P6_TA(2007)0179

Reformerne i den arabiske verden

Europa-Parlamentets beslutning af 10. maj 2007 om reformerne i den arabiske verden: Hvilken strategi skal EU følge? (2006/2172(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kommissionens og Rådets retningslinjer og strategier over for de forskellige lande i den arabiske verden,

- der henviser til den foreløbige rapport om Den Europæiske Unions strategiske partnerskab for Middelhavsområdet og Mellemøsten, som Det Europæiske Råd vedtog i december 2006,

- der henviser til den europæiske strategi for den arabiske verden, som EU's højtstående repræsentant forelagde i 2003,

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet "Det bredere europæiske naboskab: en ny ramme for forbindelserne med vores naboer i øst og syd" (KOM(2003)0104), Kommissionens strategidokument om EU's naboskabspolitik (KOM(2004)0373), Kommissionens ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om almindelige bestemmelser om oprettelse af et europæisk naboskabs- og partnerskabsinstrument (KOM(2004)0628), Kommissionens meddelelse til Rådet om Kommissionens forslag til handlingsplaner inden for rammerne af EU's naboskabspolitik (KOM(2004)0795) og handlingsplanerne for de pågældende lande samt Kommissionens meddelelse om styrkelse af EU's naboskabspolitik (KOM(2006)0726),

- der henviser til de politiske prioriteringer, som det europæiske formandskab for Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavssamarbejdet (EMPA) fastlagde den 21. april 2005, som bl.a. omfattede en intensiveret dialog med parlamenterne i partnerlandene om menneskerettighederne,

- der henviser til de beslutninger, som EMPA vedtog på sine møder den 21. november 2005 i Rabat og den 27. marts 2006 i Bruxelles,

- der henviser til de rapporter om den menneskelige udvikling i den arabiske verden, som De Forenede Nationers Udviklingsprogram (UNDP) offentliggjorde i hhv. 2002, 2003, og 2005, og især til rapporten fra 2004 "Towards Freedom in the Arab World",

- der henviser til sine tidligere beslutninger om Den Europæiske Unions politik for Middelhavsområdet og navnlig beslutningen af 12. februar 2004 om styrkelse af EU's aktioner for menneskerettigheder og demokratisering med partnere i Middelhavsområdet [1], det femårige arbejdsprogram, der vedtoges på Euro-Middelhavstopmødet den 28. november 2005, og beslutningen af 27. oktober 2005 om nyt skub i Barcelona-processen [2],

- der henviser til FN-pagten og verdenserklæringen om menneskerettigheder,

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udenrigsudvalget (A6-0127/2007),

A. der henviser til, at begrebet "arabisk" forstået som en fælles identitet påberåbes af folk og stater i et meget stort geografisk område, der strækker sig fra Maghreb til Den Persiske Golf og omfatter både Machrek og Mellemøsten,

B. der henviser til, at dette begreb dog har forskelligt indhold, såvel i politisk henseende (i monarkier og arabiske republikker, og sågar inden for Israel og Den Palæstinensiske Myndighed) som i religiøs henseende (sunnimuslimer — herunder også wahabitter — alawier, drusere og shiitter samt kristne tilhørende forskellige trosretninger) og i sociologisk henseende (storbyer, landbrugsområder, bjergegne, nomadefolk), men at der på tværs af grænserne findes nogle fælles tværnationale parametre,

C. der henviser til, at den europæiske opfattelse af den arabiske verden generelt er begrænset til statslige forbindelser på statsligt eller subregionalt niveau, og at dynamikken i EU's samlede strategi over for den arabiske verden bør forstærkes med udgangspunkt ikke blot i de eksisterende regionale organisationer (Den Arabiske Liga, Golfstaternes Samarbejdsråd, Den Arabiske Maghreb-Union, når den måtte blive genoplivet) samt eksisterende organer og strukturer (Euromed, Meda-programmet, associeringsaftaler, den europæiske naboskabspolitik), men også i øget støtte til de ikke-statslige aktører i regionen,

D. der henviser til, at den strategi for den arabiske verden, som EU's højtstående repræsentant forelagde i 2003, i vidt omfang var konsekvensen af de risici og trusler, der opstod efter terrorattentaterne den 11. september 2001,

E. der henviser til, at der i Europa er et behov for en bedre og dybere forståelse for de mangefacetterede arabiske samfund og den kulturelle mangfoldighed i den arabiske verden, for at der kan bygges bro over Middelhavet, integrationspolitikken i EU's medlemsstater kan forbedres, og klicheer og fordomme kan bekæmpes,

F. der henviser til, at omvæltningerne efter den kolde krigs og den bipolare verdensordens ophør både har stimuleret frigørelsestendenserne i de arabiske samfund og visse arabiske regeringers og økonomiske og sociale aktørers ambitioner om at deltage aktivt i globaliseringen og den multipolare verdensorden,

G. der henviser til, at civilsamfundet og de bærende kræfter i den arabiske verden, som længe har været pålagt tavshed, i stigende grad er kommet til orde og kræver i højere grad at blive hørt og at få større ansvar og mere politisk indflydelse,

H. der henviser til, at de tidligere erfaringer med en "arabisk genfødsel" gennem reformbestræbelser stort set er endt i fiaskoer, og at statsnationalismen har været en betydelig hæmsko for enhver bestræbelse på at tilvejebringe arabisk enhed,

I. der henviser til, at den sluterklæring, som vedtoges på Den Arabiske Ligas topmøde i Tunis den 23.- 24. maj 2004, bl.a. indeholder et tilsagn fra medlemsstaterne om gennemførelse af reformer og modernisering gennem en konsolidering af demokratiet og den politiske medbestemmelse,

J. der henviser til, at det er i såvel de arabiske landes som de europæiske partneres interesse, at der gennemføres et antal politiske, økonomiske og sociale reformer for at stimulere samarbejdet, stabiliteten, demokratiseringen, højnelsen af levestandarden og udligningen af de sociale forskelle i hele området,

K. der henviser til, at det kun er fremskridt med hensyn til den politiske og økonomiske frigørelse, overholdelsen af menneskerettighederne og på det sociale og uddannelsesmæssige område, som vil kunne bidrage til en større stabilitet i disse lande, og at stagnation ikke er nogen garanti for reel stabilitet,

L. der henviser til, at bidraget hertil fra De Forenede Nationer og særlig henstillingerne fra gruppen på højt plan om en alliance mellem civilisationerne og FN's udviklingsprogram i de senere år, der går så tæt som muligt på de forskellige dele af de arabiske samfund, blot venter på at blive omsat til konkret og praktisk politik,

M. der henviser til, at Europas relationer med myndighederne i de pågældende lande alt for længe udelukkende har været fokuseret på stabilitet og strategisk partnerskab uden hensyntagen til disse myndigheders overholdelse af de universelle menneskerettigheder, og at de derfor har undergravet den indsats, som civilsamfundets aktører har gjort for at reformere samfundene indefra,

N. der henviser til, at det er vigtigt at fastlægge rammer, inden for hvilke dialogen mellem de forskellige parter i de arabiske samfund kan foregå frit og åbent, så der internt kan iværksættes en egentlig reformproces,

O. der henviser til, at det arabiske charter om menneskerettigheder, som blev vedtaget i 1994, er udtryk for et ønske om at sikre respekt for menneskerettighederne i den arabiske verden; der dog beklager, at nogle af charterets bestemmelser er formuleret på en sådan måde, at de giver mulighed for forskellige fortolkninger;

P. der henviser til, at den arabiske nationalisme, som den blev formuleret af grundlæggerne, er et projekt, som i henhold til sine målsætninger er et led i sekulariseringen af samfundet; der henviser til, at den politiske islam på den kurs, den for øjeblikket befinder sig på, tilsyneladende ikke har noget relevant svar på problemerne i forbindelse med de politiske reformer; der er bekymret over, at det dødvande, den politiske reformproces befinder sig i, har styrket den radikale islamisme og dens hadefulde sprogbrug over for jøderne, og at en moderat udvikling af islamisme både afhænger af stabiliteten af de institutionelle rammer, som parterne opererer i, og de muligheder, som disse rammer giver for at få indflydelse på den politiske beslutningsproces,

1. er overbevist om, at den arabiske identitet absolut hverken er uforenelig med moderniteten eller med iværksættelsen af reelle reformer; mener, at den magtesløshed, som er selve grundlaget for "den arabiske elendighed", kan overvindes gennem et fornyet partnerskab, der tager udgangspunkt i forståelse, gensidig tillid, respekt for traditioner og troværdighed; henviser til, at vestliggørelsen af de arabiske samfund ikke er det mest egnede middel hertil, og at begreberne demokrati, menneskerettigheder og retsstat er universelle værdier, som et meget stort antal muslimske autoriteter og regeringer har erklæret for forenelige med islam;

2. glæder sig over den ovennævnte meddelelse fra Kommissionen om styrkelse af EU's naboskabspolitik; betragter naboskabspolitikken som et afgørende redskab for fremme af reformer i EU's sydlige og østlige nabolande; udtrykker sin skuffelse over det beløb, der er foreslået til faciliteten for regeringsførelse, og mener, at dette beløb bør forhøjes for at sikre facilitetens effektivitet;

3. mener, at der i betragtning af de begrænsninger, som EU's tosidede ad-hoc strategier over for partnerlandene har haft i de seneste årtier, som led i en mere rationel udformning af EU's indsats udadtil bør pustes nyt liv i EU's og medlemsstaternes partnerskab med den arabiske verden som sådan, hvor der fokuseres på specifikke samarbejdsområder, ligesom indsatsen bør gennemføres i samråd med de eksisterende politiske strukturer som f.eks. Den Arabiske Liga, Golfstaternes Samarbejdsråd eller Den Arabiske Maghreb-Union, hvis denne aktiveres igen; pointerer, at inddragelse af civilsamfundets organisationer og reformbevægelserne bør indgå i disse bestræbelser på regionalt niveau sammen med et specifikt samarbejde, navnlig med de politiske organisationer, som med ikke voldelige midler arbejder for et liberalt demokrati;

4. fremhæver, at reformprocessens svaghed i den arabiske verden også skyldes problemer og uoverensstemmelser mellem nogle af de arabiske lande; mener, at EU bør gøre enhver mulig indsats for at lette de arabiske landes politiske og økonomiske integration; konstaterer, at EU for reelt at kunne øve indflydelse ikke bør give udtryk for nogen overlegenhedsfølelse eller optræde belærende, men snarere bør lade den euro-arabiske dialog være en reel dialog mellem ligestillede parter;

5. mener, at det, selv om det er yderst vigtigt, at de euro-arabiske relationer også omfatter den nødvendige kamp mod terrorismen, er af afgørende betydning for effektiviteten og indholdet af disse relationer, at denne kamp ikke stiller sig i vejen for eller skygger for en række andre emner af fælles interesse, f.eks. den økonomiske og sociale udvikling, beskæftigelsen, bæredygtig udvikling, god forvaltning, bekæmpelsen af korruption ikke at forglemme, udvikling og konsolidering af et stabilt og egentligt civilsamfund, der støtter fremskridt med hensyn til demokrati og tolerance, kampen for ligestilling mellem mænd og kvinder, fuld respekt og ikke-diskrimination for forskellige seksuelle orienteringer, bevarelse af verdens kulturarv, den tværkulturelle dialog, god regeringsførelse, frie og fair medier, politisk deltagelse og fremme af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, tankefrihed og religionsfrihed, ytringsfrihed og foreningsfrihed, bekæmpelse af tortur og afskaffelse af dødsstraf samt fordømmelse af intolerance og fundamentalisme, med henblik på i sidste ende at kunne etablere et egentligt fælles område med fred og velstand;

6. opfordrer de arabiske lande til at bekæmpe enhver form for straffrihed og at indføre midlertidige retsmekanismer for at sikre en retfærdig behandling af ofrene for alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne og domfældelse af de ansvarlige for disse forbrydelser; opfordrer endvidere de arabiske lande til at ratificere Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol og at undertegne den internationale konvention om beskyttelse af alle personer mod tvungen eller ufrivillig forsvinden;

7. glæder sig over mulighederne for en dialog mellem EU og den arabiske verden og over de mange samarbejdsprojekter og -initiativer, der er blevet iværksat som led i Barcelona-processen, det strategiske partnerskab med Middelhavsområdet og Mellemøsten og samarbejdet med Golfstaternes Samarbejdsråd;

8. understreger den rolle, som EMPA spiller som det demokratiske organ, hvor parlamentsmedlemmer fra landene i Middelhavsområdet mødes i forbindelse med Barcelona-processens tre søjler; opfordrer til, at der især foretages en udvidelse af samarbejdet mellem Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavssamarbejdet, Kommissionen og Rådet; bekræfter, at Forsamlingen i sin egenskab af parlamentarisk organ som led i Barcelona-processen er rede til at yde et bidrag til en løsning af den israelsk-arabiske konflikt;

9. anser det for nødvendigt i højere grad at udvikle den tredje søjle i Barcelona-processen, dvs. menneskeligt og socialt samarbejde, for at fjerne de klicheer og misforståelser, som stiller sig i vejen for en åbenhjertig og omfattende tilnærmelse mellem folkene i hele Middelhavsområdet; opfordrer aktørerne i Euro-Middelhavssamarbejdet og navnlig regeringerne til at støtte arbejdet i Anna Lindh-Euro-Middelhavs-fonden for Dialogen mellem Kulturer ved at afsætte betydelige midler, for at de tilhørende netværk, som omfatter over 1200 organer og sammenslutninger, der arbejder for dialog i deres samfund, kan konsolideres;

10. opfordrer EU og dets medlemsstater og hele det internationale samfund til at etablere afbalancerede forbindelser med landene i området; pointerer, at ensidig støtte til eller fordømmelse af bestemte stater i højere grad end andre kan føre til en polarisering og kan gøre den allerede vanskelige situation i den arabiske verden yderligere kompliceret;

11. mener, at indsatsen for at indlede nye forhandlinger med den arabiske verden ikke bør omfatte personer, organisationer og stater, som tolererer terroraktiviteter og nægter Staten Israels lovmæssige ret til at eksistere;

12. bemærker, at enhver udbygning af de euro-arabiske forbindelser bidrager til at tilvejebringe den energi og det talent, der kan sætte Europa i stand til at forene dets historiske ansvar over for Staten Israel og det jødiske folk med ansvaret for at spille en mere effektiv rolle ved i højere grad at sikre overholdelse af folkeretten og den humanitære ret for at sikre en varig og omfattende løsning på konflikten, navnlig oprettelse af en demokratisk palæstinensisk stat, som kan eksistere i fred og sikkerhed side om side med Staten Israel;

13. glæder sig i denne forbindelse over det saudiske fredsinitiativ, der blev enstemmigt vedtaget på Den Arabiske Ligas topmøde i Riyadh den 28. marts 2007; mener, at dette udgør et vigtigt bidrag fra den arabiske verden til bestræbelserne på at genstarte fredsprocessen og nå frem til en omfattende bilæggelse af den israelsk-palæstinensiske konflikt; opfordrer Rådet til at gøre sit yderste for at få dette forslag behandlet på det næste møde for kvartetten og for at finde frem til måder, hvorpå Den Arabiske Liga kan blive tættere knyttet til dette forum;

14. erkender, at en af svaghederne ved den euro-arabiske dialog hænger sammen med den manglende legitimitet, der ofte karakteriserer de arabiske politiske samtalepartnere i deres respektive lande, bl.a. på grund af de beskedne demokratiske, økonomiske og sociale resultater;

15. kræver derfor, at Europa også yder en synlig politisk støtte til aktørerne i civilsamfundet, i sammenslutninger og i den religiøse sfære, navnlig de politiske organisationer, som med ikke-voldelige midler arbejder for demokrati med undtagelse af de sekteriske, fundamentalistiske og ekstremistisk nationalistiske kræfter, men eventuelt med inddragelse af lægfolk og moderate muslimer — herunder navnlig islamiske lægfolk —, som fra europæisk side er blevet opmuntret til at deltage i demokratiet, så der både tages hensyn til kulturelt betingede opfattelser og udvises politisk pragmatisme; mener, at der med denne støtte udelukkende kan opnås positive resultater, hvis der er en generel forståelse af de politiske og sociale strukturer og processer og evne til at handle i overensstemmelse med de lokale politiske forhold; finder, at relanceringen af den tværkulturelle dialog forudsætter enighed om en universel humanistisk fællesnævner, som sætter sig ud over dogmer og kommunitaristiske opfattelser, i overensstemmelse med forslagene om dialogen mellem civilisationerne og alle FN's initiativer på dette område;

16. går derfor konsekvent ind for, at EU fører en omfattende kulturel dialog med de arabiske samtalepartnere og herunder fremhæver de værdier, som ligger til grund for Unionen (retsstaten, menneskerettigheder, demokrati m.m.) under hensyntagen til forskellene mellem de kulturelle og politiske synspunkter;

17. konstaterer de beskedne fremskridt med hensyn til en liberalisering af samhandelen mellem de arabiske lande og styrkelsen af den private sektor; opfordrer Kommissionen og Rådet til at intensivere indsatsen for at tilskynde til en bæredygtig og ligelig udvikling i de arabiske lande med henblik på at mindske ulighederne igennem støtte til struktur- og socialpolitik, som begrænser de skadelige sociale virkninger af de økonomiske reformer; støtter den økonomiske integration af de arabiske lande, især når det gælder væsentlige markeder som energi og telekommunikation, for at tilvejebringe en dynamisk udvikling, der også kan gavne andre sektorer, parallelt med at der føres en politik på andre områder, som kan stimulere reformer under præcise og afgrænsede tekniske og politiske betingelser; glæder sig over de bestræbelser, der er gjort for at etablere et frihandelsområde mellem EU og Middelhavslandene, og Agadir-aftalen, som fremmer samhandel på tværs af regionerne; ser frem til indgåelsen af en frihandelsaftale mellem EU og Golfstaternes Samarbejdsråd;

18. konstaterer, at der i forbindelse med de politiske reformer og de demokratiske fremskridt er betydelige forskelle på forholdene i den arabiske verden, og at der derfor ikke kan opstilles ensartede modeller;

19. håber, at der i de arabiske lande, hvor det ikke allerede er sket, vil blive gjort en større indsats for at fremme religionsfriheden eller personers og samfunds ret til frit at udøve deres religion og deres tro, bl.a. ved at sikre institutionernes og den politiske magts uafhængighed og adskillelse fra de religiøse myndigheder; mener, at vidnesbyrdene fra de millioner af muslimer, der lever i Europa, bør hjælpe de arabiske lande til at indføre den gensidighed, der er et uomgængeligt princip i forbindelse med internationale forbindelser;

20. understreger, at støtte til udviklingen af civilsamfundet og overholdelse af de grundlæggende rettigheder, navnlig dem, der er forbundet med ytrings- og religionsfriheden, ikke bør sammenblandes med valget af styreform eller fremgangsmåden for valg af ledere; understreger, at udviklingen i området bør ske under hensyntagen til ønskerne i befolkningen og til de kulturelle, historiske og politiske forskelle; understreger, at disse ønsker kan være forskellige fra dem, der er accepterede i Europa, og at ethvert forsøg på med magt at bringe dem på linje med disse derfor kan vise sig at virke mod hensigten; fremhæver endelig, at ændringerne kun kan være legitime, hvis de vedtages og støttes af de pågældende folk;

21. håber især på en større bevidsthed om kvindens rolle og frigørelse i civilsamfundet og det politiske liv;

22. anmoder Den Arabiske Liga om at ændre og præcisere nogle af bestemmelserne i det arabiske charter om menneskerettigheder og at etablere mekanismer for at kunne overvåge, at charterets bestemmelser overholdes af signatarstaterne;

23. pointerer, at en styrkelse af demokrati og retsstaten samt respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er en af målsætningerne for EU's udenrigspolitik, og at det derfor er rimeligt og relevant at føre en ambitiøs menneskerettighedspolitik, der tager udgangspunkt i overholdelsen af menneskerettigheds- og demokratiklausulen i aftalerne, og en struktureret og omfattende politisk dialog på dette område; minder samtidig om, at de arabiske lande har ratificeret den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og dermed har forpligtet sig til at sikre overholdelsen af disse rettigheder i deres respektive lande;

24. opfordrer Kommissionen til i højere grad at fremme respekten for retsstatsprincippet i den arabiske verden og støtte bevægelsen for reform af retsvæsenet, som bør gennemføres med behørig hensyntagen til de frihedsrettigheder, der er afledt af de overordnede menneskerettigheder, politiske reformer med henblik på legalisering af opposition med anvendelse af de eksisterende institutioner og uden pludselig at rejse tvivl om disse institutioner, i tråd med handlingsplanerne som led i den europæiske naboskabspolitik og de beslutninger, der er truffet som led i Barcelona-processen; opfordrer Kommissionen til fuldt ud at gøre brug af de muligheder, det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR) rummer, for at understøtte civilsamfundet og de politiske reformbevægelser i området;

25. opfordrer i dette øjemed Kommissionen til at yde passende støtte til alle involverede i reformbevægelsen i den arabiske verden med inddragelse af såvel de statslige aktører som aktørerne i civilsamfundet og støtte oprettelsen af fælles arabiske institutioner, især på parlamentsniveau; opfordrer desuden til, at der etableres en formel og regelmæssig ordning for samråd og opfølgning sammen med Den Arabiske Liga på højeste niveau og i overensstemmelse med nærhedsprincippet inden for alle områder af fælles interesse; anmoder om, at der afholdes regelmæssige topmøder mellem EU og Den Arabiske Liga med henblik på formulering af fælles dagsordener og samarbejdsområder;

26. henviser til betydningen af de nye medier og støtter deres rolle for formidlingen af de demokratiske værdier i den arabiske verden og for tilvejebringelsen af et offentligt panarabisk rum, præget af debat og ideernes brydning; understreger i denne sammenhæng, at det er nødvendigt at udsende Euronews-programmer på arabisk og farsi;

27. opfordrer Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne til at tilskynde til udveksling af studerende, lærere, akademikere og forskere mellem EU og de arabiske lande og at lette denne udveksling gennem en ændret og mere fleksibel ordning for udstedelse af visa;

28. opfordrer medlemsstaterne til på deres respektive områder at oprette centre for kulturudveksling og kulturmøder mellem arabiske og europæiske lande, således at der skabes rum for tværfaglige studier og broer for viden om hinanden;

29. henstiller til Kommissionen, at den med alle midler støtter videnskabelig forskning og universitetsforskning i den arabiske verden og fremmer formuleringen af en ambitiøs politik for bogudgivelser med henblik på at udvikle forlagsvirksomhed, offentliggørelse og oversættelse af videnskabelige og litterære værker på et prisniveau, som er tilgængeligt for hele befolkningen;

30. anmoder Kommissionen om at støtte initiativer, hvis sigte er at bekæmpe korruption i den arabiske verden, især ved indførelse af klare bestemmelser om udnævnelse af offentligt ansatte;

31. mener — som det var tilfældet i forbindelse med den tredje Paris-konference om Libanon for nylig — at finansiel støtte fra EU kan være det mest effektive instrument til at synliggøre EU's og dens medlemsstaters tilstedeværelse gennem en strategisk og betinget støtte til reformerne i den arabiske verden under overholdelse af de eksisterende aftaler og respekt for de politiske forhold i de enkelte stater og regioner;

32. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen, Den Arabiske Liga og Golfstaternes Samarbejdsråd samt til medlemsstaternes, de arabiske landes og Israels regeringer og parlamenter.

[1] EUT C 97 E af 22.4.2004, s. 656.

[2] EUT C 272 E af 9.11.2006, s. 570.

--------------------------------------------------