BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Den 29. marts 2017 meddelte Det Forenede Kongerige sin hensigt om at udtræde af Unionen i henhold til artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Union. Dette indebærer, at medmindre udtrædelsesaftalen ratificeres, finder Unionens primære og afledte ret ikke længere anvendelse på Det Forenede Kongerige fra den 30. marts 2019 ("udtrædelsesdatoen"). Det Forenede Kongerige vil efterfølgende blive et tredjeland.

Den internationale luftfart kan ikke fungere uden de involverede staters udtrykkelige samtykke. Dette følger af staternes fuldstændige og eksklusive højhedsret over luftrummet over deres territorium. Staterne regulerer sædvanligvis mellemstatslig luftfart ved hjælp af bilaterale lufttrafikaftaler, hvori de specifikke rettigheder og betingelserne for udøvelsen heraf fastsættes på et gensidigt grundlag. Lufttrafikrettigheder og tjenesteydelser, der direkte er knyttet til udøvelsen heraf, er udtrykkeligt undtaget fra anvendelsesområdet for den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser.

I Unionen har friheden for medlemsstaternes luftfartsselskaber (EU-luftfartsselskaber) til at udøve lufttrafik inden for EU udelukkende hjemmel i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 af 24. september 2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet, som ligeledes indeholder regler for udstedelse af licenser til disse luftfartsselskaber.

Medmindre bestemmelser i en udtrædelsesaftale stipulerer andet, vil lufttrafik mellem Det Forenede Kongerige og medlemsstaterne efter udtrædelsen ikke længere blive reguleret ved nævnte forordning. Endvidere vil visse luftfartsselskaber — fordi de er indehavere af en licens udstedt af Det Forenede Kongerige, deres hovedsæde er etableret i Det Forenede Kongerige, eller Det Forenede Kongerige eller dettes statsborgere har ejermajoritet i eller udøver effektiv kontrol med de pågældende luftfartsselskaber — ikke længere opfylde betingelserne i førnævnte forordning for at kunne anses for EU-luftfartsselskaber.

Det følger heraf, at medmindre bestemmelser i en udtrædelsesaftale stipulerer andet, vil der fra den 30. marts 2019 ikke længere eksistere et retsgrundlag for de respektive luftfartsselskabers udøvelse af lufttrafik mellem Det Forenede Kongerige og medlemsstaterne. Luftfartsselskaber, der befinder sig i en af de ovenfor beskrevne situationer, vil miste deres EU-licens og som følge deraf ikke længere have ret til at udøve lufttrafik inden for Unionen.

Direkte lufttransporttjenester mellem Det Forenede Kongerige og medlemsstaterne varetages næsten udelukkende af Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber og EU-luftfartsselskaber. Det, at disse luftfartsselskaber mister retten til at udøve lufttrafik mellem Det Forenede Kongerige og medlemsstaterne, medfører derfor en alvorlig driftsforstyrrelse. De fleste, omend ikke alle, luftruter mellem Unionen og Det Forenede Kongerige vil ikke længere blive befløjet. Derimod vil ruter inden for Unionen, som efter udtrædelsen ikke længere beflyves af Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber, forblive tilgængelige for EU-luftfartsselskaber.

I et scenarie uden aftale forventes det, at konsekvenserne for de respektive økonomier bliver alvorlige, hvilket beskrives nærmere nedenfor: Det vil blive mere tidskrævende og dyrere at rejse ad luftvejen, mens alternative ruter søges, og presset på luftfartsinfrastrukturen på disse alternative ruter vil øges, samtidig med at efterspørgslen efter lufttransport vil aftage. Dermed rammes ikke alene luftfartsektoren, men også andre af økonomiens sektorer, der i vidt omfang er afhængige af luftfart. De deraf følgende hindringer for handel vil bremse erhvervsaktiviteter på fjerne markeder og virksomhedsflytninger. Driftsforstyrrelsen af luftfartsforbindelserne udgør et tab af strategiske aktiver for Unionen og medlemsstaterne.

Kommissionen bebudede i sin meddelelse "Forberedelse af Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union den 30. marts 2019: en nødhandlingsplan" af 13. november 2018, at den har til hensigt at foreslå foranstaltninger, der har til formål at sikre, at luftfartsselskaber fra Det Forenede Kongerige har tilladelse til at overflyve Den Europæiske Unions område, foretage landinger af tekniske grunde (f.eks. optankning uden ombordtagning/udstigning af passagerer) samt lande i Den Europæiske Union og flyve tilbage til Det Forenede Kongerige. Disse foranstaltninger vil være betinget af, at Det Forenede Kongerige indfører tilsvarende foranstaltninger til gavn for luftfartsselskaber fra Den Europæiske Union.

Det foreliggende forslag har derfor til formål at fastsætte midlertidige foranstaltninger med henblik på at regulere luftfarten mellem Unionen og Det Forenede Kongerige efter sidstnævntes udtræden af Unionen (artikel 1). Hensigten med disse foranstaltninger er at opretholde basale forbindelser i en kort overgangsperiode (artikel 12).

Den foreslåede forordning indeholder først og fremmest bestemmelser (artikel 3) om en ensidig indrømmelse af første, anden, tredje og fjerde frihedsrettighed til Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber, således at disse fortsat kan overflyve Unionens territorium, foretage tekniske mellemlandinger på Unionens territorium og beflyve direkte ruter mellem de respektive territorier. Der skelnes hverken mellem passager- og luftfragtoperationer eller mellem rute- og charterflyvning. I tråd med den foreslåede forordnings målsætning om at sikre basale forbindelser vil den kapacitet udtrykt i antal flyvninger, som Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber tillades at udøve, blive indefrosset på niveauet forud for Brexit. Ingen af de gængse fleksibilitetsmekanismer (såsom samarbejdsaftaler om markedsføring, leasing af luftfartøjer, omstigning (change of gauge) eller betjening af flere destinationer på samme rute (co-terminalisation)) indrømmes Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber, som udøver lufttrafik i henhold til forordningen.

Rettigheder, som indrømmes Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber, gælder med forbehold af gensidighedsprincippet, og i den foreslåede forordning (artikel 4) fastsættes derfor en mekanisme med henblik på at sikre, at EU-luftfartsselskabers rettigheder i Det Forenede Kongerige forbliver ækvivalente med de rettigheder, som indrømmes UK-luftfartsselskaber i henhold til den foreslåede forordning. Er dette ikke tilfældet, er Kommissionen beføjet til at vedtage de nødvendige foranstaltninger for at rette op på situationen med gennemførelsesretsakter, herunder begrænsning eller tilbagetrækning af Det Forenede Kongeriges luftfartsselskabers tilladelser til at operere. Kommissionens vurdering af ækvivalensniveauet og vedtagelse af afhjælpende foranstaltninger er ikke udelukkende koblet til en stringent, formel overensstemmelse mellem de to retsordener; dette skyldes de markante forskelle mellem de respektive markeder og hensynet til at undgå en ren gensidighedstilgang — denne kunne i sidste instans stride imod Unionens interesser.

I tråd med, hvad Unionen tilstræber i alle sine lufttrafikaftaler, fastsættes der i den foreslåede forordning, selv om den tilsigter midlertidigt at sikre basale forbindelser, en fleksibel mekanisme med henblik på at sikre, at EU-luftfartsselskaberne gives rimelige og lige muligheder for at konkurrere med Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber, efter at Det Forenede Kongerige ikke længere er bundet af EU-retten. Lige konkurrencevilkår selv efter udtrædelsen forudsætter, at Det Forenede Kongerige fortsat anvender tilstrækkeligt høje standarder på lufttransportområdet i henseende til fair konkurrence, herunder regulering af karteller, misbrug af dominerende stilling og fusioner forbud mod uberettiget statsstøtte beskyttelse af arbejdstagere miljøbeskyttelse flyvesikkerhed og luftfartssikkerhed. Det må endvidere sikres, at EU-luftfartsselskaber hverken retligt eller faktisk forskelsbehandles i Det Forenede Kongerige. Ved den foreslåede forordning pålægges Kommissionen derfor (artikel 5) at overvåge konkurrencevilkårene mellem Unionens og Det Forenede Kongeriges luftfartsselskaber, og den er beføjet til at vedtage de nødvendige foranstaltninger ved gennemførelsesretsakter for at sikre, at sådanne vilkår til stadig er rimelige.

Der oprettes procedurer, som er nødvendige for at sætte medlemsstaterne i stand til at verificere, om luftfartsselskaber, luftfartøjer og besætninger, der beflyver deres territorier i henhold til denne forordning, har licenser eller certifikater udstedt af Det Forenede Kongerige i henhold til internationalt anerkendte sikkerhedsstandarder, at al relevant national lovgivning og EU-lovgivning efterleves, og at de indrømmede rettigheder ikke overskrides (artikel 6-9).

Der indføres en udtrykkelig bestemmelse om, at medlemsstaterne hverken må forhandle eller indgå bilaterale lufttrafikaftaler med Det Forenede Kongerige om anliggender, der henhører under denne forordnings anvendelsesområde, og at de ikke på anden vis må indrømme UK-luftfartsselskaber andre luftfartsrelaterede rettigheder end dem, som indrømmes ved denne forordning. (Artikel 3). De respektive kompetente myndigheder vil dog naturligvis kunne samarbejde, hvis dette er nødvendigt af hensyn til en vellykket gennemførelse af forordningen (artikel 10), for derigennem mindst muligt at forstyrre lufttrafikken, som fortsat vil skulle forvaltes under deres ledelse efter Det Forenede Kongeriges udtræden.

Det Europæiske Råd (artikel 50) genfremsatte den 13. december 2018 sin opfordring til at intensivere arbejdet med på alle niveauer at forberede sig på konsekvenserne af Det Forenede Kongeriges udtræden og tage højde for alle mulige udfald. Nærværende retsakt indgår i en pakke af foranstaltninger, som Kommissionen vedtager som opfølgning på denne opfordring.