At •k A KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
MSB? 
- JJIL Bruxelles, den 23.02.1996 
KOM(%) a) endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
tffàBÈt 
» 
[»I Den demografiske situation 
i Den Europæiske Union 
->' 2*4*, - 1995 -

Meddelelse til læserne: 
Samtlige statistikker i denne rapport er leveret af Europa-Kommissionens Statistiske Kontor 
Rapportens forfattere takker deres kolleger i Eurostat for godt samarbejde. 

Indholdsfortegnelse 
Indledning 1 
1 - Unionens befolkning: status og fremtidsudsigter 2 
2 - Den demografiske fremtid 12 
2.1 Fremtiden set fra et demografisk og beskæftigelsesmæssigt synspunkt 13 
2.2 Fremtiden set fra et demografisk og socialbeskyttelsessynspunkt 18 
Konklusion 29 
BILAG 31 

Indledning 
1994-rapporten om den demografiske situation indeholdt en grundig redegørelse for den demografiske situation i 
Unionen og dens baggrund. Kommissionen ønskede på denne måde at give et samlet overblik over 
hovedspørgsmålene i forbindelse med den europæiske befolkningsudvikling. 
Denne rapport nr. 2 følger op på den første redegørelse, men skuer også fremad. Den er mere selektiv end den 
første, idet man har tilstræbt at anskue aldringsprocessens omfang og acceleration, som er afgørende for vor 
demografiske fremtid, ud fra et fællesskabssynspunkt. 
Befolkningens aldring er i virkeligheden et gammelt fænomen, som i dag påvirkes kraftigt af efterkrigstidens baby­
boom og den efterfølgende baby-bust. I de kommende årtier vil Europa i stadig højere grad mærke følgerne af 
disse voldsomme demografiske udsving. Medlemsstaterne vil blive berørt i varierende grad afhængig af den 
seneste befolkningsudvikling i de enkelte lande. Men fænomenet vil overalt få mange følger for f.eks. økonomien 
i bred forstand, den sociale beskyttelse, generationernes indbyrdes solidaritet eller forholdet mellem 
arbejdsmarkedets parter. 
På grund af den indbyrdes afhængighed af og ligevægten mellem de forskellige faktorer og navnlig på grund af 
de nationale forskelle kan spørgsmålet om, hvorledes man skal tilpasse systemerne til den forudseelige 
befolkningsudvikling, ikke besvares entydigt. Derimod kan det være hensigtsmæssigt at måle aldringens 
virkninger på unionsplan ved hjælp af identiske målemetoder og sammenlignelige statistikker. Sådanne målinger 
kan danne baggrund for Kommissionens videre overvejelser og undersøgelser vedrørende den økonomiske og 
sociale udvikling. I den forbindelse har rapporten til formål at bibringe den debat, der er lanceret af Kommissionen 
omkring fremtiden for social beskyttelse (Fremtiden for social beskyttelse: rammer for en europæisk debat 
KOM(95) 466 endeling udg.), visse elementer til overvejelse, også over hvilken europæisk beskæftigelsesstrategi 
der skal udvikles (Den europæiske beskæftigelsesstrategi: senestre fremskridt og perspectiver KOM(95) 465 
endelig udg.). 
Det er denne holdning, der præger følgende redegørelse, hvor man søger at sætte tal på befolkningsudviklingens 
betydning for de forskellige aspekter af Unionens økonomiske og sociale liv Der er ikke tale om en økonomisk 
prognose, langt fra. Der er simpelt hen tale om et forsøg på at besknve de bindinger, som den fremtidige 
befolkningsudvikling i sig selv skaber på de tilgrænsende områder. 
1 - Unionens befolkning: status og fremtidsudsigter 
Alle Unionens medlemsstater bekymrer sig i dag om økonomi, beskæftigelse og social beskyttelse. Dette har pil 
fællesskabsplan ført til omfattende overvejelser og koordinering og endog - på beskæftigelsesområdet -
formulering af konkrete mål (f.eks. på topmøderne i Essen og Cannes). Den Europæiske Union står i dag i en 
særlig befolkningsmæssig situation på grund af de tidligere forskydninger i alderspyramiden. Udviklingen stiller 
nye krav til løsningen af beskæftigelses- og socialbeskyttelsesproblememe og bør tages i betragtning, ikke mindst 
fordi den kan danne grundlag for en langsigtet fremskrivning, som bl.a. gør det muligt at måle de forventede 
virkninger af befolkningsudviklingen i Unionen på disse to områder. Vi bør derfor i første omgang opstille 
parametrene for denne demografiske fremtid. 
På vej mod et faldende befolkningstal? 
Uanset hvilket scenario Eurostat lægger til grund skulle befolkningstilvæksten i fremtiden ikke blive mere udtalt 
end tidligere. Kaster man et hurtigt blik på udviklingen siden 1960, vil man i øvrigt opdage, at Unionens befolkning 
vokser langsomt, når man ser bort fra de pludselige stigninger som følge af de forskellige fællesskabsudvidelser. 
Fremtiden vil formentlig ikke bringe nye overraskelser. Der kan endog blive tale om et fald i den samlede 
befolkning, såfremt nettoindvandringen bliver moderat, og de seneste fertilitetstendenser bekræftes. 
Graf 1 
500 
450 
5 400 
350 
300 I I I I Hl i I I f HH H • I H H II H H I H H III I t H H II II I II II II I II II I I 
Unionens moderate vækst og følgerne af rækken af udvidelser 
Den langsomme vækst, der præger Unionen, er ikke et universalt fænomen. 
Ganske vist falder dødeligheden og fertiliteten i hele verden, endog hurtigere, end FN's statistiske kontor 
oprindelig forudså (FN's fremskrivninger bliver nu revideret). Men disse fald medfører langt fra nogen 
befolkningsnedgang. Fertiliteten er nemlig endnu høj i udviklingslandene, hvor den kombineres med en meget 
ung befolkningsstruktur (mange kvinder i den fødedygtige alder). Heraf følger, at Unionen i løbet af det næste 
århundrede vil tegne sig for en faldende andel af den samlede verdensbefolkning. 
Graf 2 
1993 2025 
R*«t*nafmHri*n 
MJ« Andre 
A««t«n 
v«rd*n 
M.t% ANtEA 
T.3% lin 
4.7% 
1 1 Kina 
AL£MA 
• 1% 
PECO 
Unionens andel af verdensbefolkningen er faldende 
HVORLEDES SKAL DISSE FREMSKRIVNINGER FORTOLKES? 
For at lave et skøn over en befolknings fremtidige udvikling må man se på tre faktorer, fødselstal, dødelighed og 
migrationer. Disse faktorer skal derefter kombineres med aldersprofiler (fertilitet) samt alders- og kønsprofiler 
(dødelighed og migrationer). Der er en solid, omend noget diffus, forbindelse mellem befolkningsudvikling og 
socioøkonomisk klima (arbejdsvilkår, social status, levestandard, uddannelse og sundhedstilstand) - alle disse 
faktorer kan påvirke fertiliteten, dødeligheden og migrationerne. Der er således en forbindelse mellem den 
økonomiske politik, navnlig beskæftigelsespolitikken, og socialpolitikken på den ene side og den demografiske 
udvikling ifølge Eurostats tre scenarier. I disse scenarier kan man skematisk fremstille forbindelserne mellem 
demografiske postulater og socioøkonomisk sammenhæng på følgende måde: 
HØJT: høj fertilitet (mod 2 børn pr. kvinde i 2025); lav dødelighed (hurtigt stigende forv. levetid: 84-86 år i 2025 
for kvinder / 79-82 år for mænd); stor nettoindvandring (800 000 personer/år). 
Dette forudsætter f.eks.: øget støtte til kvinder og familier, aftagende fattigdom og udstødelse, 
forbedring af sundheden, åbning for indvandring og gode beskæftigelsesvilkår. 
LAVT: lav fertilitet (stagnation eller fortsat fald); stor dødelighed (svagt stigende forv. levetid: 79-81 for kvinder / 
74-76 for mænd); lav nettoindvandring (250 000/år). 
Dette forudsætter f.eks.: ringere social beskyttelse, langsommere fremgang i levestandard og 
sundhedstilstand, lukning for indvandring eller svagere økonomiske incitamenter. 
MIDDEL:gennemsnittet af de to første scenarier. 
Disse fremskrivninger har den fordel at gøre det muligt at sammenligne alle medlemsstaterne. Eurostat er ved at 
udarbejde mere sofistikerede scenarier, som viser frem til år 2050, hvilket er nødvendigt for at vurdere visse 
demografiske processer.Det skal dog understreges, at der er en vis grad af usikkerhed forbundet med 
resultaterne af fremskrivningerne, især med hensyn til aldersfordelingen. Dette aspekt er i øvrigt blevet 
behandlet indgående i rapporten om den demografiske situation fra 1994 Qf. kapitel 1.6). 
Flere ældre og færre unge: aldringsprocessen 
Det mest markante aspekt af befolkningssituationen i Fællesskabet er aldringens årsager, nemlig den 
accelererende forøgelse af afstanden mellem antallet af ældre og unge, som giver sig udslag på mange måder. 
Medianalderen, dvs. den alder, der deler befolkningen i to lige store grupper, er kun steget med fire år 
mellem 1960 og 1995, nemlig fra 32 til 36 år. Men inden for en kortere årrække, nemlig fra i dag til år 
2025, vil den stige mere end dobbelt så meget, nemlig til 45. 
Andelen af personer under 20 år er nu større end andelen af personer over 60. Dette vil der blive vendt 
op og ned på inden år 2025. De to grupper vil være lige store omkring år 2005, hvorefter andelen af 
ældre vil vokse konstant. 
I de kommende 30 år vil de tre grupper, som i store træk følger samfundets opdeling i økonomisk 
afhængige personer (børn og studerende), erhvervsaktive og pensionister, opleve store udsving i 
størrelserne. 
Mellem i dag og år 2025: 
Vil antallet af unge under 20 år gå tilbage med 9,5 millioner, dvs. 11% i forhold til det nuværende antal. 
Dette får direkte indflydelse på tilrettelæggelsen af de tjenesteydelser, der særlig retter sig mod unge 
(f.eks. uddannelsesinfrastrukturer). Det bør sikres, at den livskvalitet og mulighed for at realisere sig selv, 
de har i dag, bevares trods deres faldende andel af befolkningen. 
Vil gruppen af voksne i den arbejdsdygtige alder også blive mindre, men faldet bliver ikke så stort (6,4%). 
Denne befolkningsgruppe vil dog alligevel falde med over 13 millioner personer, hvilket vil ændre 
markedet for menneskelige ressourcer i betydelig grad. 
Graf 3 (Baseret på middelscenariet) 
Stigning i befolkningstallet mellem 1995 og 2025 
Forholdsmæssig stigning i de tre grupper 
30% 
25% 
20% 
15% 60 ar og + 
+-t --H+-+-M-+ IMIIII IIIIIIIIIIMIinnnilM Unge og ældre: forholdet mellem dem er vendt om 
Antallet af pensionerede voksne vil stige med over 37 millioner, dvs. næsten 50%. Denne 
bemærkelsesværdige stigning skyldes, at de personer, der blev født under baby-boomet, efterhånden er 
ved at nå pensionsalderen. Hvorledes kan man på denne baggrund sikre finansieringen af pensionerne 
og sundhedsydelserne? 
BEFOLKNINGENS ALDRING MA IKKE FORVEKSLES MED SAMFUNDETS ENDELIGT 
Begrebet demografisk aldring må ikke forlede én til at tænke på en svækkelse som den, man undertiden forbinder 
med den biologiske aldring. Processen er nemlig konsekvensen af to hovedtendenser i det moderne samfund: 
par har mulighed for frit og ansvarligt at bestemme, hvor mange børn de vil have og med hvilke 
intervaller, hvilket har ført til et fald i fertiliteten; 
de sociale og medicinske fremskridt har gjort det muligt at leve længere og sundere, hvilket har medført et 
fortsat fald i dødeligheden. 
Disse gunstige resultater er dog skrøbelige og må omhyggeligt plejes og vedligeholdes. Flere grundlæggende 
spørgsmål rejser sig: 
har parrene virkelig de børn, de ønsker? Mange europæiske undersøgelser om dette emne1 viser f.eks., 
at europæere ønsker flere børn end de har i virkeligheden. 
hvor standser de sundhedsmæssige fremskridt? Sejren over infektionssygdommene og forbedringen af 
levevilkårene har været afgørende for den forlængede levetid. Men på grund af udviklingen i visse 
sygdomsfremkaldende stoffer hersker der nogen usikkerhed med hensyn til, om den gunstige udvikling vil 
fortsætte. 
hvilken skæbne har vort samfund tiltænkt de stadig flere meget gamle personer? 
EN NY KATEGORI OPSTAR: DEN FJERDE ALDER 
Selv om forlængelsen af den forventede levetid i begyndelsen skyldtes nedgangen i bømedødeligheden, er den i 
dag navnlig resultatet af en mindre dødelighed blandt de ældre. Døden indtræder senere og senere. Således er 
der ikke stor fare for, at børn, der i dag er fyldt ét år, dør, inden de fylder 60. 
Heraf følger, at det man tidligere kaldte "den tredje alder", og som omfattede alle, der var gået på alderspension, i 
virkeligheden omfatter to kategorier, der er meget forskellige på det sociale og økonomiske plan: 
klarhjernede pensionister, der er ved deres sansers og fornufts fulde brug, og som deltager aktivt i det 
økonomiske liv som forbrugere eller i kraft af deres rolle i den uofficielle økonomi (udveksling af varer og 
tjenesteydelser); 
personer, der virkelig er svækket på det biologiske plan, som ikke er i besiddelse af deres fulde 
funktionelle uafhængighed, og som må støtte sig på eksterne ressourcer for at kunne leve videre under 
gode forhold. 
Der er egentlig ikke nogen bestemt aldersgrænse mellem disse to grupper. Grænsen er i virkeligheden bevægelig 
og kan eventuelt defineres som den alder, hvor der i gennemsnit kun er få leveår tilbage. Denne kategori omfatter 
i al fald et flertal af de over 80-årige, og særlig de over 90-årige. Om 30 år vil antallet af personer i denne 
alderskategori være to-tre gange større end i dag. Dette vil medføre tilsvarende stigninger i behovet for særlige 
infrastrukturer, der er tilpasset de meget gamles specifikke fornødenheder. 
Se bl.a. "La famille et le désir d'enfant", Eurobarometer-undersøgelse nr. 32, august 1990. 
Regionale forskelle med vidtrækkende konsekvenser. 
Regionale forskelle kan give anledning til betænkeligheder. En meget skæv tondeling af aldringen vil kunne bringe 
beskæftigelsesudviklingspotentialet i regionerne i uligevægt og medføre en større koncentration af efterspørgslen 
efter særlige serviceinfrastrukturer med heraf følgende koncentration af ressourcerne. Dette kan føre til store 
forskelle i regionernes økonomiske og demografiske potentiale. Derfor kræver oplysningerne på kort 1 (NUTS3-
niveau) en særlig bemærkning. 
Mod en geografisk dualisering og megapolisering 
I flere medlemsstater er der kompakte og udstrakte områder, der affolkes, og andre mindre områder med 
befolkningsvækst. Områderne med faldende befolkningstal er kendetegnet ved flere konstanter: 
De sydeuropæiske kystområders tiltrækningskraft, som er knyttet til det gode klima og den industri, der 
tiltrækkes heraf; 
den større befolkningstæthed i de store byer, som ledsages af en affolkning af bykernerne. Et godt 
eksempel er Parisområdet; 
befolkningens koncentration i de korridorer, der mere eller mindre forbinder de store byer. 
Affolkningen, en kilde til uligevægt for den regionale befolkningsstruktur 
Faldet i befolkningstallet i visse regioner som f.eks. det tidligere Østeuropa kan være en følge af udvandring og 
nedgang i den naturlige vækst. Det resulterer ofte i en stor uligevægt i befolkningsstrukturen. 
Disse to faktorer, hvoraf den første især påvirker den voksne befolkning, og den anden - ifølge sin natur - den 
yngre befolkning, fremmer i høj grad befolkningernes aldring med alle de følger, dette fænomen kan have for 
udviklingen i de pågældende regioner. 
FØLGER AF DE REGIONALE FORSKELLE FOR DEN SAMLEDE POLITIK 
I spørgsmål om f.eks. beskæftigelse og social beskyttelse sker overvejelseme ofte på globalt plan. Dette gælder 
også de demografiske aspekter. Dog er det ikke umuligt, at en forøgelse af de regionale forskelle er ansvarlig for 
de tendenser, der kan iagttages på nationalt plan. Forvaltningen af ressourcerne med hensyn til sundhed, 
uddannelse, bolig og transportinfrastruktur og af arbejdsmarkedet afhænger meget af den lokale befolknings 
aldersstruktur. 
I øvrigt er den regionale uligevægt i befolkningsudviklingen endnu en potentiel kilde til særlige sociale problemer, 
der er vanskeligere at løse. Visse sociodemografiske situationer kan stavnsbinde befolkningerne og således 
forhindre en udjævning af den regionale uligevægt gennem den geografiske mobilitet. Som eksempler kan 
nævnes høj alder, som fysisk begrænser mobiliteten, manglen på personlige ressourcer, boligomkostningerne 
osv. 
Det vil være nyttigt at analysere tendensen i de regionale befolkningsmæssige bevægelser og undersøge, 
hvorledes de hænger sammen med udviklingen i regionerne, navnlig den beskæftigelsesmæssige udvikling. 

Aldringens årsager 
1 Fald i fertiliteten 
Det fald i fertiliteten, der begyndte omkring 1965, fører år efter år til et faldende antal nyfødte. Resultatet er i dag 
en alderspyramide, der bliver stadig smallere forneden. 
En undersøgelse af den tidligere fertilitet over en lang periode taler ganske vist for, at der indføres en model, som 
får udviklingen i unionslandene til at konvergere på niveauer, der er meget mindre spredte end for 40 år siden. 
Men nedgangens ulige fordeling og forskellene i udgangspunkterne (se graf 5) har bevirket, at aldringsprocessen 
foregår vidt forskelligt i de forskellige medlemsstater. 
Der er fire typiske fertilitetsmønstre: 
De nordiske lande (Sverige, Finland og Danmark), der siden udgangen af 1980'eme har været 
kendetegnet ved stigende fertilitet, og som i dag har det højeste fertilitetsniveau i Unionen (mellem 1,7 og 
2,1) trods en nedadgående tendens i den seneste tid. 
Landene i midten (Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Belgien, Frankrig og Luxembourg), hvor 
fertiliteten siden omkring 1975 har svinget, men hele tiden under reproduktionsniveauet på 2,1 (1,5-1,8). 
Tyskland og Østrig, hvis befolkningsudvikling er forløbet nogenlunde ens, hvor "baby-boomet" indtrådte 
tidligere, og som i knap 20 år har haft meget lave fertilitetsniveauer (1,4-1,6). 
De sydeuropæiske lande og Irland, hvor faldet i fertiliteten har fundet sted senere, men meget 
pludseligt, og hvor niveauet endnu ikke er stabiliseret (1,1-1,4). Derfor forventes det, at der i disse lande 
omkring år 2025 vil være et stort misforhold mellem gruppen af personer under 45 år og gruppen over 45 
år. 
2 Fald i dødeligheden 
Den længere forventede levetid, der er opnået siden 1960, er et generelt fænomen. Men det er interessant at 
konstatere, at de største fremskridt er sket i de lande, hvor den forventede levetid i begyndelsen var kortest. 
Denne hurtige stigning skyldtes tidligere faldet i bømedødeligheden. I dag er det især dødeligheden blandt de 
over 60-årige, der falder på grund af fremskridtene inden for forebyggelse og behandling af hjerte-karsygdomme 
og kræft. På dette område har udviklingen i retning af sundere vaner - sundere spisevaner, tobaksafvænning, 
sportsudøvelse, konstant lægeligt tilsyn - ligeledes spillet en vigtig rolle. 
Mænd og kvinder er stadig ikke lige for døden. Kvinder lever endnu i gennemsnit seks år længere end mænd og 
er derfor stærkest repræsenteret i ældregruppen. Forlængelsen af den forventede levetid forløber dog parallelt for 
de to køn. 
Graf 4 
Mænd Kvinder 
86 T 
80 
75 + 
70 CH Forvantat lavatid 11M3 
Forvantet lavatid i 1M0 •• Forvantet lavatid I1MO „,, n f~l 
fill -II - MM 11P1II riUfflfrjmllll 
sog^-É*--*«--* ""7.7 Û gTT'j'j'r'r^T.'J •EU 93 
.EU 80 
Forlængelse af levetiden: fremskridt og konvergens i Unionen 
Graf 5 
Udviklingen i den konjunkturbestemte fertilitetsindikator i de seneste 40 år2 
2 I disse grafer er der medtaget oplysninger om Schweiz og Norge for at illustrere den geografiske 
dimension i en homogen demografisk adfærd. 
9 
DEN FORVENTEDE LEVETID HAR EN STOR SOCIAL OG REGIONAL SPREDNING 
Forlængelsen af levetiden er ikke et resultat, der giver sig selv. Forlængelsen skyldes en kombination af 
adfærdsfaktorer (ernæring, tobak, sport, lægekonsultation), som igen hænger nøje sammen med den sociale og 
økonomiske status (uddannelse, arbejdstype, indkomst, arbejdsløshed); tekniske fremskridt og udviklingen af 
lægevidenskaben; miljøkvalitet (udsættelse for giftige stoffer) og sociale fremskridt (adgang til egnet behandling, 
forebyggelse af sygdom og ulykker, information). 
Disse parametre er præget af store regionale og sociale forskydninger, hvilket skaber store kløfter på 
sundhedsområdet. Man bør derfor gå i dybden med disse spørgsmål på regionalt plan. 
Indvandringer: en væsentlig vækstfaktor, som dog ikke kan bruges til at afbøde 
aldringens virkninger 
Desværre findes der kun ufuldstændige og ofte usammenlignelige statistikker over migrationsstrømmene. F.eks. 
definerer visse lande asylsøgere som indvandrere, mens andre ikke gør det. Ved at iagttage strømmene til Den 
Europæiske Union kan man imidlertid finde frem til flere grundlæggende tendenser. 
Migrationsstrømmene til Unionen har, navnlig i de senere år, været nøje forbundet med konjunkturelle 
begivenheder (Tysklands genforening, opbruddet i den kommunistiske verden, konflikten i Jugoslavien). 
Der er kun ringe sandsynlighed for, at den nettoindvandring, der har fundet sted fra 1990 til 1994, og som 
overstiger én million om året, vil fortsætte på samme niveau. Det skal erindres, at tallet i 1970'eme lå på 
ca. 300 000 i årsgennemsn'rt, mens det i begyndelsen af 1980'eme var blevet negativt. 
I de seneste årtier er den kontrollerede indvandring af arbejdstagere efterhånden blevet afløst af 
familiesammenføringer og indvandring af asylsøgere. Som bevis kan nævnes, at udlændingenes andel 
af den samlede arbejdsstyrke er helt stabil. 
Mens ind- og udvandringen mellem Unionen og tredjelande er absolut konjunkturbestemt, er der mellem 
medlemsstaterne en grundlæggende tendens til faldende migrationsstrømme eller i hvert fald 
stabilisering på ret lave niveauer. På dette område er oplysningerne desværre fragmentariske og af 
varierende kvalitet. Det ville være nyttigt med grundigere undersøgelser for bedre at forstå 
migrationsbevægelseme på de forskellige geografiske niveauer og baggrunden for dem. 
På grund af den faldende fertilitet og aldringen vil nettoindvandringen tegne sig for en stadig større andel 
af befolkningstilvæksten i Unionen. 
10 
KAN MAN UDUGNE ALDRINGENS VIRKNINGER GENNEM INDVANDRING? 
Dette spørgsmål dukker ofte op, og det er derfor på sin plads at besvare det og underbygge svaret med nogle tal. 
Aldringen skyldes som nævnt en forøgelse af andelen af ældre i forhold til unge. Nedenstående graf viser to 
kurver, nederst nettoindvandringen (indvandrere minus udvandrere) efter "mkJder-scenariet, dvs. 525 000 
nettoindvandrere om året. Den øverste kurve viser det antal nettoindvandrere, der skal rejse ind i Unionen for at 
holde forholdet 60+/20-59 år konstant på 1995-niveauet. 
I forhold til det nuværende omfang skal nettoindvandringen i Unionen stige fra 0,5 millioner til 5-7 millioner blot for 
at fjerne "baby-boom"-virkningen helt. Og det selv om den anvendte beregningsmåde ikke er helt realistisk, idet 
den forudsætter, at indvandreme ikke bliver ældre, og at de alle er i den arbejdsdygtige alder. Resultaterne af 
denne simulering viser, at man intet kan gøre for at forhindre aldringen. 
Graf 6 
8 000 000 T-
7000 000 
6000 000 
5 000 000 -
4000 000 
3000 000 
2000000 4j 
1000 000 —• det niveau, der 
kræves for at 
udligne aldringen 
skønnet antal 
indvandrere efter 
midderscenariet 
H 1 1 H -i 1 1 H 
O »- « co 
8888888888 « 8 8 8 
Det bliver nødvendigt med 8-14 gange så mange indvandrere som i dag for at modvirke baby-boomets følger 
11 
2 - Den demografiske fremtid 
Unionens demografiske fremtid er således præget af fire hovedstrømninger: det generelle fald i 
befolkningstallet på mere eller mindre kort sigt; faldet i antallet af børn og unge, den store nedgang i antallet 
af personer i den arbejdsdygtige alder, og endelig den eksplosive vækst i antallet af personer, der 
efterhånden når pensionsalderen og alderdommen. Disse faktorer er, som nævnt, strukturbetingede og kan 
ikke udjævnes af migrationsstrømmen på grund af dennes sammensætning og ændringernes omfang. 
Derfor må det nøje overvejes, hvad konsekvenserne er for beskæftigelsen, uddannelsen og det sociale liv i 
sin helhed. 
Den befolkningsudvikling, der er beskrevet ovenfor, har "forsinkede virkninger", der vil skabe situationer, 
som er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, men som alle har stor gennemslagskraft. Og 
udviklingen vil præge mange områder: 
1- Økonomien i bred forstand. 
Arbejdsmarkedet, der hidtil har været orienteret mod en vis type varer og tjenesteydelser, vil skulle 
tilpasse sig en anden type efterspørgsel, navnlig inden for uddannelse, bolig, sundhed, transport og 
fritid. Denne tilpasning skal finde sted på et tidspunkt, hvor de, der netop producerer de ressourcer, 
økonomien har behov for, bliver færre og færre, og de fremtidige generationer, som af hensyn til 
den økonomiske vækst skal være højt uddannede, ligeledes vil blive stadig mindre. 
2- Den sociale beskyttelse og solidariteten mellem generationerne 
Baby-boomet vil fra århundredskiftet efterhånden påvirke pensionistgruppen. Dette vil give nye 
problemer med hensyn til finansieringen og tilrettelæggelsen af den sociale beskyttelse. 
Pensionssystememe vil blive berørt, men også beskæftigelsen, idet der f.eks. skal skabes nye 
arbejdspladser i servicesektoren som følge af stigningen i antallet af meget gamle personer. Alle 
aspekter af det sociale liv og familielivet vil således blive domineret af de ældres behov. Hvilke 
indrømmelser vil ældre give de unge generationer, og vil sidstnævnte påtage sig finansieringen af 
pensionerne? Der er ingen tvivl om, at princippet om solidaritet mellem generationerne er nøglen til 
de tilpasninger, der vil skulle finde sted. 
3- Vilkårene for dialogen mellem arbejdsmarkedets parter 
Med aldringen er der, såfremt den økonomiske vækst holder sig på det nuværende niveau, fare for, 
at borgernes gennemsnitsindkomster påvirkes. I de kollektive overenskomster vil der skulle tages 
hensyn til de nye omfordelingsmodeller, og det kan blive nødvendigt med en strukturel og en 
tidsmæssig omorganisering af arbejdet. 
Hvorledes skal vi få tilpasset vore systemer til disse demografiske forandringer? Dette er et fundamentalt 
spørgsmål, som der ikke findes noget isoleret svar på. De berørte fænomener er indbyrdes forbundet, og 
udviklingens sociale dimension skal indgå i ethvert løsningsforsøg på lige fod med de økonomiske hensyn. 
Det er bl.a. ved at respektere og udnytte de menneskelige ressourcer, at det vil lykkes for Unionen at vende 
det, der i dag kan betragtes som et problem, til sin fordel. 
For at fremme overvejelseme vil to aspekter af den fremtidige befolkningsudviklings rolle blive behandlet 
her, nemlig beskæftigelsesaspektet og socialbeskyttelsesaspektet. Der gives nogle foreløbige tal 
vedrørende disse to områder, der skal gøre det lettere at vurdere ændringernes indvirkning på 
befolkningsstrukturen på mellemlangt og langt sigt. 
12 
2.1 Fremtiden set fra et demografisk og beskæftigelsesmæssigt 
synspunkt 
Beskæftigelse: plads til vækst 
I første række blandt de løsninger, der kan overvejes for igen at skabe en dynamisk økonomi, finder vi en 
generel forhøjelse af beskæftigelsesniveauet. I teorien eksisterer betingelserne for denne forhøjelse, ikke 
mindst hvis man tager antallet af personer i den arbejdsdygtige alder i betragtning. 
for kvinder over 15 år er andelen af erhvervsaktive klart mindre end for mænd, navnlig for så vidt 
angår de ældste af dem. For begge grupper gælder det, at der stadig er rigelig plads til en forhøjelse 
af erhvervsfrekvens og beskæftigelsesgrad; 
unge er særlig hårdt ramt af arbejdsløsheden, navnlig hvis man ser på, hvor stor en del af gruppen 
af unge erhvervsaktive der udgøres af unge arbejdsløse. Er af de højst prioriterede mål er den 
erhvervsmæssige integrering af unge; 
på grund af førtidspensionering er der halvt så mange arbejdstagere på 60-65 år som på 55-59 år, 
selv om forskellene mellem disse to aldersgrupper ellers ikke er så store. Førtidspensioneringen har 
bidraget til det faldende antal personer i arbejde. 
Graf 7 
1994 
Ikke-erhvervsaktive Kvinder 
% af den samlede befolkning 
Den nuværende befolknings- og art>ejdsstyrkestruktur 
Således giver den nuværende befolkningssituation et ikke ubetydeligt spillerum for en forhøjelse af 
beskæftigelsesniveauet. Det er så et spørgsmål, hvorledes befolkningsudviklingen på mellemlangt sigt eventuelt 
kan ændre på det. 
13 
BEFOLKNINGSUDVIKLINGENS FØLGER FOR BESKÆFTIGELSEN OG DEN SOCIALE BESKYTTELSE -
HVORLEDES DEFINERES ALDERSGRUPPERNE 
Der er tradition for at betragte personer, der er fyldt mellem 15 og 64 år, som værende i den arbejdsdygtige alder. 
En sådan klassificering er naturligvis ikke helt nøjagtig. Dels tager den ikke hensyn til alle erhvervsaktive, da visse 
personer over 65 år endnu arbejder, dels medtager den en personkategori (unge på 15 år), som i visse 
medlemsstater er udelukket fra arbejdsmarkedet ved lov. Den traditionelle klassificering har den fordel, at den 
tillader sammenligninger. 
Med hensyn til erhvervsfrekvens ligger de to ydergrupper (de 15-19-årige og de 60-64-årige) langt lavere end de 
20-59-årige, og navnlig er frekvensen meget mindre stabil - der er en skæv fordeling og tidsmæssige 
forskydninger (studieforlængelser hos de unge, førtidspensionering hos de ældre). Endvidere nødvendiggør den 
model, der er anvendt i denne rapport til måling af aldringens indvirkning på den sociale beskyttelse (se 
indrammet afsnit længere fremme), at man vælger en mere stabil gruppe. Hele gruppens relative udvikling skal 
nemlig ses i sammenhæng med udviklingen i dens erhvervsaktive del. Derfor har man i denne rapport udskilt de 
20-59-årige som en isoleret del af gruppen af personer i den arbejdsdygtige alder. Således er det strengt taget ikke 
de personer, der er i den arbejdsdygtige alder, der analyseres, men alene den del af dem, der bedst kan anvendes 
til måling af aldringens indvirkning. 
Det skal ligeledes bemærkes, at nedenstående vurderinger kun udgør den indledende fase i analysen og 
forudsætter en konstant eriivervsfrekvens i fremtiden. I øvrigt analyseres udviklingen i eriivervsfrekvens og 
beskæftigelsesgrad og deres økonomiske og sociale følger hvert år i Kommissionens rapport "Beskæftigelsen i 
Europa". 
Om ti år vil der være sket store ændringer i gruppen af personer i den arbejdsdygtige 
alder. 
Gruppen af personer i den arbejdsdygtige alder består i dag af 249,1 millioner personer, hvoraf 210,4 millioner er 
mellem 20 og 59 år. I de kommende ti år vil gruppen formentlig vokse med mellem 1,5 og 5,5 millioner, afhængig 
af om man ser på Eurostats "lave" eller "høje" scenario. Dette vil eventuelt fremme beskæftigelsen. Men i begge 
tilfælde vil gruppens interne struktur undergå store forandringer. 
gruppen af unge mellem 15 og 19 år vil blive reduceret med godt én million personer (-5%); 
antallet af personer mellem 20 og 29 år. vil falde med gennemsnitlig 9 millioner (-17%). Det er netop 
denne gruppe, der i dag berøres mest af arbejdsløsheden. Det er et spørgsmål, om 
befolkningsudviklingen i sig selv vil kunne absorbere en del af arbejdsløsheden i denne kategori; 
hos de 30-49-årige vil antallet stige med 7,5 millioner (+7%). Det er denne gruppe, der i absolutte tal vil få 
mest ud af stigningen i erhvervsfrekvensen; 
antallet af personer mellem 50 og 59 år vil stige med 5,5 millioner (+12%). Det er vigtigt, at disse 
personer forbliver beskæftiget, hvis målet, en høj beskæftigelsesgrad, skal nås; 
gruppen af 60-64-årige. som forlader kategorien af personer i den arbejdsdygtige alder, vokser med ca. 
én million personer og udligner herved faldet i antallet af 15-19-årige, som er ved at nå den 
arbejdsdygtige alder. 
14 
Graf 8 
Vækst 1995-2005 
10 000 000 
•10 0000004" 
15-19 20-29 30-49 9049 90-64 19-19 20-29 30-49 50-59 60-64 
Aldringen i gruppen af personer i den arbejdsdygtige alder 
Færre personer i den arbejdsdygtige alder = færre arbejdsløse? 
Denne ligning holderikke stik 
For at vurdere, om interne demografiske ændringer på arbejdsmarkedet i sig selv kan nedbringe arbejdsløsheden, 
har vi ved simulering foretaget nogle grove beregninger for hver af de tre aldersgrupper. Analysen skal særlig 
give en idé om arbejdsløshedens følsomhed over for befolkningsudviklingen og eventuelt udviklingen i 
beskæftigelsesgraden. 
I graferne angiver 
den konstante linje (3) antallet af beskæftigede i 1995; 
den øverste kurve (1) udviklingen i antallet af erhvervsaktive, hvis denne gruppes erhvervsfrekvens var 
forblevet på 1995-niveau: 
den midterste kurve (2) udviklingen i antallet af beskæftigede, såfremt der siden 1995 var sket en årlig 
stigning i erhvervsfrekvensen på 0.5%. 
Hvis man øger erhvervsfrekvensen med 0.5% om året fra 1995, varierer faldet i arbejdsløsheden fra 6.1% til 
7.8% for disse elleve år. Men på grund af forskellige udgangspunkter vil der stadig være næsten 9.9% 
arbejdsløse blandt de yngste (16.6% som udgangspunkt), mens arbejdsløsheden for de 30-49 årige vil være bragt 
ned på et meget lavere niveau (2.33%). For personer, der står for at forlade arbejdsmarkedet.vil den 
demografiske udvikling direkte udrydde arbejdsløsheden. 
15 
Graf 9 
1995 1997 1999 2001 2003 2005 95 000 000 
90 000 000 
85 000 000 
80 000 000 
75 000 000 
70 000 000 
1995 2001 2003 2005 
22 000 000 
2005 
Befolkningsudviklingen vil ikke i sig selv kunne løse arbejdsløshedsproblemerne i løbet af ti år 
TO SPØRGSMÅL I FORBINDELSE MED ALDRINGEN AF DEN DEL AF BEFOLKNINGEN, DER ER I DEN 
ARBEJDSDYGTIGE ALDER 
I lighed med den samlede befolkning aldres også den del af befolkningen, der er i den arbejdsdygtige alder. Dette 
betyder, at i gruppen af erhvervsaktive stiger antallet af ældre arbejdstagere i forhold til yngre arbejdstagere. 
Endvidere vil den globale situation måske bevirke, at det i fremtiden bliver nødvendigt med flere ældre 
arbejdstagere på arbejdsmarkedet for at klare produktionsbehovene. Selv om disse spørgsmål går ud over 
rammerne af denne rapport, er der tre af dem, der bør nævnes, og som må gennemanalyseres i fremtiden: 
Hvilken forbindelse er der mellem arbejdstagernes gennemsnitsalder og produktiviteten? 
Hvorledes vil aldringen af den befolkningsgruppe, der er i den arbejdsdygtige alder, påvirke 
virksomhedernes regnskaber, når man ved, at højere alder som regel betyder højere løn? 
Eftersom unge arbejdstagere, der er uddannet efter den nyeste udvikling inden for deres område, bidrager 
til en forbedring af arbejdskraftens gennemsnitlige kvalifikation, hvordan vil man så i fremtiden kunne 
opretholde, eller endog øge arbejdstagernes gennemsnitlige kvalifikation med en mindre tilgang af unge? 
Nationale forskelle i udsvingene i den befolkningsgruppe, der er i den arbejdsdygtige 
alder 
Sammenligningen mellem arbejdsmarkedets udvikling i de kommende ti år i de forskellige medlemsstater 
påvirkes direkte af, at medlemsstaterne har forskellige befolkningsstrukturer på grund af forskelle i deres "timing" 
eller i de demografiske udsving. Eurostats "lave" scenario viser følgende udvikling: 
16 
I alle de medlemsstater, hvor faldet i fertiliteten er indtrådt senest (Irland, Sydeuropa), bortset fra Italien, 
vil virkningen af uligevægten mellem unge og ældre først gøre sig gældende senere. I disse lande vil 
gruppen af 20-29-årige kun falde lidt på kort og mellemlangt sigt. 
Men i de fleste af medlemsstaterne vil antallet af personer, der kan optages i arbejdsstyrken, falde 
kraftigt, med 10% og undertiden næsten 30%. 
Blandt de ældste personer er tendensen den modsatte: i medlemsstater med den ældste aldersstruktur vil 
antallet vokse med 10%-40%, alt efter hvilke lande der er tale om. 
Disse store ændringer vil, selv om de finder sted over en så kort periode, i Italien og navnlig i Tyskland 
medføre et fald i det samlede antal 20-59-årige. Disse omskiftelser vil kræve hurtige tilpasninger af 
arbejdsmarkedet. 
Graf 10 
/ de kommende 10-15 år vil mile disse grupper være 
pensionert 
Hationale forskelle i befolkningsudviklingens indflydelse på beskæftigelsen mellem 1995 og 2005 
Dette var en meget summarisk redegørelse for beskæftigelsesudviklingens demografiske dimension. 
Spørgsmålet vil blive analyseret yderligere, for der er endnu mange uafklarede demografiske problemer, som 
f.eks. arbejdsløshedens betydning for afhængighedsforholdene, de demografiske forskydningers følger for 
arbejdsstyrkens fornyelse, den økonomiske betydning af det stigende antal enlige, som skyldes forskellene i 
dødeligheden, eller af forbindelsen mellem arbejdsstyrkens fleksibilitet og alder i de enkelte sektorer. Der er ved at 
blive udarbejdet en monografi om virkningerne af befolkningens aldring i Unionen. Den udkommer om få 
måneder og vil indeholde yderligere analyser, der vil kunne give svar på nogle af disse spørgsmål. 
SØGELYSET RETTES MOD DEN REGIONALE DIMENSION 
Det europæiske landskab fremstår i dag som en mosaik af relativt velstående regioner og regioner ramt af 
nedgang. Dette skyldes, at udbuds- og efterspørgselsmekanismen på regionalt plan, som tidligere medførte en 
kraftig intern mobilitet, er slået fra: arbejdsstyrken er stadig mindre mobil. 
De regionale forskelle mellem befolkningsmobiliteten og den geografiske fordeling af arbejdspladserne kan 
medføre forstyrrelser, der forstærkes af forskelle i befolkningsstrukturen. 
Men hvis det svage udviklingsniveau i lighed med, hvad der tidligere er sket i visse områder i Europa, alligevel 
tilskynder potentielle arbejdstagere til at udvandre, vil dette uvægerligt bevirke en støne befolkningsmæssig 
uligevægt mellem regioneme. De attraktive regioner vil få en yngre befolkning, og de forladte regioner vil opleve 
en endnu hurtigere aldringsproces. 
17 
2.2 Fremtiden set fra et demografisk og socialbeskyttelsessynspunkt 
Social beskyttelse defineres i almindelighed som samtlige de overførselsmekanismer, der skal beskytte borgerne 
mod sociale risici som sygdom, barsel, uarbejdsdygtighed, arbejdsløshed, alderdom, samlevers dødsfald. 
afhængighed og familieforpligtelser. Inden for disse sektorer bør forskellige aspekter af befolkningsudviklingen 
behandles, idet: 
befolkningsudviklingen siden indførelsen af socialbeskyttelsessystememe har medført grundlæggende 
forandringer i disse sociale risicis art og dermed ændret overførselsmekanismernes funktionsmåde; 
befolkningsudviklingen har indflydelse på den økonomiske ligevægt, idet det ikke alene er systemernes 
ligevægt, men også indirekte den økonomiske vækst, der påvirkes gennem en regulering af 
indkomsterne og adfærdsmønstrene hos de forskellige grupper af borgere (forbrug, opsparing); 
befolkningsudviklingen påvirker visse samfundsmæssige aspekter, som er udløbere af de to ovennævnte 
aspekter (solidaritet mellem generationerne, social samhørighed). 
I det næste kvarte århundrede vil aldringsprocessen, der vil blive styrket, efterhånden som "baby-boomeme" når 
pensionsalderen, især rejse et finansieringsproblem. Problemet vil i øvrigt blive forstærket af, at den del af 
befolkningen, der er i den arbejdsdygtige alder, vil blive mindre i forhold til den stadig større pensionistgruppe (et 
fald på 13 millioner blandt de 20-59-årige). I selve ældregruppen vil befolkningsudviklingen medføre en væsentlig 
forøgelse af antallet af meget gamle personer3, hvis forbrug af sundhedsydelser er langt større end 
gennemsnittet. Dette kan alt andet lige give en forøgelse af sundhedsudgifterne. Der er ingen tvivl om, at 
finansieringsbehovet vil vokse kraftigt i disse to store socialbeskyttelsesområder. Men inden man giver sig i kast 
med en vurdering af dette behov, bør man erindre, at der er sket visse grundlæggende demografiske 
forandringer, som ændrer grundlaget for den sociale beskyttelse. 
Det ændrede grundlag 
Siden indførelsen af de fleste socialbeskyttelsessystemer er der sket visse radikale og varige ændringer af 
demografisk, økonomisk og social art, som ændrer socialbeskyttelsens rammer. Bl.a. kan nævnes: 
ændring af vilkårene for de forskellige generationer, 
familiemæssige ændringer, 
ændringer i beskæftigelsessituationen; 
udviklingen i forholdet mellem familie- og arbejdsliv. 
Den fremtidige aldring vil yderligere kunne forstærke disse økonomiske og sociale ændringer. 
- En række af generationer med forskellige profiler 
De væsentligste ændringer er de kvantitative, men også de sociale og økonomiske kendetegn ved de forskellige 
generationer har ændret sig. Nutidens pensionister har en indkomst og levestandard, der i høj grad bygger på 
beskæftigelses- og socialsikringsmodeller, der ikke vil gælde fuldt ud for de kommende pensionistgenerationer. 
Solidariteten mellem generationerne vil sandsynligvis blive berørt af denne kendsgerning, når ansvaret for 
pensionister og ældre personer i almindelighed overgår til de følgende generationer. 
Se graf 18 nedenfor. 
18 
- De familiemæssige ændringer 
Samtidig med, at kvindens sociale status har ændret sig, er familiemodellen blevet slået i stykker. I dag består 
familier af enkeltpersoner med egne mål og midler, hvis indbyrdes relationer er meget komplekse. Ikke alene 
hviler visse socialbeskyttelsessystemer på en traditionel familieopfattelse (familier, der især forsørges af manden, 
ægteskaber, der kun afbrydes ved en ægtefælles død), men nogle af dem forudsætter endog, at de gamle kan få 
støtte hos familien. 
/ betragtning af de familiemæssige ændringer kan familiemes mulighed for at påtage sig en sådan støtte kræve 
visse tilpasninger af arbejdsmarkedet og de sociale beskyttelsessystemer. 
På dette område vil det være interessant at følge de nye muligheder, der følger af udviklingen og udbredelsen af 
informationsteknologierne. 
Graf 11 
Familier med en enlig 
fader eller moder (%) 
Antal bem pr. kvinde 
Skilsmisser 
(bruttopromille) 
Børn født uden for 
•»gteskab (%) 
Husstande bestående 
af én person (%) 
20 25 30 
Familier af i går og i dag 
MEDFØRER DEN FALDENDE FERTILITET BESPARELSER PA BØRNE-/BARSELSBUDGETTET? 
Det er nærliggende at mene, at det fald i fertiliteten, der ligger til grund for aldringen, på længere sigt vil nedbringe 
socialbeskyttelsesudgifteme (børnepenge/barselsdagpenge). Flere faktorer modvirker imidlertid denne 
udligningsmulighed: 
børnepenge og barselsdagpenge tegner sig kun for en ringe del af socialbeskyttelsesudgifteme: under 8% 
mod 45% for alders- og efteriadtepensioner og 34% for sundhedsudgifterne; 
ændringerne i de måder, man lever på (brudte og genoprettede parforhold, familier) kan føre til nye 
udgiften 
udskydelsen af fødetkJspunktet (mødrene bliver stadig ældre) medfører højere barselsudgifter, fordi jo 
ældre kvinderne er, jo større er risikoen, og jo mere skal de overvåges før fødslen; 
det faldende børnetal er tidligere ikke automatisk blevet ledsaget af en tilsvarende fald i udgifterne pr. 
barn til børnepasning og uddannelse. 
19 
-Ændringer i beskæftigelsessituationen 
Beskæftigelsessituationen har fundamentalt ændret karakter for så vidt angår tre væsentlige aspekter, hvilket har 
medført ændringer i socialbeskyttelsen: 
gruppen af personer i den arbejdsdygtige akter er mere udsat for arbejdsløshed, hvilket på 
socialbeskyttelsesområdet har ført til en stigning i udgifterne til arbejdsløse og et fald i bidragene fra 
arbejdstagerne; 
under påvirkning af den længere skolegang, som udskyder overgangen til arbejdslivet, kombineret med 
førtidspensioneringen, er der med tiden sket et fald i det antal år, i hvilket lønmodtageren betaler bidrag til 
socialbeskyttelsen; 
lønmodtagernes situation er blevet mere usikker på grund af det midlertidige arbejdes og deltidsarbejdets 
stigende omfang, som ændrer pensionsforsikringsvilkårene og øger faren for udstødelse. 
På dette grundlag kan man vurdere Unionens fordel ved at øge beskæftigelsen. Hvis f.eks. man i alle 
medlemsstater kunne opnå en beskæftigelsesgrad på 70% (niveauet i medlemsstaterne med den højeste 
beskæftigelsesgrad og i USA), ville der blive skabt 30 millioner nye art>ejdspladser. Dette ville ændre 
grundscenarieme for finansiering af visse socialbeskyttelsesposter i gunstig retning. 
Graf 12 
Arbejdsleshedspr 
ocent (mand) 
Arbejdsløshedspr 
ocent (kvinder) 
Midlertidigt 
arbejd« (maend %) 
Midlertidigt 
arbejde (kvinder %) 
Deltidsarbejde 
(kvinder %) 
Ændringer på arbejdsmarkedet 
Større erhvervsfrekvens blandt kvinder 
En af de mest markante ændringer, der er sket i dette århundrede, har været den kraftige stigning i kvindernes 
eriivervsfrekvens. Men denne udvikling volder endnu problemer af forskellig art, idet: 
tilrettelæggelsen af arbejdet og serviceydelserne i almindelighed (børnehaver, åbningstider osv.) endnu 
er ufleksibel og ikke tager tilstrækkelig hensyn til det stigende behov for at forene arbejde og privatliv; 
det i parforhold stadig for det meste er kvinden, der har ansvaret for "familien" (husholdning, 
børneopdragelse), hvilket giver de fleste af de udearbejdende kvinder dobbeltarbejde; 
kvinderne stadig ikke har adgang til arbejdsmarkedet på lige fod med mændene. Der er stadig generelle 
problemer, som er ensbetydende med forskelsbehandling; 
foreningen af familie- og arbejdsliv rejser mere generelt spørgsmålet om udviklingen i mænds og 
kvinders respektive roller. I denne forbindelse må det fremhæves, at de europæiske arbejdsgiver- og 
arbejdstagerorganisationer (UNICE, CEEP og EFS) er blevet enige om forældreorloven, som er et 
væsentligt led i indsatsen for at fremme lige muligheder og forene familie- og arbejdsliv. 
20 
Graf 13 
60% 
1,2 1,4 1,6 1,8 
Gennemsnitligt antal børn pr. kvinde 
Der er ikke nogen entydig sammenhæng mellem kvinders erhvervsfrekvens og fertiliteten i Unionen 
Forskydningerne i gruppen af personer i den arbejdsdygtige alder 
Graf 3 gav et fingerpeg om nettoændringeme i de forskellige aldersgrupper frem til år 2025. Det er interessant at 
se, stadig på grundlag af de forskellige scenarier, hvorledes gruppen af personer i den arbejdsdygtige alder år 
efter år bliver udskiftet. Dette gør det muligt at vurdere omfanget af og sætte datoer på tilgangen og afgangen i 
denne kategori og således vurdere aldringens betydning for pensionerne. 
I Den Europæiske Union medfører aldringen en betydelig stigning i antallet af ældre. Denne stigning vil især blive 
markant lige efter århundredskiftet. Dette vil hvert år medføre en forøgelse af antallet af personer, der når 60-
årsalderen. nemlig fra 4.0 millioner i 1995 til 5.9 millioner i 2025. Denne stigning vil især finde sted efter år 
2006 og resultere i et aldrig tidligere overgået antal nye pensionister hvert år. 
Dette står i kontrast til den fremtidige udvikling i antallet af personer, der hvert år bliver 20 år. Antallet af unge, der 
fylder 20 år. var på 5,1 millioner i 1995 og vil falde til 4,2 millioner i 2025. 
Graf 14 
3MO0OO 
3 300000 llHIMMHMMMMMIMIIIMIMIIH Ml 
i i H i i i li i i i j g § 
Eksplosionen i antallet af 60-årige Intet "generationsskjfte" i arbejdsstyrken 
21 
Det første søgelys må rettes mod den analyse, der skal foretages 
For at vurdere, hvor meget befolkningens aldring vil påvirke produktionen pr. person, er der udarbejdet en 
foreløbig model, som vil danne grundlag for forskellige beregninger med indsættelse af forskellige 
parametre.Naturtigvis er der ikke her tale om en model, som inddrager samtlige økonomiske interaktioner. 
Modellen er meget forenklet og har derved den fordel, at den isolerer den rent demografiske konsekvens af 
aldringen, idet den måler virkningen af variationerne i tilgang og afgang i de givne alderskategorier. 
ELEMENTÆR MODEL TIL VURDERING AF ALDRINGENS KONSEKVENSER 
Nedenstående model er et nyttigt udgangspunkt for måling af, hvor meget aldringen fra et strengt demografisk 
synspunkt påvirker alderspensionsudgifteme. På grundlag af en første vurdering af de uundgåelige omkostninger 
(fase 1), vil der blive foretaget forskellige parametriske simulationer for at måle virkningen af hver variation og 
vurdere, hvor grænseme går. Derefter vil denne første model blive pudset af for at tage hensyn til yderligere 
aspekter, som findes i virkeligheden, og give et mere nuanceret billede af spørgsmålet. 
Fortiden giver modellen kun et ufuldstændigt billede af virkeligheden. Men den er alligevel meget nyttig, idet den 
ikke blot sætter tal på aldringens uundgåelige påvirkning af væksten. Den gør det også muligt - gennem de 
resultater, den har givet for de enkelte medlemsstater (se bilaget) - at måle, hvor meget den demografiske forskel 
betyder for, hvorledes, hvor meget og hvomår aldringens følger gør sig gældende. 
Modellen bygger på et fordelingsskema, hvor man vil finde følgende parametre og forudsætninger 
PARAMETRE 
Antal erhvervsaktive 
Antal pensionister 
Gennemsnitsløn 
Gennemsnitlig produktion pr. person 
Gennemsnitligt pensionsbidrag 
Forhold mellem (gennemsnitspension og 
gennemsnitsløn) FORUDSÆTNINGER 
De 20-59-årige udvikler sig som de erhvervsaktive 
De 60-årige udvikler sig som pensionisterne 
(pensionsalder 60 år for alle) 
Alle erhvervsaktive er lønmodtagere 
Hele produktionen går til betaling af løn og pension 
Variabel afhængig af løn og produktion 
Sat til 0,75 (det forudsættes, at 
gennemsnitspensionen er konstant og svarer til 3/4 
af gennemsnitslønnen) 
De første resultater opnået på grundlag af denne model fremgår af nedenstående graf. Det angives, hvilken andel 
af den årlige produktivitetsstigning pr. person der vil blive opslugt af pensionerne alene som følge af 
befolkningsudviklingen. I løbet af de næste ti år vil denne andel holde sig på tidligere tiders niveau: mellem 0,1% 
og 0,3%. Men efter 2005 vil den demografiske effekt blive mere udtalt, således at niveauet sandsynligvis vil 
komme op over 0,5% om året. For bedre at forstå dette kan man opstille tre konkrete eksempler med tre 
forskellige stigningstakter for BNP. 
22 
Lad os f.eks. forestille os en konstant årlig stigning på 1%, 2% og 3% frem til år 2025. Ifølge de resultater, der 
opnås på gmndlag af modellen, vil den reelle stigning efter fradrag af den del, der "spises op" af den 
demografiske effekt, være henholdsvis 0,5%, 1,5% og 2,5%, dvs. en ikke ubetydelig nedgang. 
Det er klart, at disse første resultater afhænger af, hvilke forudsætninger der lægges til grund. Da 
forudsætningerne her er meget forsigtige, illustrerer resultaterne tydeligt problemets omfang. Når arbejdet med 
monografien om aldringens virkninger er færdigt, vil man kunne kontrollere, hvor meget det endelige resultat 
påvirkes af de forskellige parametre. 
Graf 15 
Nødvendig produktivitetsstigning for at opfylde de behov, der opstår som følge af aldringen 
Det er tydeligt, at det bliver stadig vigtigere med økonomiske og sociale tilpasninger til disse nye situationer. Det 
vil være nødvendigt med egnede data med henblik på at foretage de kvantitative analyser og udvikle de 
modeller, på grundlag af hvilke de forskellige variablers påvirkning af de forskellige systemer kan måles. Disse 
data vil gøre det muligt at vurdere de forskellige optioner og forstå, i hvor høj grad medlemsstaternes situation 
afhænger af deres demografiske baggrund, særlig på socialbeskyttelsesområdet. 
Parametrisk analyse på grundlag af modellen 
Når der indsættes forskellige variabler i den pågældende model, opstår der valgmuligheder, som ikke er uden 
forbindelse med virkeligheden. Det er klart, at hvis gennemsnitsproduktionen pr. person ligger fast, vil modellen 
måle produktiviteten på grundlag af beskæftigelsestallet. Det er netop ved derefter at ændre denne parameter, at 
man ud fra et givet demografisk scenario og på grundlag af en sammenligning kan afprøve, hvor meget 
produktiviteten skal vokse for at tage hensyn til befolkningsudviklingen. 
Ved den her anvendte model er det muligt at ændre de fire uafhængige parametre, der er tale om. Af klarheds 
hensyn skal det anføres, hvorledes disse forskellige parametre kan anvendes for at vurdere, hvorledes aldringens 
uundgåelige virkninger, som allerede er målt og forklaret, kan begrænses. 
ændring af erhvervsfrekvensen 
Som første hypotese arbejder modellen med, at befolkningsudviklingen er den samme som udviklingen i 
arbejdsstyrken. Ved at ændre parameteren for arbejdsstyrken, kan man måle, hvor meget en forøgelse af 
erhvervsfrekvensen vil betyde. Modellen skal siden udbygges for at kunne sondre mellem den del af 
arbejdsstyrken, der er arbejdsløs, og den del der er beskæftiget. 
23 
For tiden er der store forskelle mellem erhvervsfrekvensen i de forskellige medlemsstater. I nogle af dem er tallet 
næsten 70%, i andre når det knap op på 58%. Forskellen i udgangspunktet betyder, at der ikke er lige stort 
spillerum i de forskellige stater. Derfor skal den løsning, der går ud på at øge erhvervsfrekvensen, søges på 
nationalt plan. Dette vil øge dens gennemslagskraft. Endvidere gør de store beskæftigelsesmæssige forskelle 
mellem mænd og kvinder det nødvendigt med en justering af modellen, således at den tager højde for denne 
dimension. 
ændring i antallet af pensionister 
Officielt er pensionsalderen 65 år i de fleste medlemsstater, men i realiteten er den for øjeblikket snarere 60 år. 
Modellen er konstrueret således, at pensionsalderen for alle er 60 år. Det drejer sig i første omgang om at finde ud 
af, om man ved at sætte den nuværende pensionsalder op vil kunne opnå en virkning på økonomien og de 
offentlige finanser, under forudsætning af at der vil være arbejdspladser nok til en sådan forøgelse af 
beskæftigelsen. Efter de første forsøg at dømme er denne løsning meget fordelagtig på kort sigt, fordi den slår to 
fluer med ét smæk. Den formindsker nemlig antallet af pensionister, samtidig med at den forøger arbejdsstyrken. 
Det er således ikke blot erhvervsfrekvensen, der påvirkes af den ændrede pensionsalder. 
Dernæst må man finde ud af, hvordan den nuværende pensionsalder kan sættes op for at opretholde det 
nuværende forhold mellem arbejdsstyrke og pensionister. Resultaterne af simuleringerne viser, at 
pensionsalderen må sættes op med mindst seks år i hele Unionen i forhold til det nuværende niveau. Dette viser, 
hvor begrænset denne mulighed er. 
Graf 16 
Ændring i pensionsalderen for at udligne befolkningens aldring 
Ændring i produktiviteten 
I første omgang kan man tro, at den kommende befolkningsudvikling vil kunne opvejes af en stigende 
produktivitet som følge af udviklingen af nye teknologier og nye måder at tilrettelægge arbejdet på. Modellen 
viser, at den produktivitetsstigning, der på mellemlangt og langt sigt bliver nødvendig, vil være meget større end 
tidligere, navnlig fra år 2005 (graf 15). Uden en sådan produktivitetsstigning vil der blive mindre og mindre plads til 
en forbedring af de økonomiske vilkår for de erhvervsaktive generationer, og dette i et omfang som aldrig før. 
Ændring i forholdet mellem gennemsnitspension og gennemsnitsløn (overførselsgraden) 
Denne løsning går ud på at ændre kilderne til finansiering af overførselsindkomsterne. Løsningen overvejes stadig 
oftere, når der forhandles om spørgsmålet. Den stilles i øvrigt tit op over for fordelene ved at sænke de ikke 
lønmæssige arbejdsomkostninger for at sikre konkurrenceevnen og væksten og øge beskæftigelsen. 
24 
Skematisk kan de løsningsmuligheder, der drøftes, sammenfattes i to punkter. 
forøgelse af bidragsgrundlaget; I modellen kan man f.eks. ændre forholdet mellem erhvervsaktive og 
ikke-erhvervsaktive; 
Ændringer med hensyn til overførselsgraden mellem pensioner og lønninger. 
Disse to punkter kan således vurderes på grundlag af modellen. For tiden 
arbejder modellen med følgende hypoteser overførselsgrad 75%. alle erhvervsaktive er lønmodtagere, og disses 
produktion deles mellem lønninger og pensioner. 
Der kan ændres på disse to hypoteser for at måle, hvor meget ændringerne i overførselsgraden og 
bidragsgrundlaget på den ene side og de demografiske virkninger på den anden side påvirker hinanden. 
Den nuværende model arbejder pr. definition kun med "fordelingsløsningen" og gør det således ikke muligt at 
vurdere aldringens virkninger i et blandet system. Men den har dog den fordel, at den giver et klart, omend 
forenklet, billede af aldringens indvirkning på pensionsomkostningeme og af grænseme for de forskellige 
løsninger, der kan overvejes for at mindske denne indvirkning. Det må i øvrigt understreges, at denne løsning 
supplerer de detaljerede analyser af socialbeskyttelsen, der findes i Kommissionens rapport "Den sociale 
beskyttelse i Europa". 
Sundhedsomkostningerne 
Erfaringen viser, hvor vanskeligt det er at styre stigningen i sundhedsudgifterne. Stigning skyldes især to forhold, 
der ikke har noget med befolkningsudviklingen at gøre: Der anvendes mere forfinede teknikker, og forbruget af 
medicin, lægebehandlinger o.lign. vokser for alle aldersklasser (dette hænger måske sammen med levetidens 
forlængelse). 
Visse undersøgelser har i øvrigt vist, at 60% af en persons sundhedsudgifter er koncentreret om det år, der går 
forud for hans død, uanset hans alder. Derfor har det interesse at se på udviklingen i antallet af dødsfald i 
fremtiden for at beregne udsvingene i de fremtidige sundhedsudgifter. 
Ifølge middelhypotesen vil befolkningens aldring få antallet af årlige dødsfald til at stige fra 3 725 000 i 1994 til 
4 375 000 i 2025. Dette giver en stigning på 17,5%. Det betyder alt andet lige, at 60% af sundhedsudgifterne vil 
stige med 17,5% på 30 år. 
Graf 17 
r 4400 000 
4300 000 
4200 000 
4100 000 --• 
4000 000 --
3900 000-
3800 000 
3 700 000 Skønnet antal dødsfald 
(middelscenario) 
III 
Flere personer ved livets afslutning... 
Der skal tages hensyn til en anden faktor i forbindelse med aldringen, nemlig den potentielle stigning i antallet af 
afhængige personer. 
25 
For at vurdere denne faktor kræves grundigere undersøgelser. Men foreløbig kan man f.eks. måle stigningen fra i 
dag til år 2025 i antallet af gamle personer, som er i størst fare for at ende i funktionel afhængighed. 
Som det tydeligt fremgår af undersøgelseme, er det især antallet af meget gamle, der vil stige. Det vil faktisk blive 
næsten tre gange større end i dag. 
Skulle det vise sig, at sundhedsudgifteme for gamle personer til en vis grad hænger sammen med alderen, vil 
den kommende befolkningsudvikling yderligere bevirke stigninger i sundhedsudgifteme. 
Graf 18 
Variationsfaktor mellem 1995 \ H 
og 2025 
f^Ml WÆA 
A 
A 
'/ 
v/A 
mu 
>85ar >90år 
To eller tre gange så mange helt gamle personer 
26 
Visse samfundsmæssige aspekter 
Skal man måle aldringens kvantitative indvirkning på socialbeskyttelsen må der konstrueres indviklede modeller 
til brug for de økonomiske og demografiske beregninger. Men man må ikke overse aldringens sociale dimension 
og kvalitative indvirkning. Man kan f.eks. støtte sig på det arbejde, der hidtil er udført af Det Europæiske Center til 
Overvågning af Ældre. Det viser bl.a., at der er store uligheder i gruppen af ældre, og at ulighederne vokser og 
hænger sammen med forskellene i landenes socialpolitik. F.eks. vokser forskellene mellem pensionisters og 
arbejdstageres indkomster, eller mellem mænds og kvinders pensionsindtægter. Da større uligheder er en trussel 
mod den sociale samhørighed, må denne udfordring tages op af de moderne samfund. 
Samtidig med, at befolkningen bliver ældre, bevirker den usikre beskæftigelsessituation og de mange 
arbejdsløse, at pensionsrettighederne ændres for manges vedkommende. Dette vil kunne fremkalde dybere 
kløfter mellem de fremtidige pensionister eller endog medføre social udstødelse af nogle af dem. Hvad vil der så 
ske med solidaritetskontrakten mellem generationerne? 
Det er bevist, at de enkeltes personlige netværk bliver svagere med alderen gennem tab af kolleger, 
jævnaldrende venner og ægtefæller. På grund af forskellen i mænds og kvinders dødelighed rammer tabet af 
ægtefælle navnlig kvinderne. Ud over de problemer med manglende social integration o.lign., som dette tab af 
netværk kan rejse, ændrer det også mange af de ældste personers behov med hensyn til bolig eller bistand, 
psykologisk eller fysisk. 
Det er således ikke overflødigt at erindre om, at solidariteten mellem generationerne stadig er en vigtig faktor i 
vort europæiske samfund. Denne solidaritet giver sig ikke alene udslag i indkomstoverførslerne, men også på 
langt mere subtile måder, som det er vanskeligt at måle betydningen af. Det gælder f.eks. ældreomsorgen. Selv i 
de samfund, der synes at have de svageste familiebånd, har man i forholdet mellem generationerne kunnet se 
betydningen af den nære kontakt, der kan opstå også på tværs af generationerne. Der er her tale om en 
ressource, der er akkumuleret gennem mange år, og som der må tages vare på. 
27 

Konklusion 
Disse forsøg på at sætte tal på befolkningsudviklingens virkninger skal betragtes som en opfølgning af 
Kommissionens konklusioner i hvidbogen om konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst. De understreger nemlig, 
at det på mellemlangt og langt sigt er nødvendigt med en stor indsats til fremme af beskæftigelse og økonomisk 
vækst, hvis aldringens virkninger skal afhjælpes. 
I den forbindelse har rapporten til fonmål at bibringe den debat, der er lanceret af Kommissionen omkring 
fremtiden for social beskyttelse, visse elementer til overvejelse, også over hvilken europæisk 
beskæftigelsesstrategi der skal udvikles. 
Befolkningsudviklingen betyder større økonomiske byrder. For at tage højde for dette forhold er det nødvendigt at 
gøre mere for at tilpasse arbejdsmarkedet og uddannelserne til udviklingen. Markedet kræver et langt højere 
kompetenceniveau. I stedet for at tænke i besparelsesbaner er det langt mere lønsomt at tænke i 
investeringsbaner. investeringer i den menneskelige kapital, investeringer i jobskabelse, samfundsmæssige 
investeringer til fremme af erhvervsvirksomhed osv. 
Den europæiske samfundsmodel skal også udvikle sig for at opfylde de primære mål. Den er nemlig skabt i en tid 
med masseproduktion, stabil beskæftigelse og ensartede kvalifikationsniveauer og bygger på erhvervsmodeller, 
familie- og arbejdskraftstrukturer, der i dag er forældede. Der er sket mange og store ændringer med hensyn til 
teknologi, specialisering samt lige muligheder for mænd og kvinder og for de forskellige sociale kategorier. 
Europa-Kommissionen ser alle disse områder i et mellemlangt eller langt perspektiv og vil fortsætte sin indsats for 
at kortlægge den fremtidige befolkningsudvikling. Kommissionen ønsker bl.a. at styrke sit samarbejde med de 
nationale myndigheder på et videnskabeligt grundlag. Dette samarbejde skal inden for rammerne af de disponible 
ressourcer dække en række klart fastsatte områder som f.eks. sammenligning af metoder, forbedring af modeller 
og udvidelse af den statistiske database. 
Et sådant samarbejde vil give store resultater og gøre det muligt: 
at øge kendskabet til befolkningsudviklingens indflydelse på beskæftigelsespolitikken, den sociale politik 
og mange andre politikker; 
at stimulere drøftelserne i Unionen med alle de aktører, der berøres af følgerne af de demografiske 
forandringer. 
Hovedformålet er at give medlemsstaterne en referenceramme, der muliggør bedre sammenligninger, og 
midlerne til et øget videnskabeligt samarbejde. 
29 

BILAG 
Sammenlignende indikatorer for aldringens virkninger på nationalt plan 
31 

Graf A. Befolkningstilvækst (%) mellem 1995 og 2025 for tre aldersgrupper 
Middelscenario 
Østrig Belgien 
0-19 20-59 
Tyskland 60+ 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Finland 
0-19 20-59 60+ 
Grækenland Frankrig 
80.0% 
60.0% 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
33 
0-19 Italien 
20-59 60+ Luxembourg 
0-19 20-59 60+ 
0-19 Nederlandene 
20-59 60+ Portugal 
0-19 20-59 60+ 
Spanien 
0-19 20-59 60+ Sverige 
0-19 
Det Forenede Kongerige 
0-19 20-59 20-59 60+ 
60+ 
3fo 
35 
1.2% 
1.0% 
0.8% 
0.6% 
0.4% 
0.2% 
0.0% 
-0.2% 
-0.4% Italien 
^V Højt J 
^ scenario * 
Lavt 
scenario 
41H444II I I I I I I H II I I II H B-H4-H444-+144-H1+1 
ro h- Lp Q> CO t^ T- lO 
CM CM CM CM S CM 
Nederlandene 
Højt 
scenario 1.2% Luxemburg 
Lavt 
scenario 
Portugal 
scenario 
-0.4% Lavt 
scenario 
•H + -H1H1H1I1HHU11 o 8 S 5 £ S 8 o o o o o o o 
Spanien 
scenario Sverige 
Lavt 
scenario 
H II I I l-H ) I I I I I I H I I4144 
ro Is- r- io r- f- M (M o o o o 
CM (M CM CM CM Højt 
scenario 
Lavt 
scenario 
H-/1 -"++++-+144+411114444+1444-1 ft 5 8 8 5 î: S S 28R8R8S8 
Det Forenede Kongerige 
Lavt 
scenario 
H4414+44+114-H1+4+41+H 
O O ô o O CM CM CM CM CM 
% 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 60 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-96-072-DA-C 
ISBN 92-78-00607-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers OSîcielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
3?