Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »omarbejdning af EU's finanspolitiske rammer med henblik på en bæredygtig genopretning og en retfærdig omstilling«

(initiativudtalelse)

(2022/C 105/03)

Ordfører: Dominika BIEGON

Plenarforsamlingens beslutning 25.3.2021 Retsgrundlag Forretningsordenens artikel 32, stk. 2 Initiativudtalelse Kompetence Sektionen for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed Vedtaget i sektionen 5.10.2021 Vedtaget på plenarforsamlingen 20.10.2021 Plenarforsamling nr. 564 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 168/3/5

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Det er nødvendigt at revidere EU's finanspolitiske regler. Der var allerede tydelige problemer efter finanskrisen i 2008-2009, og covid-19-pandemien medfører endnu alvorligere udfordringer for den nuværende finanspolitiske ramme. EØSU har i tidligere udtalelser hilst Kommissionens revision af den økonomiske styring velkommen. I denne udtalelse gentager EØSU sin holdning om, at der er behov for reformer, og opfordrer Kommissionen til hurtigt at genoptage revisionen af EU's ramme for økonomisk styring, som i øjeblikket er gået i stå. Inden den reviderede ramme træder i kraft, bør Kommissionen fremlægge retningslinjer for en overgangsperiode, hvor proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud ikke udløses, og hvor der er mulighed for at anvende klausulen om usædvanlige begivenheder på et landespecifikt grundlag.

1.2. Enhver fremtidig finanspolitisk ramme skal a) styrke de offentlige investeringer, b) give større cyklisk spillerum og c) give mulighed for større fleksibilitet og landespecifik differentiering for så vidt angår gældssanering, samtidig med at der sikres bæredygtige offentlige finanser. En revision af EU's finanspolitiske ramme er ikke kun nødvendig med henblik på at stabilisere økonomien på kort til mellemlangt sigt. Den er også af vital betydning for finansieringen af den socioøkologiske omstilling af vores økonomi, så der sikres fuld beskæftigelse, job af høj kvalitet og en retfærdig omstilling.

1.3. Mere specifikt er EØSU's vigtigste forslag til revisionen af den finanspolitiske ramme — som EØSU allerede har foreslået i tidligere udtalelser — at indføre en gylden regel for offentlige investeringer i kombination med en udgiftsregel. Derudover bifalder EØSU forslaget fra Det Europæiske Finanspolitiske Råd om landespecifik differentiering af de finanspolitiske tilpasningsstier.

1.4. Endelig påpeger EØSU, at finanspolitikken er det klassiske ansvarsområde for parlamentarisk politik, og at dens beslutninger påvirker hele strukturen for statens udgifter og indtægter. Derfor bør både de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet have en fremtrædende rolle i EU's fremtidige ramme for økonomisk styring.

1.5. På samme måde er der behov for i højere grad at inddrage civilsamfundet i det europæiske semester på både nationalt plan og EU-plan. På den måde kan der etableres en afbalanceret økonomisk politik, hvor alle interesser forenes. Dette gælder især for forvaltningen af genopretnings- og resiliensfaciliteten, hvor inddragelsen af civilsamfundet ikke har været tilfredsstillende ( 1 ) . Partnerskabsprincippet, som længe har været en tradition i forvaltningen af EU's struktur- og investeringsfonde, bør tjene som en model for en effektiv mekanisme for inddragelse af civilsamfundet.

2. Baggrund: Nye udfordringer efter covid-19-pandemien

2.1. Det er nødvendigt at revidere EU's finanspolitiske regler. Før krisen pegede vurderingen af EU's finanspolitiske ramme fra Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2019) ( 2 ) med rette på to hovedproblemer: For det første har de finanspolitiske regler tendens til at være procykliske. Efter finanskrisen i 2008-2009 kom den finanspolitiske konsolidering for tidligt på grund af overvældende bekymringer om bæredygtighed, hvilket førte den europæiske økonomi ind i en recession med dobbeltdyk. For det andet har de offentlige investeringer i EU været det første mål for udgiftsnedskæringer. Hvis man sammenligner den gennemsnitlige offentlige investeringskvote for 2015-2019 med gennemsnittet før krisen (2005-2009), oplevede 20 ud af 27 medlemsstater, at deres rater faldt, for nogle med helt op til 50 %, i et sådant omfang, at værdien af den offentlige kapitalbeholdning, der var præget af negative nettotal for offentlige investeringer, forværredes mellem 2013 og 2017 i euroområdet.

2.2. Covid-19-pandemien fører til endnu alvorligere udfordringer for EU's finanspolitiske ramme: Den økonomiske afmatning sammen med politiske foranstaltninger til at afbøde de sociale og økonomiske virkninger af pandemien har ført til massive stigninger i det offentlige underskud og den offentlige gælds andel af BNP i mange medlemsstater ( 3 ) . Det Europæiske Finanspolitiske Råds skøn fra 2020 ( 4 ) viser, at hvis EU's finanspolitiske regler blev aktiveret uændret efter ophævelsen af den generelle undtagelsesklausul, ville den forventede reduktion af gældskvoten overbelaste nogle medlemsstater med betydelige negative økonomiske, sociale og politiske konsekvenser til følge, der ville bringe den økonomiske genopretning i EU i fare.

2.3. En reform af EU's finanspolitiske regler er ikke kun nødvendig med henblik på at stabilisere økonomien på kort til mellemlangt sigt. Den er også af vital betydning for finansieringen af den socioøkologiske omstilling af vores økonomi, så der sikres fuld beskæftigelse, job af høj kvalitet og en retfærdig omstilling. For at nå EU's klimamål er der behov for en gennemgribende modernisering af kapitalapparatet. En bæredygtig økonomi kræver en massiv udvidelse af de offentlige investeringer. I modsat fald vil de europæiske økonomier stå over for klimarelaterede finanspolitiske risici ( 5 ) . Samtidig skal den finanspolitiske bæredygtighed sikres. EØSU har allerede i tidligere udtalelser understreget behovet for at indføre en gylden regel for offentlige investeringer i EU's finanspolitiske ramme ( 6 ) . Disse krav gælder fortsat: Kommissionen anslog for nylig, at hvis Europa skal kunne opfylde sine klima- og miljømål for 2030, vil det samlede finansieringsgab være på omkring 470 mia. EUR om året indtil 2030 ( 7 ) . Som det med rette blev understreget, vil mobilisering af det nødvendige omfang af finansiering være en betydelig politisk udfordring, og det er klart, at offentlige investeringer vil spille en afgørende rolle, ikke mindst for at udløse private investeringer. Ved reformen af EU's finanspolitiske ramme er det nødvendigt at tage hensyn til disse overvejelser.

2.4. EØSU understreger, at så snart den økonomiske genopretning bider sig fast, er medlemsstaterne nødt til at løfte udfordringen med at nedbringe gældskvoten, så de har tilstrækkeligt finanspolitisk råderum til at imødegå den næste økonomiske krise. Den udgiftsregel, som foreslås i denne udtalelse (se punkt 3.3.2 og 3.3.3), ville reelt sikre, at medlemsstaterne konsoliderer deres offentlige finanser i gode tider.

2.5. EØSU understreger, at en revision af EU's finanspolitiske ramme skal tage hensyn til den nuværende makroøkonomiske situation. Både IMF ( 8 ) og Kommissionen ( 9 ) anfører, at gældskvoterne burde stabiliseres på kort til mellemlangt sigt takket være lave renter og øgede vækstrater. Statsgældens bæredygtighed afhænger af (den reale) BNP-vækstrate, den årlige primære saldo og (den reale) rente på udestående statsgæld. EØSU opfordrer Kommissionen til at tage hensyn til disse faktorer, når den vurderer medlemsstaternes gældsbæredygtighed.

2.6. EØSU understreger endvidere, at bæredygtige offentlige finanser i vid udstrækning afhænger af pålidelige offentlige indtægter og retfærdig beskatning, herunder f.eks. bekæmpelse af skattesvig og aggressiv skatteplanlægning. Desuden bør de bebudede nye egne indtægter bidrage til at øge fair beskatning samt til social retfærdighed og retfærdighed på klimaområdet. Åbenhed omkring indtægter og udgifter og offentlige udbud og konstant inddragelse af civilsamfundet i tilsynet med forvaltningen af de offentlige finanser er også nødvendig for at sikre bæredygtige offentlige finanser.

2.7. EØSU har i tidligere udtalelser hilst Kommissionens evaluering af den økonomiske styring velkommen og fremhævet behovet for en revision ( 10 ) . EØSU har også foreslået, at spørgsmålet om, hvordan den økonomiske styring skal omlægges, drøftes på konferencen om Europas fremtid. Tilpasning af EUF-traktatens bestemmelser om økonomisk styring til EU's nuværende økonomiske virkelighed bør ikke være tabu. EØSU gentager denne opfordring, især i lyset af covid-19-krisen. For at undgå en tilbagevenden til de gamle finanspolitiske regler og sikre en omlægning til en mere velstandsorienteret økonomisk styring opfordrer EØSU indtrængende til, at revisionsprocessen genoptages så hurtigt som muligt ( 11 )

3. Særlige bemærkninger

3.1. Genopretning af balancen i EU's økonomiske styring

3.1.1. Finanspolitikken bør indgå i en bredere ramme for en afbalanceret forvaltning på flere niveauer. EØSU slår til lyd for en velstandsorienteret økonomisk styring, hvor befolkningens sociale og økonomiske velfærd prioriteres, så ingen lades i stikken, samtidig med at den offentlige gældsbæredygtighed sikres. Udvalget efterlyser derfor en afbalanceret økonomisk politik, der understreger betydningen af og lægger lige stor vægt på en række vigtige politiske målsætninger såsom bæredygtig og inklusiv vækst, fuld beskæftigelse, anstændigt arbejde og retfærdig indkomst- og velstandsfordeling, folkesundhed og livskvalitet, miljømæssig bæredygtighed, stabilitet på de finansielle markeder, prisstabilitet, velafbalancerede handelsforbindelser, en konkurrencedygtig social markedsøkonomi og bæredygtige offentlige finanser. Disse mål er i overensstemmelse med såvel målene i EU-traktatens artikel 3 som FN's nuværende verdensmål for bæredygtig udvikling ( 12 )

3.1.2. For at støtte medlemsstaterne på deres vej mod en bæredygtig og inklusiv økonomi er det ikke kun nødvendigt at give mulighed for større finanspolitisk spillerum på visse betingelser. Der skal også være incitamenter til reformer. EU's nuværende ramme for økonomisk styring består af tre søjler: a) finanspolitisk overvågning, b) makroøkonomisk overvågning og c) koordinering af social- og arbejdsmarkedspolitikken og beskæftigelsespolitikken. Den fokuserer således allerede i vidt omfang på reformer. En række empiriske undersøgelser understreger, at på trods af reformer har hovedparten af de tidligere landespecifikke henstillinger fokuseret på at øge konkurrenceevnen og konsolidere de offentlige budgetter ( 13 ) . EØSU opfordrer EU-institutionerne til at være mere afbalancerede i fremtidige landespecifikke henstillinger. Finanspolitiske benchmarks samt EU's klimamål og den europæiske søjle for sociale rettigheder bør på lige fod fungere som vigtige referencepunkter for de landespecifikke henstillinger. Der bør lægges særlig vægt på reformer, der støtter overgangen til en grøn og digital økonomi (såsom aktive arbejdsmarkedspolitikker og ordninger for livslang læring, herunder programmer for omskoling og støtte til karriereskift), og på reformer, der sikrer, at EU-midler absorberes effektivt (såsom opbygning af teknisk kapacitet i offentlige forvaltninger til at styre investeringsprojekter, effektive og åbne offentlige indkøbssystemer og reformer, der skal fjerne andre ikkemonetære hindringer for en effektiv investeringspolitik).

3.2. Styrkelse af de offentlige investeringer

3.2.1. EØSU understreger, at EU's finanspolitiske ramme bør omlægges på en måde, som beskytter de offentlige investeringer bedre ( 14 ) . De offentlige investeringers multiplikatoreffekt er særlig stor, og nedskæringer i de offentlige investeringer har derfor en særlig negativ indvirkning på den økonomiske vækst og beskæftigelsen. Nedskæringer i de offentlige udgifter i almindelighed og i de offentlige investeringer i særdeleshed er særlig skadelige i tider med økonomisk afmatning og recession ( 15 ) . Desuden peger mange undersøgelser på offentlige investeringer som en vækstfremmende faktor på langt sigt ( 16 ) . En langsigtet stigning i de offentlige investeringer giver også et mere sikkert grundlag for den private sektors planlægning ( 17 )

3.2.2. Disse kendsgerninger begrunder en tilgang, der tilgodeser offentlige investeringer i forbindelse med vurderingen af medlemsstaternes overholdelse af EU's finanspolitiske regler. EØSU går ind for en »gylden regel« for offentlige investeringer ( 18 ) for at sikre produktiviteten og det sociale og økologiske grundlag for kommende generationers velfærd og samtidig sikre finanspolitisk bæredygtighed. Generelt foreslår EØSU, at man indarbejder det traditionelle offentlige finanspolitiske begreb med en gylden regel i den reviderede finanspolitiske ramme ( 19 ) . Det betyder, at offentlige nettoinvesteringer skal udelukkes fra beregningen af de samlede underskud. Hvis der som ønsket af EØSU gennemføres en udgiftsregel (se punkt 3.3.2 og 3.3.3), bør offentlige nettoinvesteringer også undtages fra loftet for offentlige udgifter, mens investeringsomkostningerne vil blive fordelt over hele levetiden i stedet for en fireårig periode, som det er tilfældet i dag. Offentlige nettoinvesteringer øger den offentlige og/eller sociale kapital og er til gavn for kommende generationer ( 20 ) . De fremtidige generationer arver afviklingen af den offentlige gæld, men til gengæld får de en tilsvarende og øget offentlig kapitalbeholdning.

3.2.3. EØSU understreger, at den gyldne regel fører til særbehandling af offentlige investeringer inden for EU's finanspolitiske ramme. Den fritager ikke regeringerne fra forpligtelsen til at begrunde og samle flertal for relevante investeringsprojekter. Der skal under alle omstændigheder holdes fast i gennemsigtigheden og den parlamentariske ansvarlighed — også for at sikre, at der kun foretages offentlige investeringer, som tjener almenvellet.

3.2.4. Som et første skridt anbefaler EØSU en gennemgribende revision af »investeringsklausulen«. For det første foreslår EØSU, at stabilitets- og vækstpagtens »investeringsklausul« fortolkes mere fleksibelt. Indtil videre er den sjældent blevet påberåbt, primært på grund af dens restriktive kriterier for støtteberettigelse ( 21 ) . Disse kriterier for støtteberettigelse bør lempes. I princippet bør offentlige investeringer begrunde en midlertidig afvigelse fra tilpasningsstierne uafhængigt af medlemsstatens position i den økonomiske cyklus, også selv om disse investeringer fører til en overskridelse af referenceværdien, som er på 3 % underskud i forhold til BNP.

3.2.5. I øjeblikket er afvigelser fra den mellemfristede budgetmålsætning eller afvigelser fra tilpasningsstien i retning af den kun tilladt, hvis de er knyttet til nationale udgifter til projekter, der samfinansieres af EU ( 22 ) . EØSU foreslår en bredere definition af investeringer. Samtidig skal definitionen af investeringer være klar og praktisk for at forhindre »kreativ bogføring«. Kommissionens vejledning til medlemsstaterne i forbindelse med genopretnings- og resiliensfaciliteten og definitionen af investeringer heri er et godt udgangspunkt ( 23 ) , da den omfatter investeringer i materielle aktiver, men også investeringer i sundhed, social beskyttelse, uddannelse og erhvervsuddannelse og investeringer med henblik på den grønne og digitale omstilling.

3.2.6. EØSU hilser taksonomien for bæredygtige aktiviteter velkommen. Den fastlægger på en klar måde, hvad der betragtes som en »miljømæssigt bæredygtig økonomisk aktivitet«, hvilket igen gør det muligt at definere »miljømæssigt bæredygtige investeringer« ( 24 ) . EØSU anbefaler derfor, at den veludviklede EU-taksonomi for bæredygtige aktiviteter anvendes som grundlag for en evaluering af de offentlige investeringers bæredygtighed i kombination med en gylden regel. EØSU afventer desuden med interesse Kommissionens forslag om grøn budgettering.

3.3. Større cyklisk spillerum for finanspolitikken

Reform af metoderne til konjunkturjusteringer eller indførelse af en udgiftsregel

3.3.1. EØSU understreger, at Kommissionens metode til konjunkturjusteringer er uigennemsigtig og en kilde til procyklikalitet. Kommissionens metode til bestemmelse af den strukturelle saldo har vist sig at være problematisk, fordi det beregnede potentielle output er stærkt påvirket af den nuværende økonomiske situation. I faser med økonomisk nedgang nedjusteres den potentielle produktion hurtigt og kraftigt, selv om dette ikke nødvendigvis afspejler de reelle forhold ( 25 ) . Nedjusteringen af det potentielle output har alvorlige konsekvenser for det beregnede strukturelle underskud og den budgetkonsolidering, der i overensstemmelse hermed skønnes nødvendig. Hvis beregningen af det potentielle output gøres mindre følsom over for konjunkturudsving, kan det give medlemsstaterne et betydeligt finanspolitisk spillerum for kontracykliske økonomiske politikker. Dette reformforslag kan let gennemføres og bør kun tages i betragtning som et minimumskrav for at gøre EU's finanspolitiske regler mere egnede til at håndtere konjunkturudsving. Selv om det strukturelle underskud reformeres, vil det dog forblive et yderst komplekst begreb, og det er næsten umuligt at forklare borgerne og de berørte parter, hvordan det beregnes. På grund af de tekniske problemer og begrebets uigennemsigtighed bør alternative muligheder overvejes.

3.3.2. En alternativ reformmulighed er helt at opgive det omstridte begreb strukturelt underskud og i stedet gennemføre en regel om offentlige udgifter i en revideret finanspolitisk ramme ( 26 ) . I modsætning til det konjunkturkorrigerede underskud kan de offentlige udgifter observeres i realtid og styres direkte af staten. Offentlige investeringer bør fremmes ved at adskille driftsbudgettet og investeringsbudgettet, idet kun driftsbudgettet begrænses til en nominel vækst i udgifterne. På den måde kan den gyldne regel kombineres med en udgiftsregel ( 27 )

3.3.3. De nominelle offentlige udgifter beregnes efter fradrag af rentebetalinger og konjunkturbestemte offentlige udgifter. Lofterne kan bestemmes af vækstraten på mellemlangt sigt for det reale potentielle output plus Den Europæiske Centralbanks (ECB) mål for inflationsraten på 2 %. Hvis konjunkturbetingede faktorer får skatteindtægterne til at falde (i en recession) eller stige (under en højkonjunktur), fremmer reglen stabiliteten ved at sikre, at de offentlige udgifter kun stiger inden for de fastsatte lofter. Udgifter, der overstiger det fastsatte loft, bør kun tillades, hvis de er budgetneutrale, dvs. hvis udgifterne skæres ned med samme beløb andetsteds, eller hvis skatteindtægterne stiger. I tilfælde af generelle skattelettelser skal udgiftsstigningerne afspejle nedgangen i de ressourcer, der står til rådighed. Den foreslåede kombination af en udgiftsregel og en gylden regel for offentlige investeringer er et effektivt redskab til at begrænse de offentlige udgifter til bæredygtige niveauer og samtidig gøre det muligt for de automatiske stabilisatorer at fungere og give regeringerne mulighed for at træffe diskretionære foranstaltninger.

Fleksible og landespecifikke gældstilpasningsstier

3.3.4. EØSU støtter forslaget fra Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2020) ( 28 ) om at indføre landespecifikke elementer i en forenklet finanspolitisk ramme. EØSU bifalder navnlig forslaget om at differentiere de finanspolitiske tilpasninger i medlemsstaterne, samtidig med at gældsbæredygtigheden opretholdes. En landedifferentiering af strategierne for reduktion af gælden i forhold til BNP bør baseres på en omfattende økonomisk analyse, der tager hensyn til faktorer som det oprindelige gældsniveau og dets sammensætning, holdbarheden set i forhold til rentebetalinger og vækst, inflationsperspektiver, de forventede omkostninger ved aldring og miljømæssige udfordringer, arbejdsløsheds- og fattigdomsniveauer, indkomst- og formuefordeling, interne ubalancer og uligevægt på betalingsbalancen samt primært, om den finanspolitiske tilpasning (f.eks. det krævede primære overskud) er realistisk ( 29 )

3.3.5. EØSU minder om, at de økonomiske referenceværdier ikke er defineret i selve EUF-traktatens artikel 126, men i protokol nr. 12 i bilagene til traktaten. Disse værdier kan derfor ændres ved enstemmighed i Rådet uden en formel traktatændringsprocedure. EØSU opfordrer EU-institutionerne til at overveje at hæve gældsloftet på 60 %, samtidig med at der tages hensyn til den nuværende makroøkonomiske situation og sikres finanspolitisk bæredygtighed.

3.3.6. Endelig er det i denne forbindelse værd at tilføje, at det ikke fuldt ud er i overensstemmelse med tanken om en kontracyklisk politik udelukkende at satse på nationale automatiske stabilisatorer i perioder med recession. De offentlige underskud, der skyldes reduceret produktion og beskæftigelse, opvejer ikke fuldt ud de konjunkturbetingede tab og er ikke tilstrækkelige til fuldt ud at modvirke en konjunkturnedgang. De er kun passive og kontracykliske delsvar, og det er nødvendigt at supplere dem med aktive skønsbaserede midlertidige reaktioner på konjunkturnedgange, der skal vendes i økonomiske opsving. Tidligere har en række medlemsstater besluttet at fortsætte med at nedbringe gælden i forhold til BNP med negative økonomiske konsekvenser, hvor finanspolitisk stimulering ville have været mere hensigtsmæssig. I en fremtidig finanspolitisk ramme bør der tillades større primære underskud, forudsat at der fortsat er gunstige renteforhold, samtidig med at gældskvoterne holdes konstante eller falder, og gældsbæredygtigheden sikres. Derfor skal undtagelsesbestemmelser fortsat være en hjørnesten i enhver fremtidig finanspolitisk ramme i EU, der bør tilpasses i overensstemmelse hermed.

Deaktivering af undtagelsesklausul

3.3.7. EØSU bifalder aktiveringen af den generelle undtagelsesklausul i den finanspolitiske ramme og advarer mod at »vende tilbage til det normale« for hurtigt, da dette kan skabe en kontraktiv impuls, der får medlemsstaterne til at skære ned på udgifterne for at nå de mellemfristede budgetmålsætninger, som det var tilfældet efter 2010, hvilket forårsagede et dobbeltdyk. Dette ville modvirke formålet med Next Generation EU-programmet og kunne potentielt udløse en ny recession.

3.3.8. EØSU støtter Kommissionens beslutning om at fortsætte med at anvende den generelle undtagelsesklausul i 2022 og deaktivere klausulen i 2023, forudsat at den økonomiske aktivitet når op på niveauet før krisen ( 30 ) . EØSU støtter desuden Kommissionens udsagn om, at der fortsat vil »blive taget hensyn til landespecifikke forhold efter deaktiveringen af den generelle undtagelsesklausul« ( 31 ) . Endelig bør Kommissionen fremlægge retningslinjer for en overgangsperiode, indtil den nye finanspolitiske ramme er på plads, hvor proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud ikke aktiveres, og hvor der er mulighed for at anvende klausulen om usædvanlige begivenheder på et landespecifikt grundlag. Desuden opfordrer EØSU Kommissionen til hurtigt at fortsætte revisionen af EU's ramme for økonomisk styring, som er gået i stå. I stedet for en »tilbagevenden« anbefaler EØSU et »skift« til en revideret ramme for økonomisk styring som anført nedenfor ( 32 )

3.4. Euroens internationale rolle

3.4.1. Vores fælles valuta — euroen — har et stærkt internationalt ry og er blevet anerkendt for sin globale betydning som reserve- og handelsvaluta. Euroens omdømme som en stabil og pålidelig valuta er betinget af klare, forståelige og gennemførlige finanspolitiske regler, der styrker de offentlige investeringer for at muliggøre en modernisering af kapitalmængden og skabe større cyklisk spillerum i økonomiske nedgangstider, samtidig med at gældsbæredygtigheden sikres. EØSU er derfor af den opfattelse, at en revision af de finanspolitiske regler ikke på nogen måde må undergrave euroens stabilitet som EU's vigtigste »ankervaluta«. Der bør lægges særlig vægt på finansmarkedets opfattelse af euroens muligheder på længere sigt som en globalt vigtig valuta under debatten om revisionen af de finanspolitiske regler. Generelt er euroens omdømme betinget af økonomisk, social og politisk stabilitet.

3.5. Styrkelse af parlamenternes og civilsamfundets rolle i EU's økonomiske styring

3.5.1. EØSU påpeger, at finanspolitikken er det klassiske ansvarsområde for parlamentarisk politik, og at dens beslutninger påvirker hele strukturen for statens udgifter og indtægter. Derfor bør både de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet have en fremtrædende rolle i EU's fremtidige ramme for økonomisk styring. Europa-Parlamentets rolle bør styrkes i det europæiske semester gennem en interinstitutionel aftale. Samtidig skal nærhedsprincippet og kompetencefordelingen ifølge traktaterne respekteres. Det er vigtigt, at de nationale parlamenter holder regeringerne ansvarlige for den finanspolitik, de fører. De er derfor nødt til reelt at involvere sig i det europæiske semester og i gennemførelsen af de nationale genopretningsplaner.

3.5.2. På samme måde er der behov for i højere grad at inddrage civilsamfundet i det europæiske semester på både nationalt plan og EU-plan. På den måde kan der etableres en afbalanceret økonomisk politik, hvor alle interesser forenes. Dette gælder især for forvaltningen af genopretnings- og resiliensfaciliteten, hvor inddragelsen af civilsamfundet ikke har været tilfredsstillende ( 33 ) . Partnerskabsprincippet, som længe har været en tradition i forvaltningen af de europæiske struktur- og investeringsfonde, bør tjene som en model for en effektiv mekanisme for inddragelse af civilsamfundet.

3.5.3. I tilfælde af væsentlige afvigelser fra de indikatorer, der repræsenterer målene for den økonomiske politik, bør der gennemføres forhandlinger mellem EU-institutionerne og medlemsstaterne. De to parter bør udvikle løsninger sammen og på lige fod. I stedet for at true de medlemsstater, der er berørt af økonomiske sanktioner, kan indførelsen af positive incitamenter afhjælpe problemet. Fremme af inklusiv og bæredygtig vækst bør være nøglekriteriet i henstillingerne ( 34 )

3.5.4. EØSU kritiserer de såkaldte »makroøkonomiske betingelser« i forordningen om fælles bestemmelser for de europæiske struktur- og investeringsfonde, i forordningen om genopretnings- og resiliensfaciliteten og i den mellemstatslige traktat om den europæiske stabilitetsmekanisme, som generelt gør det muligt at standse udbetalingen af EU-midler, hvis medlemsstaterne overtræder EU's finanspolitiske regler eller bidrager til makroøkonomiske ubalancer. Efter deaktiveringen af undtagelsesklausulen kan disse makroøkonomiske betingelser skabe en kontraktiv impuls, der får medlemsstaterne til at skære ned på udgifterne for at nå de finanspolitiske mål. Dette vil modvirke det politiske mål om territorial samhørighed og de bredere mål med Next Generation EU-programmet.

3.5.5. For at sikre en holdbar genopretning er det fortsat af afgørende betydning, at der føres en lempelig pengepolitik. Europa-Parlamentet kunne bruge sine årlige beslutninger om ECB og sine kvartalsvise høringer under den »monetære dialog« med ECB til at stemme om sekundære mål og til at udvikle en mere demokratisk proces med retningslinjer for makroøkonomisk politik og industripolitik. Dette ville give mulighed for større inddragelse af arbejdsmarkedets parter og borgerne samt de nationale parlamenter. På denne måde ville ECB få fornyet legitimitet til at forfølge et udvidet sæt mål. Den kunne arbejde effektivt og anvende hele sin værktøjskasse til at arbejde hen imod et klart og politisk defineret sæt politiske mål, der styres af demokratiske institutioner. ECB er en offentlig institution og kan inddrages med henblik på at hjælpe medlemsstaterne med at finansiere sig selv i tider med stigende renter, enten ud fra et prisstabilitetssynspunkt eller et beskæftigelsesperspektiv, ved at målrette rentesatser og -forskelle og ved hjælp af målrettede monetære værktøjer.

Bruxelles, den 20. oktober 2021. Christa SCHWENG Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EØSU's resolution om Inddragelse af det organiserede civilsamfund i de nationale genopretnings- og resiliensplaner — Hvad virker, hvad virker ikke? (2021) (EUT C 155 af 30.4 2021, s. 1).

(2) Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2019): Assessment of EU fiscal rules with a focus on the six and two-pack legislation.

(3) Kommissionen, Europæisk økonomisk prognose 2021.

(4) Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2020): Årsrapport 2020.

(5) Finance Watch (2021), Fiscal Mythology Unmasked. Debunking eight tales about European public debt and fiscal rules.

(6) EUT C 353 af 18.10.2019, s. 32; EUT C 123 af 9.4.2021, s. 12 og EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(7) Arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene (2020), Identifying Europe's recovery need, SWD(2020) 98 final.

(8) IMF Fiscal Monitor Reports, april 2021.

(9) Debt Sustainability Monitor, Kommissionen, februar 2021.

(10) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(11) EUT C 123 af 9.4 2021, s. 12.

(12) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(13) Crespy, Amandine og Vanheuverzwijn, Pierre (2019), »What Brussels means by structural reforms: empty signifier or constructive ambiguity?«, i: Comparative European Politics, Vol. 17, Iss. 1, s. 92-111; Hacker, Björn (2019): A European Social Semester? The European Pillar of Social Rights in Practice, ETUI, Bruxelles.

(14) Se også Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2019).

(15) Kommissionen (2016), Report on Public Finance in EMU 2016, Institutional Paper No. 045; J-M Fournier (2016), The positive effect of public investment on potential growth, OECD Economics Department, Working Paper No. 1347.

(16) IMF Fiscal Monitor (2020), Policies for the Recovery.

(17) H. Bardt, S. Dullien, M. Hüther og K. Rietzler (2020), For a sound fiscal policy. Enabling public investments, IW policy paper No 6/2020, Institut der deutschen Wirtschaft (IW), Köln.

(18) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(19) A. Truger (2020), Reforming EU Fiscal Rules: More Leeway, Investment Orientation and Democratic Coordination, Intereconomics, 55(5).

(20) Se også P. Bom og J. Ligthart (2014), What have we learned from three decades of research on the productivity of public capital? Journal of Economic Surveys, 28(5), s. 889-916.

(21) J. Valero (2019), New investment clause fails to win EU member state support, Euractiv. Se Kommissionens meddelelse fra 2015, Optimal udnyttelse af fleksibiliteten inden for rammerne af de gældende regler under stabilitets- og vækstpagten, COM(2015) 012 final.

(22) Kommissionen (2015).

(23) Kommissionen (2021), Guidance to Member States. Recovery and resilience plans, SWD(2021) 12 final, del 2/2.

(24) EUT C 62 af 15.2 2019, s. 103.

(25) A. Truger (2015), Austerity, cyclical adjustment and the remaining leeway for expansionary fiscal policies within the current EU fiscal framework, Journal for a Progressive Economy, 6, s. 32-37

(26) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(27) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(28) Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2020).

(29) Det Europæiske Finanspolitiske Råd (2020).

(30) Kommissionen (2021): Samordning af den økonomiske politik i 2021: sådan får vi bugt med covid-19, understøttet genopretningen og moderniseret vores økonomi, COM(2021) 500 final.

(31) Kommissionen (2021): Et år siden covid-19 brød ud: finanspolitisk reaktion, COM(2021) 105 final.

(32) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.

(33) EØSU's resolution om Inddragelse af det organiserede civilsamfund i de nationale genopretnings- og resiliensplaner — Hvad virker, hvad virker ikke? (2021) (EUT C 155 af 30.4 2021, s. 1).

(34) EUT C 429 af 11.12.2020, s. 227.