MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

om teknisk vejledning om bæredygtighedskontrol for InvestEU-Fonden

(2021/C 280/01)

ANSVARSFRASKRIVELSE: Formålet med denne meddelelse er at give teknisk vejledning om screening og bæredygtighedskontrol af projekter, der modtager InvestEU-støtte, i overensstemmelse med betragtning 13 og artikel 8, stk. 5 og 6, i InvestEU-forordningen. Dette dokument er udarbejdet af Kommissionen med støtte fra JASPERS og i samarbejde med potentielle gennemførelsespartnere. Med hensyn til klimadimensionen er dette dokument i overensstemmelse med den tekniske vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027. Dette dokument afspejler også, i det omfang det er muligt og relevant, resultaterne af to undersøgelser. Den første, »Teknisk støttedokument for miljøsikring af investeringer under InvestEU-programmet«, blev gennemført af GD Miljø. Den anden undersøgelse, »InvestEU-programmet: Vejledning om social bæredygtighedskontrol af investerings- og finansieringstransaktioner«, blev gennemført af GD Beskæftigelse. Vejledningen om bæredygtighedskontrol skal anvendes af gennemførelsespartnerne, finansielle formidlere og projektpromotorer/endelige modtagere, der er involveret i anvendelsen af InvestEU-Fonden. Vejledningen kan også være relevant for andre programmer. Vejledningen kan ajourføres i lyset af erfaringerne med gennemførelsen af den pågældende EU-lovgivning. Denne vejledning kan suppleres med internationale, nationale eller sektorspecifikke overvejelser eller retningslinjer.

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. INDLEDNING 5

1.1. Anvendelsesområde 5

1.2. Overholdelse af lovgivningen 6

1.3. Tærskler 7

1.4. Vejledning om bæredygtighedskontrol og kriterierne i EU-klassificeringssystemet 7

1.5. Midtvejsevaluering og revision af denne vejledning 10

2. BÆREDYGTIGHEDSKONTROL FOR DIREKTE FINANSIERINGSTRANSAKTIONER 10

2.1. Generelle principper og overordnet kontrolmetode 10

2.2. Klimadimensionen 12

2.2.1. Indledning 12

2.2.2. Generel tilgang til klimabæredygtighedskontrol 13

2.2.3. Overholdelse af lovgivningen 15

2.2.4. Modstandsdygtighed over for klimaændringer 16

2.2.5. Klimaneutralitet og modvirkning af klimaændringer 21

2.2.6. Rapportering og overvågning 25

2.3. Miljødimensionen 26

2.3.1. Generel tilgang til miljøsikring 26

2.3.2. Overholdelse af lovgivningen 29

2.3.3. InvestEU-screening for miljødimensionen 33

2.3.4. Miljøkontrol: Afbødning, kvantificering og værdisætning 35

2.3.5. Positiv dagsorden 37

2.3.6. Rapportering og overvågning 37

2.4. Den sociale dimension 38

2.4.1. Generel tilgang til social bæredygtighedskontrol 38

2.4.2. Retlige rammer for den sociale dimension 40

2.4.3. Social screening af transaktioner 40

2.4.4. Kategorisering af sociale risici 44

2.4.5. Social bæredygtighedskontrol 47

2.4.6. Positiv dagsorden 54

2.4.7. Rapportering og overvågning 56

2.5. Horisontale bestemmelser for de tre dimensioner 56

2.5.1. Projektpromotorens kapacitet 56

2.5.2. Kontrakter 57

2.6. Økonomisk vurdering af transaktionerne 57

2.6.1. Former for økonomisk vurdering 58

2.6.2. Eksisterende praksis for økonomisk vurdering 59

2.6.3. Anbefalinger for InvestEU 59

2.7. Virksomhedsfinansiering til generelle formål 60

3. METODE TIL BÆREDYGTIGHEDSKONTROL FOR INDIREKTE FINANSIERINGSTRANSAKTIONER 61

3.1. Generelle krav til bæredygtighedskontrol 61

3.2. Finansieringsformer 62

3.2.1. Infrastrukturfonde 62

3.2.2. Ikke-infrastrukturbaserede egenkapital- eller lånefonde 64

3.2.3. Formidlede kreditlinjer eller andre gældsprodukter rettet mod SMV'er, små midcapselskaber og andre støtteberettigede enheder 65

4. ROLLER, ANSVARSOMRÅDER OG INVESTEU-PROCESSEN 66

4.1. Roller og ansvarsområder 66

4.1.1. Projektpromotoren/den endelige modtagers rolle og ansvar 66

4.1.2. Gennemførelsespartnerens rolle og ansvar 67

4.1.3. Den finansielle formidlers rolle 68

4.1.4. Investeringsudvalgets rolle 68

4.1.5. Kommissionens rolle 68

4.1.6. Kompetente offentlige myndigheder 69

4.2. InvestEU-processen 69

4.2.1. Politikkontrol 69

4.2.2. Garantianmodningsformular 70

4.2.3. Resultattavle 70

4.2.4. Rapportering til Kommissionen 70

Bilag 1 — Liste over lovkrav 72

Bilag 2 — Oplysninger, der skal afgives til InvestEU-Investeringsudvalget (kapitel 2) 76

Bilag 3 — Tjeklister til gennemførelsespartnere for kontrol under hver dimension 79

Bilag 4 — Andre ressourcer og vejledninger, der kan tages i betragtning i forbindelse med InvestEU-bæredygtighedskontrol 108

Bilag 5 — Ordliste 111

Bilag 6 — Yderligere vejledning om formidlet finansiering (kapitel 3) 114

1. INDLEDNING

Med InvestEU-forordningen (1) indføres bæredygtigheden af finansierings- og investeringstransaktioner som et vigtigt element i beslutningsprocessen i forbindelse med godkendelsen af anvendelsen af EU-garantien. I dette dokument henviser bæredygtighed (2) til de tre dimensioner, der er omhandlet i InvestEU-forordningens artikel 8, stk. 5: klima, miljø og sociale forhold.

For at sikre, at finansierings- og investeringstransaktioner, der modtager støtte fra InvestEU-Fonden, er i overensstemmelse med eller bidrager til EU's bredere bæredygtighedsforpligtelser, indeholder InvestEU-forordningen bestemmelser om forudgående bæredygtighedskontrol med henblik på at identificere og håndtere potentielle væsentlige virkninger (negative og positive), som de kan have på de tre dimensioner.

Formålet med denne vejledning er at hjælpe gennemførelsespartnerne, finansielle formidlere og projektpromotorer/endelige modtagere med at opfylde kravene om bæredygtighedskontrol i InvestEU-forordningen. Selv om denne vejledning specifikt omhandler InvestEU-Fonden, kan den anvendes i en bredere sammenhæng af enhver (f.eks. en projektpromotor, en finansiel institution eller en offentlig myndighed), der ønsker at inddrage bæredygtighedsaspekter i deres aktiviteter. Denne vejledning er udarbejdet i samarbejde med potentielle gennemførelsespartnere.

Vejledningen overholder principperne om proportionalitet, gennemsigtighed og undgåelse af unødige administrative byrder. De foreslåede tilgange til klimadimensionen, miljødimensionen og den sociale dimension tager hensyn til eksisterende praksis og specifikke behov på disse områder.

Den er struktureret som følger:

— Kapitel 1 fastlægger den generelle retlige ramme og præciserer nogle af de begreber, der anvendes i vejledningen.

— Kapitel 2 beskriver tilgangen til bæredygtighedskontrol af direkte finansierede transaktioner. Dette kapitel indeholder: i) detaljerede retningslinjer for, hvordan analysen for hver af de tre bæredygtighedsdimensioner udføres, samt ii) anbefalinger til, hvordan resultaterne af analysen inddrages i den økonomiske vurdering af projektet.

— Kapitel 3 indeholder vejledning om de aspekter af bæredygtighedskontrollen, der vedrører indirekte finansierede transaktioner. Denne vejledning er baseret på forskellige typer finansiering og gældende krav under hensyntagen til deres særlige karakteristika.

— Kapitel 4 beskriver roller og ansvarsområder for de forskellige involverede aktører samt oplysninger om, hvordan bæredygtighedskontrollen kan tilpasses de overordnede InvestEU-processer.

— Bilagene indeholder tjeklister, der er udarbejdet for at støtte gennemførelsespartnere og projektpromotorer i gennemførelsen af bæredygtighedskontrollen, samt en oversigt over yderligere tilgængelige ressourcer.

1.1. Anvendelsesområde

Bæredygtighedsaspekterne bør kontrolleres for finansierings- og investeringstransaktioner inden for alle InvestEU-fondens politikområder. Der skal dog i en vis grad differentieres mellem transaktioner og politikområder for at sikre proportionalitet og reducere unødige administrative byrder. InvestEU-forordningens artikel 8, stk. 5 og 6, definerer de relevante krav med hensyn til bæredygtighedskontrol.

I henhold til InvestEU-forordningens artikel 8, stk. 5, skal finansierings- og investeringstransaktioner (»transaktioner«) over en vis tærskel (se senere i denne vejledning i afsnit 1.3), hvortil der søges InvestEU-støtte, først underkastes en InvestEU-screening (3). Denne screening har til formål at hjælpe gennemførelsespartnerne med at afgøre, om transaktioner har miljømæssige, klimamæssige eller sociale virkninger (negative og positive).

Hvis gennemførelsespartneren efter InvestEU-screeningen konkluderer, at en transaktion har en væsentlig virkning på en af de tre dimensioner, skal transaktionen underkastes bæredygtighedskontrol. Kontrollens omfang vil afhænge af resultatet af InvestEU-screeningen og kan omfatte en eller flere dimensioner. Kontrollen skal sigte mod at minimere transaktionens skadelige virkninger og maksimere dens fordele for en hvilken som helst af de tre dimensioner.

I denne vejledning betyder et projekt en investering i fysiske aktiver og/eller i aktiviteter med et klart defineret anvendelsesområde og mål, såsom i) infrastruktur, ii) erhvervelse af udstyr, maskiner eller andre kapitaludgifter, iii) teknologiudvikling, iv) specifik forsknings-, digitaliserings- og/eller innovationsaktivitet, v) energieffektivitetsrenoveringer. Genstanden for screeningen og kontrollen skal være projektet og virkningerne heraf.

Med henblik på generel finansiering (f.eks. virksomhedsfinansiering til generelle formål) eller direkte egenkapitalinvesteringer vil vurderingens omfang være: i) den endelige modtagers generelle tilgang til at integrere bæredygtighedshensyn i sine processer og ii) den endelige modtagers evne til at håndtere de dermed forbundne aspekter og virkninger af sine aktiviteter.

1.2. Overholdelse af lovgivningen

Alle finansierings- og investeringstransaktioner støttet af InvestEU skal, uanset deres størrelse, og om der foretages kontrol eller ej, som hovedregel overholde den relevante EU-lovgivning og nationale lovgivning. Dette omfatter de gældende miljø-, social- og arbejdsretlige forpligtelser, der er fastlagt i EU-retten, national ret, kollektive aftaler eller de relevante internationale sociale og miljømæssige konventioner, der er opført i bilag X til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU (4).

Gennemførelsespartneren (eller den finansielle formidler i forbindelse med indirekte finansiering) bør identificere de relevante retlige krav (5), der gælder for transaktionen, og kontrollere (6) overholdelsen af miljø- og sociallovgivningen og -forordningerne.

Den bæredygtighedskontrol, der udføres i henhold til InvestEU-forordningen, erstatter ikke kontrollen af overholdelsen af de retlige krav i EU-lovgivningen og den nationale lovgivning. De vurderinger, der foretages i henhold til EU-lovgivningen og den nationale lovgivning, vil give de nødvendige inputdata (dvs. skøn over referenceemissioner, beskrivelser af de sandsynlige væsentlige virkninger af projektet, positive virkninger osv.), som vil blive anvendt til kontrollen, hvor det er relevant. Ved bæredygtighedskontrollen vil det blive fastslået, om der er nogen resterende virkninger. De resterende virkninger, der er blevet vurderet til høj og middel risiko, vil også blive kvantificeret og, hvor det er muligt, værdisat. Derefter vil kontrollen se på eventuelle resterende virkninger i projektets økonomiske vurdering sammen med de forventede fordele, der er knyttet til projektets positive virkninger. Dette er den reelle merværdi af bæredygtighedskontrollen ud over overholdelse af de retlige krav.

Medlovgiverne har udtrykkeligt krævet, at gennemførelsespartnerne skal foretage bæredygtighedskontrol af investeringer inden for rammerne af InvestEU-Fonden. Dette indebærer at »hæve overliggeren« og gå videre end blot at overholde eksisterende lovgivning. Medlovgiverne har beskrevet dette i InvestEU-forordningen. Nogle betragtninger henviser f.eks. til den europæiske søjle for sociale rettigheder (7), Parisaftalen (8), FN's mål for bæredygtig udvikling (9) og »2018 Global Risks Report« (10). I artikel 8, stk. 5, fastlægges det, at projekter, der er uforenelige med klimamålene, ikke er berettiget til støtte under InvestEU-Fonden. Desuden henvises der i InvestEU-forordningens artikel 8, stk. 6, til vurderinger af klimasårbarheden og -risici, der skal omfatte tilpasning og resiliens mod klimaforandringerne, drivhusgasomkostninger og tage højde for den samlede indvirkning med hensyn til de væsentligste elementer af naturkapitalen, projekternes sociale indvirkning og identifikation af projekter, der er uforenelige med klimamålene.

1.3. Tærskler

I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og som krævet i InvestEU-forordningens artikel 8, stk. 5, undtages transaktioner under en fastsat tærskel fra kravet om screening og bæredygtighedskontrol. Denne tærskel gælder specifikt for bæredygtighedskontrollen under InvestEU og må på ingen måde træde i stedet for de retlige forpligtelser, der påhviler projektudviklere i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU (11) om vurdering af offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (»VVM-direktivet«) eller anden gældende EU-lovgivning eller national lovgivning.

På grundlag af gældende praksis og erfaringer med miljøkonsekvensvurderinger og bæredygtighedskontroller af infrastrukturprojekter fastsættes de tærskler, under hvilke der ikke kræves bæredygtighedskontrol, som beskrevet nedenfor:

i) For direkte transaktioner: a) For (investerings-)projekter, baseret på de samlede projektinvesteringsomkostninger, er tærsklen 10 mio. EUR (12). b) For generel virksomhedsfinansiering/direkte egenkapitalinvesteringer, baseret på den samlede finansiering, som gennemførelsespartneren har ydet til den endelige modtager, er tærsklen 10 mio. EUR.

ii) For formidlede transaktioner: a) For infrastrukturfonde gælder den samme tærskel som for direkte transaktioner for de underliggende projekter. Baseret på de samlede projektinvesteringsomkostninger er tærsklen 10 mio. EUR. b) Til finansiering af SMV'er, små midcapselskaber og andre støtteberettigede virksomheder vil der ikke være behov for screening eller en fuld bæredygtighedskontrol (13). Der vil dog være en forenklet form for bæredygtighedskontrol og specifikke sikkerhedsforanstaltninger for at sikre en minimumstilpasning til EU-kravene, samtidig med at man forsøger ikke at overbebyrde små økonomiske aktører med komplekse krav. Metoden til bæredygtighedskontrol i forbindelse med formidlet finansiering er beskrevet nærmere i kapitel 3 i denne vejledning.

1.4. Vejledning om bæredygtighedskontrol og kriterierne i EU-klassificeringssystemet (14)

Kravet om bæredygtighedskontrol i InvestEU-forordningen har til formål at tilskynde til og belønne projekter, der har positive klimamæssige, miljømæssige og sociale virkninger, samtidig med at de negative virkninger reduceres. Bæredygtighedskontrol gør det muligt at: i) identificere et projekts virkninger, ii) iværksætte afbødende foranstaltninger for at tackle disse virkninger og iii) hvor det er muligt, afdække muligheder for at styrke projektets bæredygtighedsresultater.

EU-klassificeringssystemet gør det muligt at klassificere visse økonomiske aktiviteter som miljømæssigt bæredygtige (dvs. at de bidrager væsentligt til mindst et af de seks miljømål (15), der er defineret i klassificeringsforordningen, ikke gør nogen væsentlig skade på nogen af de andre fem miljømål og overholder de sociale minimumsgarantier). Bæredygtighedskontrol kan tage hensyn til denne klassificering og derefter identificere de positive og negative virkninger nærmere. Derfor vil de tekniske screeningskriterier for EU-klassificeringssystemet blive anvendt på en passende måde, herunder princippet om ikke at gøre væsentlig skade, efter ikrafttrædelsen, hvor det er relevant, og så vidt muligt under hele screenings- og kontrolprocessen.

Det bør imidlertid bemærkes, at InvestEU-Fonden dækker et bredere spektrum af støtteberettigede investeringer end de økonomiske aktiviteter, der er omfattet af EU-klassificeringssystemet. InvestEU-Fonden sigter også mod en afbalanceret tilgang til EU's forskellige politiske prioriteter, hvoraf nogle måske ikke har et stort bæredygtighedspotentiale, mens EU-klassificeringssystemet er et system, der er oprettet for at udpege aktiviteter, der i første omgang bidrager væsentligt til miljømålene.

Kriterierne for princippet om ikke at gøre væsentlig skade

For at sikre, at projekterne ikke i væsentlig grad skader EU's miljømål, er udgangspunktet, som det er tilfældet med EU-klassificeringssystemet, overholdelse af den relevante EU-miljølovgivning. Desuden kræves det, at den relevante nationale miljølovgivning og de miljøtilladelser, der er nødvendige for at opføre og drive projekter, overholdes, herunder dem, der er omfattet af kriterierne for princippet om ikke at gøre væsentlig skade i EU-klassificeringssystemet. Under hensyntagen til bestemmelserne i InvestEU-forordningen og denne vejledning er overholdelse af lovgivningen en forudsætning for, at enhver finansierings- eller investeringstransaktion kan modtage InvestEU-støtte.

De øvrige kriterier, som ikke henviser til miljølovgivning, bør, når de er trådt i kraft, anvendes som reference for forslag til afbødende foranstaltninger eller til at identificere projekter, der er uforenelige med opfyldelsen af klimamålene, i det omfang det er muligt og på bedst mulig måde, i de tilfælde, hvor der kræves kontrol i overensstemmelse med denne vejledning (for både direkte og indirekte finansiering, som nærmere beskrevet i kapitel 2 og kapitel 3).

I praksis bør der tages følgende skridt:

1. På grundlag af InvestEU-screening afgør gennemførelsespartneren, om der er behov for kontrol for et bestemt kriterium/en bestemt dimension.

2. Det kontrolleres, om aktiviteten er omfattet af EU-klassificeringssystemet (16)

3. Det kontrolleres, om der findes kriterier for princippet om ikke at gøre væsentlig skade for aktiviteten.

4. Kriterierne anvendes på bedst mulige måde til at foreslå yderligere afbødende foranstaltninger, hvis det er nødvendigt.

Alle InvestEU-finansierings- og investeringstransaktioner (17), for både direkte og indirekte finansiering, bør opfylde følgende fire betingelser baseret på kriterierne for princippet om ikke at gøre væsentlig skade for modvirkning af klimaændringer og de sociale minimumsgarantier med et klart fokus på ikke at ændre de overordnede kriterier for støtteberettigelse for InvestEU som defineret i InvestEU-forordningen og investeringsretningslinjerne. De fire betingelser er beskrevet i nedenstående punkter:

— For projekter, der omfatter følgende aktiviteter: anaerob nedbrydning af affald, opsamling og anvendelse af lossepladsgas — der bør udarbejdes en overvågningsplan for metanudsivning på anlægget.

— For projekter, der omfatter transport af CO2 og underjordisk permanent geologisk lagring af CO2 — en detaljeret overvågningsplan i overensstemmelse med bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets CCS-direktiv 2009/31/EF (18) og Europa-Parlamentets og Rådets ETS-direktiv (EU)2018/410 (19).

— For projekter, der omfatter følgende aktiviteter: godstransport med tog, transport af gods ad indre vandveje, ombygning af fartøjer til passager- og godstransport ad indre vandveje, sø- og kysttransport af gods, vejgodstransport – der bør ikke ydes InvestEU-støtte til finansiering af fartøjer, køretøjer eller rullende materiel, der er specielt beregnet (20) til transport af fossile brændstoffer (såsom rullende materiel til udvinding af kul eller olietankskibe).

— Overholdelse af de sociale minimumsgarantier som fastsat i artikel 18 i EU-klassificeringsforordningen (21). Disse minimumsgarantier berører ikke anvendelsen af strengere krav — hvor det er relevant — relateret til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og social bæredygtighed, der er fastsat i EU-retten. Gennemførelsespartnerne/de finansielle formidlere bør navnlig anmode projektpromotoren/den endelige modtager om en bekræftelse af, at (22): 1) Projektpromoteren/den endelige modtager har indført effektive foranstaltninger, der står i et rimeligt forhold til transaktionens art og omfang og dens potentielle miljømæssige og sociale risici og virkninger, for at sikre: a) respekt for sociale rettigheder, dvs. undgåelse af krænkelser af de sociale rettigheder, der er fastsat i EU-lovgivningen, og imødegåelse af eventuelle risici og negative virkninger for menneskerettighederne som følge af deres transaktion, b) meningsfuld inddragelse af interessenter (23), herunder en passende mekanisme til registrering og behandling af klager, alt efter hvad der er relevant og påkrævet i henhold til relevant lovgivning. 2) Dens projektmedarbejdere (24): a) udsættes ikke for tvangs- eller pligtarbejde og børnearbejde, b) bliver behandlet lige og har lige muligheder (lige løn til mænd og kvinder for arbejde af samme værdi), c) udsættes ikke for forskelsbehandling på grund af race, hudfarve, køn, religion, politisk anskuelse, national eller social oprindelse, d) har foreningsfrihed (frihed til at danne og være medlem af en fagforening) og ret til at organisere sig (ret til at organisere strejker) og e) har ret til kollektive forhandlinger.

1.5. Midtvejsevaluering og revision af denne vejledning

I henhold til InvestEU-forordningens artikel 29 skal Kommissionen senest den 30. september forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en uafhængig midtvejsevaluering af InvestEU-programmet. Evalueringen skal også omfatte anvendelsen af bæredygtighedskontrollen. På grundlag af resultaterne af denne evaluering og under hensyntagen til udviklingen på det finansielle marked, ikrafttrædelsen af EU-klassificeringssystemet (25) og det ajourførte direktiv om ikke-finansiel rapportering (26), kan kravene i denne vejledning senere blive ændret (for både direkte og indirekte finansiering).

Det anbefales derfor kraftigt, at både gennemførelsespartnerne og de finansielle formidlere tager hensyn til denne sandsynlige udvikling, da den kan påvirke deres fremtidige transaktioner.

2. BÆREDYGTIGHEDSKONTROL FOR DIREKTE FINANSIERINGSTRANSAKTIONER

2.1. Generelle principper og overordnet kontrolmetode

Dette kapitel beskriver de metoder og værktøjer, gennemførelsespartnerne skal bruge til at foretage InvestEU-screeningen og kontrollere de foreslåede direkte finansierings- og investeringstransaktioner for de tre bæredygtighedsdimensioner, jf. artikel 8, stk. 5, i InvestEU-forordningen (27). Artikel 8, stk. 6, beskriver formålet med vejledningen, som skal give mulighed for:

a) med hensyn til tilpasning at sikre resiliens mod klimaforandringernes potentielle negative virkninger ved hjælp af vurderinger af klimasårbarheden og -risici, herunder gennem relevante tilpasningsforanstaltninger, samt med hensyn til afbødning at integrere drivhusgasomkostningerne og de positive virkninger af foranstaltninger til modvirkning af klimaforandringer i cost benefit-analysen

b) at tage højde for projektets samlede indvirkning med hensyn til de væsentligste elementer af naturkapital, nemlig luft, vand, jord og biodiversitet

c) at anslå projekternes sociale indvirkning, herunder med hensyn til ligestilling mellem kønnene, den sociale integration i bestemte områder eller befolkningsgrupper og den økonomiske udvikling i områder og sektorer, der er berørt af strukturelle udfordringer såsom nødvendigheden af at dekarbonisere økonomien

d) at identificere projekter, der er uforenelige med opfyldelsen af klimamålene

e) at forsyne gennemførelsespartnerne med retningslinjer for den i stk. 5 omhandlede screening.

Figur 1 visualiserer den foreslåede tilgang til InvestEU-bæredygtighedskontrollen af direkte finansierings- og investeringstransaktioner. Den omfatter følgende trin:

— Vurdering af overholdelse af EU-lovgivning og national lovgivning. Dette er et krav for alle transaktioner, der skal finansieres. Det omfatter en vurdering af overholdelsen af lovkrav under de tre bæredygtighedsdimensioner (klima, miljø og sociale forhold) og kan om nødvendigt udføres gennem kontrolprocessen parallelt med due diligence-processen og bør som hovedregel være færdig inden der anmodes om EU-garantien. Hvis dette ikke er muligt, bør der fastsættes passende betingelser i den juridiske dokumentation for at sikre, at projektet vil være i fuld overensstemmelse med gældende lovgivning.

— InvestEU-screening med henblik på at identificere potentielle risici og virkninger for de tre dimensioner af de foreslåede transaktioner.

— Yderligere vurdering og kontrol af de relevante risikoelementer under hver dimension baseret på de potentielle risici og virkninger, herunder udvælgelse af afbødende foranstaltninger og vurdering af foreneligheden med klimamålene (28).

— Afslutning af bæredygtighedskontrollen og rapportering til InvestEU-Investeringsudvalget for at støtte beslutningstagningen om anmodningen om EU-garantien.

Figur 1

Oversigt over metoden til bæredygtighedskontrol

Alle transaktioner støttet af InvestEU skal, uanset deres størrelse, være i overensstemmelse med gældende EU-lovgivning og national lovgivning. Derfor vil det være nødvendigt at vurdere og bekræfte overholdelsen af lovgivningen for alle transaktioner.

Som beskrevet i det foregående kapitel gælder der tærskler baseret på størrelsen af den samlede investeringstransaktion, og når den ligger under disse tærskler, vil der ikke være behov for yderligere screening og kontrol. Undtagelsen fra denne regel er de projekter, der kræver en miljøkonsekvensvurdering (»VVM«) i henhold til VVM-direktivet (bilag I-projekter eller bilag II-projekter, der ifølge screeningsafgørelsen kræver en VVM), hvor der kræves kontrol af miljødimensionen, den sociale dimension og klimadimensionen, uanset de samlede projektomkostninger, for virkninger identificeret i VVM-rapporten (29) og på grundlag deraf. En sådan tilgang er i overensstemmelse med kravene i InvestEU-forordningen.

For projekter under tærsklen opfordres gennemførelsespartnere og projektpromotorer ikke desto mindre kraftigt til at vurdere fra sag til sag, om den specifikke investeringstransaktion i) indebærer betydelige potentielle risici under en eller flere bæredygtighedsdimensioner og ii) ville drage fordel af som minimum at gennemgå den screeningsfase, der er beskrevet i de følgende afsnit.

For at fremme anvendelsen af den positive dagsorden anbefales gennemførelsespartnerne i samarbejde med projektpromotorerne/de endelige modtagere på det kraftigste at overveje muligheden for at øge de positive virkninger af de projekter, de finansierer, og dermed øge deres samlede bæredygtighedsresultater. Der er udarbejdet tjeklister for at hjælpe med at afdække muligheder for at øge positive virkninger (se bilag 3), som skal anvendes på frivillig basis.

Endelig anbefales det i denne vejledning at foretage vurderingen af de tre dimensioner på en integreret måde, idet der lægges særlig vægt på forbindelser og synergier på tværs af dimensionerne (30).

Infrastrukturprojekter kræver forholdsvis lang tid at få igennem alle retlige procedurer for tilladelser og godkendelser. For projekter, hvor resultatet af kontrollen har afdækket yderligere foranstaltninger, og hvor sådanne projekter allerede har modtaget alle relevante godkendelser og tilladelser, er det underforstået, at kun begrænsede yderligere foranstaltninger kan anbefales og gennemføres i nogle tilfælde (f.eks. kan foranstaltninger, der kunne være blevet gennemført i tidligere faser af projektudviklingscyklussen, ikke længere gennemføres). Gennemførelsespartneren og projektpromotorerne vil derfor kun kunne foreslå de yderligere foranstaltninger, der realistisk set kan gennemføres i forbindelse med projekter, der befinder sig på et så fremskredent udviklingstrin. Sådanne situationer bør specifikt fremhæves og forklares behørigt i den dokumentation, der skal forelægges Investeringsudvalget (navnlig hvis der blev anbefalet og gennemført yderligere foranstaltninger).

For at undgå forvirring med hensyn til den terminologi, der anvendes i forbindelse med InvestEU-programmet (f.eks. investeringsretningslinjer), foreslår vi, at termen projekt som defineret i afsnit 1.1 anvendes i dette kapitel, når der henvises til de underliggende transaktioner, der vil være genstand for InvestEU-screening og -kontrol (hvis det er tilfældet) (31).

2.2. Klimadimensionen

2.2.1. Indledning

Dette afsnit omhandler den metode, der skal følges ved udførelse af bæredygtighedskontrollen af klimadimensionen i forbindelse med direkte finansiering under InvestEU.

Som krævet i artikel 8, stk. 6, i InvestEU-forordningen har denne metode til formål at give gennemførelsespartnerne de principper og værktøjer, de skal bruge til: a) med hensyn til tilpasning at sikre resiliens mod klimaforandringernes potentielle negative virkninger ved hjælp af vurderinger af klimasårbarheden og -risici, herunder gennem relevante tilpasningsforanstaltninger, samt b) med hensyn til afbødning at vurdere overensstemmelsen med EU's klimaambitioner og -forpligtelser, at integrere drivhusgasomkostningerne ved de foreslåede projekter, samt afspejle de positive virkninger af foranstaltninger til modvirkning af klimaforandringer i analysen af valgmuligheder, den økonomiske vurdering og/eller cost-benefit-analysen.

Den metode, der præsenteres her, afspejler i vid udstrækning den metode, der er beskrevet nærmere i Kommissionens meddelelse om teknisk vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027 (»vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027«) (32). Den metode, der præsenteres i dette dokument, bygger derfor på internationalt anerkendte metoder til både sårbarheds- og klimarisikovurderinger og til vurdering og reduktion af drivhusgasemissioner.

Denne metode har til formål at identificere: i) arten og omfanget af, i hvilket omfang klimaændringer og deres virkninger kan skade et givet projekt, med henblik på at definere tilsvarende tilpasningsforanstaltninger, og ii) hvordan et projekt kan bidrage til de overordnede mål for reduktion af drivhusgasemissioner, herunder når projektet indsættes i en sammenhængende planlægningsramme (f.eks. i en integreret byudviklingsplan) og et tilhørende investeringsprogram. Selv om metoden blev udviklet til infrastrukturprojekter, kunne anbefalede tilgange og værktøjer anvendes ud over, hvad der kan betragtes som ren infrastruktur, til at afdække de klimaændringsrisici, et projekt er udsat for, eller til at vurdere de drivhusgasemissioner, der er forbundet med projektet, med hensyn til EU's klimamål.

Som beskrevet i vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027, er det for tilpasning til klimaændringer fortsat muligt at anvende andre nyere og internationalt anerkendte tilgange og/eller metodologiske rammer (f.eks. IPCC's 5. vurderingsrapport, AR5) (33) til at foretage klimarisikovurderinger af projekter ud over dem, som vejledningen bygger på, da de forventes at give anledning til tilsvarende konklusioner for brugeren.

Med hensyn til modvirkning af klimaændringer er den vigtigste reference for vurdering af drivhusgasemissioner EIB's metode for beregning af CO2-fodaftryk (34) som anbefalet i vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 20212027. Alternativt kan der anvendes internationalt aftalte og offentliggjorte metoder til beregning af CO2-fodaftryk. Gennemførelsespartneres interne metoder kan også anvendes, forudsat at de er i overensstemmelse med de internationale finansielle institutioners ramme for en harmoniseret metode til regnskabsføring af drivhusgasser (35).

Den metode, der anvendes, bør angives. I alle tilfælde indberettes de absolutte (brutto) og relative (netto) emissioner i forbindelse med projekter. Omfanget af rapporteringen for et projekt (dvs. om det er for hele eller dele af et projekt) og valget af referencescenarie til beregning af relative drivhusgasemissioner bør ske på en gennemsigtig måde.

Parisaftalen (36) fastsætter det internationalt aftalte mål om at begrænse den globale gennemsnitlige temperaturstigning og det globale mål for klimarobust udvikling eller tilpasning. Den tilgang, der præsenteres i hele dette kapitel, har til formål at støtte udviklingen af investeringstransaktioner, der er i overensstemmelse med målene i Parisaftalen og EU's klimalov, når den er vedtaget.

2.2.2. Generel tilgang til klimabæredygtighedskontrol

Klimasikring er det korte ord for en proces, der integrerer overvejelser om tilpasning til og modvirkning af klimaændringer i udviklingen af eksisterende aktiver og/eller planlagte investeringstransaktioner. Figur 2 viser de vigtigste trin i klimasikringsprocessen.

Figur 2

Oversigt over klimasikringsprocessen

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Diagrammet afspejler klimasikringens to søjler. Søjlen til højre fokuserer på modstandsdygtighed over for klimaændringer og tilpasning til klimaændringer. Søjlen til venstre fokuserer på klimaneutralitet og modvirkning af klimaændringer.

Hver analysesøjle er opdelt i to faser. Den første fase omfatter et screeningtrin, der har til formål på den ene side at identificere betydningen af potentielle klimarisici for den pågældende investering (tilpasning) og på den anden side at vurdere overensstemmelsen med EU's klimaforpligtelser og kvantificere de respektive drivhusgasemissioner (modvirkning). Resultatet af screeningsfasen afgør, om der er behov for anden fase med en mere detaljeret vurdering.

For InvestEU er klimasikring for direkte finansiering fokuseret på individuelle projekter, der befinder sig på forskellige udviklingstrin og involverer forskellige typer interessenter (offentlige eller private). Når det er sagt, er integration af klimahensyn i forberedelsen af en investering en kontinuerlig proces, der så vidt muligt skal ske fra begyndelsen og derefter i alle faser af projektcyklussen (37) og de dermed forbundne processer og analyser.

Vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027 indeholder flere oplysninger om processen for klimasikring i de forskellige trin i projektcyklussen (38).

2.2.3. Overholdelse af lovgivningen

I overensstemmelse med betragtning 8, 9 og 10 i InvestEU-forordningen bør projekter, der finansieres af InvestEU-Fonden, bidrage til at nå EU's klimaambitioner og -forpligtelser, herunder målet om klimaneutralitet i EU senest i 2050 og Unionens nye klimamål for 2030. I henhold til artikel 8, stk. 5, gælder det endvidere, at projekter, der er uforenelige med klimamålene, ikke er støtteberettigede i henhold til InvestEU-forordningen.

Klimaændringshensyn er også et vigtigt element i miljøkonsekvensvurderingen af et projekt (se afsnit 2.3 om miljøsikring). Dette gælder begge søjler for klimasikring, dvs. modvirkning af og tilpasning til klimaændringer.

Resultatet af klimasikringen skal også afspejles i VVM-rapporten for de investeringstransaktioner, der skal underkastes en VVM (bilag I eller bilag II-projekter, der ifølge screeningsafgørelsen kræver en VVM) i overensstemmelse med kravene i VVM-direktivet som ændret. Miljøkonsekvensvurderingen og andre miljøvurderinger bør normalt planlægges og integreres i projektets livscyklus under behørig hensyntagen til klimasikringsprocessen.

Efter en kontrol af overholdelsen af lovkravene og afhængigt af de samlede projektomkostninger til investeringen går projektet videre til screeningfasen.

For transaktioner under tærsklen på 10 mio. EUR, der ikke kræver en miljøkonsekvensvurdering (bilag II-projekt, der ifølge screeningsafgørelsen ikke kræver en VVM, eller falder ikke ind under VVM-direktivet), kræves der ingen klimasikring. For at fremme en positiv tilgang til håndtering af klimaændringshensyn og for at øge bevidstheden om de klimarelaterede risici og de dermed forbundne virkninger af den foreslåede investering opfordres projektpromotorer og gennemførelsespartnere kraftigt til følgende:

— At overveje at gennemføre screeningen af modstandsdygtighed over for klimaændringer, der er beskrevet i de følgende afsnit, for at afdække potentielle klimarelaterede risici for det foreslåede projekt (og tilknyttede aktiver). Hvor det er relevant, bør de også planlægge passende tilpasningsforanstaltninger, der skal indgå i projektet.

— Med hensyn til vurderingen af CO2-fodaftrykket kan gennemførelsespartnere og projektpromotorer også foretage vurderingen af investeringsprojekter under tærsklen på 10 mio. EUR, når: a) der er tvivl om, hvorvidt den foreslåede investering kan føre til emissionsforøgelser/emissionsreduktioner over de tærskler, der er beskrevet i afsnit 2.2.5.1 nedenfor, og b) når det foreslåede projekt indgår i et bredere investeringsprogram, for hvilket der er foretaget en samlet vurdering af drivhusgasemissioner (39).

For transaktioner over tærsklen på 10 mio. EUR skal vurderingen, uanset om de kræver en VVM eller ej, gå videre med screenings- og kontrolprocessen for InvestEU, hvis det er relevant, i overensstemmelse med retningslinjerne for modstandsdygtighed over for klimaændringer og klimaneutralitet, som beskrevet i de følgende afsnit.

2.2.4. Modstandsdygtighed over for klimaændringer

2.2.4.1. Screening for modstandsdygtighed over for klimaændringer — tilpasning til klimaændringer

Som anbefalet i vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027 udgør screeningtrinnet for modstandsdygtighed over for klimaændringer det første trin i sikringsprocessen, og det har til formål at identificere og vurdere potentielle klimaændringsrelaterede risici — nuværende og fremtidige — for de projekter, der foreslås til at modtage InvestEU-støtte.

Screeningvurderingen er opdelt i følgende tre trin:

Formålet med sårbarhedsvurderingen (40) er at afdække de væsentlige klimafarer (41) for den pågældende specifikke projekttype på det planlagte sted.

Et projekts sårbarhed fastlægges som en kombination af to aspekter: i) hvor følsom projektets komponenter er over for klimafarer generelt (følsomhed), og ii) sandsynligheden for, at disse farer opstår på projektstedet nu og i fremtiden (eksponering). Disse to aspekter kan vurderes i detaljer hver for sig (som beskrevet nedenfor) eller vurderes samlet.

Formålet med følsomhedsanalysen er at identificere, hvilke klimafarer der er relevante for den pågældende specifikke type investering, uanset hvor investeringen befinder sig. Følsomhedsanalysen bør indeholde en omfattende vurdering af projektet og se på dets forskellige komponenter og på, hvordan det fungerer inden for det bredere net eller system.

Der gives en score på »høj«, »middel« eller »lav« for hvert tema og hver klimafare:

— Høj følsomhed: Klimafaren kan have en betydelig virkning på aktiver og processer, input, output og transportforbindelser

— Middel følsomhed: Klimafaren kan have en lille virkning på aktiver og processer, input, output og transportforbindelser

— Lav følsomhed: Klimafaren har ingen (eller en ubetydelig) virkning.

Figur 3

Analyse af følsomhed over for klimafarer

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Formålet med eksponeringsanalysen er at identificere, hvilke farer der er relevante for den planlagte projektplacering, uanset projekttype. Eksponeringsanalysen kan opdeles i to dele: i) eksponeringen for det nuværende klima, og ii) eksponeringen for det forventede fremtidige klima. De tilgængelige historiske og aktuelle data for den relevante lokalitet bør anvendes til at vurdere nuværende og tidligere klimaeksponering. Klimafremskrivninger (42) kan bruges til at forstå, hvordan eksponering kan ændre sig i fremtiden. Der bør lægges særlig vægt på ændringer i hyppigheden eller intensiteten af ekstreme vejrforhold.

Der gives en score (dvs. »høj«, »middel« eller »lav«) for hver klimafare for nuværende og fremtidige eksponeringer.

Figur 4

Eksponeringsanalyse

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Sårbarhedsanalysen kombinerer resultaterne af følsomheds- og eksponeringsanalyserne med henblik på at identificere de mest relevante farer for den foreslåede investering (disse kan betragtes som de sårbarheder, der er rangeret som »middel« eller »høj«).

Figur 5

Sårbarhedsanalyse

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Hvis både følsomheden og eksponeringen er rangeret som »lav«, eller hvis den kombinerede sårbarhedsvurdering – på et berettiget grundlag – konkluderer, at alle sårbarheder anses for at være lave eller ubetydelige, er der muligvis ikke behov for yderligere (klima-)risikovurdering. I sådanne tilfælde kan InvestEU-sikringsprocessen afsluttes her, og resultaterne af den gennemførte analyse skal indberettes med de nødvendige detaljer og begrundelser.

Hvis følsomheden og/eller eksponeringen (eller den samlede sårbarhed, når den vurderes i fællesskab), rangeres som »middel« og/eller »høj«, skal projektet underkastes en klimarisikovurdering i henhold til den metode, der er beskrevet i det følgende afsnit.

Under alle omstændigheder skal den endelige beslutning om at foretage en detaljeret risikovurdering baseret på identificerede sårbarheder baseres på en begrundet vurdering fra gennemførelsespartneren (som skal foretages med støtte fra projektpromotoren og/eller det team, der foretager klimavurderingen) af den specifikke situation for den foreslåede investering (43) (44).

Der findes en mere detaljeret metodologisk vejledning om screeningsfasen for gennemførelsespartnerne og projektpromotorerne i vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

2.2.4.2. Klimarisikovurdering og tilpasning til klimaændringer

For de projekter, for hvilke sårbarhedsvurderingen har rangeret den potentielle klimarisiko som »mellem« til »høj«, skal der derefter foretages en detaljeret klimarisikovurdering.

Klimarisikovurderingen er en struktureret metode til at analysere relevante klimafarer og de dermed forbundne virkninger med henblik på at tilvejebringe oplysninger til beslutningstagning i forbindelse med den foreslåede investering. Enhver potentielt væsentlig risiko for projektet som følge af klimaændringer bør styres og reduceres til et acceptabelt niveau ved hjælp af relevante og tilsvarende tilpasningsforanstaltninger, der skal indarbejdes i projektet.

Denne proces omfatter:

— en vurdering af sandsynligheden og alvorligheden af de virkninger, der er forbundet med de farer, der er identificeret i sårbarhedsvurderingen i screeningsfasen

— en vurdering af betydningen af de identificerede potentielle risici for den specifikke investeringstransaktion

— udpegelse af afbødende foranstaltninger til at imødegå potentielle betydelige klimarisici.

Sandsynligheden betyder, hvor sandsynligt det er, at de identificerede klimafarer vil opstå inden for en given tidsramme, f.eks. projektets levetid. Den kan sammenfattes i en kvalitativ eller kvantitativ vurdering for hver af de relevante klimafarer. Det bemærkes, at sandsynligheden kan ændre sig betydeligt i løbet af projektets levetid.

Virkningen (også kaldet alvorlighed eller omfang) betyder, hvad der vil ske, hvis den identificerede klimafare opstår, og hvilke konsekvenser det vil få for investeringen. Dette bør vurderes på en skala af virkning pr. fare. Denne vurdering vil normalt bl.a. omfatte: i) de fysiske aktiver og transaktioner, ii) sundhed og sikkerhed, iii) miljøvirkninger, iv) sociale virkninger, v) finansielle følger og vi) omdømmerisici. Vurderingen skal omfatte projektets tilpasningsevne og det system, det opererer i, f.eks. hvor godt projektet kan håndtere virkningerne, og hvor stor en risiko det kan tolerere. Det skal også overvejes, hvor vigtigt dette investeringsprojekt er for det bredere net eller system (dvs. kritikalitet), og om det kan føre til yderligere større virkninger og kaskadevirkninger.

Væsentligheden af hver potentiel risiko kan bestemmes ved en kombination af de to faktorer sandsynlighed og virkning. Risiciene kan plottes ind i en risikomatrice for at identificere de væsentligste potentielle risici og de risici, hvor der er behov for en fremtidig indsats gennem afbødende foranstaltninger.

Figur 6

Oversigt over risikovurderingen

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Ansvaret for vurderingen af, hvad der er et acceptabelt risikoniveau, eller hvad der er væsentligt, og hvad der ikke er, ligger hos projektpromotoren og det team af eksperter, der foretager vurderingen, og det afhænger af projektets særlige omstændigheder. Denne vurdering bør under alle omstændigheder altid beskrives på en klar og logisk måde og integreres på en sammenhængende måde i den samlede projektrisikovurdering. Disse oplysninger er også meget vigtige for gennemførelsespartneren, da det vil få en væsentlig indvirkning på den foreslåede investering, hvis risiciene bliver til virkelighed, hvilket kan føre til, at den støttede transaktion ikke vil blive gennemført.

Hvis det i risikovurderingen konkluderes, at der er potentielle betydelige risici for projektet som følge af klimaændringer, skal disse risici styres og reduceres til et acceptabelt niveau (45).

Figur 7

Oversigt over identifikation, vurdering og planlægning/integration af relevante tilpasningsmuligheder

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

For hver væsentlig konstateret risiko skal relevante tilpasningsforanstaltninger overvejes og vurderes. Tilpasning vil ofte indebære iværksættelse af en kombination af strukturelle foranstaltninger (f.eks. ændringer af udformningen eller specifikationen af fysiske aktiver og infrastruktur eller indførelse af alternative eller forbedrede løsninger) og ikkestrukturelle foranstaltninger (f.eks. fysisk planlægning, øget overvågning eller beredskabsprogrammer, uddannelse af personale og videndeling, udvikling af strategiske klimarisikovurderinger og finansielle løsninger såsom forsikring).

Forskellige tilpasningsmuligheder bør vurderes med henblik på at finde den rette foranstaltning eller blanding af foranstaltninger eller endda overveje at udskyde gennemførelsen (fleksible/adaptive foranstaltninger), som kan gennemføres for at reducere risikoen til et acceptabelt niveau. De foretrukne foranstaltninger bør derefter integreres i projektdesignet og/eller driften af projektet for at øge dets modstandsdygtighed over for klimaændringer (46).

Endelig anbefales det som god forvaltningspraksis, at projektpromotoren foretager løbende overvågning i hele investeringens driftslevetid med henblik på at: i) undersøge vurderingens nøjagtighed og give grundlag for fremtidige vurderinger og projekter og ii) fastslå, om det er sandsynligt, at bestemte tærskelværdier eller tærskler vil blive nået, med angivelse af behovet for yderligere tilpasningsforanstaltninger.

2.2.5. Klimaneutralitet og modvirkning (47) af klimaændringer

2.2.5.1. Screening for modvirkning af klimaændringer

Modvirkning af klimaændringer omfatter en indsats for at reducere drivhusgasemissionerne eller øge bindingen af drivhusgasser. Disse bestræbelser er styret af EU's emissionsreduktionsmål for 2030 og 2050. Opfyldelsen af EU's mål og målene i Parisaftalen kræver et grundlæggende skift i vores økonomier væk fra kulstofkrævende aktiviteter og over mod udrulning af lavemissionsløsninger og kulstofneutrale løsninger såsom vedvarende energi og CO2-binding i kombination med betydelige fremskridt inden for energi- og ressourceeffektivitet. Princippet om »energieffektivitet først« fremhæver behovet for at prioritere alternative omkostningseffektive energieffektivitetsforanstaltninger i investeringsbeslutningerne, navnlig omkostningseffektive energibesparelser i slutanvendelserne osv. (48) Kvantificering og værdisætning af drivhusgasemissioner kan understøtte investeringsbeslutninger baseret på dette princip.

For at kontrollere og vurdere de foreslåede projekters forenelighed med EU's mål om klimaneutralitet kan gennemførelsespartnerne og projektpromotorer så vidt muligt anvende kriterierne for princippet om »ikke at gøre væsentlig skade« for modvirkning af klimaændringer i EU-klassificeringsforordningen. Alternativt kan gennemførelsespartnerne og projektpromotorerne henvise til EIB's kriterier for tilpasning til Parisaftalens lavemissionsmål, som offentliggjort i EIB's klimabankkøreplan (Climate Bank Roadmap), eller anvende en anden internationalt anerkendt og offentliggjort metode til vurdering af tilpasning til Parisaftalens lavemissionsmål.

Desuden vil mange af de projekter, der støttes af InvestEU i perioden 2021-2027, omfatte aktiver med en levetid, der rækker ud over 2050. Der er derfor behov for en ekspertanalyse for at bekræfte, at projektet eksempelvis er foreneligt med drift, vedligeholdelse og nedlukning inden for en overordnet ramme for neutrale drivhusgasemissioner og klimaneutralitet. Tidligt og konsekvent fokus på udledningen af drivhusgasser i projekternes forskellige udviklingsstadier vil bidrage til at modvirke klimaændringerne. En række valg — navnlig i planlægnings- og designfasen — kan påvirke projektets samlede drivhusgasemissioner i hele dets levetid fra opførelse og drift til nedlukning.

I denne forbindelse har screeningen af en InvestEU-transaktion med hensyn til drivhusgasemissioner til formål at fastslå, om et foreslået projekt skal underkastes en vurdering af CO2-fodaftrykket. Dette er relevant for at afgøre, om der er behov for en mere indgående vurdering i denne henseende og for at medtage den økonomiske værdi af sådanne virkninger i den økonomiske vurdering af investeringen.

Selv om CO2-emissionerne bør anslås for alle projekter, giver tabel 1 nedenfor en indikation af de projektkategorier, hvor det forventes, at emissionerne højst sandsynligt vil være betydelige, eller ikke, som grundlag for gennemførelsen af InvestEU-screeningen.

I overensstemmelse med vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027 vil InvestEU-projekter skulle foretage en vurdering af CO2-fodaftrykket, hvis det er sandsynligt, at de vil indebære:

— absolutte emissioner på over 20 000 ton CO2e/år (positive eller negative)

— relative emissioner på over 20 000 ton CO2e/år (positive eller negative)

I den forbindelse er projektkategoriseringen i tabel 1 kun vejledende.

Gennemførelsespartnere og projektpromotorer kan anvende en kvantitativ vurdering, ekspertviden baseret på tidligere projekter eller andre offentliggjorte kilder til at afgøre, om et projekt kan forventes at ligge over eller under ovennævnte tærskler. Hvis der er usikkerhed, bør der foretages en beregning af CO2-fodaftrykket for at vurdere, om projektet sandsynligvis vil ligge over eller under tærsklerne.

Tabel 1

Screeningsliste for CO2-fodaftryk — vejledende eksempler på projektkategorier

Screening Projektkategorier Afhængigt af projektets omfang kræves der generelt IKKE en vurdering af CO2-fodaftrykket for disse kategorier, medmindre det forventes, at projektet vil føre til betydelige CO2-emissioner eller andre drivhusgasemissioner — Telekommunikationstjenester — Drikkevandsforsyningsnet — Regnvands— og spildevandsopsamlingsnet — Rensning af industrispildevand i lille målestok og rensning af kommunalt spildevand — Ejendomsudvikling (49) — Anlæg til mekanisk-biologisk behandling af affald — F&U-aktiviteter — Lægemidler og bioteknologi — Enhver anden projektkategori eller ethvert andet projektomfang, hvor det er klart og uden tvivl kan bekræftes, at de absolutte og/eller relative emissioner er under 20 000 ton CO2e pr. år (positive eller negative) (50) Generelt kræves der en vurdering CO2-fodaftrykket — Deponeringsanlæg for fast kommunalt affald — Kommunale affaldsforbrændingsanlæg — Store spildevandsanlæg — Fremstillingsindustri — Kemikalier og raffinering — Minedrift og metal — Papirmasse og papir — Køb af rullende materiel, skibe, transportflåde — Vej- og jernbaneinfrastruktur (51), bytransport — Havne og logistikplatforme — Højspændingsledninger — Vedvarende energikilder — Brændstofproduktion, -forarbejdning, -oplagring og -transport — Fremstilling af cement og kalk — Fremstilling af glas — Kraftvarmeværker — Fjernvarmenet — Anlæg til likvefaktion og forgasning af naturgas — Gastransmissionsinfrastruktur — Enhver anden projektkategori eller ethvert andet projektomfang, for hvilke de absolutte og/eller relative emissioner kunne overstige 20 000 ton CO2e pr. år (positive eller negative)

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Projekter med forventede emissionsniveauer over tærsklerne skal vurderes yderligere i den efterfølgende fase af vurderingen af modvirkning af klimaændringer (52).

2.2.5.2. CO2-fodaftryk og værdisætning af drivhusgasemissioner

Som beskrevet ovenfor handler modvirkning af klimaændringer om at reducere drivhusgasemissionerne og begrænse den globale opvarmning. Projekter og andre typer investeringer kan bidrage hertil, f.eks. gennem design og udvælgelse af kulstoffattige alternativer.

I denne vejledning anvendes CO2-fodaftryk ikke blot til at anslå drivhusgasemissionerne for en investering, når den er klar til gennemførelse, men i lige så høj grad til at støtte overvejelserne om og integrationen af lavemissionsløsninger i planlægnings- og designfaserne, herunder i forbindelse med rangordning og udvælgelse af alternative investeringsmuligheder, med henblik på at fremme overvejelser omkring og løsninger med lave kulstofemissioner (53). Det anbefales derfor, at klimasikring fra starten integreres i forberedelsen af de foreslåede investeringer, og at skøn over drivhusgasemissioner i forbindelse med investeringen tages behørigt i betragtning i analysen af valgmulighederne og i den økonomiske vurdering eller cost-benefit-analysen.

For projekter, hvor InvestEU-screeningen har vist, at der er mulighed for væsentlige absolutte og/eller relative emissioner, vil gennemførelsespartnerne blive anmodet om at bekræfte de foreslåede projekters forenelighed med EU's mål om klimaneutralitet og foretage (i samarbejde med projektpromotoren) eller anmode projektpromotoren om at foretage en kvantificering af projektets drivhusgasemissioner ved hjælp af en internationalt anerkendt metode til beregning af CO2-fodaftrykket (54).

Disse emissioner bør derefter værdisættes og integreres i den økonomiske vurdering og i udvælgelsen af lavemissionsløsninger og rapporteres til Investeringsudvalget som led i bæredygtighedskontrollen.

Vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027 anvender EIB's metode for vurdering af CO2-fodaftryk (55) som hovedreference for beregning af fodaftrykket. Denne anbefalede metode omfatter standardmetoder til beregning af emissioner for forskellige sektorer, herunder f.eks.:

— Spildevands- og slambehandling

— Affaldsbehandlingsanlæg

— Deponeringsanlæg for fast kommunalt affald

— Vejtransport

— Jernbanetransport

— Bytransport

— Renovering af bygninger

— Havne

— Lufthavne

— Skovbrug

Som anført ovenfor kan alternative internationalt aftalte og dokumenterede metoder til beregning af CO2-fodaftryk også anvendes, forudsat at minimumskravene overholdes som beskrevet i afsnit 2.2.1.

Der findes en mere detaljeret beskrivelse af metoden til beregning af CO2-fodaftryk for gennemførelsespartnere i vejledningen om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Beregninger af CO2-fodaftryk indebærer forskellige former for usikkerhed, herunder om identifikationen af sekundære virkninger, om referencescenarierne og referenceemissionsestimaterne. Derfor er skøn over drivhusgasser pr. definition en tilnærmelse. Usikkerheden med hensyn til drivhusgasestimater eller -beregninger bør reduceres i det omfang, det er praktisk muligt, og man bør undgå bias i estimaterne.

I tilfælde af usikkerhed bør de data og antagelser, der anvendes til at kvantificere drivhusgasemissionerne, være konservative. Konservative værdier og antagelser er dem, der er mere tilbøjelige til at overvurdere absolutte emissioner og »positive« relative emissioner (nettostigninger) og undervurdere »negative« relative emissioner (nettoreduktioner).

Når først drivhusgasemissionerne er blevet kvantificeret, bør de værdisættes og indgå i den økonomiske vurdering af den foreslåede investeringstransaktion. Denne værdisætning bør udføres ved at anvende en veletableret og internationalt aftalt »skyggepris for kulstof«. Anvendelsen af skyggepriser for kulstof i forbindelse med ændringer i emissioner som følge af et projekt har den virkning, at dets kulstofintensitet værdisættes, og at projekter, der fører til emissionsreduktioner, belønnes.

Det anbefales i denne vejledning at anvende den skyggepris for kulstof, som EIB for nylig har fastsat, som den bedste tilgængelige dokumentation for skyggeprisen ved at opfylde Parisaftalens temperaturmål (dvs. 1,5 °C-målet) (56). Denne anbefaling er i overensstemmelse med vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027 og bidrager til at sikre sammenlignelighed mellem data for forskellige projekter, der forelægges Investeringsudvalget til godkendelse.

Skyggeprisen for kulstof angivet i tabel 2 for de enkelte år i perioden 2020-2050.

Tabel 2

Skyggepris for drivhusgasemissioner og reduktioner i EUR/t CO2e, 2016-priser

År EUR/t CO2e År EUR/t CO2e År EUR/t CO2e År EUR/t CO2e 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Kilde: Vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027.

Ovennævnte reduktionsomkostninger for kulstof udgør den anbefalede minimumsværdi, der skal anvendes til at værdisætte drivhusgasemissioner. Det vil være tilladt at anvende højere værdier for kulstofprisen (57), f.eks. når sådanne værdier anvendes i en bestemt medlemsstat eller af den pågældende gennemførelsespartner. Desuden kan skyggeprisen justeres, når der foreligger flere oplysninger.

Den monetære evaluering af virkningerne af klimaændringerne som følge af projektet indgår i den mere omfattende økonomiske vurdering, der normalt foretages af gennemførelsespartnerne. Afsnit 2.6 indeholder flere oplysninger om, hvordan drivhusgasemissionerne skal medtages i den økonomiske vurdering, der forventes for InvestEU-investeringer.

2.2.6. Rapportering og overvågning

Resultaterne af vurderingen af modstandsdygtigheden over for klimaændringer bør rapporteres af gennemførelsespartneren som en del af den dokumentation, der skal forelægges for Investeringsudvalget om resultatet af den overordnede bæredygtighedskontrol som nærmere beskrevet i afsnit 4.2.2.

For så vidt angår klimatilpasning bør dette omfatte en sammenfatning af resultatet af den gennemførte proces med klare konklusioner om identificerede potentielle risici for klimaændringer for investeringen og bør beskrive:

— Den metode, der er anvendt til klimasikring, med en præcis angivelse af de datakilder og oplysninger, der er anvendt i vurderingen.

— De trin, der er fulgt, og de mulige usikkerheder i forbindelse med de tilgrundliggende data og analyser.

— Den projektudviklingsfase, hvor sårbarheds- og risikovurderingen blev foretaget.

— Tilknyttede tilpasningsforanstaltninger, der er identificeret og omfattet af investeringen, med henblik på at reducere risiciene til et acceptabelt niveau, hvis det er relevant.

Sårbarheds- og risikoniveauerne skal underbygges af detaljerede forklaringer for at kvalificere og underbygge konklusionerne af vurderingen. Risikovurderingens detaljeringsgrad afhænger af projektets omfang (type, størrelse og relativ betydning) og projektets udviklingsstadium. For hver væsentlig konstateret risiko skal dokumentationen også vise, hvordan den eller de foretrukne tilpasningsforanstaltninger er blevet eller vil blive integreret i projektdesignet og/eller dets driftsfase for at øge dets modstandsdygtighed i de relevante udviklingsfaser.

Dokumentationen skal også redegøre for resultatet af vurderingen af aspekter vedrørende modvirkning af klimaændringer, hvis det er relevant, og præcisere, hvordan den blev udført. For de projekter, der har været genstand for en fuldstændig vurdering af modvirkning af klimaændringer, skal gennemførelsespartneren også rapportere om:

— De foreslåede projekters forenelighed med EU's reduktionsmål

— Den metode, der er anvendt til at estimere og værdisætte drivhusgasemissioner, omfanget af rapporteringen (dvs. hvilke projektkomponenter der medtages/udelukkes fra beregningen) og detaljer om det anvendte basisscenarie

— Kvantificeringen af investeringens absolutte (brutto) og relative (netto) drivhusgasemissioner

— De kulstofpriser, der er anvendt til at værdisætte de kvantificerede drivhusgasemissioner, og hvordan værdisætningen af drivhusgasemissioner blev medtaget i den overordnede økonomiske vurdering af investeringen.

I investeringens driftsfase anbefales det, at projektpromotoren gennemgår klimasikringen og de underliggende antagelser igen og krydstjekker med relevante observationer, den seneste klimavidenskab, fremskrivninger og data og justerede klimapolitiske mål og rapporterer resultaterne til gennemførelsespartneren.

2.3. Miljødimensionen

2.3.1. Generel tilgang til miljøsikring

Miljøsikring for InvestEU henviser til en metode til vurdering af et projekts samlede virkning med hensyn til de vigtigste komponenter i naturkapitalen, nemlig luft, vand, jord (58) og biodiversitet, jf. artikel 8, stk. 6, i InvestEU-forordningen. Dette omfatter positive og negative virkninger, hvad enten de er direkte eller indirekte.

Naturkapital giver en strøm af økosystemtjenester eller -fordele (59). Disse tjenester kan give økonomiske, sociale, miljømæssige, kulturelle eller andre velfærdsmæssige fordele. Værdien af disse fordele kan forstås kvalitativt eller kvantitativt (herunder i penge), afhængigt af sammenhængen.

De vigtigste miljømæssige begreber i forbindelse med miljøsikring er beskrevet nedenfor:

— Naturkapital: En anden term for beholdningen af vedvarende og ikkevedvarende ressourcer (f.eks. planter, dyr, luft, vand, jord og mineraler). Projekterne kan påvirke både omfanget af disse ressourcer (f.eks. ved at ændre arealanvendelsen) og deres kvalitet (f.eks. habitaternes tilstand).

— Økosystemtjenester: Naturkapital leverer økosystemtjenester såsom fødevarer, tømmer, ren luft, rent vand, klimaregulering og fritidsaktiviteter.

— Virkninger: Ændringer i naturkapitalen eller i de økosystemtjenester, den leverer. Naturkapitalregnskaber omfatter måling af disse virkninger for at forbedre, hvordan der tages hensyn til dem i beslutningstagningen: — Gennem kvantificering, ofte som strømme. Vandindvinding påvirker f.eks. vandreserven og kan påvirke den fremtidige tilgængelighed af vand over tid (dette kan måles i m3 pr. år). Et andet eksempel er udledning af forurenende stoffer, som påvirker luft- eller vandtilstanden (kan måles i overskridelse af grænseværdier pr. dag). Ændringer i arealanvendelsen er en anden kvantificerbar strøm: Dette kan påvirke antallet af besøg på et sted (antal besøg pr. år) eller nedsat udbytte af disse besøg (udbyttegrad pr. besøg). — Hvis det er forholdsmæssigt (muligt og rimeligt), ved at udtrykke virkningerne i pengeværdi. En værdimæssig vurdering bidrager til at omregne virkningerne til anslåede skadesomkostninger (eller skøn over fordele), såsom: i) værdien af vand, der ikke længere er til rådighed (i EUR pr. m3 pr. år), ii) omkostninger som følge af øgede sundhedsproblemer som følge af luftforurening (i EUR pr. sygdomstilfælde pr. år) eller iii) tab af biodiversitet (i EUR).

Tabel 3 viser eksempler på sammenhængen mellem naturkapital og virkninger.

Tabel 3

Sammenkædning af virkninger med relevante ændringer i det fysiske miljø og skader eller fordele

Naturkapital Ændringer i naturkapital eller økosystemtjenester Eksempler på virkninger (positive og negative) Luft Luftforurening Mængden af udledte forurenende stoffer — Virkninger for menneskers sundhed — Virkninger for bygninger (f.eks. korrosion) Vand Vandforurening Mængden af udledte forurenende stoffer — Virkninger for menneskers sundhed — Virkninger for kvaliteten af indre farvande og havområder Vandforbrug Mængde indvundet vand — Virkninger for vandafhængige aktiviteter — Virkninger for vandafhængige fysiske miljøer — Virkninger for den hydrologiske cyklus (f.eks. oversvømmelser, lavstrømshændelser) Jord Generering af affald Mængde produceret affald — Indvirkning på affaldshåndteringsomkostninger — Indvirkning på det fysiske miljø (f.eks. på grund af deponering eller emissioner fra forbrænding) og dermed strømme Ændring i arealanvendelse Hektar jord, der er byggemodnet, eller hvor anvendelsen er intensiveret — Ændringer i output og materialer fra jord — Ændringer i kulstofbinding og -lagring — Ændringer i omkostningerne ved at levere tjenester, der ville være blevet leveret naturligt — Virkninger på levestedet og udendørs interaktioner — Ændringer i jordens kulturværdi Biodiversitet Virkninger for arter Andel af berørte arter, trusselsniveau og/eller beskyttelse af berørte arter — Ændringer i den lokale bestand af arter og arters bevaringsstatus — Ændringer i værdien af genetiske ressourcer (kan være offeromkostninger) — Ændringer i omkostningerne ved at levere tjenester, der ville være blevet leveret naturligt (f.eks. skadedyrsbekæmpelse) — Ændringer i arters kulturværdi Virkninger for habitater og økosystemer Areal for habitater eller økosystemer, der er gået tabt eller i forringet tilstand — Ændringer i bevaringsstatus for habitater eller økosystemets tilstand (60) — Ændringer i output og ressourcer fra land og hav — Ændringer i omkostningerne ved at levere tjenester, der ville være blevet leveret naturligt — Ændringer i jordens og havets kulturværdi — Ændringer i modstandsdygtigheden (f.eks. naturkatastrofer)

Kilde: Teknisk støttedokument for miljøsikring af investeringer, der finansieres under InvestEU-programmet.

I overensstemmelse med afsnit 2.1 er bæredygtighedskontrol for miljødimensionen baseret på flere trin. Disse omfatter et beslutningspunkt (baseret på det risikoniveau, der er identificeret for et eller flere elementer under screeningen af et projekt), hvorefter det kan besluttes, at der ikke kræves yderligere undersøgelse af virkninger med potentielt lav risiko (dvs. virkninger, der sandsynligvis ikke vil være væsentlige) (61).

For projekter, der kræver en VVM (bilag I eller bilag II-projekt, der ifølge screeningsafgørelsen kræver en VVM), vil gennemførelsespartneren:

— Gennemgå de identificerede virkninger og risici og de foreslåede foranstaltninger til at undgå, forebygge eller reducere (afbødende foranstaltninger) og som en sidste udvej udligne (kompenserende foranstaltninger) sandsynlige væsentlige negative virkninger på miljøet. Ovenstående bør være i VVM-rapporten og anden dokumentation såsom tilladelser, yderligere undersøgelser eller rapporter fra andre vurderinger.

— Kontrollere, om der er foretaget en vurdering af risikoen for, at der findes resterende væsentlige negative virkninger efter afbødningen (dvs. at de resterende virkninger burde have været vurderet som en del af VVM-rapporten): — Hvis der i VVM-rapporten er identificeret resterende virkninger med middel og/eller høj risiko, bør gennemførelsespartneren foretage miljøsikring af disse væsentlige negative virkninger. Hvor det er muligt, bør dette omfatte kvantificering og værdisætning. Denne yderligere vurdering kan udløse yderligere (kompenserende/udlignende) foranstaltninger som forklaret senere i kapitlet. — Hvis den resterende virkning er blevet vurderet som lav risiko i VVM-rapporten, er der ikke behov for yderligere undersøgelser.

For projekter med afbødende foranstaltninger, der ifølge screeningsafgørelsen ikke kræver en VVM, vil gennemførelsespartneren:

— Gennemgå de identificerede virkninger og risici og de afbødende foranstaltninger, der foreslås i screeningafgørelsen og dokumentation, med henblik på at undgå eller forebygge, hvad der ellers kunne have været væsentlige negative virkninger på miljøet: — Hvis der er identificeret resterende virkninger med mellem og/eller høj risiko (f.eks. i screeningsdokumentationen eller under revisionsprocessen), foretages der miljøsikring af disse væsentlige negative virkninger. Hvor det er muligt, bør dette omfatte kvantificering og værdisætning. — Hvis der kun er konstateret resterende virkninger med lav risiko, er der ikke behov for yderligere undersøgelser.

For projekter uden afbødende foranstaltninger, der ifølge screeningsafgørelsen ikke kræver en VVM, og for projekter uden for VVM-direktivets anvendelsesområde, vil gennemførelsespartneren:

— I samarbejde med projektpromotoren vurdere, om det er behov for yderligere undersøgelser eller rapporter og gennemgå de virkninger og risici, der er identificeret i disse supplerende undersøgelser og rapporter, og overveje mulige afbødende foranstaltninger for at undgå eller forebygge, hvad der ellers kunne have været væsentlige negative virkninger på miljøet.

— Hvis det er forholdsmæssigt (muligt og rimeligt), kvantificere og værdisætte de identificerede virkninger.

For alle projekter:

— Det anbefales kraftigt, at gennemførelsespartneren anvender positivlisten til at identificere muligheder for at forbedre projektets resultater.

— Gennemførelsespartneren skal rapportere til InvestEU-Investeringsudvalget og overvåge projektet.

Det er nødvendigt at sikre konsekvens i kravene på tværs af de forskellige naturkapitalkomponenter, samtidig med at der tages hensyn til behovet for, at kontrollen skal være forholdsmæssig (mulig og rimelig). Ved vurderingen af projekter, der skal finansieres med støtte fra InvestEU, vil gennemførelsespartneren gennemgå disse vurderingstrin på grundlag af dokumentation fra projektpromotoren (dvs. miljørapporter, afgørelser, godkendelser). Denne dokumentation kan eventuelt suppleres med spørgeskemaer, som vil blive udfyldt af projektpromotoren (f.eks. baseret på gennemførelsespartnerens egne due diligence-procedurer) eller andre undersøgelser og rapporter, der anses for nødvendige

Endelig er overholdelse af lovgivningen et krav for alle projekter.

Figur 8

Overblik over miljøscreening — miljøsikring

De følgende afsnit indeholder vejledning om, hvordan gennemførelsespartnere med støtte fra projektpromotoren gennemgår de enkelte trin i vurderingen.

2.3.2. Overholdelse af lovgivningen

Alle InvestEU-støttede transaktioner skal, uanset om de er underlagt bæredygtighedskontrol eller ej, være i overensstemmelse med gældende EU-lovgivning og national lovgivning. Overholdelse af lovgivningen er en forudsætning for enhver form for støtte. Gennemførelsespartnerne skal indføre eller revidere deres eksisterende procedurer for at verificere (62) overholdelsen.

For at sikre, at alle gennemførelsespartnere anvender acceptable standarder, vil dette afsnit:

— beskrive generelle principper for kontrol af overholdelse af lovgivningen og

— foreslå specifikke kontroller af overholdelsen af centrale EU-miljødirektiver.

Disse generelle principper er beskrevet i punkterne nedenfor.

— Den krævede overholdelse af lovgivningen vil følge forløbet i den due diligence-proces, som gennemførelsespartneren normalt anvender (63).

— Det anbefales, at både projekter, der tilhører kategorierne i bilag I til VVM-direktivet, samt bilag II-projekter, der kræver en VVM (dvs. projekter med væsentlige og/eller sandsynlige væsentlige virkninger), tages i betragtning til InvestEU-finansiering, når de er på et rimeligt modent stadie. Dette vil gøre det muligt for gennemførelsespartneren at udføre størstedelen af kontrollen af overholdelsen, inden der indgås forpligtelser for midler. I undtagelsestilfælde kan der tillades en vis fleksibilitet for denne anbefaling, og finansiering af projekter kan overvejes på et tidligere tidspunkt. I sådanne undtagelsestilfælde vil færdiggørelsen af procedurerne og opfyldelsen af overholdelseskravene være en betingelse for den relevante udbetaling (64). Projekter, der er opført i bilag I til VVM-direktivet, kan dog først forelægges Investeringsudvalget, når de befinder sig på et rimeligt modent stadie, hvilket betyder, at VVM-rapporten er afsluttet, og den offentlige høring er gennemført.

— I ekstraordinære tilfælde, hvor projekter ikke er modne (f.eks. uden afsluttede miljøvurderinger og/eller godkendelsesprocedurer), skal et projekt vurderes på grundlag af de foreliggende oplysninger. Denne vurdering kan som et første skridt være begrænset til identifikation af de vigtigste relevante miljødirektiver og en klar angivelse af, hvornår overholdelsen af lovgivningen kan bekræftes. For projekter, der er opført i bilag II til VVM-direktivet, bør de kompetente myndigheders screeningafgørelse som hovedregel være tilgængelig på det tidspunkt, hvor projektet forelægges Investeringsudvalget til godkendelse. I behørigt begrundede tilfælde kan projektet imidlertid være mere umodent (f.eks. forventning om lav risiko, som det bl.a. er tilfældet med projekter vedrørende ladestationer). I sådanne tilfælde kan miljøsikringen udføres af gennemførelsespartneren udelukkende ved hjælp af de tjeklister, der foreslås i denne vejledning. For potentielt problematiske projekter (f.eks. på grund af deres sandsynlige væsentlige virkninger på Natura 2000-lokaliteter eller offentlig modstand) bør gennemførelsespartneren angive projektspecifikke miljøbetingelser, som bør indgå i finansieringskontrakten. Uanset de projektspecifikke betingelser (hvis det er nødvendigt) bør finansieringskontrakten som allerede nævnt altid indeholde en generel standardbetingelse om fremsendelse af manglende vurderinger og/eller tilladelser for sådanne umodne projekter. Disse betingelser skal være opfyldt senest inden den relevante udbetaling, og kontrollen med overholdelsen af lovgivningen bør afsluttes på dette tidspunkt og indberettes til Investeringsudvalget (65). Hvis det i vurderingen konkluderes, at projektet er for umodent, og at det indebærer for mange risici, bør et projekt ikke modtage støtte, og gennemførelsespartneren bør ansøge om EU-garantien på et senere tidspunkt.

— EU's miljødirektiver som gennemført i national lovgivning bør være det vigtigste referencepunkt for gennemførelse af kontrollen med overholdelse af lovgivningen.

— Den gennemførte kontrol af et projekts overholdelse af den gældende EU-miljølovgivning bør give et klart svar på, om det overholder lovgivningen eller ej. Denne kontrol bør understøttes af dokumentation i form af tilladelser, godkendelser eller licenser fra kompetente myndigheder med henvisning til enten relevante direktiver eller gennemført national lovgivning.

— Hvis der er alvorlig tvivl om, hvorvidt et projekt er i overensstemmelse med EU-lovgivningen og/eller national lovgivning, bør gennemførelsespartnerne rådføre sig med medlemsstaterne og/eller Kommissionen (66).

Følgende afsnit omhandler de vigtigste miljødirektiver for kontrol af overholdelsen af lovgivningen.

a) VVM-direktivet

VVM-direktivet finder anvendelse på en lang række offentlige og private projekter, som er beskrevet i bilag I og II til dette direktiv:

— Obligatorisk VVM: Alle projekter i bilag I anses for at have væsentlig indvirkning på miljøet og kræver derfor en VVM.

— VVM efterfulgt af medlemsstaternes vurdering (screening): For projekter i bilag II skal de nationale myndigheder vurdere, om projektet skal underkastes en VVM. Denne beslutning træffes gennem »screeningproceduren«, som afgør projekternes virkninger på grundlag af tærskler/kriterier eller en undersøgelse fra sag til sag. De nationale myndigheder skal tage hensyn til kriterierne i bilag III til VVM-direktivet.

VVM-kontrollen bør bekræfte, at projektet opfylder de centrale krav i VVM-direktivet. I den forbindelse er det vigtigt at bemærke, at nogle få projekter stadig kan være blevet godkendt i henhold til den tidligere »ikke-reviderede« VVM-ordning (direktiv 2011/92/EU) og ikke under den »reviderede« nuværende VVM-ordning (direktiv 2011/92/EU som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/52/EU (67)). VVM-kontrollen bør foretages i forhold til det gældende direktiv på det tidspunkt, hvor VVM-processen blev iværksat (se nærmere i artikel 3 i direktiv 2014/52/EU).

Tjekliste 0 (se bilag 3) indeholder en liste med spørgsmål, der skal vejlede gennemførelsespartnerne i kontrollen af overholdelsen af VVM-direktivet.

b) Fugledirektivet og habitatdirektivet

Natura 2 000-nettet blev oprettet i henhold til habitatdirektivet (68). I henhold til dette direktiv skal medlemsstaterne udpege særlige bevaringsområder for at sikre en gunstig bevaringsstatus for: i) naturtyper, der er opført i bilag I til direktivet i hele deres udbredelsesområde i EU, og ii) arter, der er opført i bilag II til direktivet i hele deres udbredelsesområde i EU. I henhold til fugledirektivet (69) skal netværket omfatte særligt beskyttede områder, der er udpeget for 194 særligt truede arter og alle trækfuglearter.

Enhver plan eller ethvert projekt, der i sig selv eller i forbindelse med andre planer eller projekter kan påvirke en Natura 2000-lokalitet væsentligt, skal tages op til en passende vurdering af medlemsstaten (i henhold til artikel 6). Denne vurdering skal fastslå projektets eller planens virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne (70). De kompetente myndigheder kan først godkende planen eller projektet, når de har sikret sig, at de ikke skader den pågældende lokalitets integritet (artikel 6, stk. 3, i habitatdirektivet (71)).

Under ekstraordinære omstændigheder kan et projekt stadig få lov til at gå videre på trods af en negativ vurdering, forudsat: i) at der ikke findes alternative løsninger, og ii) at planen eller projektet anses for at være begrundet i bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art. I sådanne tilfælde skal medlemsstaten træffe passende kompenserende foranstaltninger for at sikre, at den overordnede sammenhæng i Natura 2000-nettet beskyttes (artikel 6, stk. 4, i habitatdirektivet). Kommissionen skal underrettes om disse foranstaltninger via en standardanmeldelsesformular »Underretning af Europa-Kommissionen i medfør af habitatdirektivets artikel 6, stk. 4« (72). I visse tilfælde, hvor en prioriteret naturtype eller art er væsentligt berørt, og projektet er berettiget af socioøkonomiske årsager, kræves der en udtalelse fra Kommissionen. Metodologisk vejledning om bestemmelserne i artikel 6, stk. 3 og 4, i habitatdirektivet (92/43/EØF) (73) indeholder yderligere oplysninger som supplement til dette afsnit.

For gennemførelsespartnerne er der tre mulige scenarier, når de kontrollerer overholdelsen af habitatdirektivet og fugledirektivet:

— et projekt er blevet screenet af medlemsstaternes myndigheder, som har konkluderet, at det kræver en passende vurdering (dvs. at projektet sandsynligvis ikke vil påvirke Natura-lokaliteten/-lokaliteterne væsentligt), eller

— et projekt har været genstand for en passende vurdering foretaget af medlemsstaternes myndigheder, hvor myndighederne har konkluderet, at projektet ikke vil påvirke Natura 2000-lokaliteten/-lokaliteterne væsentligt (i henhold til artikel 6, stk. 3, i habitatdirektivet), eller

— et projekt har været genstand for en passende vurdering, hvor medlemsstaternes myndighederne har vurderet projektet negativt, (dvs. at projektet påvirker Natura 2000-lokaliteter væsentligt i henhold til artikel 6, stk. 4, i habitatdirektivet).

Tjekliste 0 (se bilag 3) indeholder en liste over spørgsmål, der kan tjene som rettesnor for kontrollen af overholdelsen af habitatdirektivet og fugledirektivet, afhængigt af det scenarie (som beskrevet ovenfor), der gælder for en individuel transaktion.

c) Vandrammedirektivet

Vandrammedirektivet (2000/60/EF) sikrer fuld integration af de økonomiske og økologiske perspektiver for forvaltning af vandkvalitet og -mængde. Direktivet gælder ferskvand, kystvande og overgangsvande og sikrer en integreret tilgang til vandforvaltning, som respekterer integriteten af hele økosystemer.

Direktivets hovedformål er (inden 2015 (74)) at opnå en god tilstand for de over 111 000 overfladevandområder (f.eks. floder, søer, kystvande) og over 13 000 grundvandsområder i EU. Opnåelse af »god tilstand« betyder sikring af god økologisk og kemisk tilstand for overfladevand og god kvantitativ og kemisk tilstand for grundvand (grundvand er den vigtigste kilde til indvinding af drikkevand).

Vandrammedirektivet indfører også et krav om, at forvaltningen af vandløb skal være baseret på vandløbsoplande (dvs. den naturlige geografiske og hydrologiske enhed) og ikke på administrative eller politiske grænser. Vandområdeplanen beskriver, hvordan de mål, der er fastsat for vandløbsoplandet (økologisk tilstand, kvantitativ tilstand, kemisk tilstand og mål for beskyttede områder) skal nås inden for den krævede tidsramme.

For gennemførelsespartnerne er der to mulige scenarier, når de kontrollerer overholdelsen af vandrammedirektivet:

— I det første scenarie indebærer projektet en ændring af et overfladevandområdes fysiske karakteristika eller ændringer i grundvandsstanden, som IKKE vil forårsage forringelse af et vandområdes tilstand eller manglende opnåelse af god vandtilstand/godt potentiale. I dette tilfælde skal gennemførelsespartneren gennemgå projektpromotorens begrundelse for at underbygge denne konklusion.

— I det andet scenarie medfører projektet nye ændringer af overfladevandområdets fysiske karakteristika eller forandringer i grundvandsforekomsternes niveau, der forringer vandområdets tilstand eller indebærer, at der ikke kan opnås en god vandtilstand/et godt potentiale. I sådanne tilfælde bør gennemførelsespartneren undersøge, om alle betingelserne i artikel 4, stk. 7, er opfyldt, dvs.: — der er taget alle praktisk gennemførlige skridt for at mindske den skadelige indvirkning på vandforekomstens tilstand — fordelene ved projektet er mindre end fordelene ved at opfylde målene i vandrammedirektivet, og/eller projektet er begrundet i væsentlige samfundsinteresser — projektets mål kan ikke på grund af tekniske vanskeligheder eller uforholdsmæssigt store omkostninger opnås med andre midler, som miljømæssigt er en væsentligt bedre løsning — projektet og ovennævnte begrundelser er angivet i vandområdeplanen.

Tjekliste 0 (se bilag 3) indeholder spørgsmål, der kan tjene som rettesnor for kontrollen af overholdelsen af vandrammedirektivet.

d) Andre relevante direktiver

Afhængigt af arten af de transaktioner, der er omfattet af den specifikke støtte, forventes gennemførelsespartnerne at kontrollere overholdelsen af specifikke direktiver på grundlag af oplysninger om godkendelser, tilladelser, licenser osv. afgivet af projektpromotorerne. Disse kunne omfatte:

Direktiv 2001/42/EF (75)— direktivet om strategisk miljøvurdering

I forbindelse med transaktioner, der på grund af deres art, størrelse eller placering er miljømæssigt følsomme, anbefales det, at gennemførelsespartneren undersøger, om et projekt er foreneligt med en planlægningsramme (f.eks. en sektor- eller arealanvendelsesplan), navnlig med hensyn til alternativer eller kumulative virkninger.

Direktiv 2010/75/EU (76) — direktivet om industrielle emissioner

Gennemførelsespartneren skal bekræfte, at projektet overholder direktivet om industrielle emissioner på grundlag af:

— en tilladelse (ikke altid gældende og tilgængelig på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen): dvs. om den overholder de emissionsgrænseværdier, der er fastsat i henhold til direktivet, og de tilknyttede emissionsniveauer, der er fastsat i gennemførelsesafgørelserne om bedste tilgængelige teknik (BAT-AEL'er), alt efter hvad der er relevant, eller

— den miljøprojektdokumentation, der er indsendt som en del af ansøgningen (f.eks. miljøgodkendelser osv.).

Direktiv 2008/98/EF (77) — affaldsrammedirektivet

Gennemførelsespartneren kontrollerer, at projektet er i overensstemmelse med affaldsrammedirektivet, herunder begrundelsen med henvisning til centrale krav i direktivet. I begrundelsen skal det navnlig forklares:

— hvordan projektet er i overensstemmelse med affaldshierarkiet (artikel 4)

— hvordan projektet bidrager til forberedelserne til at nå genbrugs- og genanvendelsesmålene (artikel 11, stk. 2)

— om projektet er i overensstemmelse med den relevante affaldshåndteringsplan (og indgår i den som en ufravigelig betingelse) og affaldsforebyggelsesprogrammet (artikel 28 og 29).

Direktiv 2012/18/EU (78) — Seveso III-direktivet

Seveso III-direktivet (2012/18/EU) har til formål at forebygge større uheld med farlige stoffer. Men da der alligevel kan forekomme ulykker, har direktivet også til formål at begrænse følgerne af sådanne ulykker ikke blot for menneskers sundhed, men også for miljøet. Direktivet omfatter virksomheder, hvor der kan forekomme farlige stoffer (f.eks. under forarbejdning eller oplagring) i mængder, der overstiger visse tærskler. Visse industrielle aktiviteter, der er omfattet af anden lovgivning med et tilsvarende beskyttelsesniveau (f.eks. nukleare anlæg eller transport af farlige stoffer), er ikke omfattet af direktivet.

Afhængigt af mængden af farlige stoffer kategoriseres virksomhederne i enten kolonne 2 eller 3, hvor sidstnævnte er underlagt strengere krav. Gennemførelsespartneren kontrollerer, om projektet overholder Seveso III-direktivet, på grundlag af den miljøprojektdokumentation, der er indsendt som en del af ansøgningen (f.eks. VVM, miljøgodkendelser osv.). Gennemførelsespartneren skal navnlig kontrollere, om projekter, der falder ind under Seveso-direktivets anvendelsesområde, når de er afsluttet, skal opfylde enten kravene i kolonne 2 eller 3 (navnlig projektpromotorens forpligtelse til at udarbejde en plan for forebyggelse af større uheld eller en sikkerhedsrapport, der skal forelægges for medlemsstatens kompetente myndighed).

2.3.3. InvestEU-screening for miljødimensionen

For projekter, der kræver en VVM eller en vurdering af nødvendigheden af en VVM, forventes det, at denne proces og dette arbejde vil yde et vigtigt bidrag til screenings- og kontrolprocessen for InvestEU, da direktivet kræver følgende:

— For projekter, der kræver en VVM, er en beskrivelse af projektets karakteristika og/eller planlagte foranstaltninger med henblik på at undgå, forebygge eller reducere og om muligt udligne sandsynlige væsentlige skadelige virkninger på miljøet en del af VVM-rapporten.

— For projekter med en screeningafgørelse om, at en VVM ikke er nødvendig, vil det i afgørelsen fremgå, hvilke karakteristika ved projektet, og/eller hvilke foranstaltninger der påtænkes for at undgå eller forebygge, hvad der ellers kunne have været betydelige skadelige indvirkninger på miljøet.

I disse tilfælde vil InvestEU-screeningfasen gennemgå de resterende virkninger, der er konstateret i VVM-rapporten (efter afbødende foranstaltninger, der er identificeret under miljøproceduren) for de fire miljøelementer (luft, vand, jord, biodiversitet) samt for de tværgående emner støj og lugt.

For projekter uden for VVM-direktivets anvendelsesområde eller projekter uden afbødende foranstaltninger, der ifølge screeningsafgørelsen ikke kræver en VVM som følge af gennemførelsen af nationalt fastsatte tærskler eller kriterier, vil InvestEU-screeningfasen også gennemgå virkningerne på de samme elementer og tværgående temaer.

Som et første skridt bør (resterende (79)) miljøvirkninger gennemgås ved hjælp af tjekliste 1 (80) (se bilag 3). Kolonne 1 i tjekliste 1 bør afspejle, om der er (resterende) virkninger eller ej.

Som allerede nævnt vil denne gennemgang ske på grundlag af miljødokumentation fra projektpromotoren. Denne dokumentation kan omfatte miljøvurderingsrapporter, afgørelser og tilladelser, supplerende undersøgelser eller rapporter, hvis det skønnes nødvendigt. Når en (resterende) virkning er konstateret, bør denne virknings risiko vurderes med hensyn til kombinationen af, hvor væsentlig og sandsynlig den er.

Gennemførelsespartneren bør anvende tre parametre til at angive væsentligheden af den (resterende) virkning (kolonne 2 i tjekliste 1) baseret på oplysninger fra projektpromotoren:

Mindre Moderat Væsentlig/negativ

For at kategorisere, hvor væsentlig virkningen er, anvender gennemførelsespartneren den tilgrundliggende miljødokumentation, supplerende rapporter, hvis det anses for nødvendigt, samt ekspertvurderinger, der tager hensyn til elementer såsom emissionsmængder, den konstaterede virknings karakter osv. Der gives mere detaljerede oplysninger for hvert af de pågældende naturkapitalelementer i det tekniske støttedokument for miljøsikring af investeringer og i tabeller:

Tabel Luft S3 — 1: for virkninger på luftkvaliteten Tabel Vand S2 — 5 og Tabel Vand S3 — 3 for virkninger på vandmiljøet Tabel Jord S2 — 2 og Tabel Jord S3 — 1 for virkninger på jord/jordarealer Tabel Biodiversitet S2 — 1 og Tabel Biodiversitet S3 — 1 for virkninger på biodiversiteten Tabel CC S3 — 1 for støjvirkninger Tabel CC S3 — 2 for lugtvirkninger

Gennemførelsespartneren skal også på grundlag af de oplysninger og vurderinger, som projektpromotoren har foretaget, angive sandsynligheden for virkningerne (kolonne 3 i tjekliste 1):

Lav (vil sandsynligvis ikke ske) Moderat (lige stor sandsynlighed for, at de sker eller ej) Høj (vil sandsynligvis ske)

Risikoniveauet (kolonne 4 i tjekliste 1) for hver virkning vurderes ved at kombinere dens konstaterede væsentlighed og sandsynlighed (se matricen i figur 8). For projekter med VVM forventes de tilhørende rapporter at indeholde en vurdering af væsentligheden af de resterende virkninger.

Figur 9

Risikokategorisering for hver konstateret virkning

For virkninger med en middel eller høj risiko skal gennemførelsespartneren gå videre til miljøsikring. Der vil ikke være behov for yderligere undersøgelse for virkninger med lav risiko.

Ud over ovenstående anbefales gennemførelsespartneren kraftigt at gennemgå tjeklisten for den positive dagsorden (se afsnit 2.3.5).

2.3.4. Miljøkontrol: Afbødning, kvantificering og værdisætning

For projekter, der kræver en VVM, eller projekter med afbødende foranstaltninger, der ifølge screeningsafgørelsen ikke kræver en VVM: For hver af de resterende virkninger, der vurderes at have en middel og/eller høj risiko, vil gennemførelsespartneren kræve, at projektpromotoren (på frivillig basis) undersøger gennemførligheden af yderligere (f.eks. afbødende) foranstaltninger, der kan reducere den resterende risiko til et lavere niveau.

For projekter uden for VVM-direktivets anvendelsesområdet eller projekter uden afbødende foranstaltninger, der ifølge screeningsafgørelsen ikke kræver en VVM: Hvis gennemførelsespartneren i samarbejde med projektpromotoren ved hjælp af tjekliste 1 konstaterer virkninger, der vurderes at have en middel og/eller høj risiko, bør de foreslå afbødende foranstaltninger, hvor det er muligt, for at reducere risikoen til et lavere niveau.

Alle foranstaltninger, der følger af ovenstående, bør følge principperne for det afbødningshierarki, der er relevant for naturkapitalelementet:

— Undgåelse af negative virkninger (hvis muligt).

— Mindskelse af omfanget af eventuelle uundgåelige virkninger under hensyntagen til virkningens varighed, intensitet og type (direkte, indirekte og kumulativt).

— Rehabilitering og genopretning for at sikre, at bestande, der er blevet forringet eller negativt påvirket af et projekt, genoprettes eller fornyes.

— Udligning kan betragtes som en sidste udvej for negative virkninger (middel til høj risiko), der ikke kan undgås, minimeres eller udlignes gennem genopretning.

Figur 10

Afbødningshierarkiet

Kilde: Europa-Kommissionen — Teknisk støttedokument for miljøsikring af investeringer.

God afbødning afhænger af kontekst og sted samt af den virkning, der skal afbødes. Eksempler på afbødende foranstaltninger findes i det tekniske støttedokument for miljøsikring af investeringer.

Når projektpromotoren kan foreslå gennemførlige yderligere foranstaltninger, bør gennemførelsespartneren anmode projektpromotoren om at revurdere den resterende risiko (se tjekliste 1).

Gennemførelsespartneren vil i samarbejde med projektpromotoren på grundlag af den eksisterende dokumentation (miljørapport, tilladelser osv.), hvis og hvor det er muligt, fremlægge en kvantificering af de resterende virkninger, som efter afbødning (afbødning som følge af miljøprocedurer og/eller afbødning, der foreslås i forbindelse med InvestEU-bæredygtighedskontrol) har en middel og/eller høj risiko.

Der findes vejledning om kvantificering i det tekniske støttedokument for miljøsikring af investeringer og tabellerne:

Tabel Luft S3 — 1: for virkninger på luftkvaliteten Tabel Vand S3 — 3: for virkninger på vandmiljøet Tabel Jord S3 — 1 for virkninger på jord/jordarealer Tabel Biodiversitet S3 — 1 og S3 — 2 for biodiversitet Tabel CC S3 — 1 for støjvirkninger Tabel CC S3 — 2 for lugtvirkninger

Kvantificering gør det muligt for gennemførelsespartnerne at forstå omfanget af de (resterende) miljøvirkninger, efter at alle afbødende foranstaltninger er blevet fastlagt og integreret i det foreslåede projekt. Kvantificering er også en forudsætning for, at disse virkningers pengemæssige værdiansættelse — hvor det er forholdsmæssigt og muligt at foretage en sådan værdiansættelse — kan indgå i den samlede økonomiske vurdering af projektet.

Som drøftet i det tekniske støttedokument for miljøsikring af investeringer og i Kommissionens CBA-vejledning om cost-benefit-analyse af investeringsprojekter (2014), er den økonomiske værdiansættelse af miljøvirkninger typisk baseret på begrebet samlet økonomisk værdi, der består af brugsværdi og ikke-brugsværdi (81). Der kan anvendes flere værdiansættelsesteknikker, som ofte (men ikke udelukkende) er baseret på undersøgelses- og/eller valgeksperimentmetoder, til at måle dem.

Disse teknikker er normalt ressourcekrævende (de kræver en stor mængde projektspecifikke data og analyser). Derfor anvendes der oftere en metode til overførsel af fordele, når de undersøgelser, der er tilgængelige i litteraturen, allerede indeholder landespecifikke referenceværdier (dvs. enhedsomkostninger) for miljøvirkninger, der kan bruges til at lette værdiansættelsesprocessen.

Afsnit 4-8 i det tekniske støttedokument for miljøsikring af investeringer indeholder en gennemgang af enhedsværdierne for at lette brugen af overførsel af fordele i forbindelse med økonomiske værdiansættelser (82). Derudover illustrerer det kommende vademecum om økonomiske vurderinger, der udarbejdes af GD REGIO med støtte fra JASPERS, god praksis i forbindelse med den økonomiske vurdering af miljøvirkningerne for en række udvalgte sektorer.

Anvendelsen af værdisætning afhænger derfor af flere faktorer, herunder tilgængelige data, projektomfang, virkningstype osv.

Anvendelsen af disse teknikker overlades til gennemførelsespartnerens/projektpromotorens faglige vurdering, herunder om og hvordan der skal foretages en økonomisk værdiansættelse af miljøvirkningerne efter afbødning i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

Når den foretages, skal den økonomiske værdisætning af projektets miljøvirkninger indgå i den mere omfattende økonomiske vurdering for projektet, som normalt foretages af gennemførelsespartnerne i forbindelse med EU-støttede projekter, som omhandlet i denne vejledning i afsnit 2.6 (Økonomisk vurdering).

2.3.5. Positiv dagsorden

Projektpromotorer opfordres kraftigt til at overveje tjekliste 2 for den positive dagsorden (udarbejdet for hvert miljøelement, jf. bilag 3 ) for potentielle tiltag, som kunne hjælpe til at styrke projektets positive virkninger. Tjeklisten for den positive dagsorden kan bruges på frivillig basis for alle typer projekter, både over og under tærsklen, og alle risikokategorier. Som følge af færdiggørelsen af tjeklisten for den positive dagsorden opfordres projektpromotoren til at foreslå yderligere foranstaltninger for at forbedre transaktionens miljøpræstationer. Når yderligere foranstaltninger til forbedring af projektets miljøpræstationer identificeres og implementeres i projektet, opfordres projektpromotorerne til at kvantificere de deraf følgende positive virkninger og — hvor det er forholdsmæssigt og rimeligt — værdisætte dem for at tage dem med i den samlede økonomiske vurdering af projektet.

Tjeklisten for den positive dagsorden kan omfatte, men er ikke begrænset til:

— Luft (fremme af energieffektivitet og anvendelse af vedvarende energikilder, minimering af forurenende emissioner og anvendelse af farlige stoffer)

— Vandmiljø (forbedring af ferskvands- og havvandskvaliteten, fremme af effektiv vandanvendelse, begrænsning af indvinding og udledning)

— Jord og jordarealer (fremme af erosionsreduktion, forbedring af jordens indhold af organisk materiale og biodiversitet, reduktion af jordforringelse, oprydning af forurenede grunde)

— Biodiversitet (bevarelse af områder med stor biodiversitet og/eller beskyttede områder, bevarelse af biodiversitet og økosystemer, øget modstandsdygtighed i økosystemer, kontrol eller fjernelse af ikkehjemmehørende arter, bevarelse af hjemmehørende arter eller genetisk mangfoldighed)

— Støj (reduktion af støjniveauer)

— Lugt (reduktion af lugtemissioner)

2.3.6. Rapportering og overvågning

Som beskrevet i kapitel 4 skal gennemførelsespartneren ved afslutningen af miljøscreenings- og sikringsprocessen forelægge InvestEU-Investeringsudvalget et resumé af bæredygtighedskontrollen, der omfatter følgende centrale elementer:

— For alle projekter en bekræftelse af, at de overholder EU's centrale miljølovgivning (jf. tjekliste 0).

— Resultatet af en screening: — Om der er nogle virkninger, der er vurderet som mellem og/eller høj risiko (kolonne 4 i tjekliste 1) — Eventuelle (yderligere) frivillige afbødende foranstaltninger for disse virkninger med mellem og/eller høj risiko (kolonne 5 i tjekliste 1), og om risikoen herefter er reduceret.

— Den (resterende) risiko efter eventuelle yderligere afbødende foranstaltninger, der er foreslået i forbindelse med InvestEU-kontrollen (kolonne 6 i tjekliste 1).

— En vurdering (helst kvantificeret) af resterende virkninger med mellem og/eller høj risiko (kolonne 6 i tjekliste 1) og, hvor det er forholdsmæssigt (dvs. rimeligt og muligt), værdisætning af disse virkninger.

— Eventuelle overvejelser i forbindelse med den positive dagsorden (se tjekliste 2).

I forbindelse med den overvågning, der kræves i henhold til InvestEU, bør gennemførelsespartneren bekræfte og rapportere på grundlag af den overvågning, der foretages som led i deres interne procedurer, og/eller oplysninger fra projektpromotorerne:

— Eventuelle væsentlige ændringer af resultatet af miljøsikringen, som oprindeligt indberettet, som følge af afslutning af tilladelsesprocedurerne.

— Gennemførelse af afbødende foranstaltninger knyttet til negative virkninger og højrisikovirkninger.

— Projektpromotorens opfyldelse af miljøbetingelser og eventuelle forpligtelser.

2.4. Den sociale dimension

2.4.1. Generel tilgang til social bæredygtighedskontrol

Finansierings- og investeringstransaktioner under InvestEU har til formål at skabe en positive sociale virkninger for samfundet som helhed. Der kan dog også være projekter, der indebærer negative virkninger for nogle personer eller lokalsamfund. Der kan f.eks. være tale om et infrastrukturprojekt, der har potentielle virkninger i form af forværring af de pladsmæssige uligheder eller folkesundheden, og som indebærer ændringer i arealanvendelsen og/eller virkninger på forskellige aspekter af borgernes liv. Potentielle virkninger, der påvirker de sociale forhold negativt, bør identificeres så tidligt som muligt, og hvis det er muligt, bør udformningen af disse projekter tilpasses for at undgå eller minimere disse virkninger, og/eller der bør identificeres passende afbødende foranstaltninger til håndtering af de uundgåelige virkninger. Kontrolprocessen vil sikre, at disse situationer identificeres, vurderes og håndteres korrekt af projektpromotorerne.

Branchestandarderne for vurdering af den sociale dimension er i vid udstrækning afstemt med hinanden. De varierer imidlertid stadig lidt mellem forskellige markedsaktører. Formålet med den indledende screening af transaktioner bør så vidt muligt være at a