BEGRUNDELSE

Euroområdet er en stor åben økonomi med et internationalt politikansvar. Euroområdets økonomiske og finansielle vægt og det forhold, at der er en fælles penge- og valutakurspolitik, har gjort, at euroområdets politiske beslutninger og økonomiske udvikling har fået større og større betydning for verdensøkonomien.

Euroområdets politiske betydning er blevet meget større inden for de senere år. Med det europæiske semester og vedtagelsen af den såkaldte sixpack- og twopack-lovgivning samt traktaten om stabilitet, samordning og styring i Den Økonomiske og Monetære Union er der sket en integration, styrkelse og udvidelse af overvågningen på EU-plan af medlemsstaternes politikker på væsentlige områder af makroøkonomisk og budgetmæssig betydning. Den Europæiske Stabilitetsmekanisme blev indført som en permanent kriseløsningsmekanisme for landene i euroområdet. Unionen har også indført Bankunionen med centraliseret tilsyn og afvikling for banker i euroområdet, og den er åben for alle andre medlemsstater.

Men denne udvikling er ikke slået igennem i den eksterne repræsentation for euroområdet. De fremskridt, der er gjort med hensyn til at fremme den interne integration i euroområdet, må projiceres over på det eksterne plan, blandt andet ved en mere samlet ekstern økonomisk repræsentation i Den Internationale Valutafond (IMF). EU (euroområdet) har enekompetence eller kompetence, der deles med medlemsstaterne på mange områder, som er dækket af artiklerne i IMF-aftalen.

IMF er gennem sine låneinstrumenter og sin overvågning en væsentlig aktør i den globale og finansielle styring. IMF har sammen med Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (ECB) spillet en nøglerolle i udformningen og implementeringen af programmer, der skal redde medlemsstater, som er ramt af statsgældskriser. Desuden betyder den styrkede styringsramme for økonomisk politiksamordning og stærk konvergens af finansiel sektorregulering og -tilsyn i forbindelse med Bankunionen, at IMF fremover vil blive nødt til at gå videre end det rent nationale perspektiv i sin vurdering af tilsyn og krisestyring i euroområdet.

Ved at have en effektiv repræsentation for euroområdet vil det være muligt at give et fælles budskab fra euroområdet i IMF om emner som økonomisk politik og finanspolitik, makroøkonomisk overvågning, valutakurspolitikker og finansiel stabilitet. Det vil også være en fordel for tredjelande, hvis der er en mere sammenhængende repræsentation, navnlig med et stærkere og mere konsekvent bidrag fra euroområdet til global økonomisk og finansiel stabilitet.

I oktober 2014 meddelte Kommissionen i sit arbejdsprogram for 2015, at den vil tage fat om den eksterne repræsentation for euroområdet inden for rammerne af uddybningen af Den Økonomiske og Monetære Union.

I lighed med de fem formænds rapport fra juni 2015 om gennemførelse af Europas Økonomiske og Monetære Union er en styrket international stemme en integrerende del af de igangværende bestræbelser på at forbedre den økonomiske styring i euroområdet. I rapporten peges der især på problemer vedrørende euroområdets repræsentation i IMF, hvor euroområdet, selv om der er gjort store fremskridt med i højere grad at samordne europæiske holdninger, endnu ikke taler med én stemme.

I Kommissionens plan for en udbygget og egentlig Økonomisk og Monetær Union var der allerede fastlagt en række prioriterede tiltag, der skulle styrke og konsolidere den eksterne økonomiske repræsentation for euroområdet. Det blev her foreslået, at der skulle fokuseres på IMF på grund af den nøglerolle, som fonden har inden for rammerne af international økonomisk styring. Ekstern repræsentation var på listen over prioriterede tiltag på kort sigt. Europa-Parlamentet har også krævet en samlet ekstern repræsentation for euroområdet.

I 2006 nåede ØKOFIN-Rådet til enighed om, at det at få én enkelt bestyrelsespost for euroområdet i IMF ville være et mere langsigtet mål. I den forbindelse mente medlemsstaterne, at der kunne overvejes flere muligheder for at nå frem til én enkelt bestyrelsespost for euroområdet i fremtiden, blandt andet en fremgangsmåde baseret på midlertidige foranstaltninger.

På baggrund heraf foreslås det i dette forslag, at der bliver en samlet repræsentation for euroområdet i IMF, og at formanden for Eurogruppen bliver repræsentant for euroområdet. For at nå dette mål foreslås der en skridtvis fremgangsmåde med mellemliggende overgangsforanstaltninger for repræsentationen i Den Internationale Monetære og Finansielle Komité (IMFC) og i IMF's bestyrelse. Til disse overgangsforanstaltninger hører observatørstatus for euroområdet, der skal repræsenteres af en euroområdemedlemsstat, som allerede er medlem af bestyrelsen, i nært samarbejde med Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (der for øjeblikket har observatørstatus i IMF's bestyrelse). Desuden bør samordningen i forbindelse med fastlæggelse af fælles holdninger styrkes, således at der systematisk nås frem til fælles erklæringer om al IMF-politik, lande og overvågning, der har betydning for euroområdet. Endelig bør det i disse foranstaltninger også tilsigtes, at euroområdets samarbejde med medlemsstater uden for euroområdet bliver styrket i IMF-anliggender. Det skal bemærkes, at den eksterne repræsentation for euroområdet også vil afhænge af, hvilken fremtidig status IMF's medlemslandene er villige til at give euroområdet i IMF.

Retsgrundlag

Ifølge artikel 138, stk. 2, TEUF, kan der vedtages passende foranstaltninger for at sikre en samlet repræsentation i internationale finansielle institutioner og konferencer. Målet med denne bestemmelse var at få en stærkere og samlet repræsentation af euroområdet, eftersom de hidtil uformelle ordninger for repræsentationen af euroområdet ikke blev anset for at være tilstrækkeligt effektive. I første omgang kan denne bestemmelse kun anvendes for repræsentationen af euroområdet inden for IMF. Forslaget bør også have bestemmelser, som gør det muligt for euroområdet at samordne fastlæggelsen af holdninger inden for IMF bedre, da de er nødvendige for at kunne nå målet om en samlet repræsentation. Der henvises også til stk. 1 i artikel 138, TEUF, som giver Rådet beføjelse til at fastlægge fælles holdninger vedrørende spørgsmål af særlig interesse for Den Økonomiske og Monetære Union inden for rammerne af internationale finansielle institutioner og konferencer.

I henhold til artikel 138, stk. 3, TEUF, er det kun de medlemmer af Rådet, som repræsenterer euroområdemedlemsstater, der kan stemme. Rådet træffer afgørelse efter høring af ECB.

Kommissionen beslutter samtidig at tilbagetrække Kommissionens forslag til en rådsafgørelse om repræsentation af Fællesskabet og fastlæggelse af dets holdning på internationalt plan i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union (KOM (1998) 637 endelig udg.), som ikke er blevet vedtaget og som er blevet forældet efter indførelsen af euroen og Lissabontraktatens ikrafttræden.

2015/0250 (NLE)

Forslag til

RÅDETS AFGØRELSE