Nr. C 269/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
Udtalelse om Beskæftigelsen i Europa — 1990 
(91/C 269/18) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 19. december 1990 i henhold til forretnings­
ordenens artikel 20, stk. 4, at udarbejde en udtalelse om Beskæftigelsen i Europa — 1990. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og 
Kulturspørgsmål, som udpegede Giorgio Liverani til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 13. juni 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 288. plenarforsamling, mødet den 4. juli 
1991, med 110 stemmer for, 9 stemmer imod og 25 stemmer hverken for eller imod følgende 
udtalelse. 
1. Indledning — langtidsarbejdsløsheden fortsætter, 
1.1. ØSU modtager med tilfredshed Kommissionens 
rapport »Beskæftigelsen i Europa — 1990«, der ligesom 
den foregående rapport opfylder en speciel forpligtelse, 
som kommissionsmedlem Vasso Papandreou påtog sig 
inden for rammerne af arbejdsmarkedsforhandlingerne 
og siden inddrog i det sociale handlingsprogram. 
1.2. Rapporten indfrier kravene om statistisk bear­
bejdelse af og oversigt over de samlede data i forbindelse 
med beskæftigelsen. Den giver et ret bredt og komplet 
billede af beskæftigelsesproblemer og anvendelsen af 
EF-programmerne på dette område. 
1.3. Det skal bemærkes, at rapporten ikke har kun­
net tage hensyn til den pludselige udvikling, der er sket 
i de økonomiske strukturer i Central- og Østeuropa, og 
som stadig foregår. De økonomiske reformer, regerin­
gerne i disse lande har sat i gang, medfører omvæltning­
er, der i hvert fald delvis vil ændre variablerne i EF's 
samlede efterspørgsel (forbrug, investering, import/eks­
port, offentlige udgifter). 
1.4. Rapporten udkom på et tidspunkt, hvor man 
ikke kunne forvente udarbejdelsen af en global strategi 
for social absorbering og integration af migrantarbejde­
re fra Østeuropa; fænomenet var så nyt, at der endnu 
ikke forelå en strategi for den ældre tilvandring sydfra. 
Politikken på dette område bør foregå i overensstem­
melse med den økonomiske situation og situationen på 
arbejdsmarkedet. 
1.5. ØSU konstaterer, at kommissionen har belyst 
visse prioriterede emner af generel betydning som f.eks.: 
— beskæftigelsen er steget, men arbejdsløsheden er 
ikke faldet tilsvarende, — der er stadig mere og flere former for »atypisk 
arbejde«, som kun vanskeligt kan reguleres, vurde­
res og prognosticeres, 
— kvindernes beskæftigelse stiger og i tilknytning her­
til problemerne med arbejdsforholdene og de foran­
staltninger, hvorved arbejdet i og uden for hjemmet 
kan forenes, 
— sektormæssige ændringer har konsekvenser på det 
teknologiske og administrative plan osv., og 
fusioner/koncentrationer indvirker på beskæftigel­
sen og det økonomiske og sociale samspil, 
— erhvervsuddannelse og kvalifikationer og bevæge­
lighed i EF samt de løbende ændringer stiller nye 
krav til et arbejdsmarked på EF-plan, 
— forholdet mellem miljøbeskyttelse, vækst og 
beskæftigelse. 
1.6. Rapporten gør endvidere ret i at belyse tre nøg­
lepunkter af stor relevans for beskæftigelsen i »1992-
udfordringen«: 
— bortset fra den hårde kerne, som langtidsarbejdsløs­
heden udgør, er arbejdsløsheden i Europa ikke et 
statisk fænomen, men fluktuerer og rammer forskel­
lige befolkningslag efter tur, 
— i modsætning til hvad man ventede, er lønudgiften 
pr. produceret enhed ikke meget forskellig inden for 
Fællesskabet, fordi der generelt er overensstemmelse 
mellem lønniveau, kvalifikationer og produktivitet, 
— lønniveauet er derfor kun af relativ betydning, når 
der træffes beslutning om valg af beliggenheden for 
en virksomhed med henblik på enhedsmarkedets 
gennemførelse. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/59 
2. »1992« og beskæftigelsen 
2.1. Siden 1986 har EF haft en økonomisk vækst 
på 3,5% og en beskæftigelsesmæssig vækst på 1,5% 
svarende til ca. 7 millioner nye arbejdspladser. Skønt 
dette positive resultat ligger inden for målene for 1992, 
er den effektive arbejdsløshed kun faldet med ca. 1 %. 
Dette skyldes, at 2/3 af de nye arbejdspladser går til 
kvinder, der for første gang kommer ind på arbejdsmar­
kedet. Heraf er 40 % deltidsarbejde, hvilket kun gør lidt 
for at øge den generelle beskæftigelse. Det indebærer, at 
kun 1 ud af 8 nye arbejdspladser gives til arbejdsløse. 
2.2. Perspektiverne for beskæftigelsens udvikling i 
årene 1990/1991 er af samme art: en stigning på 1 % 
svarende til oprettelse af 3 millioner ny arbejdspladser. 
I denne to års periode vil arbejdskraften stige med 
ca. 2 millioner. Den kvindelige arbejdskraft vil stige i 
medlemsstaterne, men vil fortsat være lavere end i andre 
udviklede lande. 
2.3. Skønt beskæftigelsen forventes at stige fortsat 
indtil 1992, vil arbejdsløsheden i EF forblive nærmest 
uændret. I den nuværende situation kan hverken mar­
kedsmekanismerne eller foranstaltningerne truffet med 
henblik på 1992 give en rimelig løsning på dette pro­
blem. Fastlæggelsen og gennemførelsen af en virkelig 
fællesskabsstrategi for beskæftigelsen er en udfordring, 
der må tages op. Med henblik herpå kunne revisionen 
af Traktaternes bestemmelser på det sociale område, 
der drøftes på regeringskonferencen, blive et nyt juri­
disk grundlag for lovgivningen og bl. a. bidrage til at 
udvikle en ny beskæftigelsesstrategi, der var mindre 
hæmmet af de politiske hindringer, som det nuværende 
krab om enstemmighed stadig udgør. 
3. Den utilstrækkelige fællesskabsstrategi 
3.1. Kommissionens rapport om beskæftigelsen i 
1990 er en nyttig kilde til information og overvejelse 
på EF-plan, der imidlertid frembyder en foruroligende 
svaghed og forglemmelse: der foreslås ikke nogen egent­
lig EF-strategi for beskæftigelsen, til trods for at en 
sådan i den foregående rapport »Samarbejdsstrategi for 
beskæftigelsesvækst« (udarbejdet i 1985 og godkendt 
af alle medlemsstater) blev anset for at være en af 
grundpillerne i EF's politik på dette område. Forskellige 
specielle projekter og programmer opregnes, men de 
virker som stykker af politik og mikropolitik, der ikke 
går op i en sammenhængende og struktureret helhed, 
og udfordringen på det beskæftigelsesmæssige plan 
tages ikke op, som EØF og medlemsstaterne burde gøre 
det. 3.2. For eksempel understreger Kommissionen den 
vigtige rolle, strukturfondene vil få for beskæftigelsen, 
og fremhæver, at bevillingerne til disse vil blive fordo­
blet fra nu til 1993, så at de vil udgøre 25 % af Fællesska­
bets budget, og af disse fonde vil 60 % finde anvendelse 
i underudviklede eller tilbagestående egne. Kommissio­
nen kommer ikke tilstrækkeligt ind på behovet for 
at have et sæt af overordnede EF-målsætninger for 
økonomisk og social samhørighed som rettesnor for 
anvendelsen af strukturfondenes midler. Navnlig savnes 
en beskrivelse af, hvordan EF-midlerne kunne investeres 
i de industrisektorer, der omstruktureres eller tilpasses 
som følge af gennemførelsen af det store enhedsmarked 
for at sikre beskæftigelsen eller omlægge de beskæftigel­
sesformer, der trues af 1992-foranstaltninger. Kommis­
sionen forsøger ikke engang at foreslå en alternativ 
beskæftigelsesstrategi for disse sektorer for at undgå 
voldsomme og ukontrollerede markedsreaktioner. 
3.3. Et andet betænkeligt forhold må også nævnes: 
kun 2,5 % af medlemsstaternes bruttonationalprodukt 
går til programmer, der sigter direkte på arbejdsmarke­
det. Man må spørge, hvorfor der ikke foreslås en strate­
gi og politik med henblik på arbejdsmarkedet at øge 
disse væsentlige beløb betydeligt og anvende dem mere 
rationelt og hensigtsmæssigt for at sikre den nuværende 
og fremtidige beskæftigelse. 
3.4. Det skal endelig fremhæves, at den detaljerede 
analyse i rapporten udelader eller retter undlader at 
vise nødvendigheden af at inddrage alle de aspekter 
af den økonomiske politik, der har konsekvenser for 
arbejdsmarkedet og gennemførelsen af de fundamentale 
sociale rettigheder for arbejdstagere indeholdt i Social­
pagten. Kommissionen har allerede fremsat en række 
forslag til revision af Traktaternes bestemmelser på det 
sociale område (omskrivning af art. 117, 118, 118 A, 
118 B, 119, 120 og 121). 
Den økonomiske determinisme fortsætter, om end den 
tillempes med eller delvis dirigeres med interventioner 
på nationalt eller EF-plan, og man nøjes med at registre­
re resultaterne uden tilstrækkelig hensyntagen til, om 
de er i overensstemmelse med denne højtidelige sociale 
pagt. 
3.5. Kort sagt, der mangler en generel målestok for 
de økonomiske og beskæftigelsesmæssige data, der 
stemmer overens med rettighederne i Socialpagten, som 
også er at finde i Kommissionens forslag til regerings­
konferencen på det sociale område, og målene for Den 
Europæiske Union såsom: 
— forbedring af arbejds- og leveforholdene, sikring af 
samme sociale beskyttelse, tilskyndelse til for-
Nr. C 269/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
handlinger mellem arbejdsmarkedets parter, udvi­
kling af det menneskelige potentiel og bekæmpelse 
af marginalisering, 
— opvurdering af den rolle og forhandlingsfrihed, ar­
bejdsmarkedets parter har på det proceduremæssige 
område, så de i kraft af nærhedsprincippet kan 
deltage i beslutningsprocessen angående Den Euro­
pæiske Union, 
— inddragelse, information og høring af arbejdstager­
ne, hvilket må betragtes som en sektor, hvor Den 
Europæiske Union kan komplettere og støtte med­
lemsstaternes indsats med henblik på den sociale 
konsensus, der er nødvendig for at styrke virksom­
hedernes konkurrencedygtighed, hele økonomien 
som sådan og jobskabelsen, der så igen er en væsent­
lig betingelse for den økonomiske vækst, der kræves 
i Socialpagten. 
3.6. Imidlertid giver det anledning til bekymring, at 
der nu ikke er nogen henvisning til EF's mål om at opnå 
fuld beskæftigelse eller harmonisering af vilkårene på 
et stadig stigende niveau og hermed den fulde udøvelse 
af de grundlæggende sociale rettigheder. 
Endvidere er visse bestemmelser nært forbundne med 
det juridiske enstemmighedsprincip (art. 235): harmoni­
sering af social sikring, fagforeningsrettigheder og strej­
keret samt beskæftigelsesret for indvandrere fra tredje­
lande. 
4. Mod en EF-strategi for beskæftigelsen 
4.1. Det er dette »beskæftigelsesdeficit«, som er EF's 
sociale udfordring i og efter 1991, og den kan ikke 
overvindes ved, at handlingsfokus flyttes fra økonomisk 
vækst til beskæftigelse og så til vækst igen. 
4.2. Den sociale udfordring i EF bør omfatte en 
række præcise, forebyggende delløsninger, der indgår i 
en samlet politik, med det sigte at fremme og skabe 
beskæftigelse, og som ikke er en simpel reaktion på 
markedets skiftende behov, men opfylder dem og en 
del af den samlede politik. Med andre ord, som allerede 
fremhævet af ØSU: 
— markedets forskellige fordele og det økonomiske 
udbytte bør udbygges med en fleksibel beskæftigel-
sesmetode og en egnet uddannelse, hvorved beskæf­
tigelsespotentiellet udnyttes bedst muligt, 
— endvidere bør markedsprognoser kompletteres med 
samordnede beskæftigelsesprogrammer udarbejdet 
på grundlag af samfundets behov, såsom boliger, 
sociale og samfundsmæssige tjenesteydelser, forbed­
ring af livskvaliteten, beskyttelse og forbedring af miljøet og naturen, bevarelse og fornyelse af kultur­
arven osv.; dette er nødvendigt for de grundlæggen­
de sociale strukturer i det europæiske demokrati, 
som det fri marked afhænger af (1). 
4.3. I de fleste medlemsstater er den interne beskæfti­
gelsespolitik ikke ført fuldstændig ud i livet, og resulta­
terne er meget forskellige; hertil kommer de mange 
forskellige programmer på EF-initiativ indeholdt i be­
skæftigelsesrapporten. Hvad der mangler, er den globa­
le stillingtagen, som er absolut nødvendig for at løse 
de fælles problemer, som går ud over det nationale 
område. 
Nu, hvor 1992 nærmer sig, haster det med at koordinere 
beskæftigelsespolitikkerne via en sammenhængende 
strategi, der er omfattende og samstemmende. EF bør 
tage denne udfordring op for at undgå, at vi ved 
gennemførelsen af det store marked står med »vindere 
og tabere« på det sociale område med alle de risici for 
politisk uro, dette kan indebære. Derfor anbefaler ØSU 
uden at prætendere at fremsætte et komplet beskæftigel­
sesprogram for EF, at beskæftigelsesstrategien for EF 
ledes og stimuleres af følgende betragtninger: 
4.3.1. Fleksibilitet og grundlæggende so­
ciale rettigheder — styring og 
konsensus 
Vedvarende økonomisk vækst med henblik på bedre 
beskæftigelseskvalitet og -niveau inden for industrien 
kræver betydelige fremskridt inden for betingelserne for 
arbejdsudbud. Derfor har ØSU gentagne gange fremhæ­
vet, at de fleksible metoder, som moderne konkurrence­
orienterede virksomheder sigter mod, ikke blot kræver 
»regelsanering«, men arbejdstagernes tilpasningsevne 
til ændringer i arbejdsformer, teknologi og strategi. 
Virksomhederne og arbejdstagerne må derfor vise en 
fast vilje til at fremme videreuddannelse og omskoling 
af arbejdstagerne via forhandlinger, aftaler, via inddra­
gelse af arbejdstagerne og dermed »fremskridt i 
enighed«. 
Inden for EF's rammer kunne dette fremskridt foregå 
således: 
— »tilpasningsevnen«, der er nødvendig for de moder­
ne virksomheder, bør fremmes og lettes ved, at 
EF klart sikrer alle arbejdstagere ret til grund- og 
videreuddannelse: EF's støtte til virksomheder via 
strukturfondene skal være betinget af gennemfo­
reisen af denne ret, der ledsages af et EF-instrument 
som garanti herfor, 
(!) EFT nr. C 201 af 7. 8. 1989. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/61 
— samtidig med den stordriftsøkonomi, virksomhe­
derne søger at nå frem til, bør EF indføre positive 
foranstaltninger til bevarelse af beskæftigelsen og 
bibringelse af ny uddannelse til arbejdstagerne, 
— den større kapitalproduktivitet, som virksomheder­
ne søger at opnå, kunne styrkes bedre i EF, hvis 
den blev ledsaget af en »EF-guide for god praksis« 
(udarbejdet af Det Europæiske Beskæftigelseskon-
tor): den bør indeholde positive erfaringer på be­
skæftigelsesplanet såsom f.eks. ideer til nedskæring 
af udgifter ved hjælp af mere intens produktivitet 
og kompenseret med reduktion og omlægning af 
arbejdstiden og deraf følgende skabelse af nye ar­
bejdspladser. I denne sammenhæng kunne direktiv­
forslagene om tilrettelæggelse af arbejdstiden, særli­
ge beskæftigelsesformer, beskyttelse på arbejdsplad­
sen af gravide og af mødre med småbørn, informa­
tion og høring af arbejdstagere og forslaget om bevis 
for ansættelsesforhold, når det er gennemført i de 
forskellige medlemsstater, bidrage til en bedre be­
skæftigelsesstrategi, 
— iværksættelsen af disse EF-instrumenter bør ledsa­
ges af en udbygning af arbejdsmarkedsforhandling-
erne og om muligt af arbejdsmarkedsforhandlinger 
på europæisk plan under hensyntagen til den nød­
vendige fleksibilitet og til nærhedsprincippet. 
4.3.2. Arbejdsmarkedet og den fri bevæ­
gelighed 
Først og fremmest kræver arbejdskraftens fri bevægelig­
hed udbredelse af kendskabet til arbejdsmulighederne i 
hele EF. For at gøre det europæiske beskæftigelsesmar-
ked mere transparent må der foretages et »kvalitativt 
spring« i Europæisk system for udveksling af tilbud og 
ansøgninger om beskæftigelse med henblik på interna­
tional Udligning (SEDOC)-systemets funktion. Denne 
proces kunne accelereres, hvis det europæiske beskæfti-
gelseskontor snart begyndte at fungere i nært samar­
bejde med SEDOC. Det mål, der skal forfølges, bør 
være at oprette et elektronisk europæisk data-net, der 
kan samarbejde med de nationale beskæftigelseskonto-
Bryssel, den 4. juli 1991. rer og dermed effektivisere adgangen til de disponible 
arbejdspladser. Skal der opnås transparens, kræver det 
imidlertid, at den gensidige anerkendelse af kvalifikatio­
ner i hele EF sker hurtigst og videst muligt. En opvurde­
ring af Det europæiske center for udvikling af Erhvervs­
uddannelse (CEDEFOP) 's arbejde ville her være specielt 
til nytte ved forberedelsen af en europæisk oversigt over 
jobprofiler. 
4.3.3. Et europæisk investeringsprogram 
for beskæftigelse 
ØSU anmoder Kommissionen om at tage under overve­
jelse, om der kan indføres en europæisk investeringsord-
ning for beskæftigelse også for at styrke strukturfonde­
nes interventioner. Ordningen skulle fokusere på sam­
fundets behov og den bedst mulige udnyttelse af beskæf­
tigelsespotentiellet, med andre ord tilstræbe den sociale 
samhørighed, der er en betingelse for fortsat demokra­
tisk økonomisk vækst. Dette dobbelte sociale og be­
skæftigelsesmæssige mål kunne forfølges effektivt inden 
for følgende sektorer: 
— virksomheder og kooperativer, der styrker beskæfti­
gelsesperspektiverne på lokalt plan, 
-— rådgivende organer, selvhjælpsgrupper og andre or­
ganisationer med socialt sigte, 
— håndværk og tjenesteydelser, der i øjeblikket dukker 
op både i byerne og på landet, 
— meget arbejdsintensive sektorer, der kan fremme 
den sociale samhørighed og den generelle velstand 
såsom boliger, tjenesteydelser, offentlige arbejder, 
infrastruktur, miljø, turisme, regionaludvikling osv. 
4.3.4. Kort sagt, ØSU tillader sig at forelægge Kom­
missionen en række overvejelser om målsætninger, for 
at den kan fremsætte en ny EF-strategi for samarbejde 
om vækst og beskæftigelse (en opgave den allerede 
påtog sig i 1985). Det håber hermed, at den næste 
rapport vil kunne indeholde en egentlig strategi. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 269/62 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag, som blev støttet af en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet under 
forhandlingerne: 
Side 4, 2.3 
Sidste punktum udgår. 
Begrundelse 
Det gældende krav om enstemmighed bør ikke indskrænkes. 
Afstemningsresultat 
For: 42, imod: 78, hverken for eller imod: 7. 
Punkt 4.3.1,1. led 
Begrebet »ret« i forbindelser med uddannelsen udgår. 
Afstemningsresultat 
For: 37, imod: 80, hverken for eller imod: 19. 
Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets forordning (EØF) om beskyttelse af geografi­
ske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (l) 
(91/C 269/19) 
Rådets for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 31. januar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede 
Leopoldo Quevedo Rojo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. juni 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 288. plenarforsamling (mødet den 3. juli 
1991) med 80 stemmer for, 43 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. Landbrugets nuværende situation I EF har alle­
rede igennem længere tid været drøftet i EF-kredse. 
Kommissionen har ved flere lejligheder og med opbak­
ning fra ØSU understreget nødvendigheden af at finde 
nye løsninger og orientere produktionen mod den sti­
gende efterspørgsel efter traditionelt fremstillede pro­
dukter og regionale specialiteter. 
(x) EFT nr. C 30 af 6. 2. 1991, s. 9. 1.1.1. Det er således uhyre vigtigt at få gennemført 
en kvalitetsorienteret EF-politik, der både tilfredsstiller 
de krav, som de stadig mere velinformerede og kræven­
de forbrugere stiller, og øger producenternes indtægter 
ved at skabe en større værditilvækst i landbrugssek­
toren. 
1.1.2. I øvrigt viser forbrugerne i EF en voksende 
interesse for kvalitetsprodukter, nu hvor deres grund­
læggende behov er så rigeligt dækket.