EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 13.10.2011 
SEK(2011) 1173 endelig 
  
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
RESUME AF KONSEKVENSANALYSEN 
Ledsagedokument til 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TI L EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
Forbedring af virkningen af EU's udviklingspolitik: En dagsorden for forandring 
{KOM(2011) 637 endelig} 
{SEK(2011) 1172 endelig}  
 
DA 2   DA 1. PROBLEMSTILLING: Hvad er problemet he lt præcist, hvem berøres mest, og 
hvorfor er offentlig indgriben påkrævet? 
På baggrund af den aktuelle verdenssituation, de store in ternationale udfordringer1, debatten 
om bistandens legitimitet og den nye sa mmenhæng både på EU-niveau (rammerne for 
indsatsen udadtil efter Lissabontra ktaten) og internationalt niveau  (G20, IFI, FN) er der brug 
for forandring for at " forbedre virkningen af EU's udviklingspolitik ". Målet er, at EU's 
udviklingspolitik skal udformes, så den kan anvendes til at tackle udfordringerne i det 
kommende årti og til at sætte partnerlandene i stand til at gennemføre de forandringer, der er 
nødvendige for selv hurtigere at  kunne gøre fremskridt med hensyn til fattigdomsbekæmpelse 
og opfyldelse af årtusindudviklingsmålene. 
Aktuel forskning2 viser, at de globale bi standstildelingsmønstre er blevet forringet siden 2005, 
hvor Pariserklæringen blev vedtaget. En række problemer underminerer virkningen af EU's og 
andre aktørers udviklingspolitikke r. For det første kan der kons tateres en større spredning af 
bistanden, samtidig med at den offentlige udviklingsbistand er blevet forøget. Der er en tendens til, at bistanden ydes i mindre dele. Samtidig bliver der stadig flere donorer. Donorer 
opererer på globalt plan i fler e lande og, i disse lande, i flere sektorer. Også på sektorplan 
bliver der stadig flere donorer . I 2007 modtog 41 % af alle sekt orer i modtagerlandene støtte 
fra mere end tre EU-donorer.  
For det andet medfører de mange forbindels er mellem donorer og partnerlande en stor 
koordineringsindsats, som især er en bela stning for partnerlandene, men også for 
donorrepræsentanter på område t. Overlapninger i donorernes - herunder medlemsstaternes - 
indsats og den manglende koordinering  kan føre til pludselige huller i den 
geografiske/sektorielle dækning (s åkaldte "forsømte lande" (aid orphans)) og skabe en usikker 
situation for partnerlandene og de vigtigste støttemodtagere i disse lande, som ofte omfatter 
de mest sårbare grupper.  
De langsigtede omkostninger ved ineffektiv bi stand analyseres i akademiske kredse ud fra 
deres indvirkning på kvaliteten af partnerlandenes forvaltnin g og modtagerlandenes økonomi. 
Oplysninger om sådanne omkostninger gives som regel kvalitativt, selv om de i nogle tilfælde gives kvantitativt i forbindelse med økonomisk væ kst, som der er give t afkald på, eller 
omkostningsforøgelser på grund af manglende  forudsigelighed i udvi klingsfinansieringen
3. 
Langsigtede omkostninger, som alene skyldes bistandens spredning, medfører f.eks., at 
regeringer hverken er i stand t il at bringe orden i deres projektporteføljer eller skaffe sig 
overblik over investeringer og  aktiviteter, der er finansie ret ved hjælp af støtte, at 
planlægningen ikke er effektiv, og at  bistanden spredes geografisk osv.4.  
                                                 
1 Som f.eks. finanskrise, klimaændringer, adgang  til energi, fødevareusikkerhed, migrationspres, 
statsskrøbelighed, regionale konflikter og international sikkerhed, fremkomst af nye 
magter/investorer/donorer. 
2 "Trends of In-country Aid Fragmentation and Donor Proliferation: An Analysis of Changes in Aid 
Allocation Patterns between 2005 and 2009", rapport på vegne af OECD's Task Team on Division of 
Labour and Complementarity, første udkast – 24. mart s 2011, endelig version endnu ikke offentliggjort. 
3 "Aid Effectiveness Agenda: Bene fits of a European Approach"  
http://ec.europa.eu/development/icenter/repos itory/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf  
4 Idem. 
 
DA 3   DA 2. ANALYSE AF NÆRHEDSPRINCIPPET: Er en  indsats på EU-niveau berettiget i 
lyset af nærhedsprincippet (behov og merværdi ved EU-indsatsen)?  
I henhold til Lissabontraktaten er udviklin gspolitikken en delt kompetence mellem 
Kommissionen og medlemsstaterne . Kommissionen vil bidrage til at forbedre virkningen af 
sin bistand, samtidig med at den fuldt ud erkender , at andre dimensioner, aspekter og aktører 
(som f.eks. politiksammenhæng til befordring af udvikling, støtteformer, et lands ejerskab 
osv.) er komplementære og bør overvejes nærm ere, eftersom de har indflydelse på den 
overordnede virkning af EU's udviklingspoli tik. EU's rolle med hensyn til at fremme 
koordinering og sammenhæng samt dens evne til at  samle tjenester og ressourcer og til at føre 
EU-dialogen med partnerlandene er derfor nødvendig, eftersom medl emsstaterne ikke i 
tilstrækkelig grad alene kan varetage disse f unktioner. De aktioner, der koordineres af EU 
som helhed, har derfor en merværdi – so m set ud fra den politiske og finansielle 
løftestangseffekt - er større end de 27 medlemsstaters og Kommissionens individuelle 
aktioner tilsammen5. I en undersøgelse fra 20096 blev de mulige fordele ved en europæisk 
tilgang til bistandseffektiviteten vurderet til at være 3-6 mia. EUR pr. år.  
Som fremhævet i den offentlige høring om  grønbogen bør Kommissionen koncentrere den 
forvaltede bistand om et mere begrænset anta l sektorer og områder. Der bør foretages mere 
strategiske valg end tidligere under hensyntag en til EU's komparative fordele og muligheder 
for at opnå en betydelig vir kning. Kommissionen kan også spille en førende rolle med hensyn 
til at iværksætte og koordinere en bedre ar bejdsdeling mellem EU og medlemsstaterne. 
For i den forbindelse at sikre den størst mulige merværdi kunne specialisering og bedre 
arbejdsdeling anvendes til at opnå øget effektivitet, stordriftsfordele og lavere 
transaktionsomkostninger, og de herved opnåede fordele kunne anvendes til yderligere at styrke de tilgængelige finansie lle ressourcer og til at øge EU's forhandlingsstyrke, hvorved 
EU vil være endnu bedre placere t til at spille en førende rolle på globalt niveau.  
3. EU-INITIATIVETS MÅLSÆTNINGER: Hv ilke politiske hovedmålsætninger 
forventes opfyldt? 
Som fastsat i traktaten er hovedformålet med EU 's udviklingspolitik og praksis at nedbringe 
fattigdom i forbindelse med bæredygtig udvik ling. De internationalt anerkendte mål i 
forbindelse med denne målsætning, som EU har ti lsluttet sig, er årtusi ndudviklingsmålene. En 
vigtig international konference i september 2010
7 understregede, at der er  stor forskel på, hvor 
langt man på nuværende tidspunkt er nået i opf yldelsen af årtusindudviklingsmålene, og selve 
disse mål på et tidspunkt, hvor der resterer mindr e end 5 år. De manglende  fremskridt i visse 
lande og regioner (navnlig i Afrika syd for Sahara) og i opfyldelsen af visse af 
årtusindudviklingsmålene (navnlig sundhedspleje for mødre og børn) giver især anledning til 
bekymring.  
                                                 
5 Som påpeget ovenfor under henvisning til undersøgelsen  om "Aid Effectiveness Agenda: Benefits of a 
European Approach" fra oktober 2009  
 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf  
6 "Aid Effectiveness Agenda: Benefits of a Euro pean Approach", HTPSE Limited, oktober 2009, 
http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf   
7 FN-plenarmøde på højt plan om årtusindudviklingsmålene, New York. 
 
DA 4   DA I betragtning af den indsats,  som stadig er nødvendig for at nå årtusindudviklingsmålene 
inden 2015, er EU nødt til hurtigt at forbedre vi rkningen af sin bistand på bekæmpelse af 
fattigdom. Efter 2015 bør EU fortsat støtte den globale indsats, indtil fattigdom er fuldstændig 
udryddet. Formålet med det foreslåede program fo r forandring er således at sikre, at hver 
enkelt euro i EU-udviklingsbist and skaber den størst mulige virkning på bekæmpelse af 
fattigdom i udviklingslandene for at optimere EU's bidr ag til opfyldelsen af 
årtusindudviklingsmålene og udryddelse n af fattigdom på lang sigt.  
Det antages, at virkningen på fattigdomsbekæ mpelse vil kunne forbedres ved geografisk og 
sektorielt at koncentrere EU's bistand om et mere begrænset antal lande og regioner frem for 
at sprede alt for mange små støttebeløb globa lt. Kommissionen vil derv ed forblive en global 
aktør på udviklingsområdet, samtidig med at den som donor vil kunne koncentrere sin bistand 
om de sektorer og lande, hvor  virkningen er størst.  
Til støtte for denne indsats bidrager dagsordenen for politiksammenhæng til befordring af 
udvikling også til bedre reelle  resultater i EU's udviklingssa marbejde, idet den begrænser 
uoverensstemmelser og skaber synergier melle m målene for de in terne politikker og 
udvikling. Der bør desuden tages sigte på øget sammenhæng mellem målene for den eksterne 
politik og udvikling.  
4. POLITISKE ALTERNATIVER: Hvilke al ternativer er overvejet, og hvilke er 
vurderet udførligt? 
I konsekvensanalysen er indkredse t fire vigtige alternativer:  
Det første alternativ vedrører status quo , dvs. at bistandstildelings- og 
gennemførelsesprocesserne ikke ændres i forhold til det nuværende system (ingen yderligere EU-aktioner), og at den udviklings bistand, der forvaltes af Ko mmissionen, derfor fortsat vil 
gå til en lang række sektorer og lande. EU fo rtsætter med andre ord med at gøre "alt overalt", 
hvorved problemet med bistandens spredning ikke løses. Dette al ternativ er blevet vurderet 
nærmere i forbindelse med den nuværende sp redte og fragmenterede EU-udviklingsbistand, 
som danner grundlag for fremskridt he n imod et mere effektivt system.  
Det andet alternativ vedrører sektorfokus. For at begrænse sektorspredningen af EU's bistand 
vil Kommissionen først og fremmest fokusere på visse områder og sektorer, især hvor den har 
komparative fordele, men den vil fortsat yde bistand til en lang række lande - lige fra de 
fattigste lande til de mest avancerede udviklingslande (fra LDC-lande til BRICS-lande). 
Det tredje alternativ vedrører geografisk fokus . For at begrænse den geografiske spredning af 
EU's bistand vil Kommissionen rette sin støtte  mod et begrænset antal lande (valgt ud fra 
deres behov, kapaciteter, interesser og forpligtelser), men bi standen vil fortsat dække en bred 
vifte af sektorer.  
Under det fjerde alternativ vil EU både an vende sektorfokus og geografisk fokus ved at 
foreslå en differentieret tilgang til tildeling af udviklingsbista nd og et tilbud om bistand, der er 
koncentreret om et begrænset antal sektorer.  
Der gøres ikke i konsekvensanalysen noget fors øg på at undersøge forudbestemte valg af 
sektorer og geografiske områder. Konsekvens analysen efterprøver derimod principperne
 for 
sektorkoncentration og geografisk di fferentiering. Det endelige va lg af sektorer og lande vil 
være resultatet af en de taljeret landebaseret analyse og dial og på grundlag af de etablerede 
 
DA 5   DA principper om ejerskab og partnerskab, der er  knæsat i Pariserklæri ngen, og dialogen med 
andre donorer, især EU-medlemsstaterne, in den for rammerne af adfærdskodeksen om 
arbejdsdeling.  
Øget politiksammenhæng til be fordring af udvikling, en bedr e EU-koordination, valg af 
støtteformer og den samlede tilgængelige udvik lingsbistand, som også alle er afgørende 
faktorer for, om EU når sine udviklingsmål, vil være relevante konstanter for hve r enkelt af de 
fire alternativer. Disse elementer behandl es derfor ikke i konsekvensanalysen.  
5. KONSEKVENSANALYSE: Hvad er de vigt igste økonomiske, miljømæssige og 
sociale konsekvenser af hvert enkelt altern ativ målt i (kvantificerede/pengemæssige) 
fordele og omkostninger (herunder skøn over den administrative byrde, andre 
omkostninger ved overholdelse af regl erne og gennemførelsesomkostninger for 
offentlige forvaltninger)?  
Alternativ 1  
Under status quo -alternativet vil den bistand, der forva ltes af Kommissionen, fortsat gå til en 
bred vifte af sektorer og modtagerlande. Kommissionen vil således bevare en global og 
tværsektoriel tilstedeværelse, der muligvis vil give den indflydelse på alle områder og en 
mulig løftestangseffekt i alle lande. Status quo -alternativet løser ikke problemet med 
bistandens spredning og fragmentering, og der vil derfor være øget risiko for ineffektivitet i 
det fremtidige bistandsprogram. Endvidere vil de  knappe bistandsmidler fortsat være alt for 
spredt, hvilket vil begrænse virk ningen heraf og medføre, at EU -bistanden mister sin relevans, 
legitimitet og synlighed.  
Alternativ 2  
Øget sektorfokus kan bidrage til at forbedre virkningen af EU's bistand, idet ressourcerne 
koncentreres om et begrænset antal sektorer, og EU's kritiske masse derved øges. Det kan også øge EU's specialiserede ekspertise, synlighe d og image i en række sektorer, særlig i de 
sektorer, hvor den har en aner kendt komparativ fordel. Kommi ssionen vil desuden bevare sin 
globale synlighed på udviklingsområdet, hv ilket åbner op for indflydelse og en mulig 
løftestangseffekt i alle lande . Med sektorkoncentration kan de r dog opstå et muligt misforhold 
mellem Kommissionens begrænsede tilbud og efte rspørgslen fra partnerlande. Det kan gøre 
det vanskeligt at anvende alle ressourcer. En  topstyret tilgang til sektorkoncentration vil 
desuden underminere et lands ejerskab (et aner kendt vigtigt element i bistandseffektivitet og 
for overordnet succes på udviklingsområdet).  
Alternativ 3
 
Øget geografisk fokus kan bidrage til at forb edre virkningen af EU's bistand, idet de 
begrænsede ressourcer rettes mod de lande, hvor behovet er størst, og hvor bistanden kan 
have den største virkning. Komm issionen kan derved anvende en differentieret tilgang til 
bistandstildeling og partnerskaber baseret på en omfattende politisk dialog og politikdialog 
med alle partnerlande. EU vil herige nnem kunne indkredse den mest velegnede 
samarbejdsform for på et informeret og objekti vt grundlag at kunne tage  stilling til de mest 
effektive politikkombinationer, støtteniveauer, fi nansielle instrumenter og støtteordninger.  
Geografisk fokus kan dog medføre en svækkelse af  EU's indflydelse og løftestangseffekt i 
visse lande og regioner, hvor den ikke længere  opererer. I mangel af øget koordination og 
 
DA 6   DA arbejdsdeling mellem EU og me dlemsstaterne er der også ri siko for, at kløften mellem 
favoriserede lande og forsømte lande (donor darli ngs og donor orphans) bliver større på et 
tidspunkt, hvor et stigende antal EU-donorer er  i færd med at begrænse deres porteføljer og 
trække sig ud af en række udviklingslande. Be gge problemer kan dog begrænses ved hjælp af 
ledsagende foranstaltninger som f.eks. en st rategi for gradvis tilbagetrækning, indgåelse af 
nye former for partnerskaber med de lande, so m ikke længere modtager tilskud, og opnåelse 
af fremskridt i den fælles programmering og arbejdsdeling. 
Alternativ 4  
Øget sektorfokus og geografisk fokus kan bidrag e til væsentligt at forbedre virkningen af 
EU's bistand gennem en bedre og mere strate gisk anvendelse og tildeling af de knappe 
bistandsressourcer. EU v il derved kunne øge sin kritiske ma sse i visse sektorer og lande og 
opnå øget forhandlingsstyrke og lø ftestangseffekt på ressourcer og  politikker. Ved at foregå 
med et godt eksempel kan Kommissionen øge syn ligheden og legitimiteten  af sin bistand og 
opfordre EU's medlemsstater til at gøre det sa mme. Det vil ligeledes styrke Kommissionens 
rolle som initiativtager og koordinator, na vnlig med hensyn til vigtige aspekter af 
arbejdsdeling. 
6. SAMMENLIGNING AF ALTERNATIVER: Hvad er det foretrukne alternativ og ud 
fra hvilke kriterier el ler hvilken begrundelse? 
I konsekvensanalysen konkluderes, at  alternativ 4 er de t stærkeste alternati v. Det vil resultere 
i en mere strategisk, berettiget og synlig tilde ling af EU's knappe bistandsmidler, som frem for 
at blive spredt over alt for mange sektorer og lande som i status quo -alternativet (alternativ 1) 
vil blive koncentreret om de områder, hvor be hovet er størst, og hvor de vil kunne have den 
største virkning på fattigdom. Alternativ 4 fore ner styrken i hver enkelt af alternativerne 2 og 
3 og afhjælper nogle af de begrænsninger, der er forbundet med et samlet fokus (sektorfokus 
eller geografisk fokus).  
Den tilgang, der anvendes under alternativ 4, vil gøre det muligt for Kommissionen at opnå en 
mere afbalanceret og strategisk rolle som donor,  hvilket kan have en positiv afsmitning på 
dens synlighed og image.  
7. KONTROL OG EVALUERING: Hvordan kons tateres de faktiske omkostninger og 
fordele og opnåelsen af de ønskede virkninger? 
Kommissionen har allerede i ndført ordninger med regelmæ ssig kontrol og evaluering, som 
dækker hele dens bistandspr ogram. Kommissionen evaluerer på nuværende tidspunkt lande- 
og temastrategier samt individuelle progr ammer og projekter. Ved mere omfattende 
evalueringer vurderes komplementariteten og synergierne mellem de forskellige 
lovgivningsinstrumenter, herunde r ikke-udgiftskrævende aktivite ter. Komplekse evalueringer 
kan ligeledes omfatte overordnede politiske måls ætninger, som er fastsa t i relevante politiske 
processer, og behandle tværgående spørgsmål,  der er relevante for alle eller flere 
lovgivningsinstrumenter. Kommissionen sørger så vidt muligt for, at alle berørte parter 
inddrages i evalueringen af  EU's bistand, herunder i fælles evalueringer.