DA Den Europæiske Unions Tidende C 157/11

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer

(2018/C 157/07)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1).

ENHEDSDOKUMENT

»VLEES VAN HET ROOD RAS VAN WEST-VLAANDEREN«

EU-nr.: PDO-BE-02261 — 11.1.2017

BOB ( X ) BGB ( )

1. Betegnelse

»Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen«

2. Medlemsstat eller tredjeland

Belgien

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren

3.1. Produkttype

Kategori 1.1. Kød (og slagteaffald), fersk

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1

Betegnelsen »Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen« må kun anvendes for fersk kød fra hundyr af den belgiske røde race, som er mellem tre et halvt og otte år gamle og fra stude af den belgiske røde race, som er mellem to og tre et halvt år gamle.

Slagtekroppene skal overholde følgende specifikationer:

— Vægt: mindst 380 kg

— Kropsbygning: Klasse S, E, U, R og O i SEUROP-klassifikationen for kvæg

— Fedningsgrad 2, 3, 4 eller 5.

Kødet er forholdsvis mørkerødt, med let, fin marmorering og en finkornet tekstur.

Kødet har en fyldig, intens smag, og det fine fedt giver det et cremet strejf.

3.3. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse) og råvarer (kun for forarbejdede produkter)

75-100 % af det grovfoder (græs og græsprodukter), som belgiske røde køer og stude får, er produceret i det geografiske område, hovedsagelig på selve bedriften. I visse perioder af deres liv får kvæget som supplement hertil en begrænset procentdel kraftfoder.

Om sommeren græsser kvæget på markerne, så snart og så længe vejret tillader det, i gennemsnit syv måneder mellem april og november.

Om vinteren består foderet primært af lokale græsprodukter: græsensilage og hø.

Græsprodukterne produceres på bedriften, men om nødvendigt kan der indkøbes lokale foderprodukter fra det geografiske område. Kun i ekstreme vejrsituationer (tørke eller kraftig regn) kan der i begrænset omfang indkøbes foder fra naboområderne. Hvert år udgør den procentdel af foderet, som kommer fra andre steder end det geografiske område, fra 30 % til højst 50 % af det tørfoder, som gives til dyrene, og dette påvirker ikke kødets særlige kendetegn.

Ud over græsprodukterne får kvæget følgende:

— om sommeren (og kun, hvis det er nødvendigt): lokalt produceret grovfoder (såsom majs, pulp, bærme, kartofler, halm osv.)

— om vinteren: grovfoder og højst 0,5 kg kraftfoder pr. dag pr. 100 kg levende vægt.

Det ovenfor nævnte supplerende grovfoder produceres primært på bedriften, men kan købes, hvis det er nødvendigt. 75-100 % kommer fra det geografiske område.

Opfedningsperioden varer op til fem måneder. Foderet suppleres med kraftfoder op til maksimalt 1 kg pr. dag pr. 100 kg levende vægt. Kraftfoderet indeholder korn suppleret med bl.a. hørfrøkager, foderbeder og kartofler. Dyrene kan fedes op i stalden, enten tøjret eller fritgående, eller på marken.

3.4. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område

Fødsel, opdræt, opfedning og slagtning skal finde sted i det geografiske område.

3.5. Særlige regler for udskæring, rivning eller emballering osv. af det produkt, som betegnelsen henviser til

—

3.6. Særlige regler for mærkning af det produkt, som betegnelsen henviser til

Etiketten skal angive den registrerede betegnelse »Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen«.

4. Kort angivelse af det geografiske områdes afgrænsning

Det geografiske område består af den belgiske provins Vestflandern.

5. Tilknytning til det geografiske område

Det geografiske områdes egenart

I Vestflandern bruges traditionelt landbrug med blandede bedrifter. Provinsen beskrives som følger: »Vestflandern er et lavtliggende område […]. Provinsen har et meget gunstigt kystklima og består hovedsageligt af meget frugtbar landbrugsjord: bag klitterne er den inddæmmede jord tung, og den sydlige halvdel af provinsen består af frugtbar sandet lerjord, mens der i trekanten Brugge-Torhout-Tielt er primært sandjord. Bortset fra området med sandjord har landbrugerne i Vestflandern en lang række muligheder i forhold til arealforvaltning og afgrøderotation.«

Husdyrbrug har altid indtaget en vigtig plads i Vestflandern takket være beliggenheden ved Nordsøen og det karakteristiske kystklima. Kystklimaet er stærkt påvirket af den varme Golfstrøm i Atlanterhavet. Det betyder, at der kun er få rigtig kolde eller rigtig varme dage i Vestflandern. Kombineret med, at området har de fleste solskinstimer i Belgien, giver dette gode vækstbetingelser for græs og græsprodukter, som er den vigtigste kilde til foder for belgisk rødt kvæg. De fede græsprodukter giver smagfuldt kød med et cremet strejf.

Opdrættere af belgisk rødt kvæg videregiver deres viden fra generation til generation: Dyrene får lov til at græsse udendørs, så længe vejret tillader det, og de opdrættes primært på grovfoder. Endvidere slagtes de lidt senere end kødkvæg af andre racer. Kvægavlere i Vestflandern har blandede landbrugsbedrifter, som er nært knyttet til de lokale traditioner og har tilpasset sig de geografiske og klimatiske forhold. Sammen med husdyrbrug dyrkes også afgrøder som hvede, byg, sukkerroer, kartofler og majs, som traditionelt bruges som grovfoder til belgisk rødt kvæg.

Produktets egenart

Rødt kvæg har græsset i Vestflandern og den nordlige del af fransk Flandern i århundreder. Omkring 1770 var der tale om et homogent opdrætscenter for rødt kvæg. De udgjorde 95 % af regionens samlede kvægpopulation.

Efter at Belgien opnåede uafhængighed i 1830, førte de forskellige husdyrbrugsmetoder indført af de franske og belgiske myndigheder til en opdeling af racen. I Frankrig blev malkekvæg prioriteret, hvilket førte til udviklingen af »rouge des Flandres« eller racen »casselloise«. I Vestflandern var det stadig en race med to formål.

I 1906 blev der oprettet et regionalt syndikat, som skulle føre en stambog for hele Vestflandern. Racen blev på nederlandske kaldt »rood Vlaams ras«, men blev senere omdøbt til »rood ras van West Vlaanderen«, en betegnelse, som fremhæver det afgrænsede opdrætsområde, nemlig den belgiske provins Vestflandern. Siden begyndelsen af det 20. århundrede har provinsen Vestflandern bevidst valgt at have en enkelt race inden for sine grænser.

Indtil 1970'erne var op til 80 % af alt kvæg i Vestflandern af den belgiske røde race.

Racen blev bevaret, fordi nogle landbrugere i Vestflandern bevidst valgte den på grund af kødets særlige kvaliteter. I 1994 var det stadig sådan, at 99,6 % af alt belgisk rødt kvæg befandt sig i Vestflandern. Nyere tal viser, at dette tal fortsat er over 95 %.

Kødets egenart

Kombinationen af racens særlige kendetegn og de geografiske kendetegn ved provinsen Vestflandern giver kødet dets særpræg.

I århundredernes løb har den belgiske røde race tilpasset sig områdets milde kystklima og den fede, frugtbare jord i Vestflandern. Det siges ofte, at belgisk rødt kvæg omdanner græs til kød bedre end nogen anden belgisk kvægrace. Dyrene græsser så længe som muligt på markerne i Vestflandern, og om vinteren får de også en rig variation af lokalt dyrket grovfoder.

»Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen« adskiller sig fra andet belgisk kød ved sin fyldige, robuste kødsmag. Kødsmagen ledsages af et cremet strejf som følge af den fine marmorering. Endvidere er kødet meget mørt uden at miste smagen. Kødets mørhed skyldes den fine og meget finkornede struktur. Kødet har en flot mørkerød farve.

De særlige kendetegn ved »Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen« skyldes racen, det lokale græsfoder og den modne alder, som kvæget slagtes i.

Tilknytningen mellem det geografiske miljø og produktets særlige kendetegn

Tilknytningen mellem den belgiske røde race og provinsen Vestflandern har eksisteret i århundreder. Det geografiske område omfatter de lokale kvægopdrætteres omfattende viden og den effektive føring af stambogen samt de specifikke klima- og jordbundsforhold.

Den høje andel af lokale græsprodukter i kvægets kost har en positiv indflydelse på kødets smag. I det milde kystklima kan græsset gro hele året, hvilket giver stor muskelfylde og saftigt, finkornet kød. Kødets kvalitet er et særligt kendetegn, da dyrene kan græsse frit på markerne fra en ung alder og opbygge muskelmasse. Hundyrene har kælvet flere gange. Kælvning og diegivning sikrer, at der udvikles naturligt fedt i kødet, og dette giver »Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen« dets cremede smag.

Eftersom dyrene er ældre, når de slagtes, har de haft rigelig tid til at vokse og udvikle muskelmasse på grundlag af lokalt foder af høj kvalitet. Det betyder, at kødet fra dette robuste røde kvæg er mørt og velsmagende.

Også stude af den belgiske røde race udvikler muskelmasse. I konventionelt kvægopdræt får handyrene næsten aldrig mulighed for at nå denne alder. I konventionelt kvægopdræt slagtes de fleste stude allerede i en alder af omkring 20 måneder. Stude af den belgiske røde race slagtes først, når de er mellem to og tre et halvt år gamle. Dette gør det muligt for dyrene at opbygge betydelig muskelmasse, hvilket giver et mørt og fint marmoreret slutprodukt. En anden stor forskel i forhold til konventionelle landbrugsmetoder, er, at belgisk rødt kvæg så vidt muligt er fritgående og opdrættes på græsprodukter og grovfoder fra Vestflandern i stedet for på kraftfoder og majs.

Kvaliteten af »Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen« afspejles i de mange henvisninger til kødet på menuer, både gamle og nyere, og i gastronomisk litteratur.

I dag er »Vlees van het rood ras van West-Vlaanderen« meget velset i gastronomiske kredse i Vestflandern og Belgien som helhed, og dette kvalitetsprodukt efterspørges også i udlandet.

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen

(Artikel 6, stk. 1, andet afsnit, i denne forordning)

http://lv.vlaanderen.be/sites/default/files/attachments/productdossier_vleesvanhetroodrasvanwestvlaanderen.doc

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1.