P6_TA(2005)0362

Reformen af FN og milleniumudviklingsmål

Europa-Parlamentets beslutning om resultatet af FN-Verdenstopmødet den 14.- 16. september 2005

Europa-Parlamentet,

- der henviser til sin beslutning af 12. april 2005 om EU's rolle i forbindelse med gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene (MDG) [1] samt til sine beslutninger af 9. juni 2005 om reformen af De Forenede Nationer [2] og af 29. januar 2004 om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og De Forenede Nationer [3],

- der henviser til millenniumerklæringen af 8. september 2000, der opstiller millenniumudviklingsmålene som det internationale samfunds fælles kriterier for fattigdomsudryddelse,

- der henviser til rapport af 21. marts 2005 fra FN's generalsekretær med titlen "In larger freedom: towards development, security and human rights for all",

- der henviser til rapport af 17. januar 2005 fra FN's millenniumprojekt med titlen "Investing in development: a practical plan to achieve the Millennium Development Goals",

- der henviser til rapport af 1. december 2004 fra Højniveaupanelet om Trusler, Udfordringer og Forandring med titlen: "A more secure world: our shared responsibility",

- der henviser til redegørelserne fra Kommissionens formand og kommissæren med ansvar for eksterne forbindelser til FN's Generalforsamlings plenarmøde på højt plan,

- der henviser til slutdokumentet fra FN-verdenstopmødet på højt plan i 2005, der blev vedtaget i New York den 16. september 2005,

- der henviser til forretningsordenens artikel 103, stk. 4,

A. der henviser til, at stats- og regeringschefer fra hele verden samledes til De Forenede Nationers verdenstopmøde i New York den 14.- 16. september 2005 for at træffe afgørelse om yderligere foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen i verden, sikre fred og sikkerhed, styrke menneskerettighederne og retsstatsprincippet og træffe yderligere konkrete foranstaltninger til at reformere FN-systemet,

B. der henviser til, at slutdokumentet fra Verdenstopmødet er resultatet af en vanskelig forhandlingsproces, der adskillige gange var i fare for at bryde sammen,

C. der henviser til, at det er vigtigt at satse på et styrket og udvidet partnerskab mellem FN og EU-institutionerne for at opnå bedre koordinering mellem nationale og regionale enheder, internationale organisationer og donorer som led i en effektiv gennemførelse af globale politikker,

D. der henviser til, at De Forenede Nationer er den bedst egnede og den eneste globale institution, der har potentialet til at finde løsninger på globale problemer på en både retmæssig og effektiv måde; der henviser til, at det er nødvendigt, at organisationen tilpasser sig de nye udfordringer, men at en reform ikke bør betragtes som et mål i sig selv, men snarere som en uundgåelig konsekvens af en dybtgående analyse af de relevante politiske, sikkerhedsmæssige, sociale og økonomiske parametre og faktorer,

1. bekræfter sin tilslutning til et stærkt FN og gentager, at ægte multilateralisme er det mest passende redskab til at løse de udfordringer, problemer og trusler, som det internationale samfund står over for; håber, at udfaldet af det ovennævnte topmøde bliver en vigtig milepæl i retning af at realisere millenniumudviklingsmålene senest i 2015 og at gennemføre den reform, der nødvendigvis må føres ud i livet med held, hvis FN fortsat skal spille en ledende rolle i dagens internationale system; noterer sig de forpligtelser, der nævnes i slutdokumentet, og anser dette dokument for at være arbejdsgrundlaget for de fremtidige forbedringer, som FN's 60. generalforsamling skal gennemføre på de forskellige relevante områder;

2. bifalder beslutningen om at oprette en kommission for fredsopbygning, der skal bistå lande ved overgangen fra krig til fred, og erkender, at fredsopbygning kræver helt andre kompetencer end fredsbevaring; mener, at der er behov for regionale og globale fredsopbygningskommissioner, som skal udvikle de nødvendige kompetencer, og som skal bakkes op af et støttekontor og en permanent fond, således at FN styrker sin profil i områder, der er i krise eller netop har overstået en konflikt; opfordrer FN's 60. generalforsamling til hurtigt at implementere disse bestemmelser; glæder sig i høj grad over, at begrebet "menneskers sikkerhed" er kommet med i den officielle FN-ramme;

3. hilser med tilfredshed, at det er blevet anerkendt, at det internationale samfund har et ansvar for at beskytte befolkninger mod folkedrab, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og forbrydelser mod menneskeheden, og at hver enkelt stat har et klart ansvar for at beskytte sine egne borgere mod disse forbrydelser, også ved hjælp af en forebyggende indsats; understreger desuden, at Den Internationale Straffedomstol har en vigtig rolle som den centrale instans, der retsforfølger personer, som har begået sådanne forbrydelser;

4. udtrykker sin anerkendelse af den store indsats og det værdifulde bidrag, som FN's generalsekretær, Kofi Annan, formanden for FN's 59. generalforsamling og hans team og FN's sekretariat har ydet for at nå frem til en aftale om vedtagelse af ovennævnte slutdokument; opfordrer navnlig alle FN-medlemsstater til målrettet at stå ved deres tilsagn og til hurtigt at omsætte disse tilsagn i konkret handling;

5. bifalder, at det internationale samfund har gentaget sit tilsagn om at realisere millenniumudviklingsmålene og om at fremme bæredygtig udvikling; erindrer om, at de centrale punkter på den udviklingspolitiske dagsorden fortsat handler om at reducere ekstrem fattigdom og mindske børnedødeligheden, at sikre adgangen til uddannelse og til rent drikkevand samt at fremme ligestilling; beklager, at der mangler en præcis tidsplan, som forpligter samtlige udviklede lande til at bestræbe sig på at realisere de mellemsigtede og endelige millenniumudviklingsmål;

6. beklager dybt, at topmødet ikke har udsendt en ny opfordring til de donorlande, der endnu ikke formelt har forpligtet sig til at opfylde en målsætning om at afsætte 0,7 % af deres bruttonationalindkomst (BNI) til officiel udviklingsbistand senest i 2015; noterer med tilfredshed, at EU har spillet en ledende rolle på dette felt, og opfordrer EU til at opretholde presset på alle donorlande, således at de opstiller tidsplaner, som bør overvåges;

7. tilslutter sig helt og holdent FN-generalsekretærens specifikke krav om opstilling af en klar tidsplan for de udviklede landes virkeliggørelse af målet om at yde 0,7 % af BNI i officiel udviklingsbistand og anerkendelse af Afrikas særlige behov;

8. bifalder aftalen om at yde omgående bistand til initiativer med hurtig gennemslagskraft (quick wins) for at støtte malariabekæmpelse, uddannelse og sundhedspleje;

9. bifalder slutdokumentets kapitel med titlen: "Meeting the special needs of Africa" og opfordrer Kommissionen til at gøre realiseringen af millenniumudviklingsmålene til det centrale element i dens kommende Afrika-strategi og dens revision af erklæringen om udviklingspolitik;

10. noterer sig, at i de tilfælde, hvor det lykkedes EU-medlemsstaterne at finde frem til fælles holdninger, opnåede de bedre resultater under forhandlingerne; understreger ikke desto mindre, at udfaldet af topmødet ikke lever op til Europa-Parlamentets offentligt tilkendegivne ambitioner for en FN-reform;

11. insisterer på, at reformarbejdet videreføres, og opfordrer Rådet og medlemsstaterne til at gøre deres indflydelse gældende for at opnå konkrete resultater på FN's 60. generalforsamling inden årets udgang;

12. bifalder helhjertet topmødets klare fordømmelse af terrorisme; anser det imidlertid for en fiasko, at der ikke blev opnået enighed om en udtømmende definition af begrebet terrorisme, og opfordrer indtrængende FN-medlemsstaterne til ufortøvet at rette op på denne mangel;

13. glæder sig over ovennævnte topmødes tilsagn om at styrke den rolle, højkommissæren for menneskerettigheder spiller, og fordoble midlerne hertil for at sikre en bedre overvågning og gennemførelse af vedtagne resolutioner;

14. beklager imidlertid, at der for Menneskerettighedsrådet kun foreligger en vag formulering af rådets kommissorium, og at der mangler præcise bestemmelser om tidsplan, mandat, arbejdsmetoder og sammensætning; opfordrer FN's 60. generalforsamling til at prioritere dette spørgsmål højt;

15. opfordrer Generalforsamlingen til at opstille klare kriterier for magtanvendelse fra Sikkerhedsrådets side ud fra de retningslinjer, der er foreslået i den ovennævnte højpanelrapport;

16. mener, at medlemmerne af det nye menneskerettighedsråd skal stå fast på de højeste menneskerettighedsstandarder, og at medlemskab af rådet er et privilegium, ikke en rettighed; mener, at menneskerettighedsrådet bør være i permanent session, således at man undgår lange forsinkelser og politiske manøvrer fra de stater, som der bliver indgivet klager over;

17. beklager dybt, at det ikke lykkedes for topmødet at nå til enighed om foranstaltninger vedrørende ikke-spredning og nedrustning, og kræver, at der gøres en stærkt intensiveret indsats for at gøre fremskridt på disse punkter, først og fremmest ved at sikre fuldstændig overholdelse af de eksisterende traktater, navnlig traktaten om ikke-spredning af kernevåben;

18. mener stadig, at FN's evne til at reagere hurtigt og effektivt på humanitære katastrofer, hvilket kræver globalt lederskab, er et aspekt, der bør tages op til overvejelse igen og forbedres;

19. beklager, at der ikke blev givet et bindende tilsagn om at give FN's generalsekretær større autoritet i rollen som sekretariatets øverste administrative chef; opfordrer FN's 60. generalforsamling til at tage dette spørgsmål op til fornyet overvejelse;

20. beklager, at der ikke blev opnået enighed om en reform af FN's Sikkerhedsråd, men hilser med tilfredshed, at Generalforsamlingen skal aflægge rapport om dette spørgsmål til Sikkerhedsrådet ved årets udgang på grundlag af nye forslag som bør tage højde for målsætningen om at gøre Sikkerhedsrådet mere repræsentativt, åbent og effektivt; gentager, at Europa-Parlamentet tilslutter sig tanken om en fælles europæisk plads i Sikkerhedsrådet, så snart de politiske, forfatningsmæssige og juridiske betingelser for en sådan plads er opfyldt;

21. støtter og bifalder, at FN har givet ny tilslutning til Demokratifonden som et vigtigt redskab til at fremme demokrati overalt i verden, og opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til helhjertet at støtte fonden politisk og økonomisk; bekræfter sin overbevisning om, at FN har behov for at styrke demokratiet i sin struktur og understreger sin opfordring til oprettelse af en demokratigruppe under FN's generalforsamling;

22. gentager den opfattelse, at EU's diplomatiske repræsentation i FN er af afgørende betydning for at forbedre forbindelserne mellem de to parter samt af hensyn til EU's indflydelse i international sammenhæng; tilskynder derfor Rådet og Kommissionen til aktivt at tilstræbe sammenlægning af deres respektive forbindelseskontorer og delegationer i en fælles ekstern EU-delegation i hvert af følgende FN-hovedkvarterer: New York, Genève, Wien og Nairobi;

23. glæder sig over kravet om et styrket samarbejde mellem De Forenede Nationer og nationale og regionale parlamenter som en anerkendelse af den særlige rolle, parlamenterne spiller i udviklings- og demokratiseringsprocessen;

24. glæder sig over det fornyede tilsagn, der blev givet på mødet mellem Verdensbanken/Den Internationale Valutafond og Den Afrikanske Udviklingsbank efter det ovennævnte topmøde om at eftergive gældsbyrden 100 % hos de 18 fattigste, stærkt forgældede lande;

25. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen, EU-medlemsstaternes regeringer og parlamenter, FN's generalsekretær, formanden for og medlemmerne af FN's Sikkerhedsråd, formanden for FN's 60. generalforsamling og formanden for FN's økonomiske og sociale råd.

[1] Vedtagne tekster, P6_TA(2005)0115.

[2] Vedtagne tekster, P6_TA(2005)0237.

[3] EUT C 96 E af 21.4.2004, s. 79.

--------------------------------------------------