DA

|| KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER

Bruxelles, den 24.6.2009

KOM(2009) 273 endelig

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET

om øget kemisk, biologisk, radiologisk og nuklear sikkerhed i Den Europæiske Union - en europæisk CBRN-handlingsplan (EØS-relevant tekst)

{SEK(2009) 790} {SEK(2009) 791} {SEK(2009) 874}

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET

om øget kemisk, biologisk, radiologisk og nuklear sikkerhed i Den Europæiske Union - en europæisk CBRN-handlingsplan (EØS-relevant tekst)

1. Indledning

Inden for de seneste ti til femten år har truslen om, at en terroristgruppe skulle få fat i kemiske, biologiske, radiologiske eller nukleare (CBRN) materialer, fået regeringer og internationale organisationer til at vedtage vidtrækkende regler[1] og programmer for at beskytte befolkningen mod de dertil knyttede risici. De problemer, som disse programmer er rettet imod, er blevet forstærket af en række veldokumenterede tilfælde, hvor visse terroristgrupper har vist interesse for at skaffe sådanne materialer. Selv om der heldigvis kun har været få tilfælde, hvor sådanne materialer har været brugt, er den generelle opfattelse, at risiciene er så store, at det er nødvendigt at gøre en koordineret indsats med hensyn til forebyggelse, sporing og indsats.

Selv om mange eksperter mener, at det er meget vanskeligt for terroristerne at udvikle og anvende materialerne, således at de rent faktisk kan bruges i et angreb, og at sandsynligheden for sådanne angreb derfor er temmelig lille, er det klart, at ingen offentlig myndighed kan ignorere truslen i betragtning af, hvilke potentielt voldsomme konsekvenser det kunne få for menneskeliv og for økonomien. Der er således blandt eksperter enighed om, at man må imødegå selv et forholdsvis begrænset angreb, fordi selv et mindre angreb med sådanne materialer ville få voldsomme psykologiske, sundhedsmæssige og økonomiske konsekvenser for befolkningen.

EU ser det som en af sine vigtigste opgaver at forhindre terroristers adgang til CBRN-materialer. Dette anerkendes i Den Europæiske Unions terrorbekæmpelsesstrategi, som Rådet vedtog den 1. december 2005, og i "EU's strategi mod spredning af masseødelæggelses­våben", som Det Europæiske Råd vedtog den 12. december 2003[2]. Derudover vedtog Rådet (retlige og indre anliggender) specifikke konklusioner i 2007, hvori det opfordrede til en større indsats for CBRN-sikring på EU-plan[3].

2. Definitioner

Der findes ingen almindeligt anerkendte definitioner af CBRN-materialer, CBRN-trusler eller CBRN-hændelser – i tidligere EU-strategidokumenter på området refereres blot til CBRN-hændelser uden nærmere angivelse af, hvori sådanne hændelser kan bestå. Anden terminologi vedrørende CBRN-materialer henviser til terrorangreb som brugen af ukonventionelle midler – i modsætning til brugen af mere konventionelle sprængstoffer og våben. I militær sammenhæng henviser terminologien hovedsageligt til brugen af ukonventionelle våben eller masseødelæggelsesvåben (WMD).

I denne meddelelse er det imidlertid mest hensigtsmæssigt at anvende en forholdsvis bred definition af terrortrusler i forbindelse med CBRN-materialer: enhver brug af kemiske, biologiske, radiologiske eller nukleare stoffer og materialer til terrorformål. Med hensyn til forebyggelse og sporing er den eneste brugbare fremgangsmåde at se på alle tænkelige måder, hvorpå terrorister kan anvende disse materialer, idet enhver risiko forbundet med disse materialer bør afdækkes.

Men når man ser på beredskab og indsats i denne sammenhæng, må man nødvendigvis som udgangspunkt helgardere sig, idet indsatsen med hensyn til civilbefolkningens beskyttelse og sundhed sandsynligvis vil være den samme, hvad enten CBRN-hændelsen sker ved et uheld eller med fortsæt, eller hvad enten den er menneskeskabt eller ej. CBRN-politikpakken er derfor i store træk baseret på en helgardering, hvor der dog lægges stor vægt på bekæmpelse af terrortrusler, navnlig med hensyn til forebyggende tiltag.

3. Den seneste CBRN-udvikling på nationalt plan og på EU-plan

CBRN-politikken i denne meddelelse bygger på en række forskellige foranstaltninger, som på det seneste er blevet fremmet af både medlemsstater og EU.

3.1. Nationale foranstaltninger

Medlemsstaterne har det primære ansvar for mange af de arbejdsområder, der er omfattet af denne politikpakke. Ved hjælp af en række forskellige foranstaltninger og samarbejde med en bred vifte af ansvarlige myndigheder er de ansvarlige for at beskytte deres befolkning mod CBRN-trusler. Det er medlemsstaternes politi, civilforsvar og sundhedstjenester, der vil være de første på ulykkestedet, og det er medlemsstaternes ambulancer, hospitaler og lagre af modforanstaltninger, som skal sørge for den første lægehjælp og den efterfølgende behandling. Nationale retsmedicinske instanser vil også skulle bidrage til at fastlægge årsagen til en hændelse samt til at identificere forbrydere, hvis der er tale om et angreb begået med overlæg. Overordnet set er mange medlemsstater forholdsvis godt rustet til at håndtere en CBRN-trussel, og de har alle fundet deres egen løsning på koordineringsproblemer og andre problemer i forbindelse med forebyggelse, sporing og eventuel håndtering af en CBRN-hændelse i national sammenhæng.

3.2. Foranstaltninger på EU-plan

Det Europæiske Råd tog på sit møde i Gent i 2001 de første skridt til at bekæmpe CBRN-trusler på EU-plan[4], og dette blev efterfulgt af vedtagelsen af et "program med henblik på at forbedre samarbejdet i EU om at forebygge og begrænse følgerne af kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare terrortrusler" i december 2002[5]. Programmet blev afløst af Rådets og Kommissionens EU-solidaritetsprogram af 3. december 2004 om følgerne af terrortrusler og ‑angreb, og det udvidede, reviderede og erstattede CBRN-programmet fra 2002 efter angrebene i Madrid den 11. marts 2004[6]. De relevante dele af solidaritetsprogrammet blev inkluderet i den overordnede strategi og handlingsplan for terrorbekæmpelse, som blev vedtaget i 2005 efter angrebene i London[7].

Som nævnt ovenfor giver Rådets konklusioner (retlige og indre anliggender) af 6. december 2007 "om håndtering af kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare risici og om biologisk beredskab" det seneste overblik over igangværende tiltag på EU-plan. Rådet (retlige og indre anliggender) anfører i disse konklusioner, at det: "mener, at der bør videreudvikles effektive politikker til håndtering af CBRN-risici (…)", og at det "opfordrer Kommissionen til i overensstemmelse med sine beføjelser at fortsætte arbejdet på CBRN-området sammen med medlemsstaterne og relevante aktører, idet dobbeltarbejde undgås, og der tages udgangspunkt i god praksis mellem medlemsstaterne (…)".

På den eksterne side understøttes denne operationelle og tværgående tilgang, som involverer nøje koordination og samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen, af gennemførelsen af EU's strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben og af fællesskabsinstrumenter, såsom stabilitetsinstrumentet, instrumentet for samarbejde om sikkerhed på det nukleare område og førtiltrædelsesinstrumentet (Ipa)[8].

3.3. EU-indsatsordninger

Selv om ansvaret for at håndtere CBRN-hændelser ligger hos medlemsstaterne, er der udviklet gode krisestyringsprocedurer og ‑værktøjer på EU-plan til støtte for medlemsstaterne i tilfælde af en krise, hvis konsekvenser går på tværs af grænser. EU har styrket sin kapacitet til at sikre en koordineret indsats og assistance medlemsstaterne imellem i tilfælde af katastrofer. Dette samarbejde finder sted som led i Fællesskabets civilbeskyttelsesordning[9]. Hovedformålet med ordningen er at fremme samarbejdet om civilbeskyttelse i tilfælde af større katastrofer, som kan kræve en hurtig indsats. Gennem monitorerings- og informationscentret (MIC) støtter Kommissionen aktivt mobilisering, transport og koordinering af det civile beredskab til lande, der er ramt af større katastrofer.

Desuden udgør krisekoordinationsordninger (CCA) et tværgående redskab til kriseforvaltning, og de er relevante både ved eksterne kriser og kriser inden for EU. Kommissionen deltager i disse ordninger gennem kriseforvaltningssystemet ARGUS, som bl.a. gør det muligt øjeblikkeligt at udveksle oplysninger mellem Kommissionens varslingssystemer, såsom ECURIE-systemet i tilfælde af strålingsfare, systemet for tidlig varsling og reaktion (EWRS) i tilfælde af overførbare sygdomme, RAS-BICHAT-systemet til hurtig varsling af angreb eller trusler om angreb med biologiske og kemiske stoffer og monitorerings- og informationscentret (MIC) i tilfælde af anliggender vedrørende civilbeskyttelse. Udvalget for Sundhedssikkerhed spiller ligeledes en vigtig rolle i indsatsen mod sundhedstrusler, navnlig for så vidt angår kriseberedskab, CBRN-øvelser og udarbejdelse af lister over patogener og kemikalier, som udgør en sundhedsrisiko, mens Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) udarbejder risikovurderinger for overførbare sygdomme og biologiske ulykker.

4. EU's CBRN-handlingsplan

4.1. Udarbejdelse af EU's CBRN-handlingsplan – CBRN-taskforcen

Forud for udarbejdelsen af denne CBRN-politik nedsatte Kommissionen i februar 2008 en CBRN-taskforce. Det, der især kendetegnede taskforcens arbejde, var, at det var tværfagligt og involverede flere instanser. Der var deltagere fra en bred vifte af nationale myndigheder og organisationer lige fra flere forskellige ministerier, såsom indenrigsministeriet, justitsministeriet, forsvarsministeriet og sundhedsministeriet, til repræsentanter for nationale beredskabsorganisationer, civilforsvaret, myndigheder med ansvar for strålingsbeskyttelse og andre redningsorganisationer samt retsmedicinske institutter og myndigheder med ansvar for nuklear sikkerhed. Der var også repræsentanter for EU-organer, navnlig Europol og Eurojust. Dette vidnede om, at mange aktører har stor interesse i at deltage i udformningen af fremtidige politiske foranstaltninger på europæisk plan.

Taskforcens endelige rapport blev offentliggjort i januar 2009 og indeholder 264 forskellige anbefalinger, hvilket bekræfter, at der ikke alene stadig er meget at gøre, men også, at der er stor enighed blandt eksperterne om, hvordan eksisterende problemer bedst kan håndteres. EU's CBRN-handlingsplan bygger på denne endelige rapport.

4.2. Forslagets overordnede mål og vigtigste foranstaltninger

Det overordnede mål med forslaget om den nye CBRN-politik er at mindske truslen om CBRN-hændelser og de skader, de forvolder borgerne i EU, ved hjælp af en sammenhængende prioriteret europæisk CBRN-handlingsplan, som involverer alle berørte aktører, herunder repræsentanter for industrien. Man vil tilstræbe at skabe sammenhæng og komplementaritet med de relevante fællesskabs- og FUSP-instrumenter, navnlig stabilitetsinstrumentet[10], instrumentet for samarbejde om sikkerhed på det nukleare område og førtiltrædelsesinstrumentet, som skal begrænse CBRN-risici og øge beredskabet uden for EU, samt alle relevante bestemmelser i Euratom-traktaten og afledt ret.

Dette mål vil man opfylde ved at koncentrere indsatsen og ressourcerne om at mindske sandsynligheden for CBRN-hændelser og begrænse konsekvenserne af de hændelser, der måtte indtræffe. Blandt de vigtigste foranstaltninger til at opfylde målet er:

· anvendelse af en risikobaseret tilgang til CBRN-sikring i Den Europæiske Union. Dette indebærer brugen af risikovurderinger til prioritering af sikkerhedsforanstaltninger

· sikring af, at CBRN-materialer er godt beskyttet, og at muligheden for at anvende dem til forkerte formål begrænses

· bedre informationsudveksling mellem medlemsstater om spørgsmål vedrørende CBRN-sikring, således at der kan sættes hurtigere ind mod forestående trusler

· bedre udvikling og anvendelse af sporingssystemer i hele EU og

· sikring af, at beredskabet har de fornødne værktøjer til at redde liv og begrænse skader på ejendom i tilfælde af CBRN-hændelser.

Målet vil blive opfyldt ved at gennemføre de 133 foranstaltninger, der er beskrevet i den europæiske CBRN-handlingsplan, som er en del af CBRN-politikpakken.

EU's CBRN-handlingsplan er ikke en retsakt. De umiddelbare retlige og budgetmæssige konsekvenser for EU vil derfor kun kunne afledes af eventuelle fremtidige retsakter, som skal gennemføre handlingsplanen, og som vil skulle gøres til genstand for særskilte forudgående konsekvensanalyser – herunder en analyse af deres konsekvenser for økonomiske sektorer og forskningsmiljøer og en systematisk og streng kontrol for at sikre, at de er i overensstemmelse med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

4.3. De vigtigste indsatsområder

I handlingsplanen anføres tre hovedområder, som arbejdet med CBRN-sikring bør omfatte:

· forebyggelse – sikring af, at uautoriseret adgang til farlige CBRN-materialer vanskeliggøres mest muligt

· sporing – sikring af den fornødne kapacitet til at spore CBRN-materialer for at forebygge eller sætte ind i tilfælde af CBRN-hændelser

· beredskab og indsats – sikring af, at der kan sættes effektivt ind i tilfælde af hændelser, der involverer CBRN-materialer, og at den normale situation kan genoprettes hurtigst muligt.

Disse tre indsatsområder understøttes af en række tværgående foranstaltninger, som stort set gælder alle tiltag vedrørende CBRN-sikring.

4.4. Forebyggelse

Forebyggende foranstaltninger er det område, som der primært fokuseres på i CBRN-handlingsplanen. Det indebærer, at man på grundlag af solide risikovurderingsprocesser bør koncentrere indsatsen om et begrænset antal svage punkter, som kunne udnyttes til skadelige formål. Som noget af det første bør der derfor som led i CBRN-handlingsplanen foretages en prioritering af CBRN-materialer i højrisikogruppen på grundlag af en omhyggelig risikovurdering. Dette vil være en forudsætning for mange andre foranstaltninger, som specifikt vedrører CBRN-materialer i højrisikogruppen.

Ved efterfølgende tiltag vil man fokusere på at sikre CBRN-materialer og ‑anlæg, øge kontrollen over CBRN-materialer, gøre ansatte meget bevidste om sikring, forbedre identifikationen af mistænkelige transaktioner og af mistænkelig adfærd i forbindelse med CBRN-materialer i højrisikogruppen, forbedre sikringen af transport, øge informationsudvekslingen, forbedre import- og eksportordningerne og styrke samarbejdet om sikring af nukleare materialer.

4.5. Sporing

Sporing er et nødvendigt supplement til forebyggelse. Sporing er også afgørende for at sikre, at der sættes hensigtsmæssigt ind i tilfælde af en CBRN-hændelse, idet det uden sporing er umuligt at konstatere, hvilke materialer der er involveret i hændelsen. I en europæisk union uden indre grænser bør der installeres og anvendes sporingssystemer både ved EU's ydre grænser og i hver medlemsstat. Korrekt og hurtig sporing kan redde tusinde liv og give det nødvendige grundlag for en hensigtsmæssig indsats.

Arbejdet på EU-plan vedrørende brugen af udstyr til sporing af CBRN-materialer vil fokusere på at etablere minimumsstandarder for sporing, som skal anvendes overalt i EU, etablere afprøvnings-, testnings- og certificeringsordninger for sporing af CBRN og forbedre udvekslingen af god praksis for sporing af CBRN-materialer.

4.6. Beredskab og indsats

Der bør gøres mere for at styrke gældende foranstaltninger, navnlig med hensyn til CBRN-hændelser som følge af onde hensigter. Man skal være særlig opmærksom på CBRN-beredskabsplanlægning, styrkelse af kapaciteten til at træffe modforanstaltninger, styrkelse af informationsstrømmen, udvikling af bedre modelværktøjer og forbedring af kapaciteten til efterforskning af kriminalitet.

4.7. Tværgående foranstaltninger

De tværgående foranstaltninger i CBRN-handlingsplanen fokuserer på internationalt samarbejde, kommunikation med offentligheden, informationsværktøjer, uddannelse, personalesikkerhed, forskning og kriminalisering af CBRN-gerninger.

5. Gennemførelse

5.1. Eksisterende strukturer

Gennemførelsen af handlingsplanen bør primært ske ved hjælp af eksisterende strukturer. Selv om det i EU's handlingsplan påtænkes at etablere et mindre antal nye arbejdsgrupper, er disse hovedsageligt tænkt som midlertidige tidsbegrænsede arbejdsformer med et bestemt sigte.

På civilbeskyttelsesområdet vil arbejdet blive gennemført ved hjælp af Fællesskabets civilbeskyttelsesordning og det finansielle civilbeskyttelsesinstrument for at øge beredskabet over for CBRN-hændelser. Dette indebærer workshops, uddannelse (mindst én gang om året), udveksling af eksperter, simuleringsøvelser, udvikling af scenarier og kapacitetsvurderinger. Det er nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger til at øge EU's CBRN-indsatskapacitet, navnlig ved i højere grad at stille civilbeskyttelsesmoduler til rådighed og undersøge behovet for nye former for moduler samt muligheden for at placere vigtige moduler på stedet forud for større offentlige begivenheder. De forskellige arbejdsområder under ordningen vil blive strømlinet ved lanceringen af et europæisk CBRN-program, som skal gøre EU mere robust, og som samler de forskellige tiltag til civilbeskyttelse i EU's CBRN-handlingsplan og sikrer et konsolideret bidrag fra civilbeskyttelsesordningen til den overordnede gennemførelse af denne handlingsplan.

I sundhedssektoren er der allerede fastlagt en omfattende struktur. Udvalget for Sundhedssikkerhed og eksisterende informationsudvekslingsordninger, såsom EWRS, RAS BICHAT og RASFF, vil spille en vigtig rolle for gennemførelsen af sundhedsrelaterede foranstaltninger i handlingsplanen.

5.2. Den rådgivende CBRN-gruppe

CBRN-taskforcen har været af afgørende betydning for udformningen af denne politikpakke, og Kommissionen vil fortsætte samarbejdet med taksforcens medlemmer i gennemførelsesfasen ved at oprette og lede en rådgivende CBRN-gruppe. De undergrupper, der beskæftiger sig med spørgsmål vedrørende kemiske, biologiske og radiologiske/nukleare materialer kunne mødes to gange om året for at drøfte gennemførelsen af handlingsplanen efter dens vedtagelse, herunder den rapportering, de får fra de tidligere nævnte mindre antal arbejdsgrupper, der behandler specifikke emner. Undergrupperne kunne så aflægge beretning til den overordnede rådgivende gruppe, som behandler alle tværfaglige spørgsmål, og som kunne træde sammen en eller to gange årligt alt efter behov. Informationsudveksling og koordinering med eksisterende strukturer, såsom Rådets arbejdsgrupper, Udvalget for Sundhedssikkerhed og de grupper, der er oprettet i henhold til Euratom-traktaten, skal naturligvis sikres.

5.3. Kommissionens finansielle støtte

De vigtigste finansielle værktøjer, som Kommissionen råder over til støtte for gennemførelsen af denne politikpakke, er de eksisterende finansielle programmer, navnlig særprogrammet "Forebyggelse, beredskab og konsekvensstyring i forbindelse med terrorisme og andre sikkerhedsrelaterede risici" og særprogrammet "Forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet"[11]. Disse programmer dækker perioden frem til december 2013. Det årlige arbejdsprogram for begge finansielle programmer specificerer de beløb, der står til rådighed for gennemførelsen af denne politikpakke. Det er planlagt, at op til 100 mio. EUR vil blive stillet til rådighed til støtte for gennemførelsen af CBRN-handlingsplanen i perioden 2010-2013.

Yderligere midler fra følgende programmer og instrumenter vil også bidrage til CBRN-handlingsplanens gennemførelse.

Det finansielle civilbeskyttelsesinstrument[12] skal "støtte og supplere medlemsstaternes tiltag til beskyttelse af især mennesker, men også miljø og ejendom, herunder kulturværdier, i tilfælde af naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, terrorhandlinger, teknologiske ulykker, strålingsulykker eller miljøuheld og fremme forstærket samarbejde mellem medlemsstaterne om civilbeskyttelse"[13]. Dette instrument dækker også perioden frem til den 31. december 2013.

På forskningsområdet giver det syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration[14], navnlig den del, der vedrører sikkerhedsforskning, betydelige finansieringsmuligheder for de forskningsområder, der er prioriteret i EU's CBRN-handlingsplan. De CBRN-relaterede resultater (sporing og krisestyring) af de første forslagsindkaldelser viser sig allerede gradvist. Som de tidligere nævnte finansielle programmer løber dette rammeprogram frem til den 31. december 2013. Yderligere prioriteter inden for sikkerhedsforskning vil fremgå af arbejdet i det europæiske forum for forskning og innovation på sikkerhedsområdet (ESRIF), hvis rapport vil indeholde angivelser af fremtidige trusler fra CBRN-materialer samt det forsknings- og innovationsarbejde, der skønnes nødvendigt for at imødegå dem.

Via EU's sundhedsprogram 2008-2013 ydes der fortsat støtte til arbejdet i Udvalget for Sundhedssikkerhed og til initiativer om beredskab og indsats i tilfælde af CBRN-trusler mod folkesundheden.

Endelig har Europa-Kommissionen foreslået, at Den Europæiske Unions Solidaritetsfonds anvendelsesområde udvides, således at medlemsstater, hvis de virkelig rammes af en CBRN-hændelse, kan få hjælp herfra til at udbedre skaderne[15].

En af de specifikke måder, hvorpå midlerne til at gennemføre CBRN-handlingsplanen kunne anvendes, kunne være i form af støtte til én medlemsstat eller en gruppe medlemsstater til udvikling og gennemførelse af bestemte foranstaltninger. Dette skulle naturligvis ske under hensyntagen til medlemsstaternes og Kommissionens kompetencer og i overensstemmelse med gældende finansielle bestemmelser.

5.4. Tidsplan, rapporter og revision

EU's CBRN-handlingsplan vil blive revideret i 2013. Denne periode burde være lang nok til, at der kan gøres væsentlige fremskridt, og den svarer til den periode, hvor der ydes støtte til gennemførelsen fra de finansielle programmer. I løbet af denne periode vil der løbende blive aflagt rapport og ført tilsyn med gennemførelsen ved hjælp af den fortsatte inddragelse af den rådgivende gruppe, som beskrevet tidligere, herunder i form af rapporter til de respektive grupper i Rådet, der beskæftiger sig med CBRN-anliggender. Kommissionen vil ligeledes uarbejde en midtvejsrapport. Eftersom en handlingsplan er forholdsvis fleksibel, er det muligt at justere de fastlagte prioriteringer og foretage ændringer når som helst i gennemførelsesperioden.

6. Koordinering af sikkerhed og sundhed – et overblik over bedste praksis

En af konklusionerne af en tidligere undersøgelse om bioberedskab, som Kommissionen foretog sammen med Europol og de nationale håndhævende myndigheder og sundhedsmyndigheder, var, at man bør udvikle samarbejdet og forbedre koordineringen mellem de forskellige aktører, der er involveret i beredskabet og indsatsen i tilfælde af CBRN-hændelser. Selv om alle aktører arbejder for befolkningen, og deres førsteprioritet altid er at redde menneskeliv, vil deres tilgang til en hændelse uundgåeligt tage udgangspunkt i deres eget ansvarsområde. Myndighedernes forskellige opgaver skal sandsynligvis udføres under kaotiske forhold som følge af en traumatisk hændelse med måske mange sårede. Situationer af denne slags kræver god styring, og de må øves regelmæssigt, hvis den overordnede indsats skal være så velkoordineret og effektiv, som befolkningen med rette kan forvente.

For at hjælpe medlemsstaterne med at udveksle oplysninger om deres praksis på disse områder samlede Kommissionen resultaterne af tre forskellige regionale workshops, hvor forskellig praksis blev drøftet af eksperter fra medlemsstaterne, i ét dokument, som beskrev, hvad eksperterne fandt var bedste gældende praksis, navnlig på det kemiske og biologiske område. Dokumentet er alene tænkt som en hjælp til medlemsstaternes igangværende arbejde med at forbedre deres CBRN-beredskab.

7. Eksterne forbindelser

Den vigtigste del af gældende EU-politik for eksterne forbindelser vedrørende CBRN-truslen er EU's strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben, også kaldet EU's WMD-strategi, som blev vedtaget i december 2003. Denne strategi er for nylig blevet ajourført og revideret, hvilket resulterede i Rådets vedtagelse af "Nye EU-aktionslinjer i bekæmpelsen af spredning af masseødelæggelsesvåben (WMD) og deres fremføringsmidler" i december 2008[16]. Disse nye aktionslinjer og denne europæiske CBRN-pakke vil sammen med relevante fællesskabsinstrumenter, navnlig stabilitetsinstrumentet, have en gensidigt gunstig virkning for reduktionen af risici fra CBRN-materialer. Kommissionen vil på sin side sørge for en konsistent og koordineret tilgang til aktionslinjernes gennemførelse. I marts 2009 fremlagde Kommissionen en meddelelse om nuklear ikke-spredning[17] og mulige måder at styrke den på, især set på baggrund af bestemmelserne i Euratom-traktaten om nuklear sikkerhed.

Gennem stabilitetsinstrumentet hjælper Kommissionen tredjelande med at udvikle uddannelse og bistand vedrørende CBRN-risikominimering og CBRN-beredskab. EU's bistand er gradvist blevet udvidet fra at omfatte lande i det tidligere Sovjetunionen til at omfatte nye regioner, der giver anledning til bekymring, herunder Sydøstasien, Mellemøsten og dele af Afrika, navnlig på det nukleare og biologiske område. Gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolution 1540 vil blive yderligere styrket ved at støtte IAEA, ansætte tidligere WMD-eksperter, bekæmpe nukleart smugleri, herunder vildledende finansiel praksis, og bidrage til en mere effektiv eksportkontrol og mere effektive grænsekontrolsystemer. Regionale CBRN-ekspertisecentre vil være et middel til at udveksle bedste praksis, støtte kapacitetsopbygningen og dele erfaringer høstet på EU-plan med vigtige regioner. Stabilitetsinstrumentet skal med ca. 300 mio. EUR i perioden 2007-2013 bidrage til at udvikle en kultur med høj CBRN-sikkerhed og CBRN-sikring i hele verden.

Et vigtigt aspekt af stabilitetsinstrumentet er, at medlemsstaternes eksperter inddrages nøje ved hjælp af en ny ordning: ekspertstøtteordningen. Sammen med Kommissionen har medlemsstaternes eksperter foretaget en række besøg og afholdt en række workshopper i løbet af det seneste år for at fastlægge, hvilke områder der skal prioriteres højest. Udviklingen af nye sektorer i nye vækstlande og de dertil hørende risici for CBRN-spredning, navnlig i forbindelse med den såkaldte "nukleare renæssance" og bioteknologi, er især en stor udfordring. For at kontrollere sådanne risici støtter Kommissionen det initiativ, der går ud på at etablere multilaterale banker for nukleart materiale. Risikoen for, at terrorister forsøger at udnytte pandemier er også et problem for både sikkerheden og sundheden. Kommissionen agter derfor at fremme specifikke foranstaltninger, herunder varslingssystemer og udveksling af bedste praksis, med inddragelse af regionale organisationer. De regionale CBRN-ekspertisecentre vil være omdrejningspunkt for disse initiativer. Spørgsmål vedrørende truslen fra CBRN-materialer drøftes også i en række internationale fora[18] og behandles i internationale organisationer, såsom Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA), Organisationen for Forbud mod Kemiske Våben (OPCW), konvention om forbud mod biologiske våben og toksinvåben (BTWC), Interpol og initiativet vedrørende sundhedssikkerheden i verden (GHSI). Helt i overensstemmelse med artikel 19 i traktaten om Den Europæiske Union er en af de vigtigste anbefalinger i EU's CBRN-handlingsplan, at Den Europæiske Union bør gøre en større indsats for at fremsætte en samordnet holdning i sådanne internationale fora og på møder i disse internationale organisationer.

Generelt set indgår bekæmpelse af terrorisme i mange af de samarbejdsaftaler, som EU og tredjelande har indgået eller forhandler om. Rådet besluttede i 2002, at der skulle indsættes en standardklausul om terrorbekæmpelse i alle aftaler med tredjelande. Desuden er der siden november 2003 blevet indsat klausuler om masseødelæggelsesvåben i alle nye eller fornyede blandede aftaler, som nu dækker næsten 100 lande. Arbejdet vedrørende CBRN-anliggender med strategiske partnere, såsom USA, kan ligeledes udvikles yderligere på grundlag af den nuværende politikpakke.

Set fra et folkesundhedsperspektiv vil Kommissionen fortsat deltage i og yde støtte til arbejdet under initiativet vedrørende sundhedssikkerheden i verden, og den har til hensigt at fremlægge en meddelelse om sundhedssikkerhed i 2009, hvori den skitserer de interne og eksterne aspekter af sundhedssikkerhed.

8. Konklusioner

Det har høj prioritet for Kommissionen at beskytte befolkningen i Den Europæiske Union mod terrorisme og andre kriminelle trusler. Begivenheder over hele verden har vist, at terrorister fortsat har interesse i at skaffe kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare (CBRN) materialer. Den Europæiske Union er forpligtet til at sikre, at sådanne ukonventionelle trusler ikke bliver til virkelighed. EU's CBRN-handlingsplan vil i høj grad bidrage til, at denne forpligtelse kan opfyldes.

[1] Såsom FN-Sikkerhedrådets resolution 1540.

[2] 15708/03 og SN 400/03, nr. 68. Se også infra, punkt 7.

[3] 16589/07 af 17. december 2007.

[4] SN 4292/01 REV. 2.

[5] 14627/02.

[6] 15480/04.

[7] 14469/4/05, punkt 20 og 31.

[8] Se også Kommissionens meddelelse "Den internationale udfordring fra nuklear sikkerhed og sikring", KOM(2008) 312 endelig af 22.5.2008 og "Meddelelse om nuklear ikke-spredning", KOM(2009) 143 endelig af 26.3.2009.

[9] Rådets beslutning af 23. oktober 2001 – omarbejdet ved beslutning 2007/779, EUT L 314 af 1.12.2007, s. 9.

[10] Forordning (EF) nr. 1717/2006 (EUT L 327 af 24.11.2006, s. 1).

[11] EUT L 58 af 24.2.2007, s. 1 og 7.

[12] EUT L 71 af 10.3.2007, s. 9.

[13] Beslutning om indførelse af et finansielt civilbeskyttelsesinstrument, EUT L 71 af 10.3.2007, s. 9.

[14] Afgørelse nr. 1982/2006/EF, EUT L 412 af 30.12.2006, s. 1.

[15] Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af Den Europæiske Unions Solidaritetsfond KOM(2005) 108 endelig af 6.4.2005.

[16] 17172/08 af 17. december 2008.

[17] KOM(2009) 143 endelig af 26.3.2009.

[18] Såsom det globale initiativ til bekæmpelse af nuklear terrorisme (GICNT) og ordninger for kontrol med udførslen af produkter med dobbelt anvendelse, som f.eks. Gruppen af Leverandører af Nukleart Materiale, Wassenaar-arrangementet, Australien-Gruppen og kontrolordningen for missilteknologi.