Nr. C 105/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 163 plenarforsamling afholdt i Bruxelles, 
den 29. og 30. november 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 75, 
under henvisning til anmodning af 2. oktober 1978 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om Udvalgets 
udtalelse om forannævnte forslag (1), 
under henvisning til Rådets direktiv 65/269/EØF af 13. 
maj 1965 (2), ændret ved direktiv 73/169/EØF af 25. 
juni 1973 om standardisering af visse regler for tilladelse 
til godstransport ad landevej mellem medlemssta­
terne (3), 
under henvisning til beslutning truffet af Udvalgets 
præsidium den 19. oktober 1978 om at pålægge Afde­
lingen for transport og kommunikation at udarbejde en 
udtalelse om forslaget, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Afdelingen for 
transport og kommunikation på det 122. møde den 15. 
november 1978, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af ord­
føreren, hr. Renaud (artikel 29 i forretningsordenen), 
(!) EFT nr. C 237 af 7. 10. 1978, s. 3. 
(2) EFT nr. 88 af 24. 5. 1965, s. 1469/65. 
(3) EFT nr. L 181 af 4. 7. 1973, s. 20. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. november 1978. under henvisning til forhandlingerne på den 163. plenar­
forsamling den 29. og 30. november 1978, mødet den 
29. november 1978, og 
ud fra følgende betragtninger: 
De forenede Nationers økonomiske Kommission for 
Europa (ECE) har vedtaget — og henstillet til sine med­
lemsstater at anvende — resolution nr. 119 (revideret) om 
standardisering af de formularer, der anvendes i forbin­
delse med tilladelser til at udføre international gods­
transport ad landevej; 
gennemførelsen af denne resolution skal i en lang række 
europæiske lande tjene til at standardisere de modeller, 
der anvendes i forbindelse med tilladelser til at udføre in­
ternational transport og derved tjene til at lette gen­
nemførelsen af international godstransport ad landevej; 
resolution nr. 119 (revideret) og den model til transport­
tilladelse, som indføres med denne resolution, er forene­
lige med fællesskabsbestemmelserne; 
under disse omstændigheder bør den reviderede resolu­
tion accepteres — 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE 
enstemmigt: 
Udvalget godkender Kommissionens forslag. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Fabrizia BADUEL GLORIOSO 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om 
beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens manglende betalingsevne 
(Dok. KOM(78) 141 endel.) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske Fælles­
skabers Tidende nr. C 135 af 9. juni 1978, side 2. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 25. april 1978 i medfør af artikel 100 i traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/15 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 163. plenarforsamling afholdt i Bruxelles, 
den 29. og 30. november 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100, 
under henvisning til anmodning af 26. april 1978 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om en udtalelse, 
under henvisning til beslutning truffet af Udvalgets 
præsidium den 25. april 1978 om at pålægge Afdelingen 
for sociale anliggender at udarbejde en udtalelse og en 
beretning om emnet, 
under henvisning til udtalelse fra førnævnte afdeling på 
mødet den 16. november 1978, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren 
hr. Muhr, og 
under henvisning til forhandlingerne på den 163. plenar­
forsamling den 29. og 30. november 1978 (mødet den 
29. november 1978) - med 83 stemmer mod 2, og idet 9 
undlod at stemme — 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Udvalget går ind for formålet med direktivforsla­
get, nemlig en bedre beskyttelse af arbejdstagerne udover 
de gældende konkursretlige bestemmelser i tilfælde af 
arbejdsgiverens manglende betalingsevne. Arbejdsgive­
rens manglende betalingsevne rammer netop arbejdsta­
gerne særlig hårdt. 
De gældende konkursretlige bestemmelser i medlemssta­
terne beskytter ikke arbejdstagerne tilstrækkeligt mod 
tab af deres opnåede krav. Bortset fra at de konkursret­
lige priviligerede arbejdstagerkrav ikke hjælper arbejds­
tagerne, hvis der ikke er tilstrækkelige aktiver til at 
dække disse krav, kan en yderligere ekstrem styrkelse af 
disse priviligerede krav samtidig virke ind på virksomhe­
dernes kreditværdighed. Banker og andre større långi­
vere kræver i almindelighed panteret eller andre garan­
tier af virksomheden for de lån, de yder. Hvis for højt 
priviligerede arbejdstagerkrav medfører, at der kun gives 
et lille spillerum for ydelsen af sådanne garantier, begrænser dette lånemulighederne. Dette udsætter virk­
somheden for yderligere vanskeligheder. 
1.2. Arbejdsgiverens manglende betalingsevne ram­
mer netop arbejdstagerne særlig hårdt. De mister ikke 
kun deres stilling, men også hyppigt deres udestående 
krav på betaling for allerede erlagt arbejdsydelse. 
1.3. Afviklingen af en konkursbehandling tager al­
mindeligvis meget lang tid hvilket er en yderligere ulempe 
for arbejdstageren, som er yderst afhængig af ar­
bejdslønnen, idet han skal forsørge sig selv og sin familie. 
Selv om det også i løbet af konkursbehandlingen skulle 
vise sig, at der er tilstrækkelige aktiver til fuld eller delvis 
dækning af forfaldne arbejdstagerkrav, finder betalingen 
først sted flere år senere. Man må derved yderligere finde 
sig i den pengeværdiforringelse, der indtræffer i mellem­
tiden. 
1.4 Konkurser er et naturligt fænomen inden for den 
frie markedsøkonomi. I et sådant økonomisk system er 
en konkurs almindeligvis produktet af en elimination. 
Derfor må man inden for den frie markedsøkonomi ac­
ceptere muligheden for at gå konkurs. 
1.5. Risikoen for at gå konkurs er kun delvis afhængig 
af den til enhver tid herskende økonomiske situation. 
Den står også i en vis forbindelse med et voksende kapi­
talintensivt erhvervsliv og en mangel på finansieringsmu­
ligheder. Hertil kommer den fremadskridende teknologi­
ske udvikling. Virksomheder, der ikke følger med eller 
kan følge med i denne udvikling, bliver mindre konkur­
rencedygtige, og udsættes uundgåeligt for en større risiko 
for at gå konkurs. 
1.6. Konkurs skyldes desuden strukturændringer, 
som er et verdensomspændende problem. Her har den 
industrielle udvikling i landene i den tredje verden også 
en vis betydning, da denne nødvendigvis fører til en for­
lægning af produktioner. Dette kan få indvirkninger på 
de tilsvarende virksomheder i Fællesskabet , hvis disse 
ikke har tilpasset sig eller ikke har kunnet tilpasse sig den 
ændrede situation rettidigt. 
1.7 Ud fra disse overvejelser er Udvalget af den opfat­
telse, at direktivforslaget ikke kun bør anbefales ud fra 
synspunktet om at tilstræbe en finansiel beskyttelse af 
arbejdstageren. Det er samtidig også i erhvervslivets og 
Nr. C 105/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
samfundsøkonomiens interesse, Hvis der ikke findes en 
tilstrækkelig beskyttelse, kan dette bevirke at blot for­
bigående betalingsvanskeligheder hos arbejdsgiveren 
fører til usikkerhed og uro blandt de ansatte. Navnlig 
højt kvalificerede arbejdstagere, der uden videre har mu­
lighed for at finde ny beskæftigelse i en anden virksom­
hed, forlader hyppigt som de første virksomheden. Der­
ved øges arbejdsgiverens vanskeligheder imidlertid yder­
ligere. En virksomhed som udmærket kunne være blevet 
ført videre, kommer nu på grund af de ledende kræfters 
og kvalificierede arbejdstageres afgang først rigtigt i van­
skeligheder. 
1.8. På grundlag af disse overvejelser finder Udvalget 
det rigtigt, at der med henblik på at sikre opståede ar-
bejdstagerkrav tilvejebringes yderligere mekanismer ud­
over de konkursretlige, navnlig da der allerede findes 
mekanismer i nogle EF-medlemsstater. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 1 
2.1.1. Arbejdsforholdet (i stedet for »arbejdsforhold« 
og »uddannelsesforhold« og i stedet for »arbejdstager« 
og »lærling« anvendes i denne udtalelse kun »arbejds­
forhold« og arbejdstager«) må være en forudsætning for 
direktivets anvendelse. Det erkendes, at det i grænse­
tilfælde kan være vanskeligt at vurdere, om et sådant 
foreligger. Udvalget går dog ud fra, at der i medlemssta­
ternes gældende nationale ret gives en tilstrækkelig defi­
nition af begrebene »arbejdsforhold«, »arbejdstager« og 
»arbejdsgiver«. 
2.2. Artikel 2 
2.2.1. Hvad »manglende betalingsevne« angår, gøres 
der opmærksom på, at det ikke drejer sig om at medtage 
alt, hvad man i EF-medlemslandene forstår ved mang­
lende betalingsevne. I artikel 2 gives der udelukkende en 
definition af begrebet »manglende betalingsevne« i hen­
hold til direktivforslaget. Hvis denne definition fore­
kommer at være for snæver, kan man dog diskutere, om 
direktivet skal finde anvendelse på yderligere forhold. 
2.2.2. Udvalget er gået ud fra, at den i artikel 2, 
litra c) nævnte bestemmelse vedrørende driftsindstilling 
på grund af manglende betalingsevne naturligvis må dreje 
sig om en reel driftsindstilling. I artikel 2 bør der dog 
ikke udtrykkeligt skelnes mellem »forbigående« og »en­
delig« driftsindstilling, da en sådan sondring muligvis 
kan føre til fortolkningsvanskeligheder og samtidig også 
til omgåelser. 2.3. Artikel 3 
2.3.1. Udtrykket »opretter«, der er nævnt i denne be­
stemmelse, kunne forstås således, at der oprettes »nye in­
stitutioner« med henblik på at opfylde det i direktivfor­
slaget tilstræbte mål. Navnlig af omkostningsmæssige og 
økonomiske grunde må det være muligt at anvende alle­
rede bestående institutioner, især da der allerede i de 
fleste medlemsstater findes institutioner, som anvendes 
hertil. 
2.3.2. Begrebet »institution« er for snævert. Det dre­
jer sig om at give arbejdstagerne en garanti mod bortfald 
af krav, der lader sig realisere uden for konkursbehand­
lingen. Om dette sker gennem en institution eller på an­
den passende måde er underordnet og må overlades til 
medlemslandene. Det foreslås derfor at affatte det første 
punktum i bestemmelsen således: 
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstalt­
ninger til sikring af ikke opfyldte lønmodtagerkrav, 
der er opstået, før arbejdsgiveren blev ude af stand til 
at opfylde sine forpligtelser . . .« 
For at gøre det udtrykkeligt klart, at alle arbejdstager-
krav hidrørende fra et arbejdsforhold er omfattet, fore­
slår Udvalget desuden at affatte det første punkt i be­
stemmelsen således: 
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstalt­
ninger til sikring af dækning af alle ikke opfyldte 
lønmodtagerkrav, der er opstået, før arbejdsgiveren 
blev ude af stand til at opfylde sine forpligtelser, og 
som hviler på lov- eller administativt fastsatte be-
bestemmelser, kollektive kontrakter og enkelt-kon­
trakter, . . .«. 
2.4. Artikel 4 
2.4.1. I tilknytning til den i artikel 3 foreslåede 
tekstændring foreslår Udvalget ud fra de der angivne 
grunde at affatte det første punktum i artikel 4 således: 
»Medlemsstaterne kan begrænse betalingspligten in­
den for rammerne af de foranstaltninger, der er truf­
fet i henhold til artikel 3, dog højst til. ..«. 
2.4.2. Udvalget anser den i artikel 4 indeholdte diffe­
rentiering af den tidsmæssige begrænsning af betalings­
pligten for hensigtsmæssig. Det gør opmærksom på, at 
kravene, der er nævnt under litra a) omfatter løbende, 
26. 4. 79 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 105/17 
tilbagevendende ydelser hidrørende fra arbejdsforholdet, 
f.eks. lønnen. Litra b) i bestemmelsen omhandler der­
imod engangsydelser, som er knyttet til en bestemt begi­
venhed, såsom sygdom, jul osv. En tidsmæssig 
begrænsning på 3 måneder af de under litra b) nævnte 
krav ville være urimeligt strengt for lønmodtageren. 
2.5. Artikel 5 
2.5.1. Udvalget gør opmærksom på, at de finansielle 
midler i de fleste medlemsstater, hvor der allerede er truf­
fet foranstaltninger i overensstemmelse med dette direk­
tivforslag, udelukkende tilvejebringes af arbejdsgiveren. 
Dette er også berettiget, da arbejdstagerne ikke har ind­
flydelse på arbejdsgivernes manglende betalingsevne, 
som udelukkende hører til de risici, som virksomheden 
må tage. Man bør derfor stille det spørgsmål, om formu­
leringen »lønmodtagerne må ikke alene deltage i tilveje­
bringelsen af midler« er hensigtsmæssig. 
2.5.2. Udvalget går i øvrigt ud fra, at medlemsstaterne 
også har mulighed for offentlig finansiering af de for­
anstaltninger de træffer. 
2.5.3. Medlemslandene bør på nationalt plan kunne 
fastlægge, hvordan ansøgningen fra en lønmodtager, der 
er berettiget til at fremsætte krav, skal indgives. Punk­
tummet i artikel 5, litra c) »ansøgningen kan indgives 
mundtligt« foreslås derfor slettet. 
2.5.4. På grundlag af disse overvejelser og samtidig 
som tilpasning til de ændringer, der er foreslået til artikel 
3, bør artikel 5 ud fra de der angivne grunde affattes 
således: 
»Medlemsstaterne træffer foranstaltningerne i hen­
hold til artikel 3 under, iagttagelse af følgende prin­
cipper: a) Såfremt en institution får pålagt at gennemføre 
foranstaltningerne, skal dens aktiver være 
uafhængige af arbejdsgiverens driftsaktiver og 
anbragt således, at de ikke kan gøres til genstand 
for en insolvenssag; 
b) arbejdsgiveren må bidrage til finansieringen; det 
offentlige og evt. også lønmodtageren kan bi­
drage hertil; 
c) Udbetaling sker efter ansøgning fra den lønmod­
tager, der er berettiget til at fremsætte krav; an­
søgningen kan indgives fra det tidspunkt, hvor 
arbejdsgiveren blev ude af stand til at opfylde sine 
forpligtelser og skal indgives inden 6 måneder; 
d) institutionens betalingspligt over for den lønmod­
tager, der er berettiget til at fremsætte krav, ind­
træder uafhængigt af, om den pågældende ar­
bejdsgiver har opfyldt sine forpligtelser i henhold 
til de foranstaltninger, som medlemsstaterne 
ifølge artikel 3 skal træffe; 
e) medlemsstaterne må kun gøre udbetaling af­
hængig af, om kravene er ubestridte, eller om de 
sandsynliggøres«. 
2.5.5. Udvalget går i øvrigt ud fra, at medlemsstaterne 
i forbindelse med gennemførelsen af de foranstaltninger, 
som de træffer, kan oprette institutioner for bestemte 
sektorer eller erhvervsgrene, og at den nødvendige finan­
siering finder sted inden for disse sektorer. 
2.5.6. Desuden burde direktivet indeholde bestem­
melser, om at arbejdstagerens krav mod arbejdsgiveren 
overgår til den institution, der har opfyldt kravet, når 
førstnævnte har modtaget betaling. Herved kan den 
pågældende institution over for arbejdsgiveren gøre et 
erstatningskrav gældende, der svarer til det udbetalte 
beløb. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. november 1978. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Fabrizia BADUEL GLORIOSO 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne: 
På side 4 skulle punkterne 2.2.1 og 2.2.2 erstattes med følgende: 
»Afdelingen bemærker, at det i tilfælde, hvor den i pkt. a) nævnte behandling ikke har fundet sted, 
ikke klart er fastlagt, hvornår en sådan periode kan betragtes som værende påbegyndt. Af hensyn til 
betingelserne i punkterne b) og c) er det derfor nødvendigt at bestemme, hvornår et sådant tidspunkt 
objektivt kan opfattes som indtruffet. Dette lader sig gøre, hvis man erstatter begge betingelser i punk­
terne b) og c) i direktivforslagets artikel 2 med et nyt punkt b) med følgende indhold: 
Nr. C 105/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 79 
b) (såfremt) en sådan fremgangsmåde viser sig at være overflødig på grundlag af regnskabet eller an­
den pålidelig dokumentation eller viden om faktiske forhold, der uigendriveligt kan dokumentere 
manglende aktiviteter. Retsmyndigheden skal, når en arbejdstager anmoder herom, som hastesag 
med øverste prioritet, træffe afgørelse om, hvorvidt de nævnte omstændigheder faktisk forelig­
ger«. 
Begrundelse 
Begrundelsen fremgår af ændringsforslagets Ordlyd. 
Resultatet af afstemningen 
7 stemte for, et stort flertal stemte imod, og 31 undlod at stemme. 
Vedtagelsen af et ændringsforslag, som blev fremsat på mødet, medførte en ændring af følgende passus i 
afdelingens udtalelse: 
Side 7, pkt. 2.5.4., litra b) 
»b) Arbejdsgiveren, lønmodtageren og det offentlige kan deltage i tilvejebringelsen af midler, men 
lønmodtageren kan ikke gøre dette alene.« 
Resultatet af afstemningen om det pågældende ændringsforslag: 
Et stor flertal stemte for, 3 stemte imod, og 9 undlod at stemme. 
Udtalelse om Kommissionens forslag om Det europæiske Fællesskabs arrangement med 
generelle toldpræferencer for 1979 
(dok. KOM(78) 470 endel.) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De Euro­
pæiske Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 13. oktober 1978 i medfør af artikel 198 i traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 163. plenarforsamling afholdt i Bruxelles, 
den 29. og 30. november 1978 sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR - under henvisning til beslutning truffet af dets præsidium 
den 18. oktober 1978 om at pålægge Afdelingen for for­
bindelser med tredjelande at udarbejde udtalelsen, 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det . . .. . . . . . .... .. e 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 198, "ndLer henvisning til udtalelse vedtaget af Afdelingen for 
forbindelser med tredjelande pa mødet den 14. november 
1978, 
under henvisning til Rådets anmodning af 13. oktober under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
1978 om en udtalelse, Dietmar Cremer,