Nr. C 339/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
I øvrigt finder ØSU det ikke påkrævet, at luftfartsko-
ordinatorerne direkte udnævnes af medlemsstaterne 
med ansvar kun over for disse; den går til gengæld 
ind for neutralitet og gennemsigtighed ved tildeling 
af afgangs- og ankomsttider og mener, at medlems-
Bryssel, den 25. september 1991. 
FORORD 
I betragtning af udtalelsens omfang finder ØSU det 
hensigtsmæssigt at starte med at give et resumé af 
sine hovedsynspunkter og -krav i forbindelse med de 
europæiske aftaler. 
Efter ØSU's mening må man gribe den historiske chan­
ce, der nu er til at etablere tættere og mere stabile 
forbindelser til de central- og østeuropæiske lande og 
til at lægge fundamentet til et fælles europæisk hus, 
som er åbent for alle europæiske lande. 
Der bør gives topprioritet til at fjerne økonomiske og 
sociale uligheder mellem den vestlige og østlige del af 
Europa. staterne skal sikre udpegelsen af neutrale koordi­
natorer. 
Faglig kunnen og neutralitet er yderst vigtigt for denne 
funktion. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Efter ØSU's mening kan de hidtil indgåede handels- og 
samarbejdsaftaler styrke den mellemstatslige dialog; de 
er egnede til økonomisk at underbygge den igangværen­
de proces i vore østlige nabolande. 
ØSU udtrykker tilfredshed med associeringsplanen. 
Den vil nemlig i sig selv kunne sikre og fremme den 
videre udbygning af de politiske, økonomiske og sociale 
forbindelser mellem EF og vore naboer i Central- og 
Østeuropa. 
Associeringsaftalerne (de europæiske aftaler) skaber 
samtidig de institutionelle rammer for en politisk di-Udtalelse om EF's forbindelser med landene i Central- og Østeuropa 
(91/C 339/12) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 24. april 1990 i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 3, at udarbejde en tillægsudtalelse om EF's forbindelser med landene i 
Central- og Østeuropa. 
ØSU's bemærkninger til de igangværende associeringsforhandlinger mellem EF og Tjekkoslo­
vakiet, Polen og Ungarn refererer hovedsageligt til forhandlingsstadet medio juni 1991. ØSU 
forbeholder sig ret til at tage særskilt stilling til den seneste udvikling i de østlige nabolande 
— især i Baltikum og Sovjetunionen, samt om nødvendigt at ændre enkelte passager i den 
foreliggende udtalelse. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for EF's eksterne forbindelser, handels-
og udviklingspolitik, som udpegede Jens Peter Petersen til ordfører. Sektionen vedtog sin 
udtalelse den 12. september 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 289. plenarforsamling, mødet den 
26. september 1991, enstemmigt følgende udtalelse. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/45 
alog, som også kan omfatte meningsudvekslinger om 
presserende bilaterale og multilaterale problemer. 
ØSU mener, at det i de kommende år skulle være 
muligt at skabe et net af europæiske aftaler med vore 
nabolande mod øst. Der må i den forbindelse hurtigst 
muligt optages konkrete forhandlinger med de baltiske 
lande, Estland, Letland og Lithauen, om indgåelse af 
europæiske aftaler. Samtidig tages det dog som givet, 
at Kommissionen vil vedblive med omhyggeligt at 
undersøge de politiske og økonomiske reformer, som 
de enkelte lande indleder, og fordomsfrit vurdere deres 
chancer for succes. Det ville faktisk være katastrofalt, 
hvis EF's konsolidering indadtil — indre marked, øko­
nomisk og monetær union, politisk union — blev unø­
digt forsinket eller sågar udvandet, fordi de skridt, der 
tages til at gennemføre en paneuropæisk integration 
ikke er tilstrækkeligt forberedte. 
ØSU støtter associeringsforhandlingerne med Tjekko­
slovakiet, Polen og Ungarn. Endvidere kan det princi­
pielt tilslutte sig indholdet af de aftaleudkast, der hidtil 
er blevet forhandlet, dog forudsat, at der tages passende 
hensyn til ØSU's kritiske bemærkninger og hen­
stillinger. 
ØSU opfordrer de kontraherende parter til i præamblen 
endvidere at nævne den sociale dimension af den euro­
pæiske enhedsproces samt Fællesskabspagten om ar­
bejdstagernes grundliggende arbejdsmæssige og sociale 
Rettigheder, som stats- og regeringscheferne i EF vedtog 
(omend ikke enstemmigt) i september 1989. Tættere 
forbindelser til de østlige nabolande, samt EF's hjælpe­
foranstaltninger må ikke blot vedrøre de økonomiske, 
tekniske og finansielle områder; der skal ligeledes tages 
behørigt hensyn til de mange forskellige sociale 
aspekter. 
For at få skabt det nødvendige klima af tillid støtter 
ØSU de østlige aftalepartneres anmodning om at få 
deres ønske om EF-medlemskab indføjet i præamblen, 
dog uden at anføre en tidsplan for ansøgning om EF-
medlemskab. 
ØSU foreslår endvidere at indføje en erklæring i præam­
blen om, at de kontraherende parter i Central- og 
Østeuropa betingelsesløst accepterer Acquis commu-
nautaire (den eksisterende fællesskabsret) og forpligter 
sig til i løbet af de to planlagte femårige perioder i 
videst mulig udstrækning at bringe deres respektive 
lande op på EF's nuværende integrationsniveau. 
ØSU udtrykker tilfredshed med, at de kontraherende 
parter agter at fastholde princippet om fri samhandel 
og især overholde af Den almindelige overenskomst om 
Told og Udenrigshandel (GATT)-reglerne. ØSU opfordrer de kontraherende parter til at give sam­
funds- og erhvervskredsene en rolle at spille inden for 
associeringsorganernes institutionelle rammer. Det fo­
reslår, at der nedsættes et konsultativt udvalg, som 
sammensættes af medlemmer af ØSU og medlemmer 
af en tilsvarende gruppering i de associerede lande. 
Hvad angår de europæiske aftalers bestemmelser om fri 
vareudveksling, lægger ØSU navnlig vægt på følgende 
punkter: 
— Det beklager den beslutning, der er blevet truffet 
under forhandlingerne om ikke at lade totrinsplanen 
(to femårige perioder) gælde for liberaliseringen af 
varehandelen. Netop inden for udenrigshandelen 
med industrivarer ville en trinvis fremgangsmåde 
have været af reel og afgørende betydning, således 
at man kunne drøfte tidsplanen for den fortsatte 
markedsliberalisering efter udløbet af den første 
femårige periode. 
— Det tilslutter sig uforbeholdent ElF's asymmetriske 
indfaldsvinkel, men er i tvivl om, hvorvidt det er 
nødvendigt med fem år til at åbne EF's markeder 
fuldstændigt op for industrivarer fra Østeuropa. I 
betragtning af de store omstruktureringsproblemer 
de pågældende lande slås med, burde EF overveje 
at foretage den nødvendige markedsåbning på en 
mere overbevisende måde allerede på det tidspunkt, 
hvor aftalerne træder i kraft. 
— Hvad angår de følsomme sektorer — tekstilvarer, 
EKSF-produkter og landbruget — henvises der til 
de relevante GATT-bestemmelser, hvorefter ingen 
sektor i længden vil kunne undgå en markedsåb­
ning. 
— For handelen med tekstilvarer ville en hurtigere 
liberalisering end hidtil planlagt måske være en 
fordel. Især kunne liberaliseringskøreplanen for pas­
siv forædling forbedres. 
— Kommissionen bør sammen med EF's associerede 
partnere hurtigst muligt udarbejde en konsekvent 
overordnet strategi med en klart defineret tidsplan 
for omstruktureringen af stålindustrien i Østeuropa 
og en tilsvarende gradvis liberalisering af stålmarke­
derne. Denne strategi bør ikke blot være tilfredsstil­
lende for stålvirksomhederne på begge sider, men 
bør ligeledes kunne indføjes i aftalerne om frihan­
delsområdet i overensstemmelse med GATT. 
Hvad angår stålleveranceaftaler, er ØSU af den 
mening, at der bør gives afkald på selvbegræns-
Nr. C 339/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
ningsaftaler med de tre partnere i Østeuropa efter 
en overgangsperiode, hvor der tages tilstrækkeligt 
hensyn til omstruktureringen og den økonomiske 
sanering af stålindustrien i Østeuropa. Samtidig må 
EF's østeuropæiske partnere skrive under på, at de 
vil indstille alle former for GATT-stridig praksis i 
deres handel med EF-landene, især ved at acceptere 
Det europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF)-reg-
lerne for støtte. 
— Med hensyn til kulsektoren har ØSU forståelse for 
kompromisforslaget om at afskaffe importtolden i 
løbet af den første femårige periode. I løbet af 
den anden femårige periode bør de kvantitative 
restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende 
virkninger lempes, under overholdelse af kontrakt­
mæssige forpligtelser, og fuldstændig ophæves ved 
udgangen af aftalernes tiårige overgangsperiode. 
— Eftersom landbrugsprodukter spiller en vigtig rolle 
i de tre østeuropæiske landes udenrigshandel, er 
ØSU enig med Kommissionen i, at EF og de tre 
associerede lande må yde hinanden gensidige ind­
rømmelser i forbindelse med landbrugsprodukter, 
der er omfattet af EF's markedsordninger. Ved så­
danne indrømmelser skal der her tages højde for 
produkternes følsomhed, den fælles landbrugspoli­
tik og udfaldet af GATT-Uruguay-runden. I den 
forbindelse må Kommissionen sørge for, at de i 
forvejen vanskelige problemer inden for den fælles 
landbrugspolitik ikke yderligere skærpes. 
— ØSU udtrykker tilfredshed med den pakke af ledsa­
geforanstaltninger, der foreslås i forbindelse med 
oprettelsen af et frihandelsområde. Det går ud fra, 
at GATT-kodekserne — antidumping/subsidier — 
vil blive overholdt uden begrænsninger. Desuden 
bør de kontraherende parter i Østeuropa fra begyn­
delsen af afstemme deres nationale konkurrenceret 
mest muligt efter EF's konkurrenceregler. Det støt­
ter endvidere de østeuropæiske landes ønske om at 
få kumulative oprindelsesregler. 
For så vidt angår fri bevægelighed for personer, tjeneste­
ydelser og kapital anbefaler ØSU, at disse områder 
ligeledes omfattes af de europæiske aftaler, men finder 
dog nogle af de kompromissøgende passager for ab­
strakte. 
ØSU efterlyser således med hensyn til bevægelighed for 
personer aftaler om, hvordan man skal løse problemet 
med de østeuropæiske arbejdstagere, der er illegalt be­
skæftiget i EF. Endvidere kræver det, at de EF-rettighe-der og -pligter, som vedrører ophold, beskæftigelse 
og mobilitet, skal gælde uindskrænket for de legalt 
indvandrede arbejdstagere og deres familiemedlemmer. 
Planen om, på visse betingelser, at gøre indvandringen 
af arbejdstagere lettere i den tiårige overgangsperiodes 
anden fase, kræver efter ØSU's mening en afklarende 
henvisning til det begrænsede spillerum, EF har — også 
på mellemlang sigt — på området for fri bevægelighed. 
På baggrund af de afskedigelser, som reformer i de 
østlige nabolande indebærer, skal hjælpen fra Vesten 
ikke blot bestå af finansiel og teknisk bistand; der må 
ligeledes gøres en effektiv indsats for at give arbejdsta­
gerne de nødvendige kvalifikationer. 
ØSU bifalder principielt aftalerne om etableringsfrihed, 
men mener dog ikke, at »drastiske« tab af indenlandske 
markedsandele hos de østlige aftalepartnere kan beretti­
ge foranstaltninger til beskyttelse af det pågældende 
lands økonomi. 
På området for tjenesteydelser godkender ØSU den 
tilstræbte liberalisering. Den antager, at Associeringsrå­
det konsekvent vil sætte en stopper for social dumping. 
Med hensyn til frie kapitalbevægelser beklager ØSU, at 
de kontraherende parter endnu ikke er blevet enige om 
en liberaliseringskøreplan med en pålidelig angivelse af, 
hvornår de forskellige kategorier af finansielle aktioner 
skal indgå i et »fuldt liberaliseret system«. 
I spørgsmålet om harmonisering af lovgivningen efterly­
ser ØSU en prioriteringsliste i udkastene til aftalerne; 
man bør f.eks. give prioritet til miljø- og konkurrence­
ret, støtteregler samt arbejdstager- og forbrugerbeskyt­
telse. Endvidere havde det gerne set, om man også hér 
havde indføjet totrinsplanen i de relevante passager i 
aftalerne. 
Inden for det økonomiske samarbejde glæder ØSU sig 
over aftalepartnernes udtrykkelige garanti for, at der i 
forbindelse med økonomiske foranstaltninger fra star­
ten af vil blive taget hensyn til miljøaspekter. Miljøpoli­
tik vedrører hele Europa og må integreres i politikken 
på andre områder. Det nærer dog begrundet tvivl om, 
hvorvidt der i 90'erne overhovedet vil kunne iværksæt­
tes fælles aktioner på alle de nævnte områder (ca. 150 
økonomiske områder). ØSU slår derfor til lyd for en 
stram handlingsplan med opnåelige prioriteter. Disse 
prioriteter bør først og fremmest ligge inden for områ­
der som infrastruktur, kerneenergi eller uddannelse. 
Hvad angår det finansielle samarbejde bør der efter 
ØSU's opfattelse — i samarbejde med aftalepartnerne 
— ligeledes foretages en entydig prioritering, idet en 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/47 
sådan prioritering kan være til hjælp ved opstillingen 
af en flerårig plan. Desuden opfordrer ØSU til, at der 
på EF-plan oprettes en Task Force til at holde regnskab 
med de samlede finansielle ydelser fra EF (herunder 
bilaterale ydelser), fra andre af Organisationen for øko­
nomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) lande og fra 
internationale finansieringsinstitutioner, til at overvåge 
midlernes anvendelse, afstemme dem indbyrdes i 
Associeringsudvalget og sammen med aftalepartnerne 
at kontrollere, at midlerne bruges effektivt. Associe­
ringsrådet skulle regelmæssigt underrettes om resulta­
terne af dette arbejde. 
1. Indledning 
1.1. I en tid, hvor der i Central- og Østeuropa foregår 
en storstilet politisk omstillings- og fornyelsesproces 
for at indføre demokratiske og markedsøkonomiske 
ordens- og samfundssystemer, hvor vore nabolande 
mod Øst udfolder store bestræbelser for at liberalisere 
udenrigshandelen og giver udtryk for absolut berettige­
de ønsker om en stærkere integration i verdenshande­
len, må man efter ØSU's mening gribe den historiske 
chance, der er til at etablere tættere og mere stabile 
forbindelser til disse lande og til at lægge fundamentet 
til et Europa, til et fælles europæisk hus, som er åbent 
for alle europæiske lande, og som ikke lader nogen stå 
udenfor. 
1.2. ØSU har i flere udtalelser analyseret de mange 
forskellige dybtgående forandringer, der finder sted i 
Central- og Østeuropa. Formålet har været: 
— at danne sig et billede af de sandsynlige økonomiske 
og sociale konsekvenser af de politiske reformer i 
de østlige nabolande, 
— at vurdere de foranstaltninger, EF allerede har truf­
fet dels i form af nødhjælp dels for at skabe et nyt 
grundlag for forbindelserne med disse lande, 
— at formulere forslag til de økonomiske og sociale 
strategier, der skal iværksættes over for de central-
og østeuropæiske lande såvel på kort som på mel­
lemlang sigt C1). 
I midten af 1990 fulgte Eksternsektionen disse udtalelser 
op med en informationsrapport om den aktuelle økono­
miske og sociale situation i otte central- og østeuro­
pæiske lande (2). Og i november samme år vedtog ØSU 
en udtalelse om Kommissionens meddelelse om »Fælles­skabet og Tysklands forening«. (3) Også i denne udtalel­
se understreger ØSU sin positive holdning til reformpro­
cessen i Central- og Østeuropa. 
1.3. Udviklingen og styrkelsen af demokratiske 
strukturer samt åbningen af grænser er af afgørende 
betydning, hvis det politiske, økonomiske og sociale 
samarbejde med vore central- og østeuropæiske naboer 
skal intensiveres. Kun gennem samarbejde kan der ska­
bes gensidig tillid, og kun gennem samarbejde kan et 
sådant klima af tillid styrkes og yderligere uddybes. 
Perspektiverne for samarbejde er langt mere lovende, 
end hvad der hidtil forekom muligt. 
1.4. Fjernelse af økonomiske og sociale uligheder 
mellem den vestlige og østlige del af Europa bør gives 
topprioritet i ordets bredeste forstand. Denne opgave 
er — efter olieprischokkene i 70'erne og gældskrisen i 
80'erne — den tredjestørste udfordring i anden halvdel 
af dette århundrede. Men ved at vise udholdenhed og 
handle ud fra overbevisende fælles interesse kan man 
finde frem til lovende løsninger. Denne udfordring vil 
man dog ikke kunne nå at konkretisere i indeværende 
tiår. 
1.5. Det er fuldkommen absurd, at mennesker med 
nøjagtig samme evner, samme intelligens og samme flid 
i den ene halvdel af Europa lever i velstand og har en 
høj levestandard og i den anden halvdel hyppigt oplever 
mangelsituationer og fattigdom. Det mest slående ek­
sempel herpå er kontrasten mellem Forbundsrepublik­
ken Tyskland og det tidligere DDR, hvor mennesker 
med den samme historie, det samme sprog og de samme 
traditioner i over fyrre år arbejdede under forskellige 
politiske og økonomiske systemer. Det er klart, at de 
stærkt divergerende resultater ikke kan tilskrives men­
neskelige faktorer, men det forhold, at de pågældende 
systemer har været vidt forskellige i henseende til effek­
tivitet. 
1.6. Verdensøkonomiens voksende interdependens 
og de politiske, økonomiske og sociale aspekters ind­
byrdes afhængighed og snævre sammenfletning under­
bygger kravet om en ændring af systemet i de central-
og østeuropæiske lande, om indførelse af frie og socialt 
orienterede samfundsøkonomier. Det, der skal til, er en 
modig reformpolitik, hvor man ikke nøjes med at tage 
små skridt. Vejen fra en socialistisk planøkonomi til en 
social markedsøkonomi er vanskelig og tornet. Kvanti­
tative måltal, planstørrelser og anvendelse af penge 
udelukkende som modregningsenhed — således som 
det i årevis var tilfældet i den interne handel af Rådet 
for gensidig økonomisk Bistand (RGØB) — har haft 
mange negative konsekvenser, og disse kan ikke fjernes 
fra den ene dag til den anden. 
(J) EFT nr. C 175 af 4. 7. 1988; EFT nr. C 124 af 21. 5. 1990. 
(2) Dok. ØSU 492/90. (3) EFT nr. C 41 af 18. 2. 1991. 
Nr. C 339/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
1.7. EF bør endvidere huske på, at selv om den 
sociale markedsøkonomi bygger på faste principper, 
kan den anvendes fleksibelt. Markedsøkonomien er en 
nødvendig, men ikke en tilstrækkelig forudsætning for 
et pluralistisk demokrati, overholdelse af menneskeret­
tighederne og for ytringsfrihed. Desuden må man være 
opmærksom på, at trods de mange fælles træk driver 
hvert enkelt land sin økonomi på forskellige betingelser 
og efter forskellige traditioner. Det er en kendsgerning, 
at det europæiske kontinent er præget af mangfoldig­
hed; det er resultatet af politiske beslutninger og forskel­
lige historiske processer. Hver europæisk nation vil gå 
sin egen vej og må finde sit eget svar på forandringspro­
cessen. 
2. De økonomiske perspektiver i Central- og Øst­
europa 
2.1. De demokratiske og markedsøkonomiske refor­
mer i Central- og Østeuropa har reduceret det østlige 
økonomiske forbund, RGØB, til en tom skal. Den 
formelle opløsning af RGØB, som blev vedtaget på den 
46. og sidste plenarforsamling ultimo juni 1991, var 
enden på en lang opløsningsproces, der allerede satte 
ind i midten af firserne. Siden da var samhandelen inden 
for RGØB svundet ind. 11990 blev to af dets hjørnestene 
(multilateralt samarbejde og koordinering af de natio­
naløkonomiske planer) nedlagt. Med Tysklands for­
ening mistede RGØB en af sine bærende elementer. Og 
da medlemmerne i januar 1991 til sidst gik over til at 
afvikle deres samhandel i dollar i stedet for i transfer-
rubeler (deres fælles afregningsvaluta), svarede dette 
praktisk taget til en opløsning af RGØB. 
Det står for tiden åbent, om der vil blive skabt en 
ny form for (snævert) økonomisk samarbejde mellem 
Østlandene. Der ligger en lang række forslag på bordet. 
En del politikere går ind for en afløser for den gamle 
organisation og har en »Organisation for internationalt 
økonomisk Samarbejde« i tankerne. Andre orienterer 
deres forslag efter Den europæiske Betalingsunion 
(EBU), der blev oprettet i 1950 i Vesteuropa, og som 
dengang fungerede som clearings- og kreditmekanisme 
for de pågældende lande. Det forekommer imidlertid 
realistisk i første omgang at nøjes med at danne et 
konsultativt forum for samarbejdet mellem de europæi­
ske medlemmer af det tidligere RGØB. Man ser allerede 
konturerne af den vej, som de tre reformlande — Un­
garn, Polen og Tjekkoslovakiet — besluttede at slå ind 
på i begyndelsen af februar 1991 i Visegrad i Ungarn. De 
aftalte at indlede et snævert samarbejde om tilpasning 
af deres landes økonomiske ydeevne til vesteuropæisk 
standard og om etablering af stabile, demokratiske 
forhold efter det kommunistiske systems sammenbrud. 
Det fælles mål er ifølge Ungarns ministerpræsident 
Josef Antall »fuld integration i den politiske, økonomi­
ske, sikkerhedspolitiske og retlige orden i Europa«. 2.2. Demokrati og diktatur, social markedsøkonomi 
og planøkonomi er modsætninger, som ikke kan for­
enes via en »tredje vej«. Nogle lande i Østeuropa har 
forstået dette budskab og har allerede tidligt konsekvent 
igangsat den uomgåelige reformproces, medens andre 
lande endnu ikke er fremkommet med nogen overbevi­
sende strategi. Sidstnævnte lande går frem efter trial 
and error -metoden og deres policy mix består af plan­
lægnings- og styringsinstrumenter samt halvhjertede re­
formforanstaltninger. Økonomiske og sociale proble­
mer kan ikke løses med en sådan politik. Den bremser 
tværtimod op for den nødvendige strukturelle tilpasning 
af økonomien og udsætter den til en fremtid, der sand­
synligvis ikke vil være lettere, og problemerne tilspidses 
derfor yderligere. 
De iboende svagheder i Østlandenes økonomiske sy­
stem — dårlig teknologi, lav produktivitet, kapitalman­
gel, ressourcespild, miljøforurening, forsyningsflaske-
halse og også psykologiske handicap (selvstændighed 
og kreativitet) — er velkendte og stort set ubestridte 
fænomener. Erfaringerne fra det tidligere DDR viser 
desuden, at processen for overgangen til social markeds­
økonomi er langt mere gennemgribende, end man ven­
tede det for nogle måneder siden. Trods massiv økono­
misk og finansiel bistand kendetegnes den økonomiske 
situation i de nye delstater stadig af nedgang i produk­
tion og beskæftigelse. Det er på ingen måde sikkert, at 
tendensen vil vende allerede ved årsskiftet, således som 
der håbes på. Så meget desto mere presserende er derfor 
spørgsmålet om, hvor lang tid de andre reformoriente-
rede lande må antages at have brug for til at foretage 
omstillingen fra plan- til social markedsøkonomi. I en 
studie, der er udarbejdet af Conference Board, tales der 
om 20-30 år og Centre for Economic Policy Research 
antager, »that ten years is the minimum time-span that 
will be required by the ... East European reform process, 
with two or three decades being perhaps a more realistic 
estimate» (*). 
Mere optimistisk er man denmod i en PROGNOS-
studie, hvori udviklingsscenarier for otte østeuropæiske 
lande beskrives, og de enkelte betydende faktorer 
underkastes en kvalitativ analyse og vurdering (2). Med 
udgangspunkt i den (nærliggende) antagelse, at den 
videre makroøkonomiske udvikling vil få et J-formet 
forløb, skelner instituttet mellem nedgangs-, oriente­
rings- og vækstfase. De enkelte fasers intensitet og 
varighed er forskellig fra land til land. Ungarn, Polen 
og Tjekkoslovakiet (der ses bort fra det tidligere DDR) 
(*) »The Impact of Eastern Europe monitoring European Integra­
tion« in: Annual report 1990, Centre for Economic Policy 
Research. London 1991. 
(2) Udviklingspotentiale i Østeuropa — lokalisering og marke­
der, PROGNOS AG — Europæisk Centrum for Anvendt 
økonomisk Forskning. Basel 1991. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/49 
har gode forudsætninger for at komme godt igennem 
det vanskelige systemskifte. Instituttet mener, at sane-
ringsprocessen i disse tre lande allerede vil give resulta­
ter om 2-3 år og i løbet af anden halvdel af 90'erne 
sågar føre til en ikke ubetydelig økonomisk vækst (over 
4%). 
Med hensyn til USSR anser PROGNOS forudsætning­
erne for en stabilisering af økonomien for at være »langt 
mere ugunstige«. Den økonomiske reformproces er 
kompliceret og er heller ikke blevet lettere efter det 
mislykkede kup. Opbygningen af et »nyt demokratisk 
system« er endnu i fuld gang, og endnu ses kun svagt 
konturerne af den økonomiske union, sovjetrepublik­
kerne tilstræber. Sikkert er det — således som det 
allerede fremgår af kompromisprogrammet »Hovedret­
ningslinjer for stabilisering af økonomien og overgang 
til markedsøkonomi« - at de enkelte suveræne republik­
ker vil »udarbejde og gennemføre deres egne program­
mer for indførelse af markedsøkonomi. Dette betyder, 
at de enkelte republikker bevæger sig med forskelligt 
tempo hen imod markedsøkonomi« (1). I den forbindel­
se kan det ikke udelukkes, at ugunstige rammevilkår 
(f.eks. etniske konflikter og modstand fra doktrinære 
kræfter) i enkelte republikker yderligere vil vanskeliggø­
re opbygningen af pålidelige markedsøkonomiske 
strukturer. Ethvert forsøg på med bare nogenlunde 
nøjagtighed at angive hvor lang tid, der er brug for 
til at få indført markedsprincipperne og stabiliseret 
økonomien, er derfor dømt til at mislykkes. Som 
Mikhail Gorbatjov endnu engang så rammende sagde 
det i februar 1991: »Det er umuligt at gå over til 
markedsøkonomi fra den ene dag til den anden, det er 
utopi. Det sovjetiske samfund må forberedes derpå. 
Derfor vil der blive tale om en overgangsperiode, og 
den vil ikke være kort.« 
Af de tidligere europæiske RGØB-lande (2) er der ende­
lig Bulgarien og Rumænien. Begge lande var på det 
industrielle område snævert integreret i RGØB-med-
lemslandenes arbejdsdeling. De har hverken »de tekni­
ske ressourcer eller kvalifikationerne til at drage fordel 
af strukturer, som har fremtiden for sig«. For disse 
to lande forudser prognosen en flerårig økonomisk 
nedgangsfase med voksende nød og udelukker heller 
ikke, at der vil opstå politiske vanskeligheder. Økono­
mien som helhed vil måske vise tegn på stabilisering i 
anden halvdel af 90'erne, men ifølge instituttet skal man 
dog i første omgang ikke forvente øget økonomisk 
vækst. Formodentlig vil der i begge lande blive tale om 
et kapløb med tiden, som kun kan vindes, hvis man 
(!) J. Joudanow, Den økonomiske Omstrukturering i Sovjetunio­
nen: problemer og løsningsmuligheder (bidrag til den økono­
miske og sociale politik, 190), Institut der deutschen Wirt-
schaft, Køln 1991. 
(2) For de tre baltiske lande med deres ca. 8 millioner indbyggere 
findes der endnu ingen skøn over den makroøkonomiske 
udvikling. I PROGNOS-studien fra december 1990 indgår de 
i de 15 sovjetrepublikker. resolut skifter kurs og hurtigst muligt får aktiveret de 
bærende kræfter (på alle niveauer) i et nyt økonomisk 
og socialt system. 
Politiske og økonomiske imponderabilier, mangfoldige 
metodiske og statistiske utilstrækkeligheder samt mang­
lende kendskab til dybden og bredden af de indledte 
reformskridt gør dog ethvert forsøg på at ville angive, 
hvor langt tid, transformationsprocessen i Østeuropa 
sandsynligvis vil tage, økonomisk set til et risikabelt 
foretagende. Fejlmargenen er helt sikkert langt større, 
end den er for de traditionelle makroøkonomiske, lang­
sigtede projektioner, der for størstedelens vedkommen­
de ikke når ud over en ekstrapolering af (enkle) tenden­
ser. Betragtninger over reformprocessens intensitet og 
varighed har dog en vis værdi. De bekræfter i det 
mindste og underbygger også empirisk den antagelse, 
at det politiske og økonomiske systemskifte i de enkelte 
østeuropæiske lande på ingen måde kan færdiggøres i 
90'erne, men snarere vil strække sig til mere eller mindre 
langt ind i det næste århundrede. 
2.3. ØSU har gentagne gange udtrykt tilfredshed 
med, at EF på mange forskellige måder støtter og frem­
mer reformprocessen, det være sig i form af handels- og 
samarbejdsaftaler eller 24-landegruppens multilaterale 
bistandsprogram, som Kommissionen har koordineret 
siden midten af 1989 efter anmodning fra det verdensø­
konomiske topmøde i Paris. I den forbindelse foreslår 
ØSU, at man hurtigst muligt gør omhyggelig status over 
al EF-bistand til Østlandene, og ligeledes medregner de 
talrige former for bilateral hjælp, der ydes. Sammen 
med EF's medlemsstater bør det overvejes, hvorledes 
disse ydelser kan samles på en passende måde og gøres 
endnu mere effektive. Hjælpeforanstaltningerne bør i 
stigende grad også komme de østlige nabolande til gode, 
hvor den politiske, økonomiske og sociale reformproces 
endnu er i sin vorden. Respekt for menneskerettigheder­
ne og retsstaten samt beskyttelse af etniske mindretal 
er dog — efter ØSU's enstemmige opfattelse — nødven­
dige forudsætninger for opnåelse af enhver form for 
økonomisk og teknisk hjælp fra EF. Meget tyder på, at 
de politiske omvæltninger i enkelte central- og østeuro­
pæiske lande vil kunne misbruges og på ny komme til 
at gå ud over etniske mindretal. 
3. Fra fælleserklæringen til europæiske aftaler 
3.1. Efter flere års bestræbelser kunne EF og RGØB 
den 25. juni 1988 underskrive en fælleserklæring. Selv 
om erklæringen i sidste instans er begrænset til procedu-
Nr. C 339/50 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
respørgsmål, ser ØSU den som et afgørende skridt hen 
imod den længe ventede normalisering af forbindelserne 
mellem EF og de enkelte RGØB-lande. EF's »parallelle 
strategi« var endelig slået igennem: Samtidig med at der 
etableres officielle forbindelser mellem EF og RGØB, 
kan det enkelte RGØB-land selv træffe afgørelse om 
optagelse af diplomatiske forbindelser og indledning 
af handelsforhandlinger med EF. Tillige er RGØB's 
hyppigt fremsatte krav om en EF/RGØB-paraply ende­
gyldigt taget af bordet. 
3.2. Diplomatiske forbindelser og indgåelse af han­
dels- og samarbejdsaftaler med praktisk talt samtlige 
central- og østeuropæiske lande i et tidsrum på mindre 
end to år (september 1988-maj 1990) er vigtige elemen­
ter i den europæiske arkitektur. Hjørnestenen i disse 
aftaler er liberaliseringen af EF's import og den gradvise 
afvikling af mængdemæssige begrænsninger inden 1995. 
Efter ØSU's opfattelse kan aftalerne styrke den mellem­
statslige dialog, og de er egnede til økonomisk at under­
bygge den igangværende politiske reformproces i de 
østeuropæiske lande. Også Det europæiske Råd gav på 
sit møde i Dublin sidst i juni 1990 udtryk for »sin 
store tilfredshed med de hidtidige fremskridt og med de 
fremskridt, som der er udsigt til med henblik på at 
overvinde splittelserne i Europa og genoprette enheden 
på vort kontinent, hvis befolkninger har fælles arv og 
kultur«. 
3.3. Der hersker ingen tvivl om, at første generation 
af aftaler har banet vejen for det næste stadium i den 
paneuropæiske integrationsproces, nemlig en kvalitets­
mæssig forbedring af samarbejdet med de central- og 
østeuropæiske lande. Vore østlige naboer har — som 
Kommissionen selv forklarer det — erkendt, at forbin­
delserne mellem EF og Den europæiske Frihandelssam­
menslutning (EFTA) har bevæget sig i en lovende ret­
ning, og har erklæret, at også de ønsker i højere grad 
at blive inddraget i en proces, der fører til en stadig 
større integration af EF's og EFTA's økonomiske om­
råder. 
3.4. Af solidaritet med de demokratiske kræfter i 
de central- og østeuropæiske lande, men også i EF's 
interesse, udarbejdede Kommissionen et udkast til asso­
cieringsaftaler, som blev godkendt på Det europæiske 
Råds ekstraordinære samling sidst i april 1990. Hoved­
målsætningerne for disse nye aftaler med vore naboer 
mod øst er: 
— at skabe et klima præget af tillid og stabilitet, som 
kan fremme de politiske og økonomiske reformer, — at konsolidere grundlaget for en ny europæisk 
orden, 
— at sikre en varig forbedring af handels- og investe­
ringsklimaet, 
— at fremme overgangen til konkurrencedygtige øko­
nomiske strukturer og lette integreringen i den inter­
nationale arbejdsdeling, 
— at gøre EF's finansielle ydelser mere gennemsigtige, 
konsekvente og fleksible, 
— at udbygge den gensidige informationsudveksling 
og det kulturelle samarbejde. 
ØSU udtrykker megen tilfredshed med associeringspla-
nen, fordi den i sig selv vil kunne sikre og fremme den 
videre udbygning af de politiske, økonomiske og sociale 
forbindelser mellem EF og vore naboer i Central- og 
Østeuropa. 
3.5. Aftalerne skaber samtidig de institutionelle ram­
mer for en politisk dialog, som også kan omfatte 
meningsudvekslinger om presserende bilaterale og 
multilaterale problemer. ØSU mener, at en intensiv 
politisk dialog mellem Øst og Vest, som er baseret på 
gensidig tillid, er af stor betydning på et tidspunkt, hvor 
nye former for samarbejde er ved at tage form, og 
hvor der tales om at bygge et »fælles europæisk hus«. 
Allerede i 1985 sagde Mikhail Gorbatjov, da han billed­
ligt refererede til det fælles europæiske hus: »Vi lever i 
et fælles hus, hvor nogle benytter sig af den ene indgang, 
andre af den anden. Vi må samarbejde og sørge for, 
at husets beboere taler med hinanden«. Dette udsagn 
understreger Sovjetunionens nye strategi, der blev ved­
taget på kommunistpartiets 27. partidag, og som går 
ud på at fokusere mere på Europa. Også perestroika 
har spillet en positiv rolle; dens hovedmålsætning er 
som bekendt at gennemføre en række reformer, som 
kan gøre det bureaukratisk-diktatoriske system i 
Sovjetunionen »mere levende, åbent, gennemsigtigt, 
fleksibelt og effektivt.« 
3.6. Anden generation af aftaler, der mere korrekt 
kaldes europæiske aftaler som følge af medtagelsen af 
den politiske dialog, kan principielt indgås med samtlige 
central- og østeuropæiske lande på ubegrænset tid. 
Hvad angår Sovjetunionen, som jo er en verdensmagt 
med et globalt ansvar, eller — efter den nye unionstrak­
tats ikrafttræden — »Forbundet af Demokratiske Sta­
ter«, må der naturligvis fastlægges en særlig strategi, 
der ikke blot tager hensyn til republikkernes geografiske 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/51 
og økonomiske karakteristika, men også til de interes­
ser, den tilstræbte økonomiske union vil komme til at 
dele med EF. 
3.7. ØSU mener, at det i de kommende år skulle 
være muligt at skabe et net af europæiske aftaler med 
de central- og østeuropæiske lande. Der må i den forbin­
delse hurtigst muligt optages konkrete forhandlinger 
med de baltiske lande, Estland, Letland og Lithauen, 
om indgåelse af europæiske aftaler. 
I betragtning af europæiske aftalers indhold og politiske 
betydning mener Kommissionen, at det egnede rets­
grundlag er artikel 238 i EØF-traktaten, som giver EF 
mulighed for at indgå aftaler, »hvorved der skabes en 
associering med gensidige rettigheder og forpligtelser, 
fælles optræden og særlige procedureregler«. Da der 
ikke kan gives nogen alment gældende definition af 
begrebet »associering«, har Kommissionen allerede 
forud for de bilaterale associeringsforhandlinger givet 
en mere konkret definition af indholdet af de europæi­
ske aftaler: disse (præference)-aftaler regulerer generelt 
de gensidige forpligtelser, hvorved det associerede land 
accepterer visse bestemmelser og former for praksis, 
der gælder i EF. 
Før sådanne aftaler kan indgås, må to betingelser være 
opfyldt i de lande, der ansøger om at bliver associeret 
med EF: fornyelsen af det politiske, sociale og økonomi­
ske liv må skride tilfredsstillende frem, og the point of 
no return må være nået med hensyn til indførelsen af 
demokrati og markedsøkonomi. ØSU tager som givet, 
at Kommissionen vil vedblive med omhyggeligt at 
undersøge de politiske og økonomiske reformer, som 
de enkelte lande indleder, og fordomsfrit vurdere deres 
chancer for succes. Først derefter bør man på en målret­
tet måde tage fat på associeringsforhandlingerne. Det 
ville nemlig være katastrofalt, hvis EF's konsolidering 
indadtil — indre marked, økonomisk og monetær 
union, politisk union — blev unødigt forsinket eller 
sågar udvandet, fordi de skridt, der tages til at gennem­
føre en paneuropæisk integration, ikke er tilstrækkeligt 
forberedte. 
3.8. Den fælles ramme for de europæiske aftaler 
består i alt væsentligt i følgende: 
— politisk dialog, 
— fri vareudveksling, 
— fri bevægelighed for personer, tjenesteydelser og 
kapital, 
— harmonisering af lovgivningen, 
— økonomisk samarbejde, 
— kulturelt samarbejde, 
— finansielt samarbejde, 
— associeringsorganer. Fordelene ved den fælles ramme er indlysende. For 
det første skaber den et konsekvent grundlag for alle 
europæiske aftaler; for det andet er den tilstrækkelig 
fleksibel til, at der kan tages hensyn til de associerede 
landes karakteristika og særlige behov. Kun ved at 
udvise fleksibilitet kan der tages højde for den forskelli­
ge dynamik i den økonomiske omstillingsproces i de 
central- og østeuropæiske lande, og kun ved at udvise 
fleksibilitet kan processen med at knytte tættere bånd 
til EF »skræddersys« til individuelle behov. Helt på linje 
hermed har vore naboer mod Øst allerede udtrykt ønske 
om, at der ved deres tilknytning til det europæiske 
foretagende — efter årtiers undertrykkelse — tages 
hensyn til deres individuelle situation og prioriteter. I 
sidste instans betyder dette, at hovedelementerne i den 
fælles ramme indgår i alle europæiske aftaler, men at 
deres konkrete udmøntning kan variere en hel del. 
4. De europæiske aftaler med Tjekkoslovakiet, Polen 
og Ungarn 
4.1. Tjekkoslovakiet, Polen og Ungarn erklærede på 
et tidligt tidspunkt, at de ville søge om associering med 
EF, og at de senere ville søge om fuldt medlemskab. 
Allerede sidst i august 1990 foreslog Kommissionen at 
indlede sonderende drøftelser med disse lande, fordi 
de havde gjort de største fremskridt i den politiske 
demokratiseringsproces. I mellemtiden har alle tre sta­
ter erklæret over for EF, at de politiske reformer stort 
set er blevet gennemført. 
ØSU bifalder, at der er indledt associeringsforhandlin­
ger med disse lande. Endvidere kan den principielt 
tilslutte sig indholdet af de aftaleudkast, der hidtil er 
blevet forhandlet, dog forudsat, at der tages passende 
hensyn til ØSU's kritiske bemærkninger og hen­
stillinger. 
Præambel 
4.2. ØSU understreger, at de kontraherende parter i 
præamblen til aftalerne erklærer sig villige til at etablere 
tætte og varige forbindelser, baseret på gensidighed, 
at medvirke til at styrke de politiske og økonomiske 
frihedsrettigheder samt at føre regelmæssige politiske 
drøftelser om bilaterale og multilaterale spørgsmål. 
ØSU udtrykker navnlig tilfredshed med, at parterne er 
rede til i fællesskab at fremme overgangen til en ny 
politisk og økonomisk orden i de unge demokratier i 
Central- og Østeuropa. Hovedpunkterne i denne nye 
orden er respekt for retsstaten og menneskerettigheder­
ne, indførelse af et flerpartisystem, frie og demokratiske 
(hemmelige) valg samt liberalisering af økonomien efter 
de markedsøkonomiske principper samt social ret-
Nr. C 339/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
færdighed. Endelig hilser ØSU velkommen, at parterne 
udtrykkeligt støtter resultaterne af Konferencen om sik­
kerhed og samarbejde i Europa (CSCE) i Helsinki og 
de principper, der er forankret i slutdokumenterne fra 
senere CSCE-konferencer. Det opfordrer til, at disse 
meget generelle passager i præamblen til de europæiske 
aftaler formuleres mere konkret og suppleres med er­
klæringer fra CSCE-konferencen i Bonn om »økono­
misk samarbejde i Europa«. En simpel henvisning til 
konklusionerne på denne konference er for vag, ikke 
tilstrækkelig bindende og åbner op for vidt forskellige 
fortolkninger. 
4.3. ØSU opfordrer de kontraherende paner til i 
præamblen endvidere at nævne den sociale dimension 
af den europæiske enhedsproces samt Fællesskabspag­
ten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmæssige 
og sociale Rettigheder, som stats- og regeringscheferne 
i EF vedtog (omend ikke enstemmigt) i december 1989. 
Denne pagt vil — som Jacques Delors fremhæver — 
være en hjørnesten i den sociale dimension af arbejdet 
med opbygningen af et samlet Europa på grundlag 
af Rom-Traktaten og Den europæiske Fælles Akt(!). 
Tættere forbindelser til de østlige nabolande samt EF's 
hjælpeforanstaltninger bør ikke blot vedrøre de økono­
miske, tekniske og finansielle områder; der må ligeledes 
tages behørigt hensyn til de mange forskellige sociale 
aspekter. 
I lyset af de samfundsmæssige og kulturelle betingelser, 
der gør sig gældende i dagens Europa, ville et økono­
misk område, som ikke ligeledes er et socialt område, 
være utænkeligt. Dette bør især de politikere i vore 
østlige nabolande, som hævder, at en markedsøkonomi 
kan fungere uden prædikatet »social« huske på. ØSU 
er overbevist om, at den sociale markedsøkonomi og 
idéen om borgernes Europa er to centrale elementer i 
de politiske og sociale fremskridt, der gøres for at skabe 
en europæisk union. De må opfattes som et integreret 
led i EF's politik. Begge elementer er på afgørende vis 
med til at forklare den tiltrækningskraft, EF øver på de 
unge demokratier i Østeuropa. 
4.4. For at få skabt det nødvendige klima af tillid 
støtter ØSU de central- og østeuropæiske landes an­
modning om at få deres ønske om EF-medlemskab 
indføjet i præamblen. Hermed vil man tillige gøre det 
klart, at begge sider har seriøse planer om at etablere 
væsentligt tættere forbindelser til hinanden på et givet 
tidspunkt. ØSU kan ikke følge Europa-Parlamentets 
(M ISBN 92-826-0973-1. idé om i præamblen til de enkelte europæiske aftaler 
ligeledes at anføre en tidsplan for ansøgning om EF-
medlemskab. Det er endnu ikke muligt at forudse til­
strækkeligt sikkert, hvorledes de økonomiske reformer 
vil forløbe i de enkelte central- og østeuropæiske lande, 
og der kan derfor ikke allerede nu fastsættes konkrete 
datoer for indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne. 
4.5. ØSU foreslår endvidere, at præamblen kommer 
til at indeholde en erklæring om, at de kontraherende 
parter i Central- og Østeuropa betingelsesløst accepte­
rer Acquis communautaire og forpligter sig til i løbet 
af de to planlagte femårige perioder i videst mulig 
udstrækning at bringe deres respektive lande op på EF's 
nuværende integrationsniveau. Det vil vise sig, hvad 
proceduren vil være, når der i de kommende år — dvs. 
i de europæiske aftalers gyldighedsperiode — sker en 
yderligere udvikling i EF's integration og lovgivning. 
Efter gældende traktatsbestemmelser kan associerede 
lande hverken accepteres som medlemmer med »en 
lavere status« eller reelt deltage i EF's beslutningsproces. 
»Man kan ikke spalte EF's beslutningsproces op uden 
at underminere EF selv med dets delikate interne lige­
vægt* (2). På den anden side kræver nogle områder 
mere end nogen sinde før en global europæisk indsats. 
Navnlig inden for energi, transport og telekommunika­
tion haster det med at få opbygget europæiske net. 
I lyset heraf foreslog Frans Andriessen for nylig, at 
ansøgerlandene hurtigst muligt gives EF-medlemskab 
(med sæde og stemme) på de områder — bl.a. de 
tre ovennævnte — hvor de uden videre kan overtage 
rettigheder og pligter. ØSU støtter dette forslag og 
opfordrer Kommissionen til fortsat at finde en løsning 
på dilemmaet og foreslå et kompromis, der både tilgo­
deser de behov, EF's økonomiske politik har, og er i 
overensstemmelse med fællesskabsretten. 
4.6. ØSU udtrykker tilfredshed med, at de kontrahe­
rende parter agter at fastholde princippet om fri sam­
handel og især overholde GATT-reglerne. Der hersker 
ingen tvivl om, at GATT vil undersøge de europæiske 
aftaler nøje for at se, om de er forenelige med GATT-
reglerne. I betragtning af de problemer, som siden be­
gyndelsen af 1987 er kommet tydeligt frem under Uru­
guay-runden, og som til dels stadig giver anledning til 
kontroverser, er ØSU klar over, at de kontraherende 
parter befinder sig i en vanskelig situation. Uden at gå 
i detaljer er der hovedsagelig to typer problemer, som 
fortjener særlig opmærksomhed, nemlig: dels bestem­
melserne om de materielle forudsætninger for skabelse 
af frihandelsområder (omtales nærmere i et senere af­
snit), dels den videre udvidelse af regionale sammen­
slutninger. Dette fænomen findes på ingen måde kun i 
(2) P. Gilsdorf, »Det europæiske økonomiske Fællesskabs Asso­
cieringsaftaler: Udvikling og Perspektiver«, Foredrag, taler og 
rapporter fra Europainstituttet, nr. 220. Saarbriicken den 
6. juli 1990. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/53 
Europa, idet regionale sammenslutninger med lignende 
eller identiske målsætninger også er blevet dannet i 
andre dele af verden. Integrerede økonomiske sammen­
slutninger finder man i Mellem- og Sydamerika med Det 
latinamerikanske Frihandelsområde (LAFTA), i Afrika 
med Det vestafrikanske økonomiske Fællesskab 
(CEAO) og i Asien med Foreningen af Sydøstasiatiske 
Nationer (ASEAN). Og alt tyder på, at USA er i færd 
med at oprette et Nordamerikansk Frihandelsområde 
(NAFTA), som skal — således som det kom frem 
på midtvejskonferencen for GATT/Uruguay-runden i 
Montreal — fungere som en modvægt til dannelsen af 
Det europæiske økonomiske Samarbejdsområde (EØS) 
og dermed blive det »største og rigeste frihandelsområ­
de i verden«. 
Med andre ord, hvad der var tænkt som en undtagelse, 
da GATT blev oprettet, er nu blevet en regel, og idéen 
om en verdenshandel tilrettelagt på et multilateralt 
grundlag kommer mere og mere til at ligne en farce. 
Den internationale arbejdsdeling bliver i stigende grad 
præget af tre økonomiske stormagter: USA, Europa og 
Japan. Som følge heraf har EF et særligt ansvar for 
verdensøkonomien. Artikel 10 i EØF-traktaten forplig­
ter udtrykkeligt EF til i fælles interesse at gå ind for en 
liberal handelspolitik. Som forsvarer for en fri verdens­
handel udsættes EF nu for et voksende pres. Det må 
bidrage til, at subsidier, der forvrider konkurrencen, 
nedskæres verden over, og til at strategier, som begræn­
ser konkurrencen under de berygtede slagord laser 
beaming og industrial targeting, rent faktisk indstilles. 
Sådanne former for praksis er i klar modstrid med de 
ordrige erklæringer, der igen og igen er blevet fremsat 
i GATT, OECD eller på forskellige verdensøkonomiske 
topmøder. Den internationale arbejdsdeling vil kun give 
de bedste resultater for alle berørte parter, hvis den 
accepteres uden forbehold og under frie markedsvilkår 
og en loyal konkurrence. 
Politisk dialog 
4.7. Den politiske dialog inden for Associeringsrå­
dets rammer tager sigte på at gøre det lettere for de 
associerede lande at blive integreret i familien af demo­
kratiske nationer, at øge det tempo, hvormed de kontra­
herende parter i Central- og Østeuropa bevæger sig i 
retning af EF, samt at udbygge og konsolidere graden 
af konsensus i internationale spørgsmål. Supplerende 
instrumenter og mekanismer bidrager til at underbygge 
den politiske dialog, dvs. fuld udnyttelse af de diploma­
tiske kanaler og inddragelse af de associerede partnere 
i den gruppe af lande, som regelmæssigt underrettes om 
aktiviteterne i Det europæiske politiske Samarbejde. 
ØSU ser den politiske dialog som en retningsviser for 
den paneuropæiske integrationsproces. På et tidspunkt, hvor der sker omfattende fornyelser i erhvervs- og sam­
fundslivet i Østeuropa, spiller gensidig informationsud­
veksling og konsultationer en afgørende rolle. Som følge 
af den regelmæssighed af møderne i Associeringsrådet 
afholdes med, bliver de politisk ansvarlige nødt til at 
begrunde og retfærdiggøre de beslutninger og foran­
staltninger, de har truffet. Forkerte udviklingstendenser 
kan behandles på et tidligt tidspunkt, og indførelse af 
faste mødefrister betyder, at der kan introduceres og 
gennemføres foranstaltninger, som ellers ville være ble­
vet forsinket eller aldrig iværksat på grund af modstri­
dende interne politiske interesser — et problem, som 
de unge demokratier i Østeuropa uden tvivl ret hyppigt 
må slås med. 
4.8. ØSU hilser uden forbehold oprettelsen af et Par­
lamentarisk Associeringsudvalg velkommen. Som 
forum for samarbejdet mellem medlemmer af Europa-
Parlamentet og parlamentarikere fra de associerede 
lande skal det først og fremmest sikre en indgående 
informations- og meningsudveksling. I den nuværende 
fase i udbygningen af den europæiske integration og det 
multilaterale samarbejde må betydningen af et sådant 
organ for den politiske dialog ikke undervurderes, især 
fordi Associeringsudvalget kan fremsætte henstillinger 
til Associeringsrådet. 
4.9. ØSU opfordrer de kontraherende parter til at 
give samfunds- og erhvervskredsene en rolle at spille 
inden for associeringsorganernes institutionelle ram­
mer. Selv Kommissionen burde i mellemtiden være 
kommet til den erkendelse, at der ikke kan skabes et 
paneuropæisk økonomisk område, hvis samfunds- og 
erhvervsgrupperne holdes i baggrunden. Sådanne grup­
per er vigtige elementer i et pluralistisk samfund og 
hjørnestenen i Europas sociale mønster og politiske liv. 
ØSU foreslår derfor, at der inden for de institutionelle 
rammer nedsættes et konsultativt udvalg, som sammen­
sættes af medlemmer af ØSU og medlemmer af en 
tilsvarende gruppering i de associerede lande. Dette 
udvalg skal konsulteres af Associeringsrådet om økono­
miske og sociale spørgsmål, der vedrører de europæiske 
aftaler, og som er af fælles interesse. Det konsultative 
udvalg bør ligeledes gives initiativret, således at dets 
medlemmer af egen drift kan udtale sig om presserende 
sociale og økonomiske spørgsmål, der vedrører den 
paneuropæiske integration, og fremsætte konstruktive 
forslag. 
Fri vareudveksling 
4.10. Generelt opereres der i de europæiske aftaler 
med en overgangsperiode på højst ti år, som er delt op 
i to store femårige faser. ØSU glæder sig over, at 
Associeringsrådet agter at føre regelmæssigt tilsyn med, 
Nr. C 339/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
om aftalerne overholdes, samt løbende følge med i, 
hvorledes de økonomiske reformer skrider frem i de 
associerede lande, især på områderne prisdannelse, sub­
sidier, pengepolitik og udenrigshandel. Samtidig bekla­
ger ØSU den beslutning, der blev truffet under for­
handlingerne, om ikke at anvende to-trins-planen på 
liberaliseringen af varehandelen. Netop inden for uden­
rigshandelen med industrivarer ville en trinvis frem­
gangsmåde have været af reel og afgørende betydning, 
således at man efter den første femårige fase kunne 
drøfte tidsplanen for den fortsatte markedsliberalise­
ring. 
4.11. Det handelspolitiske mål, som er at oprette et 
frihandelsområde inden for højst ti år, skal nås gradvist 
og asymmetrisk. EF selv agter at bevæge sig hurtigere 
hen imod frihandel og vil fjerne told og andre handels-
skranker over for de associerede partnere i løbet af 
en femårig periode, dog under hensyntagen til, hvor 
følsomme de enkelte produkter er. Der skal gælde særli­
ge regler for tekstiler, EKSF-produkter og landbruget. 
ØSU tilslutter sig uforbeholdent EF's asymmetriske ind­
faldsvinkel, men er i tvivl om, hvorvidt det er nødven­
digt med fem år til at åbne EF's markeder fuldstændigt 
op for industrivarer fra Østeuropa. I betragtning af de 
store omstruktureringsproblemer disse lande slås med, 
bør EF overveje at foretage den nødvendige markedsåb­
ning på en mere overbevisende måde allerede på det 
tidspunkt, hvor aftalerne træder i kraft. EF bør ikke 
glemme, at højere eksportindtægter for reformlandene 
er en afgørende forudsætning for, at de kan komme 
videre i den økonomiske omstrukturering, udvikle den 
nødvendige dynamik i innovationer og investeringer 
samt styrke konkurrenceevnen. 
De kontraherende parter i Østeuropa ønsker ligeledes 
at gå gradvist frem, men har formodentlig brug for hele 
tiårsperioden til at gennemføre deres liberalisering i. 
ØSU anser det for rigtigt, at de østeuropæiske lande 
overtager den kombinerede nomenklatur helt og hol­
dent, for dermed at gøre samhandelen mellem de kon­
traherende parter så gnidningsløs som mulig. Det ville 
være en god idé, om der kontraktligt blev fastsat en 
tidsplan for overtagelse af den kombinerede nomenkla­
tur, og om de associerede lande hurtigt kom i gang med 
at foretage den nødvendige organisatoriske omstruktu­
rering af deres told- og udenrigshandelsinstanser. 
Associeringsrådet ville kunne acceptere undtagelser for 
unge industrier eller brancher, som står over for alvorli­
ge sociale problemer eller særligt smertefulde struktu­
relle tilpasninger, men kun for en begrænset periode og 
forudsat, at præcise kriterier er opfyldt. ØSU støtter 
undtagelsesbestemmelserne, men mener ikke, at de bør 
kunne anvendes ud over den tiårige overgangsperiode. 4.12. De følsomme sektorer (tekstilvarer, EKSF-pro­
dukter og landbruget) er omfattet af tillægsprotokoller, 
der indeholder særlige regler, som tager hensyn til de 
enkelte sektorers behov. ØSU minder her på ny om 
de relevante GATT-bestemmelser, dvs. de materielle 
forudsætninger for oprettelse af frihandelsområder. 
Navnlig er der kravet om at fjerne told og andre han­
delsbestemmelser, der begrænser handelen i begge 
retninger mellem de kontraherende parter, for »i alt 
væsentligt al handel« (GATT — artikel XXIV 8b). I 
længden vil ingen sektor kunne undgå en markedsåb­
ning, hvis der skal være overensstemmelse med GATT. 
4.12.1. Efter udløbet af multifiberarrangementet 
(MFA) i midten af 1991 og af de dermed forbundne 
bilaterale selvbegrænsningsaftaler ved udgangen af 
1991, må der inden for de europæiske aftaler skabes en 
ny ramme for handelen med tekstilvarer. Der må sikres 
en bedre markedsadgang, hvor der tages passende hen­
syn til udviklingen i vareudvekslingen med de associere­
de partnere (inkl. den tidligere handel med eks-DDR). 
Formodentlig vil der i første omgang være tale om en 
»interimsordning«, indtil der under GATT-for-
handlingerne er blevet truffet en afgørelse om MFA's 
fremtid (f.eks. overgangsperiode for MFA's udløb), og 
tekstil- og beklædningsområdets integrering i GATT. 
Efter de første oplysninger om indholdet af tillægspro­
tokollen, tyder det på, at tolden fjernes inden udløbet 
af en overgangsperiode, der er sat til 7 år. Så snart 
resultaterne af G ATT-Uruguay-forhandlingsrunden om 
tekstilsektoren foreligger, vil der blive forhandlet om 
den yderligere afvikling af kvoter. Også her er ØSU i 
tvivl om, hvorvidt en hurtigere markedsåbning end 
hidtil planlagt ikke ville være til fordel for begge parter. 
I den forbindelse ville EF's tre østeuropæiske partnere 
blive nødt til udtrykkeligt at give afkald på statsstøtte 
og åbne deres tekstil- og beklædningsmarkeder fuld­
stændigt op for EF-produkter, omend med en vis (sta­
digvæk acceptabel) forsinkelse. 
Især inden for passiv forædling kunne liberaliserings-
tidsplanen forbedres gennem toldfritagelse fra det tids­
punkt, hvor aftalerne træder i kraft. Det må dog sikres, 
at der i interimsperioden holdes fast ved grundprincip­
perne i EF's forordning om »Indførelse af en procedure 
for økonomisk passiv forædling for visse tekstil- og 
beklædningsgenstande« (1). 
4.12.2. I en tillægsprotokol behandles de skridt, der 
skal tages for at liberalisere EKSF-produkter. 
(!) Forordning (EØF) nr. 636/82; EFT nr. L 76 af 2. 3. 1982. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/55 
4.12.2.1. På stålområdet drejer det sig ikke blot om 
gensidig afvikling af told og afgifter med tilsvarende 
virkning, men også om ophævelse af nationale import­
kontingenter i EF samt om fremtiden for stålleverance­
aftalerne med EF's partnere i Østeuropa, der udløber 
ved udgangen af indeværende år. EF's partnere kræver 
en fuldstændig liberalisering af deres ståleksport til EF. 
Efter ØSU's mening udgør eksportselvbegrænsningsaf­
taler, nationale kontingenter og told imidlertid tilsam­
men et fintmasket net, som — med subsidierne i Øst­
europa in mente — vanskeligt kan rives i stykker ad hoc. 
Tilpasningen giver allerede EF's partnere i Østeuropa 
økonomiske og sociale problemer, og disse ville blive 
betydeligt større, hvis EF's stålindustri som følge af 
en øjeblikkelig afskaffelse af alle importbegrænsninger 
blev nødt til, i overensstemmelse med GATT-reglerne, 
at forsvare sig med omfattende klager over dumping og 
subsidieret import fra Østeuropa. ØSU mener derfor, at 
Kommissionen sammen med EF's associerede partnere 
hurtigst muligt må udarbejde en konsekvent overordnet 
strategi med en klart defineret tidsplan for omstrukture­
ringen af stålindustrien i Østeuropa og en tilsvarende 
gradvis liberalisering af stålmarkederne. Denne strategi 
bør ikke blot være tilfredsstillende for stålvirksomhe­
derne på begge sider, men bør ligeledes kunne indføjes 
i aftalerne om frihandelsområdet i overensstemmelse 
med GATT. 
Ved afviklingen af told og afgifter (tidsplanen ligger 
endnu ikke helt fast) bør man være opmærksom på, at 
importtolden for EKSF-produkter, set i international 
målestok, allerede er forholdsvis lav. Ifølge seriøse vur­
deringer ligger det vægtede gennemsnit nu på ca. 5%. 
Eftersom de associerede landes toldsatser for størstede­
lens vedkommende endnu ikke er blevet konsolideret, 
foreslår ØSU, at man i løbet af den tiårige overgangspe­
riode i første omgang iværksætter de nødvendige har­
moniseringsforanstaltninger som et led i den overordne­
de strategi, og først derefter — f.eks. efter 5 år — 
fjerner tolden fuldstændigt efter gensidighedsprin-
cippet. 
Tyskland, Italien og Benelux-landene har deres egne 
nationale kvoter for import af visse stålprodukter fra 
Central- og Østeuropa. Set i forbindelse med EF's afta­
ler om stålleverancer virker de som en »underkvotering 
af særligt følsomme produkter« i forhold til de lofter, 
der er fastsat i aftalerne for de pågældende varer. Der 
er allerede fra politisk hold blevet truffet en beslutning 
om at udvide de handels- og samarbejdsaftaler, der 
blev indgået for EØF-området, til at omfatte EKSF-
produkter, og dette vil betyde afskaffelse af disse natio­nale kvoter. Eftersom associeringsaftalerne sandsynlig­
vis først træder i kraft, efter at handels- og samarbejds­
aftalerne er blevet udvidet til at omfatte EKSF-produk­
ter, er indføjelsen af en forpligtelse til at fjerne nationale 
kvoter i tillægsprotokollen om EKSF-produkter kun af 
akademisk interesse. 
Afgørelser om stålleveranceaftalernes fremtid viser sig 
at være yderst vanskelige. Aftalerne gælder i hvert 
enkelt tilfælde for et år, og udover prisbestemmelser 
fastsætter de kvoter for de enkelte landes eksport til 
EF's medlemsstater. Til gengæld forpligter EF sig til 
ikke at indlede nogen antidumping- eller antistøtte-
procedure. Kommissionen har gentagne gange under­
streget, at nuværende og eventuelt fremtidige selvbe­
grænsningsaftaler med Polen og Tjekkoslovakiet ikke 
vil blive berørt af de europæiske aftaler. ØSU er her af 
en anden opfattelse: Selvbegrænsningsaftaler mellem 
partnere i et frihandelsområde falder efter dens mening 
ind under, hvad GATT kalder »foranstaltninger i den 
grå zone«, som hurtigst muligt bør afskaffes. Det mener, 
at den eneste løsning er at give afkald på selvbe­
grænsningsaftaler med de tre partnere i Østeuropa efter 
en overgangsperiode, hvor der tages tilstrækkeligt hen­
syn til omstruktureringen og den økonomiske sanering 
af stålindustrien i Østeuropa. Samtidig bør de østeuro­
pæiske partnere kontraktligt forpligte sig til, at de efter 
overgangsperiodens udløb indstiller alle former for 
GATT-stridig handelspraksis over for EF-landene, især 
ved at acceptere EKSF-reglerne for tilskud. 
4.12.2.2. Inden for kulsektoren er forhandlingerne 
om en liberalisering af importen fra de associerede 
lande tilsyneladende lige så komplicerede som for ståls 
vedkommende. Ganske vist er stenkulimporten liberali­
seret i hovedparten af EF's medlemsstater, men i to 
stater, Forbundsrepublikken Tyskland og Spanien, ope­
reres der med en generel importtilladelsespligt og kon­
tingenter; en undtagelse herfra er stenkulimporten fra 
det tidligere DDR, som er toldfri, og som ikke kræver 
nogen tilladelse. I Storbritannien begrænses importmu­
lighederne ligeledes af faste aftaler om levering af kul 
til el-fremstilling. 
De kontraherende parter i Østeuropa kræver navnlig, 
at man fjerner de tyske og spanske importbegrænsnin­
ger samt foranstaltninger med tilsvarende virkning. Ved 
foranstaltninger med tilsvarende virkning forstås f.eks. 
den tyske Hiittenvertrag og Jahrhundertvertrag. I hen­
hold til Hiittenvertrag er stålindustrien forpligtet til 
årligt at aftage ca. 25 millioner t tysk koks, og denne 
aftale blev i 1985 forlænget til år 2000. Med Jahrhun-
Nr. C 339/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
dertvertrag, som løber til udgangen af 1995, har elvær­
kerne forpligtet sig til årligt at anvende ca. 40 millioner 
t tysk højovnskoks til el-fremstilling. 
Også her er et kompromis påkrævet. Det skal tage 
hensyn til såvel den vanskelige strukturelle tilpasnings­
proces inden for stenkuls- og brunkulsminedriften, til 
indgåede aftalers løbetid som til de materielle GATT-
bestemmelser. Der drøftes for øjeblikket forskellige 
kompromisforslag. ØSU har forståelse for en to-trins-
plan, som tidsmæssigt lægger sig fuldstændigt op ad de 
europæiske aftaler, og som udformes i overensstemmel­
se med GATT. Planen går ud på at afskaffe importtol­
den i løbet af den første femårige periode; i den anden 
femårige periode lempes de kvantitative restriktioner 
og foranstaltninger med tilsvarende virkning, under 
overholdelse af kontraktmæssige forpligtelser, og falder 
fuldstændigt væk ved udløbet af den tiårige overgangs­
periode, der er fastsat for aftalerne. Dette kompromis­
forslag, der tager hensyn til både industri-, beskæftigel­
ses- og socialpolitiske aspekter skulle også kunne være 
en acceptabel løsning for de kontraherende parter i 
Østeuropa. I takt med deres økonomiske saneringspro-
ces vil deres energibehov jo alligevel øges. Endvidere 
vil energileveranceforbindelserne mellem de tidligere 
RGØB-medlemmer svækkes yderligere, og man kan 
derfor med rette stille det spørgsmål, om de associerede 
parter overhovedet vil kunne øge deres kuleksport væ­
sentligt i en overskuelig fremtid. 
4.12.3. Forarbejdede landbrugsprodukter, der ikke 
er anført i bilag II til EØF-traktaten, vil blive omfattet 
af særlige bestemmelser i en tredje tillægsprotokol. 
Disse bestemmelser, hvorom der for øjeblikket ikke 
foreligger ret mange oplysninger, omhandler afvikling 
af told og afgifter med tilsvarende virkning og forment­
lig også ophævelse af kvoter. De indrømmelser, der 
gives i handelen med landbrugsprodukter, forventes 
ligeledes at blive dikteret af behovet for balance og 
gensidighed. Inden for fiskerisektoren går aftalen med 
Polen ud på at behandle handel, fangstrettigheder og 
fremtidigt samarbejde under ét. I præferenceordninger­
ne skal der ligeledes tages hensyn til fiskeriaftalen mel­
lem EF og Polen. 
ØSU er klar over, at landbrugsprodukter spiller en 
vigtig rolle i de tre østeuropæiske landes udenrigshan­
del. Det er bydende nødvendigt for disse lande — især 
Polen og Ungarn — at være i stand til at tjene hård 
valuta ved også at eksportere landbrugsvarer til EF, 
som er omfattet af EF's landbrugsmarkedsordninger. 
ØSU er enig med Kommissionen i, at EF og de tre 
associerede lande må yde hinanden gensidige indrøm­
melser i forbindelse med landbrugsprodukter, der er 
omfattet af EF's markedsordninger. Ved sådanne ind­rømmelser skal der tages højde for produkternes føl­
somhed, den fælles landbrugspolitik og udfaldet af 
GATT/Uruguay-runden. I den forbindelse må Kommis­
sionen sørge for, at de i forvejen vanskelige problemer 
inden for den fælles landbrugspolitik ikke skærpes yder­
ligere. 
I mange år har EF måttet slås med strukturoverskud på 
landbrugsmarkedet. Dette alvorlige problem må ikke 
skærpes yderligere gennem import af særligt følsomme 
varer fra de østeuropæiske lande. Den fælles landbrugs­
politik er for øjeblikket inde i en omstillingsfase, og 
det ville derfor være uansvarligt at bringe yderligere 
landbrugspolitiske reformer i fare. Landbrugsminister­
rådet står derfor over for den vanskelige opgave at 
skulle inkorporere i de europæiske aftaler et politisk 
set fornuftigt kompromis, som er foreneligt både med 
den fælles landbrugspolitiks langsigtede perspektiver og 
med GATT-bestemmelserne. Eftersom de europæiske 
aftaler skal ses som en ny politik for de økonomiske 
relationer mellem Øst og Vest, får også dette kompro­
mis en principiel betydning. Det kan næppe anbefales 
at løse problemerne gennem indenlandsk prisstøtte som 
i associeringsaftalen med Cypern. Hertil er de tre kon­
traherende parter for store landbrugsproducenter. 
Nu, hvor den amerikanske kongres med klart flertal 
har sagt ja til at forlænge forhandlingsmandatet for 
GATT/Uruguay-runden med to år, er udsigterne til at 
opnå tilfredsstillende resultater på landbrugsområdet 
blevet forbedret. GATT-forhandlingerne er dog stadig 
langt fra de oprindelige mål, som var at øve mere 
disciplin ved anvendelse af subsidier og andre foran­
staltninger, der direkte eller indirekte virker ind på 
landbrugsmarkedet. Efter mere end fire årtier med 
GATT har de traditionelle landbrugseksportlande krav 
på pålidelige, internationale handelsregler, som alle 
lande overholder. Sådanne regler skal forhindre yderli­
gere forstyrrelser på verdensmarkedet for landbrugsva­
rer og sikre alle lande en fair markedsadgang. 
ØSU henstiller endvidere, at en betydelig del af land-
brugsoverskuddene i de associerede lande eksporteres 
til andre østeuropæiske lande. Sovjetunionen og andre 
tidligere medlemmer af RGØB vil i en overskuelig frem­
tid få behov for at importere store mængder af land­
brugsvarer. EF bør målrettet stille midler til rådighed, 
således at disse lande mod hård valuta direkte kan 
importere landbrugsvarer fra Polen, Ungarn og Tjek­
koslovakiet. En sådan hjælp bør ydes igennem flere år; 
den ville samtidig yde et positivt bidrag til den 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/57 
økonomiske udvikling i Østeuropa. Det foreslås endvi­
dere — således som ØSU gjorde det i sin udtalelse om 
»Fællesskabet og Tysklands forening« — at man med 
de østlige aftalepartnere drøfter et braklægnings- og 
ekstensiveringsprogram, som EF ligeledes fremmer 
(inden for rammerne af de finansielle muligheder), for 
således at stabilisere landbrugsproduktionen og forbed­
re miljøet på landet. 
4.13. For at lette oprettelsen af et frihandelsområde 
indeholder de europæiske aftaler en række ledsagefor­
anstaltninger. Disse foranstaltninger omfatter stand­
still-aftaler, konsultationer i tilfælde af dumping, be-
skyttelsesaftaler, bestemmelser om konkurrence og 
statsstøtte, offentlige virksomheder, bilæggelse af tvi­
ster og effektiv beskyttelse af intellektuel ejendomsret. 
I en tillægsprotokol præciseres oprindelsesreglerne, som 
vil være af præferentiel karakter, en anden protokol 
omfatter særlige overgangsbestemmelser, som er inde­
holdt i tiltrædelsesakterne for Spanien og Portugal. ØSU 
udtrykker tilfredshed med foranstaltningerne, fordi de 
i alt væsentligt vil bidrage til, at man tidligt kan konsta­
tere og fjerne gnidninger i samhandelen, navnlig under 
den tiårige tilpasningsperiode. Det er glædeligt, at der 
hyppigt henvises til relevante GATT-bestemmelser, og 
ØSU antager, at de fremskridt, der gøres under den 
igangværende GATT-runde, automatisk vil blive inkor­
poreret i aftalerne. 
4.13.1. ØSU finder, at de konsultationsprocedurer, 
der skal anvendes ved alle tilfælde af dumping, er 
vigtige. Det går ud fra, at GATT-kodekserne 
{antidumping/subsidier) vil blive overholdt uden be­
grænsninger. Samtidig bør de associerede lande på et 
passende sted i aftalerne utvetydigt anføre, at de fuldt 
ud støtter EF's skrappe subsidiebestemmelser. I EF's 
tekstil- og beklædningssektor hersker der allerede en 
voksende bekymring, og der råbes mere og mere højt 
op om at få prisklausuler til beskyttelse mod subsidier. 
Det står ikke klart, om de associerede lande ved fastsæt­
telsen af varernes normale værdi vil blive behandlet 
som lande uden en markedsøkonomi (således som de 
tidligere statshandelslande blev det), eller om de på 
det tidspunkt, hvor aftalerne træder i kraft, vil blive 
betragtet som hørende til gruppen af lande med mar­
kedsøkonomi. Dette spørgsmål bør afklares. 
4.13.2. ØSU finder bestemmelserne om konkurrence 
og statsstøtte overbevisende og godkender dem uden 
forbehold. Alle aftaler og samordnet praksis, der forhin­
drer, begrænser eller forvrider konkurrencen, forbydes. 
Misbrug af en dominerende markedsstilling er ligeledes 
forbudt. Statsstøtte, som fordrejer eller truer med at 
fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, er ligeledes ufor­
enelig med aftalerne. Effektive konkurrenceregler er en 
nødvendig forudsætning for en velfungerende markeds­
økonomi. Konkurrence er en af fællesmarkedets hjør­
nestene; uden konkurrence er der ingen sikkerhed for, 
at fordelene ved det indre marked kan udnyttes. ØSU 
mener derfor, at de kontraherende parter i Østeuropa 
fra begyndelsen af bør afstemme deres nationale kon­
kurrenceregler mest muligt efter EF's konkurrence­
regler. 
4.13.3. For at kunne nyde godt af frihandelsbestem­
melserne må der foreligge et konkret bevis på produk­
ternes oprindelse (bevis for adkomst til præference). De 
krav, der stilles til begrebet »oprindelse« er anført i en 
tillægsprotokol. Under associeringsforhandlingerne har 
de østeuropæiske forhandlingspartnere krævet multila­
teral kumulation og insisteret på, at komponenter med 
tredjelandsoprindelse (dvs. fra de tre østeuropæiske 
lande samt fra EFTA-landene) ikke må ændre varens 
oprindelsesstatus. ØSU støtter de østeuropæiske landes 
ønske om at få kumulative oprindelsesregler, men beder 
Kommissionen præcisere, om oprindelsesreglerne for 
alle lande, der deltager i kumulation, skal være fuld­
kommen identiske. Fordelene ved multilateral kumula­
tion er ubestridte: ikke blot styrker de den aftale, som 
Tjekkoslovakiet, Polen og Ungarn indgik i midten af 
februar 1991 om at etablere et tættere samarbejde, men 
de gør det også lettere for EF's partnere i Østeuropa 
og EF-landene at nærme sig hinanden, hvilket er en 
nødvendig forudsætning for en paneuropæisk integra­
tion. ØSU minder endvidere om, at EF ligeledes har 
godkendt kumulative oprindelsesregler i Lomé-Konven-
tionen mellem EF og stater i Afrika, Vestindien og 
Stillehavet (AVS)-landene samt i den aftale, der er ind­
gået med Maghreb-landene. 
Fri bevægelighed for personer, tjenesteydelser og ka­
pital 
4.14. De grundlæggende frihedsrettigheder i den eu­
ropæiske enhedskonstruktion omfatter ud over fri 
vareudveksling især fri bevægelighed for arbejdskraft, 
tjenesteydelser og kapital samt etableringsfrihed. Som 
nøgleelementer for skabelsen af et »ægte« indre marked 
har de en central økonomisk betydning og en stor 
symbolsk værdi. ØSU udtrykker tilfredshed med, at 
disse områder ligeledes er omfattet af de europæiske 
aftaler, men finder nogle af de kompromissøgende pas­
sager for abstrakte. 
4.14.1. Fri bevægelighed for personer handler først 
og fremmest om at få legalt beskæftigede arbejdstagere 
Nr. C 339/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
og deres familie, som er legalt bosiddende i et medlems­
land, integreret i EF. Under den første femårige periode 
efter aftalernes ikrafttræden skal man undersøge og 
udtømme alle de muligheder, som kan forbedre disse 
menneskers situation. ØSU støtter dette forehavende 
fuldt ud, men efterlyser dog aftaler om, hvordan man 
skal løse problemet med arbejdstagere fra de pågælden­
de tre lande, der er illegalt beskæftiget i EF. Ifølge 
pålidelige kilder er der nu tale om et sekscifret antal. 
ØSU har allerede i flere udtalelser beskæftiget sig med 
indvandring fra tredjelande (*) og krævet, at de legalt 
indvandrede indbyggere i EF ligeledes skal omfattes af 
»Borgernes Europa«. I den forbindelse skal det sikres, 
at EF-rettigheder og pligter, som vedrører ophold, be­
skæftigelse og mobilitet, også gælder uindskrænket for 
disse mennesker. 
I sin seneste udtalelse om arbejdstagere fra tredjelande 
og deres retlige status (2) behandler ØSU på ny de 
»interne« aspekter af en EF-indvandringspolitik og op­
fordrer medlemsstaterne og Kommissionen til snarest 
at harmonisere lovbestemmelser, instrumenter og for­
anstaltninger til social integration af indvandrere. End­
videre bør man (endelig) fastlægge vilkårene for at give 
indvandrere fra tredjelande samme bevægelsesfrihed 
(inden for EF), som EF-borgerne har. Kun således kan 
man ifølge ØSU komme diskriminering til livs, få mar­
kedet til at fungere korrekt og nå målet om at skabe ét 
fælles arbejdsmarked. De tvivlsomme alternativer ville 
være nationale arbejdsmarkeder med forskellige retlige 
og sociale bestemmelser for arbejdstagere fra tredje­
lande. 
Under den anden del af overgangsperioden vil Associe­
ringsrådet undersøge, hvorledes indvandring af arbejds­
tagere fra de associerede lande kan gøres lettere. Det er 
en forudsætning, at de økonomiske og sociale forhold 
i de associerede lande i stor udstrækning har nærmet sig 
forholdene i EF. Som yderligere forudsætning angives 
beskæftigelsessituationen (fremover) i EF. ØSU bekla­
ger, at der i denne passage i aftalerne ikke gøres op­
mærksom på det begrænsede spillerum, EF har — også 
på mellemlang sigt — på området for fri bevægelighed. 
Der vækkes således nogle forhåbninger, som om nogle 
få år må kunne føre til store skuffelser (også politiske). 
Dels begrænser indrømmelser, der er givet i eksisterende 
aftaler (Tyrkiet), (allerede i dag) indvandringsmulighed-
erne for arbejdssøgende fra andre lande, dels er der 
ikke tegn til, at arbejdsmarkedet i EF på kortere sigt 
(!) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984; EFT nr. C 188 af 29. 7. 1985. 
(2) EFT nr. C 159 af 17. 6. 1991. vil få noget nævneværdigt behov for yderligere arbejds­
kraft fra tredjelande. Ifølge de seneste skøn vil ar­
bejdsløsheden i EF ikke falde lige med det samme. 
Afskedigelser i det tidligere DDR, som hidtil ikke har 
indgået i Kommissionens data, skærper problemet yder­
ligere. Da man på ingen måde er færdig med nedskærin­
gerne i de nye delstater, vil yderligere tab af arbejdsplad­
ser ikke kunne undgås. Denne vurdering underbygges 
af McKinsey-rapporten, der er blevet forelagt den tyske 
forbundsregering: »Det kan nu med sikkerhed siges, 
at der i de nye delstater må forventes en nedgang i 
beskæftigelsestallet fra ca. 9 1/4 millioner (sidst i 1989) 
til omkring 5 millioner. Overgangen fra en mislykket 
økonomi til en velfungerende markedsøkonomi efterla­
der dybere sår end nogen af de strukturændringer, der 
hidtil er blevet foretaget i et økonomisk system.« 
På baggrund af de empiriske arbejdsmarkedsdata for 
EF og under hensyntagen til de afskedigelser, som refor­
mer i de østlige nabolande indebærer, må hjælpen fra 
Vesten lægges bredt og storstilet an, og de enkelte 
elementer i denne hjælp må være hensigtsmæssigt af­
stemt efter hinanden. Ud over en finansiel og teknisk 
bistand må der gøres en effektiv indsats for at give 
arbejdstagerne de nødvendige kvalifikationer. Den må 
opfattes som en investering i fremtiden og må samtidig 
over en bred front tage højde for de ændrede og større 
krav, den teknologiske udvikling stiller. ØSU støtter i 
denne forbindelse ligeledes de specifikke forslag, som 
det økonomiske og sociale udvalg under Den rådgiven­
de EFT A-Komité fremlagde midt i maj 1991 (3): 
— overførsel af knowhow til skabelse af hensigtsmæs­
sige arbejdsgiver-/arbejdstagerforhold og -prin­
cipper, 
— tilrettelæggelse af uddannelsesprogrammer for øst­
europæiske erhvervsledere og fagforeningsfolk, 
— undersøgelse af muligheden for midlertidig beskæf­
tigelse af arbejdstagere fra Østeuropa (f.eks. i for­
bindelse med uddannelsesaftaler), 
— bilaterale aftaler af en varighed på 12-18 måneder 
for at bibringe arbejdstagerne yderligere fag­
kundskaber (4), 
(3) EFTA/CSC/ES 1/91 af 13. maj 1991. 
(4) Sådanne aftaler har Forbundsrepublikken Tyskland haft med 
Ungarn og Polen siden henholdsvis december 1989 og juni 
1990. 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/59 
— ordning om arbejds- eller serviceaftaler med øst­
europæiske virksomheder (!), 
— udbygning af samarbejdet mellem de nationale ar-
bejdsmarkedsmyndigheder. 
ØSU gør ligeledes opmærksom på brancherelaterede 
initiativer, hvis muligheder hidtil kun er blevet udnyttet 
i begrænset omfang. Et godt eksempel på et sådant 
initiativ finder man hos EF's stålindustri, som er frem­
kommet med en række ideer til at få udbygget den 
nødvendige overførsel af knowhow fra Vest til Øst: 
f.eks. foreslås det, at østeuropæiske eksperter deltager 
i de nationale og internationale organer, hvor der fore­
går en erfaringsudveksling om industrielle spørgsmål. 
Der foreslås deltagelse i såvel de tekniske udvalg som i 
instanser for transport, energi, miljø osv. De vestlige 
stålværker kunne påtage sig at uddanne både virksom­
hedsledere og medarbejdere i de associerede lande. End­
videre kunne de udsende specialister, som på stedet 
rådgiver i omstruktureringen af forældede anlæg. 
ØSU opfordrer til, at man undersøger de mange frem­
lagte forslag indgående og — såfremt de hurtigt kan 
realiseres — anfører dem i et bilag til de europæiske 
aftaler. Samtidig bør Kommissionen, på linje med EF-
stålindustriens initiativer, også inden for andre er­
hvervsgrene slå kraftig på tromme for lignende bredt 
anlagte aktiviteter. 
4.14.2. Hvad etableringsfriheden angår, agter EF's 
medlemsstater allerede ved de europæiske aftalers 
ikrafttræden at give virksomheder og borgere i de asso­
cierede lande de samme juridiske rammer som EF's 
egne virksomheder og borgere. De kontraherende parter 
i Østeuropa vil tage et lignende skridt i løbet af den 
tiårige overgangsperiode. I tilfælde af strukturelle til­
pasningsproblemer eller andre alvorlige vanskeligheder 
(bl.a. sociale problemer) i de enkelte sektorer kan de 
associerede lande indføre undtagelsesbestemmelser. 
Disse foranstaltninger må være tidsbegrænsede (højst 
3 år) og udløbe senest 2 år, efter at overgangsperioden 
for aftalerne er til ende. Der lægges også op til beskyttel­
sesforanstaltninger i de tilfælde, hvor virksomheder 
eller erhvervsgrene i de østeuropæiske partnerlande 
lider »drastiske« tab af markedsandele på hjemmemar­
kederne. 
ØSU bifalder principielt disse aftaler. Etableringsfrihed 
vil fremme overgangen til markedsøkonomi og bidrage 
til at skabe en moderne og konkurrencedygtig økonomi 
i de associerede lande. ØSU erkender ligeledes behovet 
for at iværksætte tidsbegrænsede beskyttelsesforan­
staltninger i visse undtagelsestilfælde. Der kan dog 
næppe fremsættes overbevisende argumenter for at 
»drastiske« tab af indenlandske markedsandele hos de 
østlige aftalepartnere skulle berettige foranstaltninger 
i1) For øjeblikket er 35 000 arbejdstagere fra de østeuropæiske 
lande beskæftiget i Forbundsrepublikken Tyskland under så­
danne særkontrakter. til beskyttelse af den pågældende økonomi. ØSU hen­
stiller derfor, at man tager denne passage op til fornyet,-
omhyggelig overvejelse og formulerer den klarere; især 
bør de »relevante« markedsvariabler defineres klart. 
4.14.3. Med hensyn til tjenesteydelser over grænser­
ne godkender ØSU den tilstræbte (gradvise og gensidi­
ge) liberalisering. I betragtning af den voksende betyd­
ning, som markederne for tjenesteydelser har verden 
over, kan liberaliseringsskridt ikke vurderes højt nok. 
Associeringsrådet vil undersøge de enkelte liberalise-
ringstiltag og træffe egnede foranstaltninger for at frem­
me liberaliseringsprocessen. For tjenesteydelser over 
grænserne skal der gælde særlige bestemmelser: i den 
internationale søtransport fjernes samtlige administrati­
ve, tekniske og andre hindringer, som kan begrænse 
eller diskriminere den fri levering af tjenesteydelser. 
Inden for luft- og landtransport orienteres aftalerne 
efter EF's fælles transportpolitik, og der skal samtidig 
sikres en koordineret udvikling på transportområdet. 
Under overgangsperioden for de europæiske aftaler til­
passer de associerede lande deres lovgivning til de rele­
vante EF-bestemmelser, i det mindste for så vidt som 
den gensidige adgang til transportmarkederne lettes og 
person- og godstransporten fremmes. 
Det skal fremhæves og hilses velkomment, at samtlige 
kontraherende parter agter at arbejde for at opnå et 
tilfredsstillende resultat af GATT-Uruguay-for-
handlingsrunden, hvor der på tjenesteydelsesområdet 
tilstræbes multilaterale principper og regler, og at de til 
sin tid også vil inkorporere de opnåede resultater i de 
europæiske aftaler. 
ØSU antager i øvrigt, at Associeringsrådet vil holde et 
vågent øje med liberaliseringstiltagenes økonomiske og 
sociale konsekvenser for EF's grænseregioner, og at det 
konsekvent vil sætte en stopper for social dumping. 
Det ville være fatalt, om den i forvejen vanskelige 
saneringsproces i det tidligere DDR (navnlig i yderregio­
nerne) blev yderligere vanskeliggjort og forsinket af 
dumpingmetoder. 
4.14.4. Lokaliserings- og specialiseringsfordelene ved 
en liberalisering af varehandel og tjenesteydelser kan 
kun udnyttes fuldt ud, hvis der også er sikret frie 
kapitalbevægelser hen over grænserne. Frie kapitalbe­
vægelser skaber gunstige forudsætninger for det valuta­
riske samarbejde og styrker stabiliseringspolitikken i de 
associerede lande. ØSU støtter alle aftaler, som fremmer 
de frie kapitalbevægelser mellem EF og de associerede 
partnere i østeuropa. Det er navnlig glædeligt, at de 
kontraherende parter forpligter sig til, ved de europæi-
Nr. C 339/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
ske aftalers ikrafttræden, at sikre frie betalinger ved 
handel med varer (tilsyneladende ikke ved handel med 
tjenesteydelser). Også kapitalbevægelser fra EF-investo-
rer liberaliseres. I den første femårige periode skabes 
desuden forudsætningerne for en gradvis anvendelse af 
EF's bestemmelser om fri bevægelighed for kapital. 
I den anden fase af den tiårige overgangsperiode vil 
Associeringsrådet undersøge, hvorledes de relevante EF-
bestemmelser kan blive overtaget fuldt ud. ØSU bekla­
ger, at de kontraherende parter endnu ikke er blevet 
enige om en liberaliseringskøreplan, med en pålidelig 
angivelse af, hvornår de forskellige kategorier af finan­
sielle aktioner skal indgå i et »system med fuldstændig 
liberalisering«. 
Harmonisering af lovgivningen 
4.15. En vigtig forudsætning for de associerede lan­
des økonomiske og sociale integration i EF er, at deres 
lovgivning bliver tilnærmet EF-retten. Virksomhederne 
i EF — men også virksomhederne i vore østlige nabolan­
de — må i det grænseoverskridende samarbejde leve 
med tre retssystemer: a) deres egen (nationale) ret, b) 
EF-retten, som også for partnerne i Østeuropa bliver af 
stadig større betydning, og c) retten i de lande, der 
eksporteres til eller investeres i. Spørgsmål, som er 
af samme karakter, vurderes ofte forskelligt og løses 
inkonsekvent. Sorteper i dette spil er navnlig de små og 
mellemstore virksomheder, som hyppigt ikke har råd 
til at ansætte højt specialiserede juridiske medarbejdere. 
Jo hurtigere det derfor lykkes at få tilpasset de associere­
de landes lovgivning til EF-retten, desto gunstigere vil 
»miljøet« være for samarbejdet mellem virksomheder i 
Øst og Vest, og desto bedre er udsigterne til en intensi­
vering af vare- og tjenesteydelsesudvekslingen samt ka­
pitalbevægelser hen over grænserne. 
Det erkendes, at retsharmoniseringen er en enorm opga­
ve, idet der er tale om et stort antal bestemmelser, som 
kun kan tilpasses gradvist: toldlovgivning, selskabsret, 
virksomhedsregnskaber og -beskatning, beskyttelse af 
arbejdstagerne på arbejdspladsen, finansielle tjeneste­
ydelser, konkurrenceregler, forbruger- og miljøbeskyt­
telse, indirekte skatter og afgifter, tekniske bestemmel­
ser og normer, transport, industriel retsbeskyttelse og 
ophavsret. De associerede lande har taget de første 
skridt til at iværksætte den nødvendige retsharmonise-
ring. ØSU efterlyser dog en prioriteringsliste i udkastene 
til aftalerne. Af økologiske og konkurrencemæssige 
grunde mener det, at de f.eks. først og fremmest bør 
overtage EF's miljø- og konkurrenceret samt EF's regler 
for støtte. Endvidere bør de hurtigst muligt overtage 
Euratom's sikkerhedsbestemmelser. Desuden må der gives prioritet til beskyttelse af arbejdstagerne på 
arbejdspladsen samt til nogle forbrugerbeskyttelsesdi-
rektiver (f.eks. produktansvar). 
Det er beklageligt, at der ikke sættes en tidsfrist for 
gennemførelse af lovharmoniseringen. ØSU havde 
gerne set om man — ligesom inden for andre områder 
— også havde anvendt en totrins-plan for denne harmo­
nisering. Eftersom præamblerne til de europæiske afta­
ler nu indeholder et udtrykkeligt ønske fra de associere­
de partnere om på et givet tidspunkt at opnå fuldt 
medlemskab af EF, burde det være i de pågældende 
landes egen interesse at gå målrettet frem ved overtagel­
sen af EF-retten. EF har kontraktligt givet løfte om 
teknisk bistand, hvilket skulle gøre det væsentligt lettere 
at løse denne opgave. 
Økonomisk samarbejde 
4.16. EF og de associerede lande agter at udbygge 
deres økonomiske samarbejde og gå langt uden for de 
rammer, der er afstukket i handels- og samarbejdsafta­
lerne. De fælles aktiviteter skal støtte den økonomiske 
og sociale omstillings- og udviklingsproces, der er i 
gang i de østlige partnerlande samt lette integreringen 
i den internationale arbejdsdeling. Ud over industrielt 
samarbejde, investeringsfremme og beskyttelse drejer 
det sig om industrinormer, økonomisk og teknisk sam­
arbejde, uddannelse, landbrug- og fødevareindustri, 
energi, miljø, transport, telekommunikation, finansielle 
tjenesteydelser, regionaludvikling, samarbejde på det 
sociale område, turisme, små og mellemstore virksom­
heder, told, statistik, drifts- og nationaløkonomi og 
narkotika. Alle samarbejdsområder er opdelt i konkrete 
aktionsfelter (i alt ca. 150). 
Det skal fremhæves, at de kontraherende parter udtryk­
keligt lover, at der i forbindelse med økonomiske foran­
staltninger fra begyndelsen af vil blive taget hensyn til 
miljøaspekter. Miljøpolitik — tilføjer ØSU — er en 
europæisk politik, som fuldt ud må integreres i politik­
ken på andre områder. Man må her ikke orientere sig 
efter den mindste fællesnævner, men gennemføre hvad 
der er økologisk og økonomisk nødvendigt. Hertil hører 
også, at begge parter bliver enige om i fællesskab at 
overvåge gennemførelsen af vedtagne foranstaltninger. 
Den mangfoldighed af aktionsfelter, der er opregnet, er 
besnærende og må principielt støttes. ØSU nærer dog 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/61 
begrundet tvivl om, hvorvidt det i 90'erne overhovedet 
vil være muligt at få iværksat fælles aktioner på alle 
disse felter — selv i samarbejde med virksomheder i 
EF. EF's organer har hverken personale eller ressourcer 
nok til bare på nogenlunde tilfredsstillende vis at dække 
samtlige foreslåede områder i løbet af overgangsperio­
den for de europæiske aftaler. Man må heller ikke 
glemme, at der er tale om tre partnerlande, og Kommis­
sionen forestiller sig, at flere nabolande vil følge efter i 
dette årti. Det vil efter ØSU's mening være bedre, om 
man til at begynde med udarbejder en første (stram) 
handlingsplan — under realistisk hensyntagen til be­
grænsende bibetingelser — og inden for rammerne af 
denne plan fastsætter klare (tidsmæssigt inddelte) prio­
riterede områder, dvs. områder, hvor der efter de kon­
traherende parters mening først og fremmest må sættes 
ind. ØSU tænker her ikke så meget på rådgivningsakti-
viteter, iværksat af EF-organerne eller virksomheder og 
samfundsgrupper, men snarere på konkretiseringen af 
»omkostningskrævende« prioriteter af en grænseover­
skridende dimension, hvor EF og de østlige naboer eller 
EF-virksomheder skal fungere som impulsgivere. Her 
har ØSU først og fremmest områder som infrastruktur, 
kerneenergi eller uddannelse i tankerne. 
Med hensyn til den offentlige »basisudrustning« mener 
ØSU, at op- og udbygningen af en behovsdækkende 
infrastruktur er en vigtig forudsætning for, at den struk­
turelle tilpasningsproces i Østeuropa kan gennemføres 
med succes. Der kræves en investeringsstrategi, der 
tilgodeser de voksende kvalitative krav, og som lever op 
til kravene i en konkurrencedygtig, markedsorienteret 
økonomi. Dette indebærer, at infrastrukturinvesterin­
ger i de østeuropæiske lande allerede i dag må ses og 
vurderes i en europæisk sammenhæng. Vejen til en 
fælles europæisk infrastrukturplanlægning vil dermed 
være aftegnet og vil få mere og mere tydelige konturer. 
På denne baggrund har ØSU udtrykt megen tilfredshed 
med Kommissionens forslag om at oprette transeuro-
pæiske net, navnlig på områderne transport, telekom­
munikation, energi og erhvervsuddannelse (l). I sin ud­
talelse slår ØSU til lyd for en global integreret og 
multimodal plan, som gør det muligt at afstikke referen­
cerammerne, mindske investeringsrisiciene, forbedre ef­
fektiviteten ved EF-, nationale og regionale aktioner 
samt tage højde for de langsigtede behov (2). 
Et andet centralt punkt i det økonomiske samarbejde 
må efter ØSU's mening gå ud på at få forbedret sik-
(!) Mod transeuropæiske net — EF's handlingsprogram dok. 
KOM(90) 585 endelig udg. 
(2) Dok. ØSU 805/91. kerheden på kernekraftværkerne i Central- og Østeuro­
pa. Udfordringen efter Tjernobyl, som går ud på, at der 
i Øst og Vest garanteres sammenlignelige kernetekniske 
sikkerhedsnormer på højeste niveau, er endnu ikke taget 
op. Ganske vist udgør aftalerne om en bedre informa­
tionsudveksling og gensidig hjælp i tilfælde af ulykker 
de første fremskridt inden for rammerne af Den interna­
tionale Atomenergiorganisation (IAEA), men verden 
over mangler der stadigvæk forpligtende aftaler om 
minimumssikkerhedsnormer. 
ØSU opfordrer EF til, som et supplement til hjælpepro­
grammerne under IAEA og World Association of Nu-
clear Operators (WANO), at yde en hurtig og utraditio­
nel hjælp ved den tekniske udbedring af de kernekraft­
værker, der er i drift i de central- og østeuropæiske 
lande. Som et første (og glædeligt) skridt i denne ret­
ning, ser ØSU Kommissionens seneste beslutning om at 
stille finansielle midler til rådighed til denne aktion 
inden for PHARE-programmet. De tidligere RGØB-
lande traf allerede i 1989 beslutning om at iværksætte 
et program vedrørende udbygning af ældre trykvands-
reaktorer af typen VVER-440 MWel; dette program 
kom der imidlertid ikke meget ud af. De nødvendige 
finansielle midler manglede, og hertil kom, at der var 
stærkt brug for kernekraftværkerne på grund af mang­
lende reservekapacitet. I Ungarn ligger kerneenergiens 
andel af elforsyningen på næsten 50 % og i Tjekkoslova­
kiet på godt en fjerdedel. I lyset af denne situation 
kan det udkast til et europæisk energicharter, som den 
hollandske premierminister lancerede, og som Kommis­
sionen fremlagde, vanskeligt vurderes højt nok (3). ØSU 
betragter dette charter som en aktion af usædvanlig 
politisk rækkevidde (4), og Kommissionen mener, at de 
central- og østeuropæiske lande, i kraft af charteret, 
»vil kunne opnå den fornødne bistand til genrejsningen 
af deres økonomier og til deres energiforsyning på 
betingelser, der vil kunne bidrage til at forbedre deres 
miljøsituation, skabe en bedre balance mellem de for­
skellige energikilder og en mere effektiv energiudnyt­
telse.« 
Uddannelse udgør det tredje prioriterede hovedområde, 
hvor de kontraherende parter bør iværksætte fælles 
aktiviteter; kvalificering af arbejdsstyrken indtager 
nemlig en nøgleposition i reformprocessen ved nyorien­
teringen af økonomien. Arbejdstagerne i de associerede 
lande har ganske vist fået en solid grundskoleuddannel­
se og har også for det meste ret gode erhvervskvalifika-
tioner, men kvalifikationskravene i en (tidligere) sociali­
stisk økonomi afviger ganske betydeligt fra de krav, der 
stilles i en konkurrenceorienteret markedsøkonomi — 
man behøver blot at se på de erfaringer, der gøres i de 
nye tyske delstater. Navnlig er der ikke et tilstrækkeligt 
bredt kendskab til og de fornødne erfaringer med den 
måde, hvorpå en markedsøkonomi fungerer; det samme 
(3) Meddelelse fra Kommissionen om et Europæisk Energicharter 
dok. KOM(91) 36 endelig udg. 
(4) EFT nr. C 269 af 14. 10. 1991. 
Nr. C 339/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
gælder for anvendelse af moderne produktions-, infor­
mations- og kommunikationsteknik. Derudover er der 
mangler på de felter, der går ud over det rent faglige: 
selvstændighed, initiativ og kreativitet er der ikke behov 
for i en centralstyret kommandoøkonomi. Privat og 
selvstændig foretagsomhed under stadigt skiftende mar­
kedsøkonomiske forhold må først læres ad erfaringens 
vej. 
På alle niveauer er der derfor et akut behov for omsko­
ling og videreuddannelse. Der udtrykkes tilfredshed 
med de forslag, der allerede indgår i de europæiske 
aftaler, men disse forslag alene er ikke tilstrækkelige. 
Hvad der er brug for er en omfattende uddannelsesind­
sats. ØSU appellerer derfor også til EF's medlemsstater 
om at tage initiativ til at støtte og fremme de østlige 
partnerlandes bestræbelser for at indhente det forsømte 
på uddannelsesområdet. Endvidere må virksomhederne 
i EF ind i billedet: disse bør i samarbejde med deres 
brancheorganisationer (på nationalt/europæisk plan) 
på egnet vis formidle specifik, driftsøkonomisk viden 
og teknisk knowhow til virksomheder og arbejdstagere 
i de tilsvarende brancher i de associerede lande. 
Eksemplet i EF's stålindustri, som der henvises til an­
detsteds i denne udtalelse, bør danne skole inden for 
andre grene af den europæiske økonomi. 
Finansielt samarbejde 
4.17. Det står fast, at det ikke uden effektiv hjælp 
fra Vesten lader sig gøre at gennemføre den nødvendige 
strukturtilpasning og opbygge en internationalt kon­
kurrencedygtig økonomi i nabolandene mod øst. Alle 
de central- og østeuropæiske lande har brug for kapital 
i hård valuta, idet der siden starten på den økonomiske 
omstillingsproces har været et stadig voksende behov 
for finansiel støtte. Fra 1986 til 1990 steg de tre østlige 
nabolandes udlandsgæld fra 57 milliarder US-dollar til 
77 milliarder US-dollar. Ifølge OECD's skøn lå 
gældstilbagebetaling/eksport-rationen i 1990 for Polens 
vedkommende på godt 70%, for Ungarn på 65% og 
for Tjekkoslovakiet på 25%. I mellemtiden har flere 
anerkendte institutioner ved hjælp af modelberegninger 
forsøgt at anslå, hvor stort et finansieringsbehov de 
østeuropæiske lande sandsynligvis vil have på mellem­
lang sigt i forbindelse med den økonomiske omstruktu­
rering. Man er nået frem til vidt forskellige resultater 
alt efter den anvendte metode; bare for de seks lande 
Ungarn, Polen, Tjekkoslovakiet, Rumænien, Bulgarien 
og Jugoslavien anslås det årlige finansieringsbehov at 
være fra 14 milliarder US-dollar til over 420 milliarder 
US-dollar. 
Det fremgår af aftaleudkastene, at PHARE-programmet 
videreføres til udgangen af 1992 som led i det finansielle 
samarbejde. Derefter skal der på flerårig basis, enten som led i PHARE eller via et nyt finansieringsinstru­
ment, ydes EF-tilskud og lån fra Den europæiske In­
vesteringsbank (EIB). Efter de associerede partneres 
ønske vil EF desuden undersøge, hvordan man som led 
i det finansielle samarbejde kan lette overgangen til 
konvertible valutaer og sikre konvertibiliteten. 
ØSU tilslutter sig EF's oplæg og er enig i, at EF-støtten 
kun med rimelighed lader sig beregne på grundlag af 
en flerårig plan. Den tidsmæssige ramme bør — i det 
mindste i begyndelsen — ikke overskride 3-5 år, og den 
bør udgøre en integrerende del i første trin af den 
europæiske aftales overgangsperiode. Om den samlede 
finansielle ramme har man (officielt) endnu ingen me­
ning, men ØSU går ud fra, at basistallene indrettes 
efter, hvilke finansielle ressourcer EF nu og i fremtiden 
har til rådighed. I forbindelse med lån fra Den europæi­
ske Investeringsbank spiller de associerede staters evne 
til at betale tilbage til tiden en lige så vigtig rolle. Hvor 
store EF-midler der i sidste instans bliver tale om, må 
også afgøres under hensyntagen til østlandenes absorp-
tionskapacitet samt til den nye aftale om budgetdisci­
plin, som skal erstatte den nuværende interinstitutionel-
le aftale. 
Af Rådets retningslinjer for forhandlingerne om Asso­
cieringsaftalen fra december 1990, fremgår det, at erfa­
ringerne med PHARE-programmet skal udnyttes til at 
fastlægge partnerstaternes vigtigste behov og absorp-
tionskapacitet. Heri er ØSU ikke fuldstændig enig; det 
gentager tværtimod sit indtrængende krav om, at der 
— i samarbejde med partnerne — foretages en entydig 
prioritering blandt det økonomiske samarbejdes brede 
vifte af muligheder. En sådan prioritering kan være en 
hjælp ved opstillingen af den flerårige finansieringsram­
me og kan også gøre det lettere at foretage en optimal 
fordeling af udgifterne på de enkelte år set i forhold til 
de tilstræbte mål. 
ØSU støtter kraftigt tanken om at koordinere EF-mid­
lerne (herunder de bilaterale ydelser) med den finansiel­
le støtte, som andre OECD-lande eller internationale 
finansieringsinstitutter (Den internationale Valutafond, 
Verdensbanken og Den europæiske Bank for Genop­
bygning og Udvikling) yder Østlandene. ØSU opfordrer 
desuden til, at der inden for EF oprettes en Task Force 
til løbende at følge de samlede finansielle ydelser og 
deres anvendelse, til at afstemme dem indbyrdes i Asso-
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/63 
cieringsudvalget, og til sammen med aftalepartnerne at ringsrådet bør regelmæssigt underrettes om resultatet 
kontrollere, at midlerne anvendes effektivt. Associe- af dette arbejde. 
Bryssel, den 26. september 1991. 
Francois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
De seneste års udvikling i forbindelserne mellem EF og Central- og Østeuropa 
Juni 1988: EF og en delegation fra RGØB-landene underskriver den fælleserklæring, hvori begge organisationer 
gensidigt anerkender hinanden. 
September 1988: Der undertegnes en samarbejdsaftale mellem EF og Ungarn. 
December 1988: Der indgås en handelsaftale med Tjekkoslovakiet. 
Juli 1989: G-7-topmødet i Paris opfordrer EF til at koordinere Vestens hjælp til Polen og Ungarn. Den 
såkaldte 24-landegruppe oprettes. 
September 1989: EF underskriver en handels- og samarbejdsaftale med Polen. 
November 1989: På et ekstraordinært topmøde i Paris drøfter EF's stats- og regeringschefer hjælpeforan­
staltninger over for Østeuropa. Umiddelbart forud for topmødet aftaler EF's udenrigsministre en fælles 
strategi til at lette eksporten af højteknologi til Østeuropa. 
December 1989: På EF-topmødet i Strasbourg besluttes det at oprette Den europæiske Bank for Genopbygning 
og Udvikling, der skal fungere som kreditinstrument for Østeuropa. Østbanken (BERD) blev oprettet af 
42 lande den 25. maj 1990 i Paris. Den har sæde i London og påbegyndte sit arbejde den 15. april 1991. 
December 1989: 24-landegruppen mødes i Bruxelles, hvor den fastlægger sit hjælpeprogram for Polen og 
Ungarn og erklærer sig parat til også at yde hjælp til andre østeuropæiske lande »så snart de nødvendige 
politiske og økonomiske reformer er blevet påbegyndt«. 
December 1989: EF og Sovjetunionen underskriver en aftale om handelsmæssigt og økonomisk samarbejde. 
April 1990: På et ekstraordinært EF-topmøde enes man om foranstaltninger til integrering af DDR i 
EF. Ledende repræsentanter for EF beslutter endvidere at tilbyde nogle østeuropæiske lande en ny slags 
associeringsaftale. 
Maj 1990: DDR og Bulgarien underskriver en handelsaftale med EF. Den begrænsede aftale, der blev indgået 
i 1988 med Tjekkoslovakiet, aktualiseres. 
Maj 1990: 24-landegruppen beslutter at udvide PHARE-programmet til at omfatte andre central- og østeuro­
pæiske lande. 
Juli 1990: DDR indgår i en monetær, økonomisk og social union med Forbundsrepublikken Tyskland. 
Dermed bliver DDR de facto allerede medlem af EF's toldunion. 
Oktober 1990: Statstraktaten (Statsvertrag) mellem DDR og Forbundsrepublikken træder i kraft. Dermed er 
begge Tysklande forenet i Forbundsrepublikken, og det tidligere DDR bliver en del af EF. 
Oktober 1990: Rumænien og EF undertegner en handels- og samarbejdsaftale. 
Nr. C 339/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
November 1990: Europa-Parlamentet vedtager den pakke af foranstaltninger, der tager sigte på at integrere 
de fem nye tyske delstater i EF. 
December 1990: Ministerrådet godkender den pakke af EF-foranstaltninger, der tager sigte på at integrere de 
fem nye tyske delstater i EF. 
December 1990: Det europæiske Råd beslutter på sit møde i Rom at yde fødevarehjælp for 750 millioner 
ECU til Sovjetunionen. Endvidere beslutter man at udbygge de allerede iværksatte hjælpeforanstaltninger 
over for de central- og østeuropæiske lande. 
December 1990: Ministerrådet giver Kommissionen mandat til at føre associeringsforhandlinger med Polen, 
Ungarn og Tjekkoslovakiet. Forhandlingerne begynder i februar 1991. 
Januar 1991: Kommissionen meddeler, at også Rumænien nu omfattes af de 24-industrilandes bistandsprogram 
for de reformvillige østeuropæiske lande. 
Marts 1991: Kommissionen træffer beslutning om det fælles støtteprogram for de nye delstater, som i perioden 
1991-1993 vil modtage i alt 6 milliarder D-mark i hjælp fra EF-kassen. 
Juni 1991: Rådet for gensidig økonomisk Bistand (RGØB) opløses. 
August 1991: Mislykket kup i Sovjetunionen, der resulterer i, at USSR's udvikling hen imod et Forbund af 
Demokratiske Stater fremskyndes. 
Udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet medio 1991 
(91/C 339/13) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 26. februar 1991, i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at afgive udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet 
medio 1991. 
Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede B.N.J. Pompen til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
10. september 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 289. plenarforsamling af 25. og 26. september 
1991, mødet den 26. september 1991, med et flertal af stemmer for, 6 imod og 15 hverken 
for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Generelle trends 
På basis af nogle hovedindikatorer gives der i dette 
afsnit et billede af den økonomiske udvikling i løbet af 
seksårsperioden 1989-1994 (se tabel 1} (1). Prognoserne for årene 1991 og 1992 er udarbejdet af EF-Kommissio-
nen. Disse prognoser er kompletteret med prognoser 
for 1993/1994 udarbejdet af Nederlands Centraal Plan-
bureau, således at der kan anstilles politik-overvejelser 
over en længere tidshorisont. Prognoserne er selvsagt 
forbundet med stor usikkerhed. I punkt 1.4 ses der 
nærmere på nogle af usikkerhedsmomenterne. 
(*) Af statistisk-tekniske grunde dækker de økonomiske data for 
EF og Tyskland ikke det tidligere DDR.