DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/37

Regionsudvalgets udtalelse om Kvinder og fattigdom i EU

(2006/C 81/10)

REGIONSUDVALGET HAR —

under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning af 11. maj 2005 om i henhold til EF-traktatens artikel 265, stk. 4, at anmode om Regionsudvalgets udtalelse om »Kvinder og fattigdom i Den Europæiske Union«,

under henvisning til formandens beslutning af 19. maj 2005 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalget for Økonomisk Politik og Social- og Arbejdsmarkedspolitik,

under henvisning til EF-traktatens artikel 2 (1), ifølge hvilken fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder er en af Fællesskabets opgaver,

under henvisning til EF-traktatens artikel 3, ifølge hvilken Fællesskabet i alle sine aktiviteter tilstræber at fjerne uligheder og fremme ligestilling mellem mænd og kvinder,

under henvisning til EF-traktatens artikel 13, som giver Kommissionen ret til at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til at bekæmpe forskelsbehandling, navnlig på grund af køn,

under henvisning til EF-traktatens artikel 141, der forpligter til at gennemføre princippet om lige løn til mænd og kvinder,

under henvisning til artikel 23 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, der sikrer ligestilling mellem mænd og kvinder på alle områder,

under henvisning til konklusionerne fra Lissabon-topmødet (2000), hvori opstilles målet om en beskæftigelsesfrekvens på 70 % for befolkningen som helhed og 60 % for kvinder i den erhvervsaktive alder i 2010,

under henvisning til Rådets afgørelse om EF-handlingsprogrammet vedrørende fællesskabsstrategien for ligestilling mellem mænd og kvinder (2001-2005) (2),

under henvisning til sin udtalelse om »Lige muligheder for mænd og kvinder« (CdR 161/96 fin),

under henvisning til sin udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen — På vej mod en EF-rammestrategi for ligestilling mellem mænd og kvinder (2001-2005)« og »Forslag til Rådets beslutning om støtteprogrammet til Fællesskabets rammeprogram for ligestilling mellem mænd og kvinder (2001-2005)« (3) (CdR 233/2000 fin),

under henvisning til sin udtalelse af om »Forslag til Rådets direktiv om gennemførelse af princippet om ligebehandling af kvinder og mænd i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser« (4) (CdR 19/2004 fin),

under henvisning til sin udtalelse om »Kommissionens meddelelse om retningslinjer for anden runde af EF-initiativet Equal vedrørende tværnationalt samarbejde til fremme af en ny praksis i bekæmpelsen af forskelsbehandling og uligheder af enhver art i forbindelse med arbejdsmarkedet »Fri bevægelighed for gode idéer«« (5) (CdR 96/2004 fin),

under henvisning til sin udtalelse af 18. november 2004 om »Grønbog: Ligestilling og ikke-forskelsbehandling i den udvidede Europæiske Union« (6) (CdR 241/2004 fin),

under henvisning til sin udtalelse om »Forordning om Den Europæiske Socialfond« (7) og »Forslag til afgørelse om et fællesskabsprogram for beskæftigelse og social solidaritet — Progress« (8) (CdR 240/2004 fin),

under henvisning til sin udtalelse om »Kommissionens meddelelse om Den Social- og Arbejdsmarkedspolitiske Dagsorden« (9) (CdR 80/2005 rev. 1),

under henvisning til erklæring fra den fjerde internationale kvindekonference vedtaget den 15. september 1995 i Beijing (Beijing-erklæringen) og handlingsprogrammet vedføjet erklæringen,

under henvisning til millenniumudviklingsmålene og især målet om at »fremme ligestilling mellem mænd og kvinder og styrke kvinders indflydelse« samt forbedre mødres sundhed,

ud fra følgende betragtning: I overensstemmelse med Beijing-erklæringen »udgør kvinders deltagelse i den økonomiske og sociale udvikling, lige muligheder og fuld inddragelse, på lige fod, af kvinder og mænd, som skal være aktører i og have fordel af en bæredygtig udvikling til gavn for den enkelte, væsentlige forudsætninger for at kunne rydde fattigdom af vejen gennem en vedvarende økonomisk vækst, social udvikling, miljøbeskyttelse og social retfærdighed;«

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 151/2005 rev. 1), som blev vedtaget af Underudvalget for Økonomisk Politik og Social- og Arbejdsmarkedspolitik den 29. juni 2005 med Mireille Lacombre (FR/PSE), medlem af regionalrådet i Puy-de-Dôme (Frankrig), som ordfører —

på den 61. plenarforsamling den 12. og 13. oktober 2005 (mødet den 13. oktober) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse:

1. Regionsudvalgets synspunkter

Regionsudvalget

1.1 mener, at Europa-Parlamentets anmodning om en udtalelse skal ses i lyset af følgende forhold:

1.1.1 Kvinder, navnlig enlige mødre med et eller flere børn og ældre kvinder, tvinges oftere end mænd ud i fattigdom og nød. 17 % af disse kvinder lever stadig under fattigdomstærsklen (10).

1.1.2 Det bedste middel mod utrygge forhold er at sikre kvinder adgang til ordentligt lønnede job. Dette sikrer dem uafhængighed og selvstændighed og giver dem mulighed for at klare sig, hvis familien går i opløsning.

1.1.3 Kvinder udgør omkring halvdelen af EU's erhvervsaktive befolkning (11). I EU-landene som helhed er det blevet almindeligt, at kvinder har lønnet beskæftigelse. Trods denne historiske udvikling på arbejdsmarkedet er Lissabon-målet (2000) om en beskæftigelsesgrad blandt kvinder på 60 % ikke nået. Arbejdsløsheden er stadig større blandt kvinder end blandt mænd i de fleste lande. Også når det gælder ledighedens varighed, er fordelingen skæv, navnlig i de sydeuropæiske lande.

Regionsudvalget

1.2 understreger, at de mange forskellige former for forskelsbehandling, som kvinder udsættes for, alle er med til at hindre realiseringen af EU's mål:

1.2.1 Kvinders løn er fortsat lavere end mænds. Trods direktivet fra 1975 om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde er der stadig en lønforskel mellem mænd og kvinder på omkring 15 % (12). Denne lønmæssige ulighed afspejler i realiteten de barrierer og den modvilje, der er på arbejdsmarkedet mod kvinders deltagelse på lige fod med mænd.

1.2.2 Der er desuden langt flere kvinder end mænd i deltidsbeskæftigelse o.l., hvilket stiller dem endnu svagere. 33,5 % af den kvindelige arbejdsstyrke arbejder på deltid. For mænd er tallet 6,5 % (2002). I løbet af 10 år er andelen af kvinder i deltidsarbejde steget dobbelt så hurtigt som blandt mænd (4,7 procentpoint over for 2,3). Er det ikke arbejdsgiveren, der tvinger dem på deltid, er det manglen på kvalificerede børnepasnings- og ældreplejeordninger. Kvinders dobbeltarbejde medfører en forringelse af deres livskvalitet. Der er lang vej igen til en lige byrdefordeling i hjemmet, selv om mænd i dag mener, at de også har et vigtigt ansvar med hensyn til at sikre ligestilling. Selv om beskæftigelse rigtigt nok har gjort kvinder mere selvstændige, har det ofte betydet en forringelse af livskvaliteten for de mest ugunstigt stillede grupper. Under disse strenge forhold tvinges den enkelte kvinde ofte til enten »frivilligt« at gå på deltid eller midlertidigt at forlade arbejdsmarkedet i en periode efter en fødsel. Dette øger risikoen for at ende i en prekær situation i tilfælde af skilsmisse.

1.2.3 Størstedelen af den ældre befolkning er kvinder (13), og der er et betydeligt spænd mellem de månedlige pensioner (14).

1.2.4 Vold mod kvinder er det største og mest alvorlige udtryk for den diskrimination, de er udsat for. Kønsbestemt vold har en ødelæggende effekt på kvinders liv og psyke, skaber ubalance i deres arbejdsliv og øger risikoen for social udstødelse. Kønsbestemt vold betragtes som en af årsagerne til, at så få kvinder tager del i det offentlige og det politiske liv. Hustruvold er en af hovedårsagerne til, at familier opløses.

Regionsudvalget

1.2.5 beklager, at EU's primærret, trods dens tværnationale dimension og fortrinsstilling i samtlige EU-lande, ikke har et særskilt retsgrundlag, så der kan sættes direkte ind mod vold over for kvinder;

1.2.6 spørgsmålet om handel med kvinder og prostitution er fortsat højaktuelt, i og med at der er tale om et problem, der ikke begrænser sig til oprindelses- og bestemmelseslandet, men også involverer transitlandet. For at kunne løse dette problem, er det ikke nok med repressive foranstaltninger i form af programmer styret af Kommissionens Generaldirektorat for Retfærdighed, Frihed og Sikkerhed, men det er også nødvendigt, at der på alle de felter, hvor marginalisering kan bekæmpes, skabes muligheder for social integration, uddannelse og beskæftigelse;

1.2.7 henleder endvidere opmærksomheden på de særlige forhold, der gør sig gældende for kvinder fra etniske minoriteter i Den Europæiske Union, for hvem problemerne med at få adgang til uddannelse er en medvirkende årsag til udstødelse, ligesom også traditionsbundne forhold i visse tilfælde vanskeliggør deres integration i de europæiske samfund.

Regionsudvalget

1.3 vurderer, at det afgjort er forskelsbehandling af mænd og kvinder, der bidrager til social utryghed med risiko for fattigdom og marginalisering:

1.3.1 glæder sig over, at EU ligger i front på verdensplan med hensyn til bekæmpelse af forskelsbehandling og generelt viser det gode eksempel;

1.3.2 bemærker, at netværket af juridiske eksperter vedrørende EU-rettens anvendelse på ligebehandling af mænd og kvinder nok konstaterer, at »princippet om ligebehandling af mænd og kvinder synes at være omsat i samtlige nationale retssystemer«, men at definitionen af begreberne direkte og indirekte forskelsbehandling »tydeligvis volder problemer«; endvidere konstaterer samme netværk, at definitionen af positiv forskelsbehandling og anvendelsen af princippet om omvendt bevisbyrde fortsat henstår som uløste spørgsmål i en del medlemsstater.

Regionsudvalget

1.3.3 konstaterer ikke desto mindre, at det ikke er nok at gennemføre strategien for ligestilling (gender mainstreaming), som består i at integrere målsætningen om ligestilling mellem mænd og kvinder i samtlige makroøkonomiske politikker;

1.3.4 påpeger, at EF-Domstolen blandt andet i sin dom af 11. januar 2000 i sag C-285/98 Tanja Kreil fastslog, at retten til ikke at blive diskrimineret på grund af køn udgør en grundlæggende ret i henhold til fællesskabsretten, og at enhver undtagelse fra denne bestemmelse skal fortolkes indskrænkende. Domstolen præciserede endvidere: »I ethvert tilfælde, hvor der gøres undtagelse fra en grundlæggende rettighed, såsom princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, skal den nærmere rækkevidde af undtagelsen desuden fastlægges under hensyntagen til proportionalitetsprincippet, som er en af fællesskabsrettens almindelige grundsætninger. Efter dette princip må undtagelserne ikke gå videre, end det er rimeligt og nødvendigt for at nå det tilsigtede mål«;

1.3.5 minder om, at foranstaltninger, der skal gøre det nemmere at forene familie- og arbejdsliv ikke er i modstrid med anerkendelsen af retten til arbejde, men beklager enhver politik, der ansporer kvinderne til at vende tilbage til hjemmet, når målet er at »pynte på« arbejdsløshedsstatistikken;

1.3.6 konstaterer, at deltidsarbejde — som varierer fra 18 % af den samlede beskæftigelse i EU-15 til 15 % i de nye medlemsstater og kandidatlandene — overalt i EU-landene fortsat er kvindens lod, og med undtagelse af Slovenien, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og Cypern erklærer flertallet af kvinder på deltid såvel i Grækenland, Portugal, Italien, Finland og Sverige, at de ufrivilligt udfører denne type arbejde og ønsker at arbejde på fuld tid. De, der har »valgt« deltid (over 40 % i Danmark og Sverige, over 60 % i Frankrig, Luxembourg og Det Forenede Kongerige), gør det især på grund af familiemæssige forpligtelser;

1.3.7 understreger, at skabelsen af en rimelig balance mellem beskæftigelsesfleksibilitet og beskæftigelsessikkerhed er nødvendig for gennemførelsen af de grundlæggende mål i Lissabon-strategien, som tilråder en mere smidig tilrettelæggelse af arbejdet. Målet er at skabe gunstige vilkår for fuld beskæftigelse, social samhørighed og et arbejdsmarked med flere i beskæftigelse;

1.3.8 går ind for en mere smidig tilrettelæggelse af arbejdet, som ikke hindrer bestræbelserne på at skabe lige karrieremuligheder for mænd og kvinder i EU;

1.3.9 tilslutter sig EU's definition af indirekte forskelsbehandling som en umiddelbart neutral foranstaltning, fordring eller praksis, der i realiteten kan placere det ene eller det andet køn i en særlig ufordelagtig position uden nogen form for objektiv eller legitim begrundelse. Indirekte forskelsbehandling påvirker i høj grad kvinder i en yderst negativ retning og skyldes en manglende integration af kønsaspektet i de offentlige politikker samt en utilstrækkelig inddragelse af evalueringer af effekten af disse politikker på henholdsvis mænd og kvinder forud for deres gennemførelse;

1.3.10 konstaterer, at selv om princippet om at integrere kønsdimensionen optræder i planlægningsdokumenterne for en decentraliseret regionalpolitik i medlemsstaterne, finder princippet ikke systematisk anvendelse i programgennemførelsen, hvor kønshensyn tit blot nævnes, men uden at blive integreret i projektudvælgelsen; det opfordrer de territoriale myndigheder i EU til at lægge mere vægt på de muligheder for ændringer, som strategien for inddragelse af kønsdimensionen indebærer på samtlige stadier i udformningen og gennemførelsen af regionalpolitikken.

1.4 Problematikken omkring den udbredte fattigdom blandt kvinder i global sammenhæng

Regionsudvalget

1.4.1 har allerede udtrykt tilfredshed med, at Kommissionen mener, at ligestilling er et af de grundlæggende mål i EU's eksterne politikker og udviklingspolitikker samt et afgørende element i de grundlæggende arbejdsnormer, som er lagt fast på internationalt plan (15); det kan næppe heller være anderledes, idet Den Internationale Arbejdsorganisation, ILO, konstaterer, at 70 % af verdens 1,3 milliarder fattige (dvs. dem, der må klare sig med, hvad der svarer til under én US-dollar om dagen) er kvinder;

1.4.2 i den sammenhæng er Beijing-handlingsprogrammet stadig fuldt ud relevant, navnlig de fire strategiske mål, som specifikt relaterer til »kvinder og fattigdom«: — revidere, vedtage og gennemføre makroøkonomiske politikker og udviklingsstrategier, der imødekommer fattige kvinders behov og problemer — revidere lovgivningen og den administrative praksis med henblik på at sikre kvinder lige rettigheder og øget adgang til økonomiske ressourcer — give kvinder adgang til opsparings- og kreditfaciliteter og til kreditinstitutter — udvikle metoder, der tager hensyn til specifikke forhold for hvert køn, og søge veje og midler for at dæmme op for, at fattigdommen i særlig grad rammer kvinder;

1.4.3 virkeliggørelsen af disse strategiske mål bør imidlertid ikke begrænses til EU's eksterne politikker og udviklingspolitikker, men også udgøre grundlaget for bekæmpelsen af fattigdom blandt kvinder i EU.

2. Henstillinger fra Regionsudvalget

Regionsudvalget

2.1 mener, at de lokale og regionale myndighedsniveauer står tættest på borgerne og derfor er bedst stillet til at bekæmpe udstødelse;

2.2 mener, at der som led i den løbende indsats for at bekæmpe fattigdom bør gives prioritet til på lokalt og regionalt niveau at fjerne de uligheder, der er roden til fattigdom;

2.3 opfordrer medlemsstaterne til at fremme almene serviceydelser, der kan skabe større sikkerhed i kvinders beskæftigelse, konsolidere den enkeltes ret til social beskyttelse og bekæmpe den stigende fattigdom blandt kvinder;

2.4 gør opmærksom på, at indvandrerkvinders adgang til social beskyttelse jævnligt begrænses, i og med at de ofte kun tages i betragtning som hustru til eller datter af en indvandret mand;

2.5 opfordrer de relevante myndighedsniveauer til at skærpe indsatsen over for vold mod kvinder;

2.6 anmoder om, at de kompetente forvaltningsniveauer også tager hensyn til de specifikke vilkår for særlige grupper af kvinder — kvinder med handicap, ældre kvinder og kvinder i landdistrikter — ved at tilbyde løsninger, som tager højde for deres specielle vanskeligheder.

2.7 opfordrer medlemsstaterne til at indføre større ligeberettigelse med hensyn til betalt forældreorlov, så fædre får bedre mulighed for at deltage aktivt i børnepasningen;

2.8 minder om, at de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse af Den Europæiske Union har skabt forventning hos kvinderne i disse lande om, at gennemførelsen af EU-lovgivningen på området ligestilling mellem mænd og kvinder vil bidrage til større lighed og give dem nye muligheder; anbefaler derfor, at det på basis af kønsopdelte statistikker undersøges, hvilken udvikling der reelt er sket på ligestillingsområdet oven på den økonomiske og politiske omstilling i de medlemsstater, der siden 1989 har gennemført et systemskifte. Denne undersøgelse kunne indgå i arbejdsprogrammet for Det Europæiske Institut for Kønsforskning;

2.9 beklager, at religiøs fundamentalisme, som søger at begrænse eller undertrykke kvinders seksuelle og reproduktive rettigheder, de sidste 10 år har bredt sig på lokalt og regionalt niveau;

2.10 påpeger, at det er afgørende for EU's økonomiske fremtid og velstand, at man tilskynder kvinder til at gribe muligheden for at blive iværksættere, så man kan udjævne kønsskævheden på det europæiske arbejdsmarked; de kompetente forvaltningsniveauer bør også fremme kvinders adgang til de nye teknologier;

2.11 understreger dog de fattigste kvinders begrænsede adgang til disse muligheder på grund af deres sårbarhed, deres udsatte sociale position og den mangel på tillid, som kreditsektoren og sektoren for finansieringshjælp til igangsættelse af en virksomhed eller en aktivitet generelt viser dem;

2.12 opfordrer de kompetente forvaltningsniveauer til at skabe de nødvendige betingelser for at fremme kvinders deltagelse i det politiske liv;

2.13 anser det for påtrængende nødvendigt at træffe effektive foranstaltninger til at bekæmpe disse uligheder ved roden. Årsagerne til udstødelse af de mest sårbare grupper er primært: — overrepræsentationen af kvinder blandt de kortuddannede på arbejdsmarkedet, hvilket er resultatet af en haltende erhvervsorientering, en ofte manglende anerkendelse af kvinders kvalifikationer samt en tendens til, at kvinder, efter at være kommet i arbejde, ofte bliver i det samme job uden udsigt til at udvikle sig, — tendensen i retning af tvungen deltid, som kun forværrer kvindens situation yderligere, i og med at den ofte er ledsaget af forskudte arbejdstider, der gør det endnu sværere at forene arbejde, familieforpligtelser og socialt liv, — ét er, at kvinder kommer ud på arbejdsmarkedet, men den type job, som de får, bringer dem sjældent tryghed, — manglen på børnepasningstilbud og plejetilbud til ældre; kun ved at sikre adgang til børnepasning og til plejefaciliteter for ældre familiemedlemmer til en rimelig pris og af høj kvalitet kan der opnås reel social og arbejdsmæssig integration;

2.14 mener, at man i bestræbelserne på at undgå, at kvinder rammes særlig hårdt af fattigdom, navnlig må satse på lige adgang til uddannelse og udryddelse af analfabetisme blandt kvinder. I den forbindelse er det vigtigt, at kvinder sikres bedre adgang til erhvervs- og videreuddannelser, til videnskabelige og tekniske uddannelser og til nye informationsteknologier, navnlig i landdistrikterne;

2.15 mener, at kvinders talenter bør gøres til en væsentlig drivkraft for regionaludvikling: — forening af arbejde, familie- og privatliv kan bidrage betydeligt til et højere aktivitetsniveau og fødselstal, — mange kvinder i den fødedygtige alder er tvunget til at »vælge« mellem en karriere og børn, — gode politikker, der tilgodeser arbejdende forældre, kan bidrage til at øge såvel fødselshyppigheden som beskæftigelsen, — kvinder, som vælger at gå hjemme for at passe deres børn i førskolealderen, bør have adgang til rådgivning og uddannelse, så det bliver lettere for dem at vende tilbage til arbejdsmarkedet, uden at det får større konsekvenser for deres karriere.

2.16 understreger nødvendigheden af at fjerne hindringerne for at kvinder, der har afbrudt deres karriere, kan vende tilbage til arbejdsmarkedet: ulige adgang til bolig-, uddannelses- og efteruddannelsesressourcer, til beskæftigelsesmuligheder og forskelsbehandling på arbejdsmarkedet som følge af alder og familiemæssige forpligtelser.

Regionsudvalget

2.17 gentager, at det går ind for en absolut streng overholdelse af nærhedsprincippet: EU-lovgivningen bør lade det være op til de enkelte lokale myndigheder at vælge, hvordan de vil tilrettelægge og udøve deres beføjelser, i overensstemmelse med de nationale bestemmelser, i en tid med decentralisering er de lokale og regionale myndigheder bedst placeret til via deres netværk af folkevalgte at fremme dialogen med lokalsamfundene, indkredse behovene og finde frem til, hvordan problemerne med ulige behandling af mænd og kvinder kan løses i praksis;

2.18 opfordrer EU's budgetmyndighed til at sænke grænsen for støtteberettigelse for projekter, der fremlægges inden for rammerne af fællesskabsprogrammer til gennemførelse af ligestilling — uden dermed at sænke lofterne. Dette skal bringe størrelsen af projekterne, navnlig projekter der har til formål af fremme udvekslingen af god praksis, men også projekter der indgår i decentrale samarbejdsprojekter, på niveau med de midler, som de lokale og regionale ikke-statslige organisationer er i stand til at mobilisere. I øvrigt bør kvindeorganisationer, som er aktive på lokalt, regionalt eller nationalt plan, og som er egnede til at lede tværnationale projekter, have adgang til projektfinansiering og ikke være udelukket, fordi de ikke er organiserede på europæisk plan;

2.19 foreslår at oprette en række specifikke programmer, der skal stimulere de lokale og regionale myndigheder til at gennemføre: — programmer, der skal garantere en hensyntagen til ligestillingsaspektet i alle faser af udarbejdelsen af territoriale politikker (gender mainstreaming), — programmer, der skal sikre, at kvinders behov i højere grad tages med i betragtning under udarbejdelsen af budgettet for de lokale og regionale myndigheder, og at der sikres en fordeling af ressourcerne på køn (gender budgetting), — programmer til oplysning af folkevalgte og uddannelse af lokalt og regionalt ansatte tjenestemænd, for at de kan medvirke til at sikre lige muligheder for alle, — tværnationalt samarbejde med henblik på udveksling af god praksis inden for ligestilling, — nye forvaltnings- og styreformer, der skal lette kvinders adgang til ledende stillinger i alle beslutningstagende instanser for dermed at sikre en bedre politikimplementering af disse spørgsmål;

2.20 opfordrer Kommissionen til med henblik på gennemførelsen af ligestillingspolitikken at udarbejde en håndbog i god praksis til brug for EU's lokale og regionale myndigheder;

2.21 opfordrer EU's lokale og regionale myndigheder til at lade deres ligestillingspolitik indgå som selvstændig komponent i deres projekter vedrørende decentralt samarbejde, f.eks. gennem projekter til fremme af kvinders adgang til uddannelse og til mikrofinansiering af kommercielle aktiviteter;

2.22 noterer sig Kommissionens forelæggelse den 31. maj 2005 af et forslag til afgørelse om »Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle (2007) — mod et retfærdigt samfund«, som Regionsudvalget vil afgive særskilt udtalelse om; med henblik på, at år 2007 kan give en ny impuls til den konkrete gennemførelse af EU-lovgivningen mod forskelsbehandling, herunder navnlig kønsdiskrimination, opfordrer Regionsudvalget imidlertid allerede nu de øvrige EU-institutioner til at gøre brug af udvalgets funktion som informations- og aktionsformidler for EU's lokale og regionale myndigheder;

2.23 henleder opmærksomheden på kravet om territorial samhørighed i de finansielle overslag for 2007-2013 og understreger, at det er vigtigt, at de fremtidige strukturfonde fortsat støtter lokale initiativer til fordel for kvinder, navnlig i de mindst gunstigt stillede regioner i EU.

Bruxelles, den 13. oktober 2005 Peter STRAUB Formand for Regionsudvalget

(1) Referencerne er til den nugældende traktat (Nice-traktaten).

(2) EFT L 17 af 19.1.2001, s. 22.

(3) EFT C 144 af 16.5.2001, s. 47 [KOM(2000) 335 endelig – 2000/0143 (CNS)].

(4) EUT C 121 af 30.4.2003, s. 25 [KOM(2003) 657 endelig – 2003/0265 (CNS)].

(5) EUT C 318 af 22.12.2004, s. 15 [KOM(2003) 840 endelig].

(6) EUT C 71 af 23.3.2005, s. 62 [KOM(2004) 379 endelig].

(7) EUT C 164 af 5.7.2005, s. 48 [KOM(2004) 493 endelig – 2004/0165 (COD)].

(8) EUT C 164 af 5.7.2005, s. 48 [KOM(2004) 488 endelig – 2004/0158 (COD)]

(9) KOM(2005) 33 endelig.

(10) I EU-25 er fattigdomstærsklen sat til 60 % af den nationale gennemsnitsindkomst inkl. sociale ydelser (Eurostat 2001).

(11) Kvindernes erhvervsfrekvens i EU er på 44 %.

(12) Eurostat 2003. Lønforskellen svinger mellem 4 % for Malta og 25 % for Cypern.

(13) 60 % af befolkningen over 65 år og næsten 2/3 af befolkningen over 75 år.

(14) Eksempelvis modtager kvinder i Frankrig en månedlig pension på gennemsnitlig 848 EUR, mens mænd modtager 1 416 EUR, hvilket svarer til en forskel på 42 %. I Spanien er spændet på 37 % (405 EUR over for 650 EUR), og i Østrig er beløbene henholdsvis 734 og 1 334 EUR.

(15) Udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen om Den sociale dimension af globaliseringen - EU's politiske bidrag til at sprede fordelene til alle borgerne«, KOM(2004) 383 endelig.