A4-0152/98

Beslutning om Kommissionens fortolkningsmeddelelse om fri udveksling af tjenesteydelser og om begrebet »samfundsmaessige interesser« i andet bankdirektiv (SEK(97)1193 - C4-0465/97)

Europa-Parlamentet,

* der henviser til Kommissionens fortolkningsmeddelelse (SEK(97)1193 - C4-0465/97),

* der henviser til det andet bankdirektiv, 89/646/EOEF ((EFT L 386 af 30.12.1989, s. 1.)), som aendret ved direktiv 92/30/EOEF ((EFT L 110 af 28.04.1992, s. 52.)),

* der henviser til Kommissionens redegoerelse samt til eksperternes udtalelser paa den hoering, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder organiserede den 6. januar 1998,

* der henviser til dommene fra De Europaeiske Faellesskabers Domstol, som har direkte virkning for dette direktivs funktion, og som i vid udstraekning behandles i meddelelsen, navnlig den nylige dom i sagen Parodi (C-222/95 af 9.7.1997),

* der henviser til betaenkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder (A4-0152/98),

1. glaeder sig over, at Kommissionen med en fortolkningsmeddelelse har oensket at fjerne uklarhed i forbindelse med teksten i det andet bankdirektiv, navnlig med sigte paa den forestaaende indfoerelse af en faelles valuta, og glaeder sig navnlig over, at Kommissionen i indledningen til denne meddelelse goer det klart, at dens fortolkning ikke paa nogen maade er bindende for hverken medlemsstaterne eller De Europaeiske Faellesskabers Domstol;

2. anser navnlig denne konstatering for vigtig, fordi Kommissionen andetsteds i indledningen anbefaler »alle de beroerte aktoerer, de nationale administrationer, erhvervslivet samt forbrugerne« denne meddelelse som »et referencedokument, der angiver de retsregler, der ifoelge Kommissionen gaelder for udoevelsen af bankvirksomhed«;

3. henviser imidlertid til risikoen ved, at man paa denne maade ikke foelger lovgivningsprocessens formelle vej, idet Parlamentet ganske vist kan afgive sin udtalelse, men - i lighed med Raadet - ikke kan goere brug af sine formelle befoejelser som led i den faelles beslutningsprocedure;

4. henviser tillige til den inkonsekvens, at Kommissionen samtidig med denne hoering har varslet en aendring af det andet bankdirektiv inden for rammerne af »SLIM«-projektet, navnlig for saa vidt angaar notifikationsproceduren;

5. er i oevrigt enig med Kommissionen i, at notifikationsproceduren, navnlig hvor der er tale om, at myndighederne i hjemlandet - efter notifikation - kan naegte at give tilladelse til levering af graenseoverskridende banktjenesteydelser under henvisning til samfundsmaessige interesser, boer bortfalde, ogsaa som udtryk for tillid til det tilsyn, myndighederne i hjemlandet foerer;

6. konstaterer, at bortfald af notifikationsproceduren goer det mindre noedvendigt at fastslaa, praecis i hvilken medlemsstat den givne tjenesteydelse er leveret, og desuden goer det muligt for begge parter i en transaktion at vaelge det nationale jurisdiktionsomraade, der finder anvendelse i tilfaelde af tvister;

7. anser desuden fastlaeggelse af stedet, hvor en tjenesteydelse leveres, for en kilde til forvirring, bl.a. fordi dette sted med de moderne kommunikationsmidler, som f.eks. Internet, er vanskeligt at fastlaegge; mener imidlertid, at forbrugerne, der i forbindelse med retlige procedurer befinder sig i en svagere finansiel situation, vil have fordel af dette, da de faar bedre mulighed for at vaelge det nationale jurisdiktionsomraade, der finder anvendelse;

8. paapeger eftertrykkeligt over for Kommissionen, at EU-finansinstitutter, der vil levere tjenesteydelser i andre medlemsstater, paa grund af notifikationsproceduren kommer i en mere ugunstig situation end kreditinstitutter fra tredjelande;

9. henviser desuden til, at notifikationsproceduren boer bortfalde, fordi en eventuel naegtelse af godkendelse baseres paa en fortolkning, foretaget af myndighederne i hjemlandet, af begrebet »samfundsmaessig interesse«, som Kommissionen i denne fortolkningsmeddelelse heller ikke formaar at definere tilfredsstillende;

10. stoetter dog Kommissionens definition, for saa vidt angaar faellesskabsrettens forrang frem for international privatret, fordi faellesskabsretten her ikke alene yder forbrugerne bedre beskyttelse, men samtidig er mere specifik;

11. henviser, trods den kritik denne uformelle fortolkningsmeddelelse giver anledning til, til de mulige positive foelger, denne metode med naermere fortolkning kan faa for overvejelserne i juridiske instanser i medlemsstaterne i forbindelse med eventuel loesning af konflikter mellem kreditinstitutter, der leverer en tjenesteydelse i en anden medlemsstat, og myndighederne i vaertslandet og/eller forbrugerne;

12. beklager, at Kommissionen ikke anfoerer praktiske eksempler paa bestemmelser, som medlemsstaterne anser for hensigtsmaessige ud fra samfundsmaessige interesser, men som Kommissionen betragter som uantagelige; mener, at en saa abstrakt materie som den, der behandles i meddelelsen, kun kan blive klar og forstaaelig gennem angivelse af praktiske eksempler, og at disse ikke boer holdes tilbage f.eks. af hensyn til de beroerte medlemsstater;

13. udtrykker haab om, at denne meddelelse vil medfoere en vaekst i maengden af graenseoverskridende banktjenesteydelser i Unionen til gavn for forbrugerne og virksomhederne;

14. anser det for en stor mangel, at Kommissionen kun en passant naevner, at den i givet fald, i den udstraekning den informeres om begraensende forskrifter, kan indlede traktatbrudsprocedure mod den paagaeldende medlemsstat i henhold til EF-traktatens artikel 169, uden klart og entydigt at oplyse, hvordan den i disse tilfaelde vil varetage sin rolle som traktaternes vogter;

15. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og til medlemsstaternes tilsynsmyndigheder.