28. 7. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/31 
Udtalelse om lige muligheder for mænd og kvinder - Fællesskabets program på mellemlang 
sigt - 1986 til 1990 0) 
(86/C 189/12) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 24. januar 1986 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalese om ovennævnte 
emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for sociale anliggender, som udpegede 
Ursula Engelen-Kefer til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 10. april 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 236. plenarforsamling den 24. april 1986 
enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Indledning 
1.1. Spørgsmålet om ligestilling er en sag, der berører 
hele samfundet. Det er ikke »kun et kvindeanliggende«, og 
endnu mindre et spørgsmål, som i øjeblikket bør lægges til 
side. Lige muligheder er et fundamentalt princip, som man 
ikke kan vente med at føre ud i livet, til det økonomiske 
klima bliver bedre, især når det er den nuværende 
økonomiske situation, der har forværret kvindearbejdsløs­
heden og øget forskelsbehandlingen. 
1.2. Derfor tilsluttede Det økonomiske og sociale 
Udvalg sig det forudgående handlingsprogram for 1982 til 
1985 (2) og de specifikke forslag, som udsprang heraf, især 
direktivforslagene vedrørende 
— erhvervstilknyttede socialsikringsordninger (3), 
— forældreorlov og orlov af familiemæssige årsager (4), 
— kvinder i selvstændige erhverv (5). 
(Kommissionen har også fremsat forslag til direktiver om 
frivilligt deltidsarbejde og om midlertidigt arbejde, som har 
relation til fremme af ligestillingen, og Udvalget har støttet 
disse forslag.) 
1.3. Udvalget hilser ligeledes forslagene i det nye 
handlingsprogram samt resolutionen velkommen. De 
fremskridt, der er sket under det første program, bør 
fortsættes og intensiveres. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Udvalget konstaterer, at Rådet ganske vist har 
vedtaget forskellige ikke-bindende politiske erklæringer 
(!) EFT nr. C 356 af 31. 12. 1985, s. 28. 
(2) EFT nr. C 178 af 15. 7. 1982. 
(3) EFT nr. C 35 af 9. 2. 1984. 
(4) EFT nr. C 206 af 6. 8. 1984. 
(5) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984. efter 1982 til 1985 handlingsprogrammet (6), men samtidig 
blokerer det de bindende ovenfor anførte direktiver til 
gennemførelsen at sådanne politikker. Sektionen mener, at 
større politisk vilje og overbevisning og en større 
anvendelse af flertalsafstemninger på europæisk plan ville 
lette vedtagelsen af sådanne bindende EF-foranstaltninger 
om lige muligheder for mænd og kvinder. I den forbindelse 
burde Kommissionen i det foreliggende forslag mere klart 
have fremstillet hovedårsagerne til disse foranstaltninger 
sammen med støtteargumenterne vedtaget af Det europæ­
iske Parlament og Det økonomiske og sociale Udvalg og 
derved have givet et velovervejet svar på officielt formulere­
de spørgsmål og politiske overvejelser. 
2.2. Udvalget understreger, at der i EF er behov for en 
sammenhængende, resolut og handlingsorienteret politik 
til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder. Dette er 
i særlig høj grad tilfældet, eftersom kvindearbejdsløsheden 
i EF stiger betydeligt hurtigere end ledigheden globalt set 
(jf. punkt 3.3.1), og den forværres yderligere på grund af de 
formindskede husstandsindkomster, hvilket tvinger nogle 
kvinder ud på et usikkert og diskriminerende arbejds­
marked, hvor der er få ledige jobs, og hvor der ofte er tale 
om kortvarige kontrakter uden den tilstrækkelige sociale 
sikring. Fremme og integration af ligestillingsforanstalt-
ninger bør helt klart optages på budgettet, skønt den 
socialpolitiske konsekvens og udvikling i denne sag ikke 
bør udsættes af økonomiske eller proceduremæssige 
årsager. Princippet om lige muligheder for mænd og 
kvinder er knæsat i traktatens artikel 119; parallelt hermed 
kan man, hvad fælles aktioner angår, henvise til Rådets 
enstemmigt vedtagne konklusion af 22. juni 1984 gående 
ud på, at »forskelle mellem landenes institutioner og 
socialpolitik ikke udelukker iværksættelse af fælles 
foranstaltninger, der gør det muligt gradvis at fremme 
tanken om et socialt Europa« (7). Der er behov for at 
konsolidere og intensivere de fælles foranstaltninger til 
fremme af de lige muligheder både på EF-niveau og i 
medlemsstaterne. Der er faktisk en konstant risiko for, at 
de bestemmelser, der allerede for over 10 år siden blev 
vedtaget vedrørende ligeløn og ligestilling, undermineres. 
(6) Rådets resolution om foranstaltninger til bekæmpelse af 
kvindearbejdsløsheden (EFT nr. C 161 af 21.6.1984) og 
Rådets henstilling om fremme af positive foranstaltninger til 
fordel for kvinder (EFT nr. L331 af 19. 12. 1984). 
(7) EFT nr. C 175 af 4. 7. 1984, s. 1. 
Nr. C 189/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 7. 86 
2.3. Derfor bør Kommissionens forslag være mere 
præcist og selektivt, både hvad angår klare angivelser af 
prioriteter og større beslutsomhed vedrørende nøglespørgs­
mål og foranstaltninger. Resolutionsforslaget bør indbefat­
te en strømlinet række at »aktioner«, som beskrevet i 
begrundelsen. Parallelt hermed bør Kommissionen opstille 
en række datoer og frister for gennemførelse og intensive­
ring af de foreslåede foranstaltninger. 
2.4. Endemålet er, hvad beskæftigelse angår, at sikre, at 
kvinder får samme ret og adgang til beskæftigelse som 
mænd, samt sikre lige karrieremuligheder og lige løn og 
arbejdsbetingelser for lige arbejde. Forskelsbehandling, 
som er til hinder for lige muligheder, er ikke kun principielt 
forkert; den fører også i praksis til lavere effektivitet, 
ringere motivation og lavere generel standard både i 
erhverslivet og i samfundet betragtet under ét. Der er helt 
klart stadigvæk behov for fælles foranstaltninger og særlige 
aktioner, som reelt fremmer lige muligheder. I den 
forbindelse er det for tiden ikke muligt at gennemtvinge et 
ufleksibelt kvotasystem for kvinders repræsentation inden 
for erhvervsuddannelser og jobs. Derfor går sektionen 
stærkt ind for positive særforanstaltninger, som arbejds­
givere og arbejdstagere kan acceptere, for at fastsætte klare 
mål for passende muligheder for kvinder, specielt vedrøren­
de uddannelse, rekruttering og karrieremuligheder. Der 
skal være en regelmæssig kontrol på alle niveauer med 
iværksættelsen af sådanne positive særforanstaltninger. En 
reel og fortsat reform kan i sidste ende kun blive en realitet, 
hvis der skabes en ny objektiv bevidsthed om spørgsmålet. 
Derfor er den om end nødvendige lovgivning ikke 
tilstrækkelig i sig selv, men bør ledsages af en energisk 
kampagne med henblik på at ændre fast forankrede 
holdninger. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Aktion A - Korrekt anvendelse af de gældende 
bestemmelser 
3.1.1. Udvalget foreslår, at medlemsstaterne med 
henblik på at anvende og støtte princippet om ligebehand­
ling på arbejdsmarkedet både juridisk og praktisk bør 
udtænke permanente og effektive kontrol- og overvåg-
ningsinstrumenter til realisering af de eksisterende direkti­
ver 75/117/EØF, 76/207/EØF og 79/7/EØF. Sådanne 
instrumenter kunne forenes inden for nye eller allerede 
eksisterende uafhængige nationale organer til fremme af 
lige muligheder, f.eks. den britiske »Equal Opportunities 
Commission« eller det hollandske »Emancipatieraad«. 
Disse organers arbejde kunne suppleres af nationale, 
regionale og lokale net, herunder social- og arbejds-
markedsinstitutter, offentlige organer, arbejdstager- og 
arbejdsgiverrepræsentanter samt repræsentanter for andre 
samfundsøkonomiske grupper osv. Ved fælles indsats 
kunne disse organer medvirke til at iværksætte og med 
regelmæssige mellemrum overvåge foranstaltningerne til fremme af lige muligheder samt udviklingen på dette 
område. Dette bør foregå uden indgreb i den daglige 
aktivitet i virksomheder og fabrikker, hvor ledelsen og 
arbejdstagerne samt deres repræsentanter i fællesskab bør 
anvende, overvåge og videreføre ligestillingsforanstaltnin-
gerne. 
3.1.2. Udvalget mener, at Kommissionens forslag, som 
støtter en udvikling hen imod omvendt bevisbyrde i sager 
om ligestilling, burde kunne godkendes, men bør overvejes 
meget omhyggeligt. Erfaringen (:) vil kunne vise, at denne 
metode kan medvirke til at råde bod på den fortsatte 
krænkelse af lige rettigheder samt til at skabe en bedre 
balance mellem det antal af berettigede sager, der bringes 
for retten i forhold til det (nuværende) uforholdsmæssigt 
større omfang af forskelsbehandling, der reelt er tale om. 
Omvendt bevisbyrde vil desuden kunne fremme og 
stimulere bedre ansættelsespraksis og mere moderne 
personaleledelse, og disse to faktorer er begge i en 
fremadtænkende ledelses interesse. Det bør ikke desto 
mindre understreges, at hovedvægten i direktivforslaget 
bør lægges på grundprincippet, og at det bør give 
medlemsstaterne tilstrækkeligt spillerum og flesksibilitet i 
den juridiske gennemførelse heraf og således, at man sikrer 
sig mod eventuel misbrug fra motiverede interessegruppers 
side, som lancerer vilkårlige kampagner uden at tage 
hensyn til arbejdsgivernes omdømme og adfærdskodeks. 
3.2. Aktion B - Almen uddannelse og erhvervsuddannel­
se 
3.2.1. Udvalget slår til lyd for en udvidelse af fællesun­
dervisningen. Det understreger endvidere, at der på 
uddannelses- og erhvervsuddannelsesområdet er behov for 
at fraråde for tidlig specialisering i skolerne, som ofte sker 
på grundlag af stereotyp eller forkert information, 
rådgivning og erhvervsvejledning. Der bør gives en 
»grunduddannelse« til alle skoleelever, som dækker et 
bredt spektrum af områder, og som med tiden fremmer et 
differentieret uddannelses- og erhvervsvalg. 
3.2.2. Med hensyn til erhvervsuddannelse kunne Kom­
missionen overveje at sætte kvoter for deltagelsen som 
omtalt i punkt 2.4, især inden for det videnskabelige og 
tekniske område (f.eks. datasystemanalyser), samt på 
ledelseskurser for at modvirke den tendens, unge kvinder 
har til hovedsageligt at søge arbejde som ufaglærte eller 
specialarbejdere, det vil sige på sårbare områder, hvor der 
med udviklingen af de nye teknologier i stigende grad vil 
blive tale om arbejdspladsudlæggelser. Man kan forestille 
sig særlige uddannelseskurser af den art specielt beregnet 
på kvinder. Den europæiske Socialfond og CEDEFOP (Det 
europæiske center for udvikling af erhversuddannelse) er 
vigtige organer i den forbindelse, eftersom de kan fremme 
nye ordninger og erhvervuddannelsesmetoder, som kan 
føre til større kvindedeltagelse i videnskabelige og 
(!) F.eks. i Frankrig, lov nr. 83.635 af juli 1983, §140, stk. 8, om 
forskelsbehandling vedrørende løn. 
28. 7. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/33 
teknologiske kurser samt ledelseskurser. Udvalget slår 
desuden til lyd for, at de forbedrede erhvervsuddannelses-
muligheder for kvinder ikke kun skal fremmes forud for 
rekrutteringen; det kvindelige personale i forskellige 
virksomheder bør også få mulighed for at indhente deres 
mandlige modparter med hensyn til uddannelse og 
ledelseskvalifikationer, således at der etableres en mere lige 
basis for løn, forfremmelse og generelle karrieremulighe­
der. 
3.2.3. Almen uddannelse, kvalifikationer og erhvervs­
uddannelsesniveauer er helt klart meget vigtige elementer i 
bestræbelserne for at skabe bedre muligheder på arbejds­
markedet. De indebærer dog ikke i sig selv nogen garanti 
mod diskrimination. Unge kvindelige jobsøgere må ofte 
være mere kvalificerede eller ventes at klare sig bedre end 
deres mandlige modparter i konkurrencen om jobs og gode 
karriereforløb. I betragtning af den nuværende begrænsede 
nationale statistiske dækning appellerer Udvalget indtræn­
gende til Kommissionen om med hjælp fra medlemsstater­
ne på basis af fyldestgørende og pålidelige data at fastslå 
kendsgerningerne vedrørende misforholdet mellem mænds 
og kvinders kvalifikationer og uddannelsesniveau, samt 
adgangen til jobs og stillinger med forfremmelsesmulighe-
der. Udvalget opfordrer kraftigt uafhængige kommissioner 
i medlemsstaterne til at holde et vågent øje med og afbøde 
åbenlyse skævheder, der måtte opstå. 
3.3. Aktion C - Arbejdsmarkedet 
3.3.1. Udvalget udtrykker endnu engang sin store 
bekymring over den uforholdsmæssigt høje kvindearbejds­
løshed i Fællesskabet (1). Udvalget konstaterer, at proble­
met til dels er i egentlig forstand at få kvinder ind på 
arbejdsmarkedet samt mindske diskriminationen, hvad 
angår rekruttering, videreuddannelse, karriere, afskedigel­
ser osv. Man konstaterer, at antallet af beskæftigede 
kvinder i hele EF fra 1974 til 1984 (det sidste år, der 
foreligger oplysninger om) faktisk steg med 3 mio., især i 
servicesektoren modsvaret af arbejdspladsnedlæggelser i 
andre sektorer f.eks. forarbejdning og landbrug, hvor der 
var en tilsvarende nedgang i antallet af beskæftigede mænd. 
I samme periode steg den kvindelige arbejdsstyrke i EF med 
6,9 mio., dvs. 17,5 %. Nettoresultatet er trods det øgede 
antal kvinder på arbejdsmarkedet, at deres erhvervsfre­
kvens stadigvæk er meget lavere end mænds, og at 
arbejdsløsheden blandt kvinder stiger hurtigere. Kvinderne 
tegner sig kun for 37 % af det samlede antal beskæftigede i 
hele EF (sammenlignet med 43 % i USA). Kvindernes 
erhvervsfrekvens i (OECD) Europa ligger på ca. 50 % 
(sammenlignet med 62 % i USA), hvorimod mænds 
erhvervsfrekvens ligger på over 80 %. Kvindearbejdsløs­
heden var i hele EF i december 1985 12,1 % sammenlignet 
med 11,7 % i december 1984, hvorimod arbejdsløsheden 
blandt mænd faldt en smule, nemlig 0,1 % fra 10,5 % til 
0) Se ØSU-udtalelse om »Kvindearbejdsløsheden«, EFT nr. C 206 
af 6. 8. 1984. 10,4 % samme år. Med andre ord bliver kløften mellem 
arbejdsløse mænd og arbejdsløse kvinder større og større i 
en tid, hvor hele arbejdsstyrken i EF er udsat for en alvorlig 
arbejdsløshedsrisiko, og hvor der er behov for en generel 
jobskabelsespolitik. Derfor er det nødvendigt med positive 
særforanstaltninger for kvinder. 
3.3.2. De positive særforanstaltninger skal i lyset af den 
stadig stigende kvindearbejdsløshed gøres operative inte-
gralt i stedet for unilateralt. Man bør alvorligt overeveje at 
etablere en generel databaseret vurdering af kvindernes 
stilling på arbejdsmarkedet knyttet til en meget omhygge­
ligt udtænkt jobskabelsespolitik, som objektivt tilskynder 
kvinderne til større erhvervsfrekvens, hvilket Kommissio­
nen også er inde på, før man i sidste ende tyr til nogen form 
for usmidige påbud vedrørende kvinders erhvervsuddan­
nelse og beskæftigelse inden for visse jobs. 
3.3.3. Derfor slår Udvalget, som allerede nævnt i punkt 
3.2.3, til lyd for et i højere grad fælles forsøg på at oprette 
og skabe indbyrdes forbindelse mellem eksisterende 
officielt anerkendte uafhængige nationale kommissioner 
(hvor arbejdsmarkedets parter meget gerne skal være 
repræsenteret) for på basis af relevante statistiske data at 
overvåge og rapportere om skævheder på arbejdsmarkedet 
i EF forårsaget af konkret og potentiel forskelsbehandling. 
Enten skal diskriminationen korrigere sig selv, eller, hvis 
det viser sig nødvendigt, bringes for domstolene, idet man 
samtidig arbejder for en omvending af bevisbyrden (som 
nævnt i punkt 3.1.2). Diskriminatoriske tendenser skal 
bekæmpes gennem en vedvarende folkelig kampagne for at 
øge bevidstheden og ændre fast forankrede holdninger mod 
kvinder på arbejdsmarkedet (se punkt 3.7), men bør også 
gøres til genstand for mange forskellige former for fælles 
aktioner, f.eks.: 
— officielt incitament til i hele EF at føre et antal 
retningslinjer for god ansættelsespraksis ud i livet, 
således som Kommissionen har foreslået det med 
henblik på at bringe arbejdsgiverne til at videreudvikle 
deres egne adfærdskodekser, hvilket eventuelt kunne 
ledsages af officielle støtteforanstaltninger f.eks. ved 
først og fremmest at give EF-licitationer og andre 
offentlige licitationer til de firmaer, som først og 
fremmest er konkurrencedygtige, men som samtidig 
aktivt viser interesse for ligestilling, 
Nr. C 189/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 7. 86 
— officielle initiativer f.eks lavrentelån og skattefordele til 
oprettelse af nye mindre firmaer, kooperativer og 
lignende foretagender, som — uden at placere kvinder­
ne i en særlig gruppe af modtagere af bistand og støtte 
— i deres ansættelsespolitik tager objektivt hensyn til 
kvinders muligheder, 
— en mere indsigtsfuld holdning både i det offentlige og i 
private firmaer (hvor det offentlige går i spidsen) til nye 
måder at tilrettelægge arbejdsdagen på, som kan hjælpe 
kvinder såvel som mænd under de nuværende omstæn­
digheder (f.eks. nedsættelse af arbejdstiden, deltidsar­
bejde og hjemmearbejde under vilkår, som ikke 
underminerer arbejdstagerens sociale og sikkerheds­
mæssige rettigheder), og som uden diskrimination tager 
hensyn til tvungne afbrydelser i arbejdslivet (f.eks på 
grund af forældreorlov og orlov af familiemæssige 
årsager). 
Kvinder, som har et handicap, har betydeligt vanskeligere 
ved at finde beskæftigelse end de mænd, som har det 
samme handicap, og som allerede er meget ufordelagtigt 
stillet med hensyn til retten til arbejde. Der bør tages højde 
for denne dobbelte ulighed (handicappede i forhold til ikke-
handicappede og handicappede kvinder i forhold til 
handicappede mænd), og bestræbelser må udfoldes for at 
rette op på uligheden enten gennem de almindelige 
beskæftigelsesforanstaltninger eller, om nødvendigt, gen­
nem særforanstaltninger (f.eks. beskyttede værksteder). 
3.3.4. En fælles indsats for lige beskæftigelsesmulighe­
der som beskrevet ovenfor forudsætter, at arbejds­
markedets parter samarbejder på alle niveauer, da begge 
parter skal overvinde betænkeligheder og risici. I den 
forbindelse opfordrer Udvalget indtrængende Kommissio­
nen til yderligere at underbygge sin erklæring om, at målet 
med lige beskæftigelsesmuligheder »kan nås, uden at 
pålægge erhvervslivet urimelige byrder«. Kunne Kommis­
sionen f.eks. ikke lægge mere vægt på omkostnings­
effektiviteten - dvs. en maksimering af tidligere uddannel-
sestinvesteringer - ved at genindsluse kvinder på arbejds­
markedet, efter de har fået børn ? Kunne Kommissionen 
ikke have forklaret lidt mere om, hvilke positive driftsresul­
tater dens bestræbelser på at fremme lige muligheder i 
banksektoren har haft. Parallelt hermed mener sektionen, 
at Kommissionen burde fjerne eventuel usikkerhed og 
undersøge, hvorledes man kan fjerne risikoen for, at 
ligebehandlingsbestemmelser fører til en utilsigtet forrin­
gelse af kvinders arbejdsbetingelser. Kommissionen kunne 
f.eks. grundigt overveje det arbejde og de foreløbige 
resultater, som Det europæiske institut til forbedring af 
Arbejds- og Levevilkårene er nået frem til, og som under de 
nuværende omstændigheder tyder på, at større adgang til 
skifteholdsarbejde og natarbejde kan få negative konse­
kvenser for kvinder i form af træthed, overarbejde og 
udnyttelse, samtidig med at det går ud over familielivet og 
sikkerheden. Disse problemer og faktorer bør der også 
tages højde for i de positive særforanstaltninger, da det drejer sig om områder, hvor der er et åbenbart behov for 
mere forskning på basis af praktiske erfaringer og større 
politisk interesse. 
3.4. Aktion D - Ny teknologi 
3.4.1. Som Udvalget tidligere har erklæret, »har ny 
teknologi i sig selv en neutral værdi. Det er den måde, 
mennesket anvender og udnytter den på, der giver den en 
positiv eller negativ karakter«. Dette og tilgrænsende 
spørgsmål, f.eks. relevant information om og medindfly­
delse ved overgangen til teknologi, gælder både arbejds­
styrken og samfundet generelt. 
3.4.2. Specielt med henblik på kvinder bifalder Udvalget 
Kommissionens forslag om, at medlemsstaterne skal 
udarbejde en detaljeret statistisk vurdering af, i hvilket 
omfang kvinder er beskæftiget inden for de nye teknolo­
gier. Udvalget er ligesom Kommissionen bekymret over de 
kollektive aftaler vedrørende nye arbejdsmetoder og 
kvinders beskæftigelse. På dette og tilknyttede problemom­
råder slår Udvalget til lyd for præventive i stedet for 
kurative foranstaltninger. Derfor understreges behovet for 
at fremskynde forskningen vedrørende de nye teknologiers 
virkninger på helbredet både for arbejdsstyrken under ét og 
(hvad der især er relevant for denne udtalelse) inden for 
sektorer, hvor der er ansat mange kvinder, (f.eks. må 
undersøgelserne omkring arbejdet ved dataskærmtermina­
ler lægges til grund). Udvalget gentager sin appel til 
Kommissionen om at samarbejde snævert med Det 
europæiske institut til forbedring af Arbejds- og Levevilkå­
rene i denne sag ved at trække på undersøgelser, som f.eks. 
er foretaget vedrørende billedet, skarphed og arbejde ved 
dataskærmterminaler, virkningen af den teknologiske 
udvikling på kassepersonalet i supermarkederne, stress i 
omkarteringskontorer, virkningen af »fjernarbejde« osv. 
3.5. Aktion E - Social tryghed 
3.5.1. Udvalget tilslutter sig Kommissionens intentioner 
om at videreføre arbejdet vedrørende den øgede individua­
lisering af de sociale sikringsrettigheder. 
3.5.2. I lyset af den fælles akt om gennemførelsen af det 
indre marked, mener Udvalget, at direktivforslaget om 
erhvervsbetingede socialsikringsordninger i socialpolitisk 
forstand kan opfattes som et skridt i samme retning, og at 
det vil bidrage til at formindske den interne konkurrence­
forvridning forårsaget af, at beskæftigelsesordningerne for 
mænd og kvinder i medlemsstaterne finansieres forskelligt. 
Burde direktivforslaget derfor ikke vedtages ved flertalsaf­
stemning ? 
28. 7. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/35 
3.5.3. Udvalget understreger, at der er behov for en 
særlig social sikring til dækning af arbejdstagere, der 
udfører deltidsarbejde, hjemmearbejde, og dem, der 
beskæftiges i de nye arbejdsformer. 
3.6. Aktion F - Fordeling af ansvaret i familie- og 
arbejdslivet 
3.6.1. Udvalget giver sin fulde tilslutning til Kommissio­
nens forskellige forslag vedrørende en harmonisk ansvars­
fordeling i familien og på arbejdet. Nye smidige arbejds­
metoder, som lettes ved overgangen til ny teknologi, bør 
bruges på en socialt set forfinet måde, der kan føre til en 
optimal fordeling af dette dobbelte ansvar for familie og 
arbejde. Derudover vil forbedrede børnepasningsmulighe­
der og andre lignende former for støtte, som foreslået af 
Kommissionen, medvirke til at skabe nye beskæftigelses­
muligheder. 
3.6.2. Parallelt med hvad der er angivet i punkt 3.5.2 kan 
direktivforslaget om forældreorlov og orlov af familieårsa­
ger ses som et skridt i samme retning i socialpolitisk 
forstand som den fælles akt om det indre marked ved at 
medvirke til at udligne medlemsstaternes varierende 
praksis, også hvad finansiering angår, i forbindelse med 
afbrydelser i arbejdsforløbet. 
Bruxelles, den 24. april 1986. 
Gerd MUHR 
Udtalelse om »Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/99/EØF om 
sundhedsmæssige problemer i forbindelse med handel med kødprodukter inden for 
Fællesskabet« (J) 
(86/C 189/13) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 6. januar 1986 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte 
emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets landbrugssektion, som på grundlag af ordføreren, 
Hans-Jiirgen Wick's beretning vedtog sin udtalelse den 3. april 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 236. plenarforsamling den 24. april 1986 uden 
stemmer imod, men idet 7 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse: 3.7. Aktion G - Bevidstgørelse - Holdningscendring 
3.7.1. Udvalget lægger stor vægt på dette aspekt i 
kampagnen for lige muligheder og på den afgørende rolle, 
medierne spiller for at skabe en ny bevidsthed. 
3.7.2. Udvalget benytter lejligheden til at udtrykke sin 
anerkendelse af det arbejde, Kommissionen og Europarå­
det har udført i den henseende. Dette gælder især rapporten 
»Kvinder på ansvarsfulde poster«. 
3.7.3. Det tager ikke desto mindre tid at fremme en øget 
bevidsthed i befolkningen og ændre fast forankrede 
holdninger, hvilket i betydeligt omfang afhænger af 
befolkningens samfundssind og solidaritet. I den forbindel­
se er arbejdsmarkedets parters rolle og samarbejde af 
central betydning; derfor appellerer sektionen til alle 
grupper, samt erhvervs- og arbejdstagerorganisationer, 
som er repræsenteret i Udvalget, om fuldt ud at støtte den af 
Kommissionen foreslåede omfattende informationskam­
pagne i hele EF. I samme forbindelse appellerer Udvalget -
hvilket også er nævnt tidligere (punkt 3.1.1) — specielt til, 
at der nedsættes fælles rådgivende arbejdstager-arbejds­
giver-udvalg på sektor- og virksomhedsplan med henblik 
på at iværksætte og regelmæssigt overvåge positive 
særbehandlingsplaner. Udvalget mener desuden, at der bør 
udarbejdes en »initiativudtalelse«, således at man kan 
udarbejde nogle forslag til, hvordan man kan medvirke til 
at skabe en ny bevidsthed samt gennemføre positive 
særforanstaltninger til fremme af lige muligheder. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
(!) EFT nr. C 349 af 31. 12. 1985, s. 43.