Særberetning Udryddelses-, 
bekæmpelses- og 
overvågningsprogrammer, 
der skal forhindre 
dyresygdomme  
i at sprede sigDA 2016  nr. 06
DEN
EUROPÆISKE
REVISIONSRET
DEN EUROPÆISKE REVISIONSRET  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tlf. +352 4398-1
Kontakt: eca.europa.eu/da/Pages/ContactForm.aspx
Websted: eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA
Yderligere oplysninger om EU fås på internet via Europaserveren ( http://europa.eu )
Luxembourg: Den Europæiske Unions Publikationskontor, 2016
Print ISBN 978-92-872-4467-3 ISSN 1831-0796 doi:10.2865/088076 QJ-AB-16-006-DA-C
PDF ISBN 978-92-872-4458-1 ISSN 1977-5636 doi:10.2865/47357 QJ-AB-16-006-DA-N
EPUB ISBN 978-92-872-4463-5 ISSN 1977-5636 doi:10.2865/96460 QJ-AB-16-006-DA-E
© Den Europæiske Union, 2016
Eftertryk tilladt med kildeangivelse
Udryddelses-, 
bekæmpelses- og 
overvågningsprogrammer, 
der skal forhindre 
dyresygdomme  
i at sprede sig
(artikel 287, stk. 4, andet afsnit, TEUF)SærberetningDA 2016  nr. 06
02
 Revisionsholdet
Revisionsrettens særberetninger præsenterer resultaterne af forvaltningsrevisioner og juridisk-kritiske revisioner vedrø -
rende specifikke EU-budgetområder eller forvaltningsspørgsmål. Med henblik på at opnå maksimal effekt udvælger og 
udformer Revisionsretten sine revisionsopgaver under hensyntagen til de risici, der knytter sig til resultatopnåelse eller 
regeloverholdelse, de pågældende indtægters eller udgifters omfang, den fremtidige udvikling samt den politiske og 
offentlige interesse.
Denne forvaltningsrevision blev udført af Revisionsafdeling I — der ledes af Augustyn Kubik, medlem af Revisionsretten — 
hvis speciale er udgiftsområderne beskyttelse og forvaltning af naturressourcer. Revisionsarbejdet blev ledet af Bettina  
Jakobsen, medlem af Revisionsretten, med støtte fra kabinetschef Katja Mattfolk og attaché Kim Størup, ledende admini -
strator Colm Friel, opgaveansvarlig Armando do Jogo samt revisorerne Xavier Demarche, Manuel Dias, Andreas  
Dürrwanger, Oana Dumitrescu, Laure Gatter, Mary Kerrigan, Joanna Kokot, Michela Lanzutti, Joachim Otto, Lucia Rosca og 
Anna Zalega.
Fra venstre mod højre : K. Mattfolk, A. do Jogo, C. Friel, B. Jakobsen, X. Demarche.

03
 Indhold
Punkt
 Glossar og forkortelser
I-X Resumé
1-17 Indledning
1-2 Behandling af dyresygdomme
3-4 EU’s dyresundhedsstrategi
5-9 Programmerne for udryddelse, bekæmpelse og overvågning af dyresygdomme
10-12  Samarbejde med lande uden for EU
13-17  De væsentligste roller og ansvarsområder
18-23  Revisionens omfang og revisionsmetoden
24-60  Revisionsbemærkninger
26-33  Kommissionens tilgang til udryddelse, bekæmpelse og overvågning af dyresygdomme har 
generelt været fornuftig, …
34-36  … og medlemsstaternes programmer var generelt veludformede og blev gennemført godt, …
37-47  … men det er vanskelig af fastslå programmernes omkostningseffektivitet, …
48-60 … og der er stadig plads til forbedringer.
61-72  Konklusioner og anbefalinger
 Bilag I  — Oplysninger om dyresygdomme
 Bilag II — De hovedansvarlige
 Kommissionens svar
04
 Glossar og  
forkortelser
ADNS : Animal Disease Notification System — system for anmeldelse af dyresygdomme
BSE : Bovin spongiform encephalopati
BT: Bluetongue
ECDC : Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme
EFSA : Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet
FAO : De Forenede Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisation
FVO : Levnedsmiddel- og veterinærkontoret
Incidens og prævalens : En sygdoms incidens er dens forekomst i en defineret population over en given 
tidsperiode (antal nye tilfælde). En sygdoms prævalens er dens tilstedeværelse i en defineret population på et givet 
tidspunkt (det faktiske antal tilfælde).
OIE : Verdensorganisationen for Dyresundhed
SCoPAFF : Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder
Traces : Tracessystemet
TSE : Transmissibel spongiform encephalopati
WAHIS : Det verdensomspændende dyresundhedsinformationssystem
WHO : Verdenssundhedsorganisationen
Zoonose : Sygdom eller infektion, der direkte eller indirekte kan overføres fra dyr til mennesker.
05
 Resumé
I
Dyresundhed indvirker direkte på folkesundheden på grund af fødevaresikkerhedsspørgsmål, og fordi nogle dyre -
bårne sygdomme kan overføres til mennesker. Desuden kan udbrud af dyresygdomme udløse betydelige økono -
miske omkostninger i form af tab af interne EU-markeder og eksportmarkeder samt de direkte omkostninger til 
sygdomskontrol på EU-budgettet og medlemsstaternes budgetter.
II
Dyresygdomme kan hurtigt sprede sig, også over grænser. EU har en aktiv dyresundhedspolitik og finansierer 
medlemsstaternes programmer for udryddelse, bekæmpelse og overvågning af visse dyresygdomme. Mellem 2009 
og 2014 bidrog EU med 1,3 milliarder euro til disse programmer, som dækker foranstaltninger såsom vaccination af 
dyr, testning og kompensation for slagtede dyr. Afhængigt af, hvilken form for sygdom der er tale om, er udryddelse 
en kompleks opgave, som kan tage mange år. Der er derfor behov for en fornuftig tilgang på EU-niveau med hen -
sigtsmæssige programmer, som medlemsstaterne gennemfører.
III
Retten undersøgte, om programmerne for udryddelse, bekæmpelse og overvågning var hensigtsmæssige med 
hensyn til at forhindre dyresygdommene i at sprede sig, ved at vurdere Kommissionens tilgang og medlemsstater -
nes udformning og gennemførelse af programmerne. Endvidere undersøgte Retten, om der var taget tilstrækkeligt 
hensyn til programmernes omkostningseffektivitet.
IV
Samlet set konkluderede Retten, at de dyresygdomsprogrammer, vi undersøgte, var hensigtsmæssige med hensyn 
til at forhindre dyresygdommene i at sprede sig. Men da der altid kan forekomme udbrud, bør Kommissionen og 
medlemsstaterne fortsat være på vagt.
V
Vi konkluderede, at Kommissionens tilgang generelt var fornuftig og blev støttet af god teknisk rådgivning, risiko -
analyse og en mekanisme til prioritering af ressourcerne. Kommissionen gav vejledning, lettede koordineringen 
af medlemsstaternes indsats og fastsatte minimumskriterier for de resultater, som medlemsstaternes programmer 
skulle opfylde. Der har været en række overbevisende resultater, f.eks. en nedgang i antallet af tilfælde af bovin 
spongiform encephalopati (BSE) hos kvæg, salmonella hos fjerkræ og rabies hos vilde dyr.
VI
Vi konkluderede, at de af medlemsstaternes programmer, vi undersøgte, generelt var veludformede og blev gen -
nemført godt, og at medlemsstaterne havde hensigtsmæssige systemer til at identificere udbrud af dyresygdomme 
og gøre det nemmere at udrydde dem.
06 Resumé 
VII
Det er ikke desto mindre vanskeligt at fastslå programmernes omkostnings -
effektivitet, fordi der mangler analysemodeller. Der var eksempler på program -
mer, som medlemsstaterne kontrollerede utilstrækkeligt, eller urimelig høje 
omkostninger. I en række tilfælde i Italien gav de beløb, der blev betalt som 
kompensation til landbrugerne, eller de reduktioner af betalingerne, som Kom -
missionen pålagde, kun et begrænset incitament til at træffe effektive biosikker -
hedsforanstaltninger og gennemføre korrigerende foranstaltninger.
VIII
Vi noterede nogle specifikke områder, hvor der var plads til forbedring. Udveks -
lingen af epidemiologiske oplysninger og adgangen til historiske resultater 
kunne støttes bedre af de relevante informationssystemer, men var i gang med 
at blive forbedret. Revisorerne konstaterede også, at nogle programmer burde 
specificere de foranstaltninger og kontroller, der skal gennemføres, bedre.
IX
Vores vurdering af gennemførelsen af specifikke veterinærprogrammer var gene -
relt positiv, men udryddelsen af kvægbrucellose og -tuberkulose samt brucellose 
hos får og geder var fortsat en udfordring i nogle medlemsstater. Vi konstate -
rede, at EU’s tilgang til håndtering af sygdomme hos vilde dyr burde udbygges, 
navnlig for så vidt angår tuberkulose, og at mangel på visse vacciner kan skade 
programmernes effektivitet.
X
Retten anbefaler, at Kommissionen:
a) gør det nemmere for medlemsstaterne at udveksle epidemiologiske 
oplysninger
b) undersøger, om det eksisterende sæt af indikatorer bør ajourføres, så det 
giver bedre oplysninger om dyrlægekontrollen og om programmernes 
omkostningseffektivitet
c) når det er relevant, systematisk medtager vilde dyr i veterinærprogrammerne
d) støtter adgangen til vacciner til brug for medlemsstaterne, når der er en epi -
demiologisk begrundelse herfor.
07
 Indledning
Behandling af dyresygdomme
01 
Dyresundhed indvirker direkte på folkesundheden, fordi nogle dyresygdomme 
kan overføres til mennesker, og på grund af fødevaresikkerheden. God dyresund -
hed er også et grundlæggende krav for EU’s fødevareindustri. I mange år har EU 
derfor håndhævet en lang række foranstaltninger til beskyttelse af dyresund -
heden. Omkostningerne forbundet med at sætte ind over for krisesituationer og 
sygdomme, hvis de eksisterende foranstaltninger ikke fungerer korrekt, kan være 
betydelige i form af tab på EU’s indre marked og eksportmarkederne, omkost -
ninger til sygdomsbekæmpelse på EU’s og medlemsstaternes budgetter samt 
omkostninger for medlemsstaternes sundhedssystemer til behandling af zoo -
notiske sygdomme (sygdomme, der kan overføres til mennesker). Udbruddet af 
mund- og klovesyge i 2001, som startede i Det Forenede Kongerige, men spredte 
sig til andre lande, skønnes at have kostet op mod 12 milliarder euro. BSE-krisen 
i 1990’erne, som også var koncentreret i Det Forenede Kongerige, kostede over 
3 milliarder  euro alene i Det Forenede Kongerige og reducerede både omfanget 
af og priserne på EU’s oksekødseksport væsentligt. I de seneste år har der ikke 
været noget udbrud, der har medført så betydelige omkostninger.
02 
Dyresygdommenes art og incidens varierer fra sted til sted i EU, afhængigt af fak -
torer som klima, bedriftstyper, veterinærmetoder og flytninger af dyr. Nogle af 
de vigtigste dyresygdomme beskrives i  bilag I . Hertil kommer, at nylige udbrud 
af afrikansk svinepest (Estland, Letland, Litauen og Polen), aviær influenza (Tysk -
land og Nederlandene) og bluetongue (der har spredt sig fra Nordafrika, især 
til Grækenland, Spanien, Italien og Portugal) alle spreder sig hurtigt på tværs af 
grænserne. Nogle dyresygdomme kan sprede sig hurtigt (jf. f.eks. tilfældet blue -
tongue i  figur 1 ), hvis de ikke opdages hurtigt og behandles effektivt. Effektive 
veterinærforanstaltninger bidrager til at forebygge sådanne meget smitsomme 
sygdomme og til at undgå, at der bliver behov for nødforanstaltninger.
EU’s dyresundhedsstrategi
03 
EU’s lovgivningsmæssige ramme for dyresundhed er kompleks. Den omfatter 
hundredvis af retsakter, hvoraf nogle er vedtaget helt tilbage i 1964. For en række 
sygdommes vedkommende blev der for første gang i 1977 indført en systema -
tisk EU-tilgang til udryddelse, bekæmpelse og overvågning af dyresygdomme1. 
Siden 2009 har en rådsbeslutning2 om udgifter på veterinærområdet, som blev 
afløst i 20143, fastsat rammen for disse programmer. EU’s dyresundhedsstrategi4 
opstillede mål vedrørende sundhed, økonomiske spørgsmål og landbrugspraksis 
samt en handlingsplan til opfyldelse af dem. Nærmere oplysninger herom gives 
i tekstboks 1 .1 Rådets direktiv 77/391/EØF af 
17. maj 1977 om indførelse af 
en fællesskabsaktion med 
henblik på udryddelse af 
brucellose, tuberkulose og 
leukose hos kvæg (EFT L 145 af 
13.6.1977, s. 44).
2 Rådets beslutning 
2009/470/EF af 25. maj 2009 
om visse udgifter på 
veterinærområdet (EUT L 155 
af 18.6.2009, s. 30).
3 Europa-Parlamentets og 
Rådets forordning (EU) 
nr. 652/2014 af 15. maj 2014 
om bestemmelser vedrørende 
forvaltning af udgifter 
i tilknytning til 
fødevarekæden, dyresundhed 
og dyrevelfærd samt til 
plantesundhed og 
planteformeringsmateriale, 
om ændring af Rådets direktiv 
98/56/EF, 2000/29/EF og 
2008/90/EF, Europa-
Parlamentets og Rådets 
forordning (EF) nr. 178/2002, 
(EF) nr. 882/2004 og (EF) 
nr. 396/2005 og Europa-
Parlamentets og Rådets 
direktiv 2009/128/EF og 
Europa-Parlamentets og 
Rådets forordning 
(EF) nr. 1107/2009 og om 
ophævelse af Rådets afgørelse 
66/399/EØF, afgørelse 
76/894/EØF og beslutning 
2009/470/EF (EUT L 189 af 
27.6.2014, s. 1).
4 KOM(2007) 539 endelig af 
19. september 2007 »En ny 
dyresundhedsstrategi for Den 
Europæiske Union (2007-
2013) — »Det er bedre at 
forebygge end at helbrede««.
08 Indledning 
EU’s dyresundhedsstrategi
EU’s dyresundhedsstrategi 2007-2013 fastsætter EU’s mål og foranstaltninger. Strategien har fire hovedmål:
1. at sikre et højt folkesundheds- og fødevaresikkerhedsniveau ved at minimere de biologiske og kemiske 
risici for mennesker
2. at forbedre dyresundheden ved at forebygge/reducere forekomsten af dyresygdomme og derigennem 
støtte landbruget og økonomien i landdistrikterne
3. at fremme økonomisk vækst, samhørighed og konkurrenceevne ved at sikre frie varebevægelser og et 
passende omfang af transporten af dyr
4. at fremme landbrugspraksis og dyrevelfærd, der forebygger dyresundhedsrelaterede farer og minimerer 
konsekvenserne for miljøet, til støtte for EU’s strategi for en bæredygtig udvikling.
Disse mål blev opfyldt ved hjælp af en handlingsplan med fire søjler:
1. Prioritering af EU’s foranstaltninger
2. EU’s rammer for dyresundhed
3. Forebyggelse, overvågning og beredskab
4. Videnskab, innovation og forskning.Tekstboks 1 Figur 1Antal udbrud af bluetongue serotype BTV-1 i EU
2014 2013 2012 2011 2010 20097 000
6 000
5 000
4 000
3 000
2 000
1 000
01 3266 002
121 8 96564
Kilde:  Europa-Kommissionen, GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed.
09 Indledning 
04 
Kommissionen (GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed) er ansvarlig for risiko -
styring i forbindelse med dyresygdomme. Medlemsstaterne og EU’s specialise -
rede agenturer — Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) og Det 
Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC) — er 
ansvarlige for risikovurdering. Siden 1982 har EU haft et anmeldelsessystem, der 
skal hindre spredning af visse smitsomme sygdomme. Via systemet for anmeldel -
se af dyresygdomme5 (ADNS) skal medlemsstaterne underrette Kommissionen 
om udbrud af visse smitsomme sygdomme samt om udryddelse heraf for at 
undgå, at de spredes i husdyrsbesætningerne i EU.
Programmerne for udryddelse, bekæmpelse og 
overvågning af dyresygdomme
05 
Omkostningerne forbundet med at håndtere tidligere sygdomsudbrud og risiko -
en ved at håndtere fremtidige udbrud af eksisterende eller nye sygdomme viser 
vigtigheden af EU’s veterinære foranstaltninger. EU finansierer medlemsstaternes 
veterinærprogrammer vedrørende en række sygdomme og zoonoser (jf. tekst -
boks 2 ) under dyresundhedsstrategiens første søjle. Målene for disse program -
mer er:
— gradvis at udrydde dyresygdomme og at gennemføre foranstaltninger til 
overvågning af sygdomme i medlemsstaterne og i EU som helhed
— at sikre et højt niveau for dyresundhed, folkesundhed og 
forbrugerbeskyttelse
— at garantere et højt beskyttelsesniveau for både dyresundhed og folkesund -
hed, at tilskynde til forbedring af husdyrsektorens produktivitet og at bidra -
ge til den økonomiske bæredygtighed i de sektorer, der direkte eller indirekte 
påvirkes af et udbrud af en dyresygdom.5 Indført ved Rådets direktiv 
82/894/EØF af 
21. december 1982 om 
anmeldelse af dyresygdomme 
inden for Fællesskabet 
(EFT L 378 af 31.12.1982, s. 58).
Udryddelses-, bekæmpelses- og overvågningsprogrammer
Udryddelsesprogrammer:  Formålet er biologisk udryddelse af en dyresygdom eller zoonose, og det ende -
lige mål, at området får status som sygdomsfrit eller officielt sygdomsfrit i henhold til EU-lovgivningen (f.eks. 
kvægtuberkulose).
Bekæmpelsesprogrammer:  Formålet er at bevare prævalensen af en dyresygdom eller zoonose under et 
sundhedsmæssigt acceptabelt niveau (f.eks. salmonella).
Tilsyn/overvågning:  Formålet er at indsamle og registrere data i definerede populationer for at vurdere syg -
dommens epidemiologiske udvikling (f.eks. aviær influenza).
Kilde:  Kommissionens beslutning 2008/341/EF.Tekstboks 2
10 Indledning 
06 
Disse programmer kategoriseres som udryddelses-, bekæmpelses- eller over -
vågningsprogrammer, og de omfatter en lang række foranstaltninger, herunder 
vaccination, undersøgelser af dyr og kompensation for tab som følge af slagtning 
eller nedslagning.
07 
I perioden 2009-2014 blev der afholdt 1,3  milliarder  euro over EU-budgettet 
til disse programmer (jf. tabel 1 ), der udgør hovedparten af udgifterne på EU’s 
fødevaresikkerhedsbudget. EU’s finansielle bidrag udgør sædvanligvis 50 % af de 
omkostninger, medlemsstaterne har afholdt, op til et maksimumsbeløb. Dyre -
sygdomme og zoonoser, der berettiger til et finansielt bidrag fra EU, er opført 
i bilag I til Rådets beslutning fra 2009 og fra 2014 i bilag II til forordning (EU) 
nr. 652/2014. Tabel 1EU’s forpligtelser til dækning af programomkostninger i perioden 2009-2014 fordelt 
på de enkelte sygdomme (millioner euro)
Program 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2009 -2014 %
Afrikansk svinepest 0,1 0,1 0,2 0,9 1,1 0,1 2,3 0,2 %
Aujeskys sygdom 2,8 2,3 0,0 0,0 0,0 0,0 5,2 0,4 %
Aviær influenza 4,9 4,9 3,5 2,7 2,7 2,6 21,3 1,6 %
Bluetongue 112,0 68,2 13,4 3,7 2,5 3,8 203,5 15,4  %
Kvægbrucellose 11,8 8,6 10,1 8,0 7, 3 10,3 56,0 4,2 %
Kvægtuberkulose 26,3 53,4 67,9 70,7 63,9 64,2 346,4 26,2  %
Brucellosis melitensis 9,0 7,7 15,9 15,4 15,3 16,2 79,4 6,0 %
Klassisk svinepest 5,1 4,3 3,7 3,4 3,0 2,6 22,1 1,7 %
Leukose (EBL) 3,0 2,4 0,0 0,0 0,0 0,0 5,3 0,4 %
Rabies 11,7 15,7 20,9 23,4 19,9 20,4 112,0 8,5 %
Salmonellose 18,6 24,4 25,1 19,2 19,2 21,2 127, 8 9,7 %
Smitsomt blæreudslæt hos svin 0,5 0,3 0,7 0,9 1,1 0,8 4,3 0,3 %
TSE, BSE og scrapie 61,5 81,8 74,6 54,3 38,9 24,0 335,0 25,4  %
I alt 267,4 274,1 236,0 202,3 174,9 166,1 1 320,8 100,0  %
Årligt budget i % af det samlede 
budget for perioden20,2  % 20,8  % 17,9  % 15,3 % 13,2  % 12,6  % 100,0  %
Kilde:  GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed.
11 Indledning 
08 
Over 50 % af omkostningerne er koncentreret i fire lande (Det Forenede  
Kongerige, Frankrig, Italien og Spanien) (jf. figur 2 ).
09 
I praksis kan det være meget vanskeligt at udrydde dyresygdomme. I en række 
medlemsstater er kvægtuberkulose og brucellose for eksempel endnu ikke ble -
vet udryddet, selv om der har været bestræbelser på at bekæmpe eller udrydde 
dem i over 50 år. EU begyndte at finansiere programmer for udryddelse af disse 
sygdomme i 1970’erne, hvor nogle medlemsstater allerede i mange år havde haft 
deres egne nationale programmer. Tabel 2  viser, at det uanset medlemsstaternes 
og Kommissionens indsats og de fortsatte videnskabelige og tekniske fremskridt 
kan tage årtier at få status som officielt sygdomsfri. Nogle lande har imidlertid 
været hurtigere end andre. Den fortsatte forekomst af disse sygdomme medfører 
tilbagevendende udgifter for EU-budgettet til udryddelsesprogrammer. Figur 2Programomkostninger i perioden 2009-2014 fordelt på 
medlemsstaterne
Polen; 7 %
Irland; 8 %Tyskland; 6 %Alle andre; 25 %
Italien; 10 %Det Forenede Kongerige; 14 %Frankrig; 14 %Spanien; 17 %
Kilde:  GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed.
12 Indledning 
Samarbejde med lande uden for EU
10 
OIE, Verdensorganisationen for Dyresundhed, understreger i sine retningslinjer 
for dyresygdomsbekæmpelse fra 2014 vigtigheden af internationalt samarbejde 
og anfører, at landene, så vidt muligt, bør agere regionalt for at harmonisere 
sygdomsbekæmpelsesprogrammer. Det er vigtigt, da sygdomme kan bringes 
over grænser, især af vilde dyr. Forordningerne giver ikke Kommissionen hjemmel 
til direkte at finansiere veterinærprogrammer uden for EU. Medlemsstaterne kan 
imidlertid indgå aftaler om veterinære foranstaltninger (f.eks. vaccinationskam -
pagner i et grænseområde) direkte med nabolande uden for EU og medtage de 
dermed forbundne udgifter i delprogrammer under deres veterinærprogrammer, 
der finansieres af Kommissionen. Tabel 2Udryddelse af sygdomme er en langvarig proces
Kvægtuberkulose Kvægbrucellose
MedlemsstatFørste EU- 
finansierede 
programAnerkendelse af 
status som offi -
cielt sygdomsfriAntal år for at 
blive officielt 
sygdomsfria)Første EU- 
finansierede 
programAnerkendelse af 
status som offi -
cielt sygdomsfriAntal år for at 
blive officielt 
sygdomsfria)
Irland 1978b)Stadig ikke sygdomsfrit 1978 2009 31
Spanien 1987 Stadig ikke sygdomsfrit 1987 Stadig ikke sygdomsfrit
Frankrig 1978 2001 23 1978 2005 27
Italien 1980 Stadig ikke sygdomsfritc)1980 Stadig ikke sygdomsfritc)
Polen 2004 2009 5d)2004 2009 5d)
RumænienIngen EU-finansie -
rede programmerStadig ikke sygdomsfrite) Ingen EU-finansierede programmer og anerkendt sygdomsfri 
i 2014
Det Forenede 
Kongerige2000f)Stadig ikke sygdomsfrit 1978 2015 37
a) Ekskl. tidligere nationale programmer, der i de fleste lande var blevet gennemført, før der første gang blev modtaget EU-støtte.
b) Det første EU-finansierede program var i 1978, men EU-finansieringen standsede i 2004 og begyndte igen i 2009.
c) Mange af regionerne er nu officielt sygdomsfrie.
d)  Da de EU-medfinansierede programmer startede i 2004, var prævalensen i besætningerne på kun 0,052 % for TB og 0,005 % for 
kvægbrucellose.
e) Prævalensen i besætningerne er uvæsentlig.
f) Det første EU-finansierede program var i 2000, men EU-finansieringen standsede i 2004 og begyndte igen i 2010.
Kilde:  Kommissionens afgørelser vedrørende de reviderede medlemsstater om finansiering af udryddelsesprogrammer og om anerkendelse af 
status som officielt sygdomsfri.
13 Indledning 
11 
For så vidt angår rabies blev der i 2015 gennemført fire delprogrammer i lande  
uden for EU: Rusland (som led i det finske program), Hviderusland (som led 
i det lettiske og det litauiske program) og Ukraine (en del af det polske program 
siden 2012). Yderligere fem delprogrammer var under planlægning: Rusland (som 
led i det estiske program), Ukraine (som led i det ungarske program), Moldova 
(som led i det rumænske program), Bosnien-Hercegovina (som led i det kroa -
tiske program) og Hviderusland (som led i det polske program). De forskellige 
bilate  rale forbindelser er så komplekse, at det kan være en udfordring at sikre et 
samarbejde, der er tilstrækkeligt til, at delprogrammerne uden for EU gennem -
føres effektivt.
12 
Kommissionen har truffet andre foranstaltninger for at harmonisere sygdoms -
bekæmpelsesprogrammer med lande uden for EU. GD for Udvidelse og GD for 
Sundhed og Fødevaresikkerhed igangsatte i 2011 et projekt under instrumen -
tet til førtiltrædelsesbistand for at støtte bekæmpelse og udryddelse af dyre -
sygdomme (f.eks. rabies og klassisk svinepest) i syv modtagerlande i det vestlige 
Balkan: Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, den tidligere jugoslaviske repu -
blik Makedonien, Montenegro, Serbien og Kosovo. Der var ca. 100  millioner  euro 
til rådighed for projektet.
De væsentligste roller og ansvarsområder
13 
Kommissionen (GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed) forvalter systemet for 
anmeldelse af dyresygdomme (ADNS) og koordinerer nødforanstaltningerne i til -
fælde af et udbrud af en smitsom dyresygdom. Kommissionen forvalter udgifter -
ne til veterinærprogrammer direkte. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret (FVO) 
i GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed kontrollerer, at EU-kravene til fødevare -
sikkerhed og -kvalitet og til veterinære foranstaltninger opfyldes.
14 
Kriterierne for, at medlemsstaternes programmer kan godkendes til EU-finansie -
ring, er fastsat i en kommissionsbeslutning fra 20086. Beslutningen indeholder 
en bestemmelse om, at programmerne i medlemsstaterne skal gennemføres 
under den centrale veterinærmyndigheds kontrol. Programmerne skal omfatte 
mål med årlige delmål, hvis programmet er flerårigt, og der skal opstilles egnede 
indikatorer (f.eks. for incidens og prævalens), som der skal rapporteres om. Den 
detaljerede gennemførelse og forvaltning af programmerne, herunder i tilfælde, 
hvor ansvaret deles mellem den offentlige og den private sektor, hører under 
medlemsstaternes kompetence.6 Kommissionens beslutning 
2008/341/EF af 25. april 2008 
om fastsættelse af EF-kriterier 
for nationale programmer for 
udryddelse, bekæmpelse og 
overvågning af visse 
dyresygdomme og zoonoser 
(EUT L 115 af 29.4.2008, s. 44).
14 Indledning 
15 
Medlemsstaterne forelægger Kommissionen deres forslag til programmer senest 
den 31. maj7 i det foregående år. Disse programmer kan oprettes som årlige eller 
flerårige programmer. Hovedparten af programmerne er årlige.
16 
Kommissionen vurderer kvaliteten af de programmer, medlemsstaterne har fore -
slået, under hensyntagen til fastlagte kriterier og, når der er en epidemiologisk 
begrundelse herfor, opfordrer til, at medlemsstater, der grænser op til hinanden, 
koordinerer deres indsats. Siden 2013 har Kommissionen anvendt ekspertbistand 
ved denne vurdering. Listen over programmer fremlægges for medlemsstaterne 
i Den Stående Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder. Kommissionen justerer 
hvert år fordelingen af midler til de forskellige sygdomme og medlemsstater på 
grundlag af sin vurdering af udviklingen i behovene. Alle ændringer drøftes med 
medlemsstaterne via Den Stående Komité. Kommissionen baserer sin vurdering 
på data indsendt af medlemsstaterne, FVO-rapporter, beretninger om finansiel 
revision og resultaterne fra en særlig taskforce sammensat af eksperter fra med -
lemsstaterne. Nærmere oplysninger om de hovedansvarlige gives i  bilag II .
17 
I en kommissionsbeslutning fra 20088 fastsættes de standardindberetnings -
bestemmelser, herunder modelopstillinger og rapporteringsintervaller, med -
lemsstaterne skal overholde, når de rapporterer til Kommissionen. Under gen -
nemførelsen af programmerne indsender medlemsstaterne en foreløbig rapport, 
der vurderes af Kommissionen og kan medføre en ændring af programmets mål 
og omkostninger samt en omfordeling af de finansielle midler mellem program -
merne. De endelige rapporter og betalingsanmodninger skal indsendes til Kom -
missionen senest den 30. april det følgende år sammen med vurderingen af de 
opnåede resultater og et detaljeret regnskab over påløbne udgifter.7 Artikel 12 i forordning (EU) 
nr. 652/2014.
8 Kommissionens beslutning 
2008/940/EF af 21. okto -
ber 2008 om standardindbe -
retningsbestemmelser for 
nationale programmer for 
udryddelse, bekæmpelse og 
overvågning af visse 
dyresygdomme og zoonoser, 
hvortil der ydes EF-tilskud 
(EUT L 335 af 13.12.2008, s. 61).
15
 Revisionens omfang 
og revisionsmetoden
18 
Revisorerne undersøgte, om programmerne for udryddelse, bekæmpelse og 
overvågning af dyresygdomme er hensigtsmæssige med hensyn til at forhindre 
dyresygdomme i at sprede sig.
19 
De detaljerede spørgsmål var:
i) Havde Kommissionen en hensigtsmæssig tilgang til udryddelse, bekæmpelse 
og overvågning af dyresygdomme?
ii) Udformede og gennemførte medlemsstaterne programmer, der egnede sig 
til at udrydde, bekæmpe og overvåge dyresygdomme?
iii) Tog programmerne behørigt hensyn til omkostningseffektivitet?
20 
Revisionen blev udført i Kommissionen (GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed) 
og i syv medlemsstater (Det Forenede Kongerige, Frankrig, Irland, Italien, Polen9, 
Rumænien og Spanien), der tilsammen tegner sig for 72 % af de samlede udgifter, 
og en række forskellige sygdomme10. Revisorerne indhentede også synspunkter 
fra organisationerne for de vigtigste interessentgrupper (landbrugere, veterinær -
tjenester og -laboratorier) og fra et ekspertpanel nedsat af Retten.
21 
Revisorerne undersøgte de procedurer, Kommissionens fulgte for at definere 
strategien og for at godkende de årlige og flerårige nationale programmer, med -
lemsstaterne indsendte. Det omfattede en undersøgelse af relevante udtalelser 
og meddelelser fra Kommissionens tjenester (herunder FVO), forskriftsudvalg 
(Den Stående Komité, taskforcen) agenturer (EFSA), og ekspertgennemgange på 
Kommissionens foranledning.
22 
Ud over de nævnte programmer finansierer EU også nødforanstaltninger for at 
håndtere alvorlige udbrud af dyresygdomme. Revisorerne undersøgte ikke disse 
foranstaltninger, da udgifterne tegner sig for ca. 10 % af udgifterne til program -
merne for udryddelse, bekæmpelse og overvågning.9 I Polen blev revisionen udført 
i samarbejde med Polens 
overordnede revisionsorgan.
10 I alt 24 programmer 
i medlemsstaterne blev 
undersøgt for følgende 
sygdomme: kvægtuberkulose, 
kvægbrucellose, brucellose 
hos får og geder, transmissibel 
spongiform encephalopatier, 
bluetongue, rabies, klassisk og 
afrikansk svinepest, aviær 
influenza og zoonotisk 
salmonella. 
Baggrundsoplysninger om 
disse sygdomme gives 
i bilag I .
16 Revisionens omfang og revisionsmetoden 
23 
Revisionen i medlemsstaterne omfattede en undersøgelse af de nationale 
strategier for udryddelse, bekæmpelse og overvågning af dyresygdomme, af de 
kriterier, medlemsstaterne bruger, når de udarbejder programmer, og af, hvordan 
programmerne gennemføres i praksis. Der blev aflagt besøg hos medlemsstater -
nes kompetente veterinærmyndigheder og de relevante regionale myndigheder. 
Revisionen omfattede substanstest med henblik på at kontrollere, om de finan -
sierede aktioner var blevet gennemført som planlagt, og om omkostningerne var 
rimelige.
17
 Revisionsbemærkninger
24 
Ifølge OIE11 bør det tilsigtede mål for et sygdomsbekæmpelsesprogram defineres 
fra starten. Traditionelt har udryddelse været målet for mange sygdomsbekæm -
pelsesprogrammer, men det er ikke altid opnåeligt. Der bør opstilles specifikke 
mål og indikatorer, der kan sikre, at programmet får et vellykket resultat. Figur 3  
viser udarbejdelsen af et sygdomsbekæmpelsesprogram trin for trin.11 OIE, »Guidelines for Animal 
Disease Control«, 2014.Figur 3Trinnene i udarbejdelsen af et sygdomsbekæmpelsesprogram
Program-
planlægningStrategiske mål
og målsætningerRationalet bag 
programmet
beskrives
Overvågning, evaluering og gennemgangGennemførelse
Kilde : »OIE Guidelines for Animal Disease Control«, 2014.
25 
Forholdene i forbindelse med dyresygdomme i EU er så komplekse og uensar -
tede, at det er vigtigt, at Kommissionen har fornuftige rammer for, hvordan den 
prioriterer sin finansieringsindsats, koordinerer medlemsstaternes indsats, yder 
vejledning og fremmer bedste praksis. En hensigtsmæssig resultatrapportering 
bør også indgå heri.
18 Revisionsbemærkninger 
Kommissionens tilgang til udryddelse, bekæmpelse og 
overvågning af dyresygdomme har generelt været 
fornuftig, …
26 
Revisorerne konstaterede, at Kommissionens tilgang til udryddelse, bekæmpelse 
og overvågning af zoonoser og andre dyresygdomme generelt var fornuftig og 
blev støttet med teknisk rådgivning og risikoanalyse, der var relevant for hånd -
teringen af nye risici/udbrud.
27 
EU’s politik for dyresundhed er veludformet med regler for identifikation, spor -
barhed, velfærd, sygdomsudbrud og sundhedskontrol. Dette er også afgørende 
af hensyn til samhandelen. EU’s nuværende juridiske ramme for dyresundhed 
omfatter imidlertid næsten 50 grunddirektiver og forordninger og ca. 400 se -
kundære retsakter, hvoraf nogle er vedtaget helt tilbage i 1964. Det er planen, 
at denne komplekse juridiske mangfoldighed skal konsolideres og afløses af en 
ny forordning om dyresundhed12, og der blev truffet en politisk aftale herom 
i juni 2015. Fra 2007 var EU’s programmer for udryddelse, overvågning og be -
kæmpelse en del af EU’s dyresundhedsstrategi, der udløb i 2013, og som — i af -
ventning af vedtagelsen af den nye dyresundshedsforordning — endnu ikke er 
blevet erstattet.
28 
Samlet set fandt vi Kommissionens tilgang baseret på finansiering af prioriterede 
udryddelses-, bekæmpelses- og overvågningsprogrammer på medlemsstats -
niveau rimelig. Rammerne for at dirigere midler til dyresygdomsprogrammer 
er baseret på Kommissionens årlige vurderinger af finansieringsprioriteterne 
(hensyntagen til indvirkning på folkesundheden, produktionstab og handels -
spørgsmål), som blev drøftet med eksperter i medlemsstaterne. Kommissionen 
har også et fornuftigt system til vurdering af kvaliteten af medlemsstaternes 
programforslag, hvor den bruger omfattende vurderingskriterier, der dækker 
aspekter som klare programmål og gennemskuelig forvaltning, den pågældende 
sygdoms historiske udvikling, den videnskabelige begrundelse for og effektivite -
ten af de foreslåede foranstaltninger. I de reviderede programmer var kriterierne 
for prioriteringen af midlerne mellem sygdommene ikke tilstrækkelig gennem -
arbejdede. Men med vedtagelsen af en tilgang til flerårige arbejdsprogrammer 
i perioden 2016-2017 og Kommissionens dertil knyttede vejledning er denne 
prioritering gradvis ved at blive bedre.12 COM(2013) 260 final af 
6. maj 2013 »Forslag til 
Europa-Parlamentets og 
Rådets forordning om 
dyresundhed«. Forslaget 
omhandler landdyr og 
akvatiske dyr og består af krav 
til forebyggelse af sygdomme, 
sygdomsberedskab, 
biosikring, sporbarhed for dyr, 
overvågning og sygdoms -
bekæmpelse og -udryddelse 
samt hasteforanstaltninger. 
Forslaget indeholder 
bestemmelser om en 
gennemgang af de gældende 
identifikationsregler for heste 
og andre arter, for hvilke der 
i dag ikke er fastsat specifikke 
krav. Heri indgår også planer 
om en sammenhængende 
vaccinationspolitik i EU med 
en lovramme for antigen-, 
vaccine- og diagnosti -
ceringsbanker på EU-plan. 
Den 1. juni 2015 nåede 
Europa-Parlamentet og Rådet 
til politisk enighed om dette 
forslag.
19 Revisionsbemærkninger 
29 
Dyresygdomme holdes ikke tilbage af landegrænser. Sygdomme kan spredes 
både ved flytninger af opdrættede dyr og ved vilde dyrs færden samt af andre 
smittebærere. Programmerne vil derfor kunne styrkes af god koordinering lan -
dene imellem, når der er en epidemiologisk begrundelse herfor. Der er imidler -
tid ikke noget retligt krav om, at medlemsstaterne skal indsende koordinerede 
programmer eller samarbejde om gennemførelsen af dem.
30 
Vi konstaterede, at Kommissionen samlet set giver medlemsstaterne passende 
vejledning og fremmer koordineringen mellem dem:
— Kommissionen er i regelmæssig kontakt med medlemsstaterne i Den Stående 
Komité for Planter, Dyr, Fødevarer og Foder13 og på møder med cheferne for 
medlemsstaternes veterinærtjenester.
— Taskforcer14 samler medlemsstaternes eksperter i specifikke sygdomme og 
fremsætter anbefalinger til forbedring af veterinærprogrammerne.
— Kommissionen bruger eksterne eksperter til at gennemgå de foreslåede pro -
grammer på grundlag af omfattende bedømmelseskriterier.
— Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor udfører revision 
i medlemsstaterne.
— Systemet for anmeldelse af dyresygdomme gør det muligt hurtigt at give 
meddelelse om sygdomsudbrud.
— EU-referencelaboratorierne15 arbejder på at standardisere og forbedre 
metodologierne.
— Kommissionen afholder uddannelseskurser for medlemsstaternes 
embedsmænd16.
— Fra 2014 har GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed udsendt vejledning om 
brugen af en ny onlineapplikation, og de standardformater, medlemsstater -
ne skal anvende i henhold til forordningerne, sikrer en vis harmonisering og 
kvalitet.13 Der afholdes mindst ét møde 
i Den Stående Komité for 
Planter, Dyr, Fødevarer og 
Foder hver måned, hvor 
medlemsstaterne og 
Kommissionen drøfter 
veterinærspørgsmål, herunder 
udfaldet af veterinær -
programmerne.
14 En gang om året holder 
taskforcen vedrørende 
udryddelse af dyresygdomme 
plenarmøde, hvor alle 
medlemsstaterne opfordres til 
at deltage, og der nedsættes 
regelmæssigt særlige 
supplerende arbejdsgrupper 
vedrørende specifikke 
sygdomme, som mødes flere 
gange årlig (f.eks. 
undergruppen om 
salmonella).
15 Hvert EU-reference -
laboratorium har til opgave at 
standardisere metodologierne 
på EU-plan, at koordinere med 
medlemsstaterne angående 
diagnostiske metoder, at 
tilrettelægge sammen -
lignende forsøg og at afholde 
årlige workshops for nationale 
referencelaboratorier, hvor 
medlemsstaternes eksperter 
kan netværke, ajourføre deres 
viden og udveksle oplysninger 
og bedste praksis.
16 »Bedre uddannelse — større 
fødevaresikkerhed« (BTSF).
20 Revisionsbemærkninger 
31 
Det at der findes en EU-ramme for medfinansiering, giver medlemsstaterne et 
øget incitament til at udrydde dyresygdomme, herunder zoonoser, og der har 
været en række vellykkede resultater. Det har også indvirket positivt på den 
menneskelige sundhedstilstand med deraf følgende omkostningsbesparelser. 
For eksempel anslog EFSA17 i 2012, at den samlede økonomiske byrde forårsaget 
af salmonellose kunne være så stor som 3 milliarder euro årlig. I de seneste år er 
antallet af tilfælde faldet væsentligt, som det ses i  figur 4 . EFSA har konklude -
ret18, at denne reduktion hovedsagelig skyldes, at medlemsstaternes vellykkede 
programmer for bekæmpelse af salmonella i fjerkræ (Gallus gallus) har reduceret 
forekomsten af salmonella i æg.17 Kilde:  EFSA’s faktablad om 
salmonella.
18 EFSA/ECDC, EU’s 
sammenfattende rapport om 
zoonoser, zoonotiske agenser 
og fødevarebårne udbrud, 
2012. Beløbet på 
3 milliarder euro er det højeste 
skøn.Figur 4Zoonotisk salmonella — Antal tilfælde hos mennesker i EU 
og i de reviderede medlemsstater
Tilfælde i de reviderede medlemsstaterTilfælde i EU
2013 2012 2011 2010 2009120 000
100 000
80 000
60 000
40 000
20 000
020 000
18 000
16 000
14 000
12 000
10 000
8 000
6 000
4 000
2 000
083 94890 88396 682101 589110 179
EU
IrlandFrankrig
Spanien
ItalienPolen
RumænienDet Forenede Kongerige
Kilde:  GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed.
21 Revisionsbemærkninger 
32 
Et andet eksempel er rabies, hvor det samlede antal tilfælde på EU-niveau mel -
lem 2005 og 2014 er faldet meget betydeligt fra 3 708 til 305 i EU-28.
33 
De foranstaltninger til udryddelse af BSE i EU, Kommissionen har gennemført, har 
været særlig vellykkede. Antallet af BSE-tilfælde er faldet fra over 2 000 tilfælde 
i 2001 til 10 i 2014, jf. figur 5 . Blandt de væsentligste foranstaltninger, der blev 
truffet, kan nævnes fjernelse af specificeret risikomateriale19 fra foderstof- og 
fødevarekæden, et forbud mod at fodre kvæg, får og geder med kød fra pattedyr 
og benmel, og årlig kontrol af millioner af dyr. De hyppige ajourføringer af lovgiv -
ningen i de seneste år har sammen med finansiering af forskning ført til en mere 
begrænset og bedre målrettet BSE-kontrol. Kommissionen koordinerer foranstalt -
ningerne godt på internationalt plan og især sammen med OIE, når det drejer 
sig om medlemsstaternes kategorisering af den geografiske BSE-risiko. Program -
merne for udryddelse af kvægtuberkulose følger også en langsigtet tilgang, 
og der er tendens til, at sygdomsprævalensen falder i de fleste medlemsstater. 
Disse to sygdomme tegner sig for ca. halvdelen af EU’s udgifter til programmer 
(jf. tabel 1 ).19 Det drejer sig om de animalske 
væv, hvor der er størst risiko 
for, at smitstofferne findes, og 
som bl.a. omfatter hjerne og 
rygmarv. Jf. bilag I  for 
nærmere oplysninger om BSE.Figur 5Antal BSE-tilfælde i EU
2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 2006 2005 2004 2003 2002 20012 500
2 000
1 500
1 000
500
010 7 11 28 45 67 125 1753205618641 3762 137 2 175
Kilde:  GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed.
22 Revisionsbemærkninger 
… og medlemsstaternes programmer var generelt 
veludformede og blev gennemført godt, …
34 
Medlemsstaterne er ansvarlige for at udarbejde deres udryddelses-, bekæmpel -
ses- og overvågningsprogrammer, som på grundlag af passende indikatorer skal 
opfylde deres særlige prioriteter med hensyn til dyresygdomme. I de fleste tilfæl -
de har medlemsstaterne årelang erfaring med at håndtere de forskellige dyre -
sygdomme. Kommissionen kan anmode medlemsstaterne om — men ikke tvinge 
dem til — at foreslå programmer eller at ændre deres strategi. Hertil kommer, at 
medlemsstaterne, når et sygdomsudbrud giver en risiko for grænseoverskriden -
de infektion, har pligt til at gennemføre særlige foranstaltninger, som er fastlagt 
i den sektorspecifikke lovgivning, uanset om disse foranstaltninger medfinansie -
res af EU.
35 
Medlemsstaternes programmer skal opfylde de minimumskriterier, Kommissi -
onen har fastsat20 for berettigelse til EU-finansiering. Ifølge disse kriterier skal 
programmerne indeholde oplysninger om bl.a. formål, varighed, mål, indikato -
rer (f.eks. sygdommens incidens og prævalens), test af dyrene, vaccination og 
forvaltning. Kompleksiteten af programmerne er tæt forbundet med den pågæl -
dende sygdoms epidemiologiske særtræk. Programmerne kan indeholde en bred 
vifte af foranstaltninger, f.eks. en omfattende overvågningsordning, blodprøver, 
særlige foranstaltninger til identifikation af reagenter21, obduktion, laboratorie -
analyse, kompensationsordninger for landbrugere, overvågning af vilde dyr og 
elektroniske systemer til testning og sygdomshåndtering.
36 
Retten konstaterede, at de medlemsstatsprogrammer, vi undersøgte, generelt 
er veludformede og tilpasset til den epidemiologiske situation. De godkendte 
programmer opfyldte de opstillede kriterier, beskrev normalt godt de foranstalt -
ninger, der skulle træffes, fulgte Kommissionens standardmodeller og medførte 
generelt positive resultater (jf. tekstboks 3 ). Medlemsstaterne har indført pas -
sende systemer til at identificere udbrud af dyresygdomme i besætninger og til 
at gøre det nemmere at udrydde dem. EU’s integrerede veterinærinformations -
system (TRAde Control and Expert System, Tracessystemet) til identifikation af 
dyr og kontrol med flytninger af dyr er veludformet og gør sygdomskontrollen 
nemmere.20 Kommissionens beslutning 
2008/341/EF.
21 En reagent er et inficeret dyr, 
der reagerer positivt på en test 
for sygdommen.
23 Revisionsbemærkninger 
… men det er vanskeligt at fastslå programmernes 
omkostningseffektivitet, …
37 
I henhold til Rådets beslutning22 om visse udgifter på veterinærområdet skulle 
Kommissionen hvert fjerde år forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rap -
port om dyresundhedssituationen og omkostningseffektiviteten af gennemførel -
sen af veterinærprogrammerne.
38 
Ifølge vejledningen fra OIE23 skal beslutningen om de mest velegnede interven -
tionsmuligheder træffes under hensyntagen til cost-benefit-overvejelser samt 
det zoonotiske potentiale og sandsynligheden for, at et specifikt sæt sygdoms -
bekæmpelsesforanstaltninger vil give et godt resultat.22 Artikel 41 i Rådets beslutning 
2009/470/EF.
23 OIE, »Guidelines for Animal 
Disease Control«, maj 2014.Et godt resultat af et program i en medlemsstat
Der gennemføres EU-medfinansierede TSE-programmer i alle medlemsstaterne, og disse programmer mod -
tog en stor del af EU-støtten til veterinærprogrammer i den periode, revisionen omfattede (jf. tabel 1 ).
I Irland fik programmet i alt 17 millioner euro fra 2009 til 2014. Selv om EU-midlerne er blevet reduceret fra 
4,7 millioner euro i 2010 til 0,8 millioner euro i 2014, er der opnået gode resultater, der navnlig skyldes:
 οaktive og passive overvågningssystemer med henblik på opdagelse af BSE-tilfælde
 οgennemførelse af epidemiologiske undersøgelser, hvis der opdages et tilfælde af sygdommen, og slagt -
ning af kohortedyr og afkom
 οforbud mod at fodre opdrættede dyr med produkter af animalsk oprindelse.
I 2014 var der ingen tilfælde af BSE i Irland. Til sammenligning var der tre tilfælde i 2012 og 2011 og over 
400 tilfælde i 1990’erne.Tekstboks 3
24 Revisionsbemærkninger 
39 
Som det fremgår af tabel 1 , er de årlige direkte omkostninger til EU’s budget for 
veterinærprogrammer af størrelsesordenen 200  millioner  euro. Herudover bruger 
medlemsstaterne et større beløb til at dække både deres andel af omkostninger -
ne til de finansierede programmer og andre veterinære foranstaltninger, som de 
har vurderet er nødvendige. Desuden dækker landbrugere og levnedsmiddel -
industrien omkostninger forbundet med veterinære udgifter, udskiftning af be -
sætninger, nedsat produktion, restriktioner for flytninger af dyr og tab af marke -
der. De potentielle fordele ved programmerne kan samles i to hovedkategorier24:
— bedre folke- og dyresundhed: ved at reducere prævalensen/forekomsten, 
beskytte folkesundheden (i tilfælde af zoonoser), varetage funktionen som et 
vigtigt redskab til forebyggelse/håndtering af sygdomme i forbindelse med 
EU’s dyresundhedsstrategi
— økonomiske fordele for Unionen som helhed: ved at beskytte sektorens vær -
di, medvirke til stabilisering af markedet, garantere sikker handel, øge hande -
len med tredjelande, reducere omkostningerne ved menneskers sundhed.
40 
Under gennemførelsen af EU-budgettet skal Kommissionen følge principperne 
for forsvarlig økonomisk forvaltning25, og de finansierede foranstaltninger skal 
være sparsommelige, produktive og effektive. Dette indebærer, at resultaterne af 
programmerne bør kunne begrunde deres omkostninger. Retten erkender, at det 
i praksis er meget vanskeligt at opgøre de helbredsgevinster, der skyldes dyre -
sundhedspolitikken, i penge, især når der er tale om zoonoser, hvor hovedgevin -
sten er, at man undgår, at mennesker bliver smittet, og at man i nogle tilfælde 
redder liv.
Der mangler modeller til vurdering af programmernes 
omkostningseffektivitet
41 
Revisorerne noterede, at der manglede modeller og økonomiske indikatorer, 
der kunne gøre det muligt for Kommissionen at analysere programforslagenes 
omkostningseffektivitet, og Kommissionen udfører derfor ikke en sådan analyse. 
I den seneste rapport fra Kommissionen (2014) om dyresundhedssituationen og 
veterinærprogrammernes omkostningseffektivitet, som skulle afgives i henhold 
til den underliggende rådsafgørelse, oplyste Kommissionen om omkostninger og 
resultater. I denne rapport erkendte Kommissionen, at der var behov for at doku -
mentere veterinærudgifternes omkostningseffektivitet bedre.24 Fra konklusionerne af 
2014-rapporten fra 
Kommissionen til Europa-
Parlamentet og Rådet om 
resultaterne af de EU-
medfinansierede programmer.
25 Artikel 30 i Europa-
Parlamentets og Rådets 
forordning (EF, Euratom) 
nr. 966/2012 af 
25. oktober 2012 om de 
finansielle regler vedrørende 
Unionens almindelige budget 
og om ophævelse af Rådets 
forordning (EF, Euratom) 
nr. 1605/2002 (EUT L 298 af 
26.10.2012, s. 1).
25 Revisionsbemærkninger 
42 
I praksis indeholder de godkendte programmer og de efterfølgende gennem -
førelsesrapporter detaljerede oplysninger om omkostningerne og også indika -
torer i relation til aktiviteter og resultater. De fleste omkostninger (til stikprøve -
udtagelse, laboratorieanalyse, løn til dyrlæger, omkostninger til godtgørelse mv.) 
og de kvalitative fordele (folkesundhed, øgede eksportmuligheder mv.) var an -
ført i programmerne, men der manglede modeller, og der forelå ikke oplysninger, 
så man kunne vurdere omkostningseffektiviteten af de finansierede aktiviteter. 
For eksempel reddede EU’s reaktion på BSE-krisen liv, bidrog til bedre fødevare -
sikkerhed, forbedrede kvaliteten af kontrollerne og genoprettede forbrugernes 
tillid — men programmets omkostningseffektivitet kan ikke vurderes.
43 
Vi undersøgte også, om der var bevis for, at de omkostninger, der var afholdt 
under de reviderede programmer, var rimelige. Revisorerne noterede en række 
tilfælde, som Kommissionen tidligere havde peget på, hvor nogle af omkostnin -
gerne var urimelig høje eller ikke var blevet kontrolleret tilstrækkeligt af med -
lemsstaterne, jf. tekstboks 4 . I disse tilfælde har Kommissionen truffet korrige -
rende foranstaltninger.
Utilstrækkeligt kontrollerede foranstaltninger eller høje omkostninger
1. I Polen blev de vacciner, der blev brugt i de årlige programmer for udryddelse af rabies, indkøbt regio -
nalt. Mellem 2002 og 2009 blev antallet af afslørede tilfælde af rabies i rævepopulationen reduceret 
meget betydeligt, fra 884 tilfælde til 6. Men i 2010 og 2011 steg antallet af afslørede tilfælde hurtigt igen 
til henholdsvis 117 og 103. Disse var koncentreret i regionerne Małopolska og Podkarpackie. Gennem -
snitsprisen for én af rabiesvaccinerne indkøbt i Polen til brug på vilde ræve fra 2011 til 2013 var væsentlig 
højere end gennemsnitsprisen i EU, selv om omfanget af vacciner leveret til Polen også var det højeste 
i EU (over 10 millioner doser årligt). I betragtning af stordriftsfordelene virker dette ikke logisk. Kommissi -
onen anvendte finansielle reduktioner og anmodede de polske myndigheder om at træffe foranstaltnin -
ger til at sænke de for høje vaccinepriser, navnlig ved at afholde ét enkelt nationalt udbud.
2. I Rumænien kontrollerede de nationale myndigheder ikke gennemførelsen af kontrakterne vedrørende  
spredning pr. fly af rabiesvaccine til brug på vilde ræve i 2013 korrekt, og der blev distribueret for få 
vacciner. Desuden tog de nationale myndigheder ikke stikprøver nok til at teste effektiviteten af vaccina -
tionskampagnen (procedurerne blev forbedret i 2014). Kommissionen godtgjorde derfor ikke udgifterne 
til vaccinationskampagnen.Tekstboks 4
26 Revisionsbemærkninger 
Incitamentvirkningen af de beløb, der blev betalt som 
kompensation, eller nedsættelserne af betalingerne var 
i nogle tilfælde begrænset
44 
Kompensationen til landbrugere for dyr, der destrueres ifølge programmer for 
udryddelse af sygdomme, må i henhold til lovgivningen ikke overstige mar -
kedsværdien af sunde dyr26. Sigtet hermed er at fastsætte et rimeligt niveau for 
kompensationen, forhindre bedrageri og tilskynde landbrugere til at deltage 
i programmet. EU-lovgivningen præciserer imidlertid ikke, hvordan kompensa -
tionen bør fastsættes i forhold til markedspriserne: Det afgør medlemsstaterne 
i den specifikke lovgivning. F.eks. er der ikke noget krav om, at medlemsstaterne 
baserer kompensationsbeløbene på EF-handelsklasseskemaerne for slagtekroppe 
og de dertil knyttede priser27. Overkompensation kan modvirke, at der gennem -
føres effektive biosikkerhedsforanstaltninger.
45 
I Italien var de kompensationer, der blev betalt for dyr, der blev destrueret under 
veterinærprogrammer, i nogle tilfælde højere end markedspriserne for sunde dyr. 
Således fik landbrugere i 2012 i gennemsnit 87 euro og op til 111 euro for hvert 
får, der blev destrueret under et udryddelsesprogram, mens den gennemsnitlige 
markedspris for slagtekroppe fra sunde slagtede får på det tidspunkt var under 
60 euro28. I tilfælde, hvor kompensationen oversteg markedsprisen, kan opdagel -
se af dyresygdomme på en bedrift betragtes som en uventet mulighed for at for -
ny besætningen. Desuden kan landbrugere, som måske ellers ville have sat pris 
på at få status som »sygdomsfri«, miste incitamentet til at gennemføre effektive 
biosikkerhedsforanstaltninger.
46 
I Det Forenede Kongerige er kompensationen for kvæg i England baseret på 
de gennemsnitlige markedspriser fra måneden før. Kompensationen for kvæg 
i Nordirland og Wales er baseret på individuelle værdiansættelser, som generelt 
medfører højere kompensation end i England, og som kan afholde landbrugere 
fra at gennemføre effektive biosikkerhedsforanstaltninger.
47 
Efter en negativ vurdering af de tekniske resultater af programmerne for udryd -
delse af kvæg- og fårebrucellose i en region i Italien (Sicilien) pålagde Kommissi -
onen nedsættelser af betalingerne på over 7 millioner euro for årene 2005-2012. 
I 2011 blev hele brucelloseprogrammet på Sicilien erklæret ikke-støtteberettiget, 
fordi der ikke var gennemført en vaccinationsplan. De italienske myndigheder an -
vendte imidlertid det nationale system til ressourcefordeling mellem regionerne 
og overførte ikke denne reduktion til de regionale myndigheder på Sicilien, men 
fordelte den i stedet på alle italienske regioner (hvoraf de fleste havde gennem -
ført udryddelsesprogrammet korrekt). Det var således kun et begrænset incita -
ment for myndighederne på Sicilien til at forbedre veterinærforanstaltningerne.26 Artikel 11 i forordning (EU) 
nr. 652/2014.
27 Kommissionens forordning 
(EF) nr. 1249/2008 af 
10. december 2008 om 
gennemførelsesbestemmelser 
til EF-handelsklasseskemaerne 
for slagtekroppe af voksent 
kvæg, svin og får og for 
indberetning af priser 
(EUT L 337 af 16.12.2008, s. 3).
28 Europa-Kommissionen (GD for 
Landbrug og Udvikling af 
Landdistrikter), Statistics on 
agricultural markets 2014: 
http://ec.europa.eu/
agriculture/markets-and-
prices/market-statistics/
index_en.htm ).
27 Revisionsbemærkninger 
… og der er stadig plads til forbedringer.
48 
I de følgende punkter peger vi på områder, hvor vi mener, der er plads til forbed -
ring af Kommissionens tilgang og af medlemsstaternes programmer.
Meddelelse om dyresygdomme og udveksling af oplysninger 
herom
49 
Europas system for anmeldelse af dyresygdomme (ADNS) er udformet til at med -
dele standardoplysninger om sygdomsudbrud. Det er ikke udformet med henblik 
på epidemiologisk styring eller til at give historiske oplysninger og analysere 
data. Det tilfører derfor kun lidt merværdi sammenlignet med OIE’s verdensom -
spændende dyresundhedsinformationssystem (WAHIS), som alle medlemsstater -
ne har pligt til at anvende. Begge disse systemer giver oplysninger om antallet af 
og stedet for nye udbrud, men de har ikke noget interface, der gør det muligt at 
udveksle oplysninger automatisk. For bedre at kunne håndtere trusler mod dyrs 
sundhed har medlemsstaterne udviklet deres egne informationssystemer, der 
behandler epidemiologiske data. Der findes imidlertid ikke et fælles system, der 
kan gøre det nemmere at udveksle oplysninger og at koordinere medlemsstater -
nes kontrolaktiviteter bedre.
50 
Siden 2012 har et fælles projekt mellem Kommissionen og OIE arbejdet på at 
forbinde ADNS- og WAHIS-systemet med et fælles interface, det såkaldte system 
til information om dyresygdomme (ADIS)29.29 I »Report on the analysis of 
ADNS (version 1.4) in the 
framework of the informatics 
prototype of an Animal 
Disease Inbformation (ADIS) 
for the European Union 
aligned with the OIE-WAHIS/
WAHID-interface« hedder det, 
at der mangler referencedata 
til en mere indgående analyse, 
f.eks. om antallet af besætnin -
ger og dyr i en region, at en 
mere indgående rumlig og 
tidsmæssig analyse ville kræve 
supplerende data, f.eks. om 
placeringen af alle tilstedevæ -
rende epidemiologiske 
enheder, at der — hvis det skal 
være et mere relevant værktøj 
til sygdomshåndtering eller til 
beslutningstagning — vil 
være behov for supplerende 
oplysninger om sygdomskon -
trolforanstaltninger. Det 
hedder endvidere, at listen 
over »arternes« værdi i ADNS 
omfatter de større opdrætte -
de dyrearter og kun den 
generiske benævnelse »vilde 
arter«, og at det forekommer 
rimeligt at udvide anmodnin -
gen om oplysninger om 
diagnosticeringsmetode, så 
den omfatter alle sygdomme.
28 Revisionsbemærkninger 
Resultatoplysninger og forvaltningsoplysninger
51 
En kommissionsbeslutning fra 200830 opstiller resultatindikatorer for program -
merne, som medlemsstaterne har pligt til at rapportere om. Kommissionen udar -
bejdede desuden en metode til fastsættelse af resultatindikatorer, som kræver, at 
medlemsstaterne over en nærmere bestemt periode forbedrer deres præstation 
med hensyn til sygdomsprævalens/-incidens med en minimumsprocentsats. Der -
udover udviklede Kommissionen et omfattende sæt af indikatorer31 (over 100), 
som medlemsstaterne skulle anvende. De omfatter output- eller aktivitetsrelate -
rede indikatorer, f.eks. antallet af vaccinerede dyr og udførte test, og desuden in -
dikatorer knyttet til resultater, f.eks. ændringer i incidens- eller prævalensraterne. 
Vi anerkender, at der allerede findes et omfattende sæt af indikatorer, men vi me -
ner, at der er plads til yderligere forbedringer, især med hensyn til den tekniske 
gennemførelse af programmerne32. Der er ikke medtaget økonomiske indikatorer, 
der kunne muliggøre en analyse af de foreslåede programmers omkostnings -
effektivitet (jf. punkt 41 og 42).
52 
Kommissionen kræver, at medlemsstaterne følger en standardmodel, når de ud -
arbejder deres veterinærprogrammer. Det indebærer, at der skal afgives oplysnin -
ger om sygdommens udvikling i de seneste år. Desuden drejer et af de kriterier, 
Kommissionen bruger (jf. punkt 28) til at vurdere udkastene til programmer, sig 
om kvaliteten af oplysningerne om sygdommens udvikling i de seneste fem år. Vi 
noterede, at der i de fleste tilfælde forelå sådanne historiske oplysninger, men at 
Kommissionens uafhængige evalueringseksperter i forbindelse med tre af de 24 
medlemsstatsprogrammer, som indgik i revisionen, pegede på, at nogle af de ny -
lige programudkast ikke indeholdt tilstrækkelig mange tilfredsstillende historiske 
oplysninger33. I disse tilfælde anmodede Kommissionen om de relevante oplys -
ninger, som de pågældende medlemsstater leverede. På tidspunktet for revisio -
nen var Kommissionen i gang med at udvikle et informationssystem, der skulle 
gøre det muligt nemt at hente og analysere historiske oplysninger fra tidligere 
medlemsstatsprogrammer, og indførte et standardiseret elektronisk rapporte -
ringssystem, hvor medlemsstaterne kunne sende nøgledokumenter34 vedrørende 
deres veterinærprogrammer35. Disse tiltag skulle fremover gøre det nemmere at 
analysere programmerne.30 Kommissionens beslutning 
2008/940/EF, erstattet af 
Kommissionens gennemførel -
sesafgørelse 2014/288/EU af 
12. maj 2014 for så vidt angår 
standardindberetningsbe -
stemmelser for nationale 
programmer for udryddelse, 
bekæmpelse og overvågning 
af visse dyresygdomme og 
zoonoser, hvortil der ydes 
EU-tilskud, og om ophævelse 
af Kommissionens beslutning 
2008/940/EF (EUT L 147 af 
17.5.2014, s. 88)
31 Kommissionens dokument 
WD SANCO/12915/2012.
32 F.eks. tidsintervaller mellem 
test, det relative omfang af 
udbrud med en identificeret 
infektionskilde, for så vidt 
angår brucellose: opsporing af 
besætninger uden en 
besætningstest, procentdel af 
vaccinerede dyr på 
landbrugsbedrifter og andel af 
vaccinerede 
landbrugsbedrifter, 
indikatorer i relation til 
veterinærtjenesternes 
uddannelse, omkostninger og 
kapacitet, for så vidt angår 
brucellose hos får og geder: 
resultater af genotype -
bestemmelse for 
bakteriestammen brucella.
33 Det var tilfældet for forslaget 
til det britiske 2015-program 
for kvægtuberkulose, forslaget 
til det spanske 2015-program 
for bluetongue og forslaget til 
det italienske 2014-program 
for bluetongue.
34 Særligt programudkast, 
foreløbige rapporter, endelige 
rapporter og 
betalingsanmodninger.
35 Kommissionens 
gennemførelsesafgørelse 
2014/288/EU.
29 Revisionsbemærkninger 
Præsentationen af veterinærkontroller i programmerne
53 
Generelt begrundede de fleste programmer de foranstaltninger, der skulle træf -
fes, og de resultater, der skulle nås. Vi mener imidlertid, at de veterinære foran -
staltninger ville vinde ved at blive beskrevet bedre i nogle af programmerne, og 
det samme gælder de foranstaltninger, der er truffet som reaktion på anbefalin -
ger fra FVO og rådgivning fra taskforcen. I to af de 24 medlemsstatsprogrammer, 
som indgik i revisionen, fremsatte Kommissionens uafhængige evaluerings -
eksperter lignende bemærkninger36.
Programmer, hvor det går langsomt fremad
54 
I visse medlemsstater varer programmerne for udryddelse af en række sygdomme 
årtier (jf. punkt 9). Selv om prævalensen af kvægtuberkulose falder i Det Forenede 
Kongerige og Irland, er den stadig relativt høj (jf. figur 6 ) sammenlignet med i an -
dre medlemsstater37. I Det Forenede Kongerige er frekvensen af tuberkulosetest -
ninger i områder med lav incidens siden 2013 blevet øget fra en gang hvert fjerde 
år til en gang om året, og det har ført til, at der afsløres flere tilfælde. Der er dog 
stadig store iboende udfordringer i programmet for udryddelse af tuberkulose 
i Det Forenede Kongerige, hvor nogle regioner har en meget høj incidens.36 Italien: programmet for 
bluetongue for 2014 og Irland: 
2014-programmet for 
kvægtuberkulose.
37 I 2014 var prævalensen af 
kvægtuberkilose 
i besætningerne i Det 
Forenede Kongerige, Irland, 
Spanien og Italien henholdsvis 
9,04 %, 3,8 %, 1,72 % og 
0,81 %. Frankrig og Polen er 
officielt sygdomsfrie, og 
prævalensen i Rumænien er 
uvæsentlig.Figur 6Kvægtuberkulose i Irland og Det Forenede Kongerige
2014 2013 2012 2011 201020
15
10
5
03,80 4,07 4,45 4,37 4,849,0410,1116,20
14,05
11,61
Prævalens i besætningerne
Det Forenede Kongerige %
Prævalens i besætningerne
Irland %
Kilde:  GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed.
30 Revisionsbemærkninger 
55 
I Italien er brucellose hos får og geder vanskelig at udrydde, fordi landbrugerne 
i nogle regioner ikke samarbejder fuldt ud. Den generøse kompensationsordning 
(jf. punkt 45) er måske også en medvirkende faktor. Men prævalensen falder på 
nationalt plan og var i 2014 nået ned på 1,2 %, mod 3,7 % i 2008. I samme periode 
faldt prævalensen på Sicilien fra 11,9 % til 3,4 %.
56 
Vi noterer, at Kommissionen i sin rapport38 for 2014 til Parlamentet og Rådet om 
resultaterne af EU-medfinansierede veterinærprogrammer også bemærkede, at 
de resultater, Det Forenede Kongeriges program for kvægtuberkulose og Italiens 
programmer for brucellose havde nået, gav anledning til bekymring. Retten aner -
kender også, at Kommissionen i sådanne tilfælde tilskynder medlemsstaterne til 
at træffe foranstaltninger via opfølgningen af de anbefalinger, taskforcen og FVO 
har fremsat.
Tilgangen til behandling af vilde dyr
57 
Direkte eller indirekte kontakter mellem vilde dyr og husdyr kan føre til spred -
ning af sygdomme eller gøre det vanskeligt at gennemføre dyresygdoms -
programmerne effektivt. F.eks. kan rabies spredes fra vilde ræve, og kvægtu -
berkulose kan spredes af grævlinger, vildsvin og hjorte. OIE har udgivet flere 
publikationer39 om overvågning af sygdomme hos vilde dyr, og der er en inter -
national aftale om anmeldelse af disse sygdomme. Køb af rabiesvacciner til vilde 
dyr er indskrevet i medlemsstaternes programmer, men EU har ikke en særlig 
tilgang til bekæmpelse af tuberkulose hos vilde dyr.
58 
Der er ingen retsforskrifter på EU-plan om udryddelse af tuberkulose hos andre 
dyr end kvæg (f.eks. hos vilde geder og andre vilde dyr). Specielt er grævlinger 
i Det Forenede Kongerige beskyttet af den nationale lovgivning, hvad der kan 
gøre det vanskeligt at gennemføre programmet for udryddelse af kvægtuber -
kulose effektivt.38 COM(2014) 115 final af 
5. marts 2014 »Rapport fra 
Kommissionen til Europa-
Parlamentet og Rådet om 
resultaterne af de EU-
medfinansierede programmer 
for udryddelse, bekæmpelse 
og overvågning af 
dyresygdomme og zoonoser 
i perioden 2005-2011«, 
afsnit 3.3.
39 OIE, »Training manual on 
wildlife diseases and 
surveillance«, 2010.
31 Revisionsbemærkninger 
Adgang til bestemte vacciner
59 
Ifølge OIE40 er det af afgørende betydning for dyresundhedsprogrammer41, at der 
er nem adgang til egnede veterinære vacciner og antigener. En række EU-initia -
tiver og -forskningsprojekter sigter mod at opdage nye vira og fremme adgan -
gen til vacciner42. Afhængigt af hvilken sygdom det drejer sig om, kan der være 
adgang til ganske få — om overhovedet nogen — egnede vacciner til brug i EU. 
Vaccination er imidlertid et af de afgørende tilgængelige værktøjer til gennem -
førelse af en effektiv »det er bedre at forebygge end at helbrede«-tilgang. 
Årsagerne til, at der ikke altid findes vacciner, er komplekse. Den nyeste forskning 
har peget i retning af, at43 der ud over de tekniske vanskeligheder ved at udvikle 
vacciner ikke er tilstrækkeligt finansiel interesse for medicinalindustrien i at ansø -
ge om godkendelse til at bruge bestemte vacciner i EU. Tekstboks 5  illustrerer en 
række praktiske vanskeligheder, som skyldes mangel på egnede vacciner.
60 
Der ikke nogen juridisk ramme for fælles indkøb af vacciner på europæisk niveau 
og heller ikke en generel vaccinebank med vaccinelagre. Det kan tage flere må -
neder at få indkøbt vacciner, når der først skal afholdes et udbud i hver medlems -
stat, og i mellemtiden kan virusset fortsat sprede sig i dyrebestanden. Vi note -
rede, at den nye dyresundhedslov, som lovgivningsmyndighederne i øjeblikket 
drøfter, vil give Kommissionen større mulighed for at oprette vaccinebanker.40 OIE, »Manual of diagnostic 
tests and vaccines for 
terrestrial animals«, 2014.
41 OIE, »Guidelines for Animal 
Disease Control«, maj 2014.
42 F.eks. har EU’s forsknings -
midler støttet projekter om 
udvikling af vacciner mod 
tuberkulose (NEWTBVAC), 
brucellose (BRU-VAC) og 
klassisk svinepest 
(CSFV-GODIVA).
43 Videnova, K. og Mackay, D.K.J., 
»Availability of vaccines 
against major animal diseases 
in the European Union«.
Vanskeligheder, der skyldes mangel på egnede vacciner
Der er over 20 varianter (serotyper) af bluetonguevirus (en virussygdom, som overføres ved insekter, og som 
rammer drøvtyggere).
I Italien er der identificeret seks varianter. I dag er der ikke godkendt nogen polyvalente (effektive mod flere 
stammer af virusset) vacciner i EU. I sådanne tilfælde er det vanskeligt at overveje brug af vacciner.
Under bluetongue-krisen i 2008 var lagrene af vaccinen i Frankrig begrænsede. De franske myndigheder 
var derfor nødt til at skaffe ekstra forsyninger hurtigt. Det var både dyrt og tidskrævende, og de nationale 
myndigheder mente, at de 520 opdagede tilfælde af bluetongue i Ille-et-Vilaine kunne være undgået, hvis der 
havde været adgang til vacciner tidligere.
På tidspunktet for det første udbrud af bluetongue af serotype S4 i Spanien (regionen Extremadura) var der 
ikke adgang til tilstrækkelig vaccine mod denne serotype. Vaccinationskampagnen blev derfor udskudt til året 
efter, så man kunne holde sygdommen nede i den næste mulige spredningsperiode.Tekstboks 5
32
 Konklusioner og 
anbefalinger
61 
Dyresygdomme medfører betydelige økonomiske omkostninger og er en risiko 
for både dyrs og menneskers sundhed. Sygdomme kan spredes over grænser, og 
tidligere sygdomsudbrud har kostet milliarder af euro. EU sigter derfor mod at 
beskytte dyrs sundhed og finansierer medlemsstaternes programmer for udryd -
delse, bekæmpelse og overvågning af specifikke dyresygdomme. Disse pro -
grammer omfatter foranstaltninger som stikprøveudtagning, laboratorieanalyse, 
betaling af kompensation for destruerede dyr og vaccinationskampagner. EU’s 
udgifter er faldet de seneste år, og der har ikke for nylig været en større krise som 
udbruddet af mund- og klovesyge i 2001. EU er imidlertid nødt til at være forbe -
redt på at håndtere fremtidige kriser, og det kan tage mange år, før udryddelses -
programmer resulterer i en status som sygdomsfri.
62 
Revisorerne undersøgte, om programmerne for udryddelse, bekæmpelse og 
overvågning af dyresygdomme er hensigtsmæssige med hensyn til at hindre 
dyresygdomme i at sprede sig. Dette indebar en undersøgelse af, om Kommissi -
onens tilgang var hensigtsmæssig, om medlemsstaterne udformede og gennem -
førte hensigtsmæssige programmer, og om der blev taget tilstrækkeligt hensyn 
til programmernes omkostningseffektivitet.
63 
Samlet set konkluderede Retten, at de dyresygdomsprogrammer, vi undersøgte, 
var hensigtsmæssige med hensyn til at hindre dyresygdomme i at sprede sig. Da 
der altid kan opstå udbrud af sygdomme, bør Kommissionen og medlemsstater -
ne imidlertid fortsat være på vagt.
64 
Kommissionens strategi for dyresygdomsprogrammerne var generelt fornuftig: 
Kommissionens foranstaltninger blev støttet af god teknisk rådgivning, der var 
en veludformet dyresygdomspolitik, og der var en fastlagt ramme for prioritering 
af budgetmidler til prioriterede programmer. Den tilgang, der blev fulgt i forbin -
delse med udryddelse af BSE, har været særlig vellykket. Andre gode eksempler 
er faldet i tilfælde af zoonotisk salmonella og rabies. Den tilgrundliggende lov -
givning var stadig kompleks, og prioriteringen af sygdommene med henblik på 
finansiering var gradvis ved at blive bedre (punkt 26-33).
65 
Vi konstaterede, at medlemsstaternes programmer generelt var veludformede og 
blev gennemført godt. Programmerne opfyldte kriterierne, og medlemsstaterne 
havde passende systemer til at identificere udbrud af dyresygdomme og fremme 
udryddelsen af dem (punkt 34-36).
33 Konklusioner og anbefalinger 
66 
Vi konstaterede, at selv om Kommissionen havde pligt til at rapportere om vete -
rinærprogrammernes omkostningseffektivitet til Europa-Parlamentet og Rådet, 
manglede der passende modeller for, hvordan dette skulle gøres. De godkendte 
programmer og efterfølgende gennemførelsesrapporter giver oplysninger om 
omkostninger og resultater, men programmernes omkostningseffektivitet er 
vanskelig at vurdere (punkt 37-42).
67 
Revisorerne noterede eksempler på utilstrækkelig kontrollerede eller urimelig 
høje omkostninger, som Kommissionen tidligere havde peget på. I nogle tilfælde 
i Italien virkede de beløb, der blev betalt som kompensation til landbrugere, eller 
den nedsættelse af betalingen, som Kommissionen pålagde, kun i begrænset 
grad som incitament til at gennemføre effektive biosikkerhedsforanstaltninger 
og korrigerende foranstaltninger (punkt 43-47).
68 
Vi fandt frem til en række specifikke områder, hvor der kunne ske forbedringer. 
Udvekslingen af epidemiologiske oplysninger medlemsstaterne imellem kunne 
støttes bedre af informationssystemerne (punkt 49 og 50).
69 
Kommissionen opstillede et detaljeret sæt af minimumsresultatindikatorer for 
programmerne, som medlemsstaterne skal anvende. Vi konstaterede, at oplys -
ningerne om de veterinære foranstaltninger og foranstaltningerne til opfølgning 
af tidligere anbefalinger fra FVO og taskforcen kunne beskrives bedre i nogle 
af medlemsstaternes programmer. Da revisionen fandt sted, var der ikke altid 
tilstrækkelige lettilgængelige historiske oplysninger til rådighed om sygdomme -
nes udvikling. Men en database til registrering af tekniske programindikatorer 
var under udvikling, og Kommissionen havde indført et nyt elektronisk rapporte -
ringssystem (punkt 51-53).
70 
Vi bemærkede nogle programmer, hvor det gik langsomt fremad: navnlig ud -
ryddelsen af kvægtuberkulose i Det Forenede Kongerige og Irland og af fåre- og 
gedebrucellose i Syditalien (punkt 54-56).
34 Konklusioner og anbefalinger 
71 
Vilde dyr kan sprede sygdomme til opdrættede dyr (og også til mennesker) og 
skal derfor tages med i betragtning, når der anlægges en tilgang til dyrs sund -
hed og finansiering af dyresygdomsprogrammer. Vi konstaterede, at EU’s tilgang 
til hensyntagen til sygdomme hos vilde dyr bør udbygges, det gælder navnlig 
tuberkulose (punkt 57 og 58).
72 
Vacciner er et centralt værktøj i forbindelse med visse udryddelsesprogrammer. 
Retten noterede, at der — afhængigt af sygdommen — kan være få, om overho -
vedet nogen, egnede vacciner. Specielt konstaterede vi, at manglen på vacciner 
mod bluetongue indvirkede negativt på programmerne i Frankrig, Italien og 
Spanien. Desuden var der, da revisionen fandt sted, ikke nogen juridisk ramme 
for fælles indkøb af vacciner eller en generel vaccinebank med lagre på europæ -
isk niveau (punkt 59 og 60).
Anbefalinger
Med henblik på yderligere at forbedre udryddelsen, bekæmpelsen og overvåg -
ningen af dyresygdomme bør Kommissionen:
a) gøre det nemmere at udveksle epidemiologiske oplysninger mellem 
medlemsstaterne
b) undersøge, om det eksisterende sæt af indikatorer bør ajourføres, så det 
giver bedre oplysninger om veterinærkontroller og om programmernes 
omkostningseffektivitet
c) når det er relevant, systematisk medtage aspektet vilde dyr 
i veterinærprogrammerne
d) støtte adgangen til vacciner til brug for medlemsstaterne, når der er en epi -
demiologisk begrundelse herfor.
Vedtaget af Afdeling I, der ledes af Augustyn KUBIK, medlem af Revisionsretten, 
i Luxembourg på mødet den 3. februar 2016.
 På Revisionsrettens vegne
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
 Formand

35
 Bilag Bilag IOplysninger om dyresygdomme
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
Aviær 
influenzaAviær influenza (AI) 
skyldes influenzavirus 
A og kan ramme flere 
fuglearter bestemt til 
fødevareproduktion 
(høns, kalkuner, vagtler, 
perlehøns mv.) såvel 
som fugle, der holdes 
som selskabsdyr og 
vilde fugle — nogle 
stammer forårsager stor 
dødelighed. Virusset 
er også blevet isoleret 
fra arter af pattedyr, 
herunder mennesker, 
rotter og mus, mårer og 
fritter, svin, katte, tigre 
og hunde.Flere faktorer kan medvirke 
til spredning af AI-vira, 
herunder globalisering og 
international handel (lovligt 
og ulovligt), markedsfø -
ringspraksis (salg af levende 
fugle), landbrugspraksis og 
tilstedeværelse af virusset 
i vilde fugle. AI-virus kan 
spredes gennem direkte 
kontakt med sekreter fra 
inficerede fugle, navnlig 
ekskrementer, eller gennem 
forurenet føde, vand, udstyr 
og beklædning.AI er primært en fug -
lesygdom, men kan 
overføres fra fugle til 
mennesker. AI-vira er 
meget artsspecifikke, 
men har i få tilfælde 
krydset artsbarrieren 
og smittet men -
nesker. Overførsel 
til mennesker har 
fundet sted, hvor der 
er tæt kontakt med 
inficerede fugle eller 
stærkt forurenede 
omgivelser.I den milde form kan 
sygdommen blot give 
sig udtryk i pjusket 
fjerdragt, nedsat 
ægproduktion eller 
mindre påvirkninger af 
luftvejene. I  den alvorli -
ge form af sygdommen 
påvirker virusset ikke 
kun luftvejene som 
i den milde form, men 
trænger også ind i  flere 
organer og væv og kan 
forårsage kraftig indre 
blødning.Der kan opstå 
mistanke om AI på 
grundlag af kliniske 
tegn og de begi -
venheder, der har 
ført til sygdommen. 
Laboratorietest 
er nødvendige 
for at bekræfte 
diagnosen.Overalt i  verden er der indført 
overvågningsforanstaltninger 
for at opdage tilstedeværelse 
af infektionen i  fjerkræ i  over -
ensstemmelse med OIE’s stan -
darder for AI-overvågning.
Afrikansk 
svinepestAfrikansk svinepest 
er en yderst smitsom 
hæmoragisk sygdom 
hos svin, vortesvin, 
europæiske og ame -
rikanske vildsvin. Alle 
aldersgrupper er lige 
modtagelige. Afrikansk 
svinepest med højvi -
rulente former af virus -
set er kendetegnet ved 
høj feber, appetitløshed 
samt blødninger i hud 
og indre organer og kan 
medføre døden i løbet 
af 2-10 dage i gennem -
snit. Dødeligheden kan 
nå helt op på 100 %.Vortesvin kan uden tegn på 
sygdommen være natur -
ligt reservoir for virusset. 
Spredning fra dette reservoir 
sker via den bløde flåt 
Ornithodoros moubata. 
Flåten indsuger virusset, når 
den suger blod og sender det 
derefter videre, når den suger 
blod fra modtagelige dyr. 
Stikfluer og flåter, forurenede 
opholdssteder, forurenet 
transportmateriel, udstyr 
eller beklædning kan også 
sprede virusset til modtage -
lige dyr.Afrikansk svinepest 
er ikke en trussel mod 
folkesundheden.Sygdommens sværheds -
grad og fordelingen af 
læsionerne varierer også 
afhængigt af virussets 
virulens. Alvorlige 
tilfælde af sygdommen 
er kendetegnet ved høj 
feber og kan medføre 
døden i løbet 2-10 dage 
i gennemsnit. Dødelig -
heden kan nå helt op på 
100 %. Andre kliniske 
tegn kan være appe -
titløshed, depression, 
rødmen i huden på ører, 
bug og ben, respirati -
onsbesvær, opkastning, 
nasal eller rektal 
blødning og undertiden 
diarré. Abortering kan 
være den første hændel -
se under et udbrud.Der kan opstå 
mistanke om afri -
kansk svinepest på 
grundlag af kliniske 
tegn, og mistanken 
skal bekræftes 
gennem foreskrev -
ne laboratorietest, 
navnlig med henblik 
på at skelne denne 
sygdom fra klassisk 
svinepest.Der findes ingen almindelig 
anerkendt behandling for 
eller vaccine mod afrikansk 
svinepest. Alle vellykkede 
udryddelsesprogrammer har 
omfattet tidlig diagnose, 
slagtning og bortskaffelse af 
alle dyr på inficerede steder, 
grundig rengøring og desin -
ficering, insektudryddelse, 
kontrol med flytninger af dyr 
og med dyrenes færden samt 
overvågning.
36 Bilag 
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
BrucelloseBrucellose er en 
smitsom sygdom hos 
husdyr med betydelige 
økonomiske konsekven -
ser. Sygdommen skyldes 
forskellige bakterier 
af familien brucella, 
som har tendens til 
at inficere en specifik 
dyreart. Men de fleste 
brucella-arter kan også 
smitte andre dyrearter. 
Den rammer kvæg, svin, 
får og geder, kameler, 
heste og hunde. Den 
kan også smitte andre 
drøvtyggere, nogle hav -
pattedyr og mennesker.Brucellose spredes typisk, 
når dyret aborterer eller 
føder. Der kan konstateres 
høje niveauer af bakterier 
i et inficeret dyrs fødsels -
væsker. Bakterierne kan 
overleve uden for dyret i flere 
måneder, især under kølige 
og fugtige betingelser. De 
forbliver smitsomme over for 
andre dyr, der bliver inficeret 
ved at indtage bakterierne. 
Bakterierne koloniserer yve -
ret og kontaminerer mælken. 
Brucellose er en udbredt 
sygdom hos vilde dyr, der 
smitter vildtlevende svin, 
bisoner, elsdyr og europæiske 
harer. Sygdommens reservoir 
i vilde dyr besværliggør 
udryddelsen.Brucellose er en 
zoonose, der er yderst 
smitsom for menne -
sker, som den giver 
en sygdom, der ofte 
kaldes febris undulans 
eller maltafeber. 
Symptomerne hos 
mennesker er svingen -
de eller uregelmæssig 
feber, hovedpine, 
svaghed, voldsom 
sved, kulderystninger, 
vægttab og udbredte 
smerter. Der kan 
også forekomme 
infektioner af organer, 
herunder lever og milt. 
Dyrlæger, landbrugere 
og slagteriarbejdere 
er sårbare over for 
smitten, da de håndte -
rer inficerede dyr og 
aborterede fostre eller 
moderkager. Sygdom -
men kan også spredes 
til mennesker via 
upasteuriseret mælk 
fra inficerede dyr.Sygdommen er typisk 
mild, og der er kun 
få sygdomstegn hos 
det inficerede dyr, før 
det aborterer. Der kan 
forekomme hævelse af 
testiklerne hos handyr, 
og bakterierne loka -
liserer sig undertiden 
i leddene og forårsager 
ledbetændelse. Brucel -
lose har betydning, fordi 
den medfører ringe re -
produktionseffektivitet 
på grund af abortering, 
sterilitet, retineret 
placenta, dødfødsler 
eller svageligt afkom. 
Den giver mælke-, fåre-, 
gede- og svineprodu -
center store økonomiske 
tab.Der kan opstå 
mistanke om 
sygdommen på 
grundlag af kliniske 
tegn, f.eks. aborter, 
men bekræftelse 
sker på grundlag 
af serologiske 
test og derefter 
ved foreskrevne 
laboratorietest for 
at isolere og identi -
ficere bakterierne.Overvågning gennem 
serologiske test samt analyser 
af mælken såsom mælke -
ringtesten kan anvendes til 
screening og spiller en vigtig 
rolle i forbindelse med udryd -
delseskampagner. Der anven -
des også individuel testning 
både i forbindelse med handel 
og som sygdomskontrol.Bilag I
37 Bilag 
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
BluetongueBluetongue er en 
ikke-smitsom, virussyg -
dom, der rammer tamme 
og vilde drøvtyggere 
(især får og kvæg, geder, 
bøfler, antiloper, hjorte, 
elsdyr og kameler), og 
som overføres af insek -
ter, især stikmyg af arten 
Culicoides. Den virus, der 
forårsager blue  tongue, 
er identificeret som 
tilhørende familien 
Reoviridae. Der er iden -
tificeret fireogtyve (24) 
forskellige serotyper, og 
evnen til at fremkal -
de sygdom varierer 
betydeligt fra stamme til 
stamme. Hos får, der er 
særlig modtagelige, kan 
dødeligheden nå helt op 
på 100 %.Smittebærende insekter 
er nøglen til overførsel af 
bluetongue-virus mellem 
dyr. Insekterne inficeres 
med virusset efter at have 
suget blod fra inficerede dyr. 
Uden denne smittebærer kan 
sygdommen ikke spredes fra 
dyr til dyr.Bluetongue frembyder 
ingen risiko for 
folkesundheden.De kliniske tegn hos in -
ficerede dyr varierer og 
kan omfatte feber, blød -
ninger og sår på mund- 
og næsevæv, voldsom 
diarré, opkastninger, 
pneumoni, »blå« tunge 
på grund af cyanose 
(sjældent)  — drægtige 
får kan abortere.Det kan opstå 
mistanke om blue -
tongue på grundlag 
af typiske kliniske 
tegn, prævalensen 
af de fornødne smit -
tebærende insekter, 
navnlig i områder, 
hvor sygdommen er 
endemisk. Labora -
torietest er nødven -
dige til bekræftelse 
af diagnosen.I områder, hvor sygdommen 
er endemisk, udtages der 
aktivt stikprøver af dyr 
i kontrolbesætninger for at 
overvåge tilstedeværelsen af 
virusset. Vaccination bruges 
som den mest effektive og 
praktiske foranstaltning til at 
minimere tabene som følge af 
sygdommen og til potentielt 
at afbryde cyklussen fra 
inficeret dyr til vektor. Det er 
af afgørende betydning, at 
der bruges en vaccine, der er 
beregnet til at beskytte mod 
den/de specifikke stamme/
stammer af virusset, der 
er relevant(e) i et bestemt 
område.
Kvægtuber -
kuloseKvægtuberkulose er en 
kronisk dyresygdom, 
som skyldes bakterien 
Mycobacterium bovis, 
(M.bovis), som er nært 
beslægtet med den 
bakterie, der forårsager 
tuberkulose hos men -
nesker og aviær tuber -
kulose. Denne sygdom 
kan ramme praktisk talt 
alle pattedyr og giver 
sig udslag i en generel 
sygdomstilstand og 
hoste og kan i sidste 
ende medføre døden.Sygdommen er smitsom 
og spredes ved kontakt 
med inficerede tamme og 
vilde dyr. Den sædvanlige 
infektions  rute er indånding 
af inficerede dråber, der 
udstødes fra lungerne ved 
hoste. Kalve og mennesker 
kan også blive smittes ved at 
drikke rå mælk fra inficerede 
køer.Mennesker kan smit -
tes både ved at drikke 
rå mælk fra inficeret 
kvæg og ved at ind -
ånde smittebærende 
dråber. I nogle lande 
skønnes det, at op til ti 
procent af tilfældene 
af tuberkulose hos 
mennesker skyldes 
kvægtuberkulose.Kvægtuberkulose 
har sædvanligvis et 
langvarigt forløb, og der 
går måneder eller år, før 
symptomerne viser sig. 
De sædvanlige kliniske 
tegn er: svaghed, ap -
petitløshed, vægttab, 
svingende feber, perio -
disk tør, gøende hoste, 
diarré og store hævede 
lymfeknuder.Standardmetoden 
til opdagelse af 
kvægtuberkulose 
er tuberkulinprø -
ven, hvor en lille 
mængde antigen 
indsprøjtes i huden, 
og immunreakti -
onen måles. Den 
endelige diagnose 
stilles, ved at 
bakterierne dyrkes 
i laboratoriet, en 
proces, der varer 
mindst otte uger.Standardkontrolforanstaltnin -
gen i  forbindelse med kvæg -
tuberkulose er test og slagt -
ning. Udryddelsesprogrammer 
omfattende inspektion efter 
slagtning, intensiv overvåg -
ning, herunder besøg på 
stedet, systematisk individuel 
testning af kvæg og fjernelse 
af inficerede dyr og dyr, der har 
været i kontakt med disse samt 
kontrol med flytninger af dyr 
har været meget vellykkede 
med hensyn til at reducere 
eller udrydde sygdommen.
Pasteurisering af mælk fra in -
ficerede dyr til en temperatur, 
der er tilstrækkelig til at dræbe 
bakterierne, har forhindret 
spredning af sygdommen hos 
mennesker.Bilag I
38 Bilag 
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
Bovin 
spongiform 
encephalo -
pati (BSE)BSE er en fremadskri -
dende, dødelig sygdom 
i kvægs nervesystem. 
Sygdommen har en lang 
inkubationsperiode 
på fire-fem år, og der 
er i dag ikke nogen 
behandling eller vaccine 
mod sygdommen. BSE 
er en af en gruppe syg -
domme, der går under 
navnet transmissibel 
spongiform encephalo -
pathi (TSE). Andre 
sygdomme i denne 
gruppe er scrapie hos 
får, chronic wasting di -
sease (CWD) hos hjorte 
og elsdyr og Creutz -
feldt-Jakobs sygdom hos 
mennesker. Som andre 
TSE’er er BSE kendeteg -
net ved tilstedeværelsen 
af et unormalt infektiøst 
såkaldt prionprotein 
i nervevævet. Den ef -
terfølgende svampede 
degeneration af hjernen 
forårsager alvorlige og 
fatale neurologiske tegn 
og symptomer.Forskere mener, at sprednin -
gen af denne sygdom hos 
kvæg skyldes, at kvæg er 
blevet fodret med destru -
eret materiale fra inficeret 
kvæg eller inficerede får. 
Prionproteiner er resistente 
over for kommercielle 
inaktiveringsprocedurer, 
f.eks. varmebehandling, 
hvilket betyder, at det måske 
ikke nedbrydes fuldstændigt 
i destruktionsprocessen.Der er tegn på, at 
varianten Creutz -
feldt-Jakobs sygdom 
hos mennesker kunne 
skyldes indtagelse af 
oksekødsprodukter, 
der er forurenet med 
inficeret nervevæv 
eller medicinsk udstyr 
fremstillet af inficeret 
væv fra dyr.
Mælk og mejeripro -
dukter anses for sikre.Eftersom der normalt 
i gennemsnit går 
fire-fem år fra et dyr 
smittes, og til de 
kliniske tegn begynder, 
konstateres de kliniske 
tegn på BSE hos voksne 
dyr. Symptomerne kan 
vare to-seks måneder, 
før dyret dør.Mistanke om 
BSE kan opstå på 
grundlag af kliniske 
tegn. Diagnosen 
kan kun bekræftes 
ved en mikroskopisk 
undersøgelse af 
hjernevæv.Målrettet overvågning af 
tilfælde af klinisk neurologisk 
sygdom, gennemsigtighed, 
når konstaterede tilfælde af 
BSE indberettes, sikkerheds -
foranstaltninger ved indførsel 
af levende drøvtyggende 
dyr og produkter heraf 
i overensstemmelse med 
OIE’s sundhedskodeks for 
terrestriske dyr, fjernelse af 
specificeret risikomateriale 
(SRM)(hjerne, rygsøjle) under 
slagtning og forarbejdning af 
slagtekroppe, forbud mod at 
medtage SRM i foderstoffer 
til dyr, således at potentielt 
forurenet materiale fjernes 
fra fødekæden, human de -
struktion af alle mistænkelige 
og modtagelige dyr, der har 
været udsat for forurenet 
foder, passende bortskaffelse 
af slagtekroppe og alle ani -
malske produkter, identifi -
kation af dyrebestande for at 
gøre det muligt effektivt at 
overvåge og spore mistænke -
lige bestande.Bilag I
39 Bilag 
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
Klassisk 
svinepestKlassisk svinepest, også 
kendt under navnet hog 
cholera, er en smitsom 
virussygdom hos tam- 
og vildsvin. Den skyldes 
et virus, som tilhører 
Pestivirus-slægten af 
Flaviviridae-familien, 
som er nært beslæg -
tet med de vira, der 
giver bovin virusdiarré 
hos kvæg og border 
disease hos får. Klassisk 
svinepest-virus har kun 
én serotype CSFV).Sygdommen overføres i de 
fleste tilfælde ved direkte 
kontakt mellem sunde svin 
og svin inficeret med Klassisk 
svinepest-virus. Virus afgives 
i spyt, sekret fra næse, urin 
og ekskrementer. Kontakt 
med forurenede køretøjer, 
svinestier, foderstoffer eller 
beklædningsgenstande kan 
sprede sygdommen. Dyr, 
der er kroniske bærere af 
sygdommen (konstant 
inficerede) udviser ikke nød -
vendigvis kliniske sygdoms -
tegn, men kan afgive virus 
i deres ekskrementer. Afkom 
af inficerede søer kan blive 
smittet i livmoderen og kan 
afgive virusset i måneds -
vis. Det er blevet bevist, 
at vild  svinepopulationen 
i visse dele af Europa kan 
spille en rolle i sygdommens 
epidemiologi.Mennesker rammes 
ikke af dette virus. 
Svin er den eneste 
art, der vides at være 
modtagelig.I den akutte form af syg -
dommen ses feber i alle 
aldersgrupper, syge dyr, 
der gnubber sig op ad 
hinanden, appetitløs -
hed, træghed, svaghed, 
øjenkatar, forstoppelse 
fulgt af diarré og usikker 
gang. Flere dage efter 
at de kliniske tegn er 
begyndt, kan ører, bug 
og indersiden af lårene 
vise en lilla misfarvning. 
Dyr med akut sygdom 
dør inden for 1-2 uger. 
Svære tilfælde af syg -
dommen minder meget 
om afrikansk svinepest.Da de kliniske tegn 
ikke er entydige for 
klassisk svinepest, 
men varierer bety -
deligt, er der behov 
for laboratorietest 
for at opdage anti -
stoffer eller virusset 
selv.Behandling forsøges ikke. 
I områder, hvor sygdommen 
er endemisk, kan vaccination 
forhindre, at den spredes. 
Efterhånden som sygdom -
men kommer under kontrol, 
ophører vaccinationen, mens 
overvågningen fortsætter.
I sygdomsfrie områder 
gennemføres der en sanering 
bestående af tidlig opdagelse, 
kontrol med flytninger af 
dyr, korrekt bortskaffelse af 
slagtekroppe samt rengøring 
og desinfektion. Dette har 
ført til, at klassisk svinepest er 
forsvundet fra Nordamerika 
og det meste af Vesteuropa.Bilag I
40 Bilag 
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
RabiesRabies er en virussyg -
dom, der rammer det 
centrale nervesystem 
hos varmblodede 
dyr og mennesker. 
Sygdommen har en lang 
inkubationsperiode 
(seks måneder) og der 
kan gå flere uger efter 
infektion, før sympto -
merne viser sig. Men 
når symptomerne først 
viser sig, er rabies altid 
dødelig hos dyr.Rabies overføres gennem 
spyt fra et inficeret dyr. Infek -
tionen opstår primært via 
bidsår, eller ved at inficeret 
spyt trænger ind gennem et 
åbent snitsår, andre former 
for sår eller slimhinder 
som i mund, næsehule 
eller øjne. Der foreligger  
dokumentation for infektion 
ved indånding af virus for 
eksempel i  nærheden af huler 
med store flagermusekolo -
nier. Normalt vil virusset i en 
periode forblive på det sted, 
hvor det er trængt ind, før 
det bevæger sig langs ner -
verne til hjernen. I  hjernen 
formerer virusset sig hurtigt, 
hvilket fremkalder kliniske 
tegn. Virusset bevæger sig så 
langs nerverne fra hjernen 
til spytkirtlerne. Den tid, 
der går, før de kliniske tegn 
viser sig hos et inficeret dyr, 
kan variere afhængigt af 
virusstammen og indtræng -
ningsstedet. Det er derfor 
vigtigt at gøre sig klart, at 
sygdommen via spyt fra et 
inficeret dyr kan overføres til 
andre dyr og mennesker, før 
de kliniske tegn på sygdom -
men begynder at vise sig hos 
det inficerede dyr.Rabies regnes for 
en af de vigtigste 
zoonotiske syg -
domme i verden (en 
sygdom, der primært 
rammer dyr, men kan 
forårsage sygdom hos 
mennesker). Har man 
fået et bidsår under 
kontakt med et tamt 
eller vildt dyr, skal det 
altid undersøges. Ra -
biessmittede vilde dyr 
mister deres naturlige 
frygt for mennesker, 
hvilket øger risikoen 
for at blive smittet. 
Kliniske tegn hos dyr, 
f.eks. kraftigt spytflåd, 
kvælningsanfald eller 
gylpen kan få men -
nesker til intetanende 
at udsætte sig for 
smitten, når de under -
søger hunde og andre 
husdyr i munden for at 
finde et fremmedle -
geme eller forsøger at 
give medicin med bare 
hænder. Det er vigtigt 
straks at vaske et 
eventuelt bidsår eller 
en udsat hudoverflade 
med sæbe og vand og 
anmelde hændelsen 
til en læge eller skade -
stuen på et hospital.De kliniske tegn på 
rabies hos dyr vil variere 
afhængigt af virussets 
indvirkning på hjernen. 
Blandt typiske tegn 
kan nævnes pludselige 
adfærdsændringer og 
fremadskridende lam -
melser, der medfører 
døden. I nogle tilfælde 
kan et dyr dog dø hur -
tigt uden at udvise væ -
sentlige kliniske tegn. 
Hos mennesker kan de 
tidlige tegn være feber 
eller hovedpine. Som 
sygdommen skrider 
frem, kan symptomerne 
omfatte forvirring, 
depression, træthed, uro 
eller lammelser i ansigt, 
strube og hals. Døden 
forårsages generelt 
af fremadskridende 
lammelse.Der kan opstå 
mistanke om 
sygdommen på 
grundlag af kliniske 
tegn, men det 
kræver laborato -
rietest at bekræfte 
diagnosen. Prøver 
af de døde dyr 
skal sendes til 
kompetente labo -
ratorier for at blive 
diagnosticeret.I lande, hvor sygdommen 
er endemisk, gennemføres 
der foranstaltninger for 
at håndtere og reducere 
risikoen for infektion hos 
modtagelige bestande 
(vilde dyr, omstrejfende og 
tamme dyr) og indføre en 
buffer mellem sygdommens 
dyrekilde og mennesker: 
vaccinationsprogrammer for 
tamme dyr, programmer for 
kontrol af rabies hos vilde dyr 
inklusive vaccination (dyrene 
indfanges/vaccineres/slippes 
fri eller oral vaccination med 
udlægning af vacciner).Bilag I
41 Bilag 
Hvad drejer det sig 
om?Hvordan spredes den?Hvilken risiko 
er der for 
folkesundheden?Hvad er de kliniske 
tegn?Hvordan 
diagnosticeres 
den?Hvordan kan den 
forhindres eller 
kontrolleres?
SalmonellaSalmonella er en 
bakterie, der kan give 
mennesker en sygdom, 
der kaldes salmonellose.
Salmonella er alminde -
lig i tarmsystemet hos 
sunde fugle og pattedyr. 
I fødevarer findes den 
oftest i æg og råt kød 
fra svin, kalkuner og 
kyllinger.Den kan sprede sig til menne -
sker gennem forurenede 
fødevarer. Sikker behand -
ling af råt kød og andre rå 
levnedsmiddelingredienser, 
grundig gennemvarmning 
og god køkkenhygiejne kan 
forebygge eller nedsætte 
risikoen forbundet med 
forurenede fødevarer.Salmonellose er en 
zoonose: En sygdom 
eller infektion, der 
kan overføres direkte 
eller indirekte mellem 
dyr og mennesker. 
Hvis den inficerer 
blodet, kan den være 
livstruende.De sædvanlige symp -
tomer på salmonellose 
er feber, diarré og 
mavekramper.
Symptomerne på salmo -
nella i fjerkræ er pjusket 
fjerdragt, tørst, modvilje 
mod at bevæge sig og 
gul diarré.Der kan opstå 
mistanke om 
sygdommen hos 
fjerkræ på grundlag 
af kliniske tegn, 
men diagnosen 
skal bekræftes med 
laboratorietest.En koordineret tilgang til 
zoonotiske sygdomme fra alle 
EU-aktørers side har i løbet af 
fem år (2004-2009) bidraget 
til at reducere tilfældene af 
salmonellose i EU med næsten 
halvdelen. I 2003 oprettede 
EU et udvidet kontrolprogram 
for zoonoser, hvor salmo -
nella blev betragtet som en 
prioritet. Der blev gennemført 
programmer for udvidet 
kontrol af salmonella i fjerkræ 
i alle EU-medlemsstaterne. 
Der blev fastsat mål for 
reduktionen af salmonella 
i fjerkræflokke (f.eks. æglæg -
gende høner, slagtekyllinger, 
kalkuner) og svin. Der blev 
også lagt restriktioner på 
handelen med produkter fra 
inficerede flokke.
Kilde:  OIE og EFSA.Bilag I
42 Bilag 
De hovedansvarlige
01 
Kommissionen (GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed) er ansvarlig for at koordinere, vurdere og godkende 
medlemsstaternes udkast til nationale programmer og for at yde dem finansiel støtte under direkte forvalt -
ning. Det direktorat, der er ansvarligt for veterinære foranstaltninger, er Direktorat G — Veterinærspørgsmål 
og internationale anliggender.
02 
En taskforce, der har fungeret siden 2000, giver medlemsstaterne ekspertvejledning i sygdomsudryddelse.  
Den er sammensat af repræsentanter fra medlemsstaterne og Kommissionen og har undergrupper for 
de vigtigste dyresygdomme. Taskforcen og dens undergrupper gør det muligt at udveksle bedste praksis 
mellem medlemsstaternes eksperter og Kommissionen. Efter møderne i undergrupperne fremsætter task -
forcen specifikke anbefalinger til forbedring af medlemsstaternes programmer. Taskforcen mødes hvert år til 
plenarmøder.
03 
GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed forvalter Systemet for anmeldelse af dyresygdomme (ADNS) og koor -
dinerer hasteforanstaltninger i tilfælde af et udbrud af en smitsom dyresygdom. Herudover forvalter GD for 
Sundhed og Fødevaresikkerhed Tracessystemet, som meddeler, attesterer og overvåger import og eksport af 
samt grænseoverskridende handel med dyr og bestemte animalske produkter internt i EU.
04 
ADNS er et elektronisk anmeldelsessystem, der er udformet til at registrere og dokumentere, hvordan situ -
ationen udvikler sig for vigtige smitsomme dyresygdomme. Det skal sikre, at der straks sendes en alarm -
melding og detaljerede oplysninger om udbrud af dyresygdomme i medlemsstaterne og andre lande, der 
er tilsluttet systemet. Dataene indtastes på landeniveau. Kommissionen samkører dataene og sender hver 
dag oplysninger om primære og sekundære udbrud til veterinærmyndighederne i medlemsstaterne. Det 
sætter veterinærmyndighederne i medlemsstaterne i stand til at vurdere risiciene og træffe de fornødne 
foranstaltninger.
05 
FVO er GD for Sundhed og Fødevaresikkerheds direktorat F. Dets væsentligste opgave er at kontrollere, at 
fællesskabslovgivningens krav til sikkerheden og kvaliteten af fødevarer, veterinærlægemidler og plante -
beskyttelsesmidler opfyldes. Det udfører revisioner i de 28 medlemsstater og i tredjelande, der eksporterer 
eller søger at eksportere til EU. Det er sammensat af professionelle dyrlæger, og dets inspektion/revision er 
led i et årligt arbejdsprogram, der udarbejdes på grundlag af en risikoanalyse. Dets arbejde omfatter system -
evalueringer og substanstest. Hver enkelt revision munder ud i en rapport, der indeholder konklusioner og 
anbefalinger. De reviderede enheder opfordres til at indsende en handlingsplan, som dækker alle konstate -
rede mangler. Gennemførelsen af denne plan evalueres og overvåges. FVO offentliggør sine revisionsrappor -
ter og en sammenfattende årsrapport på GD for Sundhed og Fødevaresikkerheds websted.Bilag II
43 Bilag 
06 
Den konkrete forvaltning og gennemførelse af programmerne varetages af medlemsstaterne gennem den 
relevante nationale myndighed. I føderale eller decentraliserede stater kan gennemførelsen uddelegeres 
til lokalt niveau (i Storbritannien ligger ansvaret f.eks. på amtsniveau (county) og i Tyskland hos delstater -
ne). Hver medlemsstat forelægger Kommissionen en samlet anmodning om godtgørelse og den endelige 
rapport.
07 
Medlemsstaterne er ansvarlige for forvaltningen af deres programmer, og Kommissionen får formelt oplys -
ningerne om de foranstaltninger, der er truffet, i den årlige rapport og omkostningsanmeldelse.
08 
SCoPAFF er sammensat af repræsentanter for regeringerne i EU. Komitéens mandat dækker de generelle 
risici for dyresundheden og hele fødevareforsyningskæden fra jord til bord. Den ledes af en repræsentant for 
Europa-Kommissionen. Kommissionen kan rådspørge det relevante udvalg om foranstaltninger, den plan -
lægger at vedtage. Udvalget kan så afgive udtalelse om Kommissionens arbejde.
09 
EFSA er ansvarlig for at evaluere risici for fødevaresikkerheden og meddele dem til Kommissionen. Autorite -
ten er ikke ansvarlig for risikostyring. Den samarbejder tæt med de nationale myndigheder og yder viden -
skabelig rådgivning i spørgsmål vedrørende fødevaresikkerhed. Dens videnskabelige rådgivning er en vigtig 
kilde til oplysning om risici og et væsentligt element ved udformningen af Kommissionens tilgang til risiko -
styring. I forbindelse med dyresygdomme er den hovedsagelig involveret i de videnskabelige undersøgelser 
om sygdomsudryddelse. Herudover kan den konsulteres i tilfælde af hasteforanstaltninger under et alvorligt 
udbrud.
10 
Andre organisationer, navnlig ECDC, OIE og Codex Alimentarius-Kommissionen, der er oprettet af De Forene -
de Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisation (FAO) og Verdenssundhedsorganisationen (WHO) vurde -
rer spørgsmål i relation til menneskers og dyrs sundhed.Bilag II
44 Kommissionens  
svar
Resumé
VII
Kommissionen vil gerne henvise til den omfattende dokumentation for veterinærprogrammernes samlede omkost -
ningseffektivitet, f.eks. at man undgår, at mennesker bliver smittet, og at man i nogle tilfælde redder liv. På grund af 
programmernes særlige karakter findes der ingen modeller, ikke engang på internationalt plan, til analyse af deres 
omkostningseffektivitet.
Kommissionen er enig i, at en medlemsstats overkompensation kan begrænse incitamentet til at træffe effektive 
biosikkerhedsforanstaltninger. Kommissionen mener dog ikke, at der er dokumentation for, at sådanne tilfælde 
faktisk forekom i større udstrækning.
Med hensyn til den nedsættelse af betalingen, som Kommissionen pålagde, vil Kommissionen gerne præcisere, at 
det udelukkende henhører under medlemsstaternes kompetence at fordele de finansielle sanktioner, som Kommis -
sionen anvender, efter de nationale regler.
VIII
Kommissionen videreudvikler fortsat sine nuværende IT-værktøjer for bedre at understøtte medlemsstaternes 
programmer.
IX
Kommissionen har en specifik metode, der er tilpasset hver sygdom. Vilde dyr er medtaget, når det er berettiget ud 
fra et epidemisk synspunkt, sådan som det er tilfældet med fugleinfluenza, klassisk svinepest, afrikansk svinepest 
og rabies. Kommissionen er enig i, at der er behov for større fokus på kvægtuberkulose med målrettede foranstalt -
ninger for vilde dyr under hensyntagen til miljøet (f.eks. grævlingebestanden, der er et problem i Det Forenede 
Kongerige, men ikke på kontinentet). Andre arter såsom hjorte kan være relevante i andre medlemsstater.
X a)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
X b)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
X c)
Kommissionen indvilliger i at sikre, at medlemsstaterne, når det er relevant, systematisk medtager aspektet vedrø -
rende vilde dyr i deres veterinærprogrammer.
X d)
Kommissionen accepterer denne anbefaling.
Kommissionens svar 45
Indledning
05
Siden 2007 betragtes EU’s veterinærprogrammer som et af de mulige politiske instrumenter, der skal anvendes 
inden for rammerne af EU’s samlede dyresundhedsstrategi.
09
For visse dyresygdomme kan udryddelse være en langvarig proces på grund af sygdommens særlige karakteristika. 
Kvægtuberkulose og -brucellose er dog blevet udryddet i de fleste medlemsstater. I de medlemsstater, hvor syg -
dommen stadig forekommer, har flere regioner allerede status som officielt sygdomsfrie. Vanskelighederne med at 
udrydde visse dyresygdomme medfører tilbagevendende udgifter for EU-budgettet til veterinærprogrammerne.
Revisionsbemærkninger
27
Siden 2007 betragtes EU’s veterinærprogrammer som et af de mulige politiske instrumenter, der skal anvendes 
inden for rammerne af EU’s samlede dyresundhedsstrategi.
41
Kommissionen understreger, at der endnu ikke er blevet udviklet modeller til at analysere omkostningseffektivi -
teten af de trufne foranstaltninger, ikke engang på internationalt plan. Samtidig henviser Kommissionen til den 
omfattende dokumentation for veterinærprogrammernes samlede omkostningseffektivitet, f.eks. at man undgår, at 
mennesker bliver smittet, og at man i nogle tilfælde redder liv.
Tekstboks 4 – Utilstrækkelig kontrollerede foranstaltninger eller høje omkostninger
1. Den første enkelte nationale indkaldelse af tilbud, der blev iværksat for 2015 af de polske myndigheder på Kom -
missionens anmodning, havde den ønskede virkning, nemlig at gennemsnitsprisen for vaccine blev halveret.
2. Problemet i Rumænien er et eksempel på, at Kommissionen afslørede manglende overholdelse og omgående 
reagerede ved at nægte at refundere omkostningerne til programmet. Kommissionen anmodede Rumænien om 
at træffe en række afhjælpende foranstaltninger. For at kontrollere, at de rumænske myndigheder havde truffet 
passende foranstaltninger, gennemførte Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret (et direktorat under GD for Sundhed 
og Fødevaresikkerhed) en audit af rabiesprogrammet i Rumænien for 2014. Siden da har Rumænien gennemført 
korrigerende foranstaltninger, sådan som Kommissionen havde anmodet om.
44
Kommissionen er enig i, at »der ikke er noget krav om, at medlemsstaterne baserer kompensationsbeløbene på 
EF-handelsklasseskemaerne for slagtekroppe«. Dette skyldes, at skemaet kun vedrører køddyr til erhvervsmæs -
sig slagtning. De dyr, der slagtes som led i veterinærprogrammer, er ret ofte avlsdyr eller dyr, der er for unge til 
erhvervsmæssig slagtning. Derfor finder et skema ofte ikke anvendelse.
Kommissionen understreger, at manglende anvendelse af korrekte biosikkerhedsforanstaltninger har en række 
konsekvenser for landbrugerne. I tilfælde af et udbrud skal en landbruger afholde de omkostninger, der ikke kom -
penseres, f.eks. de økonomiske ulemper som følge af restriktioner på flytning af dyr, mistet dyreproduktion, mistet 
forretningsmæssigt omdømme, ekstra omkostninger til fornyelse af besætningen, rengøring og desinfektion. Disse 
omkostninger kunne opveje en eventuel overproduktion.
Kommissionens svar 46
45
Kommissionen fremhæver vanskelighederne ved at sammenligne markedspriser med kompensationsværdier (se 
Kommissionens svar på punkt 44). I Italien er kompensationssatserne i tilfælde af sygdom nøje reguleret ved lov1.
Endvidere vedrører de statistikker om landbrugsmarkeder, som Retten henviser til, ikke markedspriserne for sunde 
levende dyr, men markedspriserne for fårekød.
I de finansielle auditter, som Kommissionen har gennemført af veterinærprogrammer i Italien, blev det konkluderet, 
at kompensationssatserne var i overensstemmelse med den støtteberettigede værdi.
46
Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret gennemførte en audit af programmet for udryddelse af tuberkulose i Det 
Forenede Kongerige2 og konstaterede, at den såkaldte Tuberculosis Order, der gælder i Wales, omfatter foran -
staltninger, der sigter mod at kæde kompensation sammen med bedste landbrugspraksis, herunder passende 
biosikkerhedsforanstaltninger.
47
Kommissionen mener, at den anvendte de relevante korrigerende foranstaltninger under hensyntagen til de afslø -
rede mangler i det nationale program. Det henhører udelukkende under medlemsstaternes kompetence at fordele 
de finansielle sanktioner, som Kommissionen anvender, efter de nationale regler.
51
Kommissionen er enig og agter sammen med medlemsstaterne at gennemgå, hvilke supplerende indikatorer der 
kunne være nyttige for vurderingen af den tekniske gennemførelse af programmerne. Med hensyn til omkostnings -
effektivitet vil Kommissionen dog sammen med medlemsstaterne undersøge muligheden for at identificere egnede 
indikatorer for omkostningseffektivitet, for så vidt angår veterinærprogrammer.
55
Kommissionen henviser til de finansielle auditter, den har gennemført af veterinærprogrammer i Italien, som 
konkluderede, at den kompensation, som Italien betalte, var støtteberettiget, og at dens anbefaling vedrørende 
kompensationsniveauet blev taget op (se Kommissionens svar på punkt 44 og 45). Der er ingen dokumentation for, 
at der skulle være en forbindelse mellem kompensationen og forsinkelserne i udryddelsen i Italien.
57
Kommissionen har en strategi for tilsyn, overvågning og bekæmpelse, der er tilpasset hver enkelt sygdom. Vilde dyr 
er medtaget, når det er berettiget ud fra et epidemisk synspunkt, f.eks. fugleinfluenza, klassisk svinepest, afrikansk 
svinepest og rabies. Kommissionen er enig i, at der er behov for større fokus på kvægtuberkulose med målrettede 
foranstaltninger for vilde dyr under hensyntagen til miljøet (f.eks. grævlingebestanden, der er et problem i Det For -
enede Kongerige, men ikke på kontinentet). Andre arter såsom hjorte kunne være relevante i andre medlemsstater.
1 Henvisning: »art. 6 della legge 28 maggio 1981, n. 296 e« (seneste bekendtgørelse af 11. august 2015).
2 GD for Sundhed og Fødevaresikkerhed, Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets auditrapport »United Kingdom 2011-6057«  
http://ec.europa.eu/food/fvo/audit_reports/index.cfm .
Kommissionens svar 47
Kommissionens fælles svar på punkt 59 og 60
Kommissionen understreger, at der allerede er indført vaccine- og antigenbanker for to sygdomme, nemlig mund- 
og klovsyge samt klassisk svinepest. Dette skete, hvor det var relevant, på grundlag af en risikoanalyse af de stam -
mer, som der er størst sandsynlighed for vil forekomme i Europa.
Konklusioner og anbefalinger
66
Selv om der ikke findes nogen modeller, ikke engang på internationalt plan, til analyse af programmernes omkost -
ningseffektivitet, vil Kommissionen gerne henvise til den omfattende dokumentation for veterinærprogrammernes  
samlede omkostningseffektivitet, f.eks. at man undgår, at mennesker bliver smittet, og at man i nogle tilfælde red -
der liv.
67
Kommissionen er enig i, at en medlemsstats overkompensation kan begrænse incitamentet til at træffe effektive 
biosikkerhedsforanstaltninger. Kommissionen mener dog ikke, at der er dokumentation for, at sådanne tilfælde 
faktisk forekom i større udstrækning. Kommissionen mener, at den anvendte de relevante korrigerende foranstalt -
ninger under hensyntagen til de afslørede mangler i de nationale programmer. Det henhører udelukkende under 
medlemsstaternes kompetence at fordele de finansielle sanktioner, som Kommissionen anvender, efter de nationale 
regler.
69
Kommissionen understreger, at oplysningerne forelå inden afslutningen af Kommissionens evaluering, da de tre 
berørte medlemsstater fremsendte de manglende historiske oplysninger, efter at Kommissionen havde anmodet 
om det. Eftersom kun tre ud af 24 medlemsstater var berørt, betragter Kommissionen dette som et isoleret tilfælde.
70
For visse dyresygdomme kan udryddelse være en langvarig proces på grund af sygdommens særlige karakteristika. 
Dette er typisk tilfældet for tuberkulose og brucellose.
71
Kommissionen har en strategi for tilsyn, overvågning og bekæmpelse, der er tilpasset hver enkelt sygdom. Vilde dyr 
er medtaget, når det er berettiget ud fra et epidemisk synspunkt, f.eks. fugleinfluenza, klassisk svinepest, afrikansk 
svinepest og rabies. Kommissionen er enig i, at der er behov for større fokus på kvægtuberkulose med målrettede 
foranstaltninger for vilde dyr under hensyntagen til miljøet (f.eks. grævlingebestanden, der er et problem i Det For -
enede Kongerige, men ikke på kontinentet). Andre arter såsom hjorte kan være relevante i andre medlemsstater.
72
Kommissionen understreger, at der allerede er indført vaccine- og antigenbanker for to sygdomme, nemlig mund- 
og klovsyge samt klassisk svinepest. Dette skete, hvor det var relevant, på grundlag af en risikoanalyse af de stam -
mer, som der er størst sandsynlighed for vil forekomme i Europa.
Kommissionens svar 48
Anbefalinger 
a) Kommissionen accepterer denne anbefaling.
b) Kommissionen accepterer denne anbefaling.
c) Kommissionen indvilliger i at sikre, at medlemsstaterne, når det er relevant, systematisk medtager aspektet ved -
rørende vilde dyr i deres veterinærprogrammer.
d) Kommissionen accepterer denne anbefaling.
SÅDAN FÅR MAN FAT I PUBLIKATIONER FRA EU
Gratis publikationer:
  et eksemplar:  
via EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu)
  /f_lere eksemplarer eller plakater/kort:  
hos Den Europæiske Unions repræsentationer (http://ec.europa.eu/represent_da.htm)  
hos delegationerne i ikke-EU-lande (http://eeas.europa.eu/delegations/index_da.htm)  
ved at kontakte Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_da.htm)  
eller ringe på 00 800 6 7 8 9 10 11 (frikaldsnummer fra overalt i EU) (*).
(*)  Oplysningerne er gratis ligesom de /f_leste opkald (nogle operatører, telefonbokse eller hoteller kan dog kræve  
penge for opkaldet).
Betalingspublikationer:
 via EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Dyresygdomme kan hurtigt sprede sig, medfører 
betydelige økonomiske omkostninger og er en risiko for 
både dyrs og menneskers sundhed. EU har en aktiv 
dyresundhedspolitik og finansierer medlemsstaternes 
programmer for udryddelse, bekæmpelse og overvågning 
af visse dyresygdomme. Retten undersøgte disse 
programmer og konkluderede, at Kommissionens tilgang 
og medlemsstaternes programmer generelt var fornuftige. 
Der har været en række overbevisende resultater, men 
udryddelse er en kompleks opgave, der kan tage mange 
år, og der er stadig plads til forbedring. Vi fremsætter 
anbefalinger til Kommissionen vedrørende udveksling af 
epidemiologiske oplysninger medlemsstaterne imellem, 
de indikatorer, der anvendes i forbindelse med 
dyrlægekontrollen og programmernes 
omkostningseffektivitet, samt vedrørende behandlingen 
af vilde dyr og adgangen til vacciner.
DEN
EUROPÆISKE
REVISIONSRET