Nr. C 356/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2727/75 
om den fælles markedsordning for korn 
(87/C 356/04) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 22. oktober 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det økonomiske og sociale udvalgs (ØSU) 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for landbrug og fiskeri, som udpegede 
Walter Luchetti til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. november 1987. 
Det økonomiske og sociale udvalg vedtog på sin 250. plenarforsamling den 18. november 
1987 enstemmigt følgende udtalelse: 
ØSU godkender Kommissionens forslag. 
I spørgsmålet om at tillægge Kommissionen nye beføjel­
ser, som undertiden er af ikke uvæsentlig økonomisk 
Bruxelles, den 18. november 1987. 
1. Indledning 
1.1. Informationsteknologi og telekommunikation 
har hidtil spillet en forholdsvis underordnet rolle i 
sundhedssektoren, i modsætning til deres betydning på 
andre væsentlige områder. 
De spredte tilløb i denne retning, der hidtil er set i 
medlemsstaterne, mangler koordinering; de vedrører 
for det meste kun ganske få enkeltområder inden for 
sundhedssektoren og er ikke kompatible. betydning, henstiller sektionen imidlertid, at der sørges 
for en velafbalanceret forvaltning af sektoren under 
iagttagelse af de forskellige medlemsstaters interesser. 
Derimod finder man uden for Europa i dag de mangfol­
digste initiativer og projekter inden for lægelig informa­
tik og bioinformatik samtidig med, at et stort antal 
firmaer konkurrerer om leverancer på disse områder. 
1.2. Sundhedssektoren dækker et af de mest grund­
læggende menneskelige behov. 
Behovet for sundhedssektorens ydelser vil også frem­
over være stigende. Afgørende herfor er den ændrede 
sundhedsbevidsthed, befolkningsudviklingen samt Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning om en aktion på fællesskabsplan inden for området 
informationsteknologi og telekommunikation anvendt inden for sundhedssektoren AIM 
(Avanceret informatik i medicin i Europa) — Pilotfase 
(87/C 356/05) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 7. september 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 130 Q at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede Susanne Tiemann til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
3. november 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 250. plenarforsamling, den 18. november 
1987, uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/9 
fremkomsten af nye sygdomsbilleder. Også sundheds­
sektorens udgifter stiger i takt hermed. 
Den teknologiske udvikling vil derfor også vinde indpas 
i sundhedssektoren. Det er fornuftigt og påkrævet at 
tage denne udfordring op og iværksætte initiativer med 
henblik på at sikre en hensigtsmæssig styring af den 
teknologiske udvikling i sundhedssektoren. 
1 denne forbindelse kan alle informationsteknologiens 
og telekommunikationens muligheder tages i anvendel­
se, for så vidt som de kan bidrage til at gøre sundheds­
sektoren mere nyttig for borgerne og dermed øge de 
personlige udfoldelsesmuligheder. 
1.3. AIM skal være med til at skabe forudsætninger­
ne for at tilpasse de lægelige muligheder og ydelser efter 
de syges voksende og vekslende individuelle behov. 
AIM søger at opnå dette gennem en ny teknologi, der 
opstiller fælles minimale standarder for teknologisk 
information og præsentation. På denne måde kan 
sammenlignelige medicinske fakta gøres alment forstå­
elige for alle inden for sundhedssektoren i Europa. 
Desuden er det som en følge at Fællesakten en berettiget 
opgave også på dette område at skabe et homogent 
indre marked i Europa og gøre det konkurrencedygtigt 
over for især Japan og USA, der allerede er nået langt 
i denne udvikling. Det er netop de europæiske sund­
hedssystemers forskelligartethed, der gør det muligt på 
europæisk grundlag at udarbejde teknologiske projek­
ter, der synes velegnede for verdensmarkedet. 
1.4. Kommissionens pilotprojekt hilses derfor princi­
pielt velkomment og støttes. Det forventes imidlertid, 
at der allerede i pilotfasen tages hensyn til følgende 
forbehold. 
Det må først og fremmest sikres, at de til pilotfasen 
afsatte budgetmidler på 20 millionen ECU går til AIM. 
Det må endvidere sikres, at der også efter pilotfasens 
afslutning disponeres over tilstrækkelige midler til vide­
reførelsen af AIM. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. AIM 's anvendelsesområder 
2.1.1. AIM's betydning for den infra­
struktur, der støtter den biomedi­
cinske forskning 
2.1.1.1. AIM vil kunne få særlig betydning for for­
midlingen af forskningsresultater. 
Den lægevidenskabelige forskning åbner som næppe 
noget andet område nye muligheder inden for diagno­
stik og terapeutik. 
Informationsstrømmen til og fra læger, apotekere og 
andet behandlingspersonale er imidlertid temmelig mangelfuld, således at forskningens nyvundne indsigt 
først efter lang tid kan komme patienterne til gode. 
Det lægevidenskabelige fremskridt på alle sundhedssek­
torens områder vil kunne anvendes mere effektivt og 
hurtigere over for patienterne, når en koordineret for­
midling af informationer fra forskningen til læger, apo­
tekere og andet behandlingspersonale og feed-back fra 
disse grupper skaber et bedre informationsniveau. 
2.1.1.2. AIM kan i denne sammenhæng få særlig 
betydning for udviklingen og formidlingen af mulighe­
derne for forebyggelse. Den udbyggede og korrekte 
anvendelse af forebyggende forholdsregler of tidlig 
diagnose samt terapi er et af de mest effektive midler 
til virkelig at nedbringe udgifterne til sundhedssektoren 
på lang sigt ved at undgå sygdomme. 
AIM bør ligeledes anvendes til sammenlignede analyser 
af følgerne af miljøskader og særlige arbejdsbetingelser. 
Derigennem kan de eksisterende »afgiftningscentres« 
betydning blive styrket væsentligt. 
2.1.1.3. Det kan desuden være væsentligt at få infor­
mationer om lægemidler, f.eks. med hensyn til bi­
virkninger, markedsændringer, prissammenligninger og 
erstatningsmuligheder fra socialsikringen. 
2.1.2. Støtte til sundhedssektorens plan­
lægning 
2.1.2.1. Også med hensyn til fremskaffelse af data 
til sundhedssektorens planlægning kan AIM yde en 
væsentlig støtte gennem sammenføring af anonymisere­
de data. 
Det er almindeligt anerkendt, at de nationale sundheds­
systemer har for få konkrete data til disposition for 
deres planlægning. 
2.1.2.2. En planlægning af sundhedssektoren kan 
ganske vist kun forventes at give generelle styringsmu­
ligheder, der kan medvirke til en ensartet fordeling af 
de lægelige tjenesteydelser. En kvalitetsgaranti opnås 
derimod ikke først og fremmest gennem sundhedsplan­
lægning, men gennem en indretning af de nationale 
sundhedssystemer, der giver lægen og det øvrige be­
handlingspersonale egnede betingelser for en forsvarlig 
pleje af patienterne. 
I denne forbindelse bør man ikke stille for store for­
ventninger til AIM. 
2.1.3. Forbedring af kvaliteten og effek­
tiviteten i sundhedssektoren 
2.1.3.1. Anvendelsen af AIM må ligeledes hilses vel­
kommen, for så vidt den kan bidrage til at lette, frem­
skynde og intensivere behandlingen og dermed gøre den 
så behagelig og effektiv for den enkelte patient som 
muligt. 
Nr. C 356/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
2.1.3.2. Begreberne effektivitet og kvalitet i sund­
hedssektoren afhænger imidlertid af de mest forskellige 
forhold omkring det enkelte tilfælde og er derfor van­
skelige at måle. 
Forventer man, at AIM vil medføre en kvalitetsforbed­
ring og effektivitetsstigning inden for sundhedssekto­
ren, kan det kun referere til generelle målsætninger, 
ikke til eksakte målstørrelser. 
2.1.3.3. Selve sundhedssektoren unddrager sig i reg­
len enhver standardisering. Når der i Kommissionens 
forslag flere gange tales om udvikling af »standarder«, 
kan det derfor kun dreje sig om tekniske standarder, 
f.eks. for programmets udformning. 
Der kan til nød opstilles standarddefinitioner i forbin­
delse med bedømmelse af forudsætningerne for sociale 
krav som f.eks. adgang til pensionsydelser eller anerken­
delse af svær invaliditet. Her kan AIM bidrage til den 
størst mulige ligebehandling af ansøgerne. 
2.1.3.4. Det er muligt at AIM som et fællesskabs-
finansieret system kan medføre, at udgifterne til de 
nationale sundhedssystemer mindskes. Det kan imidler­
tid ikke vurderes på nuværende tidspunkt. 
Erfaringen tyder snarere på, at sundhedsudgifterne sti­
ger, der hvor indførelsen af teknologi intensiveres. Dette 
skyldes ikke kun de høje anskaffelses- og vedligeholdel­
sesomkostninger, men også de ekstraudgifter, der følger 
med, såsom omlægningen til teknologisk uddannet per­
sonale samt «sneboldeffekten«, der viser sig ved en mere 
og mere intensiv anvendelse af materiel og teknologier. 
Det viser sig som regel først efter en prøveperiode på 
adskillige år, om foranstaltninger i sundhedssektoren 
kan medføre udgiftsdæmpning. Ud fra denne synsvinkel 
forekommer den prøvetid på 18 måneder, som Kommis­
sionen forudser for pilotprojektet, at være for kort. Her 
bør der overvejes enten en længere afprøvningsfase eller 
en yderligere prøveperiode, hvor der tages hensyn til de 
foreløbige resultater af den første periode. 
Heller ikke når det drejer sig om de nationale sundheds­
systemers finansieringsproblemer, kan udgiftsdæmp­
ning være hovedmålet for anvendelse af AIM. Bestræ­
belserne på ved hjælp af AIM at skabe et bredere 
grundlag for en endnu bedre udformning af sundheds­
sektoren må snarere stå i forgrunden. En nedbringelse 
af udgifterne kan ikke opnås alene med teknologiske 
midler, da den er uløseligt forbundet med social- og 
sundhedspolitikken. 
Derimod lader Kommissionens forslag mange spørgs­
mål angående projektets omkostninger henstå ubesva­
ret. Det kan således ikke på nuværende tidspunkt vurde­
res, om udviklings-, anskaffelses- og driftsudgifterne til 
den nye teknologi i sidste ende modsvares af besparelser 
inden for sundhedssektoren. Det er endvidere et åbent 
spørgsmål, hvem der skal dække anskaffelses- og drifts­
udgifterne. 2.1.3.5. Den »bedst mulige pleje« skal ikke altid 
søges opnået gennem data og teknologi; den menneske­
lige kontakt må til enhver tid komme først. 
Det bør ikke undervurderes, at AIM også kan forbedre 
grundlaget for den målrettede anvendelse af denne kon­
takt. 
2.2. AlM's anvendelsesmåder 
2.2.1. Bevarelse af sundhedsvæsenets 
menneskelighed 
2.2.1.1. Som et af menneskets største goder er sund­
hed tæt knyttet til patientens værdighed og handlings­
frihed. Bestræbelserne på at gøre sundhedsplejen effek­
tiv og fleksibel bør derfor aldrig ske på bekostning 
af sundhedsvæsenets menneskelighed og agtelsen for 
mennesket som personlighed. 
2.2.1.2. Således må anvendelsen af informationstek­
nologi og telekommunikation aldrig gå ud over patien­
tens tillid til lægen. 
Det er almindeligt anerkendt, at dette tillidsforhold og 
samspillet mellem læge og patient udgør en væsentlig 
faktor for helbredelse og lindring af sygdomme og især 
for bevarelsen af et sundt helbred. Denne tillid kan 
patienten ikke overføre på teknologier, og lægen, der 
har et personligt ansvar for sine patienter, kan heller 
ikke lade teknologien påtage sig dette ansvar. 
Behandlingspersonalets kontakt til patienten bør ikke 
standardiseres og generaliseres i forsøget på at opnå 
perfektion. Det ville betyde en »robotisering« af be­
handlingen. Derfor kan »telemedicin« kun finde anven­
delse i de tilfælde, hvor den opfylder kravene til be­
handlingen. 
2.2.1.3. Bestræbelserne på at skaffe informationer 
og gennemskuelighed i sundhedssektoren bør i ingen 
tilfælde føre til, at patienten gøres »gennemsigtig«. 
Hemmeligholdelse af fakta, der angår patientens per­
son, skal fortsat være et af sundhedssektorens vigtigste 
principper. 
Databeskyttelse har i denne sammenhæng altovervejen­
de betydning for patienten. Det bifaldes, at det flere 
steder i Kommissionens forslag kommer tydeligt til 
udtryk. Denne hemmeligholdelsespligt gælder såvel 
over for forsikringsselskaber, arbejdsgivere og sygekas­
ser som over for andre udenforstående. 
Den lægelige tavshedspligt skal fortsat gælde uind­
skrænket. Når lægejournalførelse derfor nævnes som 
aktionsemne for AIM, kan det kun indebære, at lægen 
noterer de væsentligste fakta i den enkelte patients 
sygehistorie efter standardiserede principper, således at 
journalen bliver alment læselig for de læger, patienten 
i øvrigt konsulterer. AIM bør imidlertid ikke udnyttes 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/11 
som et middel til at gøre journalen lettere tilgængelig 
for udenforstående, navnlig forvaltninger, forsikrings­
selskaber og arbejdsgivere uden patientens udtrykkelige 
vilje. Tværtimod må man forvente, at AIM bruges til 
at forbedre databeskyttelsen. 
2.2.1.4. Det vækker derfor en vis betænkelighed, når 
AIM skal anvendes til kontrolfunktioner inden for 
sundhedssektorens forvaltning. Netop heri ligger faren 
for en total overvågning af patienten og dennes hel­
bredsforhold. 
Desuden bevirker en sådan kontrol, der nødvendigvis 
bygger på standardiserede programmer, at lægerne bli­
ver tvunget i retning af standardiseret behandling og 
receptudskrivning. 
I øvrigt afhænger de nøjagtige krav og muligheder, der 
er knyttet til forvaltningen af lægelige og afregningstek-
niske data, på afgørende vis af udformningen af de 
nationale socialsikringssystemer og kan derfor ikke ge­
neraliseres. 
2.2.1.5. Der må endvidere tages særlig hensyn til, at 
den såkaldte »apparattekniske behandling« allerede i 
dag på mange områder har fået overvægt i forhold til 
menneskelig kontakt. Denne udvikling bør ikke frem­
mes gennem AIM. Det forventes snarere, at AIM gen­
nem en målrettet anvendelse af diagnostiske og terapeu­
tiske metoder skaber mere plads til menneskelig kontakt 
i behandlingen. 
2.2.1.6. Ved anvendelsen af AIM må man derfor 
afveje informationsbehov og gennemskuelighed via 
data på den ene side og menneskelighed og databeskyt­
telse på den anden side. 
Om dette opnås afhænger i høj grad af måden, hvorpå 
de nye teknologier anvendes. Enhver anvendelse af tek­
nologi indebærer fare for, at perfektioneringsbestræbel-
serne lader den menneskelige personlighed træde i bag­
grunden. Dette ville være særligt ulykkeligt for sund­
hedssektoren. 
Der må derfor på forhånd udarbejdes foranstaltninger, 
der forhindrer sådanne misbrug og fejlanvendelser. 
Disse nødvendige sikkerhedsbestemmelser netop for da­
tabeskyttelsen bør allerede indgå i arbejdsprogrammet 
for pilotfasen. 
I den foreliggende udformning af Kommissionens for­
slag kommer en sådan konkretisering ud fra denne 
synsvinkel dog endnu ikke til udtryk. 
Det fremgår for øjeblikket i lige så ringe grad af projekt­
beskrivelsen, hvilke konkrete informationer AIM skal 
omfatte. Dette samt de konkrete databeskyttelsesforan­
staltninger bør imidlertid afklares, før pilotfasen påbe­
gyndes. 
2.3. Accepten af AIM's anvendelse 
2.3.1. AIM som handlingsgrundlag 
2.3.1.1. AIM kan stille programmer til rådighed, der 
giver de ansatte i nationalstaternes sundhedssektor et grundlag at arbejde videre på. I stedet for ukoordinerede 
enkeltaktioner, der for det meste ikke er særlig hensigts­
mæssige, bør AIM stille et koordineret program til 
rådighed, der dels opfylder de teknologiske krav, dels 
giver patienten den nødvendige beskyttelse ved at vise 
tilbageholdenhed met de teknologiske muligheder. 
2.3.1.2. AIM kan derimod ikke selv tage sigte på 
udformningen af de nationale sundhedssystemer. De 
har hidtil fremvist alt for store forskelle både med 
hensyn til beslutningsstrukturer i de nationale ordnin­
ger, de forskellige tendenser i national sundheds- og 
socialpolitik samt de enkelte staters retssystem, der 
stiller meget forskellige krav til beskyttelse af patienters 
privatliv. 
Hvis man bandt de nationale sundhedssystemer til en 
obligatorisk anvendelse af det samlede AIM-program, 
ville det skabe en standardisering af sundhedssystemer­
ne, som tiden endnu ikke er moden til. Det er derfor 
stadig nødvendigt indgående at undersøge og overveje, 
hvorledes der kan skabes en fælles rammeordning. 
2.3.2. Information om AIM 
2.3.2.1. AIM kan kun anvendes meningsfuldt, hvis 
det accepteres af de involverede i sundhedssektoren, 
navnlig patienterne og behandlingspersonalet. 
Afhængig af specialisering, alder og samfundsmiljø har 
man kunnet konstatere en betydelig tilbageholdenhed 
fra lægernes side over for nye informationsteknologier. 
Dette skyldes ikke mindst den allerede nævnte fare for 
behandlingens individualiseringsgrad og læge-patient-
forholdet samt for beskyttelsen af patientens intim­
sfære. 
Her er det nødvendigt, at læge- og behandlingspersona­
lets organisationer kommer ind i billedet og overbevises 
om projektets betydning. Der er endvidere behov for at 
informere lægerne udførligt om projektets muligheder, 
målsætninger og eksisterende beskyttelsesforan­
staltninger med henblik på at opnå deres accept. 
2.3.2.2. Det samme gælder patienterne. Patienten øn­
sker, at lægen yder en så personlig behandling som 
muligt, og at deres tillidsforhold er godt. En teknologi­
sering af lægebehandlingen er på forhånd ikke egnet til 
at styrke denne tillid og give patienten følelsen af, at 
der tages hensyn til individuelle behov. 
Også på dette punkt er der behov for grundig informa­
tion, der især bør udgå fra behandlingspersonalet. 
2.3.2.3. AIM vil for øvrigt kun finde bred anvendelse, 
såfremt de tilhørende instrumenter er lette at betjene 
for brugeren og ikke koster ham/hende noget nævne­
værdigt. I denne forbindelse kunne man forestille sig 
noget i retning af det franske Minitel, der samtidig met 
at give patienten en personlig kode, han/hun alene 
Nr. C 356/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
kender, også ville kunne imødekomme behove for hem­
meligholdelse. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Artikel l,stk. 1 
På grund af den komplekse problematik forekommer 
en pilotfase på 18 måneder at være for kort. Man kan 
i løbet af dette tidsrum hverken vurdere, hvorledes 
projektet bliver accepteret eller dets mulige konsekven­
ser for sundhedssektoren. Denne fase kan kun være 
indledningen til en videregående integreret aktion. 
Det anbefales derfor, at der på forhånd forudses en" 
forlængelse af pilotfasen. Alt efter hvilke resultater, der 
forventes af pilotfasen, bør der mindst kalkuleres med 
et tidsrum på 2 år. 
3.2. Artikel 1, stk. 2 
3.2.1. Hvis resultater fra igangværende projekter 
skal inddrages i pilotfasen, lader det sig kun gøre, for 
så vidt som de opfylder de ovennævnte betingelser og 
egner sig til det europæiske marked. 
Det er et åbent spørgsmål, hvordan samordningen med 
offentlige og private foranstaltninger skal foregå, og 
hvilken udvælgelse af igangværende projekter der skal 
foretages. 
3.2.2. Det er i øvrigt malplaceret, når der i den tyske 
udgave tales om »'Anbieter' medizinischer Dienstlei-
stungen« (dvs. leverandører af sundhedsmæssige tje­
nesteydelser), da sundhedsvæsenet unddrager sig de 
gængse markedsbegreber. Det anbefales at tilpasse ter­
minologien til sundhedssektorens forhold (1). 
3.3. Artikel 3, stk. 1 
3.3.1. Når man i arbejdsplanen forudser deltagelse 
af fagfolk, bør man navnlig trække på lægelig ekspertise 
samt på den viden, der findes i lægers praksis, på 
apoteker og sygehuse. 
3.3.2. Det noteres som positivt, at databeskyttelse 
tillægges stor betydning allerede i arbejdsplanen. Det 
er dog den generelle opfattelse, at kravene til databe­
skyttelse samt måden, informationerne om projektet 
præsenteres på, bør konkretiseres nærmere på forhånd. 
3.4. Artikel 3, stk. 3 
Ved tildelingen af kontrakter med omkostningsdeling 
(J) Kommentaren har ikke konsekvenser for den danske udgave, 
der skriver »sundhedsvæsen«, o.a. 
Bruxelles, den 18. november 1987. bør der tages særligt hensyn til sundhedspersonalets 
organisationer og små og mellemstore virksomheder. 
Det forekommer dog ikke realistisk at forvente, at 50% 
af projektets omkostninger vil blive båret af kontrahen­
terne, specielt hvis behandlingspersonalets og universi­
teternes ekspertise skal udnyttes. I alle tilfælde bør 
ydet ekspertise modregnes i den del af omkostningerne, 
kontrahenterne skal bære. 
3.5. Artikel 3, stk. 4 
Det må i denne forbindelse undgås, at multinationale 
virksomheder får en fortrinsstilling. Endvidere ses kra­
vet om, at ansøgningen skal komme fra deltagere i to 
lande, som en unødvendig begrænsning. »Udvalget« 
bør i denne sag have større beslutningsfrihed ved udvæl­
gelsen af egnede ansøgere. 
3.6. Artikel 5 
Det betvivles, at det planlagte bidrag på 20 millioner 
ECU til et så komplekst og kostbart projekt er realistisk. 
Det kan nok kun være et startbeløb. 
3.7. Artikel 6, stk. 2 
Udvalgets medlemmer bør være personer, der besidder 
den fornødne ekspertise i saglige spørgsmål om AIM. 
Der bør sikres en ligelig repræsentation af sundhedspro­
fessionerne og andre berørte grupper (f.eks. forbrugere, 
forskere, virksomheder) gennem valget af eksperter og/ 
eller rådgivere. 
Det bør sikres, at sociale og økonomiske interessegrup­
per bliver behørigt rådspurgt i alle relevante spørgsmål. 
Det er endvidere uklart, i hvilket omfang udvalgets 
arbejde skal være fortroligt. Man bør overveje, om ikke 
netop bekendtgørelsen af pilotfasens mellemresultater 
kan bidrage til den offentlige debat og dermed til en 
accept af projektet. I det mindste bør Rådet have mulig­
hed for at holde sig løbende underrettet om arbejdets 
gang. 
3.8. Artikel 8 
Foruden Rådet og Europa-Parlamentet bør også ØSU 
underrettes om resultaterne af gennemgangen. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg