31. 7. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 194/3 
Bilag 4, 1 b) 
a) EF-typeundersøgelsesnummeret bør føjes til listen 
over de påskrifter, vægtene skal være forsynet med. 
b) Problemet med tyngdekraftvariationer, når en vægt 
flyttes fra et område til et andet, kan løses ved, at 
vægten mærkes med et »lille g« (*) eller en angivelse 
af den tyngdekraftzone, den er justeret til. Hvis 
{l) »Lille g« = lokal værdi af tyngdekraftkonstanter. 
Bryssel, den 31. maj 1989. vægten er selvjusterende over for tyngdekraftvari­
ationer, eller hvis den har en lav nøjagtighedsgrad 
(så at sådanne påvirkninger ikke registreres), bør 
det klart markeres på vægten. 
Bilag 5 
ØSU har forstået, at Kommissionen er ved at udarbejde 
et forslag om medlemsstaternes kriterier for udpegelsen 
af de organer, som omhandles i artikel 8. Bilag 5 i dette 
forslag bør derfor trækkes tilbage, når Kommissionens 
nye forslag ligger færdigt, og det sidste skal så træde i 
stedet for bilag 5. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om ændring, navnlig med hensyn til ansvarsforsik­
ring for motorkøretøjer, af Rådets første direktiv 73/239/EØF og Rådets andet direktiv 
88/357/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte 
forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan 
lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af 
direktiv 73/239/EØF 
(89/C 194/02) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 16. januar 1989 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 57, stk. 2, at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Graham Speirs til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
3. maj 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 266. plenarforsamling, mødet den 31. maj 
1989, enstemmigt følgende udtalelse. 
Med forbehold af nedenstående bemærkninger godken­
der ØSU Kommissionens forslag. Det udgør et beske­
dent skridt hen imod en liberalisering af markedet for 
ansvarsforsikring for motorkøretøjer og skaber samti­
dig større konkurrence mellem forsikringsselskaberne, 
alt imens man prøver at undgå de eventuelle ulemper, 
som fri udveksling af tjenesteydelser medfører for ska­
delidte ved uheld forårsaget af motorkøretøjer, som er 
forsikret hos et selskab, som er etableret uden for det 
pågældende medlemsland. 1. Generelle bemærkninger 
1.1. Fri udveksling af tjenesteydelser inden for motor-
køretøjsforsikringsvirksomhed 
1.1.1. I forbindelse med vedtagelsen af det andet 
direktiv om samordning af love og administrative be­
stemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed 
bortset fra livsforsikring tilkendegav Kommissionen, at 
den snarest ville fremsætte et nyt forslag om fri udvek-
Nr. C 194/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 7. 89 
sling af tjenesteydelser inden for ansvarsforsikring for 
motorkøretøjer. Det foreliggende direktivforslag, der 
ikke blot vedrører lovpligtig ansvarsforsikring for mo­
torkøretøjer, men også fakultativ kaskoforsikring 
(navnlig skader på eller tyveri af den forsikredes eget 
køretøj), har derfor som hovedformål at bringe ansvars­
forsikring for motorkøretøjer ind under det andet direk­
tivs bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser. 
1.1.2. Indholdet af andet direktiv blev i høj grad 
præget af de domme, som Domstolen afsagde i fire 
forsikringssager den 4. december 1986. 
1.1.3. Med andet direktiv indføres to særskilte 
ordninger, nemlig dels en ordning for »store risici« 
(dvs. forsikringspolicer der tegnes af store industri- og 
handelsvirksomheder), som reguleres af den stat, hvor 
forsikringsselskabet er etableret, og dels en ordning for 
»masserisici« (mindre forsikringstagere), hvor regule­
ringen gennemføres af den stat, hvor risikoen består. 
1.1.4. Det foreliggende forslag tager hverken sigte på 
at ændre de generelle rammer for det andet direktiv 
eller dets bestemmelser om lovpligtige forsikringer, 
hvorom der i artikel 8, stk. 2, er fastsat følgende: 
»Såfremt en medlemsstat påbyder forsikringspligt, 
opfylder aftalen kun dette påbud, hvis den er i 
overensstemmelse med de særlige bestemmelser, der 
gælder for forsikringen i den pågældende medlems­
stat.« 
1.1.5. Eftersom liberaliseringen af markedet for mo-
torkøretøjsforsikringer på basis af hjemlandets kontrol, 
efter det foreliggende forslag skal begrænses til store 
risici, kan konsekvenserne heraf meget vel også blive 
begrænsede. Domstolen har imidlertid erkendt, at 
forsikring generelt er et følsomt område. Store industri-
og handelsvirksomheder bør være i stand til at vurdere 
fordele og ulemper ved at forsikre deres motorkøretøjer 
i selskaber etableret i en anden medlemsstat end deres 
egen; endvidere bør de have mulighed for at forsikre 
alle deres motorkøretøjsrisici i EF med én enkelt police. 
1.1.6. Godkender derfor Kommissionens forslag som 
et første skridt hen imod en liberalisering af markedet; 
i sidste instans bør resultatet blive et fuldstændig frit 
marked, hvor EF-bestemmelserne er blevet harmonise­
ret i det omfang, der er nødvendigt for at sikre en 
passende beskyttelse af såvel store som mindre forsik­
ringstagere. 
1.2. Den supplerende overenskomst om grønne kort 
og nationale garantifonde 
1.2.1. For øjeblikket skal alle de forsikringsselskaber 
i hver medlemsstat, der tegner ansvarsforsikring for motorkøretøjer, tilhøre og finansiere et nationalt forsik-
ringsbureau. Dette bureau garanterer over for andre 
deltagende bureauer, at det vil påtage sig det finansielle 
ansvar for uheld forårsaget i de øvrige bureauers områ­
der af et køretøj, der er hjemmehørende i førstnævnte 
bureaus område, hvad enten dette køretøj var tilstræk­
keligt forsikret eller ej. 
1.2.2. Med liberaliseringen af markedet kan der 
opstå den situation, at et køretøj, der er indregistreret 
i én medlemsstat, og som forårsager et uheld i en anden 
medlemsstat, kan være forsikret hos et selskab, som 
hverken er etableret i den medlemsstat, hvor uheldet 
sker, eller i den medlemsstat, hvor køretøjet er indregi­
streret, og som ikke bidrager til finansieringen af det 
nationale bureau i nogen af de to medlemsstater. 
1.2.3. De nuværende ordninger må derfor ændres for 
at tage højde for en sådan situation; direktivforslaget 
vil derfor kræve, at ethvert forsikringsselskab, som 
tegner ansvarsforsikring for et køretøj, der er indregi­
streret i en medlemsstat, skal tilslutte sig og medvirke 
ved finansieringen af bureauet i den pågældende med­
lemsstat, og at det ligeledes skal tilslutte sig den lokale 
garantifond og bidrage til finansieringen deraf. Endvi­
dere kan den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne 
præsteres, pålægge alle virksomheder, der præsterer 
tjenesteydelser uden at være etablerede i det pågældende 
land, at udpege en skadesreguleringsrepræsentant, som 
er bosat eller etableret i det pågældende land, og som 
har de nødvendige beføjelser til at indgå bindende for­
pligtelser for selskabet. 
1.2.4. ØSU har ingen principielle indvendinger mod 
Kommissionens forslag, men ønsker dog at gøre Kom­
missionen opmærksom på en række punkter, som pri­
mært drejer sig om beskyttelsen af skadelidte ved uheld 
med motorkøretøjer. 
1.2.5. Det er efter ØSU's mening vigtigt, at indførel­
sen af de nye ordninger ikke forsinker skadesregulerin-
gen, når først ansvaret er fastslået. Kommissionen op­
fordres til at gøre alt for at sikre, at erstatningskravene 
kan blive afviklet hurtigt. 
1.2.6. Endvidere bør det stå klart, at et selskab, der 
tilslutter sig et nationalt bureau i en anden medlemsstat, 
ud over at bidrage til omkostningerne derved også 
skal overholde de etiske normer, som dette bureau har 
fastsat for sine medlemmer, også selv om disse normer 
er skrappere end dem, der gælder i den medlemsstat, 
hvor selskabet er etableret. Når f.eks. en medlemsstat 
for øjeblikket kræver, at nærmere enkeltheder om 
forsikringspolicer og om de motorkøretøjer, som er 
dækket deraf, anføres i et centralt register, gælder dette 
krav også for forsikringsselskaber, der præsterer tje-
nestydelser på lige fod med selskaber, der er etableret i 
den pågældende medlemsstat. 
31. 7. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 194/5 
1.2.7. Med henblik på at sikre den nødvendige be­
skyttelse af de skadelidte er det ikke klart for ØSU, 
hvad der vil ske, hvis et forsikringsselskab, som ikke er 
etableret i den medlemsstat, hvor køretøjet er registre­
ret, går konkurs eller træder i likvidation. Meget synes 
at tale for, at garantifonden i den medlemsstat, hvor 
selskabet er etableret, bør hæfte for sit medlems forplig­
telser. 
1.2.8. Endelig er det ikke helt klart, hvilken retlig 
status skadesreguleringsrepræsentanterne har. Man bør 
præcisere deres retlige status og angive, i hvilket omfang 
de er ansvarshæftende for det forsikringsselskab, de er 
ansat af, over for domstolene. 
1.2.9.1. Udpegelsen af en skadesreguleringsrepræ-
sentant giver ikke i sig selv offentligheden en passende 
beskyttelse. For at få den nødvendige beskyttelse må 
offentligheden kunne forvente, at der i samtlige med­
lemsstater foretages en harmonisering af de love og 
administrative bestemmelser, som vedrører adgang til 
og udøvelse af forsikringsvirksomhed. 
1.2.9.2. Kommissionen skelner ikke tilstrækkelig 
klart imellem: 
— de love og administrative bestemmelser, der i de 
enkelte medlemsstater vedrører adgang til og ud­
øvelse af forsikringsvirksomhed, og 
— de love, der vedrører forsikringskontrakter. 
1.2.9.3. Hvad angår den første kategori af bestem­
melser, bør Kommissionen hurtigst muligt fremlægge 
forslag til en tilstrækkelig harmonisering af lovgivnin­
gen vedrørende finansielle garantier (især tekniske re­
server), således at det bliver muligt at gennemføre prin­
cippet om hjemlandskontrol og udstedelse af én samlet 
koncession, som gælder i hele EF. Denne harmonisering 
bør helst gennemføres samtidig med det foreliggende 
direktiv. 
Bryssel, den 31. maj 1989. 2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 2 
Det accepteres ganske vist, at vognparker, som ejes af 
selskaber tilhørende den samme koncern, kan klassifice­
res som »store risici«, hvis kriterierne herfor er opfyldt, 
men det bør gøres klart, at dette ikke gælder for kunsti­
ge vognparker. 
2.2. Artikel 5 
2.2.1. Af de grunde, som er anført under generelle 
bemærkninger, bør det præciseres, at forsikringsselska­
bet skal overholde de etiske normer, der gælder for 
det nationale bureaus medlemmer. Det bør sikres, at 
bilejere eller skadelidte ved uheld er beskyttet i tilfælde 
af, at det pågældende selskab går konkurs eller træder 
i likvidation. 
2.2.2. Endvidere mener ØSU, at man ville opnå en 
bedre formulering ved i artikel 12a, stk. 2, andet afsnit 
at slette følgende sætningsled: 
»Dvs. i forhold til virksomhedens præmieindtægter 
inden for den pågældende forsikringsklasse i med­
lemsstaten eller det antal risici inden for forsikrings-
klassen, der dækkes i denne medlemsstat.« 
ØSU mener således, at fondene i et vist omfang frit bør 
kunne fastsætte finansieringskriterierne, forudsat at der 
ikke diskrimineres mellem forsikringsselskaber, der ud­
øver virksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling 
af tjenesteydelser og forsikringsselskaber, der udøver 
virksomhed i henhold til etableringsretten. Fastsættelse 
af et minimumsbidrag må betragtes som diskrimine­
rende. 
2.3. Artikel 6 
Det bør i denne artikel anføres, at direktivet skal træde 
i kraft 12 måneder efter direktivforslagets vedtagelse. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg