Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

- »Kommissionens arbejdsdokument "Mod det femte rammeprogram: videnskabelige og teknologiske mål"«,

- »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om femte rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002)«, og - »Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om det femte rammeprogram for Det Europæiske Atomenergifællesskabs (Euratom) indsats inden for forskning og uddannelse (1998-2002)« () (97/C 355/09)

Kommissionen besluttede den 20. februar 1997 under henvisning til artikel 198 og Rådet besluttede den 23. maj 1997 under henvisning til artikel 130 I, stk. 1 og 2, i EF-traktaten og artikel 170 i Euratom-traktaten at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede Giannino Bernabei til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 24. juli 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 348. plenarforsamling af 1. og 2. oktober 1997, mødet den 1. oktober 1997, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs henstillinger

Betragtninger:

1.1. det femte rammeprogram fremlægges på et historisk tidspunkt, som kendetegnes ved globalisering, markedsliberalisering, en accelererende innovationsproces og EU's udvidelse med nye lande, hvilket kræver en højere grad af koncentration, fleksibilitet, koordinering og sammenhæng i EU-forskningen på samtlige niveauer;

1.2. det er presserende nødvendigt at justere de flerårige FTU& D-programmer med udgangspunkt i en fælleseuropæisk strategi, som tager sigte på en sammenhængende og koordineret ramme, således at man kan opfylde behovene for forbedring af konkurrenceevnen inden for samtlige systemets bestanddele samt forbedre beskæftigelsen, ud fra et samhørighedssynspunkt;

1.3. det er ønskeligt direkte at inddrage forskerne og de endelige brugere, herunder især de forskellige former for små og mellemstore virksomheder, straks fra rammeprogrammets udformning og helt frem til den innovative anvendelse af forskningsresultaterne;

1.4. det er nødvendigt at rette EF-forskningen mod et begrænset antal udvalgte mål, idet man bør koncentrere sig om dem, som fører til en europæisk merværdi, herunder forbedring af leveforholdene og sundhedsvilkårene; resultaterne må gøres synlige og håndgribelige, så der opnås opbakning fra borgernes side;

1.5. der er behov for en ny programopbygning, således at samtlige forskningsaktiviteter på de forskellige niveauer rettes mod løsning af komplicerede problemer ved hjælp af gennemsigtige, indbyrdes sammenhængende, fleksible og omkostningslave mekanismer;

1.6. der er brug for en ny integreret indfaldsvinkel til koordinering af forskningsindsatsen på nationalt, EU- og europæisk plan samt koordinering med andre EF-instrumenter inden for strukturpolitik og samarbejde, således at der nås frem til et entydigt system, der formår at tage verdensmarkedets udfordringer op;

1.7. der er behov for en kritisk masse af finansielle midler til rammeprogrammet, som står i forhold til den ambitiøse målsætning, dvs. styrkelse af den europæiske, videnskabelige topekspertise til gavn for konkurrenceevnen, væksten og beskæftigelsen i hele Den Europæiske Union.

Med udgangspunkt i ovenstående betragtninger henstiller ØSU til Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet:

1.8. at styrke instrumenterne til teknologisk og industriel prognosticering og evaluering, med det sigte at medvirke til at fastlægge Fællesskabets FTU& D-strategi, under fuld inddragelse af forskningsaktørerne og forskningens endelige brugere;

1.9. at supplere rammeprogrammets generelle principper og kriterier med mere selektive prioriteter, som bakkes op af klare parametre og tidsplaner, inden for rammerne af den institutionelle dialog;

1.10. at sørge for den nødvendige sammenkobling mellem EU- og nationale aktiviteter ved brug af retsgrundlaget i artikel 130 K, L og N i lyset af resultaterne af Det Europæiske Råd i Amsterdam, hvor afstemningsproceduren med kvalificeret flertal også blev udstrakt til at omfatte rammeprogrammet;

1.11. at udarbejde nøgletal, som giver et systematisk overblik over europæiske, EU- og nationale FTU& D-tiltag, således at forskningens aktører og endelige brugere kan trække på de forskellige FTU-instrumenter;

1.12. at håndtere en integreret indfaldsvinkel med et stærkt samspil mellem tværgående og tematiske programmer og med andre EF-instrumenter inden for strukturpolitik og internationalt samarbejde, ved hjælp af fastsættelse af klare og relevante mekanismer og metoder;

1.13. at indgå hensigtsaftaler med andre europæiske forskningsorganer og i første række med Eureka, ved at udnytte det forhold, at Eureka-programmet for mellemlang sigt og det femte rammeprogram forelægges samtidig.

Endvidere går ØSU ind for:

1.14. at sørge for en yderligere sondring mellem de tre typer aktiviteter inden for programmet FTU og demonstration: nøgleaktioner, generisk forskning og grundforskning inden for FTU, samt støtte til forskningsinfrastrukturer;

1.15. at koncentrere forskningen om et begrænset antal nøgleaktioner (9-10), der defineres som en »cluster« af små og store projekter med kvantitative mål og en begrænset, resultatbaseret køreplan; hertil bør der afsættes mindst én milliard ecu i offentlige og private midler;

1.16. at definere omfanget af den generiske forskning og den teknologiske grundforskning ud fra et samspil og koordinering med nøgleaktionerne, men samtidig gøre omfanget bredere, så der sørges for kontinuitet og den nødvendige fleksibilitet inden for rammeprogrammerne ved at der tilstræbes nye mål og sørges for, at de nye teknologier i så vid udstrækning som muligt trænger helt frem til den europæiske industrisektor;

1.17. at der inden for alle særprogrammer og i nøgleaktionerne etableres enheder til forudsigelse, innovation og koordinering med det sigte at sørge for forbindelser mellem EU's forskellige politikker og aktiviteter;

1.18. at sørge for, at der til det femte rammeprogram afsættes et mindstebeløb på 17 mia. ecu, fordelt på et begrænset antal tematiske programmer og nøgleaktioner og med større vægt på tiltag inden for de tværgående aktioner samt med en større rækkevidde end disse;

1.19. at øge EU's indsats inden for de tværgående aktioner, navnlig med hensyn til innovation og udvikling af SMV'er i disses forskellige former;

1.20. at sørge for synlighed og sammenhæng i det internationale samarbejde i de forskellige geografiske områder, behovsanalyse, videnskabelig topekspertise, gensidig interesse og løsning af fælles problemer;

1.21. at styrke indsatsen til formidling og udnyttelse af resultaterne, både inden for de tematiske programmer og nøgleaktionerne, bakket op af en specifik målrettet indsats;

1.22. at lede forskeruddannelsen og -mobiliteten mere i retning af snævrere forbindelser mellem erhvervslivet, herunder navnlig SMV, universiteter og forskningsorganer;

1.23. at præcisere og styrke FFC's og dets institutters strategiske rolle, herunder især Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier (IPTS), som et center for tværinstitutionel ekspertviden, med det sigte at understøtte EU's beslutningstagning og at udbygge den europæiske og internationale dimension i FTU-aktiviteterne;

1.24. at sørge for gennemsigtigere, enklere og mere strømlinede forvaltningsprocedurer, som er lettere tilgængelige, samt at begrænse omkostninger, tidsplaner og bureaukrati i overensstemmelse med det nødvendige i at genskabe aktørernes og de endelige forskningsbrugeres tillid.

2. Indledning

2.1. Generelt imødekommer Kommissionens forslag, i det mindste delvis, behovet for at EF-forskningen koncentreres og målrettes om nogle nøje fastlagte mål samt behovet for fleksibilitet og gennemsigtighed i forvaltningen.

2.2. Kommissionen forsøger sig med at gå i en ny retning ved at ændre fokus i EF's forskningsaktivitet fra nøgleteknologier og i stedet gå over til en flersektoriel og flerfaglig problemløsningsindfaldsvinkel med det sigte at integrere og koncentrere samtlige kort-, mellem- og langsigtede bestræbelser omkring fælles målsætninger.

2.3. Forslaget lider under den tendens, som kendetegnede særprogrammerne under de tidligere rammeprogrammer, hvor der nærmest var tale om evighedsmaskiner. Endvidere skorter det på passende tiltag til at fastlægge strategiske kriterier, som ville gøre nogle få prioriterede FTU-aktioner legitime og give dem en objektiv værdi. Det er endvidere nødvendigt at koncentrere indsatsen om et begrænset antal problemer, således at både den nationale og den europæiske indsats i overensstemmelse med principperne om subsidiaritet og koordinering (som omdefineret i Amsterdam-traktaten) kan tage sigte på synlige, håndgribelige løsninger, som borgerne kan forstå, og som imødekommer målene om konkurrenceevne, beskæftigelse og økonomisk og social samhørighed.

2.4. Teknologi- og markedsprognoser og disses potentielle udvikling er en forudsætning, hvis »policy-making« skal udmønte sig i forskning af høj kvalitet; prognoserne skal opstilles via et reelt samarbejde med forskningens brugere. Man må også vurdere følgerne af den teknologiske udvikling.

2.5. En systematisk og løbende vurdering af et fælles forskningsprojekts merværdi - og dermed fleksible muligheder for at foretage nødvendige ændringer over en længere periode - forudsætter et begrænset antal mål og en fast køreplan for opnåelse af konkrete resultater, hvor der skal tages udgangspunkt i de hidtil opnåede resultater eller mangel på samme.

2.6. De tre tematiske programmers underinddeling i 16 nøgleaktioner, 13 »generelle aktiviteter vedrørende udvikling af generiske teknologier, samt grundforskning« og 3 aktiviteter i forbindelse med »støtte til forskningsinfrastrukturen« ud over 3 tværgående programmer med 15 specifikke målsætninger må forventes at give anledning til stor forvirring og skabe alvorlige problemer for rammeprogrammets forvaltning. Dertil kommer den specifikke FFC-aktion og uafhængig forvaltning af Euratom-aktioner, hvori indgår en specifik nøgleaktion, 5 grundlæggende og generiske forskningsaktiviteter og en støtteforanstaltning vedrørende infrastruktur. Mangelen på klare kvantificerede kriterier for udvælgelse af forskningsalternativer afspejles i Kommissionens valg af nøgleaktioner. Hovedparten af disse er simpelthen en udvidelse af særprogrammerne under det 4. rammeprogram, defineret sektor for sektor, men der tages ikke højde for komplekse, flerfaglige og flersektorielle problemer.

2.7. Identificering af nøgleaktioner af flersektoriel og flerfaglig karakter inden for rammeprogrammet kræver præcise, utvetydige procedurer til koordinering, funktionsmæssig integration og fastlæggelse af ansvarsbeføjelser inden for de kommissionsafdelinger, som forvalter rammeprogrammet og håndterer de øvrige EU-foranstaltninger. Desuden kræver behovet for at opbygge en kritisk masse af ressourcer, som svarer til de strategiske målsætninger, et samarbejde med relevante nationale programmer og initiativer i henhold til artikel 130 K, 130 L og 130 N i EU-traktaten samt med andre ordninger og europæiske organisationer for videnskabeligt og teknologisk samarbejde.

2.8. Imidlertid foreligger der ingen oplysninger om de samlede bevillinger til rammeprogrammet eller om, hvorledes bevillingerne skal fordeles på de forskellige aktiviteter. Det er derfor særdeles vanskeligt at opstille en liste over vægtede prioriteter og at afgive en begrundet udtalelse om spørgsmålet. Den procentvise fordeling på tematiske programmer og tværgående programmer, som Kommissionen har forelagt, er ikke tilstrækkelig. ØSU forbeholder sig derfor ret til at afgive en tillægsudtalelse, når de finansielle udsigter for 2000-2004 foreligger og når der formelt er fremsat et forslag om fordeling af rammeprogrammets ressourcer på de enkelte særaktiviteter, jf. EU-traktatens artikel 130 I, samt ressourcerne til det femte Euratom-rammeprogram (Euratom-traktatens artikel 170). Der bør opereres med et begrænset antal aktioner - 9 eller 10 - som formår at opnå støtte fra den europæiske befolkning og dermed foranlediger medlemsstaterne til at afsætte ressourcer.

2.9. Fastlæggelse af nøgleaktioner med sigte på brugernes behov ved hjælp af kort- eller mellemfristet forskning i »problem-solving« ville gøre det lettere at definere områder for generisk forskning og grundforskning som et middel til at bevare »teknologi-lead« forskning på mellemlang og lang sigt.

2.10. De teknologiske sektorer til generisk forskning og grundforskning bør udvælges på områder, hvor det europæiske videnskabelige samfund formår at konkurrere med verdens bedste og dermed bidrage til udviklingen af funktionelle teknologier, som kan fremme gennemførelsen af nøgleaktionernes målsætninger.

2.11. I Kommissionens dokument kastes der ikke lys over mekanismerne for et samspil mellem nøgleaktionerne, programmerne for generisk forskning og grundforskning og aktionerne til støtte for forskningsinfrastruktur på den ene side, og de tre større tværgående programmer om den europæiske forsknings internationale rolle, innovation og små og mellemstore virksomheders deltagelse samt udvikling af de menneskelige ressourcer på den anden.

2.12. ØSU går stærkt ind for de tværgående programmer og har opfordret til, at man fordobler bevillingerne hertil i stedet for at operere med den procentvise forhøjelse, som Kommissionen foreslår.

2.13. Dette afhænger imidlertid af de konkrete mekanismer, som endnu ikke er fastlagt, men som bør integrere den internationale dimension, innovation og SMV'er samt uddannelse og menneskelige ressourcer i de større tematiske programmer, nøgleaktionerne inklusive; herigennem skal man sikre passende synlighed, gennemsigtighed og vægt.

2.14. Som det fremhæves i Davignon-rapporten, er kvaliteten af EF-forskningen afhængig af en gennemsigtig og effektiv forvaltning. Ensartede og forenklede procedurer for samtlige tematiske programmer og nøgleaktioner, pre-screening af forslag for at øge andelen af udvalgte projekter samt hurtigere opstart af projekter efter deres udvælgelse er bare nogle af målene med den nødvendige revision af rammeprogrammets procedurer. I Kommissionens dokument tydeliggør man ej heller forholdet mellem de større tematiske programmer og deres sammenhæng med andre europæiske FTU-ordninger, såsom Eureka og COST, EMBO, ESA og CERN. Et første positivt skridt i retning af samordning af de tematiske programmer ville bestå i at begrænse antallet af særprogrammer og derved tillige nedskære antallet af tilhørende forvaltningsudvalg.

3. Udformning af en fælles strategi

3.1. Overgangen fra et rammeprogram, der er udformet som en altomfattende paraply for forskningsforanstaltninger, til en konsekvent, strategisk ramme, der målrettes mod forøgelse af den grundlæggende konkurrenceevne og opfyldelse af samfundets, virksomhedernes og borgernes behov, indebærer, at der er brug for teknologiske og industrielle, fremadrettede scenarier på EF-plan, hvor forskningens aktører og de endelige brugere skal være enige om prioriteterne for den videnskabelige og teknologiske udvikling.

3.2. Kun herigennem er det muligt at højne den europæiske forsknings samlede kvalitet og accelerere den dynamiske vekselvirkning mellem forskning, beskæftigelse og marked, ved at sætte fokus på nogle omhyggeligt udvalgte prioriterede aktiviteter, hvor europæiske, fællesskabs- og nationale bestræbelser går sammen om at tilvejebringe en kritisk masse.

3.3. Mangelen på sådanne undersøgelser har forhindret Kommissionen i at opstille klare detaljerede kriterier og mål, og i at tage skridt til utvetydig identificering af, hvilke problemer der kræver hasteløsninger samt hvorledes dette skal gøres effektivt, praktisk og synligt. Desuden berøver dette EF et væsentligt stykke værktøj, som kunne tilvejebringe den fornødne fleksibilitet i den femårige planlægning.

3.4. Endvidere er behovet, således som ØSU har påpeget ved talrige lejligheder, for sådanne undersøgelser klart understreget i det 4. rammeprogram, i form af oprettelsen af instrumenter og initiativer som Det Europæiske Teknologivurderingsnet (ETAN), Det Europæiske Observationscenter for Videnskab og Teknologi (ESTO), Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier i Sevilla (IPTS), Det Europæiske Innovationsovervågningssystem (EIMS), Særprogrammet for Målrettet Socioøkonomisk Forskning, Det Europæiske Observationscenter for Innovation samt udarbejdelsen af den første europæiske rapport om videnskabelige og teknologiske indikatorer i 1994.

3.5. Hele denne række af instrumenter er ikke organiseret på systematisk og koordineret vis; mange befinder sig fortsat på forsøgsstadiet, hvilket fremgår af Kommissionens forslag, som forviser dem til en af de fem særaktioner under det tredje tværgående program »udvikling af de menneskelige ressourcer« og således som det også bekræftes af det forhold, at Kommissionen ved forelæggelsen af det 5. rammeprogram ikke henviser til de resultater og analyser, som disse instrumenter har givet anledning til i de tidligere år.

3.6. Disse instrumenter bør desuden kobles sammen med dem, der undersøger industripolitikkens prioriteter i de forskellige sektorer, under direkte medinddragelse af de industrielle aktører inden for forskning og de endelige brugere ().

3.7. ØSU mener, at mangelen på objektive, relevante indikatorer risikerer at skade legitimiteten af de foreslåede alternativer, der kan opfattes som værende forudaftalte, og som kan føre til, at man blot fastholder de alternativer, som medlemsstaterne allerede har accepteret inden for rammerne af et tidligere indgået kompromis.

3.8. ØSU finder det derfor vigtigt, at foranstaltningerne om prognoser og teknologisk vurdering rationaliseres, styrkes og koordineres inden for det 5. rammeprogram og at de kobles sammen med andre økonomiske og industrielle analyse- og prognoseforanstaltninger, som EF råder over.

3.9. Rent konkret finder ØSU følgende påkrævet:

- I hvert af de tre store tematiske programmer og de tre tværgående programmer bør der indføjes en prognose- og vurderingsaktion, som skal styres af et organ, bestående af repræsentanter for Kommissionen, erhvervslivet, forskningscentre, arbejdsmarkedets parter, brugere og Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier i Sevilla som garanterer repræsentativitet og effektivitet, og som bør trække på resultaterne fra målrettede, socioøkonomiske forskningsprojekter og på analyser af tendenserne inden for teknologi og erhvervsliv i EU.

- Disse enheder bør kontrollere, hvor godt (i henseende til resultater og markedsindvirkning) forskningsindsatsen svarer til de kvantificerede, tidsfastsatte målsætninger i rammeprogrammet og de bør justere målene med udgangspunkt i prognose- og vurderingstendenserne i hele EU og på det globale marked. Deres arbejde bør også danne grundlag for Rådets og Europa-Parlamentets fastlæggelse af de store strategiske mål for EU's forskning, som forslagene til rammeprogrammer og aktioner i henhold til artikel 130 K, 130 L og 130 N bør stemme overens med som led i den femårige planlægningsproces.

- Resultaterne af deres arbejde bør sammenfattes i en detaljeret rapport, som skal ledsage den årlige rapport, der skal forelægges i henhold til EU-traktatens artikel 130 P og som bør forelægges for Rådet, Parlamentet og ØSU. Sigtet er at forsyne EU-institutionerne med passende instrumenter til ændring og omlægning af deres igangværende arbejdsprogrammer. Denne årlige rapport bør indeholde en oversigt over indvirkningen på konkurrenceevnen og beskæftigelsen, konsekvensen mellem relevante nationale og EU-politikker, økonomisk og social samhørighed samt effektiviteten af vekselvirkningen mellem forskning, innovation og marked, især med hensyn til SMV'er.

4. Principper og generelle kriterier

4.1. ØSU noterer sig Kommissionens hensigt om at fastsætte principper og dermed generelle kriterier, som skal målrette EF-forskningsindsatsen mod løsning af borgernes problemer i samfundsmæssig, beskæftigelsesmæssig, sundhedsmæssig og miljømæssig henseende samt sigte mod forbedring af livskvaliteten; endvidere rettes opmærksomheden mod behovene for økonomisk, videnskabelig og teknologisk udvikling i vækstsektorer på områder, hvor konkurrenceevnen bør styrkes, og hvor der foreligger muligheder for store teknologiske fremskridt; der er tillige brug for en kritisk masse i henseende til menneskelige og finansielle ressourcer, samt for støtte til andre EF-politikker og til EF-omspændende aktiviteter, som kun kan gennemføres på dette niveau.

4.2. Efter ØSU's mening gør disse principper og generelle kriterier det imidlertid ikke muligt for Kommissionen at optræde tilstrækkeligt selektivt, når det gælder om at nå de erklærede mål gående ud på at koncentrere forskningsindsatsen om et begrænset antal mål, at yde et større bidrag til formidling og udnyttelse af forskningsresultaterne for at sætte en stopper for det europæiske innovationsparadoks samt at bringe den videnskabelige og teknologiske ekspertviden på linje med det generelle behov for konkurrenceevne inden for EF's økonomiske og sociale system.

4.3. ØSU mener, at den vage formulering af disse principper og kriterier hænger nøje sammen med den manglende fælles strategiske planlægning og mangel på fælles valg af prioriteter. Som allerede påpeget, medfører dette en risiko for at vende tilbage til en »shopping list«-indstilling eller en ren og skær »window-dressing« af det fjerde rammeprogram.

4.4. ØSU mener derfor, at det mere end nogensinde er på sin plads, at der forud for Kommissionens fremlæggelse af formelle forslag til særprogrammer bør stedfinde en tværinstitutionel dialog om fastlæggelse af tydeligere, langsigtede, kvantificerede, prioriterede kriterier.

5. Struktur og metode

5.1. Det femte rammeprograms struktur og metode er af afgørende betydning for overgangen, som er særlig vanskelig, fordi den finder sted på et tidspunkt med historiske ændringer i henseende til globalisering samt informatisering og telematisering af markederne, samt den stadig tiltagende forværring af indviklede problemer, som hænger sammen hermed. Der er derfor på den ene side behov for klarere definitioner, en gennemsigtig forvaltning og fleksibilitet, ligesom man bør være på omgangshøjde med teknologiernes og markedernes udvikling. Endvidere må der tilstræbes konkret problemløsning. På den anden side bør aktørerne og de endelige brugere fuldt ud inddrages i forskningen på alle niveauer. Det gælder om at genskabe tilliden til EU-instrumenterne til udvikling af en europæisk FTU-politik, som kan tage udfordringerne på verdensplan op, og som ikke er begrænset til blot at være et yderligere område, da dette uundgåeligt ville føre til en nedgang i betydningen af FTU.

5.2. Strukturen og metoden i EU's fremtidige aktiviteter på FTU-området skal bibringe erhvervslivet, videnskabsfolk og de endelige brugere en sikkerhed og vise dem en retning, således at der kan opstå den nødvendige synergi, og således at de forskellige komponenter, som alle er nødvendige for at gøre Den Europæiske Union konkurrencedygtig, kan integreres i hinanden.

5.3. På den baggrund peger ØSU endnu en gang på det vigtige i at strukturere programmet således, at samtlige forskningsaktiviteter rettes mod løsning af samfundets, borgernes og EU-erhvervslivets indviklede problemer. Inden for rammerne af de tre tematiske programmer bør der i valget af nøgleaktioner til »problem solving«, i aktiviteterne inden for generisk forskning og grundforskning samt i støtten til store videnskabelige anlæg sørges for fuldstændig interaktion og komplementaritet. Sidstnævnte skal også være et udgangspunkt for delemnerne inden for de tværgående programmer og aktiviteterne i Det Fælles Forskningscenter.

5.4. Kommissionens forslag synes tværtimod at bygge på en adskillelse mellem sektorerne for generisk forskning og de sektorer, som nøgleaktionerne vedrører, uden at der sørges for den nødvendige og ønskelige koordinering. Man bør ikke desto mindre sikre den fornødne fleksibilitet i forskningsaktiviteter, som er rettet mod mellemlange og langsigtede perspektiver.

5.5. Også samspillet mellem de tværgående programmer og de tematiske programmer bringes på bane af Kommissionen, men den forsømmer, på dette stadium, helt at angive, hvorledes dette kan konkretiseres. Denne bemærkning gælder tillige for forbindelsen mellem rammeprogrammet og samarbejdet med tredjelande (se punkt 7.1.4).

5.6. Med hensyn til forbindelsen mellem rammeprogrammet og de øvrige EU-finansieringsinstrumenter, herunder især struktur- og samhørighedsfondene, PHARE, TACIS og MEDA, begrænser Kommissionen sig i sit forslag til at bebude en række ikke nærmere beskrevne tiltag. I øvrigt ønsker ØSU at blive konsulteret nærmere om de officielle kommissionsforslag om samarbejde på FTU-området med lande, som deltager i PHARE, TACIS og MEDA, således at det kan yde et aktivt bidrag hertil.

5.7. Angående det nødvendige samspil mellem EU- og nationale aktiviteter må der i Kommissionens forslag, således som ØSU har henstillet, opstilles en lovramme, som gør det lettere at udforme supplerende programmer og programmer med omkostningsdeling, samt fællesforetagender. Herigennem kan man opnå den kritiske masse, som er påkrævet for at kunne søsætte store industrielle samarbejdsprojekter ().

6. Første aktion: FTU- og demonstrationsprogrammer

6.1. Kommissionens forsøg på at innovere i henseende til form og indhold af den første aktion for FTU og demonstration kommer til udtryk i oplægget til tre store tematiske programmer: bioressourcer og økosystemer, informationssamfundet samt konkurrence- og bæredygtig vækst. Disse underinddeles i nøgleaktioner, forskningsaktiviteter og aktiviteter til udvikling af generiske teknologier samt støtte til forskningsinfrastrukturen.

6.2. ØSU udtrykker tilfredshed med denne enkle tematiske indfaldsvinkel, som oven i købet kan gøre miljøspørgsmål til et særskilt tema. Man skal dog pege på det nødvendige i en tydeligere fastlæggelse af disse tre indsatskategorier af hensyn til klarhed, gennemsigtighed og utvetydig støtte til rammeprogrammets teknologiske målsætninger.

6.3. ØSU mener, at nøgleaktionerne bør identificere et problem, som borgerne, erhvervslivet eller samfundet støder på, opstille præcise målsætninger og en fast køreplan for forskning i de mest velegnede løsninger, herunder vurdering af den teknologiske og konkurrencemæssige indvirkning i en given periode. Da der er tale om komplekse problemer, bør nøgleaktionerne være af tværsektoriel, tværfaglig og tværteknologisk karakter. De bør koordineres af en enhed omfattende flere afdelinger i Kommissionen og der bør ydes bistand af en permanent rådgivende gruppe, bestående af forskningens aktører og endelige brugere.

6.4. I Kommissionens forslag har mangelen på en klar definition på nøgleaktionerne reduceret de fleste af aktionerne til blot at udgøre nye versioner af særprogrammerne under det 4. rammeprogram.

6.5. Beslutningen om at koncentrere EF-forskningen om udvalgte nøgleaktioner begrundes hovedsageligt i behovet for at gøre bidraget umiddelbart synligt og forståeligt for borgerne, således at disse sættes i stand til at vurdere den »europæiske merværdi«, som forskningssamarbejdet medfører, samt gøre indsatsen synlig for erhvervslivet inden for både avancerede og traditionelle sektorer, således at forbedringer i den konkurrencemæssige stilling på verdensmarkedet kan opnås.

6.6. Synligheden hænger direkte sammen med mængden af EU- og nationale midler, som afsættes til hver enkelt nøgleaktion og synligheden hæmmes derfor, hvis midlerne er begrænsede. For at kunne anses for en nøgleaktion, skal en aktivitet i det mindste tildeles én milliard ecu af offentlige og private midler, hvis det skal lykkes at opfylde »problem solving«-målsætningerne på mellemlang sigt.

6.7. Af disse årsager går ØSU udtrykkeligt ind for, at antallet af nøgleaktioner skrues tilbage til højest en halv snes og at der opereres med nøgleaktioner på de områder, hvor virkningen er mest mærkbar i henseende til gennemførelse og konkrete resultater samt rapportering i medierne.

6.8. Som eksempel på nøgleaktioner fremhæver ØSU betydningen af emner såsom følgende: fremtidens by, fremtidens hospital, morgendagens konkurrencedygtige fabrik, fremtidens hus, det økologiske landbrugs fremtid, brugervenlig virtuel mobilitet, multimedieundervisning, bæredygtig og intermodal mobilitet, integreret lands- og regionalplanlægning og havpolitik samt ren, sikker og billig energi.

6.9. På begrebet »nøgleaktion« kan der opereres med følgende arbejdsdefinition: en »cluster« af små og store projekter til anvendt forskning og generisk forskning samt eventuelt grundforskning og demonstration, rettet mod en fælles udfordring eller et europæisk problem, med præcise målsætninger og en fast tidsramme. Hver nøgleaktion bør være af begrænset varighed, afhængig af de konkrete resultater i henseende til markedsmålsætningerne. Endvidere bør den tage sigte på standardisering, innovation, udnyttelse og formidling; specielt SMV'er bør inddrages i gennemførelsen, da disse er et væsentligt og synligt element.

6.10. Defineres nøgleaktionerne på denne måde, bliver det også lettere at indkredse de generiske og grundlæggende teknologiske forskningsaktiviteter. Hermed bør ikke forstås »resterende« aktiviteter, altså emner, som ikke dækkes af nøgleaktionerne; de relevante aktiviteter bør koordineres med nøgleaktionerne og indgå i et samspil med disse. Aktiviteterne på området generisk forskning og grundforskning kunne have følgende dobbelte funktion: 1) identificering af nye forskningsfelter, bl.a. med sigte på fremtidens nøgleaktioner og 2) udvikling af udbredte og alment anvendelige teknologier til gavn for de endelige brugere, herunder især mindre virksomheder og mikrobedrifter.

6.11. Med hensyn til støtten til forskningsinfrastrukturer skal det påpeges, at optimal brug af forskningsinfrastrukturerne er meget vigtig, da disse styrker sammenhængen med den europæiske forskningssektor og sørger for, at der i hele Fællesskabet kan etableres netværker og databaser.

7. Tværgående aktioner

Som fastlagt i traktaten lægger Kommissionen vægt på det nødvendige i at styrke EF-forskningens internationale rolle og at fremhæve innovation som en nøglefaktor i forskningsindsatsens succes (det understreges, at SMV'erne har en rolle at spille på dette punkt). Man bør bestræbe sig på at forøge det menneskelige potentiale, som indgår i EF-forskningen. Af disse årsager foreslår Kommissionen tværgående programmer. Dette forudsætter, at der findes et indbyrdes tværgående samarbejde, hvilket imidlertid ikke specificeres nærmere i dokumentet. Imidlertid er det beklageligt, at Kommissionen med hensyn til de samlede afsatte ressourcer gør nøjagtigt det modsatte af, hvad ØSU har anbefalet, idet den nedskærer i stedet for at forøge EF's bestræbelser på at få løst nøgleproblemerne, herunder specielt innovation og SMV'er. Dette kræver nemlig langt større bevillinger.

7.1. Anden aktion: samarbejde med tredjelande og internationale organisationer

7.1.1. Kommissionens forslag om internationalt samarbejde bør omfatte en egentlig analyse af de forskellige involverede geografiske områder (Central- og Østeuropa, Middelhavslande, nye uafhængige stater, udviklingslande) i henseende til teknologisk udvikling og videnskabelig formåen. Hovedvægten bør lægges på de lande, som grænser op til EU. Dette skal gøre det muligt at udforme støtte, som skal sætte dem i stand til at deltage i det 5. rammeprogram, således at der kan søges en løsning på fælles problemer til gensidig gavn for både de pågældende lande og EU.

7.1.2. En tilgang til internationalt FTU-samarbejde, hvor der tages hensyn til de enkelte områders særlige geografiske forhold, må imidlertid også omfatte foranstaltninger, hvorved aktionerne integreres i andre aktioner under rammeprogrammet eller andre EF-samarbejdsprogrammer, således at man opnår optimale resultater i henseende til løsning af særlige lokale problemer af gensidig interesse. Samtidig må EU's eksterne indsats fremstå som værende konsekvent.

7.1.3. Til den ende vurderer ØSU, at det ville være passende at etablere centre, som skal beskæftige sig med forskningsforslag i hvert enkelt af de fire anførte geografiske områder. Disse centres funktioner bør gå videre end til blot at modtage og videresende forslag; de bør trække på Kommissionens internationale beføjelser til at lade enkeltforslag indgå i hele rammeprogrammets FTU-struktur, således at man øger synligheden og sørger for at indsatsen er konsekvent, eventuelt ved at man kobler den sammen med andre EU-samarbejdsprogrammer.

7.1.4. Det er ligeledes nødvendigt at aktivere innovationens internationale dimension ved hjælp af et snævrere samspil med samarbejdsrammer uden for EF-regi, især COST og Eureka, og evt. andre lande, fx i Asien. Hidtil er mulighederne for synergi og supplerende indsats mellem Eureka og EF-rammeprogrammerne ikke udnyttet til fulde. Da forelæggelsen af det mellemfristede Eureka-program 1996-2000 og forberedelsen af det 5. rammeprogram falder sammen, ville dette være en god lejlighed til at udforme praktiske metoder til at sammenknytte forskningen i de forskellige lande inden for de to initiativers, herunder især nøgleaktionernes rammer. En tilsvarende fremgangsmåde bør benyttes, når det gælder andre europæiske organer (ESA, EMBL osv.).

7.1.5. Kommissionen synes imidlertid ikke at efterkomme de konkrete forslag vedrørende Eureka-programmet på mellemlang sigt fra 1996 og ej heller at tage hensyn til de opfordringer, som kom til udtryk i Davignon-rapporten herom. ØSU peger på det nødvendige i at udforme udtrykkelige hensigtsprotokoller på dette område.

7.1.6. Endvidere indebærer globaliseringens indvirkning på FTU, at det europæiske samarbejde - med udgangspunkt i et ønske om gensidighed og gensidige fordele - må stå åbent for de mest industrialiserede nationer; beslutninger herom må træffes for hvert enkelt projekt (med undtagelse af formidling, teknologioverførsel og mobilitet). Forskningsaktørerne bør tilskyndes til at deltage, hvor dette klart og tydeligt er i EU's interesse. Til det formål bør der indgås særlige samarbejdsaftaler i tilfælde, hvor disse rummer en klar merværdi ().

7.1.7. ØSU mener, at EU også på internationalt plan bør tage initiativ til tiltag til fremme af fri bevægelighed, udveksling og handel med teknologier samt til fremme af samarbejdet mellem virksomheder, navnlig SMV'er. Disse tiltag skal primært forbedre adgangen til verdensmarkedet og medføre en passende harmonisering af standarder og forskrifter med hensyn til intellektuel ejendomsret.

7.2. Tredje aktion: formidling og udnyttelse af forskningsresultater

7.2.1. Det tværgående program »innovation og SMV'ers deltagelse« har grundlæggende betydning for rammeprogrammets succes, idet den europæiske FTU-indsats på både EF- og nationalt plan i al for lang tid har forfejlet sit mål om at udmønte forskningsresultaterne i industrielle og kommercielle succes'er, hvilket med al ønskelig tydelighed fremgår af »innovationsparadokset«. Kommissionen erklærer, at det 5. rammeprogram skal udgøre et brud med fortiden og bringe det tættere på borgerne, erhvervslivet og samfundet ved at man tackler deres problemer med udgangspunkt i FTU. Erhvervslivets innovationsformåen - og herunder især SMV'ernes formåen - skal spille en central rolle i den dynamiske vekselvirkning mellem forskning, innovation og marked. I særdeleshed er det nødvendigt at etablere sektorielle databaser med oplysninger om de endelige brugere samt på EU- og nationalt plan at udvikle et system, omfattende netværker med sigte på samspil med kapitalmarkederne, således at denne dynamiske vekselvirkning udmøntes i en konkret form.

7.2.2. Med dette sigte opstiller Kommissionen nogle generelle målsætninger og foreslår nogle særlige aktioner samt støtteforanstaltninger for rammeprogrammets øvrige aktioner. Den forekommer her blot at videreføre de nugældende foranstaltninger, når bortses fra forslaget om en »one-stop-shop« med hensyn til adgangen til programmerne. Dette organs rolle og nærmere beføjelser omtales imidlertid ikke.

7.2.3. ØSU er bekymret over denne videreførelse og mener, at der - sideløbende med en opvurdering af instrumenterne til en forbedring af forskningsområderne og mulighederne for forskningssamarbejde - er behov for mere målrettede aktioner og mekanismer, som kan sætte skub i SMV'ernes deltagelse i de tematiske programmer og i nøgleaktionerne samt forhindre en risiko for ghettodannelse. Her ønsker ØSU at henvise til den udtalelse, som det for tiden er ved at udarbejde om følgerne for SMV'er af det stadige generelle fald i FTU-bevillingerne i EU.

7.2.4. Aktionen vedrørende innovation bør omlægges, så den i højere grad bliver efterspørgselsstyret i stedet for at omhandle foranstaltninger, som skal tilbydes markedet generelt set. Dette indebærer, at SMV'ernes behov for innovation må kortlægges og EF-indsatsen struktureres omkring disse behov. Man bør ophøre med den nuværende spredte fægtning, som ikke er målrettet mod innovation.

7.2.5. Det er imidlertid nødvendigt at tydeliggøre, hvilken rolle de »innovationsenheder«, som Kommissionen foreslår, skal spille, således at der fastlægges et direkte ansvar for innovationsindsatsen, ikke blot inden for de tre tematiske programmer, men også i hver enkelt af nøgleaktionerne, med øremærkede ressourcer.

7.2.6. ØSU må dog igen understrege, at der i forbindelse med rammeprogrammet skal indføres mekanismer, der belønner særligt innovative projekter på en sådan måde, at graden af EU-deltagelse bliver knyttet sammen med resultaternes succes på markedet.

7.2.7. Endelig bemærker ØSU, at EU bør styrke gennemsigtigheden, formidlingen af information og støtten inden for EU, sådan at de små og mellemstore virksomheder kan klare sig så godt som muligt gennem adgang til netværk af relevante databaser og så de får nemmere adgang til EU's FTU-programmer.

7.2.8. ØSU har ofte bemærket, at EU bør søge nye muligheder for teknologisk »marketing« () til fordel for SMV samt nye finansieringsmuligheder (tilvejebringelse af risikovillig kapitel, udviklingskapital og lettere adgang til Den Europæiske Udviklingsfond og Den Europæiske Investeringsbank) for at tilskynde de små og mellemstore virksomheder til at udnytte forskningsresultaterne til udvikling af nye produkter og teknologier. Der er behov for mere omfattende og mere effektive mekanismer til at hjælpe nye virksomheder, og omkostningerne i den kritiske fase mellem prototype og det færdige produkt bør reduceres, fx gennem oprettelse af et »EU-net af digitale prototypecentre« (), som kan gavne erhvervsgrundlaget i Fællesskabet.

7.2.9. Der bør iværksættes passende foranstaltninger for at udarbejde og udbrede regler for god praksis i forbindelse med innovation, herunder relevante trænings- og informationsprogrammer rettet mod små og mellemstore virksomheder. En anden aktion bør igangsættes for at hjælpe med at beskytte den intellektuelle ejendomsret (IPR cyberlink), kombineret med en hjemmeside på Internettet, der sammen med en hjælpelinje skal stille de nyeste informationer om relevante teknologiske emner til rådighed. Der skal føres en sammenhængende politik i forbindelse med industriel ophavsret, især angående hurtige og billige patenter og varemærker, og en styrkelse af de tekniske og regulerende standarder er nødvendig for at forskningsresultaterne succesfuldt kan blive omsat til industrielle produkter, der kan sælges.

7.3. Fjerde aktion: styrkelse af forskeruddannelse og forskermobilitet

7.3.1. Det tværgående program om forskeruddannelse og forskermobilitet forslår en række meget hensigtsmæssige tiltag. Investeringer i immaterielle værdier som forskning og uddannelse spiller en vigtig rolle i forbindelse med en styrkelse af den menneskelige dimension i udviklingen.

7.3.2. Det er dog nødvendigt at foretage en radikal nytænkning for at få universiteterne og industrien til at deltage og for at give teknikere og fagfolk, herunder ingeniører uddannelse, så de kan arbejde med de nye teknologier. Samtidig kunne orlovsperioder for universitetsforskere og forskere fra det private erhvervsliv - især de små og mellemstore virksomheder - hjælpe med at udbrede god praksis og følge med i behovene og mulighederne for udvikling af teknologien og det videnskabelige samarbejde.

7.3.3. ØSU giver igen udtryk for forhåbning om, at der vil blive udarbejdet en statut for europæiske forskere og praktikanter (), som kunne øge deres mobilitet via udvekslingsnetværk, hvor de kunne udveksle erfaringer. Samtidig bør de afgiftsmæssige, administrative og sociale hindringer ryddes af vejen. Der er behov for at stimulere koordineringen af udviklingen af en forskningsinfrastruktur bestående af netværk af laboratorier og centre til udbredelse af teknologisk information for at sikre, at det europæiske system bliver konkurrencedygtigt på mellemlangt og langt sigt.

7.3.4. ØSU mener, at tiltagene skal koncentrere sig om tre emner, nemlig en styrkelse af de menneskelige ressourcer, en forbedring af brugen af infrastrukturen for at fremme samhørigheden, og en styrkelse af ekspertviden inden for videnskab og teknologi.

7.3.5. Hvad angår den målrettede socioøkonomiske forskning og arbejdet med at støtte udviklingen af EU's FTU-politik, bør der sørges for at bibringe denne en egenværdi. Indsatsen bør omfatte hele det femte rammeprogram. I særdeleshed bør hver aktion under de tematiske og tværgående programmer - i overensstemmelse med de synspunkter, som er fremsat i afsnittet om strategisk planlægning - omfatte socioøkonomisk forskning for hele tiden at leve op til målene for EU's FTU-nøgleaktioner og generisk forskning.

8. Det Fælles Forskningscenter

8.1. ØSU understreger det vigtige i at tildele FFC nye, veldefinerede, institutionelle opgaver i henseende til strategisk og teknisk-videnskabelig støtte til forskningspolitikken og andre EU-politikker.

8.2. En styrkelse af FFC's rolle til gavn for alle EU-institutioner vil udgøre en garanti for uafhængighed og neutralitet i den strategiske udvikling af det nuværende og de fremtidige rammeprogrammer, både i kraft af direkte aktioner og i kraft af konkurrence inden for og uden for rammeprogrammet, til gavn for europæiske og internationale FTU-aktiviteter.

8.3. I forbindelse med direkte institutionelle tiltag finder ØSU det vigtigt, at FFC gennem anvendelse af ny kommunikationsteknologi fremmer oprettelsen af et netværk mellem vigtige europæiske forskningsorganer, for på denne måde at skabe store, virtuelle institutter. Virtual reality-teknikker skal særligt anvendes til hurtigt at udvikle teknologier, som gør beslutningsprocesserne nemmere og på denne måde er med til at udvikle nye metoder til at tackle problemerne i EU's forskningsprogrammer.

8.4. Med opbakning fra de øvrige FFC-institutter kunne Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier i Sevilla som et uafhængigt organ med tilstrækkelige økonomiske og personalemæssige ressourcer yde støtte til beslutningsprocessen og til de strategiske valg, som Europa-Parlamentet, Ministerrådet og ØSU træffer for til stadighed at tilpasse og videreudvikle EU's FTU.

9. Koordinering med nationale FTU-politikker

9.1. ØSU understreger atter behovet for at inddrage alle de forskellige niveauer i den europæiske forskning i en samlet indsats, så der opnås en tilstrækkelig stor mængde økonomiske ressourcer og videnskabelig knowhow til at nå frem til nyttige og synlige resultater, som kan løse de problemer, som borgerne, industrien og samfundet står over for, for på denne måde at skabe merværdi for hele EU.

9.2. Kommissionens nye forslag om »problem-solving«, hvis mål er at koncentrere forskningsindsatsen om en række udvalgte mål med stor økonomisk, social, teknologisk og konkurrencemæssig betydning, kan kun nås ved at akkumulere ressourcerne i medlemslandene, på EU-plan og i hele Europa, så de bliver tilstrækkeligt store til at man kan nå de ambitiøse mål. Nøgleaktionerne kan fremme denne akkumulering af ressourcer, men det er ikke tilstrækkeligt, hvis de kun omfatter en begrænset gruppe af små eller store projekter, hvor omkostningerne allerede er dækket af rammeprogrammet.

9.3. Tre andre faktorer spiller en grundlæggende rolle:

- skabelsen af en klar og gennemsigtig juridisk ramme (på grundlag af artikel 130 O i EU-traktaten), der på forhånd forbereder gennemførelsen af artikel 130 K, L og N i EU-traktaten, og som samtidig definerer de karakteristiske træk ved en geopolitisk og økonomisk balance og viser, hvordan denne kan bevares gennem en pakke af store industrielle samarbejdsprojekter, som er blevet godkendt af hele EU;

- udviklingen af nøgletal, der giver et samlet overblik og som muliggør en systematisk sammenligning af de foranstaltninger, de enkelte medlemslande iværksætter gennem EU's forskningsinstitutioner og andre institutioner uden for EU-systemet. Et sådant instrument ville gøre det muligt, både for forskerne og de, som skal bruge forskningen, at iværksætte store samarbejdsprojekter på eget initiativ. Dette instrument bør også have som operativt mål at gøre det nemmere for SMV at udnytte det indre markeds muligheder for forskning og innovation fuldt ud;

- en institutionalisering af systematisk konsultation inden deltagelsen i internationale projekter og en konstant udveksling af information om bilaterale samarbejdsaftaler om FTU mellem medlemsstater og internationale organisationer for at koordinere dem med lignende EU-initiativer.

9.4. ØSU er tilfreds med, at Kommissionens forslag i artikel 3, afsnit 2, eksplicit indholder sådanne muligheder - i overensstemmelse med traktaten - for at gennemføre det femte rammeprogram, men understreger dog, at de tre foranstaltninger, der nævnes ovenfor, er vigtige for på forhånd at skabe en favorabel ramme for koordinering af national, EU- og europæisk forskning i overensstemmelse med artikel 130 H i EU-traktaten.

10. Finansielle og budgetmæssige aspekter

10.1. Selvom der ikke foreligger noget samlet finansieringsforslag eller forslag for de enkelte aktioner og aktiviteter, foreslår Kommissionen, at der skal udarbejdes en fordelingsnøgle for de ressourcer, der er øremærket til rammeprogrammet, fastlagt som en procentdel af det gennemsnitlige BNP for perioden 1999-2002. På grundlag af den del af EU's BNP, der blev anvendt til forskning under det fjerde rammeprogram, kan de samlede udgifter under det femte rammeprogram anslås til at blive omkring 16-17 mia. ecu.

10.2. ØSU mener, at det anslåede beløb er et minimum, hvis man skal kunne opretholde den nuværende forskningsaktivitet. De nye og ambitiøse mål, der foreslås i EU's nye strategi for FTU, herunder en forbedring af den internationale konkurrenceevne og hurtige reaktioner på borgernes behov, vil kræve, at dette beløb forhøjes betydeligt.

10.3. Kommissionen oplyser dog om det procentvise bidrag til hver af aktionerne. ØSU har lavet et skema over disse oplysninger om procentfordelingen, og af anden kolonne fremgår den planlagte fordeling, som kan sammenlignes med den tilsvarende procentvise fordeling under det fjerde rammeprogram, hvilket giver et overblik over, hvordan Kommissionen har til hensigt at prioritere de enkelte EU-forskningsaktiviteter, selvom der ikke er nogle detaljer angående nøgleaktionerne.

10.4. Denne sammenligning viser umiddelbart, at Kommissionen har til hensigt at mindske de øremærkede ressourcer til tværgående internationale samarbejds- og innovationsaktioner og SMV, hvilket er helt uforeneligt med de mål, som Kommissionen flere gange selv har formuleret. Disse mål går ud på at inddrage nabolandenes FTU-systemer og på et øget samarbejde mellem europæiske og internationale organisationer i en globaliseret økonomi med det sigte at fremskynde innovationsprocessen og at involvere SMV i FTU-projekter.

10.5. Fordelingen af ressourcer til de tværgående aktioner inden for rammerne af de tematiske programmer og nøgleaktionerne indholder ikke nogen præcis tidsplan, og derfor er det ikke muligt at foretage en tilbundsgående vurdering. ØSU mener, at man udover klart og tydeligt at fastlægge bevillingerne til nøgleaktioner og generiske teknologier også bør bevare og styrke de tværgående aktioner, ikke bare som koordinering og indirekte støtteforanstaltninger, men især som en kombineret helhedsløsning, der indholder direkte foranstaltninger vedrørende virksomhederne for at sikre, at resultaterne får en reel gennemslagskraft på markedet.

10.6. Derudover skal målet om at bibeholde rammeprogrammets fleksibilitet - herunder også finansiel fleksibilitet - på 3-5 % af de samlede bevillinger for at kunne klare akutte, uforudsete problemer fokusere på pilotaktiviteter og demonstrationsprojekter, hvis resultater ikke umiddelbart kan forudses, men bør kunne iværksættes, når det årlige arbejdsprogram revideres. Dette spillerum er dog afhængigt af en velfungerende forvaltning og et velfungerende kontrolsystem.

10.7. Forslaget indeholder også en reduktion af de øremærkede ressourcer til FFC, hvis rolle bør styrkes og omdefineres i henseende til institutionalisering, især i forbindelse med Instituttet for Teknologiske Fremtidsstudier.

10.8. Dette viser, at Kommissionen allerede har lagt sig fast på sine prioriteringer, og ØSU mener derfor, at disse bør begrundes, så andre EU-institutioner og interessegrupper inden for industri og forskning i EU får grundlag for at danne sig en mening.

11. Forvaltning og procedurer

11.1. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Det Europæiske Råd i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997 indføjede en enklere procedure for godkendelse af rammeprogrammet i EU-traktaten. Især blev der indført en afstemningsprocedure med kvalificeret flertal i Rådet. Det er derfor ØSU's håb, at det femte rammeprogram, dersom ratificeringen af den nye traktat skulle blive forsinket, vil kunne gå i gang gnidningsløst, således at der sørges for kontinuitet i EU's strategiske indsats på FTU-området.

11.2. I rapporten om programmet for Telematikanvendelse, udarbejdet af et uafhængigt ekspertpanel i 1996 (), skrives det, at bureaukratiet i forbindelse med dette og andre rammeprogrammer er vokset til et punkt, hvor centralt placerede virksomheder og organisationer for offentlige brugere nægter at deltage, og hvor det er uansvarligt at opfordre de små virksomheder med et stort vækstpotentiale og andre kandidater fra programmets målgruppe til at deltage.

11.3. Denne vurdering findes også - med forskellige nuancer - i alle evalueringerne af særprogrammerne under det fjerde rammeprogram og i Davignon-rapporten. Det er derfor nødvendigt at ændre fremgangsmåden radikalt for at genvinde forskningsmiljøernes tillid til »kvaliteten af EU's produkt«.

11.4. ØSU er helt overbevist om, at manglen på en radikal reform af forvaltningen og procedurerne, især når man tager højde for den nye strukturs kompleksitet og usikkerheden omkring mulighederne for at skabe konkrete industrielle og kommercielle resultater til gavn for borgerne, virksomhederne og samfundet, vil kunne udgøre en alvorlig fare for det femte rammeprograms fremtid.

11.5. ØSU mener, at begrænsningen af antallet af særprogrammer til 7 og den deraf følgende nedsættelse af antallet af forvaltningsudvalg er et skridt i den rigtige retning. Der bør dog være tale om en reel og ikke blot en formel nedskæring. I denne sammenhæng mener ØSU, at nøgleaktionerne bør suppleres med et underudvalg under programudvalget, bistået af en rådgivende gruppe bestående af repræsentanter fra forskningsmiljøet og de endelige brugere. Det bør sikre den nødvendige koordinering internt i programmerne, og vil gøre det muligt for medlemsstaterne at knytte forbindelse mellem disse nøgleaktioner og de nationale programmer samt at foretage årlige justeringer for at sikre fleksibilitet og effektivitet.

11.6. På det tekniske og operative niveau skal forbindelsen mellem EU's politikker og aktioner sikres af prognoseenheder (punkt 3.9), innovationsenheder (punkt 7.2.5) og koordinationsenheder (punkt 6.3). ØSU tager skarpt afstand fra kollektivt forvaltningsansvar; for hvert tematisk program og hver tværgående aktion samt for hver nøgleaktion bør der være en ansvarlig, som sikrer en stabil og sammenhængende ledelse, og som fungerer som mellemled mellem forskningsmiljøet og de endelige brugere.

11.7. Ledelsesprocedurerne - fra indkaldelsen af forslag til gennemførelsen af udvalgte projekter - skal nødvendigvis være de samme for alle programmer og nøgleaktioner for at undgå alt for mange »personlige« ledelsesmetoder, hvilket hidtil har karakteriseret rammeprogrammerne.

11.8. Procedurerne for udvælgelse af projekter skal gøres hurtigere, mere effektive og mere gennemsigtige. Det betyder, at arbejdsprogrammerne skal indeholde objektive, veldefinerede og detaljerede kriterier til udvælgelse af forslag, samt målbare parametre og fastlagte tidsplaner. Udvælgelseskriterierne skal være så restriktive, at man undgår en meget stor mængde af forslag - med en tilsvarende stor mængde af frafald - hvilket ville spare energi og ressourcer hos ansøgerne, og undgå at skabe et klima præget af mistillid. Desuden skal man se på muligheden for at udarbejde forenklede kriterier, især for så vidt angår kravet om transnationalt samarbejde, for på denne måde at gøre det nemmere for små og mellemstore virksomheder at deltage.

11.9. Arbejdsprogrammerne skal også tydeligt identificere alle andre områder, hvor der er mulighed for parallel finansiering fra andre EU-programmer. Når de er sat i gang, bør der refereres til relevante nationale programmer jf. metoden med nøgletal i punkt 9.3.

11.10. Derudover er tidsfristerne i forbindelse med rammeprogrammets udvælgelsesprocedurer alt for lange set i forhold til virksomhedernes og forskningsinstitutionernes behov, samt i forhold til teknologiernes hurtige forældelse. I gennemsnit går der over 1 år mellem projektudvælgelsen og projekternes faktiske start. Perioden bør bringes ned til højest seks måneder, hvilket Davignon-rapporten også understreger. Kontrakterne skal gøres klarere og mindre komplicerede, og der skal lægges vægt på at gøre det nemmere at omsætte forskningsresultaterne til gode økonomiske og erhvervsmæssige resultater; dette skal ske gennem klare regler om industriel ophavsret, hvilket vil muliggøre en så stor udbredelse som muligt og en økonomisk og erhvervsmæssig udnyttelse.

11.11. Procedurerne og evalueringsmetoderne skal gøres mere gennemsigtige, og ansøgerne skal oplyses om dem samtidig med arbejdsprogrammerne. Et særligt vanskeligt spørgsmål er udvælgelsen af uafhængige eksperter, der skal sikre den rette balance mellem et meget højt fagligt niveau og kendskab til markedet og industrien. Det er i høj grad ønskværdigt, at det ekspertpanel, der er ansvarligt for evalueringen, udskiftes hvert år.

11.12. ØSU mener, at indkaldelsen af forslag bør foregå gennem en nøje afvejet blanding af åbne udbud gennem hele rammeprogrammets varighed og lejlighedsvis begrænsede udbud. Førstnævnte ville være særligt nyttige for innovation, standardisering og de små og mellemstore virksomheder, idet en »bottom up« proces ville sikre en stadig integration af disse elementer, især i nøgleaktionerne.

11.13. Endelig bør de administrative og bureaukratiske opgaver i gennemførelsesfasen begrænses; de tager meget tid og mange ressourcer, som egentlig burde bruges på hovedmålet, nemlig forskning. Derimod bør kontrol og overvågning af de faktiske resultater samt prognoser vedrørende markedet opprioriteres ().

Bruxelles, den 1. oktober 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 173 af 7. 6. 1997, s. 10-30.

() Såsom sektoranalyse af industripolitikken, den årlige oversigt over EF's industri, forslaget om »benchmarking«.

() EFT C 18 af 22. 1. 1996.

() Eksempler på europæisk deltagelse i tredjelandes FTU-programmer findes i japanske programmer om udvikling af civil luftfart, »rising sun«-energiprogrammer, og i de internationale udviklingsprogrammer for intelligente fremstillingssystemer (IMS) og termonukleare forsøg (ITER).

() Der tænkes på foranstaltninger til styrkelse af den teknologiske overvågning af netværker i erhvervs- og fagorganisationer, etablering af netværker af regionale, teknologiske rådgivningscentre, euro-management-tech-programmet og erfaringerne med »road-mapping«.

() EFT C 18 af 22. 1. 1996.

() EFT C 393 af 31. 12. 1994.

() KOM(97) 149 af 16. 4. 1997.

() Det uafhængige ekspertpanels rapport om »5-årsevaluering af Den Europæiske Unions FTU-rammeprogrammer« (KOM(97)151 endelig udg.).

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Fra det 4. til det 5. rammeprogram

>TABELPOSITION>