Nr. C 35/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 2. 88 
Med udviklingen i den regionalpolitiske teori, den nye 
fondsforordning, Fællesakten og den foreslåede reform 
af strukturfondene er der helt sikkert tilvejebragt mid-
Bruxelles, den 16. december 1987. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. EF-Kommissionens intentioner om ved hjælp af 
et rådsdirektiv at koordinere reglerne om insider-handel 
i Det Europæiske Fællesskab støttes principielt. At med­
lemsstaterne har forskellige regler om insider-handel — 
eller slet ingen — udgør en hindring for, at der inden 
1992 kan skabes et europæisk kapitalmarked; desuden 
modvirker det lige muligheder for investorerne og be­
skyttelse af sparerne, ligesom det vanskeliggør afsløring 
af grænseoverskridende misbrug af insider-viden. 
1.2. De frivillige regler om insider-handel, der findes 
i Forbundsrepublikken Tyskland, har virket udmærket, 
men de kan ikke overføres til samtlige EF-lande. Det 
er navnlig følgende to kendsgerninger, der taler for 
bindende EF-regler i stedet for frivillige: 
— EF-Kommissionens henstilling af 25. juli 1977 om 
europæiske etiske regler vedrørende handel med 
værdipapirer har ikke virket efter hensigten, 
(!) EFT. nr. C 153 af 11. 6. 1987, s. 8. lerne til og mulighederne for at skabe større konvergens; 
dette styrker den politiske vilje, hvilket er afgørende, 
hvis problemerne skal løses. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
— Londons fondsbørs — der er det vigtigste finanscen-
ter i EF og det, der har de fleste erfaringer — fik i 
f 1981 efter eget ønske lovfæstede regler i stedet for 
j den tidligere frivillige »Code«. 
Det er derfor forståeligt, at Kommissionen i direktivfor­
slaget har orienteret sig efter den britiske og den franske 
insider-lovgivning, omend den går videre end den briti­
ske, hvad der rejser visse spørgsmål (jf. 1.3). 
1.3. Principielt støttes EF-Kommissionens ønske om 
at indføre EF-retsregler om insider-handel, så man ikke 
længere skal forlade sig på frivillige adfærdsnormer, 
som kun overholdes af de selskaber (og/eller personer), 
' der selv erklærer sig villige til at respektere dem. Kom­
missionen er dermed ikke blot på linje med den omtalte 
insider-lovgivning i Storbritannien og Frankrig; også 
i andre medlemsstater — navnlig Irland, Belgien og 
i Luxembourg — overvejes det at indføre strafferetlige 
i regler om insider-handel. 
1.4. Kommissionen opfordres til at undersøge, om 
der kan findes yderligere metoder til forebyggelse af Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om samordning af reglerne vedrørende insider­
handel^) 
(88/C 35/10) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 29. juni 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 54 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Klaus Meyer-Horn til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
8. december 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 251. plenarforsamling, den 16. december 
1987, følgende udtalelse: 
8. 2. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/23 
insider-handel ved siden af de allerede eksisterende sel­
skabsretlige bestemmelser og den informationspligt, der 
i direktivforslagets artikel 7 pålægges udstedere af vær­
dipapirer. 
1.5. Det vil gavne retssikkerheden og medvirke til, 
at direktivets omsætning til national ret præges af en­
sartethed, hvis Kommissionen, om ikke andet så i direk­
tivforslagets begrundelse eller i betragtningerne, i en 
slags katalog som forklarende eksempler opregnede 
bestemte tilfælde af den omfattede insider-information 
og dens forretningsmæssige misbrug. Sådanne konkrete 
eksempler ville bidrage til en ensartet fortolkning i de 
enkelte lande af direktivforslagets definitioner, der for 
så vidt angår de fundamentale begreber »insider« og 
»insider-handel« virker for vage. 
1.6. EF-Kommissionen bør have mulighed for at ind­
lede forhandlinger med henblik på, at dens insider­
regler også anvendes i lande som Schweiz, Japan og 
Liechtenstein, der spiller en stor rolle på det internatio­
nale kapitalmarked, men har mindre vidtgående eller 
slet ingen bestemmelser på dette område. Man kan i 
den forbindelse henvise til, at der i nogle tilfælde er 
truffet aftale om gensidig anerkendelse af EF's regler 
om børsnotering og emissionsprospekter. 
Med henblik på samarbejde mellem de kompetente 
myndigheder, også i en videre kreds af lande end EF's 
medlemsstater, kan den konvention, som Europa-Rådet 
har forberedt til undertegnelse først i 1988, være af 
betydning. Derfor bør EF medunderskrive denne kon­
vention. 
Også andre organer kan i øvrigt inddrages i myndighe­
dernes samarbejde, i Forbundsrepublikken Tyskland 
således De Tyske Fondsbørsers Arbejdsfællesskab. 
1.7. Endelig gør man opmærksom på, at et forbud 
mod misbrug af insider-viden bedst kan gennemføres, 
hvis alle medlemsstaterne anvender sammenlignelige 
straffe over for overtrædelser af direktivet. Da straffe­
retlige foranstaltninger falder uden for EF's kompeten­
ce, overlades det i artikel 11 i praksis til medlemsstater­
ne at afgøre, hvorledes de vil straffe overtrædelser af 
bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv. 
Det forekommer imidlertid hensigtsmæssigt, at EF ar­
bejder for ensartede strafferegler (så der f. eks. ikke 
idømmes beskedne bøder i et land og fængselsstraf i et 
andet), hvilket passende kan ske som led i artikel 10's 
samarbejde og samråd i kontaktudvalget, om nødven­
digt under inddragelse af EF-Domstolen. 
Hvis direktivet (art. 4) udtrykkeligt bestemmer, at visse 
medlemsstater kan vedtage eller bibeholde strengere 
regler, så vil der trods vedtagelsen af fælles EF-regler om insider-handel alligevel blive tale om forskelle med 
hensyn til anvendelsesområde. 
Hvis strafferammerne bliver forskellige og anvendelses­
området ikke lige omfattende overalt, kan det føre til, 
at insider-handel i fremtiden — dvs. når det indre 
marked er fuldt udbygget, og stadig flere værdipapirer 
bliver noteret på de fleste EF-børser — vil blive henlagt 
til de lande, hvor strafferammen er lavest, og hvor 
anvendelsesområdet ikke går videre end beskrevet i 
direktivforslaget. På den anden side kan man håbe, at 
virksomhederne af egen drift vil modvirke dette og afstå 
fra børsnotering af deres værdipapirer dér, hvor de 
strafferetlige sanktioner mod insider-handel indtil vide­
re er mildere end andre steder. 
2. Særlige bemærkninger 
Artikel 1 
a) med udtrykket »enhver person, der som led i udøvel­
sen af sit erhverv eller sine funktioner har fået 
kendskab til intern viden«, har Kommissionen valgt 
en definition, der rækker ud over de mest almindeli­
ge selskabsretlige begreber, som f. eks. optræder i 
artikel 449 i den nye portugisiske handelslov og i 
de tyske insider-regler; 
b) derfor bør artikel 1, stk. 1, formuleres mere præcist, 
som følger: 
»Medlemsstaterne forbyder enhver person, der i 
forbindelse med udøvelse af midlertidige eller varige 
tjenesteydelser i eller for en virksomhed får adgang 
til ikke-offentliggjort intern viden om denne eller en 
anden virksomhed, hvis værdipapirer er optaget til 
notering på børsen eller omsættes på et reguleret 
marked (fri omsætning eller mellem banker), enten 
selv eller gennem mellemmand at udnytte denne 
interne viden til at købe eller sælge de pågældende 
virksomheders værdipapirer for at skaffe sig selv 
eller tredjemand en særlig fordel«; 
c) Kommissionen bør undersøge, om — og i bekræf­
tende fald hvorledes — også handel i form af »op­
dukkende krav« om tildeling af værdipapirer (f.eks. 
i forbindelse med virksomheders omdannelse eller 
privatisering) kan inddrages under direktivforsla­
gets artikel 1; 
d) det bemærkes, at udtrykket »på statens område« i 
direktivet åbenbart ikke omfatter områder med en 
særlig juridisk status som f.eks. de britiske Kanalø­
er. Der må derfor findes egnede løsninger, så sådan­
ne områder, hvortil insider-handel eventuelt kan 
henlægges, også omfattes af direktivet; 
e) det kan godkendes, at køb eller salg af værdipapirer, 
der finder sted uden for et børsmarked (forudsat det 
sker uden medvirken af en professionel formidler) 
undtages fra forbuddet; i praksis lader denne undta-
Nr. C 35/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 2. 88 
gelse sig begrunde med, at de involverede personligt 
kender hinanden (face to face), og at der i givet fald 
kan afgives skriftlige løfter med hensyn til insider­
viden. Behovet for beskyttelse forekommer derfor 
at være anderledes end i forbindelse med anonyme 
børsforretninger, og der skulle være mulighed for 
civilt søgsmål. 
Artikel 2 
Det er vanskeligt at overskue, hvor meget der ligger i 
bestemmelsen i første led, da det ikke i alle tilfælde er 
muligt at bedømme, hvilken intern viden der »normalt« 
meddeles tredjemand som led i erhvervsudøvelse. 
Desuden er det juridisk set betænkeligt uden videre at 
forbyde videregivelse (herunder også uovervejet videre­
givelse) af intern viden. 
Artikel 3 
I den tyske version bør formuleringen i stk. 1 »... die 
bewufét eine Insider-Information von einer Person erhal-
ten haben ...« ændres til »... die sich der Tatsache 
bewutét sind, dal? sie eine Insider-Information von einer 
Person erhalten haben ...«. 
Det bør overvejes, om artikel 3, stk. 2, kan affattes 
sådan, at »kæden« af strafbar videregivelse af intern 
viden ikke slutter med den såkaldte sekundære insider, 
men at videregivelse tværtimod også kan straffes i sene­
re led. 
Artikel 4 
I henhold til denne artikel kan medlemsstaterne »fast­
sætte strengere bestemmelser end dem, der er fastsat i 
direktivet, under forudsætning af, at de ikke medfører 
forskelsbehandling«. 
Bestemmelsen giver anledning til to bemærkninger: 
For det første er muligheden for at indføre strengere 
bestemmelser i modstrid med direktivets målsætning 
om harmonisering. For det andet er det uklart, hvad 
der skal lægges i begrebet »bestemmelser, som ikke 
indebærer forskelsbehandling«. Spørgsmålet er, hvilke 
tanker der ligger bag formuleringen. 
Artikel 5 
Hvis begrebet værdipapirer skal opfattes så bredt som 
muligt, forekommer det hensigtsmæssigt som forklaren­
de eksempler ud over aktier og obligationer også at 
nævne konvertobligationer og andre nye blandingsfor­
mer som andelsbeviser; desuden bør det i den tyske 
udgave hedde »Wertpapierborsen« eller »Wertpapier-
mårkte« i stedet for »Borsenmårkte«. 
Artikel 6 
Udtrykkene »viden af en præcis karakter« og »mærk­
bart ville kunne påvirke kursen på (...) værdipapirer« 
forekommer ikke tilstrækkelig entydige for alle landes 
vedkommende, navnlig ikke som beskrivelse af et straf­feretligt forhold, der kan føre til domfældelse. I stedet 
for »der er offentligheden ubekendt« bør det hedde »der 
ikke er offentliggjort« eller »der ikke er bekendtgjort«. 
Artikel 7 
a) i stk. 1 bør der efter »forhold eller beslutning« 
tilføjes »der vedrører virksomheden og er dennes 
ledelse bekendt«, da ledelsen måske ikke selv er 
underrettet om f.eks. en »management buy out«; 
— at udstedere ifølge stk. 1 »straks« skal informere 
offentligheden om alle forhold eller beslutninger, 
der mærkbart kan påvirke kursen på deres værdipa­
pirer, er en forpligtelse, der rækker ud over bestem­
melserne i direktiv 79/279/EØF af 5. marts 1979 om 
børsadgang. Dels må det præciseres, at det skal 
dreje sig om forhold (på engelsk »facts« i stedet 
for »circumstances«) eller beslutninger »der angår 
virksomheder«, og at der skal informeres »snarest 
muligt« (i stedet for »straks«). Dels er det for meget 
forlangt af et selskab, at det snarest muligt skal 
informere om trufne beslutninger, som eventuelt 
ikke en gang er ført ud i livet endnu. Dette krav 
berøres ikke af stk. 2. 
— det foreslås derfor, at man ændrer artiklen ved at 
tilpasse den mere tilfredsstillende tekst, der findes i 
direktiv 79/279/EØF af 5. marts 1979, skema C, 
pkt. 5 a): 
»Selskabet skal hurtigst muligt oplyse offentlighe­
den om nye, væsentlige forhold, som berører dets 
virksomhedsområder, som ikke er offentligheden 
bekendt, og som på grund af deres indvirkning på 
dets aktiver og passiver, dets økonomiske stilling 
og dets virksomhed i almindelighed vil kunne frem­
kalde en betydelig ændring i kursen på dets aktier«. 
b) det forekommer tvivlsomt, om »kompetente myn­
digheder« har tilstrækkelig sagkundskab, erfaring 
og dømmekraft til — som bestemt i stk. 2 og i øvrigt 
allerede i direktivet af 17. marts 1980 — at løse 
det allerede for selskaberne så vanskelige problem 
vedrørende omgående offentliggørelse af trufne be­
slutninger. At inddrage sådanne myndigheder (der 
eventuelt konsulterer yderligere organer) udvider i 
øvrigt den personkreds, der råder over intern viden. 
Dermed kan det ende med, at man opnår det modsatte 
af det, der er formålet med stk. 1, nemlig at forebygge 
misbrug af intern viden ved hjælp af hurtig information. 
At de inddragne kompetente myndigheder i henhold til 
artikel 9 er underkastet tavshedspligt kan ikke helt 
fjerne betænkelighederne ved reglerne i artikel 7. 
— det forekommer mere hensigtsmæssigt at lade virk­
somheden selv afgøre, hvornår der informeres i 
henhold til stk. 1. Men viser det sig, at en virksom­
hed utilbørligt har forhalet informeringen, bør myn-
8. 2. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/25 
dighederne have mulighed for at udsætte den for 
sanktioner som f.eks. offentlig kritik eller midlerti­
dig opsættelse af børsnoteringen. 
Artikel 8 
Det her omtalte samarbejde mellem »de kompetente 
myndigheder«, der tillægges de »fornødne beføjelser, 
herunder til at udøve kontrol«, forekommer — 
sammenholdt med udvidelsen ifølge artikel 10 af det 
kontaktudvalg, der er nedsat i henhold til direktivet af 
5. marts 1979 —, hensigtsmæssigt, fordi det overflødig­
gør en særlig europæisk myndighed. 
Artikel 11 
Da EØF-traktaten ikke afgiver noget grundlag for straf­
feretlige indgreb, må man spørge, i hvilket omfang 
direktivforslagets artikel 11 kan få medlemsstaterne 
til at sanktionere overtrædelser af bestemmelser, der 
fastsættes i medfør af direktivet. Kommissionen bør 
Bruxelles, den 16. december 1987. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. I »Hvidbogen« bebudede Kommissionen med 
henblik på gennemførelsen af enhedsmarkedet i 1992 et 
forslag om tilnærmelse af medlemsstaternes våbenlov­
givning (Hvidbogens afsnit 55). Ifølge begrundelsen vil 
gennemførelsen af det indre marked, som det hedder i udnytte alle de muligheder, der ligger i det i artikel 10 
omtalte kontaktudvalg, og bør eventuelt også inddrage 
EF-Domstolen for at sikre, at sanktionerne bliver 
sammenlignelige. Ellers bliver insider-handel henlagt til 
de medlemsstater, hvor straffen er mildest. 
Artikel 12 
Det forekommer hensigtsmæssigt at foretage en ind­
holds- og tidsmæssig koordinering af dette direktivfor­
slag og det, som Kommissionen har forberedt om in­
vesteringsrådgivere. Intern viden, der ikke falder ind 
under artikel 6 i nærværende forslag, kan eventuelt 
behandles i direktivet om investeringsrådgivere. Der 
tænkes f.eks. på rådgivere, som yder klienter personlig 
børsservice eller giver dem »varme« investeringstips, 
idet de påberåber sig angivelig intern viden eller fore­
gøgler at sidde inde med en sådan ved at give bevidst 
fejlinformation, hvorefter de på de »rådgivne klienters« 
bekostning selv køber eller sælger de anbefalede værdi­
papirer. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
hvidbogen, medføre »fjernelse af fysiske grænser«. De 
garantier, som muligheden for at gennemføre kontrol 
ved grænserne giver i dag, skal senest den 31. december 
1992 være erstattet af garantier, der følger af procedu­
rer, som gennemføres inden for medlemsstaterne selv, 
fremfor af procedurer ved Fællesskabets indre grænser. 
Det foreliggende forslag tager kun sigte på at skabe Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om erhvervelse og besiddelse af våben 
(88/C 35/11) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 21. september 1987 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Gerrit van Dam til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 10. december 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 251. plenarforsamling den 17. december 
1987 uden stemmer imod, men 11 hverken for eller imod, følgende udtalelse: