Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen om "Samhørighed og Informationssamfundet"« (97/C 355/04)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 5. juni 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den ovennævnte meddelelse.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Regionaludvikling og Fysisk Planlægning som udpegede Jocelyn Barrow til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 16. september 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 348. plenarforsamling af 1. og 2. oktober 1997, mødet den 1. oktober 1997, med 91 stemmer for, 1 stemme imod og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Der er i EU voksende forståelse for informations- og kommunikationsteknologiernes (IKT) betydning. Det er dog tydeligt at EU er langsommere til at reagere på IKT's udfordringer end sine globale konkurrenter, først og fremmest USA og Japan. Fastlæggelse af en strategi der styrker EU's engagement i IKT og forbedrer resultaterne med henblik på at skabe et pulserende informationssamfund er derfor en meget vigtig opgave og udfordring for hele EU. Det kræver et helhedssyn som tager højde for alle facetter af informationssamfundet, herunder dets konsekvenser for samhørigheden.

1.2. Kommissionen har kortlagt informationssamfundets udfordringer i en række meddelelser der bygger på konsulentundersøgelser og rapporter af bl.a. de såkaldte »High Level Expert Groups on the Information Society«. ØSU er blevet anmodet om at afgive udtalelser om forskellige aspekter vedrørende informationssamfundets udvikling ().

1.3. I disse udtalelser har ØSU konsekvent givet udtryk for det synspunkt at der er behov for at udvikle en europæisk model for informationssamfundet som tager hensyn til den sociale dimension, især virkningerne på beskæftigelsen og samhørigheden ().

1.4. Kommissionens meddelelse hilses velkommen som et nødvendigt udgangspunkt for at fremme informationssamfundet i ugunstigt stillede regioner. ØSU mener dog at Kommissionens forslag endnu ikke er tilstrækkeligt præcise og at der bør tages større hensyn til at telesektoren og informationssamfundet generelt er præget af hastige forandringer.

2. Kommissionens meddelelse

2.1. Kommissionens hensigt med meddelelsen er at fremsætte en strategi der sikrer en harmonisk udvikling af informationssamfundet i alle EU's regioner så man undgår »en polarisering mellem "informationsrige" og "informationsfattige"« der øger den regionale ulighed. Meddelelsen supplerer en tidligere grønbog, »Liv og arbejde i informationssamfundet: mennesket i centrum« (), som fokuserede på de sociale aspekter af informationssamfundet.

2.2. Kommissionen giver i meddelelsen en kort oversigt over forskellene mellem udbuddet af teletjenester i EU's forskellige regioner, kommenterer rammelovgivningen og strukturfondenes hidtil (ret begrænsede) rolle i ugunstigt stillede regioners forberedelse til informationssamfundet og opstiller en vision for vejen frem.

2.3. Denne vej består ifølge meddelelsen af tre etaper: Lovgivning der sikrer at alle regioner vil kunne udnytte informationssamfundets muligheder; færdiggørelse af de relevante infrastrukturnet og støtte til initiativer der fremmer bevidstheden om informationssamfundets muligheder og stimulerer efterspørgslen efter informationssamfundets nye tjenester og applikationer.

2.4. I denne forbindelse fastlægges en række arbejdsprincipper for at sikre den fortsatte udvikling. Disse omfatter lovgivning, investeringer i infrastruktur og stimulering af efterspørgsel.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Kommissionens meddelelse fremmer udviklingen af en politik for informationssamfundet ved at fokusere på hensynet til samhørigheden. Som påpeget i tidligere udtalelser hilser ØSU udviklingen af en sådan politik velkommen.

3.2. Meddelelsen tager imidlertid ikke tilstrækkelig højde for det mere generelle problem som EU står overfor, nemlig at man inden denne strategisk vigtige økonomiske sektor halter bagefter USA og Japan. Man skal her mærke sig at informationsteknologisektoren på verdensplan nu tegner sig for en større andel af bruttonationalproduktet end bilindustrien.

3.3. Det overordnede mål må være at udvikle informationssamfundet i hele EU samtidig med at man sikrer hensynet til samhørigheden.

3.4. Det er ligeledes ønskværdigt med foranstaltninger der kan forbedre alle, især ugunstigt stillede, regioners muligheder for at konkurrere effektivt om informationssamfundets tjenester og applikationer. Disse målsætninger er ikke nødvendigvis lette at forene, og man kan forvente at skulle træffe vanskelige valg når man skal beslutte hvornår der skal gribes ind for at ændre markedsstyrede investeringsbeslutninger. Af denne grund er det vigtigt at opstille retfærdige og gennemsigtige retningslinjer for udviklingen af informationssamfundets tjenester og applikationer.

3.5. Som Kommissionen hævder i sin meddelelse, kan der være tale om betydelige forskelle mellem regionernes teleinfrastrukturer, og dette kan forhindre at der opstår spændende IKT-aktiviteter i de regioner hvor informationssektoren halter bagefter. Men det kan diskuteres hvorvidt man ønsker at politikken skal gå i den retning. Regionaludvikling kan fremmes på flere forskellige måder, og i betragtning af de knappe ressourcer er spørgsmålet hvordan disse ressourcer bedst udnyttes. Hvis der er brug for en større indsats for at forbedre teleinfrastrukturen kan dette, inden for rammerne af strukturpolitikkens begrænsede budgetter, kun berettiges hvis man kan forsvare at skære ned i andre initiativer (eller helt skrotte dem).

3.6. Det er også vigtigt at indse at ikke alle regioner kan (eller bør) forvente at de kan tiltrække hele spektret af erhvervsaktiviteter: Visse regioner vil være bedre placeret for IKT-relaterede virksomheder, ikke så meget på grund af infrastrukturen som på grund af komplementære produktionsfaktorer. Den tidligere politik på området opviser eksempler på dårlige strategiske valg såsom de famøse syditalienske »katedraler i ørkenen« (store fabriksanlæg som ikke passer ind i de økonomiske strukturer) eller idéen om at hver region skal have en teknologipark. Kommissionens meddelelser befatter sig ikke med dette skønt der er et tydeligt behov for at finde en hårfin balance mellem at tilbyde faciliteter og undgå ressourcespild.

3.7. Der er udsigt til store strukturelle forandringer inden for både telesektoren og den måde hvorpå sektoren reguleres. Disse forandringer indbefatter en gradvis privatisering af offentligt ejede netværk, tilgang af nye konkurrenter og etablering af grænseoverskridende tjenesteudbydere. I visse medlemsstater indebærer dette investeringer i konkurrerende netværk. På den baggrund er det vigtigt at spørge hvordan man kan forene støtte fra strukturfondene med tilstedeværelsen af private virksomheder i sektoren og mere generelt med konkurrencepolitikkens principper. ØSU mener at støtten normalt bør begrænses til basal infrastruktur samt at der bør opstilles klare retningslinjer for hvordan midlerne anvendes.

3.8. På lovgivningsområdet vil de væsentligste forandringer omfatte gennemførelsen af direktiv 97/13/EF om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester og videreudviklingen af direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester. Det i punkt 10 nævnte direktiv 95/62/EF om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten er også relevant i forbindelse med meddelelsen da det har konsekvenser for forsyningspligtydelserne og andre regulerende foranstaltninger såsom samtrafiktakster (de takster som kerneudbyderne af infrastruktur opkræver af andre for at disse kan bruge deres netværk og som kraftigt påvirker nye aktørers indtægtsmuligheder). ØSU anmoder Kommissionen om at foretage en analyse og hurtigst muligt rapportere tilbage om hvordan de forskellige nye regulerende foranstaltninger måtte kollidere med, hvad der foreslås i meddelelsen.

3.9. Informationssamfundet vil påvirke beskæftigelsen på mange forskellige måder, og det er vigtigt at forstå sammenhængene til bunds. Som ved alle teknologiske fremskridt vil der åbne sig muligheder for at skabe nye job, men det er umuligt at undgå tab af visse arbejdspladser da nogle jobkategorier fortrænges af nye former for kapital.

3.9.1. Arbejdsmarkedets parter og erhvervsorganisationerne spiller i denne forbindelse en selvindlysende rolle. De skal sikre at tabet af arbejdspladser forvaltes på en sådan måde at det kun forårsager et minimum af sociale spændinger.

3.10. Informationssamfundets mangfoldighed af nye tjenesteydelser og aktiviteter vil med tiden resultere i nye arbejdspladser. For eksempel har fremskridtene inden for telekommunikation gjort det lettere at flytte finansielle »bagkontors«-forretninger fra overfyldte finanscentre til mindre byer. Mange andre tjenesteydelser, især inden for erhvervsservice, vil også kunne flyttes på samme måde.

3.11. Det antages til tider at de fleste arbejdspladser i informationssamfundet vil blive skabt i de små og mellemstore virksomheder, men man bør ikke overse at ugunstigt stillede regioner også kan tiltrække større virksomheder, især »teleintensive« områder. Som eksempler herpå kan nævnes de større teleoperatørers opkaldscentre og andre former for decentraliseret virksomhed inden for computersektoren.

3.12. Man kan også lære meget af erfaringerne fra det skotske telekommunikationsinitiativ »Highlands and Islands« da dette initiativ har gjort det lettere at skabe eller, hvilket ofte er lige så vigtigt, bevare arbejdspladser. Skønt det samlede antal arbejdspladser ikke er særligt stort, har sådanne initiativer en vigtig effekt gennem at skabe nye kerneaktiviteter der kan være grobund for andre. Det er imidlertid værd at bemærke at en væsentlig andel af sådanne arbejdspladser i en region ikke blot tilfalder, men ofte skabes af tilflyttere. Lokalbefolkningen får ikke desto mindre store fordele af det øgede forbrug der skyldes »multiplikatoreffekter« fra de højere indkomster i regionen. For at give lokalbefolkningen tryggere arbejdsvilkår er der brug for en supplerende politik for bl.a. erhvervsuddannelse.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Som ØSU har understreget i sine tidligere udtalelser, er det vigtigt at tilpasse de politiske initiativer til de krav som virksomheder, privatpersoner og arbejdsmarkedets parter stiller i dag ().

4.2. ØSU er især bekymret over udsigten til en betydelig koncentration af medierne på få hænder og en horisontal integration af endnu flere dele af informationssektoren i store konglomerater hvoraf mange ejes af ikke-EU-borgere.

4.3. ØSU bemærker at der har været forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen af andre elementer af Kommissionens rullende handlingsplan for informationssamfundet (). Man skal ikke blot udvise forsigtighed ved opstillingen af mål, men også have realistiske forventninger til hvad der kan opnås. Strukturfondenes beskedne ressourcer understreger dette.

4.4. Der er en vis fare ved at Kommissionen udformer sine forslag på en sådan måde at ugunstigt stillede regioner behandles som om de havde fælles behov. Meddelelsen sigter både til mål 2- og mål 1-regioner, omend det er urealistisk at forvente at strukturfondene skal kunne gøre så meget i så mange regioner. ØSU anmoder Kommissionen om at forklare hvordan den agter at opfylde sine mål med de begrænsede strukturfondsressourcer den har til rådighed. Dette problem bør straks undersøges, især i lyset af de regionale forskelle, og ØSU ser positivt på Kommissionens forslag om at »foretage en meget nøje vurdering af informationssamfundsindholdet i mål 1- og 2-programmerne«.

4.5. I den forbindelse er det nødvendigt at indse at den private sektor vil komme til at spille en nøglerolle ved udviklingen af informationssamfundet. Den af Kommissionen, medlemsstaterne og de regionale myndigheder foreslåede politik må afspejle sektorernes skiftende karakter i informationssamfundet - bl.a. inden for telekommunikation, software og tillægstjenester. Visse af disse åbner muligheder for SMV'er, men det er også nødvendigt at anerkende betydningen af at tiltrække større virksomheders filialer.

4.6. EU kendetegnes ved sin kulturelle og sociale mangfoldighed, og der er gode grunde til at sætte spørgsmålstegn ved hvorvidt et ensartet, centralistisk »informationssamfund« udgør en positiv udvikling. I mange henseender er regionerne bedst placeret til at formulere deres egne strategiske planer da hensynet til regionale prioriteringer er afgørende for udarbejdelsen af fornuftige planer, og samtidig er dette i overensstemmelse med nærhedsprincippet.

4.7. IRISI- og RISI-initiativerne der i Kommissionens politik indgår i elementet efterspørgselsstimulering, er værdifulde eksperimenter, selvom de kun har en beskeden størrelse. Samtidig er de et nyttigt redskab til at vurdere regionernes behov. ØSU betragter dem som »bottom-up«-initiativer selvom Kommissionen var med til at overbevise regionerne om at deltage i dem. Dette rejser spørgsmålet om hvor positivt andre regioner stiller sig til lignende initiativer og på hvilket myndighedsniveau politikken skal gennemføres. Det giver ligeledes et fingerpeg om at man opnår de bedste resultater ved at pålægge det mest kompetente myndighedsniveau ansvaret for en bestemt politik.

5. Konklusioner og henstillinger

5.1. Liberaliseringen af telesektoren i kombination med fremskridtene inden for IKT åbner nye muligheder for regionerne, men for at udnytte disse muligheder skal Kommissionen opstille specifikke foranstaltninger der vil sikre fremskridt. I den forbindelse bør der skelnes mellem ressourcekrævende foranstaltninger og andre. Kommissionen må derfor anerkende at regionerne vil have meget forskellige behov.

5.2. Telesektorens egen udvikling vil have en kraftig indflydelse på hvordan det nye informationssamfund påvirker samhørigheden. Det bekymrer ØSU at Kommissionens forslag ikke tager tilstrækkelig højde for at telekommunikations- og informationssektorerne har ændret karakter på grund af privatisering, øget konkurrence og den hastige fremkomst af nye teknologier og tjenesteydelser. Kendsgerningen er at der i telesektoren vil have fundet vidtgående forandringer sted inden for ejerforhold og lovgivning inden Kommissionens meddelelser er blevet omsat til handling.

5.3. Omfattende og pålidelige netværker er en ufravigelig betingelse for etableringen af informationssamfundet hvorfor udfyldning af huller i infrastrukturudbuddet skal prioriteres højest.

5.4. Tendensen til at privatisere telesektoren og give nye udbydere adgang til denne betyder imidlertid at infrastrukturen i stigende grad er et anliggende for private operatører snarere end for offentlige investeringer. Kommissionen må derfor indse at dens lovgivningsbeføjelser, ligesom medlemsstaternes, vil have en vidtgående indvirkning, og Kommissionen må afgøre hvornår disse beføjelser kan tænkes at være en mere effektiv løsning end at tildele strukturfondsmidler.

5.5. Begrebet forsyningspligtydelser er af afgørende betydning for informationssamfundet. Men det kan være nyttigt at præcisere de mange forskellige fortolkninger af begrebet. Den mest grundlæggende »tjenesteydelse« er adgang til et fast telefonipunkt, mens mere avancerede tjenesteydelser kræver forskellige hardware- og softwarekonfigurationer der alle kan betragtes som en del af »tjenesteydelsen«. Dette rejser spørgsmålet om tjenesteudbuddets universalitet. ØSU ser positivt på Kommissionens forslag vedrørende forsyningspligtydelser, især forslagene i punkt 13, men ØSU anmoder Kommissionen om at forbedre sin definition af begrebet forsyningspligtydelser og undersøge mulighederne for at gøre dette så anvendeligt at det både afspejler de mange nye tjenesteydelser og taksterne for disse. ØSU understreger at begrebet forsyningspligtydelser hele tiden skifter betydning, og mener at det er meget vigtigt at politikken i tide tilpasses og afspejler dette.

5.6. Kommissionen anmodes derfor om at vurdere hvordan den forventede udvikling inden for telekommunikation vil påvirke samhørigheden og derefter fremsætte forslag til hvordan samhørighedspolitikken kan tage højde for denne udvikling.

5.7. ØSU støtter Kommissionens betoning af partnerskabernes betydning for at fremme samhørigheden. Det er imidlertid vigtigt at fastlægge specifikke politikmålsætninger der tilskynder til fremskridt, og ØSU er bekymret over at disse målsætninger ikke er blevet tilstrækkeligt udtænkt.

5.8. Omend samhørighedspolitikken er tilbøjelig til at fokusere på de små og mellemstore virksomheder og deres manglende tilpasning til IKT, især i ugunstigt stillede regioner, kan mobiliseringen af større virksomheder og inddragelsen af universiteter og forskningsinstitutter spille en vigtig rolle for at forbedre regionernes evne til at udnytte mulighederne.

5.9. Etableringen af informationssamfundet i hele EU, og især i de ugunstigt stillede regioner, kræver også at man tager hensyn til borgerne. For det første skal disse via uddannelse udstyres med de nye kvalifikationer som kræves på arbejdsmarkedet, for det andet skal de bevidstgøres om de muligheder som findes.

5.10. Samhørigheden fremmes også gennem Kommissionens politik for bl.a. videnskab og teknologi (det kommende femte rammeprogram) og de aktioner som skal sætte skub i omskolingen af arbejdere (herunder mål 4 i strukturfondene). ØSU anmoder Kommissionen om at arbejde videre med dette.

Bruxelles, den 1. oktober 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 296 af 29. 9. 1997; EFT C 206 af 7. 7. 1997; EFT C 66 af 3. 3. 1997; EFT C 89 af 19. 3. 1997; EFT C 212 af 22. 7. 1996

() For eksempel ØSU's udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om Europa i spidsen for det globale informationssamfund: Rullende handlingsplan«, EFT C 296 af 29. 9. 1997.

() KOM(96) 389 endelig udg.

() Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - »Europa i spidsen for det globale informationssamfund: Rullende handlingsplan« (KOM(96) 607 endelig udg.).