DA Den Europæiske Unions Tidende C 88/1

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram for sundhed og forbrugerbeskyttelse (2007-2013)

KOM(2005) 115 endelig — 2005/0042 (COD)

(2006/C 88/01)

Rådet besluttede den 2. juni 2005 under henvisning til EF-traktatens artikel 152 og 153 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Jorge Pegado Liz til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 23. januar 2006.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 424. plenarforsamling den 14.-15. februar 2006, mødet den 14. februar 2006, følgende udtalelse med 130 stemmer for, 2 imod og 1 hverken for eller imod:

1. Resumé

1.1 Kommissionen har fremlagt sit forslag til afgørelse om et enkelt integreret program på EU-niveau på områderne folkesundhed og forbrugerbeskyttelse for perioden 2007-2013, som ledsages af en meddelelse indeholdende et strategipapir og et bilag med en omfattende konsekvensanalyse.

1.2 Det er første gang, at Kommissionen fastlægger en fælles strategi for sundheds- og forbrugerpolitikken — og det for så lang en periode (7 år), og EØSU anerkender Kommissionens bestræbelse på at puste nyt liv i disse to politikområder, som administrativt set nu er samlet i ét enkelt generaldirektorat.

1.3 Kommissionen fremfører juridiske, økonomiske, sociale og politiske argumenter for denne nye tilgang, og EØSU noterer med glæde alle de fremlagte data og den omhyggelighed, hvormed de forskellige valgmuligheder sættes under lup i konsekvensanalysen.

1.4 En bred høring, som EØSU afholdt med en lang række anerkendte repræsentanter for de vigtigste berørte interessegrupper, har gjort det muligt at indhente deres synspunkter om tendensen, indholdet, præsentationsformen og begrundelsen for forslagene fra Kommissionen, som også var repræsenteret.

1.5 Efter at have analyseret de fremlagte dokumenter og de mange supplerende oplysninger, som Kommissionen lægger på bordet, og på baggrund af bidragene fra de direkte berørte civilsamfundsrepræsentanter på sundheds- og forbrugerbeskyttelsesområdet og de forskellige skriftlige bidrag, som EØSU har modtaget fra en bred vifte af repræsentative organisationer på de nævnte områder, er EØSU generelt af den opfattelse, at forslaget til afgørelse om et fælles EF-handlingsprogram for sundhed og forbrugerbeskyttelse ikke er tilstrækkeligt begrundet og belyst under alle synsvinkler: de fremførte argumenter er ikke tilstrækkelige til at overbevise om, at den valgte løsning er hensigtsmæssig.

1.6 Nærmere bestemt finder EØSU det ikke tilstrækkeligt godtgjort, at de fællestræk og komplementære elementer, som ganske rigtigt præger EU-politikken på de to områder, reelt kan føre til synergier, som ikke kunne udvikles og udnyttes ved hjælp af specifikke samarbejds- og koordineringstiltag i betragtning af de to politikkers horisontale karakter, ligesom det er tilfældet med f.eks. miljøpolitikken.

1.7 Retsgrundlaget for de to politikker, henholdsvis artikel 152 og 153 i traktaten, er af vidt forskellig juridisk art. Derfor må man være påpasselig for at undgå på den ene side, at forbrugerbeskyttelsespolitikken bliver underlagt de samme kriterier om komplementaritet og subsidiaritet, som gælder for sundhedspolitikken, på bekostning af EU's egen kompetence på forbrugerbeskyttelsesområdet, og på den anden side, at der opstår en uønskværdig »forbrugerattitude« til sundhedspolitikken, med en sammenblanding af de to begreber »bruger« og »forbruger« under det generelle overbegreb »borger«.

1.8 EØSU er også af den opfattelse, at forbrugerpolitikken kan blive forfordelt ved en generel beregning af ét enkelt grundbudget, og at en særskilt afgørelse om hver enkelt af disse to politikområder, som det hidtil har været tilfældet, ville være til fordel for begge områder, især i denne tid med institutionel krise, tilsyneladende ændring af den generelle politiske kurs og uafklarede finansielle overslag.

1.9 EØSU er lige som andre bekymret over, at forslaget til afgørelse ikke tager hensyn til visse grundlæggende aspekter af de to politikområder og ikke sikrer en passende finansiering. Ligeledes forbigås nok enkelte centrale, aktuelle aspekter af afgørende betydning. Den foreslåede procedure for gennemførelse, overvågning og evaluering burde være mere innovativ, stringent og forpligtende.

1.10 Endelig anmoder EØSU om, at forbrugerinstituttet udstyres med bedre afgrænsede beføjelser og funktioner og ikke betragtes blot som et »departement« under sundhedsforvaltningsorganet. Kun således kan det bidrage afgørende til en bedre håndhævelse af den eksisterende lovgivning og til øget oplysning, vejledning og beskyttelse af forbrugerne.

2. Indledning: Resumé af Kommissionens meddelelse og forslag til afgørelse

2.1 Under overskriften »Fremme af sundhed, sikkerhed og tillid blandt borgerne: en strategi for sundhed og forbrugerbeskyttelse« forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram for sundhed og forbrugerbeskyttelse (2007-2013).

2.2 For første gang fremlægger Kommissionen en ny strategi og et EF-handlingsprogram for 2007-2013, som samler folkesundheds- og forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger i et enkelt integreret program.

2.3 I sin meddelelse begrunder Kommissionen denne nye tilgang med henvisning til de fælles mål for de to politikområder og den rolle de spiller i borgernes hverdag. Endvidere peger Kommissionen på synergifordelene ved det nye integrerede program, som kan give besparelser af såvel budget- som proceduremæssig art og gøre forvaltningen mere effektiv.

2.4 Kommissionens valg af strategi er først og fremmest baseret på nødvendigheden af at skabe synergier mellem de to politikker, som kan give stordriftsfordele og besparelser i forvaltningen af finansielle ressourcer og effektivisere procedurerne, samtidig med at der opnås større sammenhæng mellem de trufne foranstaltninger og større opmærksomhed om disse spørgsmål på den politiske dagsorden.

2.5 Som Kommissionen anfører, er de fælles målsætninger for denne politik følgende: — beskyttelse af borgerne mod farer og trusler, der ligger uden for den enkeltes kontrol; — forbedring af borgernes evne til at træffe beslutninger vedrørende deres sundhed og interesser som forbrugere; — at indarbejde sundheds- og forbrugerpolitiske målsætninger i alle Fællesskabets politikker.

2.6 De rent sundhedspolitiske mål er følgende: — beskytte borgerne mod sundhedstrusler; — fremme politikker for en sundere livsstil; — bidrage til at mindske forekomsten i EU af de vigtigste sygdomme; — at bidrage til udviklingen af mere effektive sundhedssystemer; — formidle mere og bedre sundhedsoplysning.

2.7 Hvad de forbrugerpolitiske mål angår, foreslås følgende: — sikring af et højt fælles niveau for beskyttelse af alle forbrugere i EU; — styrkelse af forbrugernes evne til at forsvare deres egne interesser; — udvidelse af sundhedsforvaltningsorganets kompetenceområde gennem oprettelse af et forbrugerinstitut.

3. Vurdering af Kommissionens meddelelse og forslag

3.1 Generelt: programmet i sin helhed

3.1.1 Retsgrundlagene for EU's politik for henholdsvis folkesundhed og forbrugerbeskyttelse er af vidt forskellig art. Folkesundhedspolitikken henhører grundlæggende under medlemsstaterne, og Fællesskabets indsats kan kun være et supplement til de nationale politikker på de specifikke områder, der er nævnt i artikel 152 (1). Forbrugerpolitikken har især efter Amsterdam antaget en uomtvistelig fælles karakter med det mål at fremme forbrugernes rettigheder og beskytte deres interesser ikke mindst i forbindelse med gennemførelsen af det indre marked (2).

3.1.2 Derfor er der ikke noget grundlag for at hævde, at artikel 152 og 153 juridisk set ligner hinanden så meget, at der kan fastlægges en strategi og et integreret handlingsprogram for områderne folkesundhed og forbrugerbeskyttelse.

3.1.3 Hertil kommer, at i medlemsstaterne er retten til sundhed juridisk og forfatningsmæssigt set også helt forskellig fra forbrugernes rettigheder, og beskyttelsen af disse rettigheder antager også forskellige former.

3.1.4 Dermed være ikke sagt, at EØSU ikke tillægger spørgsmålene vedrørende folkesundhed en afgørende betydning, som i sig selv gør det nødvendigt at udforme en stærk europæisk folkesundhedspolitik, der også kunne blive et instrument til bekæmpelse af fattigdom og marginalisering. Det kan kun beklages, at den manglende vedtagelse af forfatningsteksten, kan have medvirket til, at der ikke er taget skridt af betydning i denne retning.

3.1.5 EØSU vil gerne påpege, at begreberne »forbruger« og »patient« ikke er sammenfaldende, og de påvirkes ikke af de samme faktorer. Forbrugere kan ikke alene betragtes som individuelle personer, og deres beslutninger i forhold til markedet er overvejende økonomisk begrundet, hvorimod patienter ikke kan betragtes alene som forbrugere af medicin og lægeydelser. Deres rettigheder er ikke kun af økonomisk art og kan kun sammenlignes med ret til domstolsadgang eller ret til uddannelse, som staten opfylder via tjenesteydelser af almen interesse.

3.1.6 EØSU anerkender, at der findes aspekter, som er fælles for de to politikker, men det er ikke noget, som specielt kendetegner disse to områder (3). Kommissionen har desuden ikke uigendriveligt vist, at de fælles aspekter ved foranstaltninger på de to områder kun kan realiseres gennem fastlæggelse og gennemførelse af ét enkelt integreret program, eller at dette er den mest hensigtsmæssige og udbytterige fremgangsmåde (4).

3.1.7 Der er ifølge nogle forbrugerorganisationer flere ulemper ved en sådan integreret tilgang, hvoraf nogle kan støttes, herunder især: — mulighed for tab af synlighed og en endnu større svækkelse af forbrugerpolitikken, hvis den rettes ind efter og/eller underordnes sundhedspolitikken, som kun gælder aspekter, der supplerer medlemsstaternes politik (5); — større problemer med dialog og kontakt mellem de ansvarlige organisationer og organer på nationalt plan, som i langt de fleste tilfælde ikke beskæftiger sig med begge områder; — muligvis større vanskeligheder for ngo'er i begge sektorer med at få adgang til finansiering og forhandle om samfinansiering af tiltag på de respektive områder, fordi ressourcerne er begrænsede eller går til andre aktører.

3.1.8 Derimod er ingen af de seks vigtige grunde, der fremføres i konsekvensanalysen (s. 6-7), afgørende argumenter for at vælge en fælles tilgang til de to politikker, som sagtens kunne opnås gennem en passende koordinering og især ved at implementere Kommissionens fremragende initiativ om administrativt samarbejde mellem nationale myndigheder (6).

3.1.9 Det lykkes heller ikke Kommissionen at påvise, hvilke reelle indbyggede synergier der følger af denne strømlining, ud over de rent forbigående, og den sætter heller ikke tal på de respektive stordriftsfordele. Af konsekvensanalysen fremgår det snarere, at den foreslåede løsning er neutral på omkostningssiden, idet de to politikker ved en simpel sammenlægning ville blive holdt inden for samme finansielle ramme (7).

3.1.10 Tværtimod kan en adskillelse af disse to politikker på dette særligt kritiske tidspunkt for EU's finansielle overslag tværtimod have den fordel, at man kunne indlede forhandlinger på to fronter og fremhæve de vigtige aspekter på hvert enkelt område. Dermed kunne der efter de repræsentative organisationers opfattelse opnås bedre resultater, hvad angår tildelingen af midler til hvert enkelt af dem.

3.1.11 EØSU ser for øvrigt med stor bekymring på muligheden for en drastisk nedskæring i de finansielle overslag for 2007-2013, som — hvis en sådan ikke ligefrem gør det helt umuligt at gennemføre dette program, der i forvejen har få midler — i hvert fald vil kræve en fuldstændig omarbejdning og genfremsættelse med en ny prioritering af foranstaltninger. En simpel procentvis nedskæring proportionelt med den generelle nedskæring af de globale budgettal er nemlig ikke gennemførlig i praksis og derfor helt utænkelig.

3.1.12 Endelig kan de forskellige aspekter, der med rette fremhæves som fælles for de to politikker, omfattes af fælles, samordnede foranstaltninger på EU- og nationalt plan ligesom på andre områder under andre EU-politikker såsom miljø, konkurrence, uddannelse og kultur, idet de begge er af horisontal karakter, hvilket indebærer, at der obligatorisk skal tages højde for dem i andre politikker. Kommissionen erkender selv dette i den række eksempler, den nævner i meddelelsens bilag 2 (s. 16).

3.2 Særlige bemærkninger

3.2.1 Afholdelsen af en offentlig høring med de vigtigste civilsamfundsrepræsentanter, som berøres direkte af Kommissionens program, og hvori omkring 70 deltog, har — trods de pålagte logistiske begrænsninger, som begrænser muligheden for grundigt at analysere de forskellige aspekter og elementer — bidraget afgørende til analysen af Kommissionens program og dens forslag med det mål at evaluere definitionen af målsætningerne, målene, midlerne og en passende anvendelse af dem samt de foranstaltninger, der skal gennemføres med disse midler for at nå de opstillede mål.

3.2.2 Forbrugerområdet

3.2.2.1 Kommissionen fremhæver med rette forskellige foranstaltninger, som bør iværksættes for at opnå et mere ensartet forbrugerbeskyttelsesniveau i EU; men den gør det med et minimalistisk sigte, der bekræfter den kurs, der er anlagt i dens seneste lovgivningsinitiativer, som prioriterer en total harmonisering på et lavt beskyttelsesniveau. Endvidere er EØSU foruroliget over den systematiske prioritering af princippet om anvendelse af oprindelseslandets ret og advarer mod faren for en overfladisk opfattelse af forbrugerbeskyttelse som ren og skær information om varer og tjenesteydelser (8).

3.2.2.2 EØSU mener, at Kommissionen kunne have været mere innovativ (9) og konkret (10). EØSU gjorde Kommissionen opmærksom på en række lakuner, som stadig findes, da det udarbejdede sin udtalelse om strategien for 2002-2006 (11). Dette spørgsmål behandles mere indgående i en initiativudtalelse, og der henvises til konklusionerne heri (12).

3.2.2.2.1 EØSU foreslår derfor, at følgende emner tages op i det nuværende program: — spørgsmålet om privatfamiliers overdrevne gældsætning; — revisionen af ordningen for produktansvar, færdiggørelse af revisionen af direktivet om urimelige kontraktvilkår og genoplivning af CLAB-databasen; — genoptagelse af emnet tjenesteleverandørers erstatningsansvar for fejl og mangler; — forbedring af sikkerheden i forbindelse med elektronisk handel; — behovet for at forbedre adgangen til domstolsbehandling og i særdeleshed mekanismerne for kollektiv beskyttelse af forbrugernes rettigheder; — fremme af synergierne mellem forbrugerorganisationerne i de gamle og nye medlemsstater; — hensyntagen til den særlige situation i de nye medlemsstater og i dem, der sandsynligvis bliver optaget i løbet af programmets gennemførelse (13); — indpasningen af hele programmet i målsætningen om bæredygtigt forbrug og fair handel.

3.2.2.3 Hvad angår de initiativer, som glædeligvis foreslås, savnes i mange tilfælde en anvisning på, hvordan de konkret skal gennemføres og efter hvilken tidsplan; det gælder for eksempel: — udarbejdelse af en fælles referenceramme for europæisk aftaleret (punkt 4.2.2); — tidlig varsling for at identificere erhvervsdrivende, der bevæger sig på kanten af loven (punkt 4.2.3); — garanti for høring af forbrugerne og kapacitetsopbygning i forbrugerorganisationer (punkt 4.2.2 og 4.2.4). — den tværgående indarbejdelse af forbrugerpolitikken i andre politikker, der omtales i punkt 4.1 og 4.2.2, men som ikke konkretiseres.

3.2.2.4 EØSU bemærker, at der ikke er fastsat indikatorer for overvågning og evaluering af opfyldelsen af målene om i højere grad at inddrage civilsamfundet og de berørte parter i politikudformningen og indarbejdningen af forbrugerpolitikken i andre EU-politikker. De fastsatte indikatorer for overvågning og evaluering af programmets synergier er ikke — bortset fra den første — velegnede til det forbrugerpolitiske område.

3.2.2.5 EØSU anser det endvidere for nyttigt at fastlægge flere evalueringsindikatorer for forbrugerpolitikken for at sikre større pålidelighed og en tættere sammenkædning med de mål, der er opstillet i Bilag 3 til programmet.

3.2.2.6 Det bemærkes også, at der opereres med årlige arbejdsprogrammer til gennemførelse af det nu 7-årige program, men det ser ikke ud til, at der er planer om anvendelse af det instrument, som blev fastlagt i programmet for 2002-2006, nemlig revision af det rullende handlingsprogram (14), hvilket er så meget desto vigtigere nu, hvor programmet løber over 7 år.

3.2.2.7 Hvad angår forbrugerinstituttet under sundhedsforvaltningsorganet, bemærker EØSU, at dets opbygning og funktionsmåde ikke defineres. Det anbefaler derfor, at dets selvstændighed og uafhængighed sikres gennem veldefinerede opgaver og beføjelser for at undgå, at det bliver en overflødig bureaukratisk instans.

3.2.2.8 Endelig kan det, hvad angår de budgetmidler, der afsættes til forbrugerpolitikken, konstateres, at de udgør under 20 % af de samlede midler, svarende til blot 7 eurocent årligt pr. forbruger i de 7 år, programmet løber over, og at den tilsyneladende fordobling i forhold til det foregående program, skal ses i lyset af programmernes forskellige varighed — henholdsvis 4 og 7 år.

3.2.2.9 Alene det faktum, at der snart optages nye medlemsstater, burde have afspejlet sig i en budgetforhøjelse mere end proportional med programmets varighed, da de foreslåede midler end ikke rækker til de foranstaltninger, der skal gennemføres, idet forbrugerinstituttets drift vil lægge beslag på en stor del af midlerne.

3.2.3 Sundhedsområdet

3.2.3.1 EØSU vil gerne fremhæve de positive aspekter ved Kommissionens program, især ønsket om at sætte skub i folkesundhedspolitikken ved at prioritere den højere og give den større synlighed og mere effektive instrumenter, hvilket er en presserende nødvendighed. Man behøver end ikke bruge den truende fugleinfluenzaepidemi som eksempel for at indse, at der er behov for på EU-plan at samordne vigtige folkesundhedsaspekter, således som Kommissionen med rette påpeger (15).

3.2.3.2 EØSU bifalder de store generelle retningslinier for sundhedsprogrammet, især tanken om at indarbejde de forskellige hensyn på dette område i andre EU-politikker, satsningen på forebyggelse, informationsanalysen, styrkelsen af samarbejde og videnudveksling samt forbedringen af informationsspredningen.

3.2.3.3 EØSU glæder sig også over Kommissionens prioritering af bekæmpelsen af uligheder i adgangen til sundhedspleje, behovet for at fremme børns sundhed og spørgsmålene vedrørende aktiv aldring.

3.2.3.4 EØSU deler Kommissionens bekymring over de globale sundhedstrusler og væksten i livsstilssygdomme og bifalder programmets strategi for en styrkelse af indsatsen på området sundhedsdeterminanter.

3.2.3.5 EØSU støtter også Kommissionens bestræbelser for at give opbakning til organisationer, der er aktive på sundhedsområdet, ved at styrke deres repræsentation i dialogforaene, dens interesse for patientmobilitet, støtten til samarbejdet mellem de nationale sundhedsvæsener for at overvinde de udfordringer, de står over for, samt styrkelsen af mekanismerne for informationsudveksling på folkesundhedsområdet.

3.2.3.6 EØSU anerkender således, at Kommissionens behandling af sundhedsområdet er mere i overensstemmelse med sektorens behov både mht. definitionen af målene, udformningen af foranstaltningerne og de midler, der afsættes til deres gennemførelse. Budgettet er således næsten tre gange højere, end det var tilfældet med det foregående program, og mere end fire gange højere end budgettet for forbrugerområdet.

3.2.3.7 Dog er der efter EØSU's mening heller ikke her ret meget nyt (16) at finde i forhold til de tidligere programmers indhold; således er EØSU's kommentarer til programmet for 2001-2006 og til handlingsplanen for miljø og sundhed 2004-2010 stadig fuldt ud relevante, især hvad angår den fortsatte mangel på konkrete og objektivt evaluerbare mål og på en klart fastlagt tidsplan for deres gennemførelse (17).

3.2.3.8 EØSU havde gerne set en præcis opstilling af mål vedrørende aspekter, som var medtaget i den foregående retsakt. Dette er bl.a. tilfældet med spørgsmål vedrørende bekæmpelsen af uligheder på sundhedsområdet, især ulighed mellem mænd og kvinder, men også situationen for ældre, de dårligst stillede og marginaliserede grupper i samfundet, beskyttelse af personlige data, individuelle og biologiske faktorer, den negative indvirkning af stråling og støj og resistens over for antibiotika.

3.2.3.9 EØSU havde også gerne set, at visse emner af virkelig stor betydning var blevet medtaget sammenhængende i programmet. Det gælder f.eks. fedme, HIV, mental sundhed (18), børns sundhed og børnesygdomme samt aldring, som nok nævnes i den beskrivende del af programmet, men som ikke reflekteres på passende vis i selve forslaget til afgørelse.

3.2.3.10 Det må også undre, at Kommissionens forslag ganske forbigår vigtige aktuelle spørgsmål i relation til folkesundheden såsom tandsundhed, synsrelaterede spørgsmål, palliativ behandling og smertebehandling.

3.2.3.11 Generelt ville EØSU have sat pris på, at Kommissionen havde udvist et større engagement i aspekter såsom god information på alle niveauer og på alle områder, global risikoforebyggelse, offentligt-private partnerskaber, samarbejde mellem medlemsstater og på internationalt plan.

3.2.3.12 Endelig ville EØSU have foretrukket, at programmet havde indeholdt konkrete tiltag for at muliggøre sammenlignelighed mellem sundhedssystemerne i EU (19), fremme beskyttelsen af patienter på rejse inden for EU (»EU-sygesikring«), og mere målrettet at tilskynde til indførelse af kodekser for god praksis og til oprettelse og udvikling af ekspertisenet og et center for epidemiologi.

Bruxelles, den 14. februar 2006 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Dette blev påpeget af såvel generaldirektøren for GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse ved åbningen af »Open Health Forum 2005« (7.-8. november 2005 i Bruxelles) som to medlemmer af Europa-Parlamentet, Miroslav Mikolasik fra PPE og Dorette Corbey fra Socialistgruppen i deres indlæg på det parallelle møde I i det samme forum.

(2) Se f.eks. Vandersenden, Dubois, Latham, Van den Abeele, Capouet, Van Ackere-Pietry, Gérard og Ayral i »Comentaire Mègret«, Bind VIII, 2. udg., 1996 s. 16 ff. og 41 ff.; situationen er endnu klarere beskrevet i udkastet til forfatningstraktat (EUT C 169 af 18. juli 2003), hvis man sammenligner bestemmelserne i artikel III–132 om forbrugerbeskyttelse, som står i kapitel III »Politikker på andre specifikke områder« på fuldstændig lige linie med social- og arbejdsmarkedspolitikken, landbrugspolitikken eller miljøpolitikken, med artikel III-179 om folkesundhed, der står i kapitel V, som omhandler områder, hvor Unionen »kan beslutte at gennemføre koordinerende, supplerende eller understøttende tiltag«, ligesom det gælder for politikken på områderne kultur, ungdom og sport eller civilbeskyttelse.

(3) Forbruger- og sundhedspolitikken har træk til fælles med andre områder såsom miljø, turisme, konkurrence, indre marked eller retlige anliggender, som teoretisk set også kunne berettige til en fælles behandling.

(4) Den blotte henvisning til bemærkningen i de finansielle overslag for 2007-2013 KOM(2004) 487 endelig af 14.7.2005, punkt 3.3, s. 24) er i den nuværende fastlåste forhandlingssituation ikke i sig selv et afgørende argument, men viser blot, at Kommissionen er konsekvent i sit forslag, hvilket ikke er det samme som at retfærdiggøre eller bevise, at det er en god løsning. Tværtimod konkluderedes det på »Open Health Forum 2005«, at der er behov for at fremme en selvstændig og uafhængig folkesundhedspolitik på europæisk plan.

(5) Som Kommissionen udtrykkeligt indrømmer, når den erklærer, at »The proposed strategy and programme aim to implement articles 152 and 153 of the Treaty …. by complementing national action with value-added measures which cannot be taken at national level« (Legislative Financial Statement, s. 41).

(6) Forordning 2006/2004, EUT L 364 af 9.12.2004.

(7) I punkt 4.4 i konsekvensanalysen (s. 32) siges det, at ud fra et rent finansieringsmæssigt synspunkt er fordelene ved de forhøjede bevillinger til de to programmer – hver for sig eller samlet i ét enkelt program – praktisk taget de samme.

(8) Symptomatisk for denne kurs er direktivet om illoyal handelspraksis, og det gjaldt også direktivforslaget om forbrugerkredit, som i tide blev gennemgribende ændret og erstattet med et bedre forslag, og - i en vis udstrækning – direktivet om garanti i forbindelse med varesalg.

(9) Hvilket Kommissionen selv erkender, når den erklærer: »Indeed, there will be no major changes in these objectives compared to the Consumer Policy Strategy 2002-2006« (Legislative Financial Statement, s. 58).

(10) I denne forbindelse skal der henvises til to særligt vigtige aspekter, hvoraf det ene er positivt, nemlig offentliggørelsen (nu langt om længe) af et nyt direktivforslag om forbrugerkredit (KOM(2005) 483 endelig af 7.10.2005), og det andet negativt, nemlig beslutningen om at trække forordningsforslaget om salgsfremstød tilbage (KOM(2005) 462 endelig af 27.9.2005).

(11) EUT C 95 af 23.4.2003.

(12) EUT C 221 af 8.9.2005.

(13) Dette er som bekendt emnet for et interessant forslag til betænkning fra EP, som Henrik Dam Kristensen er ordfører for (dok. 2004/2157(INI) af 31.5.2005).

(14) Denne revision blev offentliggjort den 15. september 2003 (SEK(2003) 1387 af 27.11.2003).

(15) Det fremgår klart af alle de beslutninger, som Kommissionen har truffet på dette område (beslutningerne C 2005/3704 og 3705 af 6. oktober, 4068 af 13. oktober, 3877 og 3920 af 17. oktober, 4135 og 4163 af 19. oktober og 4176 af 20. oktober, 4197 og 4199 af 21. oktober i henholdsvis EUT L 263 af 8. oktober, 269 af 14. oktober, 274 af 20. oktober, 276 af 21. oktober og 279 af 22. oktober).

(16) Faktisk viser det sig, når man sammenligner de to programmer for henholdsvis 2007-2013 og 2001-2006, at indholdet af punkt 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 5.4, 5.6, 5.7 og 6 i det foreliggende forslag er identiske med punkter i det foregående program – blot med en anden nummerering; punkt 1.5 indeholder noget nyt; det detaljerede punkt 2, skønt emnet reaktion på sundhedstrusler allerede var med i det foregående program; punkt 3.5, 3.6 og 3.7; hele punkt 4, som kun blev nævnt i løse vendinger i den kommissionsmeddelelse, der introducerede det foregående program; Punkt 5.1, 5.2, 5.3, 5.5 og 5.8. Derimod er der i det nuværende program ikke nogen henvisning til samarbejdet med kandidatlande og tredjelande bortset fra punkt 2.2 i den introducerende meddelelse fra Kommissionen.

(17) EFT C 116 af 20.4.2001, EUT C 157 af 28.6.2005.

(18) Så meget mere overraskende som Kommissionen selv netop har offentliggjort en fremragende grønbog om Forbedring af befolkningens mentale sundhed. På vej mod en strategi for mental sundhed i Den Europæiske Union (KOM(2005) 484 endelig af 14. oktober 2005) i øvrigt i forlængelse af en række aktiviteter, som siden 1997 er blevet gennemført på dette område. Dette fremgår af en rapport udarbejdet af prof. Ville Lehtinen fra december 2004, som et klart bevis på, at Kommissionen har mulighed for selv at tage skridt af stor interesse på vigtige sundhedspolitiske områder helt uden for det forbrugerpolitiske område.

(19) Behovet herfor blev netop påpeget af dr. Yves Charpak fra WHO på »Open Health Forum 2005«.