1.Indledning

I mere end tre årtier, har direktivet om produktansvar (herefter "direktivet") sikret, at producenterne har ansvaret for defekte produkter i forhold til forbrugerne. Ved vedtagelsen i 1985 var direktivet et modigt og moderne redskab, der krævede betydelige tilpasninger af medlemsstaternes civilret.

Direktivet var en af de første EU-retsakter, der udtrykkeligt har til formål at beskytte forbrugerne. Det indførte begrebet objektivt ansvar, hvor producenter har ansvaret for defekte produkter, uanset om det er deres fejl. Direktivet har også til formål at bidrage til den økonomiske vækst ved at skabe et stabilt og juridisk miljø med lige konkurrencevilkår, der gør det muligt for virksomhederne at bringe innovative produkter på markedet.

Direktivet supplerer EU's lovgivning om produktsikkerhed og den såkaldte "nye metode" vedrørende produktsikkerhed. "Den nye metode", der blev indført samtidig med direktivet, har til formål at forebygge ulykker ved at fastsætte fælles regler, der sætter det indre marked for varer i stand til at fungere gnidningsløst og for at mindske den administrative byrde. Direktivet er sikkerhedsnet for de tilfælde, hvor ulykker alligevel opstår.

Men 2018 er ikke 1985. EU og EU-reglerne om produktsikkerhed har udviklet sig, og det samme har økonomien og teknologierne. Der findes i dag mange produkter, der har egenskaber, der blev betragtet som science fiction i 1980'erne. De udfordringer, vi står over for nu og endnu mere påtrængende i fremtiden vedrører — for blot at nævne nogle få — digitalisering, tingenes internet, kunstig intelligens og cybersikkerhed.

Den eksponentielle vækst inden for datakraft, tilgængeligheden af data og fremskridt med hensyn til gør især kunstig intelligens (AI) til en af de vigtigste teknologier i det 21. århundrede. Kommissionen vedtog i sin meddelelse om "Kunstig intelligens for Europa" for at sikre en sammenhængende politisk reaktion, der omhandler også retlige udfordringer. Produktsikkerhed og erstatningsansvar i tilfælde af skader er et vigtigt aspekt i udformningen af en politisk reaktion, der gør det muligt for de europæiske samfund, virksomheder og forbrugere til at drage fordel af kunstig intelligens.

I betragtning af at direktivet aldrig er blevet evalueret, siden det trådte i kraft, og på baggrund af den seneste teknologiske udvikling har Kommissionen foretaget en evaluering af direktivet for at vurdere dets resultater. Evalueringen tager også hensyn til den seneste teknologiske udvikling. Mere specifikt blev det undersøgt, om direktivet: i) fortsat er virkningsfuldt med hensyn til at opfylde sine oprindelige mål, ii) er effektivt, iii) er i overensstemmelse med de relevante EU-regler, iv) fortsat er relevant ved at omfatte de seneste teknologiske forandringer, og v) hvorvidt EU-produktansvarslovgivningen fortsætter med at udgøre en merværdi for virksomhederne og for skadelidte.

Evalueringen undersøgte også, om direktivet i sin nuværende form stadig tjener sit formål. Adresserer det på passende vis de udfordringer, som mere og mere autonomt udstyr og cybersikkerhed udgør? Hvad med bæredygtighed og den cirkulære økonomi? Afskrækker direktivet unødigt producenterne fra at bringe innovative produkter på markedet? Eller afskrækker det omvendt ikke producenterne fra sende fejlbehæftede og usikre produkter på markedet? Yder det stadig en beskyttelse af skadelidte i en verden i forandring?

Evalueringen har vist, at selv om produkter er langt mere komplekse i dag end i 1985, er produktansvarsdirektivet fortsat et passende værktøj.

Det er dog nødvendigt at præcisere den juridiske forståelse af visse begreber (f.eks. produkt, producent, defekt, skade og bevisbyrde) og se nærmere på visse produkter som f.eks. lægemidler, som kan udgøre en udfordring for direktivets resultater.

Hvad angår nye digitale teknologier har en foreløbig analyse af, hvordan disse påvirker, hvordan direktivet fungerer, desuden rejst en række uafklarede spørgsmål. I lyset af disse resultater vil Kommissionen gennemføre omfattende høringer for at nå til en fælles forståelse med alle interessenter. Målet er at udarbejde en omfattende vejledning om, hvordan direktivet skal anvendes i dag. Derudover vil Kommissionen vurdere, i hvilket omfang nye digitale teknologier kan adresseres tilfredsstillende med det nuværende direktiv. Vejledningen og vurderingen vil hjælpe os med at bane vejen for en produktansvarsramme, der egner sig til den digitale industrielle revolution.

Vores mål er at sikre: i) at EU fortsat har en produktansvarsordning, som fremmer innovation, ii) at produkter, der markedsføres på EU-markedet, er sikre, og iii) at personer, der lider skade som følge af et defekt produkt, er i stand til at kræve erstatning, når der sker ulykker. Vi har et ansvar for både virksomheder og mennesker, som lider skade. Det er det, vi sigter efter. Vi er nødt til at navigere forsigtigt og fornuftigt i de kommende teknologiske forandringer, således at der tages hensyn til disse mål.

2.De væsentligste karakteristika ved direktivet

Direktivet gælder for alle løsøregenstande, også selv om de er integreret i en anden løsøregenstand, og omfatter specifikt tillige elektricitet. Det indfører også begrebet producenters objektive ansvar. I overensstemmelse med EU's sikkerhedslovgivning er producenterne ansvarlige for deres produkter. Hvis et produkt er defekt og forårsager personskade eller materiel skade for over 500 EUR på en ting hovedsagelig til privat brug eller fortæring, er producenten ansvarlig, uanset om vedkommende har handlet ansvarspådragende. Et produkt anses for at lide af en defekt, hvis det ikke frembyder den sikkerhed, som med rette kan forventes.

Eksempel — En bilist skulle pludselig undgå en uventet forhindring. Han kørte væk fra vejen, og hans køretøj begyndte at ryste kraftigt. Sensorerne på airbaggen opfattede det som en ulykke og blev udløst. En af sideairbagsene ramte føreren på halsen, klemte arterierne sammen og forårsagede et slagtilfælde. Domstolene forsøgte at fastslå, om producenten på rette måde havde beregnet risikoen af en fejlfunktion på sensorerne. Påstanden blev afvist ved to instanser, men derefter omstødt på et højere niveau. Sagen blev i sidste ende afgjort udenretsligt.

Objektivt ansvar udgør et stærkt værktøj til beskyttelse af skadelidte. Der er imidlertid en række omstændigheder, hvor direktivet giver producenterne mulighed for at tage visse kalkulerede risici i forbindelse med markedsføringen af innovative produkter på markedet. Producenten er ikke ansvarlig, såfremt vedkommende kan bevise, at: i) defekten ikke eksisterede på det tidspunkt, da produktet blev bragt i omsætning, ii) defekten skyldes overholdelse af forskrifter udstedt af de offentlige myndigheder, eller iii) den tekniske viden på tidspunktet for at bringe produktet på markedet gjorde det umuligt at opdage defekten. Medlemsstaterne har mulighed for at opnå en undtagelse fra denne fritagelse.

Eksempel — En person blev ramt af en alvorlig personskade, da forbremsen på den brugte motorcykel, som han kørte på, holdt op med at virke uden varsel, og han blev kastet af. Motorcyklen var godt vedligeholdt, havde ikke kørt mange kilometer og var kun to år gammel. Sagsøger anlagde sag og vandt ved første instans. En appel, som producenten anlagde, slog fejl, fordi domstolen fastslog, at sagsøger ikke behøvede at bevise eksistensen af en særligt design- eller fabrikationsdefekt, for at der kan foreligge en defekt, og at han heller ikke behøvede at godtgøre, hvordan defekten blev forårsaget. Sagsøgeren blot skulle godtgøre, at defekten forelå på det relevante tidspunkt, og at dette havde forvoldt uheldet. Domstolen fandt på grundlag af ekspertvidnedsbyrd, at der måtte have været en defekt ved bremserne netop på denne motorcykel. Denne fejl var ikke til stede på andre motorcykler af samme type, og domstolen kunne derfor udlede, at netop disse bremser var defekte, og sagsøgeren havde bevist sin påstand.

Fra den dato, hvor de bliver opmærksomme på defekten, har skadelidte 3 år til at fremsætte erstatningskrav. Erstatningskrav kan ikke længere gøres gældende 10 år efter markedsføringen af produktet i omsætning. Til støtte for deres påstand skal de skadelidte føre bevis for skaden, defekten og årsagsforbindelsen mellem defekten og skaden.

3.Direktivets gennemførelse