Regionsudvalgets udtalelse om »Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU« (98/C 64/04)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til sin beslutning af 15. januar 1997 om i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive udtalelse om »Forvaltning, anvendelse og beskyttelse af skovene i EU« og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 2 »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«,

under henvisning til Underudvalg 2's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 268/97 rev.), som blev vedtaget den 15. oktober 1997 med Kaija-Maija Perkkiö som ordfører -

på den 20. plenarforsamling den 19.-20. november 1997 (mødet den 19. november) vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Skovene er EU's vigtigste fornyelige naturressource. Af forskellige årsager varierer skovanvendelsen fra land til land og fra region til region, men i det store og hele følges princippet om mangesidet skovanvendelse i EU.

1.2. Med mangesidet skovanvendelse menes, at skovene udnyttes såvel kommercielt som til rekreative og beskyttelsesmæssige formål. Den kommercielle udnyttelse af skovene sikrer skovenes bevarelse som kilde til velstand og beskæftigelse i Europa. Velstand forbedrer også mulighederne for at gennemføre beskyttelsesprogrammer og skabe det økonomiske grundlag for rekreative serviceydelser.

1.3. Princippet om bæredygtighed bør lægges til grund for forvaltningen og anvendelsen af skovene. Såvel den økologiske, den økonomiske som den sociale bæredygtighed skal tages i betragtning i denne forbindelse.

1.4. Eftersom både skovsektorens - dvs. skovbrugets og træindustriens - betydning og situation og anvendelsen af skovene varierer fra medlemsstat til medlemsstat og endog fra region til region, er det fornuftigt at følge subsidiaritetsprincippet i de beslutninger, der træffes på området. Hver enkelt medlemsstat skal med andre ord udforme sin egen skovbrugspolitik. Der er imidlertid områder, hvor en fælles skovbrugspolitik vil kunne give en merværdi, hvilket bl.a. gælder forskning, uddannelse, internationalt arbejde og bekæmpelse af luftforurening.

1.5. Regionsudvalget har besluttet at udarbejde en initiativudtalelse om skovenes forvaltning, anvendelse og beskyttelse for at pege på den betydning, skovene har for regionernes udvikling og velstand. En meningstilkendegivelse forekommer særlig vigtig nu. Dels vedtog Europa-Parlamentet den 18. december 1996 en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union, og Kommissionen arbejder for øjeblikket videre med aktionsforslagene i denne beslutning. Dels vil den igangværende fornyelse af strukturfondene også påvirke skovsektorens udviklingsmuligheder.

2. Generelt

2.1. Den nuværende situation i EU's skovsektor

2.1.1. Den kommercielle udnyttelse af skovene består frem for alt i at tilvejebringe råstof til den mekaniske og kemiske træindustri samt til energifremstilling. Bær, svampe, kork og dyrevildt kommer også fra skovene. I visse regioner udgør skovturisme og jagt en væsentlig indtægtskilde.

2.1.2. Desuden beskytter skovene mod erosion, laviner, blæst og forurening af vandsystemerne og luften, ligesom de dæmper drivhuseffekten, idet de fungerer som »opsamlingssted« for kulstof. I modsætning til de anvendelsestyper, der blev nævnt i punkt 2.1.1, er det imidlertid vanskeligt at gøre disse funktioner op i penge, men deres samfundsøkonomiske betydning kan være betragtelig.

2.1.3. Den samlede værdi af EU-landenes træindustriproduktion var i 1991 lidt over 70 mia. dollars (FAO). Størst var værdien af denne produktion i Tyskland med 17 mia. dollars. Sverige, Frankrig og Finland nåede alle op på omkring 10 mia. dollars. Træindustriens andel af EU-landenes BNP er i gennemsnit 2,4 %. Denne andel er størst i Finland med 6 % og mindst i Luxembourg med 1,2 %.

2.1.4. En del af medlemsstaterne har en betydelig eksportindtægt fra skovbrugsprodukter. I 1993 var eksportværdien af træindustriprodukter i EU som helhed 37 mia. dollars, mens eksportværdien af råtræ var 1 mia. dollars. Denne eksports andel af den samlede eksport varierer stærkt fra land til land (mellem 0,4 % og 31,5 %). I Østrig, Sverige og Finland er denne andel stor, fordi disse lande har en stor produktion i forhold til deres forbrug. Tyskland og Frankrig er også store eksportører, men disse lande er selv storforbrugere af træindustriprodukter.

2.1.5. Takket være de nye landes indtræden i EU er der sket en betydelig forbedring af EU's selvforsyningsgrad for så vist angår skovbrugsprodukter. Selvforsyningsgraden inden for opskåret træ er således steget fra 56 % til 89 %, for papirmasse fra 47 % til 82 % og for papir og karton fra 76 % til 106 %. Selvforsyningsgraden varierer stærkt fra land til land, afhængigt af bl.a. træbestandens størrelse og udnyttelsesgraden. Dette kan ses som et eksempel på den naturlige arbejdsdeling mellem EU's medlemsstater.

2.1.6. Skovene i EU er en vigtig kilde til beskæftigelse. Træindustrien alene beskæftiger 4 mio. mennesker. Der foreligger ikke statistikker over beskæftigelsen inden for skovbruget, dvs. inden for skovforvaltning og hugst, men dette arbejdsintensive område har helt givet stor betydning. EU's 12 mio. små skovejere arbejder selv med pleje og hugst; hertil kommer de skovarbejdere og maskinførere, der er ansat i forskellige selskaber.

2.1.7. Skovsektoren har desuden en stor indirekte beskæftigelsesvirkning, bl.a inden for byggeri, i metalbranchen og den kemiske sektor samt på transportområdet.

2.1.8. I forbindelse med udviklingen af EU's landdistrikter og bjergområder accentueres skovsektorens beskæftigelsesmæssige betydning. Skovforvaltning, hugst og transport er vigtige beskæftigelsesområder i afsidesliggende regioner. Mekanisk træforædling i små enheder vil også være en mulighed.

2.1.9. De klimatiske, økologiske og biologiske forudsætninger for skovenes vækst varierer stærkt i EU. Middelhavslandene tilhører den submediterrane zone, mens de nordiske lande og bjergområderne ligger i den arktiske/alpine zone. I Sydeuropa er løvtræer fremherskende, mens nåletræer dominerer i de nordlige lande og bjergområderne. En række særlige forhold - ud over de geografiske - gør sig gældende for skovene i EU's bjergområder.

2.1.10. Det samlede skovbrugsareal i EU er 130 mio. ha, hvoraf 87 mio. ha udnyttes kommercielt. Mest skov er der i Norden, Frankrig og Tyskland. De kommercielt udnyttede skoves andel af det samlede areal er størst i Finland (58 %) og mindst i Irland (6 %). Gennemsnittet i EU er på 27 %.

2.1.11. I de seneste årtier har væksten i EU's skove været klart større end hugsten. Den samlede træbestand i de 15 medlemsstater er i løbet af de sidste fyrre år vokset med 4,1 mia. m3 til 11,5 mia. m3. Tyskland, Sverige, Frankrig og Finland har de største træressourcer. Det er også i disse lande den samlede årlige vækst i træbestanden er størst, svarende til 73 % af den samlede skovvækst i EU. 75 % af al skovning i EU sker i disse lande. Hugsten er i gennemsnit 70 % af væksten i træbestanden (1990). Denne andel er størst i Portugal (96 %) og mindst i Italien (45 %).

2.1.12. Den øgede vækst har flere årsager, bl.a. skovforvaltningsforanstaltninger såsom dræning, gødskning, pleje af den ny træbestand samt omfattende tilplantninger og braklægning af landbrugsjord. Endvidere har nedfaldet af kvælstof og den øgede CO2-koncentration, som på lang sigt vil have en negativ effekt, gødet skovene i dele af Europa og medvirket til at øge skovenes vækst.

2.1.13. Træernes forskellige vækstforhold i de forskellige EU-lande fremgår af tallene for væksten pr. ha i de enkelte områder. Væksten er størst i Irland (8,4 m3/ha/år) og Danmark (7,5 m3/ha/år) og mindst i Grækenland (1,5 m3/ha/år) og Finland (3,6 m3/ha/år).

2.1.14. Genbrugspapir er blevet et råstof i træindustrien på linje med frisk fiber fra skovene. I gennemsnit 40 % af papiret genanvendes, svingende fra 7 % i Irland til 66 % i Østrig. Det er naturligt, at genbrugspapir bruges til forskellig produktfremstilling i de lande, hvor der indsamles meget genbrugspapir. Dette bør man ikke prøve at ændre på ved hjælp af kunstige bestemmelser, hvis kræfternes frie spil i øvrigt er sikret på markedet for papir.

2.1.15. To tredjedele af EU's skovareal er privatejet. I Irland og Grækenland ejer staten mere end halvdelen af skovene. De private skove er fordelt på 12 mio. skovejere, og hovedparten er familiebrug. I visse lande, såsom Sverige, Spanien og Portugal, ejes skovene i vid udstrækning af virksomheder. Skovenes ejerforhold varierer endog inden for de enkelte landes grænser. Det store antal skovejere gør, at skovparcellernes gennemsnitlige størrelse er relativt lille. De varierende ejerforhold og de forskellige økonomiske strukturer har betydning for skovbrugsstrategien i de enkelte medlemsstater og nødvendiggør en differentieret (national og regional) skovbrugspolitik i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet.

2.1.16. Da skovene skaber velstand og er med til at bevare naturens mangfoldighed, er det yderst vigtigt, at skovene er sunde. Skovene fungerer også som »opsamlingssted« for kulstof (de binder 85-120 mio. ton kulstof/år), og mængden af bundet kulstof stiger med væksten i træbestanden. Det er vigtigt, at forvaltning, hugstarbejde og forebyggelse af forurening i skovområderne gøres i tide, idet der frigøres kulstof, når træerne rådner, hvilket undergraver den afdæmpende indvirkning, skovene i dag har på drivhuseffekten.

2.1.17. Luftforureningen tager ikke hensyn til landegrænser. Svovldioxid, kvælstofdioxider og ammoniak giver sur jordbund. Dette gælder navnlig i tætbefolkede industriområder, men de følsomme skove i Nord- og Sydeuropa samt skove i bjergområderne er også i farezonen.

2.1.18. De europæiske skove er desuden plaget af insekter og svampesygdomme, og i visse EU-lande er skovbrande et stort problem. Hvert år brænder 300 000-500 000 ha skov i EU - heraf ca. 97 % i Spanien, Frankrig, Italien, Grækenland og Portugal, der af EU klassificeres som højrisikozoner.

2.1.19. Takket være forskellige bekæmpelses- og overvågningsprojekter har man i løbet af de sidste ti år reduceret det brandhærgede areal og forkortet den tid, skovbrandene varer, men til gengæld er der sket er klar stigning i antallet af brande. Der er således meget vigtigt, at årsagerne til skovbrandene klarlægges, og at der gøres en brandforebyggende indsats. I denne forbindelse skal det nævnes, at planlagte og kontrollerede brande i visse lande bruges som et middel i beskyttelsen af naturens flora og fauna.

2.2. Det juridiske grundlag for foranstaltninger på skovbrugsområdet

2.2.1. Skovbrugspolitik omtales hverken i Rom- eller Maastricht-traktaten. Skovbrugsrelaterede spørgsmål behandles under andre politikker, og beslutningerne træffes på følgende retsgrundlag:

- Landbrugspolitik (artikel 43);

- Konkurrencepolitik (artikel 92);

- Harmonisering (artikel 100);

- Handelspolitik (artikel 113);

- Miljøpolitik (artikel 130 R og 130 S);

- Artikel 235.

2.2.2. Rådet vedtog i 1989 og styrkede i 1992 et handlingsprogram for skovbrug, som omfattede foranstaltninger til støtte for skovbruget. I det følgende beskrives kort indholdet i de enkelte foranstaltninger:

2.2.3. Forordning om beskyttelse af skovene mod luftforurening [(EØF) nr. 2157/92 og (EF) nr. 307/97] med denne forordning har man i løbet af perioden 1992-1996 oprettet et EU-dækkende net til overvågning af skovenes generelle tilstand samt et net af områder for overvågning af skovøkosystemerne. Der er også ydet EU-støtte til pilotprojekter vedrørende økosystemernes og beskadigede skoves virkemåde. Med den nye forordning, som trådte i kraft i 1997, videreføres gennemførelsen af aktionsplanen i perioden 1997-2001. Budgetrammen er på 40 mio. ecu (i perioden 1992-1996 29,4 mio. ecu).

2.2.4. Forordning om beskyttelse af skovene mod brande [(EØF) nr. 2158/92 og (EF) nr. 308/97] skabte mulighed for at yde EU-støtte i perioden 1992-1996 til projekter vedrørende overvågning og bekæmpelse af skovbrande, f.eks. gennem tilvejebringelse af skovstier, brandbælter, vandforsyningssteder, rydningsudstyr og overvågningsfaciliteter. Der er også ydet støtte til projekter vedrørende klarlægning af brandårsager samt til informationskampagner og dataprojekter. Kommissionen har godkendt, at gennemførelsen af forordningen udvides til at omfatte perioden 1997-2001 med en budgetramme på 70 mio. ecu (i perioden 1992-1996 70 mio. ecu).

2.2.5. Forordning om styrkelse af skovene som led i udviklingen af landdistrikter [(EØF) nr. 1610/89 i forbindelse med forordning (EØF) nr. 4256/88] tillader støtteforanstaltninger til skovbrug i landdistrikter, tilbagestående regioner og nu også i tyndtbefolkede regioner (mål 1-, 5b- og 6-områder). Disse foranstaltninger omfatter f.eks. fældning, forbedring af skovområder samt udvikling af skovinfrastrukturer. Der gives prioritet til områder, hvor skovene gør det muligt at forbedre økonomien og skabe nye arbejdspladser, og områder, hvor de pågældende aktiviteter er nødvendige for bevarelsen af jordbunden og vandsystemet eller for erosionsbekæmpelsen. Også områder, hvor turismen eller den rekreative funktion er særlig vigtig, indrømmes en fortrinsstilling.

2.2.6. Forordning om forarbejdning og afsætning af skovbrugsprodukter [(EØF) nr. 867/90] støtter aktiviteter, der fremmer den første forarbejdning af skovbrugsprodukter i mål 1-, 5b- og 6-områder. Dette vedrører fældning, afgrening, afbarkning, opskæring og oplagring. Videreforarbejdning såsom opsavning er ikke længere omfattet af denne støtte.

2.2.7. Forordning om støtte til skovbrugsforanstaltninger i landbruget [(EØF) nr. 2080/92] åbner mulighed for støtte til skovrejsning på landbrugsjorder og andre skovbrugsforanstaltninger såsom forbedring af eksisterende skov, anvendelse af træ til energifremstilling og etablering af skovveje og nye, alternative måder at flytte fældede træer på (f.eks. kabelkraner). Denne støtteform er en af ledsageforanstaltningerne til reformen af den fælles landbrugspolitik. EU's støtte i perioden 1993-1997 beløber sig til i alt ca. 1,2 mia. ecu.

2.2.8. Forordning om et EF-system for information og kommunikation vedrørende skovbruget (EFICS) [(EØF) nr. 1615/89 og (EF) nr. 400/94] har til formål at tilvejebringe sammenlignelige og objektive oplysninger om skovressourcer, skovbrugsprodukter, skovbrugsstrukturer samt fællesskabsaktiviteter og nationale skovbrugspolitikker. Budgettet for perioden 1993-1997 er 3,9 mio. ecu.

2.2.9. I 1994 godkendte EU en forordning om bl.a. bevarelse og indsamling af genressourcer i land- og skovbrug [(EF) nr. 1467/94]. Ingen projekter vedrørende skovenes genressourcer er dog hidtil blevet finansieret med EU-midler.

2.2.10. Forskningen på skovbrugsområdet finansieres under EU's rammeprogram for forskning. Eftersom skovenes betydning var relativt lille før de nye medlemsstaters tiltræden, har de forskningsmidler, der har været øremærket til skovbruget, været beskedne, og finansieringen er bl.a. foregået via særprogrammerne for landbrug, miljø, bioteknologi og energi. Skovprojekter er f.eks. blevet finansieret via forskningsprogrammet FAIR under fjerde rammeprogram. Efter planen skal femte rammeprogram indledes i 1998.

2.3. Andre bestemmelser

2.3.1. Via EU's strukturfonde ydes der finansiering til udviklingsprojekter i skovbrugssektoren i mål 1-, 5b- og 6-områder og i et vist omfang i mål 2-områder. Under EUGFL ydes der finansiering til mikrovirksomheder i landdistrikterne til produktudvikling, markedsanalyser eller projekter, der skal optimere logistikken. På denne måde kan man forbedre beskæftigelsen i landdistrikterne samtidig med at flere indtægter tilfalder regionerne, idet produkternes forædlingsgrad stiger. Tilsvarende udvikler man med støtte fra EFRU små og mellemstore virksomheder inden for skovsektoren. ESF åbner mulighed for finansiering af uddannelsesprojekter vedrørende skovenes pleje, anvendelse og beskyttelse.

2.3.2. Delforanstaltning B3 under EU-initiativet Leader II, som tager sigte på at hæve landbrugs-, skovbrugs- og fiskeriprodukters forædlingsgrad, åbner mulighed for etablering af små innovative forædlingsprojekter med demonstrationsværdi.

2.3.3. Direktiverne vedrørende handel med forstligt formeringsmateriale, 66/404/EØF (oprindelse) og 71/161/EØF (ydre beskaffenhed). Oprindelsesdirektivet indeholder bestemmelser om klassificering af forstligt formeringsmateriale, der sælges i EU, ud fra oprindelse og de oplysninger, der skal gives i forbindelse med salg af materialet. I direktivet om ydre beskaffenhed fastlægges obligatoriske kvalitetskrav til frømateriale samt til plantedele og plantemateriale, der bringes i omsætning under betegnelsen »EØF-standard«.

2.3.4. Direktivet vedrørende opmåling og sortering af træ (68/89/EØF), som også er under revision.

2.4. Forvaltningen af skovspørgsmål i EU

2.4.1. Kommissionen har ikke et særlig generaldirektorat for skovspørgsmål, som derfor behandles af flere forskellige generaldirektorater. Den vigtigste afdeling er »Specifikke aktioner i landdistrikterne« under GD VI. Også GD III (industri), GD IV (konkurrence), GD XI (miljø, nuklear sikkerhed og civilbeskyttelse), GD VIII (udvikling), GD XII (videnskab, forskning og udvikling), GD I (eksterne forbindelser) og GD XVII (energi) beskæftiger sig med skovspørgsmål. I generaldirektoratet for industri er der oprettet en afdeling for træ- og papirindustri, hvilket indebærer, at der nu tages bedre hensyn til træindustrien i beslutningsprocessen.

2.4.2. Under generaldirektoratet for landbrug har man Den Stående Skovbrugskomité, hvor repræsentanter fra medlemsstaterne bl.a. kan drøfte deres holdning til internationale skovspørgsmål. Den Stående Skovbrugskomité fungerer samtidig som forvaltningsorgan og træffer bl.a. beslutninger om finansiering af projekter vedrørende overvågning af skovenes tilstand.

2.4.3. Forvaltningen af skovspørgsmål varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat alt efter, hvor vigtige de skovbrugsrelaterede spørgsmål er for det pågældende lands økonomi, hvad skovene bruges til og hvilken økologisk, social og kulturel betydning, skovene har. Det ansvarlige ministerium er landbrugs- og skovbrugsministeriet, miljøministeriet eller industriministeriet. Der er også forskel på, i hvilket omfang beslutningerne er uddelegeret til det regionale niveau.

2.4.4. Anvendelsen og beskyttelsen af skovressourcerne i EU's medlemsstater og regioner reguleres med lovgivning og fastlæggelse af normer samt med institutionelle midler. Der er stor forskel på såvel støttepolitikken som på beskatningen af skovene og organiseringen af forskning, uddannelse og rådgivning. Beskatning af skovene kan ske som en kapitalbeskatning af indtægt fra fast ejendom eller af salgsudbytte eller der kan være tale om en indkomstskat. De forhold, der ligger til grund for de administrative forskelle, er også bestemmende for, hvor de enkelte lande lægger hovedvægten i deres skovbrugspolitik.

2.5. International skovbrugspolitik

2.5.1. På internationalt plan optræder medlemsstaterne altid som selvstændige forhandlingspartnere, eftersom EU ikke har kompetence til at repræsentere dem. Arbejdet koordineres dog almindeligvis, så der gives udtryk for en fælles holdning. På FN's Konference om Miljø og Udvikling, der blev afholdt i Rio de Janeiro i 1992, undertegnedes en konvention om biologisk mangfoldighed samt FN's konvention om klimaændringer. Også Agenda 21 med dens kapitel 11, der omhandler forebyggelse af skovdød, blev vedtaget i denne forbindelse.

2.5.2. På Helsinki-konferencen i 1993 blev de europæiske lande og EU enige om at gennemføre Rio-aftalen i regionen. I denne forbindelse vedtog man resolutioner om en bæredygtig forvaltning og anvendelse af Europas skove og for bevarelse af skovenes biologiske mangfoldighed. Medlemsstaterne bør i forbindelse med udarbejdelsen af såvel en international strategi som en EU-strategi tage hensyn til disse aftaler, samtidig med at de bør presse på for at få indholdet præciseret, bl.a. på opfølgningskonferencen i Portugal næste år.

2.5.3. I denne udtalelse ligger hovedvægten på udviklingen af skovsektoren i EU, og aktioner vedrørende international udviklingshjælp behandles kun overfladisk. Udviklingen i EU's nabolande er ikke desto mindre et vigtigt anliggende, fordi EU's aktiviteter er med til at fremme kommende medlemsstaters tilpasning forud for et medlemskab. Miljøproblemer, navnlig luftforureningen, tager ikke hensyn til grænser, og der er således behov for samarbejde, hvis problemerne skal løses. På Helsinki-konferencen vedtog signatarlandene en resolution om bæredygtig anvendelse og forvaltning af skovressourcerne. Man kan f.eks. samarbejde om overførsel af data, ligesom man kan iværksætte bi- og multilaterale projekter, hvor man fokuserer på teknologiske, videnskabelige, institutionelle og juridiske problemer.

2.5.4. Finansieringen af samarbejde med nabolande kan ske under PHARE- og TACIS-programmerne, hvor de bevilgede penge anvendes i samarbejdslandet, samt under EU-initiativet INTERREG, hvor pengene bruges til projekter i den berørte medlemsstat.

2.6. Hvad kendetegner et bæredygtigt skovbrug?

2.6.1. Bæredygtig forvaltning og anvendelse af skovene er knæsat som et fælleseuropæisk princip. Med bæredygtighed menes, at skove og skovområder anvendes på en sådan måde, at de bevarer deres mangfoldighed, produktivitet, fornyelsesevne og vitalitet samt deres mulighed for nu eller i fremtiden at opfylde deres relevante økologiske, økonomiske og sociale funktioner på lokalt, nationalt og globalt plan, og uden at der forvoldes skade på andre økosystemer. I forvaltningen og anvendelsen af skovene skal der således tages hensyn til både økologisk, økonomisk og social bæredygtighed.

2.6.2. Et bæredygtigt skovbrug har flere kendetegn. I forbindelse med Helsinki-protokollen inddelte man kriterierne for bæredygtighed i seks kategorier:

1) skovressourcer og kulstofkredsløb;

2) skovenes produktionsmæssige funktioner;

3) sociale og økonomiske funktioner;

4) mangfoldighed;

5) skovenes beskyttelsesmæssige funktioner;

6) skovenes sundhedstilstand.

Til hver af disse kategorier har man udarbejdet nøgletal og indikatorer. Regionerne bør aktivt deltage i fastlæggelsen af deres egne indikatorer.

2.6.3. Tidligere har man lagt særlig vægt på produktionen af træ i skovforvaltningen, men betoningen af skovenes biologiske mangfoldighed eller diversitet har ændret situationen. Med diversitet forstår man såvel mangfoldighed af arter som mangfoldighed inden for de enkelte arter samt mangfoldighed af økosystemer.

2.6.4. I forvaltningen af de kommercielt udnyttede skove kan der tages hensyn til mangfoldigheden ved at arbejde med små områder og efterligne de adfærdsmodeller, man finder i naturen. For så vidt angår beskyttelse af truede arter er der dog behov for særlige beskyttelsesforanstaltninger såsom etablering af særlige beskyttelsesområder eller begrænsning af skovanvendelsen. I visse tilfælde vil det med henblik på bevarelsen af økosystemerne være mest hensigtsmæssigt at etablere beskyttelseszoner, som slet ikke eller kun i begrænset omfang udnyttes kommercielt.

2.6.5. For øjeblikket fremmer EU bevarelse og styrkelse af naturens mangfoldighed med »fugledirektivet« (79/409/EØF) og »habitatdirektivet« (92/43/EØF). På grundlag af »habitatdirektivet« er man for øjeblikket i færd med at oprette et sammenhængende europæisk net af bevaringsområder, Natura 2000, hvor forskellige naturtyper skal være fuldgyldigt repræsenteret.

2.6.6. Delfaktorer i tilknytning til skovenes tilstand såsom sur nedbør og skader på skovene er behandlet i punkt 2.1. F.eks. næringsbalancen i jordbunden og træerne samt nåletab i trætoppene kan også bruges som indikatorer for skovenes tilstand. De træer, der er ramt af nåletab, dækker mellem 6 % og 37 % af skovarealet (i hhv. Portugal og Danmark). Nåletab kan bl.a. skyldes ugunstige vejrforhold, træernes høje alder, skadedyrs- og svampeangreb efter luftforurening.

2.6.7. Skovene beskytter jordbunden mod erosion og udtørring og bjergområder mod laviner, ligesom der takket være skovene hele tiden frembringes nyt drikkevand. Derimod kan skovene kun i en kortere periode dæmme op for den syre- og næringsstoftilførsel, der overstiger skovøkosystemernes naturlige absorptionsevne.

2.6.8. Skal skovressourcerne være kilde til bæredygtighed, forudsætter det bl.a., at træbestanden har en vis størrelse, og at udviklingen inden for skovsektoren er gunstig (jf. punkt 2.1.10 og 2.1.11). Træbestandens aldersstruktur bør være optimal, hvilket indebærer, at bestanden i alle aldersgrupper er tilstrækkelig stor til og planteafstanden så harmonisk, at man kan opretholde et afbalanceret hugstniveau. Er der mange gamle og uplejede skove i dårlig tilstand, er kulstofbalancen desuden i fare, eftersom der, når træerne rådner, vil kunne frigøres mere kuldioxid end den øvrige træbestand kan binde.

2.6.9. Skovenes produktionsmæssige funktion kan bl.a. måles på forholdet mellem vækst og hugst og på virkningerne af skovforvaltnings- og grundforbedringsarbejdet (jf. punkt 2.1.11-2.1.14). Træets pris bestemmes i høj grad af markedssituationen, men når prisen er tilstrækkelig høj, opmuntres skovejere til at passe deres skov og tage hensyn til mangfoldigheden i deres forvaltning af den. Der foreligger ikke statistikker over værdien af skovenes øvrige produkter såsom svampe og bær, men regionalt kan disse produkter være af stor betydning.

2.6.10. For så vidt angår den sociale og økonomiske funktion, har bæredygtighed i skovbruget mange aspekter. Skovsektoren og de hertil knyttede brancher er af stor betydning for beskæftigelsen, hvilket er vigtigt at have in mente i et EU, der lider under stor arbejdsløshed. Det er vanskeligt at måle skovenes kulturelle værdi, der afspejles i såvel tilgangen til naturen som i forskellige kulturprodukter, men der er ikke desto mindre tale om klart identificerbare sociale symboler. Det er vigtigt at betone familiebrugenes betydning for et bæredygtigt skovbrug og for landdistrikternes levedygtighed.

2.6.11. På det seneste er man begyndt at betone borgernes deltagelse i beslutningsprocessen vedrørende skovbruget. Overvejelser om, hvordan en sådan deltagelse kunne se ud, har afsløret, hvor vanskeligt det er at finde en praksis, der tilfredsstiller alle parter. Skovejernes, skovindustriens og miljøorganisationers vurderinger kan ikke altid forenes. I de skove, der ejes af staten og kommunerne, og som således på sin vis er borgernes fælles ejendom, er det lettere at lade borgerne deltage i planlægningen. I de private skove sker styringen overvejende via lovgivning, retningslinjer for skovforvaltningen, uddannelse, rådgivning samt via de krav, der stilles i afsætningsleddet.

2.6.12. De krav om bæredygtig fremstilling, der stilles af dem, der køber trævarer og skovbrugsprodukter, har skabt et behov for certificering af skovene og miljømærkning af produkterne. For øjeblikket overvejes certificeringsordninger eller andre ordninger til attestering af bæredygtigt skovbrug både på nationalt plan, EU-plan og globalt plan.

3. Skovsektorens problemer og muligheder i EU

3.1. Skovsektorens problemer i EU

3.1.1. Det største problem for skovene på lang sigt er de skader, som forureningen påfører træbestanden og jordbunden. Inden for de sidste to årtier er det frem for alt lykkedes at nedbringe industriens CO2-udslip, men udslippene fra trafikken, navnlig af kvælstofoxider, og den stigende ozonkoncentration nær jorden er et enormt problem.

3.1.2. Som nævnt i punkt 2.1.19 volder skovbrande betydelige problemer i det sydlige Europa. Mange brandområder er golde, har ringe træbestand eller ligger i et ufremkommeligt terræn, hvor det er vanskeligt at gennemføre såvel forebyggelse som skovfornyelse. I de pågældende lande oplever man, at EU's støtte til bekæmpelse af brande og genrejsning af skov på brændte arealer er utilstrækkelig i forhold til skadernes omfang. Navnlig brandforebyggelse er ellers anerkendt som et område, der skal støttes af EU. For bedre at kunne forebygge skovbrande i fremtiden bør man vide mere om årsagerne til brandene. Disse årsager varierer fra region til region. Den grundlæggende årsag kan f.eks. være klimaet, affolkningen af landdistrikterne, uhensigtsmæssige græsningsmetoder for kvæg samt turisme.

3.1.3. I de EU-lande, der har et lille skovareal, eller hvor skovenes økonomiske betydning er ringe, kan befolkningens fremmedgørelse over for skovene blive et problem. Dette kan føre til, at skovenes økonomiske og beskyttelsesmæssige værdi undervurderes. Urbaniseringen kan også mindske forståelsen for betydningen af skovforvaltning: skovpleje, skovning og naturbeskyttelsesforanstaltninger.

3.1.4. Skovene trues endvidere af svampe- og insektskader, forurening og udtørring af grundvand, misbrug af allemansrätten (i Sverige og Finland), samt storm- og sneskader. Når man importerer trævarer til EU, eller når træ transporteres fra et EU-land til et andet, bør man være i stand til at sikre sig, at der ikke følger skadelige insekter med.

3.1.5. Forkert skovforvaltning og hugst kan ødelægge skovenes mangfoldighed og svække deres modstandskraft over for forurening. Skovenes mulighed for at klare sig bringes f.eks. i fare, hvis man rydder store områder til én ny art, hvis man bruger ikke-endemiske træarter på et område og hvis man bruger formeringsmateriale, der genetisk set er af alt for fjern oprindelse. Skovenes overlevelsesmuligheder forringes ligeledes, hvis man i større omfang undlader at udføre pleje og hugst.

3.1.6. Miljøterminologien varierer stærkt fra land til land. Dette gjorde Regionsudvalget også opmærksom på i sin initiativudtalelse om regionale naturparker. For at få sammenlignelige data om f.eks. naturbeskyttelsesområder, bør terminologien i det mindske på det statistiske område harmoniseres. Naturbeskyttelsesområder af samme type kunne dermed klassificeres under ét, selvom man til daglig bruger andre betegnelser i de enkelte medlemsstater.

3.1.7. Det er ikke let at finde en balance mellem skovenes forskellige anvendelsestyper. Der har ikke altid været afsat tilstrækkelig tid til at høre jordejerne i forbindelse med gennemførelsen af naturbeskyttelsesprogrammer, hvilket har kunnet resultere i, at gennemførelsen af mere hensigtsmæssige projekter er blevet forsinket. Den fysiske planlægning og den regulering af skovene, der henhører under de lokale og regionale myndigheder, giver gode muligheder for at løse konflikter mellem forskellige areal- og skovanvendelsesinteresser.

3.1.8. Den ikke-europæiske træindustriproduktion er blevet bedre, og produkternes konkurrenceevne er blevet styrket. Navnlig producenter fra Øst- og Sydøstasien står stærkere over for de europæiske producenter. I de hurtigtvoksende kulturskove frembringes råvarer af god kvalitet, som forædles lokalt. Da EU-landenes andel af verdens samlede cellulose- og papirproduktion i dag er hhv. 20 % og 26 %, kræves der såvel en kraftig indsats inden for produktudvikling som en forbedring af produktiviteten, hvis man vil undgå en svækkelse af konkurrenceevnen. Eftersom beskyttelsestold kun må tages i anvendelse, når der er tale om ren dumping, er en forbedring af konkurrenceevnen den eneste udvej.

3.1.9. Hvis forbrugerne til trods for træindustriprodukternes miljørigtighed begynder at vende disse produkter ryggen, kan forbrugernes attitude blive et større problem end kvaliteten af og omkostningseffektiviteten i træindustriproduktionen. Hvis ikke der informeres tilstrækkeligt om produkternes miljømæssige fortrin, vil de snart træde i baggrunden.

3.1.10. Det store antal skovejere i mange EU-lande er et problem på den måde, at skovparcellerne ikke har økonomisk betydning for ejerne, hvis de er meget små. Det er i øvrigt svært at nå ud til disse skovejere med rådgivning og uddannelse. På den anden side gør parcellernes ringe størrelse, at skovene forvaltes i små enheder, hvilket fremmer bevarelsen af skovenes mangfoldighed.

3.1.11. Skovbrugsrelaterede spørgsmål behandles i EU-forvaltningen under forskellige generaldirektorater. Ofte er man sig ikke engang bevidst, at en given beslutning vil få konsekvenser for skovsektoren. Selvom skovkontoret og Den Stående Skovbrugskomité har fået deres rolle styrket, er koordineringen af skovspørgsmålene ikke tilfredsstillende. Dette problem fremgår også af den måde, hvorpå rammeprogrammet for forskning er udformet, idet skovrelaterede projekter her er placeret under forskellige forskningsprogrammer.

3.2. Skovsektorens muligheder i EU

3.2.1. De øgede træressourcer i EU og det langvarige vækstoverskud muliggør en udvidelse af træindustriens kapacitet, hvilket vil kunne resultere i såvel en bedre selvforsyningsgrad i EU for så vidt angår træindustriprodukter som en forbedring af eksportmulighederne over for tredjelande. Samtidig vil det kunne medføre øget beskæftigelse, såvel i skovsektoren som i de tilknyttede brancher.

3.2.2. I landdistrikterne kan der skabes ny beskæftigelse i små virksomheder inden for mekanisk træforædling. Navnlig afsidesliggende landdistrikter fungerer ofte som rene råstofproducenter, idet træet transporteres andre steder hen til forædling. Der kræves samarbejde, hvis indsatsen skal lykkes, f.eks. i form af kæder af underleverandør under aftagervirksomheder eller andelsforeninger bestående af små virksomheder. Også uddannelse af erhvervsdrivende er et vigtigt område. Der er behov for udvikling og uddannelse inden for bl.a. virksomhedsdrift, produktudvikling, markedsføring og produktkvalitetssystemer.

3.2.3. Programmerne under mål 1, 5b og 6 åbner mulighed for anvendelse af strukturfondene til finansiering af de foranstaltninger, der er nævnt i det foregående punkt. Endvidere giver EU-initiativet LEADER II (delforanstaltning B3) gode muligheder for gennemførelse af netop innovative projekter med demonstrationsværdi.

3.2.4. Navnlig i målregionerne kan ESF's midler bruges til uddannelse inden for bæredygtigt skovbrug over for specifikke målgrupper.

3.2.5. Træ er også råstof for andre produkter end papir, træ til byggeri og møbler, f.eks. kemikalier, farvestoffer, pyntegenstande, artikler til røgning og tilmed fødevarer. Kork, der kommer fra korkegen, er et råstof, der længe har været anvendt. Genstande eller reservedele fremstillet af ikke-fornyelige råstoffer som metal og plastic vil kunne erstattes af produkter fremstillet af træ, såfremt der satses tilstrækkeligt på forskning og produktudvikling.

3.2.6. Anvendelsen af træ til fremstilling af energi kunne udvides betydeligt. I flere lande er der rigelige mængder småt tømmer og træ af ringe kvalitet til rådighed, som ikke kan bruges til anden produktion. Andelsforeninger af skovejere kunne f.eks. gå ind og sørge for opvarmning af ejendomme, små byer og endog hovedbyer i kommunerne - evt. kombineret med elproduktion. I energiproduktionsanlæggene kunne man også bruge trærester fra savværker og genbrugspapir og -karton.

3.2.7. Anvendelse af træ til energifremstilling ville totalt set gavne såvel hele EU som de enkelte regioner økonomisk. Hvis man erstattede de importerede fossile brændstoffer med træ, kunne den farlige transport af fossilt brændsel over lange afstande undgås, og beskæftigelsen i landdistrikterne ville forbedres. Luftforureningen fra træ, der brændes på den rigtige måde, er relativt lille og frem for alt CO2-neutral. Såvel udvikling af logistikken med henblik på anvendelse af træ til energifremstilling som forædling af flis til briketter og vådafbrænding af flis kræver yderligere foranstaltninger.

3.2.8. Anvendelse af træ til energifremstilling kunne begunstiges skattemæssigt, f.eks. i forbindelse med investering i de relativt dyre forbrændingsanlæg.

3.2.9. Anvendelsen af genbrugspapir som råstof er såvel en mulighed som et problem. Det papir, der genbruges, hober sig ikke op på lossepladserne. Man kan dog ikke genbruge fiber i det uendelige, hvorfor der altid vil eksistere et behov for frisk fiber. Man bør undersøge den samlede økonomi i anvendelsen af genbrugsfiber, så man ikke kommer til at begunstige den kunstigt. Også genbrugsfiber kunne bruges som brændsel.

3.2.10. Udnyttelse af »non-food«-afgrøder i papirproduktionen er en mulighed. Dels kan markerne derved holdes i gang, dels kan man med de pågældende fibre forbedre papirets egenskaber i forbindelse med trykning.

3.2.11. Anvendelse af skovene til turisme og i rekreativt øjemed er et ekspanderende område. Virksomheder inden for turisterhvervet tilbyder rejser med jagt og trekking, men også en præsentation af det lokale landbrug kunne være et turistprodukt. Under EU's målprogrammer og LEADER II tilbydes finansiering til gennemførelse af udviklingsprojekter.

3.2.12. Skovene kunne udnyttes mere bevidst til bekæmpelse af drivhuseffekten samt til forebyggelse af de skader på miljøet, som mennesket og naturen selv forårsager.

4. Europa-Parlamentets beslutning om Den Europæiske Unions skovbrugsstrategi

4.1. Europa-Parlamentet vedtog den 18. december 1996 en beslutning om Den Europæiske Unions skovbrugsstrategi. Heri påpeges det, at EU's skovstrategi bør være baseret på følgende principper:

a) den skal være af global og integreret karakter,

b) den skal fremme solidariteten inden for sektoren,

c) den skal respektere subsidiaritetsprincippet, dvs. være underordnet og komplementær i forhold til de nationale ordninger.

4.2. Man fastlagde følgende foranstaltningsområder, hvor der skal sættes ind på EU-plan under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet:

a) beskyttelse af skovressourcerne,

b) beskyttelse mod brande,

c) bevarelse af den biologiske mangfoldighed,

d) foranstaltninger med indvirkning på det generelle miljø,

e) udvikling af skovenes rekreative værdi,

f) forøgelse af skovressourcernes værdi.

4.3. Med hensyn til beskyttelsen af skovressourcerne besluttede man sig for følgende aktionsforslag:

- fastsættelse af retningslinjer for bæredygtig skovforvaltning,

- tilskyndelse til fornyelse af skovområder,

- indførelse af standarder for kontrol af importeret materiale (skadedyr, parasitter, sygdomme),

- udvidelse af det fytosanitære tilsyn til at omfatte alle skovbrugsaspekter i kombination med en passende forøgelse af de økonomiske midler hertil,

- tilskyndelse til forskning i og udvikling af miljøvenlige metoder til insekt- og sygdomsbekæmpelse,

- sikring af, at andre EU-politikker vedrørende luftforurening, byggeri m.m. inddrager skovbrugsaspektet,

- ratifikation af FN's konvention om klimaændringer,

- fremme af bestræbelserne på at finde frem til en integreret og bæredygtig menneske/dyr/skov-balance i overensstemmelse med moderne økologiske, sociokulturelle og økonomiske principper,

- integrering af dyrelivets behov i forbindelse med planlægning og forvaltning af skove,

- videreførelse af forskningen i de faktorer, der volder skade på dyrelivet, med inddragelse af skovejere, jagtrettighedshavere og det almindelige publikum.

4.4. Med hensyn til beskyttelse mod brande vedtog man følgende:

- der er afsat for få bevillinger til den nuværende indsats under forordning (EØF) nr. 2158/92, og der bør ydes flere midler til genbeplantning af afbrændte områder,

- anvendelsen af de strukturfondsmidler, der er øremærket til beskyttelse af skove mod brande, bør koordineres bedre,

- der bør forskes yderligere i metoderne til forebyggelse, detektion og bekæmpelse af brande samt ydes støtte til de centre, der er specialiserede på dette område,

- der bør sikres en højere grad af samordning med de eksisterende foranstaltninger på nationalt, regionalt og lokalt plan med deltagelse af kompetente myndigheder og Den Stående Skovbrugskomité,

- den database, der skal forbedre systemet til beskyttelse af skovene mod brande, bør videreudvikles.

4.5. Med hensyn til bevarelse af den biologiske mangfoldighed nåede man frem til følgende aktionsforslag:

- der bør afsættes øgede bevillinger til forordning (EF) nr. 1467/94, således at denne kan gennemføres i fuldt omfang i skovbrugssektoren,

- der bør fastlægges retningslinjer for beskyttelse, bevarelse og styrkelse af den biologiske mangfoldighed i alle skove,

- der bør tilskyndes til forskning i skovrejsning, navnlig i forbindelse med monokultur,

- den almene viden med henblik på forøgelse af den biologiske mangfoldighed bør fremmes,

- der bør tilskyndes til forskning i måling og omkostningseffektiv styrkelse af den biologiske mangfoldighed,

- der bør tilskyndes til forskning i skovbrugsmetodernes indvirkning på den biologiske mangfoldighed.

4.6. Med hensyn til foranstaltninger med indvirkning på det generelle miljø kan EU:

- fremme forskningen inden for alle disse aktivitetsfelter,

- yde større skovrejsningsstøtte til enkeltpersoner samt til de relevante lokale og regionale myndigheder,

- tillade en forøgelse af medlemsstaternes årlige præmie, således at den bringes mere i overensstemmelse med de faktiske omkostninger,

- samordne EU's politikker på beslægtede områder med henblik på at inddrage skovbrugshensynet,

- forøge bevillingerne til de skovbrugsrelaterede ledsageforanstaltninger til den fælles landbrugspolitik.

4.7. Med hensyn til udvikling af skovenes rekreative værdi besluttede man følgende:

- i de tilfælde, hvor skove overskrider landegrænser, bør der tilskyndes til samarbejde,

- skovenes rekreative funktion bør integreres i EU's politik for udvikling af landdistrikter.

4.8. Med hensyn til forøgelse af skovressourcernes værdi besluttede man følgende:

- det disponible femårsbudget bør forøges,

- der bør ydes støtte til udviklingen af passende typespecifikke retningslinjer for forvaltning,

- skovbrugsuddannelsen bør forbedres, især ved at forøge de enkelte medlemsstaters kendskab til metoder anvendt i andre medlemsstater,

- der bør ydes støtte til forskning og udbredelse af forståelsen for skovenes fordele for almenvellet,

- forskningen i og anvendelse af forbedrede teknikker bør fremmes,

- der bør udvikles et samarbejde mellem brugere og ejere, og mellem den offentlige og den private sektor,

- der bør forskes yderligere i afsætningsmulighederne for træ,

- der bør forskes yderligere i træs potentiale som energikilde,

- der bør tilskyndes til brug af forbedret genetisk materiale til forøgelse af kvaliteten,

- der bør tilskyndes til bedre information om træressourcer til træforarbejdningsindustrien.

4.9. Hvad angår den institutionelle struktur foreslås det, at Den Stående Skovbrugskomités rolle udvides for så vidt angår miljøcertificering, fytosanitære foranstaltninger, formeringsmateriale og skovbrugsforskning, således at den bliver et instrument for samordning af skovbrugspolitikkerne. Samtidig foreslås det, at udviklingen af EFICS-systemet effektiviseres.

4.10. Gennemførelsen af de foranstaltninger, der foreslås i beslutningen, kræver en merbevilling i forhold til den nuværende EU-finansiering på 353 mio. ecu/år eller ca. 1 765 mia. ecu over en femårsperiode.

5. Regionsudvalgets holdning

5.1. Generelt

5.1.1. Regionsudvalget er enig med Europa-Parlamentet i, at EU-foranstaltninger til fremme af en bæredygtig skovforvaltning samt bekæmpelse af luftforurening og brande i Rio- og Helsinki-konferencernes ånd bør være et supplement til de nationale skovbrugspolitikker.

5.1.2. Regionsudvalget betoner princippet om bæredygtigt skovbrug i forvaltningen og anvendelsen af skovene, såvel på EU-niveau som nationalt og regionalt. Kommissionen bør i hele sin virksomhed fremme gennemførelsen af dette princip, således at alle aspekter af bæredygtigheden - den økologiske, den økonomiske og den sociale bæredygtighed - tages i betragtning og gives samme vægt.

5.1.3. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det i forbindelse med internationale skovspørgsmål EU's opgave at fremføre de holdninger, som medlemsstaterne er blevet enige om på det pågældende område. Spørgsmål, der skal fremmes, er bl.a. forebyggelse af klimaændringer og fastlæggelse af aktioner og generelle indikatorer i forbindelse med fremme af bæredygtigt skovbrug og biodiversitet samt aftaler herom. Til denne kategori hører også forebyggende bekæmpelse af de skadedyr, der indføres sammen med træ.

5.1.4. EU hjælper skovsektoren bedst ved at fremme uddannelse, forskning, oplysning og rådgivning og støtte udviklingsaktioner i landdistrikterne.

5.1.5. Skovbruget er under stadig udvikling, og det vil være uhensigtsmæssigt at skabe støtteordninger for denne sektor i stil med den fælles landbrugspolitik. Efter Regionsudvalgets opfattelse vil de ressourcer, der i dag kanaliseres ind i støtteforanstaltninger for skovbruget også i fremtiden være tilstrækkelige, ikke mindst når man tager EU's budgetmæssige situation i betragtning. Inden for den givne finansieringsramme kan der dog - medmindre andre behov er til hinder herfor - stilles flere midler til rådighed til bekæmpelse og behandling af de skader, som skovbrandene i Sydeuropa forårsager.

5.1.6. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at fremskynde nedsættelsen af et rådgivende skovbrugsudvalg, således at Kommissionen kan danne sig et billede af de forskellige interesser, dvs. regionernes, skovejernes, industriens, jagtretsindehavernes, arbejdstagernes og miljøorganisationernes holdninger i de enkelte medlemsstater.

5.1.7. Regionsudvalget går ind for, at der arrangeres internationale møder med henblik på at skabe øget viden på skovområdet og styrke erfaringsudvekslingen. Det vil i den forbindelse være oplagt at udnytte de eksisterende samarbejdsstrukturer omkring Atlanterhavet, Østersøen, Nordsøen, Middelhavet osv.

5.2. Forslag til foranstaltninger inden for skovforvaltningen

5.2.1. Regionsudvalget er enig med Europa-Parlamentet i, at der i EU bør skabes enighed om retningslinjer og fælles principper for skovforvaltningen i stil med princippet om bæredygtigt skovbrug. Det er medlemsstaternes og regionernes opgave at udarbejde nærmere retningslinjer for forvaltningen af skovene ud fra bl.a. skovenes økologiske tilstand, træbestandens struktur og alder samt skovenes anvendelse. I de fleste lande er der desuden behov for regionale retningslinjer. Regionsudvalget peger dog på, at der i mange medlemsstater og regioner faktisk findes bestemmelser for bæredygtig skovforvaltning.

5.2.2. Kommissionen skal støtte medlemsstaterne i deres bestræbelser på at udarbejde langsigtede planer for skovenes forvaltning og anvendelse, som med jævne mellemrum skal revideres, idet varige positive resultater kun kan opnås gennem planlægning.

5.2.3. Regionsudvalget betoner vigtigheden af støtteforanstaltninger fra Kommissionens side, såsom finansiering af forskningsaktiviteter, for så vidt angår udviklingen af økologiske skovforvaltningsmetoder og klarlæggelse af sådanne foranstaltningers samlede økonomiske nytte. Til økologiske forvaltningsmetoder hører bl.a., at skovene fornyes i små enheder med mangesidet anvendelse af hovedsagelig lokale træarter. Formeringsmaterialet bør være af en oprindelse, der gør det egnet til det pågældende område.

5.2.4. Regionsudvalget foreslår Kommissionen, at man i forbindelse med revisionen af direktiverne om handel med skovenes formeringsmateriale tager muligheden for at anvende det materiale, der passer bedst til den enkelte region, i betragtning. Relevante faktorer i denne forbindelse er i det mindste oprindelse, plantestørrelse og plantetype.

5.2.5. For at kunne give EU og medlemsstaterne adgang til pålidelige oplysninger om træbestanden og skovenes tilstand, bør man tage det bedst mulige fælles system til skovinventering i anvendelse.

5.3. Forslag vedrørende skovenes anvendelse

5.3.1. Regionsudvalget glæder sig over, at Parlamentet i sin beslutning støtter mangesidet anvendelse af skovene. I de fleste skovområder kan kommerciel og rekreativ udnyttelse af skovene forenes, hvis der tages hensyn til princippet om bæredygtig anvendelse.

5.3.2. Hvis den konkurrenceevne, EU's skovbrugsprodukter har i dag, skal kunne bevares fremover, bør Kommissionen efter Regionsudvalgets opfattelse støtte forsknings- og udviklingsaktiviteter med henblik på at frembringe nye, højtforædlede produkter.

5.3.3. Regionsudvalget støtter Kommissionens forslag om en forenkling af opbygningen af det femte rammeprogram for forskning. For at udvikle skovbruget og skovprodukternes forædling bør en ikke ubetydelig finansiel indsats øremærkes til de foreslåede programmer »fremme af en konkurrence og bæredygtig vækst« og »bioressourcer og økosystemer« under hensyntagen til de lange implementeringstider, der er forbundet med sådanne projekter.

5.3.4. Regionsudvalget tilslutter sig Parlamentets forslag om at fremme anvendelsen af træ i energifremstillingen.

5.3.5. I forbindelse med revisionen af strukturfondene er det yderst vigtigt at sikre, at der skabes mulighed for at yde støtte til udviklingen af små virksomheder og mikrovirksomheder inden for træforædling i landdistrikterne såvel som til fremme af virksomhedernes samarbejde og udviklingen af regionale kvalitetsmærker.

5.3.6. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det vigtigt, at forsknings- og forsøgsaktiviteterne omfatter finansiering til projekter, der vedrører anvendelsen af fiber - såvel frisk fiber og genbrugsfiber som fiber fra marker - i træindustriprodukter. Denne forskning skal lægges an på at klarlægge fiberens samlede økonomiske kredsløbsperiode samt på at finde gode blandingsforhold og nye måder at bruge genbrugsfiber på, f.eks. i energifremstilling.

5.3.7. Den anvendte mængde af hhv. frisk fiber og genbrugsfiber bør ikke reguleres kunstigt med begrænsninger, støtteforanstaltninger eller skattebegunstigelse.

5.3.8. Regionsudvalget støtter varmt Parlamentets forslag om en uddannelses- og oplysningskampagne vedrørende skovenes og skovbrugsprodukternes betydning. En sådan kampagne bør navnlig informere om træs egenskaber som miljøvenligt råstof. Kampagnen kan tage sigte på såvel forbrugere, skoleelever og studerende som på industrien og offentligt ansatte.

5.4. Forslag til beskyttelsesforanstaltninger

5.4.1. Efter Regionsudvalgets opfattelse bør EU udarbejde henstillinger om opretholdelse af skovenes biologiske mangfoldighed, som de enkelte medlemsstater derefter kan præcisere i overensstemmelse med de regionale forhold.

5.4.2. Regionsudvalget understreger, at der bør værnes om den private ejendomsret i skovene, idet den er af stor betydning for skovbeskyttelsen og udviklingen af et bæredygtigt skovbrug.

5.4.3. Regionsudvalget støtter foranstaltninger til beskyttelse af værdifulde naturområder og landskaber. Det er i denne forbindelse vigtigt, at NATURA 2000-programmet gennemføres. Når man gennemfører naturbeskyttelsesforanstaltninger, skal man dog have subsidiaritetsprincippet in mente og høre indbyggerne i det berørte område, navnlig skovejerne. Samtidig skal naturbeskyttelsesprogrammernes omfang afstemmes efter de tilgængelige budgetmidler. Regionsudvalget understreger i øvrigt, at den fysiske planlægning i regionerne og kommunerne giver gode muligheder for at udpege naturbeskyttelsesområder og bilægge interessekonflikter. Oprettelse af naturparker i regionalt eller nationalt regi ligger f.eks. fint i forlængelse af målsætningerne.

5.4.4. Regionsudvalget lægger vægt på, at EU under udarbejdelsen af henstillinger og fælles kriterier for skovenes certificeringssystemer skal sikre, at hver enkelt medlemsstat og region får mulighed for at benytte sig af en ordning, der tager hensyn til de særlige forhold i området. Systemet skal være frivilligt og passe til ejerstrukturen i skovbruget, praksis inden for handelen med træ samt naturforholdene. Systemet skal være omkostningseffektivt, således at det ikke er forbundet med urimelige omkostninger for nogen af parterne at gennemføre og overvåge certificeringen.

5.4.5. Under planlægningen af indholdet i EU's femte rammeprogram for forskning skal der åbnes mulighed for finansiering af forskning i såvel miljøskadernes indvirkning på skovene som i skovenes og forskellige skovbrugsforanstaltningers indvirkning på miljøet.

5.4.6. Efter Regionsudvalgets opfattelse er det i gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 307/86 særdeles vigtigt, at man får etableret et observationsnetværk i fuld skala til måling af skovenes tilstand, samt at EFICS-databasen for skovbruget gøres færdig.

Bruxelles, den 19. november 1997.

Pasqual MARAGALL i MIRA

Formand for Regionsudvalget