DA Den Europæiske Unions Tidende C 345/24

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 50, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer

2013/C 345/12

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 51 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1).

ENHEDSDOKUMENT

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 510/2006

om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (2)

»ELBE-SAALE HOPFEN«

EF-Nr.: DE-PGI-0005-01071-13.12.2012

BGB ( X ) BOB ( )

1. Betegnelse

»Elbe-Saale Hopfen«

2. Medlemsstat eller tredjeland

Tyskland

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren

3.1. Produkttype

Kategori 1.8 Andre produkter i bilag I til traktaten (krydderier m.m.)

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1

Botanik:

Humle (Humulus lupulus L.) tilhører hampfamilien (Cannabaceae) og nældeordenen (Urticales). Den er en flerårig, særkønnet plante, hvilket betyder, at han- og hunblomster ikke befinder sig på den samme plante. Det er kun hunplanterne, der anvendes til humledyrkning, da det udelukkende er dem, som udvikler såkaldte humlekopper. Humlekopperne består af forblade og dækblade, en akse og en stilk. Nederst på forbladene er der nogle små gule kugler. Dette er kirtelceller, som indeholder såkaldt humlepulver (lupulin), der er vigtigt for bryggeriindustrien.

Produkter:

Den beskyttelse efter forordning (EU) nr. 1151/2012, der ansøges om for betegnelsen på humle fra dyrkningsområdet Elbe-Saale, vedrører udelukkende hunplantens tørrede humlekopper og de deraf forarbejdede produkter i form af humlepellets af type 90 og type 45 samt CO2- og ethanol-humleekstrakt. Der er tale om forarbejdning af råhumle med henblik på

— lavere transport- og lageromkostninger

— forbedret flydeevne (pellets) i forhold til råhumle

— mulighed for automatisk dosering i bryggehallen

— bedre udnyttelse af bitter- og aromastoffer under brygningen.

Konventionelle humleprodukter omfatter pellets af type 90 (90 kg pellets fremstilles af 100 kg råhumle), lupulinberigede pellets af type 45 (45 kg pellets fremstilles af 100 kg råhumle) samt CO2- og ethanol-humleekstrakt. Ved pelleteringen formales humlekopperne og presses til pellets under anvendelse af matricer. For så vidt angår de lupulinberigede humlepellets af type 45, foretages formalingen af råhumle i nedfrosset tilstand. Ved efterfølgende sining fjernes en del af bladmaterialet. Ved begge disse processer tilsættes der ingen stoffer til humlen.

Humleekstrakt opstår, når indholdsstofferne i de forarbejdede humlepellets eller råhumlen udvindes ved hjælp af opløsningsmidler såsom CO2 eller ethanol. Humleekstraktion er en fysisk proces. Opløsningsmidlet fungerer i den forbindelse kun som transportmiddel og føres tilbage i proceskredsløbet ved processens afslutning. De harpiksekstrakter, der opstår i de to processer, er meget lagerstabile.

Anvendelse:

Humle fra dyrkningsområdet Elbe-Saale og de deraf forarbejdede produkter anvendes for ca. 99 %'s vedkommende til ølfremstilling. Bitter- og aromastofferne (æteriske olier) i de humlesorter, der dyrkes i dyrkningsområdet Elbe-Saale, spiller en væsentlig rolle for kvaliteten ved brygning.

I Elbe-Saale, som er Tysklands for øjeblikket næststørste humledyrkningsområde, dyrkes der hovedsageligt følgende bitre sorter:

— Hallertauer Magnum

— Herkules

— Hallertauer Taurus

— Northern Brewer

— Nugget

— Hallertauer Merkur.

Derudover dyrkes der i dyrkningsområdet Elbe-Saale i mindre omfang også aromatiske sorter såsom »Perle« og »Hallertauer Tradition«.

Egenskaber og kvalitet:

Arbejdsgruppen for humleanalyse (AHA) undersøger hvert år de gennemsnitlige alfasyreværdier i en lang række nyhøstede humlesorter fra forskellige dyrkningsområder. De dyrkede bitre sorter har et højt alfasyreindhold. For så vidt angår den mest udbredte sort Hallertauer Magnum, lå dette indhold i en periode på 15 år fra 1997 til 2011 gennemsnitligt på 13,25 %. For så vidt angår den aromatiske sort Perle, som høstes i dyrkningsområdet Elbe-Saale, lå alfasyreindholdet i en periode på 10 år fra 2003 til 2012 på gennemsnitligt 7,35 %. Disse værdier blev fastlagt på opkøbernes laboratorier. De store sammenhængende arealer i dyrkningsområdet gør det muligt at dyrke ensartede humlepartier af høj kvalitet.

3.3. Råvarer (kun for forarbejdede produkter)

—

3.4. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse)

—

3.5. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område

Hele dyrkningen af råhumlen, herunder emballering og den første certificering af høsten, finder sted i produktionsbedriften og dermed inden for det afgrænsede geografiske område.

3.6. Særlige regler vedrørende udskæring, rivning eller emballering osv.

—

3.7. Specifikke mærkningsregler

—

4. Præcis afgrænsning af det geografiske område

»Elbe-Saale Hopfen« må udelukkende dyrkes i det geografiske område, som omfatter følgende kommuner, byer og de i parentes anførte byer eller bydele i de angivne kommuner eller byer:

i Sachsen: Stadt Mügeln, Ostrau, Großweitzschen, Stadt Leisnig, Göda, Burkau, Panschwitz-Kuckau, Stadt Elstra, Stadt Weißenberg, Stadt Löbau, Schönau-Berzdorf a. d. Eigen, Stadt Bernstadt a. d. Eigen, Stadt Grimma, Priestewitz, Klipphausen

i Sachsen-Anhalt: Stadt Bernburg (Weddegast), Stadt Köthen (Baasdorf), Stadt Südliches Anhalt (Edderitz, Großbadegast/Klein Badegast, Prosigk, Maasdorf), Nemsdorf-Görendorf, Obhausen, Stadt Querfurt, Salzatal (Beesenstedt), Elsteraue (Rehmsdorf og Spora samt bydelene Sprossen og Oelsen), Gleina, Stadt Zeitz, Kretzschau (Grana, Salsitz), Wetterzeube, Molauer Land (Casekirchen, Molau, Aue)

i Thüringen: Saaleplatte, Kutzleben, Stadt Heringen-Helme, Stadt Weißensee, Gangloffsömmern kommune, Frömmstedt, Stadt Großenehrich, Rottleben, Stadt Sondershausen, Stadt Schkölen, Monstab.

5. Tilknytning til det geografiske område

5.1. Det geografiske områdes egenart

I dyrkningsområdet Elbe-Saale dyrkes humle næsten udelukkende på udvalgte steder med dyb og løs jordbund af høj kvalitet med jordbundsværdier fra 60 til 100 og plads til et stort rodnet, som i løbet af de sidste over 50 år har vist sig at være egnet til humledyrkning.

Sortjorden og den sortjordslignende løssjord i det geografiske område Magdeburger Börde, Querfurter Platte og Thüringer Becken skaber gunstige betingelser for humledyrkningen. Også den dybe, svagt nedbrudte, lyse løssjord mellem Leipzig og Dresden, såsom Lommatzscher Pflege, og aflejringer i de store floddale er særdeles velegnede steder til dyrkning af humle.

Klimaet i dyrkningsområdet Elbe-Saale, som er det nordligste dyrkningsområde i Tyskland, svarer i det væsentlige til klimaet i andre kendte dyrkningsområder. På grund af dyrkningsområdets nordlige placering er humlen først moden op til seks dage senere end i de sydligere dyrkningsområder i Tyskland, hvilket også skyldes, at den gennemsnitlige jordtemperatur i mange år har været lavere her i vækstperioden marts til august. Sammenlignet med andre dyrkningsområder har den gennemsnitlige årlige nedbørsmængde i mange år været lavere (450 l/m2 til 650 l/m2). For at sikre høsten udlignes nedbørsmanglen efter behov ved drypvanding i juni, juli og august på for øjeblikket 74 % af dyrkningsarealet (2011).

Vækststativer i spændbeton, som kun finder generel anvendelse i dyrkningsområdet Elbe-Saale, er desuden med til at sikre leveringen af »Elbe-Saale Hopfen«. Disse vækststativer i spændbeton er kendetegnet ved en lang levetid, lave reparationsomkostninger, stor stabilitet og dermed stormsikring.

Da humle er en vindfølsom kultur, kræves der ud over en placering i læ for vinden udnyttelse af naturligt hjemmehørende træer og buske eller allerede anlagte læhegn, eller i givet fald etablering af én- eller torækkede hurtigtvoksende læhegn.

På grund af de relativt store afstande mellem de enkelte humlebedrifter mindskes risikoen for svigtende høst over store arealer som følge af hagl- eller stormvejr. Det er derudover en handelsfordel som en yderligere forudsætning for leveringssikkerheden fra dyrkningsområdet i fytosanitær henseende, for så vidt angår snyltesvampe, som f.eks. visnesyge, der ikke kan bekæmpes kemisk. Dyrkningsområdet Elbe-Saale strækker sig i luftlinje fra øst til vest over ca. 280 km, og fra nord til syd over ca. 85 km. I dette område befinder der sig for øjeblikket 29 humlebedrifter (2010/11).

Humledyrkningen i området Elbe-Saale har fundet sted i over 1000 år. De første dokumenterbare beretninger om humledyrkning i det geografiske område stammer fra det 11. århundrede, og der har eksisteret lovbestemmelser om humledyrkningen i dyrkningsområdet siden det 13. århundrede. En lang række henvisninger vidner også om en udpræget humlekultur og en traditionel humlehandel i den sydøstlige del af Tyskland, såsom humlemarkedet i Dresden. De første detaljerede og nøjagtige oplysninger om humledyrkningen i det geografiske område kom frem i starten af det 18. århundrede. Den særlige kvalitet af humlen fra det geografiske område fremhæves allerede i 1784. Humle med oprindelse i det geografiske område er i høj grad kendt og har et godt omdømme på grund af sin oprindelse. For at bevare dette omdømme blev der allerede i det 16. århundrede indført et humlesegl ligesom i dyrkningsområdet Spalt. Også i dag bekræftes humlens oprindelse i det traditionelle dyrkningsområde Elbe-Saale officielt med et segl.

At man i mange år har dyrket humle i det geografiske område, bevidnes i dag af de mange områdenavne, de bevarede humlelagre og apparater til tørring af humle samt det forhold, at byvåbnene i mange byer er udsmykket med motiver af humle. I det 19. århundrede var humlearealet i de tre nuværende delstater på over 1 000 ha, men dette blev reduceret frem til starten af det 20. århundrede, og i 1934 blev der i Landkreis Hildburghausen kun høstet humle i private haver til de lokale private bryggerier. Med faglig bistand fra nabolandet Tjekkoslovakiet begyndte man i 1950 at plante nye humleplanter. Fra 1964 medførte bitterhumlesorten Northern Brewer, som stammer fra Storbritannien (tilladt i 1968), et afgørende fremskridt. Allerede i 1985 blev der dyrket bitterhumle på over 80 % af det daværende dyrkningsareal — primært sorten Northern Brewer, og fra 1973 i mindre omfang bitterhumlesorten Bullion. I begyndelsen af 1990'erne begyndte man også at dyrke bitterhumlesorten Hallertauer Magnum. I dag tegner dyrkningen af bitterhumle sig fortsat for en større andel end i andre dyrkningsområder i Tyskland, med mindst 87 % af dyrkningsarealet og over 86 % af høstudbyttet.

I sammenhæng med humle talte man for første gang om området Elbe-Saale, hvis centrum er Saalkreis, i et foredrag på landbrugsskolen Halle-Gröbers i 1947. Indtil 1957 betegnede man høstudbyttet fra dette dyrkningsområde som »Mitteldeutsche Hopfen«, og i eksportsammenhæng »Saale-Hopfen«. På Leipziger Messe i 1966 fik humlen for første gang en guldmedalje. Ved tiltrædelsen til International Hop Growers' Convention (IHGC) i 1971 blev dyrkningsområdet »Anbaugebiet DDR« anerkendt. Dyrkningsområdet kom først i 1990 til at hedde »Elbe-Saale«.

De store humlearealer, som, siden de blev anlagt, stort set er uforandrede, reducerer vendetiden og forbedrer udnyttelsen af maskiner og udstyr, således at der opnås større effektivitet i bearbejdningen og dyrkningen af humle. De store sammenhængende arealer er en vigtig forudsætning for dyrkningen af ensartede humlepartier af høj kvalitet i dyrkningsområdet.

Klimabetingelserne har stor betydning for dannelsen af lupulin. »Elbe-Saale Hopfen« er kendetegnet ved, at den dyrkes i eller i nærheden af de kendte vindyrkningsområder Saale-Unstrut og i Elbdalen. Humlen, der allerede i middelalderen blev kendt som »Nordens vinstok«, afløste mange steder vindyrkningen, fordi den kræver noget mindre varme.

5.2. Produktets egenart

Bitterhumle anvendes i bryggeprocessen hovedsageligt til justering af bitterniveauet på grund af sin forbedrede ydeevne, som skyldes det højere alfasyreindhold. I dyrkningsområdet Elbe-Saale dyrkes der primært bitterhumle. Den humle, der blev fremstillet i dyrkningsområdet indtil 1990, anvendtes primært til at dække bryggeriernes behov i DDR. Siden 1990 er bitterhumlen fra Elbe-Saale blevet anvendt i de største bryggerikoncerner i verden.

Selv om der stort set ikke blev eksporteret humle på grund af DDR's eget behov, levede kvaliteten af den humle, der blev leveret, allerede i 1970 fuldt ud op til de internationale krav.

Humledyrkningen i området Elbe-Saale vandt med tilrettelæggelsen af mødet i den videnskabelige kommission i 1974 og den 28. kongres i IHGC i 1980 i Dresden også international anerkendelse, for hektarudbytterne på de store arealer på op til 90 ha (1979: 1 750 kg) var sammenlignelige med udbytterne i Forbundsrepublikken Tyskland.

Inden for rammerne af de centrale erfaringsudvekslinger, som har fundet sted siden 1960, præsenteres humledyrkerne for ny viden og tekniske fornyelser. Denne tradition er siden 1996 blevet holdt i hævd hvert år, og siden 2002 hvert andet år, i form af den såkaldte Elbe-Saale-humledag. Frem for alt skal interessen for denne uundværlige råvare vækkes hos de lokale bryggerier. Siden 2006 har man regelmæssigt valgt en humledronning, som repræsenterer »Elbe-Saale Hopfen« regionalt, interregionalt og internationalt.

Den udprægede knowhow om humledyrkning i det geografiske område understreges af den traditionsrige humleforskning i Jena, som har fundet sted siden starten af 1950 og frem til i dag. I 2009 åbnede der i kommunen Groß Santersleben et »humleinformationshus« med mange interessante oplysninger om dyrkningsområdet Elbe-Saale.

For mange regionale bryggerier er humle fra dyrkningsområdet Elbe-Saale ensbetydende med kvalitet. I nogle bryghuse, eksempelvis Bayerischer Bahnhof i Leipzig, anvendes der udelukkende råhumle og humlepellets fra dyrkningsområdet Elbe-Saale. Derudover anvender f.eks. bryggerierne Altenburger Brauerei GmbH, Brauerei Landsberg GmbH og Privatbrauerei Schwerter Meißen GmbH, som har hjemsted i dyrkningsområdet, humlepellets, der er fremstillet af råhumle fra dyrkningsområdet. Ca. 40 % af »Elbe-Saale Hopfen« leveres til bryggerier i medlemsstaterne (herunder Tyskland), og over halvdelen til tredjelande, primært via internationale handelsfirmaer. De verdensomspændende bryggerikoncerner sikrer med de store, homogene humlepartier, bl.a. fra dyrkningsområdet Elbe-Saale, en bæredygtig ølproduktion af høj kvalitet. Bryggerikoncernen Radeberger Gruppe KG, som for øjeblikket er førende på det tyske ølmarked og har egne produktionssteder i næsten alle dele af Tyskland, anvender eksempelvis humlepellets og humleekstrakter, der er fremstillet af humle fra dyrkningsområdet Elbe-Saale.

Dyrkningsområdet Elbe-Saale har siden 2004 hvert år stillet handelsmønstre for de bitterhumlesorter, som dyrkes i dette område, til rådighed for den tyske humleudstilling med henblik på en sammenlignende bedømmelse af alle de humlesorter, der dyrkes i Tyskland. Humleproducenter fra dyrkningsområdet Elbe-Saale fik i 2007 og 2008 en tredjeplads, i 2005 en førsteplads og i 2004 en andenplads i sammenligningen med de øvrige producenter af de tre bedste bitterhumlesorter.

5.3. Årsagssammenhængen mellem det geografiske område og produktets kvalitet eller egenskaber (for BOB) eller produktets særlige egenskaber, omdømme eller andre kendetegn (for BGB)

Det beskrevne klima, de særlige jordbundsforhold, bedrifternes placering og afstand til hinanden og det specifikke dyrkningssystem i dyrkningsområdet (vækststativernes beskaffenhed, vindbeskyttelse, drypvanding osv.) udgør det bedste grundlag for humledyrkningen og især dyrkningen af bitterhumlesorter. Samtidig er det grundlaget for at sikre et stabilt høstudbytte og et højt, homogent alfasyreindhold i humle fra dyrkningsområdet Elbe-Saale.

De store, ensartede humlepartier af høj kvalitet fra dyrkningsområdet Elbe-Saale er værdsat af både de regionale bryggerier og de største bryggerikoncerner i verden, f.eks. i Sydamerika, Central- og Østeuropa. Den traditionelle humledyrkning i Elbe-Saale og dette områdes betydning som det for øjeblikket næststørste humledyrkningsområde i Tyskland er også medvirkende til at gøre »Elbe-Saale Hopfen« kendt og give den et godt omdømme.

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen

(Artikel 5, stk. 7, i forordning (EF) nr. 510/2006 (3))

Markenblatt nr. 25 af 22. juni 2012, del 7a-aa, s. 10037

(http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/35552)

(1) EUT L 343 af 14.12.2012, s. 1.

(2) EUT L 93 af 31.3.2006, s. 12. Erstattet af forordning (EU) nr. 1151/2012.

(3) Se fodnote 2.