Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Arbejdsmarkedsparternes og de økonomiske interesseorganisationers rolle i INTERREG-programmerne og EURES-nettet« (97/C 355/06)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 18. marts 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Arbejdsmarkedsparternes og de økonomiske interesseorganisationers rolle i INTERREG-programmerne og EURES-nettet«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Regionaludvikling og Fysisk Planlægning, som udpegede Jan Jacob van Dijk til ordfører og John Simpson til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 16. september 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 348. plenarforsamling af 1. og 2. oktober 1997, mødet den 1. oktober 1997, med 82 stemmer for, 4 imod og 8 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. ØSU har tidligere afgivet en udtalelse om inddragelse af arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer i gennemførelsen og udviklingen af strukturfondene (). Udtalelsen omhandlede især udmøntningen af partnerskabsprincippet i forbindelse med strukturfondene. På denne baggrund blev artikel 4 indføjet i rammeforordningen.

2. Nærværende udtalelse vedrører først og fremmest arbejdsmarkedsparternes og de økonomiske interesseorganisationers rolle i grænseområderne og i forbindelse med grænseoverskridende projekter. På dette felt er INTERREG-programmerne og EURES-nettet af stor betydning.

2.1. Hensigten med udtalelsen er dobbelt: dels at formidle oplysninger om INTERREG og EURES, dels at komme med nogle bemærkninger om, hvordan arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer kan inddrages i grænseområderne.

3. INTERREG

3.1. Målsætningen for EU-initiativet INTERREG skal ses på baggrund af Kommissionens arbejde for at forbedre samhørigheden i EU.

3.1.1. INTERREG 2A er helt og holdent henvendt til grænseregionerne. Som led i programmet kan der indgives projekter vedrørende et bredt spektrum af emner med relation til grænseområder.

3.1.2. I øjeblikket er der 59 forskellige programmer, der falder ind under INTERREG 2A. For programperioden 1994-1999 er der afsat ca. 2,5 mia. ecu til denne del af INTERREG. Ud over INTERREG 2A er der også et INTERREG 2B og et INTERREG 2C. Det der siges her om INTERREG 2A har også gyldighed for de to øvrige delprogrammer.

3.2. Der er forskellige måder, hvorpå arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer kan involveres i INTERREG-projekterne.

3.2.1. For det første kan de selv indgive projektforslag. I så fald skal den formelle ansøgning rettes til den regionale eller nationale myndighed. Denne myndighed kan overlade gennemførelsen til arbejdsmarkedets parter. Der kan være tale om projekter om erhvervsuddannelse og undersøgelse af arbejdsmarkedet.

3.2.2. For det andet kan de inddrages i de projektforslag, myndighederne indgiver.

3.2.3. Ved udarbejdelse og gennemførelse af et projekt kan man skelne mellem forskellige faser:

1) udformning af projektet;

2) medfinansiering af projektet;

3) beslutningstagning i forbindelse med projektet;

4) gennemførelse af projektet;

5) evaluering.

I hele projektforløbet er der en styringsgruppe, der styrer og overvåger projektet.

3.3. Den, der indgiver projektforslag, er ansvarlig for, at arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer inddrages. Trods bestemmelserne i artikel 4 i rammeforordningen om strukturfondene er den rolle, arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer spiller, ikke altid den samme.

3.3.1. »EF-indsatsen udformes som et supplement til de tilsvarende nationale aktioner eller som et bidrag til disse. Den fastlægges ved et snævert samråd mellem Kommissionen, den pågældende medlemsstat og de kompetente myndigheder og organer, herunder, inden for rammerne af bestemmelser, der følger af den enkelte medlemsstats institutionelle regler og gældende praksis, arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer, som medlemsstaten har udpeget på nationalt, regionalt, lokalt eller andet plan, idet disse alle er partnere med et fælles mål« (artikel 4, stk. 1, i rammeforordningen).

3.3.2. Denne formulering åbner mulighed for, at medlemsstaterne som led i projekter inden for rammerne af INTERREG kan undlade at inddrage arbejdsmarkedet og erhvervslivet i større omfang. I visse tilfælde inddrages end ikke de regionale myndigheder i gennemførelsen og udformningen af INTERREG-projekter. Det kan konstateres, at arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer kun i et fåtal af projekter involveres i alle relevante faser.

4. EURES

4.1. EURES-nettet sigter på at fremme arbejdstagernes frie bevægelighed inden for EU. Kommissionen ønsker som led heri, at forhindringerne fjernes.

4.2. EURES-nettet er baseret på Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet. I denne forordning fastlægges det, hvordan medlemsstaterne og Kommissionen skal samarbejde om udveksling af informationer om udviklingen på arbejdsmarkedet.

Dette omfatter udveksling af oplysninger om ledige stillinger. Som led heri kan der oprettes specielle arbejdsformidlingskontorer.

4.3. Endvidere bestemmes det, at arbejdsformidlingskontorerne i grænseområder regelmæssigt skal udveksle oplysninger om udviklingen på arbejdsmarkedet.

4.4. På grundlag af denne forordning vedtog Kommissionen i 1993 en beslutning om anvendelse af forordningen. Beslutningen vedrørte gennemførelse af anden del af forordningen. Samtidig blev det bestemt, at de pågældende arbejdsformidlingskontorer skulle oprettes under GD V's ansvar.

4.4.1. I bilaget til beslutningen gives først en definition af EURES. EURES er et net bestående af de nationale arbejdsformidlingsmyndigheder, deres eventuelle partnere og Kommissionen. Nettet er ansvarlig for formidling af information, således som anført i 1968-forordningen, og for fremskaffelse af oplysninger til potentielle brugere. Det er baseret på et edb-system og en fælles procedure til udveksling af oplysninger.

4.4.2. Følgende aktører kan tage del i EURES-nettet:

- arbejdsformidlingsmyndigheder i medlemsstaterne,

- Europa-Kommissionen,

- arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer, der på grundlag af indgåede aftaler virkeliggør det grænseoverskridende EURES,

- arbejdsformidlingsmyndigheders offentlige og private partnere, der har indgået en aftale med Kommissionen.

4.4.3. Medlemmerne har via computere adgang til informationsnettet.

4.4.4. I bilaget bemærkes det, at stadig flere opgaver lægges ud til regionerne. Endvidere overlades det til andre organer end de offentlige arbejdsformidlingskontorer at formidle arbejde til særlige arbejdstagergrupper.

4.4.4.1. Med sigte herpå har Kommissionen i sin beslutning bestemt, at regionale kontorer på begge sider af grænsen kan foretage direkte udveksling af oplysninger. De kan i denne forbindelse oprette samarbejdsstrukturer med henblik på:

- at udbrede oplysninger om udviklingen på arbejdsmarkedet (ledige stillinger) for derved at informere offentligheden,

- at udbrede oplysninger om leve- og arbejdsvilkårene i de pågældende regioner,

- at udarbejde en fortegnelse over mulighederne for faglig uddannelse og give offentligheden adgang hertil,

- at etablere en ramme for dialog og samråd mellem arbejdsgivere og arbejdstagere på beskæftigelsesområdet.

4.4.4.2. Arbejdsmarkedets parter, de økonomiske interesseorganisationer og generelt alle institutioner, der har at gøre med beskæftigelses- og erhvervsuddannelsesspørgsmål i de berørte regioner, skal bidrage til, at disse samarbejdsstrukturer fungerer efter hensigten.

4.4.4.3. Instanser, der er specialiseret i jobformidling for særlige arbejdstagergrupper, kan oprette direkte kontakt til tilsvarende instanser på den anden side af grænsen. I det omfang dette samarbejde vedrører områder, der er nævnt i forordningen, skal det koordineres med eller integreres i EURES-nettet.

4.4.4.4. Kommissionen drager omsorg for, at medarbejderne i de organisationer, der deltager i EURES-nettet, modtager en uddannelse, der sætter dem i stand til at udføre ovennævnte opgaver.

4.5. Hidtil er midlerne overvejende gået til offentlige arbejdsformidlingskontorer. Herudover har arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer fået midler til forskellige aktiviteter.

4.6. Arbejdstagerne kan hos den offentlige arbejdsformidling få oplysninger om ledige stillinger i andre EU-lande. De kan tillige få information om arbejds- og levevilkårene i andre lande.

5. Anbefalinger

5.1. Kommissionen støtter inddragelse af arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer i beslutningstagningen og kontrollen med anvendelsen af strukturfondsmidlerne. Kommissionen må i princippet formodes at have samme ambitioner med hensyn til særlige EF-initiativer, herunder initiativer som INTERREG, der har en grænseoverskridende dimension. Nogle medlemsstater tøver imidlertid med at forpligte sig formelt på en sådan inddragelse.

5.2. ØSU går stærkt ind for, at arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer inddrages i INTERREG-programmerne. I tidligere udtalelser har ØSU gentagne gange slået til lyd for, at disse aktører involveres i strukturfondene i almindelighed. Men også når det drejer sig om grænseoverskridende programmer, mener ØSU, at disse parters medvirken kan øge projekternes kvalitet og bredde. Med henblik på at sikre denne involvering fremsætter ØSU følgende anbefalinger.

5.3. Det skal efter ØSU's mening tydeligt fremgå af projektforslagene, hvorledes arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer vil blive inddraget i projektet. ØSU finder, at disse aktører som minimum skal inddrages i projektets udformning, beslutningstagningen, gennemførelsen og evalueringen. Der tænkes her på projekter, der på den ene eller den anden måde har konsekvenser for den økonomiske og sociale politik.

5.4. Udvikling, gennemførelse og evaluering af INTERREG-programmerne skal følge de procedurer, der anvendes af de officielle overvågningsudvalg. Det indebærer, at embedsmænd fra Kommissionen og fra de nationale forvaltninger skal mødes regelmæssigt. Procedurerne er i denne forbindelse mere komplicerede end inden for den enkelte medlemsstat, eftersom to nabomedlemsstater skal være passende repræsenteret. Interesseorganisationernes repræsentanter fra begge lande skal identificere sig med den grænseoverskridende regions overordnede problemer.

5.5. ØSU mener, at arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer bør inddrages i de arbejdsgrupper, der følger op på de forskellige projekter.

5.6. For ØSU at se er det afgørende for projekternes succes, at de socioøkonomiske interesseorganisationer inddrages. Det lægger derfor stor vægt på, at de inddrages. Kommissionen bør efter ØSU's mening for hvert enkelt projekt kontrollere, at interesseorganisationerne inddrages, og den må have mulighed for at kræve, at dette sker.

5.7. Kommissionens årsberetninger om strukturfondene bør omfatte en vurdering af fremskridtene med hensyn til inddragelse af arbejdsmarkedets parter og økonomiske interesseorganisationer i alle programmer. Vurderingen kan komme i stand gennem de overvågningsudvalg, der overvåger EF-støtterammerne, de operationelle programmer eller EF-initiativerne.

5.8. Arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer bør have bedre mulighed for at indgive projektansøgninger. ØSU opfordrer til, at en bestemt del af INTERREG-programmet afsættes til projekter, der foreslås af disse aktører. Disse projekter skal selvsagt opfylde de gældende kriterier. I denne forbindelse kunne man f.eks. forestille sig projekter om erhvervsuddannelse og arbejdsmarked.

5.9. Bemærkningen overfor med relation til INTERREG har gyldighed for alle INTERREG-delprogrammer.

5.10. ØSU mener, at EURES-nettet i princippet kan være et godt udgangspunkt for en begrænsning af hindringerne for arbejdstagernes frie bevægelighed.

5.11. I betragtning af nettets store betydning og den positive signalværdi, det kan få, undrer det ØSU, at det er baseret på en beslutning, der lægger beslutningstagningen helt og holdent i hænderne på Kommissionen. For at udbrede kendskabet til nettet og sikre større opbakning bag det foreslår ØSU, at Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget tildeles en større rolle i beslutningsprocessen for nettet.

5.11.1. Den bedste fremgangsmåde ville være at omdanne EURES-nettet til et EF-initiativ. Da ØSU i en tidligere udtalelse har plæderet for tilbageholdenhed med hensyn til nye EF-initiativer, skal der ikke her argumenteres for at gøre EURES til et EF-initiativ. Desuden er finansieringen af EURES, 10 mio. ecu om året, ikke på samme niveau som EF-initiativerne.

5.12. Da ØSU endnu ikke har haft lejlighed til at afgive udtalelse om EURES, vil det i denne forbindelse knytte et par bemærkninger til dette net.

5.13. ØSU pointerer, at Kommissionen bør være tilbageholdende med at ændre i de administrative regler. De deltagende organisationer må vide, hvor de står, for at kunne bruge nettet. En politik, der går ud på at ændre reglerne hvert andet år, således som det sker i øjeblikket, må anses for ødelæggende.

5.14. I det nuværende EURES-net er der afsat 6 mio. ecu til grænseoverskridende aktiviteter. Det er især i denne del af nettet, at arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer er udset til at spille en rolle. Desuden deltager de offentlige arbejdsformidlingskontorer i nettet.

5.14.1. De offentlige arbejdsformidlingskontorer beskæftiger sig først og fremmest med udveksling af oplysninger om ledige stillinger på tværs af grænserne. Arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer giver hovedsageligt konkrete oplysninger om arbejdsvilkår i udlandet og er behjælpelige med bilæggelse af tvister. De gør desuden opmærksom på konkrete flaskehalsproblemer. Dette kan bidrage til en strukturel løsning af de problemer, der hindrer arbejdstagernes frie bevægelighed.

5.14.2. I øjeblikket synes den største del af EURES-nettet at omhandle udveksling af oplysninger om ledige stillinger. Flytningen af EURES-nettet fra Kommissionens afdeling »fremme af arbejdstagernes frie bevægelighed« til afdelingen »beskæftigelsespolitik« er desuden tegn på, at Kommissionen nu vil lægge større vægt på den rolle, EURES kan spille på arbejdsløshedsområdet. Det vil medføre, at der lægges endnu større vægt på udveksling af ledige stillinger.

5.14.3. ØSU skal her erindre om, at EURES oprindeligt var beregnet på at fremme arbejdstagernes frie bevægelighed. Udveksling af ledige stillinger på tværs af grænserne kan kun opfylde en del af denne målsætning. Den må suppleres med tilvejebringelse af information, koordinering af erhvervsuddannelser, kortlægning af de grænseoverskridende regionale arbejdsmarkeder og hjælp til grænsearbejdere i tilfælde af problemer.

5.14.4. Af disse grunde anmoder ØSU om, at en bestemt procentdel afsættes til arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer.

5.15. ØSU mener, at udpegelsen af en regional koordinator tilgodeser subsidiaritetsprincippet. Denne koordinator skal bidrage til etablering af socioøkonomiske net og fungere som igangsætter og formidler. Han skal kunne komme med anbefalinger vedrørende finansiering af projekter, der foreslås af arbejdsmarkedets parter og de offentlige arbejdsformidlingskontorer.

5.16. Endelig vil ØSU slå til lyd for et tæt samarbejde mellem EURES og INTERREG 2A, hvilket der især er mulighed for inden for erhvervsuddannelse og arbejds marked. Det er derfor sandsynligt, at arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer får bred adgang til INTERREG 2A, og at deres rolle inden for EURES ikke mindskes yderligere.

Bruxelles, den 1. oktober 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 127 af 7. 5. 1994.