at indførelse af kildeskat efter princippet med betalende agent kunne accepteres, men dette ville afhænge af udviklingen i forhandlingerne med andre lande, helt specielt Schweiz. Men Liechtensteins bestemmelser om bankhemmeligheden kunne der ikke røres ved.

42. Da der ikke blev modtaget noget formelt forslag, rettede Kommissionen den 12. august henvendelse til den liechtensteinske ambassadør og gentog, hvad målet med forhandlingerne var, og henviste både til ECOFIN-konklusionerne af 4. juni og Det Europæiske Råds konklusioner fra Sevilla den 21. og 22. juni.

43. Den 6. september sendte den liechtensteinske ambassadør en formel bekræftelse af forslaget om en kildeskat. Beskatningssatsen blev ikke specificeret. Samme forslag omtaler en revisionsklausul, som åbner mulighed for ændringer i takt med udviklingen i de internationale konkurrenceforhold. Dokumentet antyder, at et af formålene med revisionsklausulen kunne være at ændre beskatningssatsen.

Firepunktsplanen

44. Den 18. oktober meddelte Kommissionen den liechtensteinske ambassadør, at ECOFIN-ministrene på samlingen den 8. oktober havde anført, at en kildeskat som den foreslåede ikke kunne betragtes som en ækvivalent foranstaltning. Kommissionen stillede derfor et forslag til at supplere kildeskatten med tre andre elementer: frivillig oplysning, en revisionsklausul og en virkelig informationsudveksling på anmodning. Kommissionen arrangerede derefter et møde, hvor disse punkter skulle drøftes mere indgående.

45. Den 30. oktober mødtes Kommissionen med den liechtensteinske ambassadør, og det blev aftalt, at Kommissionen skulle sende et detaljeret spørgeskema, som ville kunne klarlægge aspekterne af kildeskatten og fastslå den liechtensteinske regerings holdning til de andre elementer i firepunktspakken.

46. Kommissionen sendte den 8. november spørgeskemaet til den liechtensteinske ambassadør.

Resultater

47. I et brev af 22. november 2002 redegjorde den liechtensteinske regering yderligere for sit forslag til "ækvivalente foranstaltninger", også for muligheden af at indarbejde de andre elementer i firepunktspakken.

i) Med hensyn til selve kildeskatten ville Liechtenstein i princippet være rede til at acceptere definitionerne af betalende agent og rentebetalinger, men anførte samtidig, at det muligvis havde vanskeligheder med at forstå det præcise anvendelsesområde af disse udtryk. Liechtenstein kan i princippet acceptere de i direktivudkastet nævnte satser på 15/20 %. Liechtenstein kan desuden også gå med til en indtægtsdeling efter samme principper som i direktivudkastet.

ii) Liechtenstein oplyste, at dets lovgivning ikke forhindrer frivillig oplysning, som det fremgår af den amerikanske ordning med "qualified intermediary".

iii) Med hensyn til informationsudveksling på anmodning var Liechtenstein ikke rede til at udvikle et samarbejde og henviste til sin nationale lovgivning, som ikke byder på retlig assistance i skatteanliggender. Dog henvistes der også til internationale aftaler, i henhold til hvilke der allerede ydes retlig assistance i straffeanliggender.

iv) Liechtenstein kunne forestille sig en revisionsklausul for at tage hensyn til, hvorledes den vedtagne løsning fungerer set på baggrund af målene. Om nødvendigt skal aftalen kunne ændres, særlig med hensyn til kildeskattesatsen.

Monaco

Udviklingen i forhandlingerne

48. Den 1. marts 2002 afholdt Kommissionen efter Rådets vedtagelse den 13. december 2001 af et udkast til forhandlingsdirektivet et første møde med de monegaskiske myndigheder. Kommissionen redegjorde for baggrunden for forhandlingerne og henviste til den voksende internationale tendens i retning af større gennemsigtighed i fiskale anliggender. Hvad angår formålet med disse særlige forhandlinger understregede Kommissionen, at det drejede sig om automatisk informationsudveksling, og forslag til ækvivalente foranstaltninger ville altid skulle ses med dette mål for øje.

49. Den monegaskiske delegation oplyste, at en kildeskat i princippet var mulig, men at alt afhang af den schweiziske holdning. En udvikling i retning af informationsudveksling ville kun være muligt, hvis alle de andre lande gik med hertil.

50. Måneden efter blev Monaco placeret på OECD's liste over usamarbejdsvillige skattely.

51. Da der ikke blev modtaget noget formelt forslag, rettede Kommissionen den 12. august henvendelse til den monegaskiske ambassadør og gentog, hvad målet med forhandlingerne var, og henviste både til ECOFIN-konklusionerne af 4. juni og Det Europæiske Råds konklusioner fra Sevilla den 21. og 22. juni.

52. Den 13. september svarede de monegaskiske myndigheder og bekræftede den holdning, der kom til udtryk på mødet i marts. I samme brev spurgte myndighederne, om en kildeskat på 15/20 % ville udgøre en ækvivalent foranstaltning.

Firepunktsplanen

53. Den 18. oktober meddelte Kommissionen de monegaskiske myndigheder, at ECOFIN-ministrene på samlingen den 8. oktober havde anført, at en kildeskat som den foreslåede ikke kunne betragtes som en ækvivalent foranstaltning. Kommissionen stillede derfor et forslag til at supplere kildeskatten med tre andre elementer: frivillig oplysning, en revisionsklausul og en virkelig informationsudveksling på anmodning. Kommissionen arrangerede derefter et møde, hvor disse punkter skulle drøftes mere indgående.

54. Den 28. oktober mødtes Kommissionen med den monegaskiske ambassadør, og det blev aftalt, at Kommissionen skulle sende et detaljeret spørgeskema, som ville kunne klarlægge aspekterne af kildeskatten og fastslå den monegaskiske regerings holdning til de andre elementer i firepunktspakken. Den monegaskiske ambassadør oplyste, at den fransk-monegaskiske skatteaftale ikke kunne tjene som grundlag for en aftale med Fællesskabet.

55. Kommissionen sendte den 6. november spørgeskemaet til den monegasiske ambassadør.

Resultater

56. I et brev af 20. november 2002 redegjorde den monegaskiske regering yderligere for sit forslag til "ækvivalente foranstaltninger", også for muligheden af at indarbejde de andre elementer i firepunktspakken.

i) Med hensyn til selve kildeskatten ville Monaco være rede til at anvende den efter princippet om betalende agent til en sats på 15 %. Monaco kan desuden også gå med til en indtægtsdeling efter samme principper som i direktivudkastet.

ii) En klausul om, at skatteyderen kunne vælge frivillig oplysning (i stedet for kildeskat) ville være acceptabel. Monaco anvender i øjeblikket ikke bankhemmelighed som et juridisk begreb.

iii) Monaco er ikke indstillet på informationsudveksling på anmodning med EU, idet begrebet indkomstskattesvig ikke eksisterer i Monaco, da der ikke betales indkomstskat i fyrstendømmet. Skulle der imidlertid blive indført indkomstskat på et eller andet tidspunkt i fremtiden, vil princippet om dobbelt strafbarhed blive anvendt strengt.

iv) Med hensyn til revisionsklausulen, blev det oplyst, at det ville være forhastet at indføre en sådan klausul. Skulle en sådan imidlertid blive accepteret, ville der skulle gælde strenge betingelser, f.eks. at en revision skulle begrænses til den gældende kildebeskatningsordning.

v) Det blev igen anført, at Monacos tilbud blev givet under den klare forudsætning, at Monaco ikke blev bragt i en diskriminerende og/eller ufordelagtig situation set i forhold til andre tredjelandes eller endog visse EU-medlemsstaters foranstaltninger. Til gengæld for sit samarbejde ville fyrstendømmet kræve samme rettigheder på Fællesskabets marked for finansielle tjenesteydelser som medlemsstaterne, særlig med hensyn til forsikringsselskaber, produktforsikring og UCITS.

San Marino

Udviklingen i forhandlingerne

57. Den 14. januar 2002 afholdt Kommissionen efter Rådets vedtagelse den 13. december 2001 af et udkast til forhandlingsdirektivet et første møde med de sanmarinesiske myndigheder. Kommissionen redegjorde for baggrunden for forhandlingerne og henviste til den voksende internationale tendens i retning af større gennemsigtighed i fiskale anliggender. Hvad angår formålet med disse særlige forhandlinger understregede Kommissionen, at det drejede sig om automatisk informationsudveksling, og forslag til ækvivalente foranstaltninger ville altid skulle ses med dette mål for øje.

58. Den sanmarinesiske delegation henviste til, at der var taget vigtige skridt til at modvirke skadelig skattepraksis, og til sin opbakning af OECD-projektet og til en ny aftale med Italien (indgået i marts 2002), som udgør en forbedring af ordningen for informationsudveksling på anmodning. Den sanmarinesiske delegation pegede tillige på, at det, hvad angår en yderligere udvikling i forbindelse med informationsudveksling, ville være nødvendigt på forhånd at vurdere de økonomiske konsekvenser heraf. San Marino mente også, at der var behov for en overgangsperiode. Kommissionen tilbød at stå til rådighed med bistand i den forbindelse.

59. Der blev således den 7. maj afholdt et teknisk møde med fokus på disse økonomiske aspekter. På dette møde fremlagde San Marino statistikker om banksektorens rolle i økonomien. Kommissionen forhørte sig om, hvornår der eventuelt ville blive forelagt et forslag fra San Marino om acceptable "ækvivalente foranstaltninger". Den sanmarinesiske delegation oplyste, at på grund af aktuelle indenlandske politiske anliggender, som intet har at gøre med disse forhandlinger, ville det endnu tage nogen tid.

60. Da der ikke blev modtaget noget forslag rettede Kommissionen den 12. august henvendelse til den sanmarinesiske ambassadør og gentog, hvad målet med forhandlingerne var, og henviste både til ECOFIN-konklusionerne af 4. juni og Det Europæiske Råds konklusioner fra Sevilla den 21. og 22. juni.

61. I et brev af 3. oktober oplyste den sanmarinesiske ambassadør, at regeringen agtede at opretholde den eksisterende kildeskat i det mindste indtil 2010 med en passende tilpasning til de mekanismer, der måtte blive indført af hensyn til det fremtidige direktiv. Desuden ville de sanmarinesiske myndigheder indgå aftaler om dobbeltbeskatning, som kommer til at indeholde bestemmelser om informationsudveksling med EU-medlemsstaterne. Set på baggrund af San Marinos forpligtelser over for OECD, ser det ud til, at San Marino er parat til en meningsfyldt informationsudveksling på anmodning.

Firepunktsplanen

62. Den 18. oktober meddelte Kommissionen de sanmarinesiske myndigheder, at ECOFIN-ministrene på samlingen den 8. oktober havde anført, at en kildeskat som den foreslåede ikke kunne betragtes som en ækvivalent foranstaltning. Kommissionen stillede derfor et forslag til at supplere kildeskatten med tre andre elementer: frivillig oplysning, en revisionsklausul og en virkelig informationsudveksling på anmodning. Kommissionen arrangerede derefter et møde, hvor disse punkter skulle drøftes mere indgående.

63. Den 6. november mødtes Kommissionen med den sanmarinesiske ambassadør, og det blev aftalt, at Kommissionen skulle sende et detaljeret spørgeskema, som ville kunne klarlægge aspekterne af kildeskatten og fastslå den sanmarinesiske regerings holdning til de andre elementer i firepunktspakken.

64. Kommissionen sendte den 8. november spørgeskemaet til den sanmarinesiske ambassadør.

Resultater

65. I en erklæring af 18. november 2002 redegjorde den sanmarinesiske regering yderligere for sit forslag til "ækvivalente foranstaltninger", også for muligheden af at indarbejde de andre elementer i firepunktspakken.

i) Med hensyn til kildeskatten som sådan ville San Marino være rede til at anvende den efter princippet om betalende agent og revidere den nuværende sats på 13 %. San Marino kan også gå med til en indtægtsdeling efter samme principper som i direktivudkastet.

ii) En klausul om, at skatteyderen kunne vælge frivillig oplysning (i stedet for kildeskat) ville være acceptabel.

iii) San Marino kan gå med til informationsudveksling på anmodning på basis af bilaterale skattetraktater, men under overholdelse af princippet om dobbelt strafbarhed. Det kunne gælde selv i direktivudkastets overgangsperiode. San Marino henviste til OECD-initiativerne og de tilsagn, det har afgivet i den forbindelse.

iv) Med hensyn til revisionsklausulen, fremgik det af erklæringen, at den ikke syntes nødvendig, da det altid er muligt at revidere en international aftale i takt med udviklingen på verdensplan.

66. I et ledsagende notat pegede den sanmarinesiske ambassadør på, at San Marinos tilbud blev afgivet under den klare forudsætning, at kravet om at beskytte landets økonomiske og finansielle system og at garantere dets internationale udvikling, særlig i forholdet til EU, skulle overholdes.

Konklusioner

67. Kommissionen fokuserede forhandlingerne på at opnå forsikringer med hensyn til, hvilke foranstaltninger der kunne betragtes som svarende til dem, der er omhandlet i direktivudkastet om beskatning af indtægter fra opsparing.

68. De seks lande, som Kommissionen havde mandat til at forhandle med, kan opdeles i to grupper. I den første indgår Amerikas Forenede Stater, som er en aktiv fortaler for informationsudveksling, og som allerede udveksler information med mange lande på et bilateralt grundlag. Den anden gruppe består af lande, som mener, at beskyttelse af bankhemmeligheden er vigtig, og som i princippet ikke er indstillet på en højt udviklet informationsudveksling. Det drejer sig om de fem andre lande, som Kommissionen har forhandlet med. I denne anden blok er det den schweiziske holdning, der er den mest betydningsfulde, eftersom de andre lande afventer, hvad Schweiz agter at gøre i denne sag.

69. Hvad angår USA, viser analysen af de aktuelle muligheder for informationsudveksling mellem medlemsstaterne og USA, at de nuværende skattetraktatsbestemmelser danner et solidt grundlag for en udvikling af den eksisterende brede informationsudveksling. USA er i færd med at udvide dækningen af de indenlandske indberetningskrav, således at der skabes et mere komplet grundlag for udveksling af information med de af USA's skattetraktatspartenere, som er rede til at gøre gengæld.

70. De andre tredjelande, dvs. Schweiz, Liechtenstein, Monaco, Andorra og San Marino, har alle tilbudt at anvende kildebeskatning som en "ækvivalent foranstaltning". Kommissionen har forsøgt at opnå tilslutning fra disse lande til en firepunktsplan, hvori der tages hensyn til deres stærke modstand mod automatisk informationsudveksling, men som muliggør enighed om virkeligt "ækvivalente foranstaltninger". Det drejer sig om en kildeskat, foranstaltninger til at tilskynde til frivillig oplysning, en virkelig informationsudveksling på anmodning og en revisionsklausul. Den vigtigste part i denne anden gruppe er Schweiz. For nærværende skønner Kommissionen, at der er basis for en aftale om tre af de fire elementer. Det springende punkt er stadig vurderingen af det schweiziske tilbud om informationsudveksling på anmodning. De andre lande har endnu ikke bundet sig på nævneværdig måde i enkeltheder, men man kan med rimelighed forvente, at de vil gøre det, hvis der nås til en aftale med Schweiz.