DA    DA DA 
 
DA    DA  EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 10.5.2010 
SEK(2010) 411 endelig 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
Retningslinjer for vertikale begrænsninger 
 
DA 2   DA MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
Retningslinjer for vertikale begrænsninger 
(EØS-relevant tekst) 
 
INDHOLD 
 Punkt Side 
I. INDLEDNING 1-7  
1. Formålet med retningslinjerne 1-4  
2. Anvendelse af artikel 101 på vertikale aftaler 5-7  
II. VERTIKALE AFTALER, DE R NORMALT IKKE FALDER 
IND UNDER ARTI KEL 101, STK. 1 8-22  
1. Bagatelaftaler og små og mellemstore virksomheder 8-11  
2. Agentaftaler 12-21  
3 Underleveranceaftaler  22  III. GRUPPEFRITAGELSESFORORDNINGENS 
ANVENDELSE 23-73  
1. Legalitetsformodning efter gruppefritagelsesforordningen 23  
2. Gruppefritagelsesforordningens anvendelsesområde 24-46  
3. Alvorlige begrænsninger efter gr uppefritagelsesforordningen 47-59  
4. Alvorlige salgsbegrænsninger, som i individuelle tilfælde kan 
falde uden for rammerne af ar tikel 101, stk. 1, eller opfylde 
betingelserne i artikel 101, stk. 3 60-64  
5. Konkurrencebegrænsninger, der er udelukket fra gruppe-
fritagelsesforordningen 65-69  
6. Adskillelse 70-71  
7. Distribution af flere produkter via samme dist ributionssystem 72-73  
IV. INDDRAGELSE AF GRUPPEFRITAGELSEN OG 
UNDLADELSE AF AT ANVENDE DEN 74-85  
1. Inddragelse 74-78  
2. Undladelse af at anvende gr uppefritagelsesforordningen 79-85  
 
DA 3   DA V. MARKEDSAFGRÆNSNING OG BEREGNING AF 
MARKEDSANDELE 86-95  
1. Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante 
marked 86  
2. Det relevante marked for bere gning af markedsandelstærsklen 
på 30 % efter gruppefritagelsesforordningen 87-92  
3. Beregning af markedsandelen efter gruppefritagelses-
forordningen 93-95  
VI. HÅNDHÆVELSE AF REGLERNE I KONKRETE 
TILFÆLDE 96-229  
1. Analysegrundlaget 96-127  
1.1. Negative virkninger af vertikale begrænsninger 100-105  
1.2. Positive virkninger af vertikale begrænsninger 106-109  
1.3. Analysemetoder 110-127  1.3.1. Relevante faktorer for vurderin gen efter artikel 101, stk. 1 111-121  
1.3.2. Relevante faktorer for vurderin gen efter artikel 101, stk. 3 122-127  
2. Analyse af bestemte former for vertikale begrænsninger 128-229  
2.1. Mærkeeksklusivitet 129-150  
2.2. Eneforhandling 151-167  2.3 Eksklusiv kundetildeling 168-173  
2.4. Selektiv distribution 174-188  
2.5. Franchiseaftaler 189-191  2.6. Eksklusiv levering 192-202  
2.7. Distributionsvederlag 203-208  
2.8. Aftaler om kategoristyring 209-213  2.9. Kombinationsklausuler 214-222  
2.10. Detailprisbinding  223-229  
 
DA 4   DA I. INDLEDNING 
1. Formålet med retningslinjerne 
1) I disse retningslinjer fastsættes princippern e for vurdering af vertikale aftaler efter i 
henhold til artikel 101 i traktaten om  Den Europæiske Unions funktions-
måde*(herefter "artikel 101")1. Begrebet vertikale aftaler er defineret i artikel 1, 
stk. 1, litra a), i Kommissionens forordni ng (EU) nr. 330/2010 af 20. april 2010 om 
anvendelse af artikel 101, stk. 3, i tr aktaten om Den Europæiske Unions 
funktionsmåde på kategorier af ve rtikale aftaler og samordnet praksis2 (herefter 
"gruppefritagelsesforordninge n") (se punkt (24)-(46)). Diss e retningslinjer er uden 
betydning for en eventuel samtidig anve ndelse af artikel 102 i traktaten om Den 
Europæiske Unions funktionsmåde (herefte r "artikel 102") på vertikale aftaler. 
Retningslinjerne er struktureret på følgende måde: 
– afsnit II (punkt (8)-(22)) beskriver de ver tikale aftaler, der normalt ikke falder 
ind under artikel 101, stk. 1 
– afsnit III (punkt (23)-(73 )) redegør for betingelser ne for gruppefritagelses-
forordningens anvendelse 
– afsnit IV (punkt (74)-(85)) redegør fo r principperne for inddragelse af 
gruppefritagelsen og undlade lse af at anvende den 
– afsnit V (punkt (86)-(95)) giver retnings linjer for afgrænsning af det relevante 
marked og beregning af markedsandele 
– afsnit VI (punkt (96)-(229)) beskrive r Kommissionens generelle analyse-
grundlag og dens håndhævelsespolitik i konkrete sager vedrørende vertikale 
aftaler. 
2) Disse retningslinjer finder anvendelse på både varer og tje nesteydelser, selv om visse 
vertikale begrænsninger fortrinsvis anvende s inden for varedistribution. Der kan også 
indgås vertikale aftaler både om mellemprodukter og færdigprodukter og 
-tjenesteydelser. Medmindre andet er anfø rt, gælder analysen og argumenterne i 
disse retningslinjer for alle typer varer og tjenesteydelser og alle omsætningsled. 
Udtrykket "produkter" omfatter altså både  varer og tjenesteydelser. Udtrykkene 
"leverandør" og "køber" anvendes for alle omsætningsled. Gruppefritagelses-forordningen og disse retningslinjer gælder ikke for aftaler med endelige forbrugere, 
der ikke er virksomheder, eftersom artik el 101 kun finder anvendelse på aftaler 
mellem virksomheder. 
                                                
 
* Med virkning fra den 1. december 2009 er artik el 81 og 82 i EF-traktaten blevet til henholdsvis 
artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (her efter "TEUF"). De to 
regelsæt er indholdsmæssigt identiske. I denne me ddelelse skal henvisninger til artikel 101 og 102 i 
TEUF efter omstændighederne forstås som henvisninger til henholdsvis EF-traktatens artikel 81 og 82. 
Med TEUF er der endvidere sket en række terminologisk e ændringer, bl.a. er "F ællesskabet" erstattet af 
"Unionen" og "fællesmarkedet" af "det indre marked". Terminologien fra TEUF vil blive bruget overalt 
i disse retningslinjer. 
1 Disse retningslinjer erstatter Kommissionens meddelelse om retningslinjer for vertikale begrænsninger, 
EFT C 291 af 13.10.2000, s. 1.  
2 EUT L 102 af 23.4.2010, s. 1. 
 
DA 5   DA 3) Med udsendelsen af disse retningslinjer har Kommissionen ønsket at gøre det lettere 
for virksomhederne selv at foretage en vur dering af deres vertikale aftaler i henhold 
til EU's konkurrenceregler. De kriterier, der ops tilles i disse retningslinjer, må ikke 
anvendes rent mekanisk, men skal anvendes i lyset af de konkr ete omstændigheder i 
hver enkelt sag. Hver sag skal vurde res på grundlag af dens konkrete 
omstændigheder.  
4) Disse retningslinjer ændrer ikke gælde nde retspraksis ved Retten og Domstolen ved 
Den Europæiske Unions Domstol, for så vidt angår anvendelsen af artikel 101 på 
vertikale aftaler. Kommissionen v il fortsat holde opsyn med, hvordan 
gruppefritagelsesforordninge n og retningslinjerne fungerer, på grundlag af 
oplysninger om markedet fra interess erede parter og nationale konkurrence-
myndigheder og vil eventuelt revidere denn e meddelelse i lyset af den fremtidige 
udvikling og sine erfaringer. 
2. Anvendelse af artikel 1 01 på vertikale aftaler 
5) Artikel 101 finder anvendelse på vertikal e aftaler, der kan påvirke samhandelen 
mellem medlemsstater, og som hindrer, be grænser eller fordrejer konkurrencen 
(herefter "vertikale begrænsninger")3. Artikel 101 giver et retsgrundlag for vurde-
ringen af vertikale begrænsninger, som tager hensyn til sondringen mellem 
konkurrenceskadelige og konkurrencefremmen de virkninger: Artikel 101, stk. 1, 
indeholder et forbud mod aftaler, der mærkbart begrænser eller fordrejer 
konkurrencen, mens artikel 101, stk. 3, fritage r de aftaler, der er forbundet med 
tilstrækkelige fordele til, at de konkurre nceskadelige virkninger opvejes, fra dette 
forbud4. 
6) For de fleste vertikale begrænsni nger gælder, at der kun opstår konkurrence-
problemer, hvis der ikke er tilstrækkelig konkurrence på et eller flere niveauer, 
dvs. hvis der er en vis markedsstyrke enten på udbyder- eller på afta gersiden eller på 
begge sider. Vertikale begrænsninger er  normalt mindre skadelige end horisontale 
begrænsninger, og de kan give betydelige muligheder for effektivitetsgevinster. 
7) Formålet med artikel 101 er at sikre, at  virksomhederne ikke bruger aftaler – i denne 
sammenhæng vertikale aftaler – til at be grænse konkurrencen på markedet til skade 
for forbrugerne. Vurdering af vertikale begrænsninger har også betydning i relation 
til det mere overordnede mål om et integreret indre marked. Markedsintegration virker fremmende for konkurrencen inden for EU. Når det er lykkedes at få afskaffet 
de statslige barrierer mellem medlemsstat erne, bør virksomhederne derfor ikke 
kunne genindføre dem. 
                                                
 
3 Se bl.a. Domstolens domme i forenede sager 56/64 og 58/64, Grundig-Consten  mod Kommissionen , 
Sml. 1966, s. 299; og sag 56/65, Technique Minière  mod Maschinenbau Ulm , Sml. 1966, s. 235; og 
Rettens dom i sag T-77/92, Parker Pen  mod Kommissionen , Sml. 1994 II, s. 549. 
4 Se Kommissionens meddelelse om anvendelsen af trak tatens artikel 81, stk. 3 (EFT C 101 af 27.4.2004, 
s. 97) med hensyn til Kommissionens generelle me todologi og fortolkning af betingelserne for 
anvendelse af artikel 101, stk. 1, og i særdeleshed artikel 101, stk. 3.  
 
DA 6   DA II. VERTIKALE AFTALER, DER NORMALT IKKE FALDER IND UNDER 
ARTIKEL 101, STK. 1  
1. Bagatelaftaler og små og mellemstore virksomheder 
8) Aftaler, der ikke kan påvirke handelen mellem medl emsstaterne mærkbart eller 
begrænse konkurrencen mærkbart, hvad enten det er tilsigtet eller en konsekvens, 
falder ikke ind under artike l 101, stk. 1. Gruppefritagelsen finder kun anvendelse på 
aftaler, der falder ind under artikel 101, stk. 1. Disse retningslinjer har ingen 
indvirkning på anvendelsen af Meddelelse  fra Kommissionen om aftaler af ringe 
betydning, der ikke indebærer en mærkbar begrænsning af konkurrencen i henhold til 
artikel 81, stk. 1, i traktaten om opre ttelse af Det Europæiske Fællesskab 
(bagatelaftaler)5 eller fremtidige bagatelmeddelelser. 
9) Med forbehold af de betingelser, der i bagatelmeddelelsen er fastsat angående 
alvorlige begrænsninger og kumulative vir kninger, anses vertikale aftaler mellem 
virksomheder, der ikke har en markedsandel på over 15 % på det relevante marked, normalt for ikke at falde ind under artikel 101, stk. 1
6. Der gælder ikke nogen 
formodning om, at vertikale aftaler mellem virksomheder med en markedsandel på 
over 15 % automatisk er i strid med artikel 101, stk. 1. Aftaler mellem virksomheder 
med en større markedsandel end de 15 % har ikke nødvendigvis nogen mærkbar 
indvirkning på handelen mellem medlem sstater og medfør er heller ikke 
nødvendigvis nogen mærkbar konkurrencebegrænsning7. Sådanne aftaler skal 
vurderes i deres retlige og økonomiske sammenhæng. Kriterierne for vurdering af konkrete aftaler er an ført i nr. 96-229. 
10) Aftaler, der indeholder de alvorlige begrænsninger, der omhandles i bagatel-
meddelelsen, kan falde ind under artikel 101, st k. 1, selv om tærsklen på 15 % ikke 
er overskredet, forudsat at handel en mellem medlemsstater og konkurrence-
forholdene påvirkes mærkbart. Der henvi ses i denne forbindelse til Rettens og 
Domstolens retspraksis på området
8. Der henvises også til, at det kan være 
nødvendigt at vurdere både de positive og de negative virkninger af alvorlige 
konkurrencebegrænsninger, jf. punkt ( 47) i disse retningslinjer.  
11) Medmindre der er tale om kumulative vi rkninger og alvorlige be grænsninger, er det 
endvidere Kommissionens opfattelse, at ve rtikale aftaler mellem små og mellemstore 
virksomheder som defineret i bilaget ti l Kommissionens henstilling af 6. maj 2003 
om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder9 sjældent 
mærkbart vil kunne påvirke handelen mellem medlemsstater eller mærkbart 
begrænse konkurrencen som om handlet i artikel 101, stk. 1,  og derfor normalt ikke 
falder ind under artikel 101, st k. 1. I tilfælde hvor sådann e aftaler alligevel opfylder 
betingelserne for anvendelse af artike l 101, stk. 1, vil Kommissionen normalt ikke 
                                                 
5 EFT C 368 af 22.12.2001, s. 13. 
6 For aftaler mellem konkurrenter er bagatel-markedsandelsgrænsen på 10 % for deres markedsandel 
tilsammen på hvert berørt relevant marked.  
7 Se Rettens dom i sag T-7/93, Langnese-Iglo  mod Kommissionen , Sml. 1995 II, s. 1533, præmis 98. 
8 Se Domstolens domme i sag 5/69, Völk mod Vervaecke , Sml. 1969, s. 295; sag 1/71, Cadillon  mod 
Höss , Sml. 1971, s. 351, og sag C-306/96, Javico  mod Yves Saint Laurent , Sml. 1998 I, s. 1983, 
præmis 16 og 17. 
9 EUT L 124 af 20.5.2003, s. 36. 
 
DA 7   DA indlede en procedure, idet der ikke fo religger en tilstræ kkelig EU-interesse, 
medmindre disse virksomheder  tilsammen eller hver især indtager en dominerende 
stilling på en væsentlig del af det indre marked. 
2. Agentaftaler 
2.1 Definition af agentaftaler 12) En agent er en juridisk eller fysisk person, der bemyndiges til på en anden persons 
(agenturgiverens) vegne enten i agentens eget navn eller i agenturgivers navn at 
forhandle og/eller indgå kontrakter om: 
– agenturgivers køb af varer el ler tjenesteydelser, eller 
– salg af varer eller tjenesteydels er, der leveres af agenturgiver. 
13) Den afgørende faktor for afgørelsen af, om der er tale om en agentaftale, i 
forbindelse med anvendelsen af artike l 101, stk. 1, er de n økonomiske eller 
kommercielle risiko, der påhviler agenten i forbindelse med den virksomhed, hvortil 
han er blevet udpeget som agent af agenturgiver
10. I den forbindelse er det ikke 
relevant for vurderingen, om agenten handler for én eller flere agenturgivere. Det har 
heller ingen større betydning, hvad parterne kalder deres aftale, eller hvordan den 
betegnes i national lovgivning. 
14) Der er tre typer økonomiske eller kommercielle risici, som er afgørende for, hvorvidt 
der reelt er tale om en agentaftale i fo rbindelse med anvendelsen af artikel 101, 
stk. 1. For det første er der de kontraktspec ifikke risici, der er direkte forbundet med 
de kontrakter, som agenten indgår og/eller fo rhandler på agenturgivers vegne, f.eks. 
risici i forbindelse med fi nansiering af lagre. For det andet er der risiciene i 
forbindelse med markedsspecifikke investeringe r. Der er her tale om investeringer, 
der særligt er nødvendige for den type virk somhed, som agenten af agenturgiver er 
blevet udpeget til at udøve, dvs. nødvendige  for at agenten kan indgå og/eller 
forhandle den pågældende type kontra kter. Sådanne investeringer er normalt 
irreversible ("sunk costs"), såfremt de i kke kan anvendes til andre aktiviteter eller 
alene kan sælges med betydeligt tab i det tilfælde, at den pågældende virksomhed 
opgives. For det tredje er de r risici i forbindelse med a ndre aktiviteter på det samme 
produktmarked, når agenturgiveren forla nger, at agenten varetager sådanne 
aktiviteter – ikke som agen t på agenturgiverens vegne, men for egen regning. 
15) Aftalen vil være at betragte som en ag entaftale i forbindelse med anvendelsen af 
artikel 101, stk. 1, hvis agenten ikke eller kun i ubetydeligt omfang bærer en risiko 
for de kontrakter, der indgås og/eller fo rhandles på agenturgivers vegne, for 
markedsspecifikke investeringer vedrørende  det pågældende aktivitetsområde og for 
andre aktiviteter, som agenturgiveren fo rlanger varetaget på det samme produkt-
marked. Risici, som er knyttet til selve den virksomhed, der består  i at optræde som 
agent i almindelighed, og som f.eks. bero r på, at agentens indkomst afhænger af, 
                                                 
10 Se Rettens dom i sag T-325/01, Daimler Chrysler  mod Kommissionen , Sml. 2005 II, s. 3319; 
Domstolens domme i sag C-217/05, Confederación Espanola de Empresarios de Estaciones de Servicio  
mod CEPSA , Sml. 2006 II, s. 11987; og i sag C-279/06, CEPSA Estaciones de Servicio SA mod LV 
Tobar e Hijos SL , Sml. 2008 I, s. 6681. 
 
DA 8   DA hvor godt han udfører sit arbejde som agent, eller på generelle investeringer i f.eks. 
lokaler eller personale, er imidlertid  ikke relevant for denne vurdering. 
16) En aftale vil således normalt blive betragtet som en agentaftale i forbindelse med 
anvendelsen af artikel 101, stk. 1, når agen ten ikke har ejendomsretten til de købte 
eller solgte aftalevarer eller ikke selv leverer aftalevarerne, og når agenten 
a) ikke bidrager til dækning af omkostningerne ved levering/køb af aftalevarerne 
eller -tjenesteydelserne, herunder omkostn inger ved transport af varerne. Dette 
udelukker ikke agenten fra at udføre tr ansporten, hvis omkostningerne derved 
dækkes af agenturgiver 
b) ikke for egen regni ng og risiko lagerfører afta levarerne, herunder dækker 
omkostningerne ved finansiering af og tab på lagre, men omkostningsfrit kan returnere usolgte varer til agenturgiver, medmindre agenten ha r pådraget sig et 
erstatningsansvar (f.eks. fordi han i kke har truffet rimelige sikkerheds-
foranstaltninger for at undgå tab af lagre) 
c) ikke påtager sig ansvaret over for tr edjemand for skade, der forvoldes af det 
solgte produkt (produktansv ar), medmindre han som agent har pådraget sig et 
erstatningsansvar herfor 
d) ikke påtager sig ansvaret for kundern es manglende opfyldelse af kontrakten, 
med undtagelse af tab af agentens provision, medmindre agenten har pådraget sig et erstatningsansvar (f.eks. ved at undlade at træffe rimelige sikkerheds- 
eller tyverisikringsforansta ltninger eller indberette tyve ri til agenturgiver eller 
politiet eller videregive alle tilgængelige oplysninger om kundens finansielle 
soliditet til agenturgiver) 
e) ikke, hverken direkte e ller indirekte, er forpligtet til at investere i salgs-
fremmende foranstaltninger, f.eks. ved at bidrage til agenturgivers reklame-budgetter 
f) ikke foretager markedsspecifikke i nvesteringer i udstyr, lokaler eller 
uddannelse af personale, som f.eks. en  benzinopbevarings tank i forbindelse 
med detailsalg af benzin eller særligt software til en forsikringsagents salg af forsikringspolicer, uden at blive holdt fuldt skadesløs af agenturgiver,  
g) ikke udøver andre aktiviteter på det samme produktmarked på agenturgivers 
forlangende uden at blive holdt fu ldt skadesløs af agenturgiver. 
17) Denne liste er ikke udtømmende. Men når agenten påtager sig en  eller flere af de 
risici eller omkostninger, der er nævnt i punkt (14), (15) og (16) , vil aftalen mellem 
agenten og agenturgiveren ikke blive betragtet som en agentaftale. Risiko-
spørgsmålet må vurderes fra sag til sag og ud fra de økonomiske realiteter frem for 
den juridiske form. Af prak tiske grunde vil risikoanalys en ofte starte med en 
vurdering af de aftalespecifi kke risici. Hvis agenten har af talespecifikke risici, er det 
tilstrækkeligt til at drage den konklusion, at ag enten er en uafhængig distributør. Har 
agenten derimod ingen aftalesp ecifikke risici, er det nødvend igt at fortsætte analysen 
med en vurdering af risiciene i forbinde lse med markedsspecifikke investeringer. 
Hvis agenten ikke har nogen aftalespecifikke  risici eller risici i forbindelse med 
 
DA 9   DA markedsspecifikke investeringer,  kan det endelig blive nødve ndigt at vurdere risici i 
forbindelse med andre aktiviteter, det kræves, agenten udfører på det samme 
produktmarked.  
2.2 Anvendelse af artikel 10 1, stk. 1, på agentaftaler 
18) For de agentaftaler, der næ rmere er afgrænset i afsnit 2.1, gælder det, at agentens 
købs- eller salgsopgaver udgør en del af ag enturgiverens virksomhed. Eftersom det 
er agenturgiveren, der bærer den kommerc ielle og finansielle risiko ved køb og salg 
af aftalevarerne, falder alle forpligtelser pålagt agenten i forbindelse med de kontrakter, vedkommende forhandler eller i ndgår på vegne af agenturgiveren, uden 
for artikel 101, stk. 1. Følgende forpligte lser påhvilende agenten vil normalt blive 
anset for at indgå som en integreret del af agentaftalen, da de alle vedrører 
agenturgivers muligheder for at bestemme  omfanget af agentens virksomhed i 
forbindelse med aftalevarerne eller -tjene steydelserne, hvilket er afgørende, hvis 
agenturgiver bærer risiciene og derfor  må være i stand til at fastlægge 
forretningsstrategien:  
a) begrænsninger med hensyn til det område, hvor agenten kan sælge disse varer 
eller tjenesteydelser 
b) begrænsninger med hensyn til, hvil ke kunder agenten må sælge disse varer 
eller tjenesteydelser til 
c) den pris og de vilkår, agenten skal anvende ved sa lg eller køb af  disse varer 
eller tjenesteydelser. 
19) Ud over bestemmelser om vilkårene for agentens salg eller køb af aftalevarer på 
agenturgivers vegne indeholder agentaftaler  ofte bestemmelser om forholdet mellem 
agenten og agenturgiver. De kan bl.a. indeho lde en bestemmelse om, at agenturgiver 
ikke må udpege andre agenter i relation til en bestemt transaktionstype eller 
kundegruppe eller et bestemt område (eneag entur), og/eller en bestemmelse om, at 
agenten ikke må optræde som agent el ler forhandler for virksomheder, der 
konkurrerer med agenturgiver (konkurren ceklausuler). Eftersom agentens 
virksomhed er selvstændig i forhold til agen turgiverens, kan bestemmelser angående 
forholdet mellem agenten og agenturgiveren  være i strid med artikel 101, stk. 1. 
Bestemmelser om eneagentur vil normalt ikke have konkurrencebegrænsende virkninger. Konkurrenceklausuler i form af forbud mod at købe eller sælge andre 
mærker eller forbud mod konkurrence efter aftalens ophør, påvirker konkurrencen 
mellem forskellige mærker (interbrandkonkurrencen) og kan være i strid med artikel 101, stk. 1, hvis de medfør er eller bidrager til en (kumulativ) afskærmning af 
det relevante marked for sa lg eller køb af afta levarerne (jf. afsnit VI.2.1). Sådanne 
bestemmelser kan eventuelt være omfattet af gruppefritagelsesforordningen, især når 
betingelserne i forordningens artikel 5 er opfyldt. Det kan også være, at konkrete 
bestemmelser kan være begrundet i hensynet ti l effektivitetsgevinster, der falder ind 
under artikel 101, stk. 3, hvilket er  beskrevet i pu nkt (144)-(148). 
20) En agentaftale kan også falde ind unde r artikel 101, stk. 1, selv om agenturgiver 
bærer alle de relevante økonomiske og kommer cielle risici, når aftalen letter en 
ulovlig samordning. Dette kan f.eks. være tilfældet, når en række agenturgivere 
benytter de samme agenter og kol lektivt udelukker andre fra at benytte disse agenter, 
 
DA 10   DA eller når de benytter agenterne til at foretage samordning af markedsførings-
strategierne eller udveksle følsomme markedsoplysninger mellem agenturgiverne.  
21) Når agenten bærer en eller flere af de relevante risici  beskrevet i punkt (16), er 
aftalen mellem agenten og agenturgiveren  ikke en agentaftale i relation til 
artikel 101, stk. 1. I den situa tion vil agenten blive betr agtet som en selvstændig 
virksomhed, og aftalen mellem agenten og agenturgiveren vil være omfattet af artikel 101, stk. 1, på samme måde so m enhver anden vertikal aftale.  
3. Underleveranceaftaler  
22) Ved underleveranceaftaler er der tale om, at en virksomhed (ordregiveren) 
overdrager teknologi eller udstyr til en underleverandør, der forpligter sig til ved 
hjælp heraf at producere bestemte pr odukter (udelukkende) for ordregiveren. 
Underleveranceaftaler er også omfa ttet af Kommissionens meddelelse 
af 18. december 1978 om bedømmelse af underleveranceaftaler i forhold til artikel 85, stk. 1, i traktaten om opret telse af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab
11 (herefter benævnt "underleveran cemeddelelsen"). I henhold til denne 
meddelelse, der fortsat er gældende, falder underleveranceaftaler, hvorved 
underleverandøren forpligter sig til at producere bestem te produkter udelukkende for 
ordregiveren, almindeligvis ikke ind unde r forbuddet i artikel 101, stk. 1, når den 
pågældende teknologi eller det pågældende udstyr er nødvendigt, for at underleverandøren kan produ cere produkterne. Andre begr ænsninger, der pålægges 
underleverandøren, f.eks. en forpligtelse til ikke at udføre eller udnytte egen 
forskning og udvikling eller til ikke at producere for tredjemand generelt, kan imidlertid falde ind under artikel 101
12. 
III. GRUPPEFRITAGELSESFORORDNINGENS  ANVENDELSE   
1. Legalitetsformodning efter gr uppefritagelsesforordningen  
23) For de fleste vertikale begrænsn ingers vedkommende kan der kun opstå 
konkurrenceproblemer, hvis der i et eller flere led ikke er en tilstrækkelig 
konkurrence, dvs. hvis der er en vis mark edsstyrke i enten le verandørleddet eller 
køberleddet eller i begge led. For så vidt de ikke indeholder alvorlige 
konkurrencebegrænsninger med et konkurre ncebegrænsende formål, indebærer 
gruppefritagelsesforordninge n en legalitetsformodning fo r vertikale aftaler, som 
afhænger af leverandørens og købe rens markedsandel. I henhold til 
gruppefritagelsesforordningens  artikel 3 er det levera ndørens markedsandel på det 
marked, hvor han sælger aftalevarern e eller -tjenesteydelserne, og køberens 
markedsandel på det marked, hvor han køber aftalevarerne eller -tjenesteydelserne, 
der er afgørende for, om gruppefritagelsen finder anvendelse. For at gruppefritagelsen kan finde anvendelse, må hverken leverandørens eller køberens 
markedsandel overstige 30 %. Afsnit V nede nfor indeholder retningslinjer for, 
hvordan det relevante marked nærmere afgr ænses, og hvordan markedsandelene skal 
beregnes. Over denne markedsandelsgrænse på 30 % er der ingen formodning for, at en vertikal aftale falder ind under artikel 101, stk. 1, eller ikke opfylder betingelserne 
                                                
 
11 EFT C 1 af 3.1.1979, s. 2. 
12 Se punkt 3 i underleverancemeddelelsen.  
 
DA 11   DA i artikel 101, stk. 3, men der er heller i ngen formodning for, at vertikale aftaler 
omfattet af artikel 101, stk. 1, normalt vil opf ylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. 
2. Gruppefritagelsesforordningens anvendelsesområde  
2.1 Definition af vertikale aftaler  24) Gruppefritagelsesforordningens artikel 1, st k. 1, litra a), define rer vertikale aftaler 
som "aftaler eller samordnet praksis mellem to eller flere virksomheder, der i relation 
til denne aftale eller denne praksis virker inden for forskellige produktions- eller distributionsled, når denne aftale eller denne  praksis vedrører de betingelser, hvorpå 
parterne kan købe, sælge eller videre sælge visse varer eller tjenester." 
25) Definitionen af vertikale aftaler i pun kt (24) indeholder fi re hovedelementer: 
a) Gruppefritagelsesforordningen finder  anvendelse på aftaler og samordnet 
praksis. Den finder ikke anvendelse på  virksomheders ensidige adfærd. En 
sådan ensidig adfærd kan falde ind under artikel 102, der indeholder forbud 
mod misbrug af dominerende stilling. For at der er ta le om en aftale efter 
artikel 101, er det tilstrækkeligt, at part erne har givet udtryk for en fælles vilje 
til at optræde på markedet på en bestemt måde. Det er uden betydning, i 
hvilken form denne hensigt er udtrykt , når bare formen loyalt gengiver 
parternes hensigt. Hvis der ikke fo religger nogen udtrykkelig aftale, som 
afspejler en samstemmende vilje, er de t Kommissionen, der skal bevise, at den 
ene parts ensidige handlemåde foregår med den anden parts samtykke. Når der 
er tale om vertikale aftaler, er der to måder, hvorpå det kan fastslås, om der er 
samtykke til en konkret ensidig handlemåde . Det kan for det første udledes af 
beføjelser, som parterne måtte have i he nhold til en på forhånd indgået generel 
aftale. Hvis denne på forhånd indgåede af tale bestemmer, at en part siden kan 
eller skal anlægge en konkret ensidig handlemåde, som vil være bindende for 
den anden part, kan det danne grundlag fo r at fastslå, at den anden part har 
givet sit samtykke til denne handlemåde
13. For det andet vi l Kommissionen i 
mangel af et sådant udtrykkeligt samtykke kunne påvise et stiltiende samtykke. 
Det forudsætter for det første, at det be vises, at den ene pa rt udtrykkeligt eller 
stiltiende beder om den anden parts samarbejde for at kunne gennemføre sin ensidige handlemåde, og for det andet at den anden part opfylder dette ønske ved at iværksætte denne ensidige handlemåde i praksis
14. Hvis f.eks. en 
leverandør meddeler, at han ensidigt vil indskrænke leverancerne for at 
forhindre parallelhandel, og distributøre rne omgående reducerer deres ordrer 
og ophører med parallelhandel, må disse distributører anses for stiltiende at 
have givet samtykke til leverandørens ensidige handlemåde. Den konklusion 
kan imidlertid ikke drages, hvis distri butørerne fortsætter deres parallelhandel 
eller søger at finde nye måder at dr ive parallelhandel på. På samme måde 
gælder det for vertikale af taler, at et stiltiende samtykke kan udledes af, hvor 
stort et pres en part lægger  på den anden part eller de andre parter i en aftale for 
at gennemtvinge sin ensidige po litik, sammenholdt med antallet af 
distributører, der rent fak tisk i praksis følger leverandørens ensidige politik. 
                                                 
13 Domstolens dom i sag C-74/04 P, Kommissionen mod Volkswagen AG , Sml. 2006 I, s. 6585. 
14 Rettens dom i sag T-41/96, Bayer AG  mod Kommissionen , Sml. 2000 II, s. 3383. 
 
DA 12   DA F.eks. er et system med overvågning og sanktioner, hvor en leverandør straffer 
de distributører, der ikke følger hans ensidige politik, et indicium for et 
stiltiende samtykke i leverandørens ensi dige politik, hvis de tte system sætter 
leverandøren i stand til at føre sin politik  ud i livet. De to måder at påvise et 
samtykke, som er beskrevet i dette punkt , kan fastslås, kan benyttes sammen. 
b) Aftalen eller den samordnede praksis skal bestå mellem to eller flere 
virksomheder. Vertikale aftaler med e ndelige forbrugere, der ikke driver 
erhvervsvirksomhed, er ikke omfattet af  gruppefritagelsen. Generelt falder 
aftaler med endelige forbrugere ikke ind under artikel 101, stk. 1, idet artiklen 
kun finder anvendelse på aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder  og samordnet praksis mellem 
virksomheder. Dette er ikke til hinder for, at traktatens artikel 102 kan finde 
anvendelse. 
c) Aftalen eller den samordnede praksis skal bestå mellem virksomheder, der i 
relation til aftalen virker i forskellige produktions- e ller distributionsled. Der 
kan f.eks. være tale om, at den ene virk somhed fremstiller et råmateriale, som 
den anden bruger som input, eller at de n ene virksomhed er producent, den 
anden grossist og den tredje detailfor handler. Dette udelu kker ikke, at en 
virksomhed kan være aktiv i mere e nd ét produktions- elle r distributionsled. 
d) Aftalen eller den samordnede praksi s skal vedrøre de betingelser, hvorpå 
aftaleparterne, dvs. leverandøren og køberen, "kan købe, sælge eller 
videresælge visse varer eller tjenester".  Dette afspejler, at gruppefritagelses-
forordningen tager sigte på at omfatte købs - og distributionsaf taler. Der er her 
tale om aftaler, som vedrører betingels erne for køb, salg eller videresalg af 
varer eller tjenesteydelser , der leveres af leverandør en, og/eller betingelserne 
for køberens salg af de varer eller tje nesteydelser, hvori ovennævnte varer eller 
tjenesteydelser indgår. Bå de de varer eller tjenest eydelser, der leveres af 
leverandøren, og de varer eller tjeneste ydelser, hvori de indgår, anses for at 
være aftalevarer eller af taletjenesteydelser i he nhold til gruppefritagelses-
forordningen. Gruppefritagelsesforordninge n finder anvendelse på vertikale 
aftaler om alle varer og tjeneste ydelser, både færdigprodukter og 
mellemprodukter. Den eneste undtagelse er  automobilsektoren, så længe den er 
omfattet af en særlig gruppefritagelse som gruppefritagelsen i Kommissionens forordning (EF) nr. 1400/2002 af 31. juli 2002 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vert ikale aftaler og samordnet praksis inden 
for motorkøretøjsbranchen
15 eller efterfølgende fo rordninger. Køberen kan 
videresælge de leverede varer eller tjene steydelser eller bruge dem som input i 
sin egen produktion. 
26) Gruppefritagelsesforordningen finder også anvendelse på varer, der sælges og købes 
med henblik på udlejning til tredjemand. Egen tlige leje- og leasingaftaler er dog ikke 
omfattet, da der ikke er tale om, at levera ndøren sælger varer elle r tjenesteydelser til 
køberen. Mere generelt omfatter gruppefr itagelsen ikke begrænsninger eller 
forpligtelser, der ikke er knyttet til v ilkårene for køb, salg og videresalg, og som 
parterne kan have indføjet i en ellers vertikal aftale, så som et forbud, der forhindrer 
                                                 
15 EFT L 203 af 1.8.2002, s. 30. 
 
DA 13   DA parterne i at gennemføre selvstændigt forsknings- og udviklingsarbejde. Desuden 
udelukker gruppefritagelsesforordningens artikel  2, stk. 2-5, direkte e ller indirekte, at 
forordningen kan finde anvendelse på visse vertik ale aftaler.  
2.2 Vertikale aftaler mellem konkurrenter 
27) Gruppefritagelsesforordningens artikel 2, stk. 4, udelukker udtrykkeligt "vertikale 
aftaler mellem konkurrerende virksomheder" fra sit anvendelsesområde. Vertikale aftaler mellem konkurrenter er, for så vidt an går virkningerne af en  eventuel ulovlig 
samordning, omfattet af Kommissionens re tningslinjer for anvendelsen af EF-
traktatens artikel 81 på horisontale samarbejdsaftaler
16, men aftalernes vertikale 
aspekter skal vurderes efter nærvære nde retningslinjer. I gruppefritagelses-
forordningens artikel 1, stk. 1, litra c), defineres en konkurrerende virksomhed som 
en "faktisk eller poten tiel konkurrent". Hvis to virksomheder er aktive på det samme 
produktmarked, betragtes de som konkurrenter . En virksomhed betragtes som en 
potentiel konkurrent til en anden virksomhed , hvis det er sandsynligt, at førstnævnte 
virksomhed i tilfælde af en mindre, men varig stigning i de relative priser inden for et 
kort tidsrum på normalt ikke over et år  ville foretage de nødvendige ekstra 
investeringer eller afholde de andre omkostninger, der måtte være nødvendige, for at 
gå ind på det relevante marked, som den anden virksomhed operer på, hvis aftalen 
ikke havde fandtes. Denne vurdering skal fore tages på et realistis k grundlag; en rent 
teoretisk mulighed for at træde ind på markedet er ikke tilstrækkelig17. En distributør, 
der giver en producent specifikationer ti l fremstilling af bestemte varer under 
distributørens mærke, er ikke at betragte som en producent af de varer, der sælges 
under distributørens mærke.  
28) Gruppefritagelsesforordningens artikel 2, stk. 4, indeholder to  undtagelser fra den 
generelle regel om, at vert ikale aftaler mellem konkurrent er ikke er omfattet af 
gruppefritagelsen. Disse undtagel ser drejer sig om aftaler,  der ikke er gensidige. 
Ikke-gensidige aftaler mellem konkurrenter  er omfattet af gruppefritagelsen, hvis 
a) leverandøren er producen t og distributør, mens køberen alene er distributør og 
ikke er en konkurrent i produktionsleddet, e ller b) leverandøren er  en tjenesteyder, 
der opererer i flere omsætningsled, mens køberen opererer i deta illeddet og ikke en 
konkurrent i det omsætningsled, hvor han købe r aftaletjenesteydelserne. Den første 
undtagelse drejer sig om situationer, hvor de r er tale om parallel distribution, dvs. at 
producenten af bestemte produkter også opt ræder som forhandler af dem og dermed 
som konkurrent til selvstændige forhandl ere af de pågældende produkter. Ved 
parallel distribution anses den potent ielle indvirkning på konkurrenceforholdet 
mellem producenten og forhandleren i deta illeddet normalt for at være mindre end 
den virkning, som den vertikal e leveringsaftale potentielt kan have på konkurrencen i 
produktions- eller detailleddet. Den anden undt agelse omfatter tilsvarende tilfælde af 
parallel distribution, men i dette tilfælde  er der tale om tjenesteydelser, hvor 
leverandøren også leverer tjenesteydelse r i samme omsætningsled som køberen. 
                                                 
16 EFT C 3 af 6.1.2001, s. 2. Disse retningslinjer er under revision.  
17 Se Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse med Fælles-
skabets konkurrenceret, EFT C 372 af 9.12.1997, s. 5, punkt 20-24, Kommissionens Trettende 
Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 55, og Kommissionens beslutning 90/410/EØF i 
sag nr. IV/32.009 - Elopak/Metal Box-Odin , EFT L 209 af 8.8.1990, s. 15. 
 
DA 14   DA 2.3 Sammenslutninger af detailhandlere 
29) Ifølge gruppefritagelsesfo rordningens artikel 2, stk. 2,  omfatter gruppefritagelsen 
også vertikale aftaler, de r indgås af en sammenslutning af virksomheder, som 
opfylder visse betingelser, hvilket betyder, at vertikale aftaler, der indgås af alle 
andre sammenslutninger, er udelukke t fra gruppefritagelsesforordningens 
anvendelsesområde. Vertikale aftale r mellem en sammenslutning og dens 
medlemmer eller mellem en sammenslutni ng og dens leverandører falder kun ind 
under gruppefritagelsesforordningen, hvis samtlige medlemmer af sammenslutningen er detailforhandlere af varer (ikke tjenesteydelser), og i ngen af medlemmerne har en 
omsætning, der overstiger 50 mi o. EUR. Detailhandlere er forhandlere, der videre-
sælger varer til de ende lige forbrugere. Hvis det kun er et begrænset antal 
medlemmer af sammenslutningen, der har en omsætning, der overstiger tærsklen på 50 mio. EUR, og disse medlemmer tilsa mmen tegner sig for mindre end 15 % af 
alle medlemmernes omsætning tilsam men, vil dette norma lt ikke påvirke 
vurderingen i henhold til artikel 101. 
30) I en virksomhedssammenslutning kan der være tale om såvel horisontale som 
vertikale aftaler. De horisontale aftaler skal vurderes efter principperne i 
retningslinjerne for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 på horisontale 
samarbejdsaftaler
18. Hvis det på grundlag af denne vurdering konkluderes, at et 
samarbejde mellem virksomheder om køb eller salg kan accepteres, skal der 
foretages en yderligere vurderi ng af de vertikale aftale r, som sammenslutningen har 
indgået med sine leverandører  eller sine medlemmer. Si dstnævnte vurdering skal 
foretages på grundlag af gruppefrita gelsesforordningen og nærværende 
retningslinjer. For eksempel skal horisont ale aftaler indgået mellem medlemmerne af 
sammenslutningen eller beslutninger tru ffet af sammenslutningen, f.eks. en 
beslutning om at forpligte medlemme rne til at foretage deres indkøb hos 
sammenslutningen eller en beslutning om at tildele medlemmerne eneforhandlings-
områder, i første omgang vurderes som horis ontale aftaler. Når det på grundlag af 
denne vurdering konkluderes, at den horis ontale aftale i kke er konkurrence-
begrænsende, bliver det nødvendigt at vurdere de vertikale aftaler mellem 
sammenslutningen og de enkelte medlemme r eller mellem sammenslutningen og 
leverandørerne. 
2.4 Vertikale aftaler med bestemmelser om  intellektuelle ejendomsrettigheder (IP) 
31) Efter gruppefritagelsesforordningens ar tikel 2, stk. 3, omfatte r gruppefritagelsen 
vertikale aftaler, der indeholder visse best emmelser om overdrage lse af IP til køberen 
eller om dennes udnyttelse deraf, hvilket bety der, at alle andre vertikale aftaler med 
IP-bestemmelser er udelukket fra gruppefrita gelsesforordningen. Forordningen finder 
anvendelse på vertikale aftaler med IP-beste mmelser, når følgende fem betingelser er 
opfyldt: 
a) IP-bestemmelserne skal være en del af en vertikal aftale, dvs. en aftale, der 
vedrører de betingelser, hvorpå parter ne kan købe, sælge eller videresælge 
visse varer eller tjenesteydelser 
                                                 
18 Se punkt (27). 
 
DA 15   DA b) IP-rettighederne skal være ove rdraget eller licen seret til køberen 
c) IP-bestemmelserne må ikke være aftalens hovedformål d) IP-bestemmelserne skal være dire kte forbundet med køberens eller hans 
kunders anvendelse, salg eller videresa lg af varer eller tjenesteydelser. I 
tilfælde af franchising, hvor udnyttelsen af IP sker i mark edsføringsøjemed, 
forhandles varerne eller tjenesteydel serne af hovedfranchisetageren eller 
franchisetagerne 
e) IP-bestemmelserne må ikke i forhold til aftalevarerne eller -tjenesteydelserne 
indeholde konkurrencebegræ nsninger, der har samme formål som vertikale 
begrænsninger, der ikke er fritaget  efter gruppefritagelsesforordningen. 
32) Disse betingelser sikrer, at gruppefrita gelsesforordningen kun kan finde anvendelse 
på vertikale aftaler, hvor anvendelsen, sa lget eller videresalget af varer eller 
tjenesteydelser kan gennemføres mere effek tivt, fordi der overdrages eller licenseres 
IP-rettigheder til køberen. Med andre ord kan begrænsninger vedrørende 
overdragelsen eller udnyttelsen af IP være omfattet af gruppefrita gelsen, når aftalens 
hovedformål er køb eller distribution af varer eller tjenesteydelser. 
33) Den første betingelse gør det klart, at overd ragelsen af IP skal indgå i en aftale om 
køb eller distribution af varer eller en aftale om  køb eller levering af tjenesteydelser 
og ikke i en aftale om overdragelse af e ller tildeling af IP-licens med henblik på 
fremstilling af varer eller en ren licensaftal e. Gruppefritagelsen omfatter f.eks. ikke: 
a) aftaler, hvorved den ene part giver den anden en opskrift på en bestemt 
drikkevare samt licens til produktion heraf 
b) aftaler, hvorved den ene part giver de n anden en form eller originalkopi samt 
licens til at fremstille og distribuere kopier 
c) rene licenser på et varemærke el ler logo med henblik på merchandising 
d) sponsoraftaler om retten til at reklamer e med, at man er officiel sponsor for en 
begivenhed 
e) licenser på ophavsrettigheder, såsom radio- og tv-kontrakter om retten til at 
optage og/eller transmittere en begivenhed. 
34) Den anden betingelse gør det klart, at  gruppefritagelsesfor ordningen ikke finder 
anvendelse, når det er køberen, der overdrager IP-rettigheder til leverandøren, uanset om de vedrører produktion eller distribut ion. En aftale om overdragelse af IP-
rettigheder til leverandøren, eventuelt med begrænsninger i leverandørens salg, er 
ikke omfattet af gruppefritagelsen. Dette betyder især, at underleverancer, der 
indebærer overførsel af knowhow til en underleverandør
19, ikke falder ind under 
gruppefritagelsesforordninge n (se også punkt (22)). Ve rtikale aftaler, hvorved 
køberen kun giver leverandøren specifikati oner, der beskriver de varer eller 
                                                 
19 Se meddelelsen om underleveranceaftaler (nævnt i punkt (22)). 
 
DA 16   DA tjenesteydelser, der skal leveres, er dog omfattet af gruppefritagelsens 
anvendelsesområde. 
35) Den tredje betingelse gør det klart, at  overdragelsen eller licenseringen af IP-
rettigheder ikke må være aftalens hovedformål, hvis gruppefritagelsesforordningen 
skal finde anvendelse. Hovedf ormålet skal være køb, salg eller videresalg af varer 
eller tjenesteydelser, og IP-bestemmelserne skal blot bidrage til gennemførelsen af den vertikale aftale. 
36) Den fjerde betingelse kræver, at IP-bes temmelserne skal lette køberens eller dennes 
kunders anvendelse, salg eller videresalg af  varer eller tjenesteydelser. Varerne eller 
tjenesteydelserne til brug e ller videresalg leveres normalt af licensgiver, men kan 
også indkøbes af licenstager fra tredjema nd. IP-bestemmelserne vedrører normalt 
markedsføringen af varer og tjenesteydelser. Dette er f.eks. tilfældet ved en franchiseaftale, hvor franchisegiveren sælger  varer til franchisetageren med henblik 
på videresalg og giver fran chisetageren licens til udnytte lse af sit varemærke og sin 
knowhow ved markedsføringen af varerne, e ller hvor leverandøren af en koncentreret 
ekstrakt giver køberen licens til at fort ynde og aftappe ekstrakten, inden produktet 
sælges som drikkevare. 
37) Den femte betingelse unde rstreger, at IP-bestemmelserne ikke må have samme 
formål som nogen af de alvorlige konkurre ncebegrænsninger, der er opregnet i 
gruppefritagelsesforordningens  artikel 4, eller nogen af de  begrænsninger, der er 
udelukket fra gruppefritagelsesforordninge ns anvendelsesområ de i medfør af 
forordningens artikel 5 (jf. punkt (47 )-(69) i nærværende retningslinjer). 
38) IP-rettigheder, der er relevante for gennemførelsen af ve rtikale aftaler som 
omhandlet i gruppefritagelsesforordninge ns artikel 2, stk. 3, vedrører normalt 
følgende tre hovedområder: varemærker, ophavsrettigheder og knowhow.  
Varemærker 
39) En varemærkelicens til en forhandler  kan være knyttet til distributionen af 
licensgiverens produkter i et bestemt område. Hv is der er tale om en eksklusiv licens, 
har aftalen karakter af en eneforhandlingsaftale. 
Ophavsrettigheder 
40) Forhandlere af varer, der er omfattet af ophavsrettighede r (bøger, software osv.), kan 
af rettighedshaveren forpligtes til kun at videresælge varen på betingelse af, at 
køberen, der kan være en anden forhandler el ler en endelig forbruger, ikke krænker 
ophavsretten. Sådanne forpligtelser for videreforhandleren er omfattet af 
gruppefritagelsen, i det omfang de i det hele taget falder ind unde r artikel 101, stk. 1. 
41) Aftaler om levering af fysiske kopier af softwareprodukter til videresalg, hvor 
forhandleren ikke opnår licens for noge n rettighed over softwareprodukterne, men 
kun har ret til at videresælge kopien, betrag tes i relation til gruppefritagelsen som 
aftaler om levering af varer til videresalg. Ved denne distributionsform meddeles der kun licens for softwareprodukterne mellem rettighedshaveren og brugeren af 
softwareprodukterne. Det sker eventuelt i fo rm af en såkaldt "shrink wrap" licens, 
 
DA 17   DA dvs. at pakken med den fysiske kopi indeholder en række betingelser, som den 
endelige forbruger anses for at have accepteret, når han har åbnet pakken. 
42) Købere af hardware, der indeholder ophavsretligt beskyttet software, kan af 
rettighedshaveren blive pålagt ikke at kr ænke ophavsretten, og må derfor ikke tage 
kopier og videresælge den pågældende soft ware eller tage kopier og bruge dem i 
forbindelse med anden hardware. Sådanne  brugsrestriktioner er omfattet af 
gruppefritagelsesforordningen, i det om fang de overhovedet falder ind under 
artikel 101, stk. 1. 
Knowhow 
43) Franchiseaftaler, med undtagelse af produk tionsfranchiseaftaler, er det mest oplagte 
eksempel på, at en køber får overført knowhow til markedsføringsformål20. 
Franchiseaftaler omfatter licenser på inte llektuelle ejendomsrettigheder vedrørende 
varemærker eller logoer og knowhow med henb lik på anvendelse og distribution af 
varer eller levering af tjenesteydelser. Fo ruden IP-licenser yder franchisegiveren 
normalt franchisetageren kommerciel eller teknisk bistand i hele aftalens løbetid, eksempelvis leveringsservice, uddannelse, rådgivning om fast ejendom, finansiel 
planlægning mv. Licensen og bistande n indgår som faste bestanddele af 
franchisemodellen.  
44) Licenser i franchiseaftaler er omfattet af  gruppefritagelsesforor dningen, hvis alle fem 
betingelser i punkt (31) er opfyldt. Beti ngelserne er normalt opfyldt, eftersom 
franchisegiveren i henhold til de fleste franchiseaftaler, også i hovedfranchiseaftaler, normalt leverer varer og/eller tjenesteydels er, navnlig tjenesteydelser i form af 
kommerciel eller teknisk bist and, til franchisetageren. IP-r ettighederne gø r det lettere 
for franchisetageren at videresælge de produkt er, der leveres af franchisegiveren eller 
en af denne udpeget leverandør, eller at udnytte disse produkter og sælge de 
produkter og tjenesteydelser, der følger heraf. Hvis franchiseaftalen kun eller 
primært kun vedrører IP-licenser, er den ikke omfattet af gruppefritagelses-
forordningen, men Kommissionen vil som hovedr egel anvende de principper, der er 
fastsat i gruppefritagelsesfo rordningen og i disse retn ingslinjer, på aftalen.  
45) Følgende IP-relaterede fo rpligtelser anses normalt fo r at være nødvendige for at 
beskytte franchisegiverens intellektuelle ejendomsrettigheder og, hv is de falder ind 
under artikel 101, stk. 1, er de ogs å omfattet af gruppefritagelsen: 
a) en pligt for franchisetageren til hve rken direkte eller indirekte at udøve nogen 
virksomhed af tilsvarende art 
b) en pligt for franchisetageren til ik ke at erhverve økonomiske interesser i en 
konkurrerende virksomhed, som ville give ham indflydelse på denne 
virksomheds økonomiske adfærd 
c) en pligt for franchisetageren til ikke  at videregive den af franchisegiveren 
meddelte knowhow til tredjemand, så  længe denne knowhow ikke er 
almindeligt kendt 
                                                
 
20 Punkt 43-45 finder tilsvarende anvendelse på andre ty per distributionsaftaler, som indebærer overførsel 
af væsentlig knowhow fra leverandør til køber. 
 
DA 18   DA d) en pligt for franchisetageren til at videregive alle erfaringer, som han måtte 
opnå under sin udnyttelse af franchisen, til franchisegiveren og give franchisegiveren og andre franchisetagere ikke-eksklusiv licens for den knowhow, som disse erfaringer indebærer 
e) en pligt for franchisetageren til at un derrette franchisegiveren om krænkelser af 
de intellektuelle ejendomsrettigheder, han har fået licens på, og retsforfølge 
eller bistå franchisegiveren med at retsfo rfølge krænkelser af disse rettigheder 
f) en pligt for franchisetageren til ikke at udnytte den knowhow, han har fået 
licens på af franchisegiv eren, til andre formål end udnyttelse af franchisen 
g) en pligt for franchisetageren til ikke uden franchisegiverens samtykke at 
overdrage de rettigheder og forpligtelser, der følger af franchiseaftalen, til andre. 
2.5 Forholdet til andre grup pefritagelsesforordninger 
46) I gruppefritagelsesforordningens  artikel 2, stk. 5, er det fastsat, at forordningen ikke 
gælder "for vertikale aftale r, hvis genstand er omfatte t af anvendelsesområdet for 
andre gruppefritagelsesforordninger, me dmindre andet er fastsat i sådanne 
forordninger". Gruppefritagelsesforordningen gæld er derfor ikke for vertikale aftaler, 
der er omfattet af Kommissionens foror dning (EF) nr. 772/2004 af 27. april 2004 om 
anvendelse af traktatens artikel 81, st k. 3, på kategorier af  teknologioverførsels-
aftaler
21, forordning (EF) nr. 1400 /2002 om anvendelse af traktatens artikel 81, 
stk. 3, på kategorier af vertikale aftale r og samordnet praksis inden for motor-
køretøjsbranchen22 eller Kommissionens fo rordning (EF) nr. 2658/2000 
af 29. november 2000 om anvendelse af traktate ns artikel 81, stk. 3, på kategorier af 
specialiseringsaftaler23 og Kommissionens foro rdning (EF) nr. 2659/2000 
af 29. november 2000 om anvendelse af traktate ns artikel 81, stk. 3, på kategorier af 
forsknings- og udviklingsaftaler24, der fritager vertikale aftaler, der indgås sammen 
med horisontale aftaler, eller fremtidige forordninger herom, medmindre andet er 
fastsat i disse forordninger. 
3. Alvorlige begrænsninger efter gruppefritagelsesforordningen 
47) Artikel 4 i gruppefritagelsesforordninge n indeholder en liste  over alvorlige 
begrænsninger, hvis tilstedeværelse i en vertik al aftale bevirker, at hele aftalen falder 
uden for gruppefritagelsesforor dningens anvendelsesområde25. Hvis en aftale 
                                                 
21 EUT L 123 af 27.4.2004, s. 11. 
22 Se punkt (25). 
23 EFT L 304 af 5.12.2000, s. 3. 
24 EFT L 304 af 5.12.2000, s. 7. 
25 Denne liste over alvorlige begrænsninger gælder for vertikale aftaler, der angår handel inden for 
Unionen. Med hensyn til vertikale aftaler, der drejer sig om eksport til eller import/reimport fra lande 
uden for Unionen, henvises der til Domstolens dom i sag C-306/96, Javico  mod Yves Saint Laurent , 
Sml. 1998 I, s. 1983. I denne dom statuerede Domstolen i præmis 20, at "en aftale, hvorved 
forhandleren forpligter sig over for producenten til at lade de af aftalen omfattede varer være bestemt til at forhandles på et marked, der ligger uden for Fællesskabet, ikke kan antages at have til formål 
mærkbart at begrænse konkurrencen på det fælles marked eller at kunne påvirke handelen mellem 
medlemsstaterne". 
 
DA 19   DA indeholder en af disse alvorlige begrænsni nger, formodes aftalen at falde ind under 
artikel 101, stk. 1. Der gælder også en formodning om, at aftalen sandsynligvis ikke opfylder betingelserne i arti kel 101, stk. 3, og at gruppefrit agelsen derfor ikke finder 
anvendelse. Virksomhederne kan dog i konk rete tilfælde godtgøre, at der er 
konkurrencefremmende virkninger, der kan falde ind under artikel 101, stk. 3
26. Hvis 
virksomhederne godtgør, at en det er sandsyn ligt, at det vil give effektivitetsfordele 
at medtage den alvorlige begrænsning i afta len, og påviser, at alle betingelserne i 
artikel 101, stk. 3, generelt er opfyldt, vil Kommissionen s kulle foretage en reel 
vurdering af de sandsynlige konkurrenceskadelige virkning er, før den tager endelig 
stilling til, om betingelserne  i artikel 101, stk. 3, er opfyldt27.  
48) Den alvorlige begrænsning, der er om handlet i gruppefritagelsesforordningens 
artikel 4, litra a), vedrører detailprisbindi ng, dvs. aftaler eller sa mordnet praksis, der 
direkte eller indirekte har til formål at fast sætte en fast eller mindste videresalgspris 
eller et fast eller mindste prisniveau, som køberen skal overholde. I tilfælde af 
aftalebestemmelser eller samordnet praksis,  der direkte fastsætte r videresalgsprisen, 
er begrænsningen helt åbenbar. Prisbi nding kan dog også foregå indirekte. Som 
eksempel herpå kan nævnes en aftale om  fastsættelse af forhandleravancen, om 
fastsættelse af den maksimale rabat, som en forhandler må yde i forhold til et givet 
prisniveau, om ordninger, som gør leverandø rrabatter eller refusion af udgifter til 
salgsfremmende foranstaltninger betinget af  overholdelse af et bestemt prisniveau, 
om sammenknytning af den givne vi deresalgspris med konkurrenternes 
videresalgspriser, samt trusler, intimideri ng, advarsler, sanktioner,  forsinkelser eller 
standsning af leverancer el ler opsigelse af aftalen i tilfælde af manglende 
overholdelse af et givet pris niveau. Direkte elle r indirekte midler til prisbinding kan 
gøres mere effektive, hvis de kombineres me d foranstaltninger, de r tager sigte på at 
afsløre forhandlere, som anvender lavere  priser, f.eks. ved indførelse af 
prisovervågningssystemer elle r krav om, at detailhandlerne skal indberette andre 
medlemmer af distributionsnett et, der fraviger det fastsatte prisniveau. En direkte 
eller indirekte prisbinding kan også gøres mere effektiv, hvis den kombineres med 
foranstaltninger, der kan reducere køberens incitament til at sænke videresalgsprisen, 
som f.eks. når leverandøren trykker en ve jledende udsalgspris på produktet eller 
forpligter kunden til at anvende en "mestbegunstigelsesklausul". De samme indirekte midler og de samme "understøttende" fo ranstaltninger kan bruges til at få 
maksimumspriser eller vejledende priser ti l at fungere som bindende priser. Brugen 
af en bestemt understøttende foranstaltning e ller en leverandørs udlevering af en liste 
med vejledende priser eller maksimumspriser til køberen anses dog ikke i sig selv for at føre til prisbinding. 
49) Ved agentaftaler fastsætter agenturgiver normalt salgsprisen, eftersom agenten ikke 
bliver ejer af varerne. Hvis  en sådan aftale imidlertid ikke er at betragte som en 
agentaftale i relation til arti kel 101, stk. 1 (jf. punkt (12)-( 21)), vil et krav om, at 
agenten ikke eller kun i begrænset omfang må dele sin faste eller variable provision 
med kunden, udgøre en alvorlig begrænsni ng efter gruppefritagelsesforordningens 
                                                
 
26 Se især punkt 106-109, der giver en generel beskrive lse af mulige effektivitetsfordele i forbindelse med 
vertikale begrænsninger og afsnit VI.2.10 om detailprisbinding. Se generelt også Meddelelse fra 
Kommissionen — Retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 3, EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97. 
27 Hvad der her beskrives som to særskilte skridt, kan i praksis være en løbende proces, hvor parterne og 
Kommissionen i flere omgange underbygger deres respektive argumenter.  
 
DA 20   DA artikel 4, litra a). For at undgå en sådan alvorlig begrænsning i aftalen bør agenten 
derfor frit kunne sænke den pris, som kunde n faktisk skal betale, uden dermed at 
reducere agenturgivers indkomst28. 
50) Den alvorlige begrænsning, der er om handlet i gruppefritagelsesforordningens 
artikel 4, litra b), vedrører aftaler eller samordnet praksis,  der direkte eller indirekte 
har til formål at begrænse salg, der foretage s af en køber, som er part i aftalen, eller 
af dennes kunder, for så vidt som disse be grænsninger vedrører det område eller den 
kundegruppe, hvortil køberen eller dennes kunder må sælge aftalevarerne eller -tjenesteydelserne. Denne alvorlige begrænsning indebærer en markedsopdeling 
i områder eller kundegrupper. Den kan bero på direkte forpligtelser, såsom et forbud mod passivt salg til bestemte kunder eller ti l kunder i bestemte om råder eller en pligt 
til at henvise ordrer fra så danne kunder til andre forhandl ere. Den kan også bero på 
indirekte foranstaltninger, der tager sigte på at få forhandleren til at afstå fra passivt 
salg til sådanne kunder, som f.eks. afvisning eller reduktion af bonus eller rabatter, 
leveringsstandsning, reduktion af leveran cer eller af de le verede mængder til 
forhandlerens område eller kundegruppe, trus ler om kontraktopsigelse, krav om en 
højere pris for varer, der eksporteres, be grænsninger angående hvor stor en del af 
varerne, der må eksporteres, eller pligt til at tilbagegive fortjenesten. Den kan 
desuden bero på, at leverandøren ikke yder en EU-dækkende garantiservice, hvor alle forhandlere er forpligtede ti l at yde garantiservice og får udgifterne hertil refunderet 
af leverandøren, også for så vidt angår pr odukter, der sælges på  deres område af 
andre forhandlere
29. Sandsynligheden for, at en såda n praksis vil blive betragtet som 
en begrænsning af køberens passive salg, er endnu større, når den kombineres med, 
at leverandøren indfører et overvågningssystem for at kont rollere varernes faktiske 
bestemmelsessted, f.eks. brug af differentie ret mærkning eller forskellige serienumre. 
Men at forhandleren pålægges pligt til at skilte med leverandørens varemærke, 
betragtes ikke som en alvorlig konkurrenceb egrænsning. Eftersom artikel 4, litra b), 
kun drejer sig om begrænsninger i køberens eller dennes kunders salg, betyder det, at 
begrænsninger i leverandørens salg he ller ikke betragtes som alvorlige 
begrænsninger, idet der dog skal tages hensyn til, hvad der anføres i punkt (59) angående salg af reservedele i relation til gruppefritagelsesforordningens artikel 4, litra e). Artikel 4, litra b), finder anvendels e, uden at det berører en begrænsning 
angående køberens forretningssted. Gruppe fritagelsesforordninge n ophører således 
ikke med at finde anvendelse, hvis det aftales, at køberen kun må have sine forretninger og lagre på en bestemt adresse, et  bestemt sted eller i et bestemt område.  
51) Der er fire undtagelser fra den al vorlige begrænsning, der er nævnt i 
gruppefritagelsesforordningens artikel 4, litra b). Den førs te undtagelse i artikel 4, 
litra b) (i) giver en leverandør mulighed for at begrænse en forhandlers aktive salg i 
et område eller til en kundegruppe, som en a nden forhandler har f ået eneret på, eller 
                                                
 
28 Se f.eks. Kommissionens beslutning 91/562/EØF i sag nr. IV/32.737 - Eirpage , EFT L 306 
af 7.11.1991, s. 22, især betragtning (6). 
29 Hvis leverandøren ikke refunderer sine forhandlere deres udgifter i forbindelse med den EU-dækkende 
garanti, er det muligt at aftale med disse forhandler e, at en forhandler, som sælger uden for sit eget 
område, skal betale den forhandler, der er udpeget til det pågældende område, et gebyr beregnet på 
basis af omkostningerne ved den garantiservice, der udføres, samt en passende fortjeneste. En sådan ordning vil muligvis ikke blive betragtet som en begrænsning af forhandlernes ret til at sælge uden for 
deres eget område (se Rettens dom i sag T-67/01 , JCB Services mod Kommissionen , Sml. 2004-II, 
s. 49, præmis 136-145) .  
 
DA 21   DA som leverandøren har forbeholdt sig selv. De r er givet eneret til et område eller en 
kundegruppe, når leverandøren indvilliger i at sælge sit produkt til kun én forhandler til salg i et bestemt område eller til en  bestemt kundegruppe, og eneforhandleren er 
beskyttet mod, at alle leverandørens øvrige kund er i Fællesskabet aktivt sælger i hans 
område eller til hans kundegruppe, uafhængi gt af leverandørens salg. Leverandøren 
kan kombinere tildelingen af et enefor handlingsområde og en bestemt kundegruppe 
med f.eks. at udpege en eneforhandler for en bestemt kundegruppe i et bestemt område. Denne beskyttelse af eneforhandl ingsområder og ener et til kundegrupper 
skal dog åbne mulighed for passivt salg til sådanne områder eller kundegrupper. I 
relation til gruppefritagelsesforordningens  artikel 4, litra b), definerer Kommissionen 
"aktivt" og "passivt " salg således: 
–  Ved "aktivt" salg forstås aktiv henvendelse til individuelle kunder,  f.eks. i form 
af adresserede breve, herunder uopford rede e-mails, eller besøg, eller aktiv 
henvendelse til en bestemt kundegruppe e ller bestemte kunde r i et bestemt 
område, gennem reklamer i medierne, på internettet eller andre salgsfremstød, 
der specifikt er rettet mod denne kundegruppe eller kunder i det pågældende 
område. Reklamer og salgsfremmende tilta g, der kun er attraktive for køberen, 
hvis de (også) når ud til en bestemt kundegruppe eller kunder i et bestemt 
område, betragtes som aktivt salg til denne kundegruppe eller kunderne i dette bestemte område.  
–  Ved "passivt" salg forstås besvar else af uopfordred e henvendelser fra 
individuelle kunder, herunder levering af varer eller tjenesteydelser til disse 
kunder. Generelle reklamer eller salgsf remstød, der når frem til kunder i andre 
forhandleres (eksklusive) områder eller kundegrupper, men som udgør en rimelig måde til at nå ud til kunder uden for disse områder eller kundegrupper, f.eks. ved at nå ud til kunder i ens eget område, anses for at være passivt salg. 
Generelle reklamer eller salgsfremstød be tragtes som en rimelig måde at nå ud 
til sådanne kunder på, hvis de t vil kunne betale sig for køberen at investere i 
dem, også selv om de ikke når ud til kunder i andre forhandleres (eksklusivt tildelte) områder eller kundegrupper.  
52) Internettet er et meget effektivt middel ti l at nå ud til et større antal og en videre 
kreds af kunder end hvis man benytter mere traditionelle salgsmetoder, hvilket er 
forklaringen på, at visse former for begræn sninger i adgangen til at bruge internettet 
behandles som (videre)salgsbegrænsninger. I princippet må enhver forhandler have 
lov til frit at gøre brug af inte rnettet til at sælge sine vare r. Generelt betragtes det, at 
en forhandler har et websted, som en form fo r passivt salg, eftersom det er en rimelig 
måde, hvorpå kunderne kan finde frem til en forhandler. Brug af et websted kan have virkninger uden for forhandlerens eget  område og egen kundegruppe, men disse 
virkninger skyldes teknologien, der giver nem adgang, uanset hvor man befinder sig. 
Hvis en kunde besøger en forhandlers websted og kontakter forhandleren, og en 
sådan kontakt fører til salg og levering, skal  dette betragtes som passivt salg. Det 
samme gælder, hvis en kunde vælger (automa tisk) at blive løbende orienteret af 
forhandleren, og dette resulterer i et sal g. Det, at der gives mulighed for at vælge 
forskellige sprog på webstedet, ændrer ikke i sig selv ved, at der er  tale om et passivt 
salg. Således betragter Kommissionen følg ende begrænsninger som eksempler på 
alvorlige begrænsninger i passivt salg, fordi de kan begrænse forhandlerens 
muligheder for at nå ud til et større  antal og en videre kreds af kunder: 
 
DA 22   DA a) aftaler om, at en (ene)forhandler  skal forhindre kunder i en anden 
(ene)forhandlers område fra at gå i nd på sit websted eller skal sørge for 
automatisk omdirigering af kunder til producentens eller andre 
(ene)forhandleres websteder. Dette er ikke til hinder for en aftale om, at 
forhandlerens websted også skal indeholde en række links til andre forhandleres og/eller leverandørens websted  
b) aftaler om, at en (ene)forhandler  skal standse kundetransaktioner over 
internettet, hvis det af kundernes kredit kortoplysninger fremgår, at de ikke har 
adresse inden for forhandler ens (eksklusive) område  
c) aftaler om, at en forhandler skal be grænse den andel af sit samlede salg, der 
foregår via internettet. Dette er ikke  til hinder for, at leverandøren uden at 
begrænse forhandlerens internetsalg ka n kræve, at køberen sælger mindst en 
absolut mængde (i værdi eller omfang) af  produkterne uden om internettet for 
at sikre en effektiv drift af hans fysi ske forretningssted, ligesom det heller ikke 
er til hinder for, at leverandøren sikrer  sig, at forhandleren s internetaktiviteter 
fortsat stemmer overens med leverandør ens distributionsmodel (se punkt (54) 
og (56)). Den del, der kræves solgt på traditionel vis, kan være den samme for 
alle købere eller fastsat individuelt for hver køber ud fra objektive kriterier som 
f.eks. køberens størrelse i forhold til he le distributionsnettet eller køberens 
beliggenhed 
d) aftaler om, at forhandleren skal beta le en merpris for de varer, han har til 
hensigt at sælge via internettet, i for hold til de varer, han vil sælge fra sit 
fysiske forretningssted. Dette er ikke til hinder for, at leverandøren kan aftale 
med køberen, at han skal betale denne et fast beløb (og altså ikke et variabelt 
beløb, der stiger i takt med omsætningen ved salg fra det fysiske forretningssted, eftersom det indirekte ville indebære et dobbelt prissystem) til 
støtte for køberens salg fra dennes fast e forretningssted eller via internettet. 
53) En begrænsning i den brug, som forhandlere, der er parter i aftale n, gør af internettet, 
er forenelig med gruppefritagelsesforor dningen, for så vidt salgsfremme via 
internettet eller brug af internettet ville føre til aktivt salg til f.eks. andre forhandleres 
eneforhandlingsområder eller kundegrupper. Kommissionen betragter f.eks. internet-
reklamer, der specielt er rettet mod bestem te kunder, som en form for aktivt salg til 
disse kunder. Områderelaterede bannere på a ndre forhandleres websteder er f.eks. en 
form for aktivt salg til de områder, hvor diss e bannere vises. Genere lt er tiltag rettet 
mod et bestemt område eller en bestemt kundegruppe en form for aktivt salg til dette område eller denne kundegruppe. Hvis man f. eks. betaler en søgemaskine eller et 
internetreklamebureau for at vise reklamer, der specielt henvender sig til brugere i et 
bestemt område, er der tale om aktivt salg til dette område. 
54) I henhold til gruppefritagelsen kan levera ndøren dog pålægge kvalitetsstandarder ved 
brugen af webstedet til videresalg af hans  varer, på samme måde som leverandøren 
kan opstille kvalitetsstandarder  for en forretning, for salgskataloger eller for reklame 
og salgsfremstød i almindelighed. Det kan særligt have betydning ved selektiv distribution. I henhold til gruppefritagelse sforordningen kan en leverandør f.eks. 
kræve, at hans forhandlere har et elle r flere fysiske forretningssteder eller 
showrooms, for at de kan komme med i hans distributionssystem. Det er også i 
henhold til gruppefritagelsesforordningen muligt sidenhen at ændre en sådan 
 
DA 23   DA betingelse, medmindre denne ændring dire kte eller indirekte har til formål at 
begrænse forhandlernes internetsalg. Tilsva rende kan en leverandør kræve, at hans 
forhandlere kun benytter en tr edjemands platform til distribution af aftalevarerne i 
overensstemmelse med alle de krav og be tingelser, der er aftalt mellem leverandøren 
og forhandleren angående forhandlernes brug af internettet. Hvis en forhandler f.eks. benytter en tredjemands platform so m webhotel for sin hjemmeside, kan 
leverandøren kræve, at kunderne ikke komme r ind på forhandlerens hjemmeside via 
et websted, der bærer navnet på elle r logoet for tredjemands platform.  
55) Der er yderligere tre undtagelser fra de n alvorlige begrænsni ng i gruppefritagelses-
forordningens artikel 4, litra b). Alle tr e undtagelser giver muli ghed for at begrænse 
såvel aktivt som passivt salg. Den første af dem drejer sig om muligheden for at 
begrænse en grossists adgang til at sælge til endelige forbrugere, hvilket giver en 
leverandør mulighed for at holde grossi st- og detailleddene adskilte. Denne 
undtagelse udelukker dog ikke muligheden for,  at grossisten kan sælge til bestemte 
endelige forbrugere, f.eks. de store, men ikke til (alle) andre endelige forbrugere. 
Den anden drejer sig om en leverandørs mulighed for at pålægge en autoriseret 
forhandler i et selektivt distributionssyst em begrænsninger i adgangen til at sælge til 
uautoriserede forhandlere i ethvert distribut ionsled i ethvert område, hvor der aktuelt 
findes et selektivt distributionssystem, elle r hvor leverandøren endnu ikke sælger 
aftalevarerne (i artikel 4, litra b), nr iii) , betegnet som "det eksklusivområde, der er 
reserveret leverandøren"). De n tredje undtagelse drejer sig om, at leverandøren kan 
pålægge en køber af komponenter, som vedkommende har fået leveret til inkorporering i et produkt, begrænsni nger i adgangen til at sælge dem til 
leverandørens konkurrenter. Udtrykket "kom ponent" omfatter alle mellemprodukter, 
og udtrykket "inkorporering" omfatter brugen af  ethvert input til produktion af varer. 
56) Den alvorlige begrænsning i gruppefrita gelsesforordningens artikel 4, litra c), 
udelukker begrænsningen af aktivt eller passiv t salg til endelige brugere, det være sig 
erhvervsmæssige brugere eller endelige fo rbrugere, som foretages af medlemmer af 
et selektivt distributionssy stem, idet dette dog er uden betydning for muligheden for 
at forbyde et medlem af nette t at drive virksomhed fra et uautoriseret forretningssted. 
Forhandlere i et selektivt distributionssystem , som defineret i foro rdningens artikel 1, 
stk. 1, litra e), må derfor ikke pålægges begrænsninger med hensyn til, hvilke brugere de må sælge til, eller valget  af indkøbsagenter, der hand ler på disse brugeres vegne, 
medmindre formålet er at beskytte et en eforhandlingssystem etableret i et andet 
område (se punkt (51) ovenfor). Inden fo r et selektivt distributionssystem bør 
forhandlerne frit kunne sælge både aktivt og passivt til alle endelige brugere, også 
via internettet. Kommissionen anser derfor forpligtelser, som afskrækker autoriserede forhandlere fra at bruge internettet til at nå ud til et større antal og en videre kreds af kunder gennem pålæg af betinge lser for internetsalg, som ikke samlet 
set svarer til de betingelser, de på lægges med hensyn til salg fra fysiske 
forretningssteder, for at være en alvorli g begrænsning. Det betyder ikke, at de 
betingelser, der pålægges for in ternetsalg, skal være iden tiske med dem, der gælder 
for salg fra fysiske forretningssteder, men derimod, at de bør have de samme formål 
og føre til sammenlignelige resultater, og at forskellene mellem disse betingelser skal være begrundet i de to distributionsformers forskellige karakter. For at forhindre salg til uautoriserede forhandlere kan en le verandør for eksempel pålægge sine 
autoriserede forhandlere en begrænsning, så  de ikke kan sælge mere end en bestemt 
mængde aftalevarer til den enkelte endelig e bruger. Dette krav kan skærpes for 
 
DA 24   DA internetsalg, hvis det er lettere for en uautor iseret forhandler at skaffe disse varer via 
internettet. Det vil også kunne skærpes for salg uden om internettet, hvis det er 
lettere at købe dem på et fysisk forretni ngssted. For at sikre re ttidig levering af 
aftalevarerne kan en leverandør kræve, at va rer solgt uden om inte rnettet skal leveres 
omgående. Samme krav kan ikke stilles t il internetsalg, men le verandøren kan kræve 
visse gennemførlige leveringsfrister over holdt for internetsalg. Det kan blive 
nødvendigt at stille særlige krav  om en slags eftersalgs-helpdesk på internettet, så 
omkostningerne ved kundernes returneri ng af varen og ved at anvende sikre 
betalingssystemer bliver dækket.  
57) Inden for det område, hvor leverandøren ha r etableret en selek tiv distribution, må 
dette system ikke kombineres med eneforha ndling, da det vil føre til en alvorlig 
begrænsning af forhandlernes aktive eller passive salg  i betydningen i 
gruppefritagelsesforordningens artikel 4, litra c), men det er dog tilladt at begrænse 
forhandlerens mulighed for selv at bestem me beliggenheden af sit forretningssted. 
Autoriserede forhandlere kan afskæres fr a at drive deres virksomhed fra andre 
lokaler eller fra at åbne en ny forretning et andet sted. I den forbindelse kan det, at en 
forhandler har sin egen hjemmeside, ik ke sidestilles med åbning af et nyt 
forretningssted et andet sted. Hvis der er  tale om en mobil forretning, kan der 
afgrænses et område, uden for hvilket de nne mobile forretni ng ikke må drives. 
Leverandøren kan desuden forpligte sig til kun at levere til én fo rhandler eller kun et 
begrænset antal forhandlere på en bestemt de l af det område, hvor han har et selektivt 
distributionssystem. 
58) Den alvorlige begrænsning, der er omhandlet  i forordningens artikel 4, litra d), drejer 
sig om begrænsning af krydsleverancer melle m autoriserede forhandlere i et selektivt 
distributionssystem. En afta le eller samordnet praksis må således hverken direkte 
eller indirekte have til formål at forhindre eller begrænse aktivt eller passivt salg af 
aftalevarerne mellem de autoriserede forha ndlere. De autoriserede forhandlere skal 
fortsat frit kunne købe aftalevarerne fra andr e autoriserede forhandlere, hvad enten de 
driver virksomhed i samme eller andre omsætningsled. Derfor må selektiv distribution ikke kombineres med vertikale begrænsninger, der tager sigte på at 
tvinge forhandlerne til kun at købe afta levarerne fra en bestemt leverandør. Det 
betyder også, at der i et se lektivt distributionsnet ikke  må pålægges autoriserede 
grossister begrænsninger i deres salg af  produktet til autorisere de detailhandlere. 
59) Den alvorlige begrænsning, der er omha ndlet i forordningens artikel 4, litra e), 
vedrører aftaler, hvorved sl utbrugere, selvstændige re paratører og selvstændige 
tjenesteydere afskæres fra eller pålægges be grænsninger med hensyn til at skaffe sig 
reservedele direkte fra reservedelsproducen ten. En aftale mellem en reservedels-
producent og en kunde, der inkorporerer  disse dele i sit eget produkt 
(originaludstyrsfabrikant), må hverken direkte eller indirekte forhindre eller 
begrænse producenten af disse reservedele i at sælge dem til endelige brugere eller uafhængige reparatører eller serviceudbyde re. Indirekte begrænsninger kan navnlig 
foreligge, når leverandøren af reserved ele pålægges restriktioner med hensyn til 
udlevering af tekniske oplysninger og special udstyr, der er en forudsætning for, at 
brugerne eller de uafhængige repara tører eller servic eudbyder kan bruge 
reservedelene. Aftalen kan dog pålægge begr ænsninger med hensyn til leverancer af 
reservedele til reparatører eller service udbydere, som originaludstyrsfabrikanten har 
udpeget til at reparere eller udføre service på sine egne produkter. Med andre ord kan 
 
DA 25   DA originaludstyrsfabrikanten forlange, at ha ns eget reparations - og servicenet køber 
reservedelene hos ham. 
4. Alvorlige salgsbegrænsninger, som i konkrete tilfælde kan falde uden for 
anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, eller opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3 
60) I ekstraordinære tilfælde kan alvorlige begrænsninger være objektivt nødvendige for 
en aftale af en bestemt type eller art
30 og derfor falde uden for rammerne af 
artikel 101, stk. 1. F.eks. kan en alvorlig  begrænsning være objektivt nødvendig for 
at sikre, at et offentligt forbud mod salg af farlige stoffer til bestemte kunder 
overholdes af sikkerheds- eller sundheds hensyn. Desuden kan virksomhederne i 
konkrete tilfælde gøre effek tivitetsfordele gældende, der kan falde ind under 
artikel 101, stk. 3. I det følgende gives en  række eksempler, der drejer sig om 
(videre)salgsbegrænsninger, mens deta ilprisbinding gennemgås i afsnit VI.2.10. 
61) En distributør, der bliver den første til at sælge et nyt mærke eller den første til at 
sælge et eksisterende mærke på et nyt mark ed og derfor den første til at trænge ind 
på dette marked, vil ofte være nødt til at foretage betydelige investeringer , hvis der 
ikke tidligere var nogen efte rspørgsel efter denne type produkt genere lt eller efter 
den pågældende producents produkt af denne type. Disse investeringer vil ofte være 
irreversible (sunk costs), og under disse omst ændigheder vil distributøren måske ikke 
indgå distributionsaftalen ude n i et vist tidsrum at være beskyttet mod andre 
distributørers (aktive og) passive salg i hans område eller til hans kundegruppe. For 
eksempel kan en sådan situation opstå, når en producent etableret på et bestemt 
nationalt marked går ind på et andet nati onalt marked og introducerer sine produkter 
via en eneforhandler, og denne eneforhandl er er nødt til at foretage betydelige 
investeringer i at lancere og etablere mærket på dette nye marked. Når det er nødvendigt, at distributøren fo retager betydelige invester inger i at opdyrke og/eller 
udvikle det nye marked, vil begrænsninger i andre distributørers adgang til passivt 
salg i det pågældende om råde eller til den pågældende kundegruppe, som er 
nødvendige for, at distributør en kan tjene sin investeri ng ind, derfor normalt ikke 
falde ind under artikel 101, stk. 1, i de førs te to år, hvor distributøren sælger 
aftalevarerne i dette område  eller til denne kundegruppe, selv om sådanne alvorlige 
begrænsninger normalt anses for at falde ind under artikel 101, stk. 1. 
62) Er der tale om reelt at teste et nyt produkt på et begrænset område eller hos en 
begrænset kundegruppe, eller om en introdukt ion af et nyt produkt  i flere omgange, 
vil de distributører, der skal sælge det nye  produkt på testmarkedet  eller deltage i den 
første introduktionsrunde, kunne få begrænset deres adgang til aktivt salg uden for testmarkedet eller det marked, hvor det fø rst introduceres, uden at det falder ind 
under artikel 101, stk. 1, i det tidsrum, det er  nødvendigt for at teste eller introducere 
produktet. 
63) I et selektivt distributionssystem skal der normalt være fri adgang til krydsleverancer 
mellem de autoriserede distributører (jf. punkt  (58)). Men hvis autoriserede grossister 
etableret i forskellige områder er forpligtede til at investere i salgsfremmende 
                                                
 
30 Se punkt 18 i Meddelelse fra Kommissionen - Retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 81, 
stk. 3, EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97. 
 
DA 26   DA aktiviteter inden for "deres" område for at st øtte autoriserede de tailforhandleres salg, 
og det ikke er praktisk muligt at fastsætte kravene til disse salgsfremmetiltag i en aftale, vil begrænsninger i gr ossisternes aktive salg til au toriserede forhandlere på 
andre grossisters område med det form ål at imødegå "frihjulsproblemer" i 
individuelle tilfælde kunne opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. 
64) Generelt er en aftale om, at distributøren skal betale en  højere pris for produkter, som 
han agter at sælge via intern ettet, end for produkter, der v il blive solgt uden om nettet 
("dobbelt prissystem"), en alvorlig begrænsn ing (jf. punkt (52)). Under visse særlige 
omstændigheder kan en aftale dog opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3. Sådanne omstændigheder kan foreligge, hvis en pr oducent indgår aftale om et dobbelt 
prissystem med sine forhandlere, fordi internetsalg er fo rbundet med betydeligt 
højere omkostninger for producenten end salg uden om internettet. Når f.eks. salg 
uden om internettet omfatter forhandleren s installation hos kunden, , mens det ikke 
er tilfældet ved internetsal g, kan internetsalg resultere i flere klager fra kunder og 
garantikrav mod producenten. I den samm enhæng vil Kommissionen også se på, i 
hvilket omfang denne begrænsning må anta ges at kunne begrænse internetsalg og 
afskære distributøren fra at nå ud til et st ørre antal og en videre kreds af kunder.  
5. Konkurrencebegrænsninger, der er  udelukket fra gruppefritagelses-
forordningen 
65) Gruppefritagelsesforordningens artikel 5 opregner en række fo rpligtelser, der er 
udelukket fra gruppefritagelsens anvendels esområde, også selv om markedsandels-
tærsklen ikke er overskredet. Gruppefritage lsen finder dog fortsat anvendelse på den 
resterende del af en vertikal aftale, hvis denne del kan udskilles fra de forpligtelser, 
der ikke er fritaget. 
66) Den første forpligtelse, der er udel ukket fra gruppefritagelsen, er omhandlet i 
forordningens artikel 5, stk. 1, litra a), og vedrører konkurrenceklausuler. 
Konkurrenceklausuler er aftalebestemme lser, som forpligter køberen til at købe 
over 80 % af sine samlede indkøb af aftaleva rerne og -tjenesteydelserne og af varer 
eller tjenesteydelser, der er substituer bare hermed (beregnet på grundlag af 
indkøbene i det foregående kalenderår) hos leverandøren eller en virksomhed 
udpeget af denne (se definitionen i gruppefrit agelsesforordningens artikel 1, stk. 1, 
litra d)). Det betyder, at køberen afsk æres fra at købe konkurrerende varer eller 
tjenesteydelser, eller begrænser hans i ndkøb heraf til under 20 % af hans samlede 
indkøb. Hvis der i det første år efter afta lens indgåelse ikke foreligger relevante 
oplysninger om køberens indkøb for året i nden aftalens indgåelse, kan køberens 
bedste skøn over hans samlede årlig e behov anvendes. Sådanne konkurrence-
klausuler er ikke omfattet af gruppefritage lsen, hvis de er af ubegrænset varighed 
eller overstiger fem år. Konkurrenceklaus uler, der stiltiende fornys ud over en 
periode på fem år, er heller ikke fritag et (jf. artikel 5, st k. 1, andet afsnit). 
Konkurrenceklausuler er generelt fritaget  i henhold til forordningen, hvis deres 
varighed er begrænset til højst fem år, og de r ikke er nogen hindringer for, at køberen 
kan opsige konkurrenceklausulen ved fe mårsperiodens udløb. Hvis aftalen 
eksempelvis indeholder en femårig konkurrenceklausul, og leverandøren yder 
køberen et lån, må afdraget af dette lån ikke hindre køberen i at opsige 
konkurrenceklausulen ved femårsperiodens udløb. Hvis leverandøren forsyner køberen med udstyr, der ikke er relationsspec ifikt, skal køberen have mulighed for at 
overtage udstyret til markedsværdi en ved konkurrenceklausulens ophør. 
 
DA 27   DA 67) Femårsgrænsen gælder ikke, når de pågældende varer eller tjenesteydelser 
videresælges af køberen "fra grunde og lokale r, der ejes af leverandøren, eller som 
leverandøren lejer af en tredjemand, der ikke er forbundet med køberen". I sådanne 
tilfælde kan konkurrenceklausulen have samme varighed som den periode, hvori 
køberen benytter salgsstedet (forordningens  artikel 5, stk. 2). Baggrunden for denne 
undtagelse er, at det normalt er urimelig t at forlange, at der uden leverandørens 
tilladelse skulle kunne sælges konkurrerende  produkter fra grunde og lokaler, som 
leverandøren ejer. Samme princip gælder tilsvarende, hvis køberen sælger varen fra 
en mobil forretning, som ejes af levera ndøren, eller som denne har lejet af en 
tredjemand uden forbindelse til køberen. Kunstige ejerkon struktioner, f.eks. hvor 
distributøren overfører si n ejendomsret over grund e ller bygninger til leverandøren 
for blot et begrænset tidsrum med det formål  at omgå femårsgrænsen, falder ikke ind 
under denne undtagelse.  
68) Den anden begrænsning, der er udel ukket fra gruppefritagel sen, er omhandlet i 
forordningens artikel 5, stk. 1, litra b), og vedrører konkurrenceklausuler, der gælder 
efter aftalens ophør. Sådanne klausuler falder normalt ikke ind under gruppefritagelsesforordningen, medmindre de  er uomgængeligt nødvendige for at 
beskytte knowhow, som leverandøren har ove rført til køberen, er begrænset til det 
salgssted, hvor køberen har drevet virksomhed  i aftaleperioden, og højst gælder i et 
år (jf. gruppefritagelsesforordningens artikel 5, stk. 3). Ifølge definitionen i forordningens artikel 1, stk. 1, litra g) , skal den pågældende knowhow være 
"væsentlig", dvs. at den pågældende know how omfatter viden, "der er vigtig og 
nyttig for køberens brug, salg eller videre salg af de kontraktmæ ssige varer eller -
tjenesteydelser". 
69) Den tredje begrænsning, der er udel ukket fra gruppefritagelse n, er omhandlet i 
forordningens artikel 5, stk. 1, litra c), og vedrører salg  af konkurrerende varer i et 
selektivt distributio nssystem. Gruppefritagelsen om fatter selektiv distribution 
kombineret med en konkurrenceklausul, de r forpligter forhandlerne til ikke i 
almindelighed at videresælge konkurrerende pr odukter. Hvis leverandøren imidlertid 
enten direkte eller indirekte forhindrer de autoriserede forhandlere i at købe 
produkter til videresalg hos bestemte konkurrerende leverandører, er en sådan 
klausul dog ikke omfattet af  gruppefritagelsen. Formålet med at udelukke denne 
forpligtelse er at undgå, at en række le verandører benytter de samme selektive 
salgskanaler og afskærer en eller flere be stemte konkurrenter fra at distribuere deres 
produkter gennem de pågældende salgskanal er (afskærmning af markedet for en 
konkurrerende leverandør, svarende til en kollektiv boykot)
31. 
6. Adskillelse 
70) Gruppefritagelsesforordningen fritager vertik ale aftaler på betingelse af, at de ikke 
indeholder eller indebærer nogen af de alvor lige begrænsninger, som er angivet i 
forordningens artikel 4. Hvis  en vertikal aftale indeholder en eller flere alvorlige 
begrænsninger, fortabes gruppefritagelsen for hele den vertikal e aftale. Alvorlige 
begrænsninger kan ikke adskilles fra resten af aftalen. 
                                                 
31 Et eksempel på en indirekte foranstaltning med en sådan udelukkelsesvirkning kan findes i 
Kommissionens beslutning 92/428/EØF i sag nr. IV/33.542 - Parfum Givenchy  (EFT L 236 
af 19.8.1992, s. 11). 
 
DA 28   DA 71) Adskillelsesprincippet gælder dog for de begrænsninger, der er udelukket fra 
gruppefritagelsen og omhandlet i gruppefr itagelsesforordningens artikel 5. 
Gruppefritagelsen inddrages derfor kun for de n del af den vertikal e aftale, der ikke 
opfylder betingelserne i artikel 5. 
7. Distribution af flere produkt er via samme distributionssystem 
72) Hvis en leverandør benytter samme dist ributionsaftale til at  distribuere flere 
forskellige varer/tjenesteydelser, kan de t som følge af markedsandelstærsklen 
forekomme, at nogle af dem falder ind under gruppefritagelsesforordningen, mens 
andre ikke gør det. I så fald finder gruppe fritagelsesforordningen anvendelse på de 
varer og tjenesteydelser, for hvilke betingelserne for dens anvendelse er opfyldt. 
73) For de varer eller tjenesteydelser, der ikke  er omfattet af gruppe fritagelsen, gælder de 
almindelige konkurrenceregler, hvilket betyder: 
a) at der ikke er nogen gruppefritagelse,  men samtidig heller ingen illegalitets-
formodning 
b) at hvis der foreligger en overtræde lse af artikel 101, stk. 1, som ikke kan 
fritages, kan det undersøges, om der inden for rammerne af det konkrete 
distributionssystem måske findes egne de midler til at løse konkurrence-
problemet 
c) at den pågældende leverandør, hvis der ikke er sådanne egnede midler, er nødt 
til at træffe andre distributionsarrangementer. 
Denne situation kan også opstå, hvor artikel 102 finder anvendelse på nogle 
produkter, men ikke på andre. 
IV. INDDRAGELSE  AF GRUPPEFRITAGELSEN  OG  UNDLADELSE  AF AT 
ANVENDE  DEN 
1. Inddragelse 
74) Legalitetsformodningen efter gruppefritage lsesforordningen kan inddrages, hvis en 
vertikal aftale, betragtet isoleret eller sa mmen med tilsvarende aftaler, der anvendes 
af konkurrerende leverandører eller kunder, fa lder ind under artikel 101, stk. 1, og 
ikke opfylder alle betingel serne i artikel 101, stk. 3.  
75) Manglende opfyldelse af betingelser ne i artikel 101, stk. 3, vil navnlig kunne 
foreligge, hvis konkurrerende leverandørers e ller kunders parallelle net af ensartede 
vertikale aftaler tilsammen bevirker, at adgangen til det relevante marked eller konkurrencen på dette marked begrænses betydeligt (kumulativ virkning). Parallelle vertikale aftalenet anses for at være ensartede, hvis de  omfatter begrænsninger med 
samme virkninger på markedet. En sådan s ituation kan f.eks. opstå, når en række 
leverandører på et marked anvender rent kva litativ selektiv dist ribution, mens andre 
anvender kvantitativ selektiv distribution. En sådan situation ka n også opstå, når en 
kumulativ brug af kvalitative kriterier på et givet marked bevirker, at mere effektive 
distributører (som kun sælg er via internettet) udelukkes fra markedet. I sådanne 
tilfælde skal der ved vurderingen tages hensyn til de enkelte aftalenets 
 
DA 29   DA konkurrencebegrænsende virkninger. Indd ragelsen kan eventuelt udelukkende 
vedrøre et bestemt kvalitativt kriterium eller alene den kvantitative begrænsning i 
antallet af autoriserede forhandlere.  
76) Ansvaret for en konkurrencebegrænsende  kumulativ virkning kan kun tillægges de 
virksomheder, der mærkbart bidrager dertil. Aftaler, der indgås af virksomheder, som 
kun bidrager ubetydeligt til den kumulative virkning, falder ikke ind under forbuddet 
i artikel 101, stk. 132, og er derfor ikke omfattet af  denne inddragelse. Vurderingen 
heraf skal foretages på grundlag af kriterierne i nr. (128)-(229). 
77) Bevisbyrden for, at aftalen falder ind under artikel 101, stk. 1, og ikke opfylder en 
eller flere betingelser i ar tikel 101, stk. 3, påhviler i fo rbindelse med inddragelses-
proceduren Kommissionen. En  beslutning om inddragelse  af gruppefritagelsen kan 
alene have virkning ex nunc , det vil sige, at virkningen for de pågældende aftalers 
status som fritagne aftaler først indtræffe r på det tidspunkt, hvor inddragelsen af 
gruppefritagelsen træder i kraft. 
78) Som anført i betragtning nr. 14 i gruppe fritagelsesforordningen, kan en medlemsstats 
konkurrencemyndigheder inddrage gruppefritagel sen for vertikale aftaler, der har 
konkurrencebegrænsende virkninger på hele  eller en del af  den pågældende 
medlemsstats område, forudsat at dette om råde har alle de karakteristika, der 
kendetegner et særskilt geografisk marke d. Alene Kommissionen er beføjet til at 
inddrage gruppefritagelsen for vertikale af taler, der begrænser konkurrencen på et 
relevant geografisk marked, der er større end en enkelt medlem sstats område. Når en 
enkelt medlemsstats område eller en de l deraf udgør det relevante geografiske 
marked, har både Kommissionen og den pågæ ldende medlemsstat kompetence til at 
inddrage gruppefritagelsen.  
2. Undladelse af at anvende gruppefritagelsesforordningen 
79) Gruppefritagelsesforordningens artikel  6 giver Kommissionen mulighed for ved 
forordning at udelukke paralle lle net af ensartede ver tikale begrænsninger, som 
omfatter mere end 50 % af et relevant ma rked, fra gruppefritagelsesforordningens 
anvendelsesområde. En sådan foranstaltn ing er ikke rettet mod bestemte 
virksomheder, men gælder for samtlige virksomheder, hvis aftaler er defineret i forordningen om gruppefritagelsens uanvendelighed. 
80) Mens inddragelsen af gruppefritagelsen inde bærer, at der vedtages en beslutning om, 
at en bestemt virksomhed har overtrådt artikel 101, indebærer en forordning i henhold til artikel 6 blot, at gruppefritagelsesforor dningen ikke længere finder 
anvendelse på de pågældende begrænsni nger og markeder, og at artikel 101, stk. 1 
og 3, derefter finder fuld anvendelse. Efte r vedtagelsen af en forordning om, at 
gruppefritagelsen erklæres uanvendelig på  visse vertikale begrænsninger på et 
bestemt marked, vil anvendelsen af artikel 101 på konkrete aftaler ske på grundlag af de kriterier, der er fastsat i Domstolens og Rettens retspraksis på området og i Kommissionens meddelelser og beslutningspr aksis. Når det er hensigtsmæssigt, vil 
Kommissionen vedtage en besl utning i en given sag, som kan tjene som vejledning 
for alle de virksomheder, der opererer på det pågældende marked. 
                                                
 
32 Domstolens dom i sag C-234/89, Stergios Delimitis mod Henninger Bräu AG, Sml. 1991 I, s. 935. 
 
DA 30   DA 81) Ved beregningen af markedsdækningsgr ænsen på 50 % skal der tages hensyn til 
hvert enkelt net af vertikale aftaler,  der indeholder begrænsninger eller 
kombinationer af begrænsninger med ensartede virkninger på markedet. 
Gruppefritagelsesforordningens artikel 6 fo rpligter ikke Kommissionen til at gribe 
ind, når markedsdækningsgraden overstiger 50 %. Det er generelt hensigtsmæssigt at 
undlade at anvende gruppefritagelsesforor dningen, når adgangen til det relevante 
marked eller konkurrencen på dette marked kan blive mærkbart begrænset. Dette kan især være tilfældet, når parallelle, selek tive distributionsnet, der dækker over 50 % af 
et marked, kan føre til markedsafskærmning ved at anvende udvælgelseskriterier, der ikke er nødvendige på grund af de pågæ ldende varers art eller medfører 
forskelsbehandling af bestemte  distributionsformer, der er egnet til at sælge sådanne 
varer. 
82) Når Kommissionen skal vurdere, om  det er nødvendigt at bringe gruppe-
fritagelsesforordningens artikel 6 i anvendels e, vil den overveje, om en individuel 
inddragelse af fritagelsen vil være et mere  velegnet middel. Det kan især afhænge af 
antallet af konkurrerende virksomheder, der bi drager til en kumulativ virkning på et 
marked, eller af antallet af  geografiske markeder inden for Unionen, der påvirkes. 
83) Enhver forordning, der er omhandlet i gr uppefritagelsesforordningens artikel 6, skal 
klart angive sit anvendelsesområde. Kommissi onen skal derfor først afgrænse det(de) 
relevante produktmarked(er) og geografiske  marked(er) og dernæst klart anføre, 
hvilken type vertikal begrænsning der ikke  længere er omfattet af gruppefritagelsen. 
Hvad sidstnævnte aspekt angår, kan Kommissionen tilpasse sin forordnings anvendelsesområde efter de  konkurrenceproblemer, foror dningen har til formål at 
løse. Selv om det f.eks. forholder sig sålede s, at samtlige parallel le net af aftaler om 
mærkevareeksklusivitet skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af 
markedsdækningen på 50 %, kan Kommi ssionen begrænse anvendelsesområdet for 
forordningen om at undlade at anvende gr uppefritagelsesforor dningen til kun at 
omfatte konkurrenceklausuler ud over en be stemt varighed. Aftaler af kortere 
varighed eller af mindre konkurrencebegrænsen de karakter vil kunne  forblive uberørt 
i betragtning af, at disse begrænsninger bidrager til markedsafskærmningen i langt 
mindre grad. Tilsvarende vil foror dningen om at undlade at anvende 
gruppefritagelsesforordningen kunne være  begrænset til kun at omfatte de 
supplerende begrænsninger, såfremt der på  et bestemt marked anvendes selektiv 
distribution kombineret med suppl erende begrænsninger, såsom 
konkurrenceklausuler eller mængdeforpligtelser for køberen. Kommissionen kan eventuelt også som en rettesnor angive, hvor  lille en markedsandel skal være på et 
bestemt marked, for at en individuel vi rksomhed kan anses for ikke at bidrage 
væsentligt til den kumulative virkning. 
84) I henhold til Rådets forordning nr. 19/ 65/EØF af 2. marts 1965 om anvendelse af 
bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier  af aftaler og samordnet 
praksis
33 skal Kommissionen fastsæ tte en overgangsperiode på mindst seks måneder, 
før en forordning, hvorved gruppefritagelse sforordningen erklæres  uanvendelig, kan 
træde i kraft. Derved får de pågældende vi rksomheder mulighed for at tilpasse deres 
aftaler til den forordning, hvorved gruppefr itagelsesforordningen blev erklæret 
uanvendelig. 
                                                 
33 EFT 36 af 6.3.1965, s. 533/65, den danske specialudgave: serie I kapitel 1965-1966 s. 31.  
 
DA 31   DA 85) En forordning, hvorved gruppefritagelsesfor ordningen erklæres uanvendelig, vil ikke 
få virkning for de pågældende aftalers fritagne status i perioden inden dens 
anvendelsesdato.  
V. MARKEDSAFGRÆNSNING  OG  BEREGNING  AF MARKEDSANDELE 
1. Kommissionens meddelelse om afgr ænsning af det relevante marked 
86) Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked i forbindelse 
med Fællesskabets konkurrenceret34 indeholder retningslinjer  for, hvilke regler, 
kriterier og bevismidler Kommissionen anve nder, når den skal tage stilling til 
markedsafgrænsningsspørgsmål. Denne meddelelse, som ikke vil blive uddybet nærmere her, danner grundlag for beha ndlingen af spørgsmål om markeds-
afgrænsning i almindelighed. Nærværende re tningslinjer behandler  kun de særlige 
problemer, der opstår i forbindelse med ver tikale begrænsninger, og som ikke er 
behandlet i den pågældende meddelelse. 
2. Det relevante marked for beregning af  markedsandelstærsklen på 30 % efter 
gruppefritagelsesforordningen 
87) Efter gruppefritagelsesforordningens arti kel 3 er det både leverandørens og køberens 
markedsandel, der afgør, om gruppefritagelsen finder anvendelse. For at aftalen kan 
falde ind under gruppefritagelsesforor dningen, må hverken leverandørens 
markedsandel på det marked, hvor han sælger aftalevarerne til køberen, eller køberens markedsandel på det marked, hvor han køber aftalevarern e, overstige 30 %. 
For aftaler mellem små og mellemstore virk somheder er det generelt ikke nødvendigt 
at beregne markedsandele (se punkt (11)).  
88) For at kunne beregne en virksomheds markedsandel må der først foretages en 
afgrænsning af det marked, hvor virk somheden henholdsvis sælger og køber 
aftalevarerne. Det indebærer, at både det relevante produktmark ed og det relevante 
geografiske marked nærmere må afgrænse s. Det relevante produktmarked omfatter 
alle de produkter eller tjenesteyde lser, som køberen anser for indbyrdes 
substituerbare på grund af deres egen skaber, pris og anvendelsesformål. Det 
relevante geografiske marked omfatter det område, hvor de deltagende virksomheder leverer og efterspørger de pågældende pr odukter eller tjeneste ydelser, og som har 
tilstrækkeligt ensartede konkurrencevilkår og kan skelnes fra de tilstødende geografiske områder, særligt fordi konkurrencevilkårene dér er betydeligt anderledes.  
89) Den nærmere afgrænsning af produktma rkedet afhænger først og fremmest af 
substitutionsmulighederne set fra købern es synspunkt. Når det leverede produkt 
anvendes som et input ved produktionen af andre produkter og normalt ikke kan 
genkendes i det endelige produkt, afgræn ses produktmarkedet normalt ud fra de 
direkte køberes præferencer. Disse køberes kunder vil normalt ikke have en stærk 
præference angående de af køberne anvendte input. Normal t vedrører de vertikale 
begrænsninger, der aftales mellem levera ndøren og køberen af det pågældende input, 
kun salg og køb af mellemproduktet og ikke af det endelige produkt . Er der tale om 
færdigprodukter, vil de endelig e forbrugeres præferencer normalt påvirke eller være 
                                                
 
34 EFT C 372 af 9.12.1997, s. 5. 
 
DA 32   DA afgørende for, hvad de direkte købere betragter som substitutionsprodukter. En 
forhandler kan som videresælger ikke  se bort fra de endelige forbrugeres 
præferencer, når han køber sine færdigpr odukter. Endvidere vedrører vertikale 
begrænsninger i distributionsleddet ofte ikke blot salget af produkterne mellem 
leverandør og kunde, men tillige deres vide resalg. Da der normalt er konkurrence 
mellem forskellige distributionsformer, kan markederne ikke afgrænses på grundlag 
af den anvendte distributionsform. Hvis leverandørerne generelt sælger et helt 
sortiment af produkter, kan hele sor timentet udgøre produktmarkedet, hvis kunderne 
betragter sortimenterne og ikke de enkelte produkter som substitutter. Da distributørerne er erhvervsmæssige kunder,  er det geografiske grossistmarked 
normalt større end det detailmarked, hvor pr oduktet videresælges til de endelige 
forbrugere. Dette vil ofte føre til en afgrænsning af grossistmarkedet i nationale markeder eller bredere geografiske mark eder. Men detailmarkeder kan også være 
større end den endelige forbrugers indkøbsområde, når markedsvilkårene er homogene, og lokale eller regiona le oplande overlapper hinanden. 
90) Hvis en vertikal aftale omfatter tre parter , der opererer i hvert sit omsætningsled, skal 
de hver især have en markedsandel på unde r de 30 %, for at gruppefritagelsen kan 
finde anvendelse. Som fastsat i gruppefrit agelsesforordningens artikel 3, stk. 2, 
gælder, at når en aftale er indgået me llem flere virksomheder, og en af disse 
virksomheder køber aftalevarerne fra en ande n aftalepart og sælger dem til en tredje 
aftalepart, finder gruppe fritagelsen kun anvendelse,  hvis den pågældende 
virksomheds markedsandel hverken som køber eller leverandør overstiger 30 %. 
Hvis eksempelvis en aftale mellem en produ cent, en grossist (eller sammenslutning 
af detailhandlere) og en detailhandl er indeholder en konkurrenceklausul, må 
producentens og grossistens (eller detailhandelssammen slutningens) markedsandele 
på deres respektive salgsmarkeder ikke  overstige 30 %, og grossistens (eller 
detailhandelssammenslutningens) og deta ilforhandlerens markedsandele på deres 
respektive indkøbsmarkeder må ikke overstig e 30 %, hvis aftalen skal være omfattet 
af gruppefritagelsen. 
91) Hvis en leverandør producerer både orig inaludstyr og reservedele til dette udstyr, vil 
han ofte være den eneste eller den største leverandør på markedet  for reservedele til 
eftersalgsservice. Dette kan også være tilf ældet, hvis leverandøren  (originaludstyrs-
fabrikanten) lader underleverandører producere reservedelene. I relation til gruppefritagelsesforordningen kan det re levante marked være markedet for 
originaludstyr, inklusive reservedele, elle r særskilte markeder for originaludstyr og 
for eftersalgsservice afhængigt af sa gens nærmere omstændigheder, såsom 
virkningerne af de pågældende begrænsni nger, udstyrets levetid  og reparations- eller 
udskiftningsomkostningernes størrelse
35. I praksis er det spørgsmålet, om en 
væsentlig andel af køberne træffer deres valg under hensyn til omkostningerne under hele produktets levetid. Er det tilfældet, er det tegn på, at der findes ét samlet marked 
omfattende både originaludstyr og reservedele.  
                                                
 
35 Se f.eks. Kommissionens beslutning i Pelikan/Kyocera  (1995), KOM(96) 126 (ikke udgivet), nr. 87, og 
Kommissionens beslutning 91/595/EØF i sag nr. IV/M.12 - Varta/Bosch , EFT L 320 af 22.11.1991, 
s. 26, Kommissionens beslutning i sag nr. IV/M.1094 - Caterpillar/Perkins Engines , EFT C 94 
af 28.3.1998, s. 23, og Kommissionens beslutning i sag nr. IV/M.768 - Lucas/Varity , EFT C 266 
af 13.9.1996, s. 6. Se også punkt 56 i meddelelsen om afgrænsningen af det relevante marked i 
forbindelse med Fællesskabets konkurrenceret (se punkt (86)). 
 
DA 33   DA 92) Når en vertikal aftale ud over leve ring af aftalevarerne også indeholder IP-
bestemmelser - f.eks. en bestemmelse om  brugen af leverandørens varemærke - som 
gør det lettere for køberen at sælge aftaleva rerne, er leverandørens markedsandel på 
det marked, hvor han sælger afta levarerne, afgørende for, om 
gruppefritagelsesforordningen finder anvendelse. Når en fr anchisegiver ikke leverer 
varer til videresalg, men leverer en mæ ngde tjenesteydelser kombineret med IP-
rettigheder, der tilsammen udgør den forretningsmodel, som er omfattet af franchisen, skal franchisegiveren tage he nsyn til sin markedsandel som leverandør af 
en forretningsmodel. Med henblik herpå skal franchisegiveren beregne sin markedsandel på det marked, hvor forretn ingsmodellen udnyttes,  dvs. det marked, 
hvor franchisetagerne udnytte r forretningsmodellen til le vering af varer eller 
tjenesteydelser til de e ndelige brugere. Franchiseg iveren skal beregne sin 
markedsandel på grundlag af værdien af de varer eller tjenesteydelser, der leveres af 
hans franchisetagere på dette marked. På et sådant marked kan konkurrenterne være 
andre franchisebaserede forretningsmetoder samt leverandører af substitutionsvarer eller -tjenesteydelser, der ikke anvender franchising. Hvis der f.eks. - uden at 
foregribe selve markedsafgrænsningen - var et marked for fastfoodtjenesteydelser, 
ville en franchisegiver skulle beregne si n markedsandel på dette marked på grundlag 
af sine franchisetageres relevante afsætning på markedet.  
3. Beregning af markedsandele ef ter gruppefritagelsesforordningen 
93) Beregningen af markedsandele skal principielt foretages på grundlag af 
værdibaserede data. Hvis der ikke foreli gger sådanne værdibaserede data, kan der 
foretages underbyggede skøn. Disse skøn  kan baseres på andre pålidelige 
markedsoplysninger, såsom mængdebasered e data (gruppefritagelsesforordningens 
artikel 7, litra a)). 
94) Intern produktion, dvs. produktion af et mellemprodukt til eget forbrug, kan have stor 
betydning i en konkurrenceanalyse, da den kan begrænse konkurrencen eller styrke 
virksomhedens markedsposition. Ved ma rkedsafgrænsningen og beregningen af 
markedsandele i relation til mellemprodukter tages der imidlertid ikke hensyn til intern produktion.  
95) I tilfælde af parallel distribution af fæ rdigvarer, dvs. hvor en producent af en 
færdigvare også selv forhandler den på markedet, skal markedsafgrænsningen og 
beregningen af markedsandele dog nødvendigvi s omfatte producentens eget salg af 
produkterne via sine vertikalt integr erede distributøre r og agenter (se 
gruppefritagelsesforordningens  artikel 7, litra c). "Int egrerede forhandlere" er 
forbundne virksomheder som omhandlet i gr uppefritagelsesforor dningens artikel 1, 
stk. 2
36. 
                                                 
36 I forbindelse med markedsafgrænsning og markedsandelsberegning er det uden betydning, om den 
integrerede forhandler også sæ lger konkurrenters produkter. 
 
DA 34   DA VI. HÅNDHÆVELSE  AF REGLERNE  I KONKRETE  TILFÆLDE 
1. Analysegrundlaget 
96) Uden for gruppefritagelsens anvendelse sområde må det afklares, om en konkret 
aftale falder ind under forbuddet i artike l 101, stk. 1. I bekræftende fald må det 
undersøges, om betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt. Forudsat at de ikke har 
noget konkurrencebegrænsende formål og i særdeleshed ikke indeholder nogen 
alvorlige konkurrencebegrænsninger, består der ingen formodning for, at vertikale 
aftaler, som ikke falder ind under gruppefr itagelsen, fordi markedsandelstærsklen er 
overskredet, skulle være omfattet af artikel 101, stk. 1, eller ikke opfylde 
betingelserne i artikel 101, st k. 3. Der skal foretages en  individuel vurdering af 
aftalens sandsynlige virkninger. Virksomh ederne tilskyndes til selv at vurdere deres 
aftaler. Aftaler, der enten ikke begrænser konkurrencen so m omhandlet i artikel 101, 
stk. 1, eller opfylder betingelserne i artikel 101, stk. 3, er gyldige og kan 
gennemføres. I henhold til artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens 
artikel 81 og 82
37 er det ikke nødvendigt at indgive en anmeldelse for at kunne være 
omfattet af en individuel fritagelse efter artikel 101, stk. 3. I tilfælde hvor 
Kommissionen foretager en individuel unders øgelse, er det den, der skal bevise, at 
den pågældende aftale er i strid med artikel 101, stk. 1. Bevisbyrden for, at 
betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, påhviler den virksomhed, der påberåber 
sig denne bestemmelse. Hvis det påvi ses, at aftalen kan antages at få 
konkurrenceskadelige virkninger, vil vi rksomhederne have mulighed for at 
fremlægge dokumentation for effektivite tsfordele og for, at det konkrete 
distributionssystem er nødvendigt for at si kre forbrugerne de fordele, aftalen kan 
give, uden at konkurrencen udelukkes, før Kommissionen afgør, om aftalen opfylder 
betingelserne i artikel 101, stk. 3. 
(97) For at fastslå, om en vertikal afta le har konkurrencebegrænsende virkninger, vil 
Kommissionen foretage en sammenligning mellem den faktiske eller sandsynlige 
fremtidige situation på det relevante marked med de pågældende vertikale 
begrænsninger og den situation, der ville bestå uden de vertikale begrænsninger i 
aftalen. I sin vurdering af i ndividuelle sager vil Kommissi onen eventuelt tage hensyn 
til både aktuelle og sandsynlige virkninger. For at vertikale aftaler kan anses for at have konkurrencebegrænsende virkninger, sk al de påvirke den faktiske eller den 
potentielle konkurrence i en sådan grad, at  der med rimelig stor sandsynlighed kan 
forventes negative følger for priser, produktion og innovation eller udbuddet eller 
kvaliteten af varer og tjene steydelser på det releva nte marked. De sandsynlige 
negative virkninger for konkurrencen skal være mærkbare
38. Det er sandsynligt, at en 
aftale vil få mærkbare konkurrencebegræ nsende virkninger, når mindst en af 
aftaleparterne har eller opnår en vis mark edsstyrke, og når aftalen bidrager til at 
skabe, fastholde eller forstærke denne ma rkedsstyrke eller sætter aftaleparterne i 
stand til at udnytte en sådan markedsstyrke . Markedsstyrke består i evnen til at 
fastholde priserne på et niveau, som ligger over det,  der ville gælde på et 
konkurrencepræget marked, eller fasthol de et output, som i henseende til 
produktionsmængder, produktkvalitet, pr oduktudbud eller innova tion ligger under 
                                                 
37 EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1. 
38 Se afsnit II.1. 
 
DA 35   DA det niveau, der ville gælde på et konkurre ncepræget marked, i en ikke ubetydelig 
periode. Den grad af markedsstyrke, der nor malt skal til for at fastslå, at der 
foreligger en overtrædelse af artikel 101,  stk. 1, er mindre end den grad af 
markedsstyrke, der skal til for at fastslå, at der foreligger en dominerende stilling efter artikel 102. 
98) Vertikale begrænsninger er  generelt mindre skadelige e nd horisontale begrænsninger. 
Den vigtigste årsag til, at der er mere f okus på horisontale begrænsninger, er, at der 
ved horisontale begrænsninger kan være ta le om en aftale mellem konkurrenter, der 
producerer identiske eller indbyrdes substitu erbare varer eller tj enesteydelser. I et 
sådant horisontalt forhold kan det væ re til gavn for konku rrenterne, hvis en 
virksomhed udnytter sin markedsstyrke (ved at sætte sine priser op). Det kan give 
konkurrenterne et incitament til at tilskynde hinanden til anlægge en 
konkurrenceskadelig adfærd. I vertikale relati oner er den ene parts produkt et input 
for den anden part - aftaleparternes aktiviteter er med andre ord indbyrdes 
komplementære. Hvis en virksomhed i enten det forudgående eller det efterfølgende led udnytter sin markedsstyrke, vil det derfor  normalt skade efterspørgslen efter den 
anden parts produkt. De virksomheder, der de ltager i aftalen, ha r derfor normalt et 
incitament til at forhindre den anden part i at udnytte sin markedsstyrke. 
99) Denne selvdisciplinerende virkning bør dog ikke overvurderes. En virksomhed uden 
markedsstyrke kan kun forsøge at øge si n indtjening ved at optimere sine 
produktions- og distributionsprocesser, med eller uden hjælp fra vertikale 
begrænsninger. På grund af den komplementær e rolle, parterne i en vertikal aftale 
spiller med hensyn til at få et produkt ud på markedet, vil vertikale begrænsninger 
mere generelt kunne give et betydeligt sp illerum for effektivitetsfordele. En 
virksomhed med markedsstyrke kan også fors øge at øge sin indtjening på bekostning 
af sine direkte konkurrenter ved at dr ive deres omkostninger i vejret og på 
bekostning af sine kunder og i sidste instans forbrugerne ved at forsøge at tilegne sig noget af deres profit. Det kan ske, når virksomheden i det foregående led og 
virksomheden i det efterfølge nde led deler den ekstra prof it mellem sig, eller når én 
af dem bruger vertikale begrænsninger til at  sikre sig selv hele den ekstra profit. 
1.1. Negative virkninger af vertikale begrænsninger 
100) De negative virkninger på markedet, so m vertikale begrænsninger kan medføre, og 
som EU's konkurrenceret tager sigt e på at forhindre, består i: 
a) udelukkelse af andre leverandører e ller kunder fra markedet gennem en 
forhøjelse af adgangsbarrie rerne (markedsafskærmning) 
b) svækkelse af konkurrencen mellem leverandøren og dennes konkurrenter 
og/eller lettelse af samordning mellem disse leverandører (mindskelse af 
interbrandkonkurrencen)
39 
c) svækkelse af konkurrencen mellem køberen og dennes konkurrenter og/eller 
lettelse af samordning mellem disse konkurrenter (mindskelse af intrabrandkonkurrencen, hvis der er  tale om konkurrencen mellem 
                                                
 
39 Med samordning menes både eksplicit samordning og stiltiende samordning (bevidst parallel adfærd).  
 
DA 36   DA distributørerne inden fo r samme mærke eller produkt leveret af samme 
leverandør) 
d) skabelse af hindringer for markedsint egrationen, herunder is ær begrænsninger i 
forbrugernes frie adgang til at købe varer og  tjenesteydelser i en hvilken som 
helst medlemsstat, de måtte ønske. 
101) Markedsafskærmning, svækkelse af konkurrencen og samordning på producent-
niveau kan skade forbrugerne, bl.a. ge nnem højere engrospriser på produkterne, 
færre valgmuligheder for forbrugerne, fo rringelse af produkternes kvalitet og mindre 
innovation. Markedsafskærmning, svækkelse af konkurrencen og samordning på distributørniveau kan skade forbrugerne,  bl.a. gennem højere detail-priser på 
produkterne, færre muligheder for at  vælge mellem forskellige pris-
/servicekombinationer og distributionsform ater, færre detailb utikker og ringere 
servicekvalitet samt mindre i nnovation i distributionsleddet.  
102) På et marked, hvor de enkelte distribut ører forhandler en enkelt leverandørs 
mærke(r), vil en svækkelse af konkurrencen  mellem distributørerne af det samme 
mærke resultere i en mindskelse af  intrabrandkonkurrencen mellem disse 
distributører, men vil ikke nødvendigvis ha ve negativ indvirkning på konkurrencen 
mellem distributørerne generelt. Hvis de r er hård konkurrence mellem de forskellige 
mærker, er det i en sådan situation usandsynligt, at en svækkelse af 
intrabrandkonkurrencen vil få negativ e virkninger for forbrugerne.  
103) Eksklusive aftaler er generelt mere konkurrencebegrænsende end ikke-eksklusive 
aftaler. Eksklusive aftaler indebærer ente n på grund af aftalens ordlyd eller dens 
virkninger i praksis, at den ene part indgår en eksklusiv eller næsten eksklusiv aftale 
med en anden part . Ved en konkurrenceklausul køber køberen f.eks. kun ét mærke. En mængdeforpligtelse giver derimod køberen en vis mulighed for at købe 
konkurrerende produkter. Mængdeforpligtelser  kan derfor virke mindre markeds-
afskærmende. 
104) Vertikale begrænsninger for andre produkt er end mærkevarer er generelt mindre 
skadelige end begrænsninger vedrørende di stributionen af mærkevarer. Et mærke har 
tendens til at gøre et produkt mere diffe rentieret og mindre substituerbart med andre 
produkter, hvilket fører til en lavere efterspørgselselasticit et og større mulighed for at 
forhøje prisen. Sondringen mellem mærkevarer  og andre varer vil ofte falde sammen 
med sondringen mellem mellemprodukter og færdigprodukter. 
105) En kombination af vertikale begrænsni nger forstærker genere lt deres individuelle 
negative virkninger. Visse kombinationer af  vertikale begrænsninger er dog mindre 
konkurrencebegrænsende, end når begrænsninge rne anvendes hver for sig. F.eks. kan 
en eneforhandler fristes til at forhøje prisen på produkter ne, når intrabrand-
konkurrencen er svækket. Anvendelse af mæ ngdeforpligtelser eller fastsættelse af 
maksimale videresalgspriser kan begrænse  sådanne prisforhøj elser. Vertikale 
begrænsningers eventuelle ne gative virkninger fo rstærkes, når flere leverandører og 
deres købere tilrettelægger deres relatione r på samme måde, og der således opstår 
kumulative virkninger.  
 
DA 37   DA 1.2. Positive virkninger af vertikale begrænsninger 
106) Det er vigtigt at anerkende, at vertikal e begrænsninger kan have positive virkninger, 
især fordi de fremmer konkurrencen på andet end prisen og forbedrer 
servicekvaliteten. En virksomhed uden markedsstyrke kan kun søge at øge sin 
indtjening ved at optimere sine produktions - eller distributionsme toder. I en række 
situationer kan vertikale begrænsninger hjæl pe virksomheden hermed, da rent "arm's 
length"-baserede relationer mellem leve randør og køber, hvor kun priser og mængder 
for en bestemt transaktion bestemmes, kan resultere i et investerings- og salgsniveau, 
der ikke er helt optimalt. 
107) Disse retningslinjer giver sig ikke ud fo r at være udtømmende eller komplette, men 
har blot til formål at give et rimeligt overb lik over for de forskellige forhold, der kan 
retfærdiggøre vertikale begrænsninger. Følg ende grunde kan beret tige anvendelsen af 
visse vertikale begrænsninger: 
a) For at løse et "frihjulsproblem" ( "free rider problem" ). Der kan være tale om, 
at en forhandler kører frihjul på en anden forhandlers salgsfremmende indsats. 
Dette fænomen er mest almindeligt i e ngros- og detailleddet. Eneforhandling 
eller tilsvarende begrænsninger kan bi drage til at undgå sådanne problemer. 
Problemet kan også opstå mellem leverandør er, f.eks. hvor den ene investerer i 
salgsfremstød i køberens lokaler, normalt i detai lleddet, og dermed også 
tiltrækker kunder til konkurre rende leverandører. Begrænsninger i form af 
konkurrenceklausuler kan bidrag e til at løse dette problem40. 
 Der skal imidlertid være tale om et reelt frihjulsproblem. I forholdet mellem 
købere kan der kun være tale om frihjuls problemer i relation til førsalgsservice 
og andre salgsfremmeaktiviteter, men ikke eftersalgsservice, som distributøren 
kan fakturere sine kunder individuelt. Pr oduktet skal normalt være relativt nyt 
eller teknisk komplekst, eller produktet s omdømme skal have stor betydning 
for efterspørgslen efter de t, da kunden ellers normalt vil vide fra tidligere køb, 
hvad han eller hun vil have. Produktet skal ligeledes være af relativt høj værdi, 
da det ellers ikke er attr aktivt for en kunde at hente information i en forretning 
og købe varen i en anden. Endelig må det ikke være praktisk muligt for leverandøren ved aftale at forpligte a lle køberne til at yde en effektiv 
førsalgsservice eller salgsfremmeindsats. 
 I forholdet mellem leverandører er problemet også begrænset til bestemte 
situationer, nemlig de tilfælde, hvor de n salgsfremmende indsats finder sted i 
køberens lokaler, omfatter alle varer og ikke er mærkespecifik. 
b) For at "åbne eller komme ind på nye markeder". Hvis en producent ønsker at 
komme ind på et nyt geografisk marked, f. eks. ved at eksportere til et andet 
land for første gang, kan det betyde, at forhandleren må foretage bestemte "førstegangsinvesteringer" for at få mærk et etableret på markedet. For at få en 
lokal forhandler til at foretage disse investeringer kan det være nødvendigt at 
                                                
 
40 Om forbrugerne rent faktisk som helhed får gavn af en ekstra salgsfremmeindsats, afhænger af, om de 
informeres og overbevises af salgskampagnen, og den således når ud til nye kunder og ikke blot til 
kunder, som i forvejen ved, hvad de ønsker at købe, og for hvem den ekstra indsats kun eller primært 
betyder en højere pris.  
 
DA 38   DA sikre forhandleren en om rådebeskyttelse, således at denne kan tjene sine 
investeringer ind igen ved midlertidigt at sælge til en højere pris. Forhandlere 
på andre markeder bør da i en begrænset periode være afskåret  fra at sælge på 
det nye marked (se også punkt (61) i afsnit III.4.) Dette er en særlig variant af 
det frihjulsproblem, der er be skrevet under litra a) ovenfor. 
c) "Frihjulsproblemer" baseret på forh andleromdømme. I visse brancher er der 
nogle detailforhandlere, der har ry for ude lukkende at føre "kvalitetsvarer". For 
at komme ind på markedet med et nyt produkt kan det i såda nne tilfælde være 
vigtigt, at man kan sælge det via sådanne  forhandlere. Hvis producenten ikke i 
starten kan nøjes med kun at sælge til disse  forhandlere, løber han en risiko for, 
at de ikke vil føre hans produkt, og at produktlanceringen slår fejl. Der kan 
derfor være grund til at tillade en konkurrenc ebegrænsning, såsom 
eneforhandling eller selektiv  distribution, i en begræn set periode. Perioden skal 
være lang nok til at sikre det nye produkt s introduktion på markedet, men ikke 
så lang, at det lægger hindringer i veje n for en større udbredelse. Sådanne 
fordele er mere sandsynlige i forbindels e med varer, der kun kan bedømmes på 
et vist erfaringsgrundlag, eller kompleks e varer, der repræs enterer et relativt 
stort indkøb for den endelige forbruger. 
d) Det såkaldte '" hold up -problem". Undertiden må enten leverandøren eller 
køberen foretage kundespecifikke investeri nger, f.eks. i specialudstyr eller 
uddannelse. Der kan f.eks. væ re tale om en komponentfa brikant, der er nødt til 
at fremstille eller købe nye maskiner og nyt værktøj for at kunne levere et 
bestemt produkt til en best emt kunde. Han vil måske ikke foretage de fornødne 
investeringer heri, før der er i ndgået en særlig leveringsaftale. 
 Ligesom i de ovennævnte eksempler på fr ihjulsproblemer er der imidlertid en 
række betingelser, der skal være opfyldt, for at risiko en for, at de nødvendige 
investeringer ikke gennemføres, kan anse s for at være reel eller væsentlig. For 
det første skal investeringen være relationsspecifik. En investering, der 
gennemføres af leverandøren, betragte s som relationsspecifi k, når leverandøren 
ikke efter aftalens ophør kan benytte de n til at levere til andre kunder, og når 
den kun kan sælges med betydelige tab. En investering, der foretages af 
køberen, betragtes som relationsspecifik, når køberen ikke efter aftalens ophør 
kan benytte den til købe og/eller anvende produkter leveret af andre 
leverandører, og investeringen kun ka n sælges med betydelige tab. En 
investering er således re lationsspecifik, når den f.eks. kun kan anvendes til 
produktion af en mærkespecifik kompone nt eller opbevaring af et bestemt 
mærke og altså ikke med fortjeneste kan bruges til at fremstille eller videresælge alternative komponenter. For det andet skal der være tale om en 
langsigtet investering, der ikke kan tjenes ind på kort sigt, Og for det tredje skal 
investeringen være asymmetrisk, dvs. at de n ene aftalepart investerer mere end 
den anden part. Når disse betingelser er  opfyldt, er der normalt god grund til at 
indføre en vertikal begrænsning i den ti d, det tager at afskrive investeringen. 
En hensigtsmæssig vertikal begrænsning kan bestå i en form for konkurrenceklausul eller mængdeforpligtels e, når investeringen foretages af 
leverandøren, og i eneforhandling, eksk lusiv kundetildeling eller eksklusiv 
levering, når investeringen foretages af køberen. 
 
DA 39   DA e) Det særlige " hold up -problem, der kan opstå i fo rbindelse med overførsel af 
væsentlig knowhow". Når knowhow førs t er overført, kan den ikke 
tilbageføres, og den, der har overført den, ønsker måske ikke, at den udnyttes af eller til gavn for hans konkurrenter . Hvis den pågældende knowhow ikke 
umiddelbart var tilgængelig for købe ren, og hvis den er væsentlig og 
uomgængeligt nødvendig for aftalens gennemførelse, kan knowhow-overførslen retfærdiggøre en begrænsn ing af konkurrenceklausulstypen, som 
normalt ikke vil falde ind under artikel 101, stk. 1. 
f) Problemer omkring "vertikale eksternali teter". Det er ikke sikkert, at forhand-
leren får hele gevinsten ve d den indsats, han gør for at øge salget, noget af den 
kan komme til at gå til producenten. Hver gang en detailforhandler sælger en vare mere ved at sænke sine detailpriser  eller øge sin salgsindsats, giver det en 
gevinst til producenten, hvis hans engr ospris er højere end hans marginale 
produktionsomkostninger. Detailforha ndlerens indsats kan således være 
forbundet med positive eksternaliteter for producenten, og producenten kan mene, at detailforhandleren sætter priser ne for højt og/eller gør for lidt for at 
sælge. De negative eksternaliteter af, at  forhandlernes priser  er for høje – også 
kaldet "dobbeltmarginaliseringsprobleme t" - kan undgås ved at fastsætte en 
bindende detailsalgspris. For at få forhandlerne til at gøre mere for at sælge kan 
det være en god idé at indføre selek tiv distribution, eneforhandling eller 
tilsvarende begrænsninger
41. 
g) For at opnå "stordriftsfordele i distributionen". For at kunne udnytte 
stordriftsfordele og derigennem blive i sta nd til at sænke detailprisen på sine 
produkter kan producenten have interesse i at koncentrere videresalget af sine 
produkter på et begrænset antal forhandl ere. Det kan gøres via eneforhandling, 
mængdeforpligtelser i form af krav om  mindstekøb, selektiv distribution, der 
omfatter et sådant krav, eller eksklusivt køb. 
h) På grund af "imperfektioner på ka pitalmarkeder". Den måde, hvorpå de 
normale långivere (banker, kapitalmarkede r) kan tilvejebringe kapital, er ikke 
nødvendigvis optimal, hvis de kun har ufuldstændig information om 
låntagerens bonitet, eller når der er utils trækkeligt grundlag til sikring af lånet. 
Det kan være, at køberen eller leverandør en er bedre informeret og via en 
eksklusivklausul vil kunne skaffe sig ek stra sikkerhed bag i nvesteringen. Hvis 
det er leverandøren, der yder lånet til køberen, kan der blive tale om en 
konkurrenceklausul eller en mængdeforplig telse pålagt køberen. Hvis det er 
køberen, der yder lånet til leverandøren, kan der væ re grund til at aftale 
eksklusiv levering eller en mængde forpligtelse pålagt leverandøren. 
i) Af hensyn til "ensartethed og kva litetsstandardisering". En vertikal 
begrænsning kan bidrage til at skabe et godt mærkeomdømme og dermed øge et produkts tiltrækningskraft over for de endelige forbrugere og øge salget ved 
at pålægge forhandlerne at  sikre en vis ensartethed og kvalitetsstandardisering. 
Dette kan f.eks. være tilfældet inden for selektiv distribution og franchising. 
                                                
 
41 Se dog også den foregående fodnote.  
 
DA 40   DA 108) Af de ni situationer, der er nævnt i punkt (107), fremgår det klart, at vertikale aftaler 
under visse omstændigheder kan antages at kunne give effektivitetsfordele og gøre 
det lettere at opdyrke nye markeder, og at det vil kunne opveje de res mulige negative 
virkninger. Generelt er det navnlig tilfælde t for vertikale begrænsninger af kortere 
varighed, der gør det letter e at indføre nye, kompleks e produkter eller beskytte 
relationsspecifikke investeringer. En ve rtikal begrænsning er undertiden nødvendig i 
hele den periode, hvor leverandøren sælger  sit produkt til køberen (jf. især de 
situationer, der er besk revet under punkt (107), i nr . a), e), f), g) og i)). 
109) Der er en høj grad af  substituerbarhed mellem de forskellige vertikale 
begrænsninger. Af den grund kan et og sa mme effektivitetsproblem løses ved hjælp 
af forskellige vertikale begrænsninger. F.eks. kan der opnås stordriftsfordele i 
distributionen ved hjælp af eneforha ndling, selektiv distribution, mængde-
forpligtelser eller eksklusivt køb. De ne gative virkninger for konkurrencen kan dog 
være forskellige, alt efter hvilken type ve rtikal begrænsning der er tale om, hvilket 
spiller en rolle, når det på grundlag af artikel 101, stk. 3, skal afgøres, om 
begrænsningen er nødvendig. 
1.3. Analysemetoder 
110) Vurderingen af en vertikal begrænsn ing omfatter generelt følgende fire trin42: 
a) Først skal de implicerede virksomh eder angive, hvor stor en markedsandel 
leverandøren og køberen har på de mark eder, hvor de henholdsvis sælger og 
køber aftalevarerne. 
b) Hvis den relevante markedsandel for både leverandør og køber ikke overstiger 
tærsklen på 30 %, falder den vertik ale aftale ind unde r gruppefritagelses-
forordningen, medmindre den indeholde r de deri opre gnede alvorlige 
begrænsninger og udelukkede begrænsninger. 
c) Hvis den relevante markedsandel ligge r over tærsklen på 30 %, må der tages 
stilling til, om den ver tikale aftale falder i nd under artikel 101, stk. 1. 
d) Hvis den vertikale aftale falder ind under artikel 101, stk. 1, må det undersøges, 
om den opfylder betingelserne for fritagelse efter artikel 101, stk. 3. 
1.3.1. Relevante faktorer for vurder ingen efter artikel 101, stk. 1 
111) Når Kommissionen skal vurdere sager,  hvor markedsandelstærsklen på 30 % er 
overskredet, foretager den en fuldstændig konkurrenceanalyse. Følgende faktorer er 
særligt relevante for afgørelsen af, om en  vertikal aftale indebærer en mærkbar 
begrænsning af konkurrencen efter artikel 101, stk. 1: 
a) aftalens art b) parternes markedsposition  
                                                
 
42 Der er med disse trin ikke tale om en juridisk argumentation, som Kommissionen skal følge i denne 
rækkefølge for at træffe en beslutning.  
 
DA 41   DA c) konkurrenternes markedsposition  
d) aftalevarekøbernes markedsposition  e) adgangsbarrierer f) markedets modenhedsgrad g) omsætningsleddet h) produktets art i) andre faktorer. 
112) De enkelte faktorers bet ydning kan variere fra sag til sa g og afhænger af  alle øvrige 
faktorer. Hvis f.eks. parterne har en stor markedsandel, er det normalt tegn på 
markedsstyrke, men hvis hindringerne for markedsadgang er lave, er denne 
markedsandel ikke nødvendigvis tegn på mark edsstyrke. Det er derfor ikke muligt at 
formulere faste regler for de  enkelte faktorers betydning.  
113) Vertikale aftaler kan antage mange former. Det er derfor vigtigt at analysere aftalens 
art på grundlag af de begrænsninger, de n indeholder, begrænsningernes varighed og 
den andel af det samlede salg på markedet, der berøres af begrænsningerne. Det kan være nødvendigt ikke blot at lægge de udtrykkelige beste mmelser i aftalen til grund. 
Eventuelle implicitte konku rrencebegrænsninger kan frem gå af den måde, hvorpå 
parterne har gennemført aftalen, og af de incitamenter, de måtte have.  
114) Parternes markedsposition giver en indikation af den markedsstyrke, som 
leverandøren, køberen eller begge måtte besidde . Jo større en markedsandel de har, 
desto større kan deres markedsstyrke fo rventes at være. Det gælder især, når 
markedsandelene afspejler omkostningsfo rdele eller andre konkurrencefordele i 
forhold til konkurrenterne. Disse konkurrenceforde le kan bestå i, at man var først på 
markedet (har den bedste beliggenhed os v.), er indehaver af afgørende patenter, 
benytter overlegen teknologi, har det førende mærke eller har et bedre sortiment. 
115) Konkurrenternes markedsposition vurderes  på grundlag af disse  faktorer, nemlig 
markedsandel og eventuelle konkurrencefordele . Jo stærkere konkurrenterne er, og jo 
flere der er af dem, desto mindre er risi koen for, at parterne individuelt vil kunne 
udnytte deres markedsstyrke og udelukke andre fra markedet eller svække 
konkurrencen. Det er også relevant, om konkur renterne kan antages at ville anlægge 
effektive modstrategier i rett e tid. Hvis antallet af konkurre nter bliver ret beskedent, 
og deres markedsposition (stø rrelse, omkostninger, F&U-pot entiel osv.) er relativt 
ens, kan denne markedsstruktur imidler tid øge risikoen for samordning. Udsving 
eller hurtige ændringer i markedsandelene er generelt et tegn på intens konkurrence. 
116) Parternes kunders markedsposition giver en indikation af, om en eller flere af 
parternes kunder besidder markedsstyrke ( købermagt). Det første tegn på købermagt 
er kundens markedsandel på indkøbsmarked et, som afspejler, hvor vigtig hans 
efterspørgsel er for eventuelle udbydere . Andre indikatorer fokuserer på kundens 
position på sit videresalgsmarked, herunder i relation til faktorer som f.eks. stor 
geografiske spredning af hans salgssteder , egne mærker og mærkeimage hos de 
endelige forbrugere. I visse situationer ka n købermagt forhindre parterne i at udnytte 
 
DA 42   DA deres markedsstyrke på markedet og dermed løse et konkurrenceproblem, der ellers 
ville have eksisteret. Det vil især være tilfældet, når stærke  kunder har kapacitet og 
incitament til at introducere nye forsyningskilder på marked et i tilfælde af en lille, 
men permanent stigning i de relative priser. Hvis stærke kunder alene skaffer sig selv gunstige vilkår eller blot ladere enhver pr isstigning gå videre til deres kunder, vil 
deres position ikke kunne fo rhindre parterne i at udny tte deres markedsstyrke. 
117) Hindringer for markedsadgang måles ud fra,  om de etablerede virksomheder på 
markedet kan hæve deres priser til ove r det niveau, der vi lle gælde på et 
konkurrencepræget marked, uden at det får nye virksomheder til at søge ind på det. I en situation uden adgangsbarrierer vil nye  virksomheders muligheder for nemt og 
hurtigt at trænge ind på markedet gøre såda nne prisforhøjelser uren table. Hvis det er 
sandsynligt, at nye virksomheder vil trænge ind på markedet i løbet af et til to år og svække eller forhindre udnytte lsen af markedsstyrke, betr agtes adgangsbarriererne 
som lave. Adgangsbarrierer kan skyldes en lang række forskellige faktorer, f.eks. 
stordriftsfordele, statslig regulering, især hvor der er tale om tild eling af eksklusive 
rettigheder, statsstøtte, importtold, intell ektuelle ejendomsrettigheder, ejendomsret til 
ressourcer, der er knappe på grund af  f.eks. naturlige begrænsninger
43, væsentlige 
faciliteter, fordelen ved at have været de n første på markedet samt mærkeloyalitet 
hos forbrugerne opbygget efter intensiv rekl amevirksomhed over en længere periode. 
Vertikale begrænsninger og vertikal integr ation kan også virke som adgangsbarrierer 
ved at gøre adgangen til markedet vanske ligere for (potentie lle) konkurrenter eller 
udelukke dem fra markedet. Der kan være tale om adgangsbarrierer udelukkende på 
leverandør- eller på købersiden eller på be gge sider. Spørgsmålet om, hvorvidt nogle 
af disse faktorer skal betragtes som a dgangsbarrierer, afhænger især af, om de 
medfører irreversible omkostninger ("sunk costs"), som er de omkostninger, der 
kræves for at trænge ind eller operere  på et marked, og som går tabt, når 
virksomheden trækker sig ud af det ig en. Reklameomkostninger for at opbygge 
loyalitet hos forbrugerne er  normalt irreversible, medmindre en virksomhed, der 
trækker sig ud af markedet igen, enten kan sælge sit mærke eller bruge det andetsteds 
uden noget tab. Jo flere omkostninger, der er  irreversible, desto mere må potentielle 
konkurrenter foretage en afvejning af den ri siko, der er forbundet med at trænge ind 
på det pågældende marked, og med desto større overbevisning kan de etablerede 
virksomheder true med at matche den nye konkurrence, eftersom disse irreversible 
omkostninger gør det dyrt at trække sig ud af  markedet igen. Hvis forhandlere f.eks. 
er bundet af en konkurrenceklausul over for deres leverandør, er den markeds-
afskærmende virkning større, såfremt det indebærer betydelige irreversible 
omkostninger for den potentielle konkurrent se lv at etablere et  distributionsnet. 
Generelt er det at trænge ind på et nyt marked for bundet med større eller mindre 
irreversible omkostninger. Derfor er de n faktiske konkurrence normalt mere effektiv 
og vil veje tungere i vurder ingen af konkrete sager end de n potentielle konkurrence. 
118) Et modent marked er et marked, der har eksisteret i nogen tid, hvor den anvendte 
teknologi er velkendt og udbredt og ikke ændrer sig særlig meget, hvor der ikke 
foregår større mærkeinnovationer, og hvor ef terspørgslen er rela tivt stabil eller 
aftagende. På et sådant marked er sandsyn ligheden for negative virkninger større end 
på mere dynamiske markeder. 
                                                 
43 Se Kommissionens beslutning 97/26/EF i sag nr. IV/M.619 - Gencor/Lonrho , EFT L 11 af 14.1.1997, 
s. 30. 
 
DA 43   DA 119) Med hensyn til omsætningsleddet skelnes der mellem mellemprodukter og 
færdigprodukter. Mellemprodukter sælges t il virksomheder til anvendelse som input 
ved produktionen af andre va rer eller tjenesteydelser, og de kan normalt ikke 
genkendes i det endelige produkt. Købe rne af mellemprodukter er normalt 
velinformerede kunder, der er i stand til at vu rdere deres kvalitet, og som derfor ikke 
lægger så stor vægt på mærke og imag e. Færdigprodukter sælges direkte eller 
indirekte til de endelige forb rugere, der ofte lægger stør re vægt på mærke og image. 
Da forhandlerne (detail- og engrosforh andlere) skal imødekomme de endelige 
forbrugeres efterspørgsel, kan det sk abe større konkurrenceproblemer, når 
forhandlerne afskæres fra at sælge et eller flere mærker, end når købere af mellemprodukter hindres i at købe konkurrerende produkter hos bestemte 
forsyningskilder.  
120) Produktets art spiller navnlig for fæ rdigprodukters vedkommende en rolle ved 
vurderingen af sandsynlige både negative og positive virkninger. Ved vurderingen af 
de sandsynlige negative vir kninger er det af betydning, om produkterne på markedet 
er mere eller mindre homogene eller he terogene, om produktet  er dyrt og lægger 
beslag på en stor del af forbrugernes budge t, om der er tale om  et produkt, der kun 
købes én gang eller gentagne gange. Hvis pr oduktet overvejende er  heterogent, ikke 
er så dyrt og nærmest er et engangskøb, er  der større sandsynlighed for, at de 
vertikale begrænsninger får negative virkninger. 
121) Ved vurderingen af konkrete begrænsninge r vil det undertiden være nødvendigt at 
tage andre faktorer i betragtning. Disse  faktorer kan bl.a. være en kumulativ 
virkning, når der findes tilsvarende aftaler på markedet indgået af andre, om aftalen 
er "påtvunget" (især den ene part er underlag t restriktioner eller forpligtelser) eller 
"aftalt" (begge parter accep terer restriktioner eller forp ligtelser), lovgivningsrammer 
og adfærd, der kan tyde på eller lette samordning, f.eks.  prisførerskab, forudgående 
annoncering af prisændringer og drøftelser angående den "r ette" pris, prisstivhed som 
reaktion på overkapacitet, prisdisk rimination og tidligere samordning. 
1.3.2. Relevante faktorer for vurder ingen efter artikel 101, stk. 3 
122) Konkurrencebegrænsende vertikale af taler kan også have konkurrencefremmende 
virkninger i form af effektivitetsforde le, der kan opveje deres konkurrenceskadelige 
virkninger. Vurderingen heraf foretages med udgangspunkt i artikel 101, stk. 3, der 
indeholder en undtagelse fra forbuddet i ar tikel 101, stk. 1. For at denne undtagelses-
bestemmelse kan bringes i anvendelse, skal  den vertikale aftale medføre objektive 
økonomiske fordele, konkurrencebegrænsningerne skal være nødvendige for at opnå effektivitetsfordelene, forbrugerne skal sikres en rimelig andel af fordelen herved, og aftalen må ikke give parterne muli ghed for at udelukke konkurrencen for en 
væsentlig del af de pågældende produkter
44. 
123) Konkurrencebegrænsende aftaler vurderes i relation til artikel 101, stk. 3, inden for 
rammerne af den faktiske sammenhæng, hvori de indgår45 og ud fra de 
omstændigheder, der foreligger på et givet tidspunkt. Vurderingen vil kunne påvirkes 
                                                 
44 Se Meddelelse fra Kommissionen — retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 3, 
EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97. 
45 Se Domstolens dom i de forenede sager 25/84 og 26/84, Ford , Sml. 1985, s. 2725. 
 
DA 44   DA af materielle ændringer i de  faktuelle omstændigheder. Undtagelsesbestemmelserne i 
artikel 101, stk. 3, finder anvendelse, så læ nge de fire betingelser er opfyldt, og 
ophører med at finde anvendelse, når det ikke længere er tilfældet46. Ved 
anvendelsen af artik el 101, stk. 3, i overensstemmels e med disse principper må der 
tages hensyn til de investeringer, en af parterne måske har foretaget, og til den tid, det tager, og de begrænsninger, der er  nødvendige for at få forrentet en 
effektivitetsfremmende investering.  
124) Den første betingelse i artikel 101, stk. 3, fordrer en vurdering af aftalens objektive 
fordele i form af effektivitetsfordele. I den forbindelse bemærkes, at vertikale aftaler ofte har potentiale ti l at afføde effektivitetsfordele, jf. afsnit 1.2, ved at forbedre den 
måde, hvorpå parterne udøver de res komplementære aktiviteter. 
125) Når den tager stilling til, om nødvendigheds kriteriet i artikel 101, stk. 3, er opfyldt, 
vil Kommissionen især undersøge, om indivi duelle begrænsninger gør det muligt at 
producere, købe og/eller (videre)sælge aftale varerne mere effektivt, end det ville 
have været tilfældet uden begrænsningen. De r skal i denne forbindelse tages hensyn 
til markedsvilkårene og de realiteter, som parterne er konfronteret med. 
Virksomheder, der påberåber sig artikel 101, st k. 3, er ikke forpligtet til at overveje 
hypotetiske og teoretiske alternativer. De sk al imidlertid forklare og påvise, hvorfor 
øjensynligt realistiske og betydeligt mindr e konkurrencebegrænsende  alternativer vil 
være langt mindre effektive. Hvis et øj ensynligt kommercielt realistisk og mindre 
konkurrencebegrænsende alternativ vil me dføre et betydeligt effektivitetstab, 
betragtes den pågældende begrænsning som værende nødvendig. 
126) Betingelsen om, at forbrugerne skal sikres en rimelig andel af fordelene, betyder, at 
forbrugerne af de produkter, der købes og/ eller (videre)sælges, i det mindste skal 
kompenseres for aftale ns negative virkninger
47. Med andre ord skal effektivitets-
fordelene til fulde opveje de negative virk ninger, aftalen kan forventes at få for 
priser, output og andre relevante faktorer. 
(127) Den sidste betingelse i artikel 101, stk. 3, hvorefter aftalen ikke må give parterne 
mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer, nødvendiggør en analyse af det tilbagevæ rende konkurrencepres på markedet og 
aftalens konsekvenser for så danne kilder til konkurrence.  Ved anvendelse af den 
sidste betingelse i artikel  101, stk. 3, skal der tages hensyn til forholdet mellem 
artikel 101, stk. 3, og artikel 102. Ifølge fast retspraksis er anvendelse af artikel 101, 
stk. 3, ikke til hinder for anvendelse af artikel 102
48. Eftersom artikel 101 og 102 
begge har til formål at fastholde en e ffektiv konkurrence på markedet, er det af 
konsekvenshensyn nødvendigt at fortolke artik el 101, stk. 3, på en sådan måde, at det 
                                                 
46 Se herom f.eks. Kommissionens beslutning 1999/242/EF (Sag nr. IV/36.237 – TPS), EFT L 90 
af 2.4.1999, s. 6). På samme måde finder forbuddet i artikel 101, stk. 1, også kun anvendelse, så længe 
aftalen har et konkurrencegræn sende formål eller konkurren cebegrænsende virkninger.  
47 Se punkt 85 i Meddelelse fra Kommissionen — retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 81, 
stk. 3, EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97. 
48 Se Domstolens dom i de forenede sager C-395/96 P og C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge , 
Sml. 2000 I, s. 1365, præmis 130. På samme måde er  anvendelse af artikel 101, stk. 3, heller ikke til 
hinder for anvendelse af traktatens regler om frie varebevægelser, fri udveksling af tjenesteydelser, fri bevægelighed for personer og frie kapitalbevægelser. Under visse omstændigheder finder disse 
bestemmelser anvendelse på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis omfattet af artikel 101, stk. 1 - se 
herom Domstolens dom i sag C-309/99, Wouters , Sml. 2002 I, s. 1577, præmis 120. 
 
DA 45   DA er udelukket at anvende undtagelsesbeste mmelserne på konkurrencebegrænsende 
aftaler, der udgør misbrug af  en dominerende stilling49. Den vertikale aftale må ikke 
udelukke den effektive konkurrence ved at fjer ne alle eller de fl este eksisterende 
faktiske eller potentielle  konkurrencekilder. Konkurrencen  mellem virksomhederne 
er en vigtig drivkraft for økonomisk ef fektivitet og kan bl.a. give dynamiske 
effektivitetsgevinster i form af i nnovation. Uden denne konkurrence vil den 
dominerende virksomhed ikke have tilstræ kkeligt incitament til fortsat at skabe og 
viderebringe effektivitetsgevinster. Hvis der ikke er nogen konkurrence tilbage, og der ikke er nogen trussel om tilgang af nye virksomheder, vil hensynet til beskyttelse 
af konkurrencen og konkurrenceprocessen ha ve forrang frem for de mulige 
effektivitetsgevinster. En konkurrencebegræ nsende aftale, som opretholder, skaber 
eller styrker en markedsposition, der næ rmer sig en monopolstilling, kan normalt 
ikke begrundes med, at den også afføder effektivitetsgevinster. 
2. Analyse af bestemte former for vertikale begrænsninger 
128) De mest almindelige vertikale begrænsn inger og kombinationer heraf gennemgås i 
resten af disse retningslinje r på grundlag af de analysem etoder, der er beskrevet i 
nr. (96)-(127). Der findes også andre begr ænsninger og kombinationer heraf, som der 
ikke direkte opstilles retni ngslinjer for her. Men de vi l blive behandlet efter de 
samme principper og med samme vægt lagt  på deres virkninger på markedet.  
2.1. Mærkeeksklusivitet 
129) Kategorien "mærkeeksklusivitet" ( "single branding" ) omfatter alle de aftaler, hvis 
hovedelement består i, at køberen forpligtes eller tilskyndes til at samle sine ordrer 
på en bestemt type produkt hos en enke lt leverandør. Dette element optræder bl.a. i 
konkurrenceklausuler og mængdeforpligtelser  pålagt køberen. En aftale med en 
konkurrenceklausul er baseret på, at køberen forpligtes eller tilskyndes til at dække over 80 % af sit behov på et bestemt mark ed ved køb hos en enkelt leverandør. Det 
betyder ikke, at køberen kun kan købe dire kte hos leverandøren, men derimod at 
køberen ikke må købe, videresælge el ler anvende konkurrerende varer eller 
tjenesteydelser. En mængdeforpligtelse på lagt køberen er en mildere form for 
konkurrenceklausul, hvor de incitamenter e ller forpligtelser, so m leverandøren og 
køberen har indgået aftale om, betyder, at sidstnævnte i vid udstrækning koncentrerer 
sine indkøb hos én leverandør. En mæng deforpligtelse kan f.eks. være en 
mindstekøbsforpligtelse, en lagerføri ngsforpligtelse eller en ikke-lineær 
prisfastsættelse, såsom mængderabatter, loyali tetsrabatter eller to leddede takster (fast 
pris plus en enhedspris). En såkaldt "enge lsk klausul", der kræv er, at køberen skal 
indberette ethvert bedre til bud, og kun tillader køberen at be nytte sig af et sådant 
tilbud, hvis leverandørens tilbud er ringere, ka n antages at have samme virkning som 
en konkurrenceklausul, især når køberen skal  oplyse, hvem der har afgivet det bedre 
tilbud.  
130) De konkurrenceproblemer, mærkeeksklusivite t kan give anledning ti l, består i, at 
konkurrerende og potentielle leverandører kan blive udelukket fra markedet, at 
                                                
 
49 Se herom Rettens dom i sag T-51/89, Tetra Pak  (I), Sml. 1990 II, s. 309. Se også punkt 106 i 
Meddelelse fra Kommissionen — retningslinjer om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, 
EUT C 101 af 27.4.2004, s. 97.  
 
DA 46   DA konkurrencen svækkes, at der er større ri siko for samordning på leverandørniveau i 
tilfælde af kumulativ anvendelse, og at interbrandkonkurrencen i den enkelte butik 
mindskes, hvis køberen er en detailhandler, der sælger til endelige forbrugere. Alle 
disse konkurrencebegrænsende virkninger har direkte følger for interbrand-
konkurrencen. 
131) Mærkeeksklusivitet er fritaget efter gruppefritagelsesforordningen, når hverken 
leverandørens eller køberens markedsand el overstiger 30 %, og forudsat at 
konkurrenceklausulen er begrænset til fe m år. Resten af dette afsnit giver 
retningslinjer for vurderingen af konkrete sager, hvor markedsandelstærsklen eller 
tidsbegrænsningen på fem år overskrides. 
132) Risikoen for, at en konkret mærkeeksklusi vitetsklausul, som en leverandør pålægger 
sine kunder, vil medføre en konkurrenceskadelig afskærmning af markedet, er særlig 
stor i den situation, hvor der uden de nne klausul ville være et betydeligt 
konkurrencepres fra konkurrenter, som enten endnu ikke er til stede på markedet på det tidspunkt, hvor forpligtelserne indgås, el ler som ikke er i st and til at konkurrere 
om de samlede leverancer til kunderne. Konkurrenterne kan måske ikke konkurrere 
om at dække en enkelt kundes samlede efterspørgsel, fordi den pågældende leverandør er en uomgængelig handelspartner, i hvert fald når det gælder en del af 
efterspørgslen på markedet, f.eks. fordi denne leverandørs produkt er et 
uomgængeligt produkt, der foretrækkes af ma nge endelige forbrugere, eller fordi de 
andre leverandører er underlag t så betydelige kapacitetsbe grænsninger, at en del af 
efterspørgslen kun kan dækkes af den pågældende leverandør
50. "Leverandørens 
markedsposition" er derfor af stor betydning ved vurderingen af konkurrence-
klausulers eventuelle konku rrenceskadelige virkninger.  
133) Hvis konkurrenter kan konkurrere på lige vilkår om de enkelte kunders samlede 
efterspørgsel, er det generelt usandsynligt,  at mærkeeksklusivitetsforpligtelser vil 
hæmme den effektive konkurrence, medmindr e disse forpligtelser er af en sådan 
varighed og omfatter en så stor del af markedet, at kunderne har vanskeligt ved at 
skifte leverandør. Jo større den bundne  markedsandel er, dvs. den del af 
markedsandelen, der sælges under mærkeeksklusivitet, og jo længere klausulen gælder, desto større afskærmning må der fo rventes. På samme måde gælder, at jo 
længere varighed mærkeeksklusiviteten har,  desto mere markedsafskærmende må 
den anses for at ville virke. Mærkeeksklus ivitetsklausuler med en varighed på under 
et år, der indgås af ikke-dominerende virk somheder, vil normalt ikke give anledning 
til mærkbare konkurrenceskadelige virkni nger eller negativ e nettovirkninger. 
Sådanne klausuler med en varighed på melle m et og fem år, der aftales mellem ikke-
dominerende virksomheder, kræver normalt en behørig afvejning af de konkurrence-
fremmende og konkurrenceskadelige virkninger,  mens klausuler med en varighed på 
over fem år for de fleste typer investeringe r ikke anses for at være nødvendige for at 
opnå de påståede effektivitetsfordele, eller effektivitetsfordelene vil være 
utilstrækkelige til at opve je deres afskærmende virkning. Risikoen for, at 
mærkeeksklusivitetsforpligtelser resu lterer i konkurrenceskadelig markeds-
afskærmning, er større, når der er tale om dominerende virksomheder. 
                                                
 
50 Rettens dom i sag T-65/98, Van den Bergh Foods mod Kommissionen, Sml. 2003 II, s. 4653, 
præmis 104 og 156. 
 
DA 47   DA 134) Ved vurderingen af leverandørens mark edsstyrke er det vigtigt at se på 
"konkurrenternes markedsposition". Så længe konkurrenterne er ti lstrækkeligt talrige 
og stærke, kan der ikke forventes nogen mærkbare konkurrencebegrænsende virkninger. Udelukkelse af konkur renter er ikke særlig sa ndsynlig, hvis de har en 
tilsvarende markedsposition og kan tilbyde lige  så attraktive produkter. I så fald kan 
der dog forekomme afskærmning af potentielle  nye markedsdeltagere, hvis et antal 
store leverandører indgår af taler, som indeholder mærkeeksklusivitetsklausuler, med 
et stort antal købere på det relevante mark ed (kumulativ virkning). I den situation 
kan aftaler med mærkeeksklusivitetsklau suler også lette en ulovlig samordning 
mellem indbyrdes konkurrerende leverandøre r. Hvis leverandørerne individuelt er 
omfattet af gruppefritagelsen, kan det være nødvendigt at inddrage denne i tilfælde af 
sådanne negative kumulative virkninger.  En bundet markedsandel på under 5 % 
anses normalt ikke for at bidrage væsentli gt til en kumulativ afskærmningsvirkning. 
135) I tilfælde, hvor den største leveran dørs markedsandel er under 30 %, og de fem 
største leverandørers er under 50  %, er det usandsynligt, at  der vil opstå en individuel 
eller en kumulativ konkurre ncebegrænsende virkning. Hv is en potentiel konkurrent 
ikke rentabelt kan trænge ind på markedet , skyldes det sandsynligvis andre faktorer 
end mærkeeksklusivitetsklausuler,  såsom forbrugerpræferencer.  
136) "Adgangsbarrierer" har også betydning fo r vurderingen af, om der opstår en 
konkurrenceskadelig markedsafskærmning. I de t omfang, hvor det er forholdsvis let 
for konkurrerende leverandører at finde nye eller alternative købe re til produktet, er 
afskærmning sandsynligvis ikke et reel t problem. Der er imidlertid ofte 
adgangsbarrierer i såvel produkti ons- som distributionsleddet. 
137) "Markedsstyrke på købersiden" er relevant , da købere med en stærk stilling ikke er 
lette at afskære fra udbuddet af konkurrerende  produkter eller tjen esteydelser. Mere 
generelt gælder, at for at få sine kunder til at acceptere en mærkeeksklusivitet vil 
leverandøren måske være nødt til at yde de m hel eller delvis kompensation for det 
konkurrencemæssige handicap, denne mærkefor pligtelse kan give dem. Når der ydes 
en sådan kompensation, kan det være i den e nkelte kundes interesse at indgå en aftale 
om mærkeeksklusivitet med le verandøren. Men det ville være forkert at drage den 
konklusion, at alle mærkeeksklusivitetsforpligte lser som helhed generelt er til gavn 
for kunderne og for de endelige forbrugere på dette marked. I særdeleshed er det 
usandsynligt, at kunderne som helhed vil få  gavn af dem, hvis der er mange kunder, 
og alle mærkeeksklusivitetsforpligtelserne tilsammen hindrer konkurrerende virksomheder i at trænge ind på markedet eller ekspandere.  
138) Endelig er også "omsætningsleddet" af  betydning for denne vurdering. Konkurrence-
skadelig afskærmning er mindre sandsynlig, hvis der er tale om et mellemprodukt. 
Når leverandøren af et mellemprodukt ikke indtager en dominerende stilling, vil de 
konkurrerende leverandører stadig kunne dække  en stor del af den efterspørgsel, der 
er "fri". Men også selv om de r ikke er tale om en dominerende stilling, kan der opstå 
afskærmningsvirkninger i situationer, hvor der bliver tale om kumulative virkninger. 
En konkurrenceskadelig kumulativ virkning er ikke sandsynlig, så længe mindre 
end 50 % af markedet er bundet.  
139) Hvis aftalen vedrører levering af færd igvarer i engrosleddet, vil spørgsmålet om, 
hvorvidt det er sandsynligt, at  der opstår et konkurrencep roblem, i høj grad afhænge 
 
DA 48   DA af, hvilken type engroshandel der er tale om, og hvilke a dgangsbarrierer der findes i 
engrosleddet. Der er ikke nogen reel  afskærmningsrisiko, hvis konkurrerende 
producenter let kan udføre engrostransaktione r selv. Hvorvidt adgangsbarriererne er 
lave, afhænger til dels af, hvilken type grossistsalg der er tale om, dvs. om 
grossisternes virksomhed kan drives effektivt, hvis de kun handler med aftaleproduktet (f.eks. is), eller om det er mere effe ktivt at handle med et større 
produktsortiment (f.eks. frostvarer). I sidstnæ vnte tilfælde er det i kke effektivt for en 
producent, der kun sælger et enkelt produkt, at  starte sin egen engrosvirksomhed. I 
den situation kan der opstå konkurrenceskade lige virkninger. Hertil kommer, at der 
kan opstå problemer med kumulative virkni nger, hvis flere leverandører binder de 
fleste af de eksist erende grossister. 
140) I forbindelse med færdigvarer er der normalt størst sandsynlighed for markeds-
afskærmning i detailleddet på grund af de n betydelige adgangsbarriere, der kan ligge 
i, at de fleste producenter er nødt til at et ablere egne detailforre tninger til afsætning 
af deres produkter. Endvidere er det ne top i detailleddet, at aftaler med 
mærkeeksklusivitetsklausuler kan mindske  interbrandkonkurrencen i den enkelte 
butik. Af disse grunde kan der,  under hensyntagen til alle  andre relevante faktorer, 
opstå betydelige konkurrenceskade lige virkninger for færdi gvarer i detailleddet, hvis 
en ikke-dominerende leverandør binder 30 % eller mere af det relevante marked. For 
en dominerende virksomhed kan selv en beskeden bunden markedsandel have betydelige konkurrences kadelige virkninger. 
141) Der kan også opstå en kumulativ afskær mningsvirkning i detailleddet. Når alle 
leverandører har markedsandele på under 30 %, er en kumulativ afskærmnings-
virkning usandsynlig, hvis den samlede bundne markedsandel er på under 40 %, og 
der er derfor ikke sandsynlighed for, at gruppefritagelsen vil b live inddraget. Denne 
procentdel kan være højere, hvis der er andre faktorer, der skal tages hensyn til, 
såsom antallet af konkurrenter, adgangsbarr ierer mv. Hvor det ikke er alle 
virksomheder, der har markedsandele under tærsklen i gruppefritagelses-
forordningen, men hvor ingen virksomhed er  dominerende, er det usandsynligt, at 
der opstår en kumulativ afskærmningsvirkning, hvis den samlede bundne markedsandel er på under 30 %. 
142) Hvis køberen driver forretning fra loka ler og grunde, som leverandøren ejer eller 
forpagter af en tredjemand, der ikke er forbundet med køberen, begrænser det mulighederne for at træffe effektiv e forholdsregler mod en eventuel 
afskærmningsvirkning. I diss e tilfælde er det usandsynligt, at Kommissionen vil 
gribe ind, hvis der ikke er tale om dominans. 
143) I nogle sektorer kan det være vanskeligt at  sælge mere end ét mærke fra et enkelt 
forretningssted, og i så fald kan et afsk ærmningsproblem bedst afhjælpes ved at 
begrænse aftalernes faktiske løbetid. 
144) Hvis der er påvist mærkbare konkurrences kadelige virkninger, må  der tages stilling 
til, om der eventuelt er mulighed for fritagelse efter artikel 101, stk. 3. For konkurrenceklausulers vedkommende er det især  effektivitetsfordelene i punkt (107), 
litra a), (frihjulsproblemet i forholdet me llem leverandører), litra d), litra e) ("hold 
up"-problemer) og litra h) (imperfektione r på kapitalmarkedet), der kan være 
relevante. 
 
DA 49   DA 145) I forbindelse med de effektivitetsfordele , som er beskrevet i punkt (107), litra a), d) 
og h), kan en mængdeforpligtelse for køberen eventuelt være et mindre indgribende 
alternativ. En konkurrenceklausul kan være  den eneste måde, hvorpå man kan opnå 
en effektivitetsfordel som beskrevet i punkt (107), litra e) ("hold up"-problem i 
relation til overførslen af knowhow). 
146) Hvis leverandøren foretage r en relationsspecifik investeri ng (jf. punkt (107), litra d)), 
vil en aftale med en konkurrenceklausul eller mængdeforpligtels e i investeringens 
afskrivningsperiode i almindelighed opfylde  betingelserne i artikel 101, stk. 3. I 
forbindelse med meget relationsspecifikke  investeringer kan en konkurrenceklausul 
på over fem år være berettiget. En relati onsspecifik investering kunne f.eks. være 
leverandørens installering eller tilpasning af  udstyr, som bagefter kun kan benyttes til 
produktion af komponenter til en bestemt køber. Generelle eller markedsspecifikke 
investeringer i (yderligere) kapacitet er normalt ikke relationsspecifikke. Når en leverandør etablerer ny kapacitet, der er sp ecielt beregnet på en bestemt køber, f.eks. 
når en producent af metaldåser etable rer ny kapacitet til produktion af dåser i 
nærheden af en levnedsmiddelproducents påfyldningsanlæg elle r i disse anlæg, vil 
denne nye kapacitet måske kun være rentab el i forbindelse med produktion til denne 
bestemte køber, og i så fald betragtes investeringen som relationsspecifik. 
147) Leverandørens ydelse af et lån til køberen eller levering til køberen af udstyr, der 
ikke er relationsspecifikt, er normalt ikke i sig selv tilstrækkeligt til at gøre det berettiget, at en markedsafskærmningsvi rkning fritages. I situationer med et 
imperfekt kapitalmarkedet kan det være mere effektivt, at det er leverandøren og ikke 
banken, der yder lån (jf. punkt (107), litra h)). I så fald bør lånet ydes på den mindst konkurrencebegrænsende måde, og køberen bør de rfor normalt ikke være forhindret i 
at opsige konkurrenceklausulen og tilbageb etale det udestående lånebeløb på et 
hvilket som helst tidspunkt og uden beta ling af nogen form for strafrente.  
148) Overførsel af væsentlig knowhow (punkt (107), litra e)) gør normalt en konkurrence-
klausul berettiget i hele leveringsaftalens løbetid, f.eks. i forbindelse med franchising. 
149) Eksempel på en konkurrenceklausul 
En virksomhed, der med en markedsandel på 40 % er førende på et nationalt marked 
for et impulsforbrugsgode, sælger stør steparten af sine produkter (90 %) gennem 
bundne detailhandlere (bundet markedsandel på 36 %). Aftalerne forpligter detailhandlerne til kun at købe hos den fø rende virksomhed i mindst fire år. Den 
førende virksomhed på markedet er sær lig stærkt repræsenteret i tæt befolkede 
områder, f.eks. i hovedstaden. Der er i alt 10 konkurrenter, nogl e af dem er kun 
repræsenteret lokalt, og de har alle sammen meget mindre markedsandele; den 
største har således 12 %. Disse ti konkurre nter dækker tilsammen 10 % af markedet 
gennem bundne forretninger. Der er en stærk mærke- og produktdifferentiering på 
markedet. Den førende virksomhed har de stærkeste mærker og er den eneste, der 
regelmæssigt gennemfører nationale re klamekampagner. Den stiller særligt 
lagerudstyr til sit produkt til rådigh ed for de bundne detailhandlere. 
Resultatet på markedet er, er i alt 46 % af markedet (36 % + 10 %) er lukket for 
potentielle nye markedsdeltagere og ma rkedsdeltagere uden bundne forretninger. 
Potentielle markedsdeltagere har endnu vanske ligere ved at komme ind på markedet i 
 
DA 50   DA tæt befolkede områder, hvor afskærmningen er endnu stærkere, selv om det netop er 
dér, de ville foretrække at etablere sig. På grund af den stærke mærke- og 
produktdifferentiering og de højere søgeomkostninger i forhold til produktprisen 
medfører den manglende interbrandkonkurre nce i den enkelte bu tik et yderligere 
velfærdstab for forbrugerne. De mulige effektivitetsfordele i forbindelse med konkurrenceklausulen, som markedslederen påstår, er resultatet af reducerede 
transportomkostninger og et eventuelt "hol d up"-problem vedrørende lagerudstyret, 
er begrænsede og opvejer ikke de ne gative virkninger for konkurrencen. 
Effektivitetsfordelene er begrænsede, da  transportomkostningerne er knyttet til 
mængden og ikke eksklusiviteten, og da lagerudstyret ikke indebærer særlig 
knowhow og ikke er mærkespecifikt. Det er derfor usandsynligt, at betingelserne i 
artikel 101, stk. 3, vil være opfyldt. 
150) Eksempel på mængdeforpligtelse 
Producent X med en markedsandel på 40 % sælger 80 % af sine produkter gennem 
kontrakter, der præciserer, at videresælgeren  skal dække mindst 75 % af sit behov for 
det pågældende produkt ved køb hos X. T il gengæld tilbyder X finansiering og 
udstyr på rimelige vilkår. Kontrakterne har en varighed på fem år, i løbet af hvilke 
lånet skal tilbagebetales i lige store afdr ag. Efter de første to år har køberne dog 
mulighed for at opsige kontrakten med seks måneders varsel, hvis de tilbagebetaler 
det udestående beløb, og overtage udstyret til dets markedsværdi. Ved udløbet af 
femårsperioden overgår ejendomsretten til udstyret til køberen. De fleste af de 
konkurrerende producenter er små – der er i alt 12, og den største af dem har en 
markedsandel på 20 %, men de indgår tils varende kontrakter af forskellig varighed. 
Producenter med markedsandele på under 10 % har ofte kontrakter af længere 
varighed og med mindre gunstige opsigelse sbetingelser. Producent X's kontrakter 
giver køberen mulighed for frit at indkøbe 25 % hos konkurrenterne. I de sidste tre år 
har to nye producenter etableret sig på ma rkedet og opnået en samlet markedsandel 
på ca. 8 %, til dels ved at overtage en række forhandleres lån til gengæld for kontrakter med disse  forhandlere. 
Producent X's bundne markedsandel er på 24 % (0,75 × 0,80 × 40 %). De øvrige 
producenters bundne markedsandel er på ca. 25 %. I alt ca. 49 % af markedet er 
derfor lukket for potentielle nye marked sdeltagere og markedsdeltagere uden bundne 
forretninger i hvert fald i leveringskontrakter nes to første år. Erfaringen viser, at 
forhandlerne ofte har vanskeligt ved at opt age lån hos bankerne og generelt er for 
små til at skaffe sig kapital på anden måde, f.eks. ved aktieudstedelse. Producent X er desuden i stand til at påvise, at han bedre kan planlægge sin afsætning og spare transportomkostninger, når han koncentrerer  sin afsætning på et begrænset antal 
forhandlere. I betragtning af effektivitets gevinsterne og af, at 25 % af producent X's 
kontrakter ikke er bundet, at der reelt er mulighed for at opsige kontrakten, at der for 
nylig er kommet nye producenter på markedet , og at ca. halvdelen af forhandlerne 
ikke er bundet, er det sa ndsynligt, at producent X's mængdeforpligtelse på 75 % 
opfylder fritagelsesbetinge lserne i artikel 101, stk. 3. 
2.2. Eneforhandling 
151) Ved en eneforhandlingsaftale forpligte r leverandøren sig til kun at sælge sine 
produkter til én forhandler med henblik på videresalg i et bestemt område. Samtidig får forhandleren normalt indskrænket sin mulighed for aktivt salg i andre 
 
DA 51   DA (eneforhandlings)områder. De eventuelle  konkurrenceproblemer består hovedsagelig 
i risikoen for en svækkelse af intrab randkonkurrencen og markedsopdeling, der kan 
lette især prisdiskrimineri ng. Når de fleste eller al le leverandører anvender 
eneforhandling, kan det svække konkurre ncen og lette samordning både på 
leverandør- og forhandlerniveau. Endelig  kan eneforhandling udelukke andre 
forhandlere fra markedet og dermed mi ndske konkurrencen på dette niveau. 
152) Eneforhandlingsaftaler er  fritaget efter gruppefritag elsesforordningen, når hverken 
leverandørens eller køberens markedsandel ove rstiger 30 %, selv om de kombineres 
med andre ikke-alvorlige vertikale begrænsninger, såsom en højst femårig konkurrenceklausul, mængdeforpligtelser elle r eksklusivt køb. En kombination af 
eneforhandling og selektiv distri bution er kun frita get efter gruppe-
fritagelsesforordningen, hvis aktivt salg i a ndre områder ikke begrænses. Resten af 
dette afsnit giver retningslinjer for vurde ringen af eksklusiv distribution i konkrete 
tilfælde over markedsandelstærsklen på 30 %. 
(153) Leverandørens og konkurrenternes marked sposition har stor betydning, da den 
manglende intrabrandkonkurrence kun er pr oblematisk, hvis interbrandkonkurrencen 
er begrænset. Jo stærkere "leverandørens posi tion" er, desto mere al vorligt er tabet af 
intrabrandkonkurrence. Over ma rkedsandelstærsklen på 30 % kan der være en risiko 
for en betydelig svækkels e af intrabrandkonkurrencen. For at betingelserne i 
artikel 101, stk. 3, skal kunne være opfyldt , skal tabet af intrabrandkonkurrence 
opvejes af reelle effektivitetsfordele. 
154) "Konkurrenternes position" kan have betydning i to hens eender. Stærke konkurrenter 
betyder i almindelighed, at svækkelsen af  intrabrandkonkurrencen kan opvejes af en 
tilstrækkelig interbrandkonkurrence. Hvis der imidlertid er forholdsvis få konkurrenter, og de stort set har samme po sition på markedet, når det gælder 
markedsandel, kapacitet og distributionsne t, er der risiko for ulovlig samordning 
og/eller eller svækkelse af konkurrence n. Tabet af intrabrandkonkurrence kan øge 
denne risiko, især når flere leverandører anvender de samme distributionssystemer. 
Eneforhandling af flere mærker, dvs. nå r forskellige leverandører udpeger den 
samme eneforhandler i et givet område, kan yderligere øge risikoen for ulovlig 
samordning og/eller svækkelse af konkurrencen. Hv is en forhandler ti ldeles eneret til 
at forhandle to eller flere vigtige konkurrerende produkter i samme område, vil interbrandkonkurrencen mellem disse mærker kunne blive reduceret væsentligt. Jo 
højere den kumulative markedsandel for de mærker, denne forhandler sælger, er, 
desto større er risikoen for ulovlig sa mordning og/eller svækkelse af konkurrencen, 
og jo mindre interbrandkonkurrence vil de r være. Hvis en forhandler er 
eneforhandler af adskillige mærker, kan det det resultere i, at hvis én af 
producenterne sætter prisen på sit mærke ned, vil eneforhandleren ikke vil være 
interesseret i at lade dette prisfald komm e den endelige forbruge r til gode, da det 
ville reducere hans salg og fortjeneste på  de andre mærker. Sammenlignet med en 
situation uden eneforhandling af flere mærker har producenterne derfor kun ringe 
interesse i at konkurrere med hinanden på prisen. Sådanne  kumulative virkninger kan 
være en grund til at inddrage gruppefritagelsen, når leverandørernes og købernes markedsandele ligger under tærskl en i gruppefritagelsesforordningen. 
155) "Adgangsbarrierer", der kan hindre leve randørerne i at etable re nye eller finde 
alternative forhandlere, er af mindre bet ydning for vurderingen af eneforhandlingens 
eventuelle konkurrencebegræns ende virkninger. Markedet vil ikke blive afskærmet 
 
DA 52   DA for andre leverandører, så længe en eforhandlingen ikke kombineres med 
mærkeeksklusivitet. 
156) Udelukkelse af andre forhandlere er ikke  relevant, når den leverandør, der står for 
eneforhandlingssystemet, udpeger et stor t antal eneforhandlere på det samme 
marked, og disse eneforhandler es salg til andre ikke-aut oriserede forhandlere ikke 
begrænses. Udelukkelse af andre forhandl ere kan dog blive relevant i tilfælde af 
"købermagt" og markedsstyrke i de efterføl gende omsætningsled, navnlig når der er 
tale om meget store eneforhandlingsområder,  hvor eneforhandleren bliver den eneste 
køber på et helt marked. Som eksempel he rpå kan nævnes en supermarkedskæde, der 
bliver den eneste forhandler af et førende mærke på det nationale fødevaredetailmarked. Denne markedsa fskærmningsvirkning over for andre 
forhandlere kan blive yderligere  forværret, hvis der er tale  om eneforhandling af flere 
mærker.  
157) "Købermagt" kan også øge risikoen for ulovlig samordning på købersiden, når store 
købere, eventuelt etableret i forskellige områ der, påtvinger en eller flere leverandører 
eneforhandlingsaftaler. 
158) "Markedets modenhedsgrad" er af bet ydning, eftersom tab af  intrabrandkonkurrence 
og prisdiskriminering kan være et alvorlig t problem på et modent marked, men 
mindre relevant på et marked med stige nde efterspørgsel, skiftende teknologier og 
skiftende markedspositioner. 
159) "Omsætningsleddet" er af  betydning, da de mulige negative virkninger kan være 
forskellige på engros- og detailniveau. Eneforhandling anvendes hovedsagelig inden 
for distribution af færdigvarer og tjenest eydelser. Tab af intrabrandkonkurrence er 
især sandsynlig på detailniveau, hvis der er tale om store områder, da de endelige 
forbrugere kan blive stillet  over for meget få muligheder for at vælge mellem en 
forhandler med høje priser/højt serviceniveau  og en forhandler med lave priser/lavt 
serviceniveau for et stort mærkes vedkommende. 
160) Når en producent vælger en grossist so m enedistributør, vil de t normalt være for et 
stort område, f.eks. en hel medlemsstat. Så længe grossisten  kan sælge produktet 
uden begrænsninger til detailha ndlere i de efterfølgende led,  er det usandsynligt, at 
der bliver tale om mærkbare konkurrences kadelige virkninger. Et eventuelt tab af 
intrabrandkonkurrence på grossistniveau kan let opvejes af effektivitetsfordele inden 
for logistik, salgsfremme osv., især når pr oducenten er etableret i et andet land. De 
mulige risici for tab af interbrandkonkurre nce i forbindelse med eneforhandling af 
flere mærker er imidlertid større på gro ssistniveau end på detailniveau. Hvis en 
enkelt grossist bliver enedistr ibutør for et stort antal le verandører, er der ikke alene 
risiko for, at konkurrencen mellem de pågæld ende mærker begrænses, men også for, 
at der sker markedsafskæ rmning i grossistleddet. 
161) Som nævnt i punkt (155) vil der ikke opstå problem er med markedsafskærmning 
over for andre leverandører , så længe eneforhandli ngen ikke kombineres med 
mærkeeksklusivitet. Men selv i den situa tion, hvor eneforhandling kombineres med 
mærkeeksklusivitet, er det us andsynligt, at andre levera ndører vil blive udelukket fra 
markedet, undtagen måske når denne mærkeek sklusivitet anvendes inden for et tæt 
net af eneforhandlere, der hve r især har små eneforhandlin gsområder, eller hvis der 
er tale om kumulative virkninger. I så fald kan det være nødvendigt at anvende 
 
DA 53   DA principperne i afsnit 2.1 om mærkeeksk lusivitet. Hvis kombinationen af 
eneforhandling og mærkeeksklusivitet ikke fører til nogen væsentlig afskærmning, 
kan den være konkurrencefremmende, idet den kan øge eneforhandlerens incitament til at koncentrere sin indsats om netop dette mærke. Hvis der ikke er tale om nogen 
afskærmningsvirkning, vil kombinatione n af eneforhandling og en konkurrence-
klausul meget vel kunne opfylde betingelserne  i artikel 101, stk. 3, i hele aftalens 
løbetid, især på grossistniveau. 
162) En kombination af eneforhandling og ek sklusive købsforpligtelser øger risikoen for 
svækkelse af intrabrandkonkurrencen og ma rkedsopdeling, hvilket især kan fremme 
prisdiskriminering. Eneforhandling begr ænser i forvejen kundernes arbitrage-
muligheder, da den begrænser antallet  af forhandlere og normalt også deres 
muligheder for aktivt salg. Eksklusive købsfo rpligtelser, der tvinger eneforhandlerne 
til at købe det pågældende mærke dire kte hos producenten, fjerner desuden 
eneforhandlernes arbitragemuligheder, id et de forhindres i at købe hos andre 
leverandører i systemet. Som følge heraf får leverandøren bedre muligheder for at 
begrænse intrabrandkonkurrencen ved at a nvende ulige salgsvilkår til skade for 
forbrugerne, medmindre denne kombina tion åbner mulighed for effektivitets-
gevinster, der kan føre til lavere pr iser for alle endelige forbrugere.  
163) "Produktets art" er ikke særlig re levant for vurderingen af eventuelle 
konkurrenceskadelige virkninger i forbinde lse med eneforhandling. Til gengæld er 
produktets art er releva nt for vurderingen af mulige effe ktivitetsfordele, dvs. når der 
er konstateret en mærk bar konkurrencebegrænsning. 
164) Eneforhandling kan resulte re i effektivitetsfordele, især når det kræves, at 
forhandlerne foretager investeringer for at beskytte eller opbygge mærkets 
omdømme. Generelt er effektivitetsford elene størst for nye produkter, komplekse 
produkter og produkter, hvis kvalitet vanskelig t kan vurderes før forbrug (de såkaldte 
oplevelsesprodukter), eller hvis kvalitet vanskeligt kan bedømmes selv efter forbrug (de såkaldte tillidsprodukter). Endvidere  kan eneforhandling føre til logistik-
besparelser som følge af stordriftsfordel e på transport- og distributionsområdet. 
165) Eksempel på eneforhandling på grossistniveau 
På markedet for et varigt forbrugsgode er A den førende virksomhed. A sælger sit 
produkt gennem eneforhandlere (grossister).  Grossisternes områder er enten hele 
medlemsstaten for de små medlemsstaters vedkommende eller en hel region i de 
store medlemsstater. Grossisterne står for salget til alle detailhandlere i deres område, men sælger ikke til de ende lige forbrugere. De står ogs å for salgsfremme på deres 
markeder, herunder for sponsorering af l okale begivenheder, og derudover også for 
oplysning om og fremme af nye  produkter over for detailhandlerne i deres områder. 
Teknologi- og produktinnovation udvi kler sig forholdsvis hur tigt på dette marked, og 
førsalgsservice over for detailhandlere og e ndelige forbrugere spiller en afgørende 
rolle. Grossisterne er ikke forpligte de til at dække hele deres behov for 
leverandør A's mærke ved køb hos denne, og  grossisterne og de tailhandlerne har 
arbitragemuligheder, fordi transportomkostn ingerne er forholdsvis lave i forhold til 
produktets værdi. Grossister ne er heller ikke underl agt en konkurrenceklausul. 
Detailhandlerne sælger også en række mærker fra konkurrerende leverandører, og 
der er ingen eksklusive eller selektive distributionsaftaler på detailniveau. På EU-markedet for salg til grossister har A en markedsandel på ca. 50 %. A's markedsandel 
 
DA 54   DA på de forskellige nationale detailmarkeder svinger mellem 40 % og 60 %. A har 
mellem 6 og 10 konkurrenter på alle nationale  markeder. B, C og D er A's største 
konkurrenter og også til stede på hvert af de  nationale markeder, med markedsandele 
på fra 5 % til 20 %. De øvrige producen ter er nationale producenter med mindre 
markedsandele. B, C og D har nogenlunde samm e distributionsnet, mens de lokale 
producenter fortrinsvis sælger deres produkter direkte til detailhandlerne. 
På det i dette eksempel beskrevne marked  for engrossalg er risikoen for nedsat 
intrabrandkonkurrence og prisdiskriminering lav. Der er arbitragemuligheder, og 
manglende intrabrandkonkurrence er ikke sæ rlig relevant på grossistniveau. På 
detailniveau er der hverken hindringer for intra- eller interbrandkonkurrencen. 
Endvidere er interbrandkonkurrencen stort se t upåvirket af eneforhandlingsaftaler i 
grossistleddet. Det er derfor sandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, også er 
opfyldt, selv om der måtte være konkurrencebegrænsende virkninger. 
166) Eksempel på eneforhandling af fler e mærker på et oligopolistisk marked 
På et nationalt marked for et færdigprodukt  er der fire førende virksomheder, som 
hver har en markedsandel på ca. 20 %. Disse  fire virksomheder sælger deres produkt 
gennem eneforhandlere (detailhandlere). Detailhandlerne tildeles et område på 
eksklusivbasis, der svarer til den by, hvor de er etableret, eller et område af byen for 
større byers vedkommende. I de fleste om råder har de fire førende virksomheder 
udpeget den samme eneforhandler (eneforha ndling af flere mærker), der ofte er 
centralt beliggende og forholdsvis specialiser et i produktet. De resterende 20 % af 
det nationale marked består af små lokale producenter, og den største af disse har en 
markedsandel på 5 % af det nationale ma rked. Disse lokale producenter sælger i 
almindelighed deres produkter gennem andre de tailhandlere, især fo rdi de fire største 
leverandørers eneforhandlere normalt udviser  ringe interesse for at sælge mindre 
kendte og billigere mærker. Der er en stærk mærke- og produktdifferentiering på 
markedet. De fire førende virksomheder  gennemfører store nationale reklame-
kampagner og sørger for et stærkt image for deres mærke, mens de små producenter 
ikke reklamerer for deres produkter på nationalt plan. Markedet er forholdsvis 
modent med en stabil efterspørgse l og ingen væsentlige produkt- eller 
teknologiinnovationer. Pr oduktet er ret enkelt. 
På et sådant oligopolistisk marked er der risiko for samordning mellem de fire 
førende virksomheder. Risikoen øges, hvis de r er tale om enef orhandling af flere 
mærker. Intrabrandkonkurrencen begrænses af områdeeksklusiviteten. Konkurrencen 
mellem de fire førende mærker reduceres i de tailleddet, da én forhandler fastsætter 
prisen for alle fire mærker i hvert område. Eneforhandling af flere mærker betyder, at 
hvis én producent sætter prisen ned på sit mærke, vil detailforhandleren ikke være 
interesseret i at lade dette prisfald komm e den endelige forbruge r til gode, da det 
ville reducere hans salg og fortjeneste i relation til de andre mærker. Producenterne 
har derfor kun ringe interesse i at konku rrere med hinanden på prisen. Interbrand-
priskonkurrence findes hovedsagelig inden for de varer med et svagt image, som de små producenter fremstiller. De eventuel le effektivitetsfordele for (de fælles) 
eneforhandlere i detailleddet er begrænsede, da produktet er forholdsvis enkelt, og 
videresalget ikke kræver særlige invest eringer eller uddannels e, og reklametiltag 
fortrinsvis gennemføres af producenterne. 
 
DA 55   DA Selv om hver af de førende virksomheder  har en markedsandel under tærsklen, kan 
det være, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, ikke er  opfyldt, og det kan blive 
nødvendigt at inddrage gruppefritagelsen fo r de aftaler, der er indgået med 
distributører med en markedsandel på under 30 % på indkøbsmarkedet. 
167) Eksempel på eneforhandling kombineret med en eksklusiv købsforpligtelse 
Producent A er den førende på det europæ iske marked for et voluminøst varigt 
forbrugsgode og har en markedsandel på mellem 40 % og 60 % på de fleste nationale detailmarkeder. I de medlemsstater, hvor han har en stor markedsandel, har han færre konkurrenter med langt mindre markedsandele. Disse konkurrenter er kun repræsenteret på et eller to nationale ma rkeder. A har traditionelt solgt sit produkt 
gennem sine nationale datterselskaber t il detailhandlere med eneforhandling, som 
ikke har ret til at sælge ak tivt i hinandens områder. Det giver disse forhandlere 
incitament til at arbejde på at fremme sa lget af produktet og yde  eftersalgsservice. 
Desuden er forhandlerne forpligtede til udelukkende at købe producent A's produkter 
hos dennes nationale datterselskaber i deres eget land. De detail handlere, der sælger 
producent A's mærke, er de største forh andlere af den pågældende produkttype i 
deres område. De forhandler konkurrerende mærker, men med varierende grad af 
succes og interesse. Efter indførelsen af  den eksklusive købsforpligtelse begynder A 
at anvende forskellige priser på forskellig e markeder, med prisforskelle på 10-15 %, 
og med højere priser på de markeder, hvor A er udsat for mindre konkurrence. Markedet er forholdsvis stabilt på udbuds - og efterspørgselssiden, og der er ingen 
betydelige teknologiske ændringer. 
På de markeder, hvor priserne er højst, er  tabet af intrabrandko nkurrence ikke kun en 
følge af områdeeksklusivitet i detailledde t, men forstærkes af den eksklusive 
købsforpligtelse, som er pålagt detailhandl erne. Denne eksklusive købsforpligtelse 
bidrager til at holde markeder og område r adskilte ved at fjerne mulighederne for 
arbitrage mellem eneforhandlerne, som er de vigtigste forha ndlere af produktet. 
Eneforhandlerne må endvidere ikke sælge akti vt i hinandens områder, og i praksis er 
der en tendens til, at de undgår at levere uden for deres eget område. Som følge heraf 
er det blevet muligt at prisdiskriminere, uden at det har ført til nogen større stigning i 
det samlede salg. Forbrugernes og de uafh ængige forhandleres arbitragemuligheder 
er begrænsede på grund af produktets karakter. 
Der kan muligvis fremføres overbevisende effektivitetsargumenter for at antage 
eneforhandlere, specielt på grund af det in citament, forhandlerne herigennem får, 
men derimod er det usandsynligt, at de effektivitetsargumenter, der kan fremføres for at kombinere eneforhandling og eksklusive k øbsforpligtelser, og som især vil bero på 
stordriftsfordele inden for transport, vil kunne opveje de negative virkninger i form 
af prisdiskrimination og svækkelse af  intrabrandkonkurrencen. Det er derfor 
usandsynligt, at betingelserne i artikel 101, stk. 3, vil være opfyldt. 
2.3. Eksklusiv kundetildeling 
168) I en aftale om eksklusiv kundetildeling forpligter leverandøren sig til kun at sælge 
sine produkter til én forh andler med henblik på videresalg til en bestemt 
kundegruppe. Samtidig er forhandleren nor malt pålagt begrænsninger med hensyn til 
aktivt salg til andre (eks klusivt tildelte) kundegru pper. Gruppefritagelses-
forordningen fastsætter ikke noge n fast definition af en kundegruppe – der kan f.eks. 
 
DA 56   DA være tale om en gruppe defineret på gr undlag af, hvad kunderne beskæftiger sig med, 
eller om en liste over kunder udvalgt på basis af et eller flere objek tive kriterier. De 
eventuelle konkurrenc eproblemer består hovedsagelig  i risikoen for svækkelse af 
intrabrandkonkurrencen og markedsopdeling, de r især kan lette prisdiskriminering. 
Når de fleste eller alle  leverandører anvender eksklusiv kundetildeling, kan det 
svække konkurrencen og fremme en sa mordning på såvel leverandør- som 
forhandlerniveau. Endelig kan eksklusiv kundetildeling udelukke andre forhandlere 
fra markedet og dermed mindske konkurrencen på dette niveau. 
169) Eksklusiv kundetildeling er fritaget efter gruppefritage lsesforordningen, hvis hverken 
leverandørens eller køberens markedsandel ove rstiger tærsklen på 30 %, selv om 
tildelingen kombineres med andre ikke-alvorlige vertikale begrænsninger, såsom en konkurrenceklausul, mængdeforpligtelser eller eksklusive købsforpligtelser. En kombination af eksklusiv kundetildeling og selektiv distribution udgør normalt en 
alvorlig begrænsning, da de anerkendte forhandlere hindres i aktivt salg til de endelige forbrugere. Hvis tærsklen på 30 % er overskredet, gælder retningslinjerne i 
punkt (151)-(167) om eneforhandling også for vurderingen af eksklusiv kunde-
tildeling, dog med forbehold af de særlige bemærkninger i resten af dette afsnit. 
170) Eksklusiv kundetildeling giver normalt kunderne færre arb itragemuligheder. Da hver 
af de autoriserede forhandlere har sin egen kundegruppe, kan det være vanskeligt for 
andre forhandlere at skaffe  produktet. Sidstnævnte forha ndleres arbitragemuligheder 
vil derfor blive begrænset.  
171) Eksklusiv kundetildeling anvendes hovedsagelig for mellemprodukter og i 
engrosleddet, når der er tale om færdi gvarer, hvor det er mu ligt at identificere 
kundegrupper med forskellige særlig e krav i relation til produktet. 
172) Eksklusiv kundetildeling kan indebære effe ktivitetsfordele, især hvis det kræves, at 
forhandlerne foretager investeringer i f.eks. særligt udstyr, uddannelse eller 
knowhow med henblik på at tilpasse sig deres kundegruppes krav. Investeringernes 
afskrivningsperiode giver et fingerpeg om , hvilken varighed for de eksklusive 
kundetildelingsaftaler der kan acc epteres. Generelt er effekt ivitetsfordelene størst for 
nye produkter, komplekse produkter og produ kter, der kræver tilpasning til den 
enkelte forbrugers behov. Identificerbare differentierede behov er mere sandsynlige 
for mellemprodukter, dvs. produ kter, der sælges til fo rskellige kategorier af 
professionelle købere. Kundetildeling kan ikke antages at føre til effektivitetsfordele, 
når der er tale om endelige forbrugere. 
173) Eksempel på eksklusiv kundetildeling 
En virksomhed har udviklet et avancer et sprinkleranlæg. Virksomheden har på 
nuværende tidspunkt en markedsandel på 40 % af markedet for sprinkleranlæg. Da 
virksomheden startede sit salg af sin avancerede sprinkler, havde den en 
markedsandel på 20 % med et ældre produkt. Installationen af de n nye sprinklertype 
er afhængig af, hvilken type bygning den installeres i, og af bygningens anvendelse 
(kontor, kemikaliefabrik, hospital osv.) . Virksomheden udpegede en række 
forhandlere til at sælge og installere sprinkleranlægget. Hver forhandler skulle uddanne sine ansatte, så de fik kendskab til de generelle og særlige krav til installation af sprinkleren for en given kundegruppe. For at  sikre, at forhandlerne 
 
DA 57   DA specialiserede sig, gav virksomheden hver forhandler eneret til en given kundegruppe 
og forbød dem at foretage aktivt salg til de andres eksklusivt tildelte kundegrupper. Efter fem år vil alle eneforhandlerne kunne sælge aktivt til alle kundegrupper, og 
dermed ophører den eksklusive kundetild eling. Leverandøren kan derefter også 
sælge til nye forhandlere. Markedet er re t dynamisk med to nye markedsdeltagere og 
en række teknologiske fremskridt. Konkurre nter med markedsandele på mellem 5 % 
og 25 % er også i færd med at opgradere deres produkter. 
I betragtning af, at eneretten er af begræn set varighed og bidrager til at sikre, at 
forhandlerne kan tjene dere s investeringer ind og i fø rste omgang koncentrere deres 
salgsarbejde om en bestemt kundegruppe og de rmed få kendskab til fagområdet, og 
at de mulige konkurrenceskadelige virkni nger nok vil være begrænsede på et 
dynamisk marked, vil betingelserne i arti kel 101, stk. 3, sandsynligvis være opfyldt. 
2.4. Selektiv distribution 
174) Ligesom eneforhandlingsaftaler begrænser selektive distributions aftaler dels antallet 
af autoriserede forhandlere, dels mulighede rne for videresalg. Forskellen i forhold til 
eneforhandlingsaftaler består i,  at begrænsningen af antalle t af forhandlere ikke sker 
ud fra antallet af områder, men derimod ud fra udvælgelseskriterier, der i første 
række er knyttet til produktet s art. En anden forskel best år i, at begrænsningen med 
hensyn til videresalg ikke er  en begrænsning af aktivt sa lg til et område, men en 
begrænsning af salget til uautoriserede fo rhandlere, idet der kun må sælges til 
autoriserede forhandlere og de endelige fo rbrugere. Selektiv distribution anvendes 
næsten altid til distribution af færdige mærkeprodukter. 
175) De mulige konkurrenceproblemer består i risikoen for en svækkelse af intrabrand-
konkurrencen og, især når kumulative virkninger spiller ind, udelukkelse af bestemte typer forhandlere, svække lse af konkurrencen  og lettere adgang til samordning 
mellem leverandører eller købere. Ved vurde ringen efter artikel 101, stk. 1, af de 
eventuelle konkurrencebegrænsende virkni nger af selektiv distribution må der 
sondres mellem rent kvalitativ selektiv  distribution og kvantitativ selektiv 
distribution. Ved rent kva litativ selek tiv distribution udvælges forhandlerne 
udelukkende på grundlag af objektive krite rier, der er nødvendige som følge af 
produkternes egenskaber, som f.eks. sa lgspersonalets uddannelse, service i 
forretningen, et vist produktsortiment i forretningen osv.
51. Anvendelse af sådanne 
kriterier medfører ikke dire kte nogen begrænsning af anta llet af forhandlere. Rent 
kvalitativ selektiv distribution anses norma lt ikke for at falde ind under artikel 101, 
stk. 1, fordi der ikke er tale om konkurre ncebegrænsende virkni nger, forudsat at 
følgende tre betingelser er opfyldt. Fo r det første skal produktets egenskaber 
nødvendiggøre anvendelsen af sele ktiv distribution, i den forstand at et sådant system 
skal være berettiget i lyset af det pågældende produkts egen skaber for at bevare dets 
kvalitet og sikre, at det a nvendes korrekt. For det andet skal forhandlerne udvælges 
på grundlag af objektive, kvalitative kr iterier, der fastsættes ensartet og er 
tilgængelige for alle potentielle forhandlere og anvendes uden forskelsbehandling. For det tredje må de fastlagte kriterier i kke være mere vidtgående, end hvad der er 
                                                
 
51 Se f.eks. Førsteinstansrettens dom i sag T-88/92, Groupement d'achat Édouard Leclerc mod 
Kommissionen , Sml. 1996 II, s. 1961. 
 
DA 58   DA nødvendigt52. Ved kvantitativ selektiv distribution tilføjes yderligere udvælgelses-
kriterier, der mere direkte begrænser det potentielle antal forhandlere, f.eks. gennem 
minimums- eller maksimumskrav vedrørende salget, fastsættelse af antallet af forhandlere, osv. 
176) Kvalitativ og kvantitativ selektiv distri bution er omfattet af gruppefritagelsen, så 
længe markedsandelen på 30 % for så vel leverandøren som køberen ikke 
overskrides, selv om den kombineres med andre ikke-alvorlige vertikale 
begrænsninger, såsom konkurrenceklausuler eller eneforhandling, forudsat at de 
autoriserede forhandleres aktive salg til hinanden og til de ende lige forbrugere ikke 
begrænses. Fritagelsen af selektiv dist ribution efter gruppefr itagelsesforordningen 
gælder uafhængigt af produktets art og uanset udvælgelseskriterierne. Hvis 
produktets egenskaber
53 ikke kræver selektiv distributi on eller ikke gør de kriterier, 
der anvendes – f.eks. krav om, at distribut ørerne skal have et eller flere fysiske 
forretningssteder eller tilbyde bestemte tje nesteydelser – nødvendi ge, vil et sådant 
distributionssystem dog normalt ikke have  tilstrækkelige effektivitetsfremmende 
virkninger til, at det kan opveje en væ sentlig reduktion af intrabrandkonkurrencen. 
Hvis der opstår mærkbare konkurrencebegræns ende virkninger, vil gruppefritagelsen 
sandsynligvis blive inddraget. Endvidere give r resten af dette af snit retningslinjer om 
vurdering af selektiv distribution i konkrete tilfælde, der ikke er er omfattet af 
gruppefritagelsen, eller i tilfæl de af en kumulativ virkning af parallelle selektive 
distributionsnet. 
177) Leverandørens og hans konkurrenters mark edsstilling har afgørende betydning for 
vurderingen af de eventuel le konkurrencebegrænsende virkninger, da tabet af 
intrabrandkonkurrence kun er  problematisk, hvis interbrandkonkurrencen er 
begrænset. Jo stærkere leverandørens st illing er, desto mere problematisk er den 
manglende intrabrandkonkurrence. En anden vi gtig faktor er antallet af selektive 
distributionsnet på det samme marked. Hvis  selektiv distribution kun anvendes af én 
leverandør på markedet, skaber kvantita tiv selektiv distribution normalt ikke 
negative nettovirkninger, for udsat at aftalevarernes egenskaber kræver, at der 
anvendes et selektivt distri butionssystem, og at de anve ndte udvælgelseskriterier er 
nødvendige for at sikre effektiv  distribution af de pågælden de varer. I praksis ser det 
dog ud til, at selektiv distri bution ofte anvendes af fler e leverandører på et givet 
marked. 
178) Konkurrenternes position kan spille ind i to henseender og har navnlig betydning i 
tilfælde af en kumulativ virkning. Hvis konkurrenterne er stærke, vil det normalt 
betyde, at begrænsningen af intrabrandkonku rrencen let opvejes af en tilstrækkelig 
interbrandkonkurrence. Når fler tallet af de førende levera ndører benytter selektiv 
distribution, vil der ske en betydelig  reduktion af intrabrandkonkurrencen og 
eventuelt en afskærmning af markedet ove r for visse typer forhandlere samt være 
                                                 
52 Se EF-Domstolens dom i sag 31/80, L'Oréal  mod PVBA , Sml. 1980, s. 3775, præmis 15 og 16; 
sag 26/76, Metro I , Sml. 1977, s. 1875, præmis 20 og 21; sag 107/82, AEG , Sml. 1983, s. 3151, 
præmis 35; samt Rettens dom i sag T-19/91, Vichy  mod Kommissionen , Sml. 1992 II, s. 415, 
præmis 65. 
53 Se f.eks. Rettens domme i sag T-19/92, Groupement d'achat Edouard Leclerc  mod Kommissionen , 
Sml. 1996 II, s. 1851, præmis 112-123, sag T-88/92, Groupement d'achat Edouard Leclerc  mod 
Kommissionen , Sml.1996 II, s. 1961, præmis 106 to 117, og den retspraksis, der er nævnt i den 
foregående fodnote. 
 
DA 59   DA øget risiko for en samordning mellem di sse større leverandører. Risikoen for 
afskærmning af markedet over for mere effe ktive forhandlere har altid været større 
ved selektiv distribution end ved enefor handling på grund af begrænsningerne i 
salget til uautoriserede forhandlere. Fo rmålet med denne begrænsning er at gøre 
selektive distributio nssystemer lukkede og gøre de t umuligt for uautoriserede 
forhandlere uden for systemet at skaffe le verancer. Selektiv distribution er derfor 
særlig velegnet til at undgå, at lavprisfor handlere (uanset om de sælger fra fysiske 
forretningssteder eller udelukkende via in ternettet), presser fabrikantens og de 
autoriserede forhandleres avancer. En ude lukkelse af sådanne distributionsformer, 
hvad enten den beror på en kumulativ brug af  selektiv distribution eller foretages af 
en enkelt leverandør med en markedsandel på over 30 %, begrænser kundernes muligheder for at udnytte de konkrete fordel e, disse distributionsformer kan give, 
som f.eks. lavere priser, større  gennemsigtighed og lettere adgang.  
179) I tilfælde hvor gruppefritagelsesforo rdningen finder anvendelse på individuelle 
selektive distributionsnet, kan der blive ta le om at inddrage gruppefritagelsen eller 
undlade at anvende den i tilfælde af kumu lative virkninger. Det er dog usandsynligt, 
at et sådant problem vil opstå, når den andel af markedet, som dækkes af den 
selektive distribution, er under 50 %. Det er he ller ikke sandsynligt, at der vil opstå et 
sådant problem, selvom markedsdækninge n overstiger 50 %, hvis de fem største 
leverandørers (CR5) samlede markedsandel er på under 50 %. Når både CR5 og det 
selektive distributionssystem  dækker mere end 50 % af markedet, kan vurderingen 
variere afhængigt af, om alle de fem største leverandører benytter selektiv 
distribution. Jo stærkere de  konkurrenter, der ikke anvend er selektiv distribution, 
står, desto mindre sandsynligt vil det være , at markedet afskærmes over for andre 
forhandlere. Hvis alle de fem største le verandører anvender sele ktiv distribution, kan 
der især opstå konkurrenceproblemer med de aftaler, der anvender kvantitative udvælgelseskriterier og dermed direkte begræn ser antallet af autoriserede forhandlere 
eller anvender kvalitative kriterier så som krav om et eller flere fysiske 
forretningssteder eller om, at der tilbydes be stemte tjenesteydelser, hvilket udelukker 
visse distributionsformer. Det er i alminde lighed usandsynligt, at betingelserne i 
artikel 101, stk. 3, er opfyldt , hvis de pågældende selektive distributionssystemer 
forhindrer, at nye forhandlere, der kan sæ lge de pågældende produkter på forsvarlig 
vis, især lavprisforhandlere og forhandlere,  der udelukkende sælger  via internettet og 
tilbyder lavere priser, får adgang til marked et, da dette begrænse r distributionen til 
fordel for bestemte eksisterende kanaler og til skade for de endelige forbrugere. Ved 
mere indirekte former for kvantitativ selekt iv distribution, f.eks. når rent kvalitative 
udvælgelseskriterier kombineres med et krav til forhandlerne om årligt at aftage produkter for et bestemt minimumsbeløb, er det mindre sandsynligt,  at der vil opstå 
negative nettovirkninger, hvis et sådant minds tebeløb ikke udgør en væsentlig del af 
forhandlerens samlede omsætning inden for den pågældende produkttype, og dette 
krav ikke er mere vidtgående end nødvendigt  for, at leverandøren kan få dækket sine 
relationsspecifikke invester inger og/eller opnå stordrifts fordele i distributionen. Med 
hensyn til leverandørens i ndividuelle bidrag vil en leverandørs markedsandel på 
under 5 % normalt ikke blive anset for at bidrage væsentligt til en kumulativ virkning. 
180) "Adgangsbarrierer" har hovedsagelig be tydning i de tilfælde, hvor markedet 
afskærmes over for forhandlere, der ikke  er autoriserede. I almindelighed vil 
adgangsbarriererne være bet ydelige, da selektiv distribution normalt anvendes af 
 
DA 60   DA mærkevareproducenter. Det vil generelt kræve tid og betydelige investeringer for 
detailhandlere, der ikke deltager i systemet, selv at lancere mærkevarer eller skaffe 
sig konkurrencedygtige leverancer andetsteds. 
181) "Købermagt" kan øge risikoen for sa mordning mellem forhandlerne og dermed 
betyde en væsentlig ændring i analysen af selektive distributionssystemers eventuelle konkurrencebegrænsende virkninger. Afskær mning af markedet i forhold til mere 
effektive detailhandlere kan især forekom me, når en stærk forhandlerorganisation 
pålægger leverandøren udvælgelseskriterier , der tager sigte på at begrænse 
distributionen til medlemmernes fordel. 
182) I gruppefritagelsesforordningens artikel 5, stk. 1, litra c), er det fastsat, at leveran-
døren ikke må pålægge de autoriserede forhandlere en direkte eller indirekte 
forpligtelse til at undlade at sælge best emte konkurrerende le verandørers mærker. 
Denne betingelse tager speci elt sigte på at undgå horis ontal samordning mellem de 
førende leverandører om at udelukke bestem te mærker ved at oprette en selektiv 
mærkevareklub. Denne form for forpligtels e vil sandsynligvis ikke kunne fritages, 
når CR5 er lig med eller overstiger 50 %, medmindre ingen af de leverandører, der 
anvender en sådan forpligtelse, er blandt de fem største leverandører på markedet. 
183) Udelukkelse af andre leverandører er nor malt ikke et problem, så længe andre 
leverandører kan benytte de samme forh andlere, dvs. så længe det selektive 
distributionssystem ikke kombineres me d mærkeeksklusivitet. Hvis nettet af 
autoriserede forhandlere er finmasket, eller hvis der er tale om en kumulativ 
virkning, kan en kombination af selektiv  distribution og en konkurrenceklausul 
indebære en risiko for, at a ndre leverandører afskæres fra markedet. I så fald gælder 
principperne i afsnit 2.1 for mærkeeksklusivi tet. Når selektiv distribution ikke 
kombineres med en konkurrenceklausul, kan afskærmning af markedet over for 
konkurrerende leverandører stadig være et  problem, hvis de førende leverandører 
ikke blot anvender rent kvalitative udvælgelseskriteri er, men også pålægger deres 
forhandlere en række yderligere betingelser, såsom en forpligtelse til at reservere et 
minimum af hyldeplads til deres produkter elle r at sikre, at forhandlerens salg af 
deres produkter udgør en minimumsprocen tandel af hans samlede omsætning. Et 
sådant problem vil sandsynligvis ikke opstå , hvis selektiv distribution dækker mindre 
end 50 % af markedet, eller, såfremt denne  andel overskrides, hvis de fem største 
leverandørers markedsandel er på under 50 %. 
(184) "Markedets modenhedsgrad" har bet ydning, fordi tab af in trabrandkonkurrence og 
risikoen for afskærmning af markedet ove r for andre leverandører eller forhandlere 
kan skabe alvorlige problemer på  et modent marked, men ikke  spiller så stor en rolle 
på et marked præget af vækst i efters pørgslen, teknologisk udvikling og skiftende 
markedspositioner. 
185) Selektiv distribution kan medføre effektiv itetsfordele, når den fører til besparelser i 
logistiskomkostninger på grund af stordrifts fordele på transporto mrådet, hvilket kan 
forekomme uanset pr oduktets art (punkt ( 107), litra g)). De tte udgør dog normalt kun 
en beskeden effektivitetsfordel ved sele ktiv distribution. Produktets art spiller en 
væsentlig rolle, når det drejer sig om at lø se et frihjulsproblem mellem forhandlerne 
(punkt (107), litra a)) eller at skabe et mærk eimage (punkt (107), litr a i)). Det er især 
tilfældet med nye produkter, kompleks e produkter, produkter, hvis kvalitet 
vanskeligt kan bedømmes før forbrug (de såkaldte "erfarings produkter"), eller hvis 
 
DA 61   DA kvalitet vanskeligt kan bedømmes selv ef ter forbruget (de såkaldte "tillids-
produkter"). En kombination mellem selektiv  distribution og en beliggenhedsklausul, 
som beskytter en autoriseret forhandler mod andre autoriserede forhandlere, der 
etablerer sig i nærheden, kan i særdeleshed opfylde betingelserne i artikel 101, stk. 3, 
hvis denne kombination er afgørende nødv endig for at beskytte betydelige, 
relationsspecifikke investeringer, som de n autoriserede forhandler har foretaget 
(punkt (107), litra d)). 
186) For at sikre, at det er den mindst konkurre ncebegrænsende løsni ng, der er valgt, må 
det vurderes, om de samme effektivit etsfordele kan opnås med sammenlignelige 
omkostninger ved f.eks. kun at stille servicekrav. 
187) Eksempel på kvantitat iv selektiv distribution 
 På et marked for varige forbrugsgode r sælger producenten af det førende mærke 
(mærke A), der har en mark edsandel på 35 %, sit produkt til de endelige forbrugere 
gennem et selektivt distributionsnet. Der er ops tillet flere kriterier for at blive optaget 
i dette distributionsnet: butikken skal  have specialuddannet personale og yde 
førsalgsservice, en bestemt del af butikken skal være forbeholdt salg af produktet og 
tilsvarende high tech-produkter, og butikken skal sælge et bredt udsnit af 
leverandørens produkter og præsentere de m på en attraktiv måde. Desuden 
begrænses antallet af autoriserede forhandl ere i nettet direkte gennem fastsættelsen af 
et loft over antallet af forhandlere på gr undlag af antallet af indbyggere i hver region 
eller i hvert byområde. Producent A har seks konkurrenter på dette marked. Producentens største konkurrenter, B, C og D,  har markedsandele på henholdsvis 25, 
15 og 10 %, mens de øvrige producenter har lavere markedsandele. A er den eneste 
af producenterne, der benytte r selektiv distribution. A's selektive forhandlere fører 
altid et par konkurrerende mærker. Konkurrere nde mærker sælges imidlertid også i 
vid udstrækning i butikker, der ikke deltage r i A's selektive distributionsnet. Der 
benyttes flere forskellige distributionskanaler: f.eks. sælges mærke B og C i de fleste af A's butikker, men også i andre butikker, der yder service af høj kvalitet, samt i 
supermarkeder. Mærke D sælges fortri nsvis i butikker med højt serviceniveau. 
Markedet er præget af en relativt hur tig teknologisk udvikling, og de førende 
leverandører satser meget på deres kvalit etsomdømme og rekl amerer kraftigt for 
deres produkter. 
 På dette marked har selektiv distri bution en dækning på 35 %. Interbrand-
konkurrencen påvirkes ikke direkte af  A's selektive distributionssystem. 
Intrabrandkonkurrencen inden fo r A's mærke kan blive svækket, men forbrugerne har 
adgang til at købe mærkerne B og C, so m har et kvalitetsomdømme svarende 
nogenlunde til A, i supermarkederne. De  har desuden også adgang til special-
forretninger med andre mærker, eftersom  de udvalgte forhandlere har uhindret 
adgang til at sælge konkurrerende mærker, og den kvantitative begrænsning i antallet 
af forhandlere af mærke A hindrer ikke andre specialforhandlere i at forhandle 
konkurrerende mærker. I dette tilfælde vil betingelserne i artikel 101, stk. 3, 
sandsynligvis være opfyldt på grund af servicekravene og de  effektivitetsfordele, de 
må antages at føre til, og den begræn sede påvirkning af intrabrandkonkurrencen.  
188) Eksempel på selektiv dist ribution med kumulative virkninger 
 
DA 62   DA  På et marked for en bestemt sportsartikel  findes der syv produ center, hvis respektive 
markedsandele er på 25 %, 20 %, 15 %, 15 %, 10 %, 8 % og 7 %. De fem største producenter sælger deres produk ter via kvantitativ selektiv  distribution, mens de to 
mindste benytter andre distributionssystemer , hvilket giver selektiv distribution en 
dækningsgrad på 85 %. Kriterierne for adgang til de forskellige producenters selektive distributionssystemer har be mærkelsesværdigt mange fælles træk: 
forhandlerne skal have et eller flere fy siske forretningssteder , de skal have et 
faguddannet personale og yde førsalgsservice, en del af butikken skal være specielt indrettet til salg af produkt et, og der er specificeret et  minimum for denne del af 
butikken. Butikken skal sælge et bredt sortiment af det pågældende mærke og præsentere produktet på en attraktiv måde, bu tikken skal ligge på et forretningsstrøg, 
og produktet skal tegne sig for mindst 30 % af butikkens samlede omsætning. Det er 
normalt den samme forhandler, der udpeges so m selektiv forhandler af alle fem 
mærker. De to mærker, der ikke benytter selektiv distribution, sælger normalt via 
mindre specialiserede og mindre serviceoriente rede forhandlere. Markedet er stabilt, 
både på udbuds- og efterspørgselssiden, og der er stor mærkebevidsthed og stærk 
produktdifferentiering. De fem fø rende virksomheder på markedet har hver især et 
stærkt mærkeimage, som de har skabt genne m reklamer og sponsorering, mens de to 
mindre producenter satser på billigere produkter uden noget stærkt mærkeimage. 
 På dette marked har lavprisforhandlere og forhandlere, der udelukkende sælger via 
internettet, ingen adgang til de fem førende  mærker. Kravet om, at den pågældende 
produkttype skal tegne sig for mindst 30 % af forhandlernes omsætning, og kriterierne for varens præsentation og førsalgsservice udelukker de fleste 
lavprisforhandlere fra nettet af autoriserede forhandlere. Og kravet om et eller flere 
fysiske forretningssteder udelukker fo rhandlere, der udelukkende sælger via 
internettet, fra distributionsnettet. Forbr ugerne har derfor ingen anden mulighed end 
at købe de fem førende mærker i de servic eorienterede/dyre buti kker. Dette medfører 
en begrænset interbrandkonkurrence melle m de fem førende mærker. Det opvejes 
ikke af, at de to mindste mærker kan købes i lavprisbuti kker, der ikke er 
serviceorienterede, da de fem førende pr oducenter har et langt  bedre mærkeimage. 
Interbrandkonkurrencen begræn ses desuden af, at de fem førende mærker normalt 
føres af de samme forhandlere. Selv om der findes en vis intrabrandkonkurrence, og 
antallet af forhandlere ikke direkte begrænses, er adgang skriterierne st renge nok til, 
at der kun findes et lille anta l forhandlere af de fem føre nde mærker i hvert område. 
 Disse kvantitativt baserede selektive distributionssystem er er ikke forbundet med 
nogen større effektivitetsfordele: produktet er ikke særlig komplekst og kræver ingen 
særlig service. Medmindre producente rne kan bevise, at deres selektive 
distributionsnet giver klar e effektivitetsfordele, v il det sandsynligvis blive 
nødvendigt at inddrage gruppefrit agelsen på grund af de kumulative virkninger, der 
medfører færre valgmuligheder og højere priser for forbrugerne. 
2.5. Franchiseaftaler 
189) Franchiseaftaler indeholder licenser på in tellektuelle ejendomsrettigheder (IP), især 
varemærker eller logoer og knowhow med he nblik på brug og distribution af varer 
eller tjenesteydelser. Ud over IP-licensen yder franchisegiver normalt franchise-tageren kommerciel eller teknisk bistand i aftalens løbetid. Licensen og bistanden 
udgør en integrerende bestanddel af det forretningskoncept, de r er omfattet af 
franchisen. Franchisetageren betaler normalt franchisegiveren en franchiseafgift for 
 
DA 63   DA brugen af det pågældende fo rretningskoncept. Franchising kan sætte franchisegiveren 
i stand til med begrænsede investeringer at et ablere et ensartet ne t til distribution af 
sine produkter. Ud over brugen af forretn ingskonceptet indehol der franchiseaftaler 
normalt en kombination af forskellige ve rtikale begrænsninger vedrørende det 
forhandlede produkt, navnlig klausuler om selektiv distribution og/eller 
konkurrenceklausuler og/eller eneforhandl ingsklausuler eller mindre restriktive 
varianter heraf. 
190) Gruppefritagelsesforordningens regler om IP-licenser er behandlet i punkt (24)-(46). 
Vertikale begrænsninger med hensyn til køb, sa lg og videresalg af varer og tjeneste 
inden for rammerne af en franchiseaf tale, såsom selektiv distribution, 
konkurrenceklausuler eller eneforhandling, falder ind under gruppefritagelsen, når 
markedsandelstærsklen på 30 % ikke er overskredet54. De retningslinjer, der er 
opstillet for disse typer af begrænsninger, finder også anvendelse på franchising, med 
forbehold af de følgende to bemærkninger. 
a) Jo mere omfattende overførslen af k nowhow er, desto større sandsynlighed er 
der for, at begrænsningerne afføder e ffektivitetsfordele og/eller er nødvendige 
for at beskytte den pågældende knowhow, og for at de vertikale begrænsninger 
opfylder betingelserne  i artikel 101, stk. 3. 
b) En konkurrenceklausul pålagt de  varer eller tjenesteydelser, som 
franchisetageren køber, falder ikke ind under artikel 101, stk. 1, når den er 
nødvendig for at beskytte franchisenet tets fælles identitet og omdømme. I 
sådanne tilfælde er konkurrencekla usulens varighed også uden betydning i 
relation til artikel 101, stk. 1, så længe den ikke overstiger selve franchiseaftalens varighed. 
191) Eksempel på franchising 
En producent har udviklet et nyt koncept for salg af slik i såkaldte "fun shops", hvor 
slikket kan farves efter forbrugerens særlige ønsker. Sli kproducenten har også 
udviklet maskiner til at farve slikket.  Slikproducenten fremstiller desuden de 
flydende farvestoffer, hvis kvalitet og friskhe d har afgørende betydning for slikkets 
kvalitet. Producenten opnåede stor succes med at sælge sit slik i sine egne butikker, 
der alle drives under samme handelsn avn og har samme udseende ("fun shop"-
koncept, fælles reklamer osv.). For at  udvide salget etablerede han et 
franchisesystem. Franchisetagerne har pligt til at købe slik, farvestoffer og farvemaskine hos producenten, at indrette  deres butikker efter franchisegiverens 
koncept og arbejde under hans handelsnavn, be tale franchiseafgift , bidrage til fælles 
reklamer og hemmeligholde indholdet af den driftsmanual, som franchisegiveren har 
udarbejdet. Desuden må franchisetagerne kun  sælge fra de i afta len angive lokaler, 
og kun til endelige forbrugere e ller andre franchisetagere, og de må ikke sælge andet 
slik. Franchisegiveren må ikke udpege nogen anden franchisetager eller selv drive en 
butik i det tildelte aftaleområde. Desuden har franchisegiveren pligt til at opdatere og 
videreudvikle sine produkter, butikskon ceptet og driftsmanualen og stille disse 
forbedringer til rådighed for alle franchiset agerne. Franchiseaftalerne indgås for ti år. 
                                                
 
54 Se også punkt (86)-(95), specielt punkt (92). 
 
DA 64   DA Slikforhandlerne køber deres slik på et  nationalt marked hos enten nationale 
producenter, der fremstiller slik efter de n nationale befolknings smag, eller hos 
grossister, der importerer fra udenlandske producenter ved siden af deres salg af 
nationale producenters mærker. På dette  marked konkurrerer franchisegiverens 
produkter med andre slikmærker. Franchisegiv eren har en markedsandel på 30 % på 
markedet for slik, der sælges til deta ilhandlere. Han konkurrerer med en række 
nationale og internationale mærker, under tiden fremstillet af store diversificerede 
fødevareproducenter. Der findes mange poten tielle salgssteder for slik i form af 
kiosker, dagligvarebutikker, cafeteriaer og slikbutikker. Franch isegiveren har en 
markedsandel på under 10 % på markedet for maskiner til farvning af levnedsmidler. 
De fleste af forpligtelserne i franchiseaf talerne kan anses for at være nødvendige for 
at beskytte de intellektuelle ejendomsrettighe der eller franchisenette ts fælles identitet 
og omdømme, og de falder derfor  ikke ind under artikel 101, stk. 1. 
Salgsrestriktionerne (aftaleområde og selektiv  distribution) giver franchisetagerne et 
incitament til at investere i farvemaskine n og franchisekonceptet og bidrage til at 
beskytte den fælles identitet, selv om de  måske ikke er absolut nødvendige herfor, og 
de opvejer således den manglende intr abrandkonkurrence. K onkurrenceklausulen, 
der betyder, at franchisetagerne ikke må sælge andre slikmærker i aftalernes løbetid, 
sætter rent faktisk franchisegiveren i st and til at opretholde butikkernes ensartede 
udseende og forhindrer konkurre nterne i at udnytte hans handelsnavn. De t resulterer 
ikke i nogen alvorlig markedsafskærmning i be tragtning af det store antal potentielle 
salgssteder, der er til rå dighed for andre slikproducente r. Disse franchiseaftaler 
opfylder sandsynligvis betingelserne for fritagelse efter artikel 101, stk. 3, i det 
omfang deres bestemmelser fald er ind under artikel 101, stk. 1. 
2.6. Eksklusiv levering 
192) Begrænsninger, hvis hovedelement er, at  leverandøren forpligt es eller tilskyndes til 
kun eller primært at sælge aftalevarerne til én  køber, generelt eller med henblik på en 
bestemt brug af dem, falder ind under begrebet eksklusiv levering. Disse begrænsninger kan ske i form af en klau sul om, at leverandøren kun må sælge til én 
bruger med henblik på videre salg eller en bestemt br ug af produktet, men der kan 
også være tale om en form for mængde forpligtelse pålagt leverandøren, når 
leverandøren tilskyndes til primært at samle sit salg om en enkelt køber. For mellemprodukter omtales eksklusiv le vering ofte som industrileverancer. 
193) Eksklusiv levering er fritaget efter gruppefritagelses forordningen, hvis hverken 
leverandørens eller køberens markedsandel ove rstiger tærsklen på 30 %, selv om 
denne klausul kombineres med andre ikke-a lvorlige vertikale begrænsninger, såsom 
en konkurrenceklausul. Resten af dette afsnit indeholder retningslinjer for 
vurderingen af eksklusiv le vering i konkrete sager, hvor tæ rsklen for markedsandele 
er overskredet. 
194) Det vigtigste konkurrenceproblem, der kan opstå i forbindelse med eksklusiv 
levering, er risikoen for markedsafskærm ning over for andre købe re. Hvad angår de 
mulige virkninger af eksklusiv leveri ng, er der er mange  fællestræk med 
eneforhandling, især når eneforhandleren b liver den eneste køber på et helt marked 
(se afsnit 2.2., især punkt (156)). Det er klart, at  køberens markedsandel på 
indkøbsmarkedet i det foregående omsætni ngsled er vigtig for vurderingen af, om 
køberen kan "gennemtvinge" eksklusiv levering,  som afskærer andre købere fra at få 
 
DA 65   DA adgang til leverancer. Men det er køberens position på det efterfølgende marked, der 
er afgørende for, om der kan opstå et  konkurrenceproblem. Hvis køberen ikke har 
nogen markedsstyrke på det efterfølgende marked, kan der ikke forventes nogen 
mærkbare negative virkninger for forbrugerne. Der kan dog opstå negative virkninger, når køberen såvel på det efte rfølgende leveringsmarked som på det 
forudgående indkøbsmarked har en marked sandel på over 30 %. Hvis køberens 
markedsandel på det foregående marked ikke overstiger 30 %, kan der stadig forekomme betydelige afskær mningsvirkninger, især hvis køberens markedsandel på 
det efterfølgende marked overstiger 30 %, og den eksklusive leveringsforpligtelse 
tager sigte på en bestemt brug af aftaleva rerne. Hvis en virksomhed indtager en 
dominerende stilling på det efterfølgende marked, kan enhver forpligtelse til kun 
eller hovedsagelig at levere produkterne  til den dominerende køber let have 
betydelige konkurrencebeg rænsende virkninger. 
195) Det er ikke kun køberens markedsposition i det foregående og efterfølgende led, der 
har betydning, men også i hvilket omfa ng og hvor længe køberen anvender en 
eksklusiv leveringsklausul. Jo større de n bundne leveringsandel er, og jo længere den 
eksklusive leveringsklausul anvendes, dest o større bliver den markedsafskærmende 
virkning. Eksklusive leveringsaftaler på  under fem år, der indgås af ikke-
dominerende virksomheder, kræver normalt en afvejning mellem de konkurrencefremmende og de konkurrencebegræ nsende virkninger, mens aftaler af 
mere end fem års varighed i relation til de fleste investeringstyper ikke anses for nødvendige for at opnå de påståede effektivite tsfordele, eller disse fordele anses for 
utilstrækkelige til at opveje sådanne la ngvarige eksklusive leveringsaftalers 
afskærmende virkninger. 
196) De konkurrerende køberes position på i ndkøbsmarkedet har også betydning, da den 
eksklusive leveringsaftale sandsynligvis vil få konkurrenceskadelige virkninger for 
de konkurrerende købere, dvs. øge deres omkos tninger, hvis de er betydeligt mindre 
end den køber, der er årsag til marked safskærmningen. Det er ikke særlig 
sandsynligt, at markedet afskærmes over for konkurrerende købere, når disse 
konkurrenter har samme styrke og kan tilbyde leverandøren tilsvarende salgsmuligheder. I så fald kan der kun blive tale om markedsafskærmning over for 
potentielle nye virksomheder, der måske ikke er i stand til at sikr e sig leverancer, når 
en række store købere alle ha r indgået eksklusive levering saftaler med flertallet af 
leverandører på markedet. En sådan kumulativ virkning kan medføre, at 
gruppefritagelsen inddrages. 
197) Ved vurderingen af, om der er tale om reel markedsafskærmning, vil der blive lagt 
vægt på, om der findes adgangsbarrierer  på leverandørsiden. Hvis konkurrerende 
købere effektivt kan levere varen eller tjenes ten selv, fordi de er vertikalt integrerede 
i de foregående omsætningsled, vil der sandsynligvis ikke være noget reelt 
afskærmningsproblem. Der findes dog of te betydelige adgangsbarrierer. 
198) Markedsstyrke hos leverandørerne er en re levant faktor, da det normalt ikke vil være 
let at afskære stærke leverandører fra at le vere til altern ative købere. Derfor er der 
hovedsagelig risiko for markedsafskærmning i en situation med svage leverandører og stærke købere. Hvis levera ndørerne er stærke, kan den eksklusive levering være 
kombineret med en konkurrenceklausul, og i så fald vil re glerne for mærke-
eksklusivitet spille ind. Når der er tale om  relationsspecifikke i nvesteringer på begge 
sider ("hold up"-problem), kan en kombination af eksklusiv levering og 
 
DA 66   DA konkurrenceklausuler, dvs. gensidig eksklusivi tet i industrileverance aftaler, ofte være 
berettiget under det niveau, hvor der er tale om en dominerende stilling. 
199) Endelig har også omsætningsleddet og produktets art betydni ng for risikoen for 
markedsafskærmning. Der er mindre sandsynlighed for markedsafskærmning, når der er tale om mellempr odukter eller homogene produkter . For det første vil en 
producent, der er afskåret fra marked et, og som bruger et bestemt produkt som 
mellemprodukt, normalt have bedre mulighe der for at imødekomme sine kunders 
efterspørgsel, end grossisten eller detailhandleren har for at efterkomme den endelig 
forbrugers efterspørgsel, for hvem mærket ofte spiller en bet ydelig rolle. For det 
andet vil det forhold, at en potentiel forsyningskilde forsvind er, ikke betyde så meget 
for den køber, der er afskåret fra markedet , når der er tale om  homogene produkter, 
som når produktet er heterogent og findes i forskellige varianter og kvaliteter. For 
færdige mærkevarer eller differentie rede mellemprodukter, hvor der findes 
adgangsbarrierer, kan eksklu siv levering have betydeli ge konkurrencebegrænsende 
virkninger, hvis køberens konkur renter er forholdsvis sm å i forhold til denne, også 
selv om køberen ikke indtager nogen domi nerende stilling på sit afsætningsmarked. 
200) Ved "hold up"-problemer kan der forvente s effektivitetsfordele (nr. (107), litra d) 
og e)), og dette er mere sandsynligt ve d mellemprodukter end ved færdigprodukter. 
Andre effektivitetsfordele er mindre sandsynlige. Mulige stordriftsfordele i 
distributionen (nr. (107), litra g)) syne s ikke at kunne udgør e en tilstrækkelig 
begrundelse for eksklusiv levering. 
201) I tilfælde af et "hold up"-problem og især i forbinde lse med stordriftsfordele i 
distributionen kan mængdeforpligtelser på lagt leverandøren, som f.eks. krav om 
mindsteleverancer, ofte være et mi ndre konkurrencebegrænsende alternativ. 
202) Eksempel på eksklusiv levering 
 På markedet for en bestemt type kompone nter (mellemprodukt) indgår leverandør A 
en aftale med køber B om, at førstnæ vnte med sin egen knowhow og betydelige 
investeringer i nye maskiner skal udvikle en ny version af komponenten på basis af 
køber B's specifikationer. B vil være nødt til at foretage betydelige investeringer for 
at kunne anvende den nye komponent. Det af tales, at A kun skal levere det nye 
produkt til køber B i en  periode på fem år fra det ti dspunkt, hvor komponenten første 
gang markedsføres. B har pligt til kun at købe det nye produkt hos A i samme 
femårsperiode. Både A og B kan fortsat henholdsvis sælge og købe andre versioner 
af komponenten andetsteds. Køber B har en  markedsandel på 40 % på det foregående 
komponentmarked og på det efterføl gende færdigproduktmarked. Komponent-
leverandøren har en markedsandel på 35 %. Der findes to andre komponent-leverandører med markedsandele på ca.  20-25 % og en række små leverandører. 
 I betragtning af de betydelige inve steringer opfylder af talen sandsynligvis 
betingelserne i artikel 101, stk. 3, på grund af effektivitetsfordelene og de 
begrænsede markedsafskærmningsvirkninger.  Andre købere afskæres fra en bestemt 
version af et produkt, der fremstilles af en  leverandør med en markedsandel på 35 %, 
og der findes andre komponentproducente r, som kunne udvikle tilsvarende nye 
produkter. Desuden er markedsafskærmninge n over for andre leverandører begrænset 
til de maksimalt 40 % af indkøbene, som B tegner sig for.  
 
DA 67   DA 2.7. Distributionsvederlag 
203) Distributionsvederlag er faste beløb, som leverandører inden for rammerne af et 
vertikalt forretningsforhold betaler til distributører ved en bestemt periodes 
begyndelse for at få adgang til distributions nettet og belønne detailhandlerne for den 
service, de yder leverandøren. Denne kategori omfatter forskellige former for praksis som f.eks. såkaldte "slot allowances"
55, "pay-to-stay fees"56, betaling for at få sit 
produkt med i distributørens salgsfremmek ampagner osv. Distributionsvederlag er 
fritaget i henhold til gruppefritagelsesforor dningen, når hverken leverandørens eller 
køberens markedsandel overstiger 30 %. Rest en af dette afsnit i ndeholder retnings-
linjer for vurderingen af distributi onsvederlag i k onkrete tilfælde. 
(204) Distributionsvederlag kan undertiden  have konkurrenceskadelige afskærmnings-
virkninger over for andre distributører, hvis leverandøren derved tilskyndes til at sælge sine produkter via én bestemt eller gans ke få distributører. Et stort vederlag 
kan få leverandøren til at søge at kanalisere en betydelig del af sit salg hen til den pågældende distributør for at få dækket om kostningerne ved dette vederlag ind. I så 
fald kan disse betalinger have samme afskær mningsvirkninger i det efterfølgende led 
som en forpligtelse af eneleverancetypen. Sådanne negative virkninger vil blive 
vurderet analogt med vurdering en af eksklusive leveringsforpligtelser (se især 
punkt (194)-(199)).  
205) Distributionsvederlag kan i særlige tilfælde også føre t il konkurrenceskadelig 
afskærmning over for andre leverandører, hvis en udbredt brug af sådanne betalinger 
gør det vanskeligere for nye, små aktøre r at komme ind på markedet. Sådanne 
negative virkninger vil blive vurde ret analogt med vurderingen af 
mærkeeksklusivitetsforpligtelser (se især punkt (132)-(141)).  
206) Bortset fra de eventuelle markedsa fskærmende virkninger kan betaling af 
distributionsvederlag også  svække konkurrencen og lette  en ulovlig samordning 
mellem distributører. Disse betalinger kan også antages at ville forhøje den pris, 
leverandøren forlanger for sine aftalevare r, eftersom han er  nødt til at dække 
omkostningerne ved betalingerne ind. Hø jere leveringspriser kan mindske 
detailhandlerens incitament til at konkurrere på prisen på sit marked, samtidig med at 
distributørens fortjeneste øges af disse  betalinger. En så dan svækkelse af 
konkurrencen mellem distributører gennem ku mulativ brug af dist ributionsvederlag 
forudsætter normalt en høj grad af kon centration på distributionsmarkedet.  
207) Brugen af distributionsvederlag kan imid lertid også i mange ti lfælde føre til en 
effektiv allokering af hyldep lads til nye produkter. Distri butørerne har ofte ringere 
kendskab end leverandørerne til, hvor godt et  nyintroduceret produkt kan forventes at 
ville sælge, og vil derfor ikke nødvendigvis al tid føre det rette an tal produkter. Denne 
informationsasymmetri mellem leverandører  og distributører kan mindskes ved, at 
leverandørerne udtrykkeligt får mulighed fo r at konkurrere om hyldeplads i form af 
betaling af distributionsvederl ag. Herigennem kan distributøren få et fingerpeg om, 
hvilke produkter der har størst chancer for at  blive en succes, ef tersom en leverandør 
                                                
 
55 Leverandørens betaling af et fast beløb til deta ilforhandleren for at få plads til sit produkt på 
detailhandlerens hylder.  
56 Leverandørens betaling af et fast beløb til detailforha ndleren for at sikre sit produkt fortsat hyldeplads.  
 
DA 68   DA normalt vil gå med til at betale for hyldepl ads, hvis han føler sig overbevist om, at 
introduktionen af hans produkt ikke vil slå fejl. 
208) På grund af den informationsasymme tri, der er nævnt i punkt (207), kan 
leverandørerne desuden også have et incita ment til at profitere af distributørens 
salgsfremmeindsats for at introducere produkt er, der ikke er optimale. Hvis et 
produkt ikke bliver en succes, kommer dist ributøren til at betale omkostningerne 
herved. Dette kan brugen af distributionsvederl ag forhindre ved at flytte risikoen for 
fejlslag tilbage til leverandørerne, hvilket  således kan bidrag e til en optimal 
introduktion af nye produkter.  
2.8. Aftaler om kategoristyring 
209) Aftaler om kategoristyring (category management) er af taler, hvor en distributør 
inden for rammerne af en distributionsaftale  lader leverandøren (kategoristyreren) 
tage sig af markedsføringen af en produkt kategori, som normalt ikke blot omfatter 
leverandørens egne, men også konkurrenter s produkter. Kate goristyreren kan 
derigennem få indflydelse på f.eks.  produktets placer ing i butikken og 
produktudvælgelsen til butikken. Aftaler om kategoristyring er fritaget i henhold til 
gruppefritagelsesforordningen, når hve rken leverandøren s eller køberens 
markedsandel overstiger 30 %. Resten af  dette afsnit giver retningslinjer for 
vurderingen af aftaler om kategor istyring i konkrete tilfælde, hvor denne 
markedsandelstærskel er overskredet. 
210) Aftaler om kategoristyring rejser i de fl este tilfælde ingen problemer, men de kan 
undertiden fordreje konkurrenc en mellem leverandører og i sidste ende føre til 
konkurrenceskadelig afskærmning over for andre leverandører, hvis den 
kategoristyrende leverandør i kraft af  sin indflydelse på distributørens 
markedsføringsbeslutninger er  i stand til at begrænse el ler forfordele distributionen 
af konkurrerende leverandørers produkter. I de fleste tilfælde har distributøren ikke 
nogen interesse i at indskrænke sit sortim ent, men hvis distributøren også sælger 
konkurrerende produkter under sit eget mærke (handelsmærker), vil han også kunne have et incitament til at udelukke bestemte leverandører, især leverandører af produkter i mellemprisklassen. Sådanne negative virkninger vil blive vurderet 
analogt med vurderingen af mærkeeksklusi vitetsforpligtelser (se især punkt (132)-
(141)), og der vil blive lagt vægt på, hvor stor en del af markedet disse aftaler 
dækker, på konkurrenternes position på mark edet og en eventuel kumulativ brug af 
sådanne aftaler.  
211) Endvidere vil aftaler om kategoris tyring kunne lette en samordning mellem 
distributører, hvis en og samm e leverandør styrer en best emt kategori for alle eller 
næsten alle de konkurrerende distributører på markedet og dermed kan fungere som 
samordningspunkt.  
212) Kategoristyring vil også kunne lette en sa mordning mellem leverandører, fordi de får 
øget adgang til via detailhandlerne at udveks le følsom markedsinformation, f.eks. om 
fremtidige priser, planlagte salgsfremstød eller reklamekampagner
57.  
                                                 
57 Direkte informationsudveksling mellem konkurrenter er ikke omfattet af gruppefritagelsesforordningen, 
jf. forordningens artikel 2, stk. 4, og disse retningslinjers punkt (27) og (28).  
 
DA 69   DA 213) Kategoristyring vil dog også kunne føre  til effektivitetsfordele. Aftaler om 
kategoristyring kan give distributørerne adgang til leverandørens markeds-føringsekspertise for bestemte varegrupper og mulighed for at opnå stordriftsfordele 
ved at sikre, at distributørens hylder ti l enhver tid indeholder en optimal mængde 
produkter. Eftersom kategoristyring er base ret på kundevaner, kan aftaler herom føre 
til større tilfredshed hos kunderne, fordi de  åbner mulighed for at afpasse sig bedre 
efter efterspørgslen. Generelt gælder, at jo stærkere interbrandkonkurrencen er, og jo 
lettere det er for forbrugerne at skifte mærke, desto større økonomiske fordele kan 
der opnås gennem kategoristyring. 
2.9. Kombinationsklausuler 
214) Kombinationsklausuler ( tying) er bestemmelser om, at en kunde, der køber ét 
produkt (det primære produkt), også skal  købe et bestemt andet produkt (det 
sekundære produkt) hos samme leverandør el ler en af denne udpeget leverandør. 
Kombinationsklausuler kan udgøre misb rug af dominerende stilling efter 
artikel 102
58. Kombinationsklausuler kan også væ re vertikale begrænsninger, der 
falder ind under artikel 101, hvis de medfør er mærkeeksklusivitet (jf. nr. (129)-(150) 
for det sekundære produkt. Det er kun sids tnævnte situation, de r behandles i disse 
retningslinjer. 
215) Det afhænger af kundernes efterspørgsel,  om produkterne vil skulle betragtes som 
særskilte eller ej. To produkter betragtes so m særskilte, når et betydeligt antal kunder 
i en situation uden kombinati onsklausul ville købe eller ville have købt det primære 
produkt uden også at købe det sekundære  produkt hos samme leverandør, hvilket 
ville muliggøre stand alone-produktion af både det primære og det sekundære 
produkt59. Dokumentation for, at to produkter  er særskilte, kan omfatte direkte 
beviser på, at forbrugerne, når de ha r valgmuligheden, køber de primære og de 
sekundære produkter særskilt fra forskellige fo rsyningskilder, eller indirekte beviser, 
som f.eks. at der er virksomheder på ma rkedet, som er specialiserede i produktion og 
salg af det sekundære produkt uden det primære produkt60, eller beviser på, at 
virksomheder med en beskeden marked sstyrke, særlig på konkurrenceudsatte 
markeder, har en tendens til ikke at bundte deres produkter. Eksempelvis kan 
nævnes, at eftersom kunderne helst vil købe sko med snørebånd i,  og det ikke er 
hensigtsmæssigt for skotøjshandlerne selv at  sætte snørebånd i skoene, er det blevet 
almindeligt, at skoproducente r leverer deres sko med snørebånd. Salget af sko med 
snørebånd er derfor ikke nogen kombinationsklausul. 
216) Kombinationssalg kan få konkurrenceskade lige afskærmningsvirkni nger på enten det 
primære eller det sekundære marked eller på begge markeder samtidig. Afskærmningsvirkningen afhænger af, hvor stor  en procentdel af det samlede salg på 
markedet for det sekundære produkt, der er bundet. Med hensyn til spørgsmålet om, hvad der kan betragtes som en betydelig afskærmning efter artikel 101, stk. 1, kan 
                                                
 
58 EF-Domstolens dom I sag C-333/94 P, Tetrapak  mod Kommissionen , Sml. 1996 I, s. 5951, præmis 37. 
Se også Kommissionens meddelelse om vejledning om Kommissionens prioritering af håndhævelsen i 
forbindelse med anvendelsen af EF-traktatens artik el 82 på virksomheders misbrug af dominerende 
stilling gennem ekskluderende adfærd, EFT C 45 af 24.2.2009, s. 7. 
59 Rettens dom i sag T-201/04, Microsoft mod Kommissionen, Sml. 2007 II, s. 3601, præmis 917, 921 
og 922. 
60 Rettens dom i sag T-30/89, Hilti mod Kommissionen, Sml. 1991 II, s. 1439, præmis 67. 
 
DA 70   DA analysen af mærkeeksklusivitet anvende s. Ved kombinationssalg påhviler der 
køberen en form for mængdeforpligtelse i forbindelse med det sekundære produkt. 
Hvis der desuden aftales en konkurrencek lausul for det sekundære produkt, øger 
dette den eventuelle afsk ærmende virkning på ma rkedet for dette produkt. 
Kombinationssalg kan medføre en svække lse af konkurrencen for kunder, der er 
interesserede i at købe det sekundære, men i kke det primære produkt. Hvis antallet af 
kunder, der vil købe det sekundære produkt alene,  ikke er tilstrækkeligt til at holde 
liv i den dominerende virksomheds konku rrenter på det sekundære marked, kan 
kombinationsklausulen betyde, at disse kunde r kommer til at beta le højere priser. I 
de tilfælde, hvor det sekundære produkt er et  komplementært produkt for aftagerne af 
det primære produkt, kan et fald i antallet  af alternative udbyde re af det sekundære 
produkt og dermed et mindre udbud af dette produkt gøre det vanskeligt at komme ind på markedet for alene det primære produkt. 
217) Kombinationsklausuler kan også føre til priser, der ligger over konkurrenceniveauet, 
især i følgende tre situationer: Hvis  det primære og det sekundære produkt kan 
anvendes i et variabelt forhold som input i en produktionsproces, vil kunderne måske 
reagere på en prisstigning for det primær e produkt ved at efterspørge mere af det 
sekundære produkt og mindre af det primære produkt. Gennem den tvungne 
kombination af de to produkter kan den dominerende virksomhed søge at undgå 
denne substitution og dermed blive i stand til at hæve sine priser. For det andet, hvis 
kombinationssalget giver mulighed for anvendelse af forskellige priser afhængigt af kundens brug af det primære produkt, f.eks.  hvis salget af blækpatroner knyttes 
sammen med salget af fo tokopieringsmaskiner, og for det tredje, hvis det i 
forbindelse med langsigtede kontrakter elle r eftersalgsservice fo r originaludstyr med 
lang levetid bliver vanskeligt for kunderne at beregne kombinationsklausulernes 
konsekvenser.  
218) Kombinationssalg er fritaget i henhold til gruppefritagelsesforordningen, når hverken 
leverandørens markedsandel på såvel markedet  for det primære so m markedet på det 
sekundære produkt eller køberens markedsande l på de relevante markeder i det 
forudgående led overstiger 30 %. De ka n anvendes sammen med andre vertikale 
begrænsninger, der ikke er alvorlige rest riktioner i henhold til forordningen, såsom 
konkurrenceklausuler eller mængdeforpligtelser i forbindelse med det primære produkt eller eksklusive købsaftaler. Resten af dette afsnit give r retningsliner for 
vurderingen af kombination ssalg i konkrete tilfælde, hvor  markedsandelstærsklen er 
overskredet.  
219) Leverandørens position på markedet for det primære produkt er naturligvis af 
afgørende betydning for vurderingen af eventuelle konkurrencebegrænsende 
virkninger. Generelt er det leverandøren, der påtvinger køberen denne type aftale. 
Hovedårsagen til, at en køber kan finde det vanskeligt at afslå en kombinationsklausul, kan være leverandøren s position på markedet for det primære 
produkt. 
220) Leverandørens konkurrenters position på ma rkedet for det primære produkt har stor 
betydning ved vurderingen af leverandøren s markedsstyrke. Så længe der er 
tilstrækkeligt mange og stærke konkurrent er, kan der ikke forventes nogen 
konkurrenceskadelige virkninger, da køberne i så fald har tilstrækkeligt mange 
muligheder for at købe det primære produkt  uden det sekundære, medmindre andre 
leverandører anvender tilsvarende kombin ationsklausuler. Også eventuelle 
 
DA 71   DA hindringer for adgang til markedet for det primære produkt har betydning for 
vurdering af leverandørens markedsposition.  Når kombinationsklausuler kombineres 
med konkurrenceklausuler for det primære produ kt, styrker det leve randørens stilling 
betydeligt. 
221) Købermagt er relevant, da store kunder ikke så let kan tvinges til at acceptere 
kombinationsklausuler uden at få de l i hvert fald nogle af de mulige 
effektivitetsfordele. Risikoen for, at kom binationssalg ikke re elt er baseret på 
effektivitet, er derfor størst, hvis køber ne ikke har nogen betydelig markedsstyrke. 
222) Hvis der er påvist mærkbare konkurrences kadelige virkninger, må der tages stilling 
til, om betingelserne i artikel 101, stk. 3, er opfyldt. Kombinationsklausuler kan 
bidrage til at skabe effektivitet gennem samlet produktion eller samlet distribution. 
Hvis det sekundære produkt ikke fremstill es af leverandøren, kan der også opnås 
effektivitetsfordele ved, at leverandøre n indkøber store mængder af det sekundære 
produkt. For at kombinationsklausuler skal kunne opfylde betingelserne i artikel 101, 
stk. 3, skal det dog være godtgjort, at  i hvert fald en del af disse 
omkostningsbesparelser kommer forbruge rne til gode, hvilket normalt ikke er 
tilfældet, hvis detailforhandleren er i sta nd til løbende at skaffe sig samme eller 
tilsvarende produkter på samme eller bedre vilkår end dem, der anvendes af den 
leverandør, som anvender en kombinationsklausul. Der kan være tale om en anden 
effektivitetsfordel, når kombinationsklausulerne bidrager til at sikre en vis ensartethed og kvalitetsstandardisering (jf. punkt (107), litra i)). Det skal dog godtgøres, at de positive virkninger ikke ka n opnås lige så effektivt ved at forpligte 
køberen til at anvende eller videresæ lge produkter, der opfylder minimums-
kvalitetsstandarder, uden at køberen samtidig forpligtes til at aftage disse fra 
leverandøren eller en af denne udpeget pe rson. Krav vedrørende minimumskvalitets-
standarder falder normalt ikke ind under artikel 101, stk. 1. Når leverandøren af det 
primære produkt pålægger køberen at købe det sekundære produkt hos bestemte leverandører, f.eks. fordi det er umuligt at fastlægge minimumskvalitetsstandarder, 
kan dette også falde uden for artikel 101, stk. 1, især hvis leverandøren af det 
primære produkt ikke opnår en  direkte (finansiel) fordel  ved at udpege leverandører 
af det sekundære produkt. 
2.10. Detailprisbinding 
223) Som nævnt i afsnit III.3, betragtes deta ilprisbinding, dvs. afta ler eller samordnet 
praksis, der direkte eller indi rekte har til formål at fast sætte en fast eller mindste 
videresalgspris eller et fast eller minds te prisniveau, som købe ren skal overholde, 
som en alvorlig konkurrencebegrænsning. Hvis  en aftale indeholder detailpris-
binding, gælder der en formodning om, at aftalen er konkurrencebegrænsende og 
dermed falder ind under artikel 101, st k. 1. Det giver også anledning til en 
formodning om, at aftalen sandsynligvis ikke  opfylder betingelser ne i artikel 101, 
stk. 3, og at gruppefritagelsen derfor ikke finder anvendelse. Virksomheder har dog 
stadigvæk i individuelle tilfælde mulighed for at påberåbe sig en effektivitetsfordel, 
der kan falde ind under artikel 101, stk. 3. Det er op til aftaleparterne at godtgøre, at 
en detailprisbindingsbe stemmelse i deres aftale vil afføde effektivitetsfordele, og 
bevise, at alle betingelserne  i artikel 101, stk. 3, er opfyl dt. Det er derefter op til 
Kommissionen at foretage en reel vurder ing af de sandsynlige konkurrenceskadelige 
virkninger, før den tager endeligt stilling til,  om betingelserne i artikel 101, stk. 3, er 
opfyldt eller ej.  
 
DA 72   DA 224) Der er flere forskellige måder, hvorpå detailprisbinding kan begrænse konkurrencen. 
For det første kan detailpr isbinding lette en samordni ng mellem leverandørerne ved 
at skabe øget prisgennemsigtighe d på markedet og derved gør e det lettere at afsløre, 
om en leverandør afviger fra samordninge n ved at sænke sin pris. Prisbinding 
underminerer også leverandørens incitame nt til sænke sin pris over for sine 
distributører, eftersom den fa ste detailpris hindrer ham i at  nyde godt af en stigning i 
salget. Disse negative virkninger kan især opstå, hvis der er let adgang til samordning på markedet, f.eks. hvis der findes et oligopol på leverandørsiden, og 
prisbindingsaftaler dækker en stor del af markedet. For det andet kan 
detailprisbinding også ved at eliminere intrabrandkonkurrencen le tte en samordning 
mellem køberne, altså en samordning på  distributionsniveau et. Stærke eller 
velorganiserede distributører vil måske være i stand til at tvinge eller overtale en eller 
flere leverandører til at fast sætte deres detailpris på et højt niveau og dermed lette 
eller stabilisere en eventu el samordning. Tabet af priskonkurrence som følge heraf 
forekommer især at være problematisk, hvis det er køberne, der ta ger initiativet til 
prisbindingen, da købernes kollektive intere sse heri normalt ikke kan anses for at 
stemme overens med forbrugernes. For det tr edje kan detailprisbi nding mere generelt 
svække konkurrencen mellem leverandørerne  og/eller mellem de tailforhandlerne, 
især hvis leverandørerne benytter de samme distributører til deres produkter, og de 
alle eller mange af dem beny tter prisbinding. For det fj erde vil den øjeblikkelige 
virkning af en detailprisbindi ng være, at alle eller nogle af  distributørerne afskæres 
fra at sænke deres salgspris for det pågæld ende mærke. Med andre ord vil den direkte 
konsekvens af detailprisbinding bliv e højere priser. For det femte kan 
detailprisbinding også minds ke et pres på producentens avance, især hvis 
producenten har en interesse i at sænke sin pris over for di stributører i efterfølgende 
led. I en sådan situation vil producente n måske foretrække at acceptere en 
prisbinding mod en forpligtelse til ikke at sænke prisen over for efterfølgende 
distributører og for at mindske  presset på sin egen avan ce. For det sjette kan en 
producent benytte prisbinding for at træ nge mindre konkurrenter ud af markedet. 
Den højere avance, som prisbinding kan give distributørerne, kan få dem til at foretrække den pågældende producents mærke frem for konkurrenternes, når de 
rådgiver deres kunder, også selv  om det ikke vil være i kun dernes interesse, eller til 
slet ikke at føre disse k onkurrerende mærker. Endelig kan detailprisbinding svække 
dynamikken og innovationen på distributions niveauet. Prisbinding vil forhindre 
priskonkurrence mellem forskellige distri butører og kan dermed afskære mere 
effektive distributører fra at komme ind på markedet eller opnå et tilstrækkeligt salg med lavere priser. Den kan også lægge hindringer i vejen for introduktion eller 
udbygning af lavprisdistributionsform er såsom discountbutikker.  
225) Detailprisbinding har imid lertid ikke altid kun konkurre ncebegrænsende virkninger, 
men kan også, især hvis den indføres på leverandørens initiativ, give effektivitetsfordele, der v il blive vurderet ef ter artikel 101, st k. 3. I særdeleshed 
gælder, at hvis en producent introducerer  et nyt produkt, v il detailprisbinding i 
introduktionsperioden kunne tilskynde dist ributørerne til bedre at tilgodese 
producentens interesse i at fremme efterspørgslen efter hans produkt. En detailprisbinding kan give distributørerne muligheden for at intensivere deres 
salgsindsats, og hvis distributørerne på dette  marked er udsat for hård konkurrence, 
kan det tilskynde dem til at arbejde på at  øge efterspørgslen efter produktet og gøre 
 
DA 73   DA det til en succes, hvilket også vil komme forbrugerne til gode61. På samme måde kan 
faste, og ikke blot maksimale, videre salgspriser være nødvendige for inden for 
rammerne af et franchisesystem eller tils varende distributionssystem baseret på et 
ensartet distributionsformat at tilrettelægge  en samordnet, kortsigtet (i de fleste 
tilfælde 2-6 uger) tilbudskampagne, der ogs å vil komme forbruge rne til gode. I nogle 
situationer vil den højere av ance, som prisbinding kan give , sætte detailforhandlerne 
i stand til at yde (yderligere)  kundeservice forud for et køb,  især hvor der er tale om 
produkter, hvis kvalitet kun kan bedømmes på grundlag af en  vis erfaring, eller om 
komplekse produkter. Hvis et tilstrækkeligt stor t antal kunder gør brug af en sådan 
service til at træffe deres valg og derefter køber produktet til en lavere pris hos forhandlere, som ikke yder denne servic e (og derfor ikke har nogen omkostninger 
hertil), er der sandsynlighed for, at den serv iceydende forhandler vil indskrænke eller 
ophøre med at yde denne service, som frem mede efterspørgslen  efter leverandørens 
produkt. Detailprisbinding kan hjælpe med til at forhindre sådanne frihjulsproblemer 
i distributionsleddet. Hvis parterne i en prisbindings aftale ønsker at bringe 
artikel 101, stk. 3, i anvendelse, må de  i den forbindelse også bevise, at 
prisbindingsaftalen må forventes ikke alen e at fungere som et middel, men også som 
et incitament til at afhjælpe eventuelle frihjulsproblemer blandt detailforhandlere på 
serviceområdet, og at denne service ge nerelt er til gavn for forbrugerne  
226) Anvendelse af en vejledende eller maksim al videresalgspris over for forhandlere er 
omfattet af gruppefritagelsen, når ingen af aftaleparter nes markedsandel overstiger 
tærsklen på de 30 %, forudsat at der ikke på grund af pres eller incitamenter fra den 
ene part reelt er tale om mindstepriser eller faste salgspriser. Resten af dette afsnit giver retningslinjer for vurderingen af  maksimale og anbefalede priser, hvor 
markedsandelstærsklen er overskredet, elle r hvor inddragelse af  gruppefritagelsen 
kan komme på tale. 
227) Det konkurrenceproblem, som maksimale og vejledende priser kan give anledning 
til, beror på risikoen for, at den maksimale eller vejledende pris kommer til at fungere som fikspunkt for forhandlerne og følg es af dem alle eller størsteparten af 
dem, og/eller at maksimale eller vejledende  priser kan svække konkurrencen og lette 
en samordning mellem leverandørerne.  
228) En af de vigtigste faktorer for vur deringen af eventuel le konkurrenceskadelige 
virkninger i forbindelse med maksimale eller vejledende videresalgspriser er 
leverandørens markedsposition. Jo stærkere leverandøren står på sit marked, desto 
større risiko er der for, at den maksimale eller den vejledende videresalgspris fører til 
en mere eller mindre ensartet anvendels e af det pågældende prisniveau, fordi 
forhandlerne kan fokusere på dette niveau. Det vil måske være vanskeligt for dem at 
afvige fra, hvad de opfatter som den videresa lgspris, der foretrækkes af så stor en 
leverandør på markedet.  
229) Hvis der er påvist mærkbare konkurrenc eskadelige virkninger af vejledende eller 
maksimale videresalgspriser, må der tages stilling til, om der eventuelt er mulighed 
for fritagelse efter artikel 101, stk. 3. Is ær for maksimale videresalgsprisers 
vedkommende kan effektivitetsfordel punkt  (107), litra f) ( undgåelse af dobbelt-
                                                
 
61 Under forudsætning af, at det ikke er praktisk muligt for leverandøren at indgå en aftale med alle 
køberne indeholdende krav om en effektiv salgsindsats, jf. også punkt (107), litra a). 
 
DA 74   DA marginalisering) være relevant. En maksim al videresalgspris kan også hjælpe med til 
at sikre, at det pågældende mærke ka n konkurrere med de andre mærker, herunder 
også egne mærker, som distributøren fører.