20. 10. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/23 
2.19. Ad punkt 34 (skovbrug i udviklingslandene) 
2.19.1. ØSU erkender betydningen af udviklingslan­
denes skovbrugsproblemer. Det vil se positivt på, at det 
europæiske skovbrugs erfaringer, der i mange tilfælde 
er indvundet over århundreder, blev anvendt til gavn 
for udviklingslandene. 
2.19.2. Her tænkes især på de europæiske lande, som 
i mange år har haft og stadig har nære forbindelser med tredjelande, og der bør især satses på øget fremme 
af forstvidenskabelige projekter inden for rammerne af 
forskellige former for udviklingshjælp. 
2.19.3. Udviklingshjælpen bør imidlertid ikke kun 
omfatte fremme af træproduktion og træbeplantning. 
Man bør ligeledes modvirke det træspild, som madlav­
ning efter primitive metoder i de private husholdninger 
giver anledning til. 
Bruxelles, den 2. juli 1986. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om den økonomiske situation medio 1986 
(86/C 263/09) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 26. november 1985 i henhold til forretnings­
ordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for økonomiske og finansielle 
anliggender, som udpegede Michael Geuenich til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
17. juni 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 238. plenarforsamling den 3. juli 1986, med 
91 stemmer for, 49 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse (afstemning med 
navneangivelse): 
1. Den økonomiske situation medio 1986 
1.1. Den økonomiske situations vigtigste kendetegn 
Det europæiske Fællesskab har siden 1984 atter befun­
det sig i en fase med støt, men hidtil relativt beskeden, 
økonomisk vækst. Verdensøkonomien er kendetegnet 
ved en dollarkurs, som nu igen er blevet bragt i bedre 
overensstemmelse med købekraftpariteterne, samt ved 
faldende oliepriser. Alt i alt har disse faktorer en positiv 
virkning på den interne efterspørgsel. 
Det forventes, at der vil være en klar nedgang i inflatio­
nen i Fællesskabet i 1986, at den økonomiske vækst 
sandsynligvis vil stige, og at arbejdsløsheden i nogle 
medlemsstater vil mindskes, dog kun i beskedent om­
fang. Den omstændighed, at det er lykkedes at stabilise­
re prisniveauet, bør, i det mindste i visse medlemsstater, åbne mulighed for, at man, uden at inflationsbekæmpel-
sespolitikken opgives, prioriterer andre økonomisk-po-
litiske målsætninger højere. Det relativt gunstige øko­
nomiske klima betyder, at beskæftigelsesmålsætningen 
kan træde i forgrunden, således at man i opsvingsfasen 
kan få arbejdsløsheden reduceret mest muligt. 
Nedenstående analyse (punkterne 1.2. — 1.4) bygger 
på data fra Kommissionen. 
1.2. Økonomisk vækst 
Den økonomiske vækst på omkring 2,7 %, som forven­
tes i Fællesskabet i 1986, må først og fremmest tilskrives 
interne faktorer. Den lavere inflation skulle betyde, 
at husholdningernes disponible realindkomster stiger 
stærkere end i 1985. De faste investeringer vil stige til 
Nr. C 263/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 10. 86 
en vækstrate på 4,9 %. Derimod vil der ikke udgå nogen 
vækstimpuls fra udenrigshandelen, eftersom eksport­
væksten vil tage af, medens importvæksten vil tage til. 
Den positive tendens, der har været i de faste investerin­
ger, vil sandsynligvis vare ved et stykke ud i fremtiden. 
Inflationstendenserne skulle blive mindre, således at en 
restriktiv pengepolitik vil være unødvendig; der er der­
for mulighed for et yderligere rentefald. Da omkost­
ningsniveauet i størstedelen af landene for tiden er 
relativt lavt, skulle den positive tendens i erhvervenes 
indtjening fortsætte, hvilket sammen med lav rente 
og positive afsætningsforventninger skulle føre til flere 
investeringer. 
1.3. Inflation 
Betragter man EF som helhed, er det nuværende kon­
junkturforløb kendetegnet ved, at prisstigningstakten 
fortsat falder, selv efter næsten tre års konjunkturop­
gang. For 1986 regnes der med en prisstigningstakt på 
3,5%. Der er her tale om en forbedring i forhold til 
1985 på over 2 procentpoint. Imidlertid er der stadig 
store forskelle i medlemsstaternes prisstigningstakter. 
Dog er der tale om en positiv udvikling, for så vidt som 
spændet i inflationstakterne for de lande, der deltager 
i EMS-samarbejdet, er aftagende. 
Et videre fald i prisstigningstempoet er ikke kun et 
spørgsmål om en behersket prisudvikling på arbejds-
og kapitalmarkedet, men også om udviklingen i import­
priserne, som påvirkes af faldet i dollarkursen og i 
priserne på olie og andre råstoffer. 
1.4. Beskæftigelsen 
Den gunstigere udvikling i beskæftigelsen — ganske 
vist på et meget beskedent niveau — som i 1984 afløste 
en tiårig periode med arbejdspladstab, vil fortsætte i 
1986 med en tilvækst på 0,8 %. På den anden side må 
man altså konstatere, at beskæftigelsen kun i meget 
ringe omfang reagerer på den mængdemæssige vækst i 
bruttonationalproduktet på knap 3 %. 
Over for den alt i alt beskedne stigning i efterspørgselen 
efter arbejdskraft står et stærkt voksende udbud af 
arbejdskraft. Dette betyder, at ledigheden i Fællesskabet 
kun skulle falde lidt; i EF 9 skulle den falde 0,3 procent­
point til 10,8 %. Men ledighedstallene varierer betyde­
ligt fra medlemsstat til medlemsstat. Maksimum er over 
20 %, og i enkelte lande stiger den sågar stadig. Såfremt 
langtidsledigheden fortsat tegner sig for så stor en andel 
af den samlede arbejdsløshed, kunne de sociale sikrings­
ordninger komme i fare. 
1.5. Bemærkninger til udsigterne på mellemlang sigt 
Når den for 1986 ovenfor kort skitserede økonomiske 
situation falder gunstigere ud end forventet ved forelæg­
gelsen af den økonomiske årsberetning 1985-1986 og dermed ved udformningen af samarbejdsvækststrategi-
en for mere beskæftigelse, hænger dette overvejende 
sammen med det drastiske fald i oliepriserne, som har 
nedbragt inflationstakten, og den tydelige forringelse af 
dollarkursen. Udviklingen er naturligvis et nettopro­
dukt af positive og negative effekter, men de positive 
effekter skulle alt i alt være de stærkeste. Selv om der 
således er en bedring i udsigterne for 1986, ændrer dette 
ingenlunde ved det nødvendige i en samarbejds-
vækststrategi på det mellemlange sigt, som sigter mod 
en mærkbar reduktion af arbejdsløsheden i forbindelse 
med en bedre dialog på arbejdsmarkedet. 
Chancerne for, at det nuværende opsving skulle kunne 
vare ved et godt stykke tid endnu, er gode, ikke mindst 
på grund af udviklingen i råstofpriserne. For aftagende 
inflationstakter frembyder de bedste forudsætninger for 
en fortsættelse af opsvinget, eftersom konjunkturned­
gange hyppigt fremkaldes af inflationstendenser og af 
de restriktive økonomisk-politiske indgreb, der foreta­
ges for at imødegå disse. 
At opsvinget kan fortsætte nogen tid endnu, betyder 
imidlertid ikke, at der er udsigt til, at vækstraterne i EF 
vil kunne stige kontinuerligt. Snarere må man regne 
med, at væksten, også selv om den ikke svækkes kon­
junkturelt, i løbet af 1987 gradvis må tilpasses til den 
mellemfristede udvikling i produktionspotentiellet. Det 
må frygtes, at denne vækstrate snarere vil ligge under 
de 3,5%, Kommissionen tilstræber med samarbejds-
vækststrategien. Under disse omstændigheder kan 
vækst alene ikke løse den herskende massearbejdsløs­
hed, hvorfor der efterlyses andre beskæftigelsespolitisk 
orienterede foranstaltninger. 
Prognoser for det mellemlange sigt er som regel behæf­
tet med større usikkerhed end prognoser for det korte 
sigt. I øjeblikket gælder dette frem for alt den strategiske 
parameter olieprisen, hvis fremtidige udvikling det er 
så vanskeligt at forudsige, at prognoser — således påpe­
ges det ira Kommissionens side — udtrykkeligt må 
bygge på antagelser, hvis gyldighed løbende må efter­
prøves. Det kan imidlertid antages med stor sandsynlig­
hed, at inflationen kun i ganske få medlemsstater fortsat 
vil spille en central rolle. Ganske anderledes forholder 
det sig med arbejdsløsheden og den internationale kon­
kurrenceevne, som begge stadig er akutte problemer. 
Udsigterne for disse to problemer på det mellemlange 
sigt er i al væsentlighed bestemt af, hvorledes det udvi­
dede økonomisk-politiske råderum bliver udnyttet. 
Derfor vil det være afgørende, om samarbejdsvækst-
strategien for mere beskæftigelse giver resultater, og 
om det lykkes at tilpasse denne til skiftende økonomiske 
rammebetingelser. 
2. Realiseringen af den mellemfristede samarbejds-
vækststrategi for mere beskæftigelse 
2.1. Samhandelsrelationerne i EF 
En samarbejdsstrategi bør ikke kun omfatte de enkelte 
EF-medlemsstaters arbejdstageres, arbejdsgiveres og re­
geringers adfærd. En nødvendig forudsætning for, at 
20. 10. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/25 
medlemsstaterne kan gennemføre en samarbejdsstrate­
gi, er, at de enkelte lande afstemmer deres økonomiske 
politik og deres finanspolitik for således at afbøde de 
store skævheder i samhandelen inden for EF. For det 
er kun på grundlag af en bedre ligevægt i samhandelsre­
lationerne, at de lande, der for tiden har en svag uden-
rigshandelsposition, kan udfylde den rolle på efter­
spørgselssiden, der er tiltænkt dem i samarbejdsstrate­
gien. 
Såfremt EMS skal fungere gnidningsløst, er en sådan 
afstemning i princippet påkrævet. Alligevel har pris- og 
omkostningsudviklingen i de lande, der deltager i EMS, 
gentagne gange været forskellig. Valutakursjusteringer­
ne inden for EMS den 6. april 1986 betød, at forud­
sætningerne for tilpasning af konkurrencebetingelserne 
og betalingsbalancerne i EF er blevet forbedret. Dermed 
er chancerne for en heldigt gennemført samarbejds-
vækststrategi for mere beskæftigelse også øget. Det 
forudsætter dog, at kursjusteringernes priseffekter ikke 
modvirkes gennem nationale særforanstaltninger, såle­
des som det f.eks. i nogle medlemsstater diskuteres for 
landbrugssektorens vedkommende. Landbrugets pro­
blemer må snarere angribes ved hjælp af fælles struktur­
foranstaltninger. En udbygning af EMS ville fremme 
den tilstræbte harmonisering af handelsrelationerne. 
2.2. Moderation i reallønsstigningerne 
Moderation i reallønsstigningerne skal bidrage til konti­
nuerligt at fremme investeringernes rentabilitet og om­
fang, så længe arbejdsløsheden er stor i de enkelte EF-
lande. Om dette mål kan nås, afhænger dog af andre 
faktorer som f.eks. renten og afsætningsforventninger-
ne, thi øget indtjening fører ikke ubetinget til øgede 
investeringer og stigende beskæftigelse. Af særlig betyd­
ning for de mellemfristede vækstperspektiver er investe­
ringer i maskiner og udstyr, erhvervsbyggeri samt of­
fentlige infrastrukturinvesteringer. En stigning i de så­
kaldte udvidelsesinvesteringer er særlig ønskelig, da de 
skaber ekstra arbejdspladser. Udvidelsesinvesteringer-
nes andel af de samlede investeringer skulle stige i takt 
med kapacitetsudnyttelsesgraden. 
Moderation i reallønsstigningerne bør også indebære, 
at mere arbejdsintensiv produktion bliver rentabel, og 
at faldet i kapitalproduktiviteten i EF bremses. Det er 
dog tvivlsomt, om moderate reallønsstigninger i sig selv 
fører til indførelse af mere arbejdsintensive produk­
tionsprocesser og derigennem forbedrer situationen på 
arbejdsmarkedet. Man ser f.eks., at samme produk­
tionsteknik i lande med meget forskellige lønniveauer 
anvendes til samme produktion. 
Arbejdsmarkedets parter indgår ganske vist kun 
overenskomster om stigninger i pengelønnen, der som 
regel afhænger af produktivitetsfremgangen og en pris­
stigningstakt. Moderate lønstigninger må forventes, når 
stigningen i pengelønnen ikke fuldstændigt udfylder det spillerum, disse to størrelser skaber. Lønudviklingen i 
EF som helhed har opfyldt denne betingelse i de senere 
år. 
Der er udbredt bekymring for, at en moderat realløns-
stigning kunne skade den mulige vækst i EF, da ud­
viklingen i forbrugernes reale købekraft fortsat ville 
være bremset. Denne bekymring er fuldt ud berettiget, 
så længe løntilbageholdenheden ikke fører til en stigen­
de beskæftigelse eller en stigning i investeringerne. Hvis 
arbejdstagernes disponible realindkomster og overfør­
selsindkomsterne fortsat skulle udvikle sig relativt lang­
somt, må de pågældende gruppers situation søges bed­
ret gennem forbrugerpolitiske tiltag — som f.eks. inten­
siveret konkurrence, forbrugerrelateret informations­
politik og kvalitetskontrol. 
Endelig må det konstateres, at de enkelte EF-lande med 
hensyn til tilpasningen af deres såkaldte udbudsbetin­
gelser har gjort fremskridt i forskelligt omfang. Dette 
fremgår af prisstigningstakterne og saldiene på beta­
lingsbalancens løbende poster samt udviklingen i kapi­
talrentabiliteten. Til en samarbejdsstrategi hører, at 
de enkelte lande fuldt ud udnytter deres forskellige 
muligheder for at øge reallønnen. Også dette medvirker 
til en samordning af handelsstrømmene og forebygger 
nye skævheder. 
2.3. Understøttelse af efterspørgslen 
Hvis den gennemsnitlige reallønsstigning i EF skal være 
moderat som et led i samarbejdsstrategien, kan det 
private forbrug dårligt spille nogen særlig rolle i efter-
spørgselsunderstøttelsen. Rentefald og aftagende infla-
tionstakter på grund af faldende importpriser kan gan­
ske vist føre til øget realefterspørgel. Derudover må der 
forventes efterspørgselsimpulser fra de private investe­
ringer. I denne retning virker den tilstræbte forbedring 
af forholdet mellem kapitalrentabiliteten og renten. 
Men det er først og fremmest den stigende udnyttelse 
af produktionskapaciteten, der i fremtiden skulle puste 
liv i investeringsefterspørgselen. 
Af beskæftigelses- og miljøpolitiske grunde er det endvi­
dere nødvendigt at øge de offentlige investeringer. Men 
i nogle EF-lande vil den offentlige gældsættelse stadig 
bremse denne udvikling. Den øgede vækst og de dermed 
forbundne skatteindtægter samt den dæmpede pris­
udvikling øger på den anden side det offentliges udgifts-
spillerum realt set. Disse chancer bør udnyttes, da de 
offentlige investeringer først og fremmest er byggein-
vesteringer, og da byggesektoren har betydelig fri kapa­
citet. Desuden er produktionen i denne sektor betydeligt 
mere arbejdskraftintensiv end i forarbejdningsindustri­
en. Foruden miljøbeskyttelsestiltag bør der ske en ud­
bygning af infrastrukturen og strukturomlægningen og 
moderniseringen i erhvervslivet fremmes. 
For at rette op på skævheder i den regionale udvikling 
må investeringsaktiviteten i den private og den offentli­
ge sektor fremmes på en differentieret måde gennem 
Nr. C 263/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 10. 86 
EF-regionalpolitiske foranstaltninger. I den forbindelse 
må der tillægges Det integrerede Middelhavsprogram 
særlig betydning. 
Forbedringen af den internationale konkurrenceevne 
gennem en generel fremme af investeringerne skulle 
sikre, at EF får sin andel af den voksende verdenshandel. 
2.4. Neutral pengepolitik 
Næsten alle lande i EF har nået meget lave eller i 
det mindste lavere inflationstakter. Dertil kommer, at 
prisstigningstakterne på grund af de moderate realløns-
stigninger og faldet i oliepriserne og dollarkursen vil 
aftage yderligere. På denne baggrund ville det være 
forfejlet yderligere at forcere disse prisstabiliseringsten-
denser gennem en inflationsbekæmpende pengepolitik. 
En sådan politik ville også harmonere dårligt med den 
nødvendige styrkelse af efterspørgselssiden. 
Såfremt det økonomiske opsving i EF skal stabiliseres, 
er det nødvendigt samtidig at undgå, at inflationen 
igen blusser op. Opgaven består derfor i at udforme 
pengepolitikken på en vækstneutral måde. Det betyder, 
at der bør tillades en udvikling i pengemængden, som 
lige netop gør det muligt for de enkelte lande at finansie­
re de eksisterende vækst- og pristendenser. Pengepoli­
tikken følger altså tendensen til aftagende omkostnings-
og prisstigninger på vej og dæmmer op for en accelera­
tion i prisstigningstempoet; men den søger ikke at for­
stærke tendensen til prisstabilisering yderligere gennem 
reduceret pengeudbud. En neutral pengepolitik sikrer 
også det givne renteniveau og åbner endog i forbindelse 
med faldende prisstigningstakter mulighed for yderlige­
re rentefald. 
2.5. Arbejdstidsforkortelse og beskæftigelsespolitik 
Til trods for at væksten i EF hidtil kun har været 
behersket, er udnyttelsen af industriens produktionspo-
tentiel steget i mange lande i de seneste år. Det kan 
forudses, at væksten efter 1986 vil støde på kapacitets­
grænser. Thi selv en meget kraftig investeringsvækst 
tillader kun en gradvis udvidelse af produktionspoten-
tiellet. En gennemsnitsvækst på 3,5 % i resten af indevæ­
rende årti er derfor meget tvivlsom til trods for en 
samarbejdsvækststrategi. 
Hvis beskæftigelsessituationen skal forbedres, må sam-
arbejdsvækststrategien derfor også omfatte omforde­
ling og nedsættelse af arbejdstiden, hvilket ikke behøver 
at udgøre en hindring for denne strategi. Den heri 
tilstræbte vækst på 3,5 % er snarere ønskelig og bør så 
vidt muligt søges realiseret. Men vækst er i sig selv 
ikke tilstrækkelig til at tilvejebringe en gennemgribende 
forbedring af situationen på arbejdsmarkedet. 
Arbejdstiden kan nedsættes på forskellig måde. Princi­
pielt må det tages i betragtning, at arbejdstidsnedsættel-
se, der resulterer i en nedsættelse af drifstiderne, kan 
medføre lavere kapitalproduktivitet og derved ind­
skrænke det vækst- og fordelingspolitiske råderum. En 
ringere udnyttelse af kapitalapparatet ville være særlig problematisk på baggrund af de nævnte vækstgrænser. 
Med det formål at bevare eller forbedre drifstiderne 
bør man derfor ikke udelukke en fleksibel indsats af 
arbejdskraften. I forhandlingerne mellem arbejdsmar­
kedets parter må der findes frem til kompromiser, der 
både tjener arbejdsgivernes interesse i lavest mulige 
kapitalomkostninger og arbejdstagernes interesse i lov­
mæssigt og overenskomstmæssigt sikrede arbejds- og 
levevilkår. 
Det mulige gradvise fald i arbejdsudbuddet i løbet af 
1990'erne bør ikke anvendes som påskud til at undlade 
at nedsætte arbejdstiden. Løsningen på arbejdsmar-
kedsproblemet ville da blive skudt alt for langt ud i 
fremtiden. 
Så længe arbejdsløsheden ligger på det nuværende eks­
tremt høje niveau, er det tværtimod nødvendigt at 
iværksætte yderligere, specielle arbejdsmarkedspoliti­
ske foranstaltninger ud over en samarbejdsvækststrate­
gi og arbejdstidsforkortelse, f.eks. videreuddannelse og 
omskoling af arbejdsløse samt mobilitetsfremme — alt 
inden for rammerne af en dybtgående dialog mellem 
arbejdsmarkedets parter. 
3. Yderligere overvejelser 
3.1. Det europæiske interne marked 
Forudsætningerne for samarbejdsvækststrategien samt 
dennes effektivitet kan forbedres gennem en udbygning 
af det europæiske interne marked, da intensiveret kon­
kurrence vil medføre omkostningsbesparelser og vækst­
impulser. Nyttetilvæksten vil tilfalde den europæiske 
økonomi som helhed. Man må dog gå ud fra, at tilvæk­
sten vil falde forskelligt ud i de enkelte nationale økono­
mier og vil være resultatet af strukturændringer. 
Sådanne strukturelle effekter ville sansynligvis få konse­
kvenser i forskellig henseende. Det drejer sig for det 
første om de regionale og sektormæssige virkninger af 
skabelsen af et europæisk internt marked og for det 
andet om, i hvilket omfang virksomhederne, arbejdsta­
gerne og forbrugerne berøres. 
Økonomisk set er arten af strukturomlægningsproces­
sen samt den hastighed, hvormed den gennemføres, af 
central betydning. Det nationaløkonomiske tilpasnings-
potentiel bestemmes i væsentlig grad af virksomheder­
nes tilpasningsevne, både i teknologisk og personale­
mæssig henseende (ledelse og arbejdstagere) samt af 
den sociale accept af strukturændringerne. Dertil kom­
mer, at forholdene er højst forskellige i de enkelte 
erhvervssektorer; f.eks. adskiller vilkårene i vækstsekto­
rer sig grundlæggende fra vilkårene i krisesektorer. 
Disse strukturelle virkninger skal vurderes, og de sekto-
rielle, regionale og sociale processer skal påvirkes gen­
nem udarbejdelsen af en socialt afbalanceret industripo­
litik. Ellers vil den politiske accept af de offentlige 
foranstaltninger, der er nødvendige for realiseringen af 
20. 10. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/27 
det interne marked, bringes i fare af de forskellige 
økonomiske kredse og samfundsgrupper. En accept af 
det interne markeds samlede kompleks kan opnås, så­
fremt der kompenseres for de negative effekter, som 
den principielt markedsstyrede strukturomlægnings­
proces har for enkelte grupper. Finansieringen af disse 
kompensationer lettes af, at det nationaløkonomiske 
output samtidig øges som følge af realiseringen af det 
interne marked. Kommissionen opfordres til overens­
komstmæssigt at fremme tilpasningsprocesserne gen­
nem strukturfondene. 
Det bør tilstræbes, at der som informationsgrundlag 
for sådanne foranstaltninger findes europæiske struk­
turrapporter. Sådanne rapporter ville samtidig forbedre 
grundlaget for udarbejdelsen af mellemfristede ud­
viklingsperspektiver. Endelig må det ikke overses, at 
Spaniens og Portugals tiltrædelse af EF rejser nye struk­
turproblemer. Også af denne grund er det nødvendigt 
at skabe bedre grundlag for en fremadskuende struktur­
politik. I den forbindelse må virkningerne af en mar-
kedstilpasning ikke bagatelliseres. Målet for sådanne 
bestræbelser burde derimod være at øge markedernes 
tilpasningsevne og at afbøde den risiko, der er forbundet 
med markedstilpasningen. 
3.2. Energipolitik 
Lige så fordelagtigt som de faldende oliepriser og de 
deraf følgende faldende priser på andre energiformer er 
på kort og mellemlang sigt, lige så problematisk er det 
Bruxelles, den 3. juli 1986. på den anden side, at faldende energipriser atter kan 
føre til stigende mængdemæssig efterspørgsel og medfø­
re, at der slækkes på bestræbelserne for at finde alterna­
tiver til olie, at udvikle nye energikilder og, helt generelt 
på længere sigt, at nedbringe energiforbruget. Følgen 
kunne blive, at oliepriserne igen stiger og påvirker den 
generelle prisudvikling. Det må derfor overvejes, hvorle­
des tilfældige olieprisbevægelser kan undgås, eller i det 
mindste hvorledes virkningerne heraf på omkostninger, 
priser og beskæftigelse kan begrænses. 
Fællesskabets energipolitik har i flere år bidraget til en 
løsning på de langfristede strukturproblemer i Fæl­
lesskabet. Kommissionen bør derfor nu grundigt un­
dersøge, hvilke virkninger olieprisudviklingen har på 
Fællesskabets og medlemsstaternes energipolitik. Øko-
nomisk-politisk set drejer det sig nemlig ikke kun om 
nedgangen i EF's eksport af investeringsgoder til de 
olieproducerende stater, hvis betalingsbalance forvær­
res; af lige så stor betydning er virkningerne på de 
interne energikilders konkurrenceevne, som tilstræbes 
fastholdt gennem Fællesskabets energipolitik. I den for­
bindelse er navnlig udviklingen af ny teknologi til ener­
giudvinding af betydning, ikke kun af hensyn til den 
internationale konkurrence, men også indirekte af hen­
syn til den almindelige udvikling af ny teknologi, som 
spiller en vigtig rolle i Fællesskabets forsknings- og 
industripolitik. Kommissionen opfordres til på grund­
lag af en undersøgelse af olieprisudviklingens virkninger 
på energipolitikken at forelægge forslag til, hvilke for­
anstaltninger der tjener Fællesskabets energipolitiske 
målsætninger. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 263/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 10. 86 
BILAG I 
AFSTEMNING 
Afstemningen om udtalelsen som helhed fandt sted ved navneangivelse. Følgende medlemmer, tilstedeværende 
eller repræsenterede, stemte for udtalelsen: 
Amato, Bento Goncalves, Beretta, Berger, Bernasconi, Berns, Bleser, Boddy, Burnel, de Caffarelli, Cai, Calvet 
Chambon, Carroll, Cavazzuti, Ceballo Herrero, Cuenca Valdivia, Curlis, Dassis, Dassoulas, De Bruyn, De 
Grave, d'Elia, Della Croce, De Tavernier, Dos Santos, Drago, Elkan, Emo Capodilista, Engelen-Kefer, 
Estevåo, Etty, Flum, Geuenich, Glesener, Goris, van Greunsven, Hammond, Hilkens, Houthuys, Jarvis, 
Jaschick, Jenkins, Kamizolas, Kirschen, Kitsios, Laca Martin, Landaburu de Silva, Lojewski, Maddocks, 
Margalef Masia, Margot, Masucci, Meraviglia, Mols Sørensen, Mourgues, Muniz Guardado, Murphy, 
Nielsen B., Nielsen M., Nielsen P., Nierhaus, Ognibene, Plank, Proenca, Pronk, Quevedo Rojo, Raftopoulos, 
Ramaekers, Rangoni-Machiavelli, van Rens, Riera-Marsa, Roseingrave, Rouzier, Saiu, Santillan Cabeza, 
Schmitz, Schoepges, Schwarz, Silva Augusto, Smith A.R., Smith L.J., Spijkers, Strobel, Vallejo Calderon, 
Vasseur, Vassilaras, Vercellino, Weber, Williams, Zoli, Zufiaur Narvaiza. 
Følende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Antonsen, Aparicio Bravo, Arena, Bagliano, Binnenbruck, Bredima, Breitenstein, Broicher, Cammann, Cash-
man, Ceyrac, Corell Ayora, Costa, De Bievre, Dore, Dracos, Fernandes, Fortuyn, Fuller, Hannon, Hemmer, 
Kelly, Kenna, Law, Lencastre, Lopez de la Puerta, Low, Machado von Tschusi, Martin Almendro, Masprone, 
Neto da Silva, Noordwal, de Normann, Pearson, Pelletier, Poeton, Querleux, Schnieders, Stahlmann, Staratz-
ke, Storm-Hansen, Swift, Tamlin, Termes Carrero, Van der Mensbrugghe, Van Melckenbeke, Wagner, de 
Wit, Zinkin. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod: 
Conde, Delourme, Marvier, Muller, Vanden Broucke. 
BILAG II 
Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne: 
Punkt 2.5 udgår til fordel for følgende: 
»2.5. Beskæftigelsespolitik 
Den positive virkning, som den beherskede forbedring af den økonomiske aktivitet har haft på beskæftigelsen, 
har hidtil ikke været tilstrækkelig til at få arbejdsløsheden i EF bragt væsentligt ned. Derfor bør strategien 
for samarbejde om vækst og beskæftigelse aktivt videreføres. 
Strategien omfatter reallønstilbageholdenhed, uddannelse og omskoling af arbejdskraften, tilskyndelse til 
mobilitet samt omlægning og forkortelse af arbejdstiden. 
Indgår arbejdstidsnedsættelse som led i et vækst- og beskæftigelsesfremmende foranstaltninger, kan dette 
føre til en mere retfærdig fordeling af det disponible arbejde. Med øget fritid vil der samtidig opstå nye 
behov, som skal dækkes, og det vil jo sige, at også en arbejdstidsforkortelsespolitik lader sig indpasse i den 
vækstpolitik. 
Den beskæftigelseseffekt, der kan opnås, vil imidlertid variere meget alt efter arbejdstidsnedsættelsens art og 
omfang og vil derudover være en funktion af de specifikke forhold, der gør sig gældende i det enkelte land, i 
den enkelte branche og på den enkelte virksomhed. Derfor opfordres arbejdsmarkedets parter til at lægge 
mest mulig fantasi for dagen, da det gælder om at finde frem til den form for arbejdstidsnedsættelse, der 
passer bedst i det enkelte tilfælde. Flere medlemsstater kan faktisk allerede opvise resultater i denne retning. 
I øvrigt vil Udvalget gerne understrege, at der med arbejdstidsforkortelsesforanstalninger kun kan opnås 
positive beskæftigelsesvirkninger, dersom disse foranstaltninger ikke medfører en forhøjelse af omkostningerne 
pr. produceret enhed og dermed en svækkelse af den internationale konkurrenceevne. For så vidt bestemmes 
arbejdstidsforkortelsens værdi også af de betingelser, hvorunder den indføres.« 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for, 91 stemmer imod, 6 stemmer hverken for eller imod. 
20. 10. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 263/29 
BILAG III 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for ændringsforslaget: 
Antonsen, Arena, Bagliano, Bento Goncalves, Berns, Binnenbruck, Bredima, Breitenstein, Broicher, Cammann, 
Costa, De Bievre, De Tavernier, Dore, Dracos, Fernandes, Fortuyn, Fuller, Hannon, Hemmer, Kelly, Kenna, 
Law, Lencastre, Lopez de la Puerta, Low, Machado von Tschusi, Martin Almendro, Marvier, Masprone, 
Muller, Neto da Silva, Noordwal, de Normann, Pearson, Pelletier, Poeton, Querleux, Regaldo, Rolao 
Goncalves, Sai'u, Schnieders, Stahlmann, Staratzke, Storm-Hansen, Swift, Tamlin, Van der Mensbrugghe, 
Van Melckenbeke, Vasseur, Wagner, de Wit, Zinkin. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod: 
de Caffarelli, Cashman, De Bruyn, Estevåo, Emo Capodilista, Margot. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod ændringsforslaget: 
Amato, Aparicio Bravo, Bazianas, Beretta, Berger, Bernasconi, Bleser, Boddy, Bonety, Burnel, Cai, Calvet 
Chambon, Carroll, Cavazzuti, Ceballo Herrero, Ceyrac, Chalioris, Conde, Corell, Ayora, Curlis, Dassis, 
Dassoulas, De Grave, d'Elia, Della Croce, Delourme, Dos Santos, Drago, Dunet, Elkan, Engelen-Kefer, Etty, 
Flum, Geuenich, Glesener, Gomez Martinez, Goris, van Greunsven, Hammond, Hilkens, Houthuys, Jarvis, 
Jaschick, Jenkins, Kamizolas, Kirschen, Kitsios, Laca Martin, Landaburu de Silva, Lojewski, Maddocks, 
Margalef Masia, Masucci, Meraviglia, Mols Sørensen, Mourgues, Muniz Guardado, Murphy, Nielsen B., 
Nielsen M., Nielsen P., Nierhaus, Ognibene, Proenca, Pronk, Quevedo Rojo, Raftopoulos, Ramaekers, van 
Rens, Roseingrave, Rouzier, Santillan Cabeza, Schmitz, Schoepges, Schwarz, Silva Augusto, Smith A.R., 
Smith L.J., Soulat, Spijkers, Termez Carrero, Tixier, Vallejo Calderon, Vanden Broucke, Vassilaras, Velasco 
Mancebo, Vercellino, Weber, Williams, Zoli, Zufiaur Narvaiza. 
Udtalelse om forbindelserne mellem Det europæiske Fællesskab og Sammenslutningen af 
stater i Sydøstasien (ASEAN) 
(86/C 263/10) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 4. juli 1985 i henhold til forretningsordenens 
artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om Forbindelserne mellem Det europæiske 
Fællesskab og Sammenslutningen af stater i Sydøstasien (ASEAN). 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for forbindelser med tredjelande, 
som udpegede Herbert Nierhaus til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. juni 
1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 238. plenarforsamling den 3. juli 1986, uden 
stemmer imod, mens 1 hverken stemte for eller imod følgende udtalelse: 
Generelle bemærkninger 
1. I den foreliggende udtalelse behandles muligheder­
ne for og nødvendigheden af en intesivering af sam­
arbejdet mellem ASEAN-landene og Det europæiske 
Fællesskab. I hovedlinjer omtales de felter, som efter 
Det økonomiske og sociale Udvalgs opfattelse åbner 
mulighed for en videreudvikling af samarbejdet. Disse 
nævnes i en sammenfattende henstilling. Baggrunden 
for denne henstilling er den beretning, Sektionen for 
forbindelser med tredjelande har udarbejdet om samme 
emne. Udvalget har sine oplysninger fra vidt forskellige 
kilder. Studiegruppen under Sektionen for forbindelser 
med tredjelande, som har forestået det forberedende 
arbejde, inviterede f. eks. repræsentanter fra ASEAN-
landenes ambassader ved Det europæiske Fællesskab til en drøftelse for at høre deres syn på samarbejdet 
mellem ASEAN og EF. 
2. Udvalget ser det som noget positivt, at man i 
1967 skabte Sammenslutningen af stater i Sydøstasien, 
bestående af Indonesien, Malaysia, Filippinerne, Singa­
pore, Thailand og (siden 1984) Brunei. Af alle regionale 
grupperinger i den tredje verden (eller de såkaldte »ny­
ligt industrialiserede lande«) har ASEAN lagt den mest 
lovende start til et mere vidtgående samarbejde i fremti­
den. Den relative politiske stabilitet, som sammen­
slutningen mellem ASEAN-landene har fremmet, har 
styrket den økonomiske vækst i regionen. Omvendt har