FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 19/2005

fastlagt af Rådet den 17. februar 2005

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. .../2005 af ... om kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Fællesskabet

(2005/C 144 E/01)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 95 og 135,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg,

efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og

ud fra følgende betragtninger:

En af Fællesskabets opgaver er at fremme en harmonisk, afbalanceret og bæredygtig udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed gennem oprettelsen af et fælles marked og en økonomisk og monetær union. Med henblik herpå indebærer det indre marked et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital.

Indførelse af udbyttet af ulovlige aktiviteter i det finansielle system og investering deraf efter hvidvaskning er til skade for en sund og bæredygtig økonomisk udvikling. Med Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (3) indførtes der en fællesskabsmekanisme til forebyggelse af hvidvaskning af penge ved overvågning af transaktioner gennem kredit- og finansieringsinstitutter og visse erhvervstyper. Da der er risiko for, at anvendelsen af den nævnte mekanisme vil føre til øgede bevægelser af likvide midler til ulovlige formål, bør direktiv 91/308/EØF suppleres med et kontrolsystem for likvide midler, der indføres til eller forlader Fællesskabet.

For tiden anvendes sådanne kontrolsystemer kun af nogle få medlemsstater i henhold til national lovgivning. Forskellene i lovgivning er til skade for et velfungerende indre marked. De grundlæggende elementer bør derfor harmoniseres på fællesskabsplan for at sikre et tilsvarende kontrolniveau for bevægelser af likvide midler på tværs af Fællesskabets grænser. En sådan harmonisering bør imidlertid ikke berøre medlemsstaternes mulighed for i overensstemmelse med de eksisterende bestemmelser i traktaten at anvende national kontrol med bevægelser af likvide midler inden for Fællesskabet.

Desuden skal der tages hensyn til det supplerende arbejde, der udføres i andre internationale fora, navnlig Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge (FATF), der blev oprettet af G7-topmødet i 1989 i Paris. Særhenstilling IX af 22. oktober 2004 fra FATF opfordrer regeringerne til at træffe foranstaltninger med det formål at afsløre fysiske bevægelser af likvide midler, herunder et angivelsessystem eller anden informationspligt.

Der bør derfor principielt gælde angivelsespligt for likvide midler, som medføres af fysiske personer, der rejser ind i eller forlader Fællesskabet. Dette princip vil gøre det muligt for toldmyndighederne at indsamle oplysninger om sådanne bevægelser af likvide midler og eventuelt videresende dem til andre myndigheder. Toldmyndighederne er til stede ved Fællesskabets grænser, hvor kontrollen er mest effektiv, og nogle har allerede opbygget praktisk erfaring på området. Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne (4) bør anvendes. Denne gensidige bistand bør både sikre, at kontrollen med likvide midler anvendes korrekt, og at oplysninger, som eventuelt kan bidrage til at nå målene i direktiv 91/308/EØF, viderebringes.

Da angivelsespligten skal have forebyggende og afskrækkende virkning, bør den være opfyldt ved indrejse i eller udrejse fra Fællesskabet. For at koncentrere myndighedernes indsats om betydelige bevægelser af likvide midler bør imidlertid kun beløb på 10 000 EUR eller derover være omfattet af pligten. Det bør tillige specificeres, at angivelsespligten gælder for den fysiske person, der medfører beløbet, uanset om den pågældende er dets ejer eller ej.

Der bør anvendes en fælles standard for de oplysninger, der skal fremskaffes. Dette vil gøre det lettere for de kompetente myndigheder at udveksle oplysninger.

Såfremt der er tegn på, at de likvide midler vedrører ulovlige aktiviteter, i forbindelse med bevægelser af likvide midler som omhandlet i direktiv 91/308/EØF, kan oplysninger, som de kompetente myndigheder har indsamlet i henhold til denne forordning, videregives til de kompetente myndigheder i andre medlemsstater og/eller til Kommissionen. Ligeledes bør der fastsættes regler om fremsendelse af visse oplysninger, hver gang der er tegn på bevægelse af likvide midler under den i denne forordning fastsatte tærskel.

De kompetente myndigheders beføjelser bør suppleres med en forpligtelse for medlemsstaterne til at fastsætte sanktioner. Der bør imidlertid kun fastsættes sanktioner ved manglende angivelse i medfør af denne forordning.

Målet for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, eftersom hvidvaskning i det indre marked er grænseoverskridende, og kan derfor bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går forordningen ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Formål

1. Denne forordning supplerer bestemmelserne i direktiv 91/308/EØF vedrørende transaktioner gennem kredit- og finansieringsinstitutter og visse erhverv ved fastlæggelse af harmoniserede regler for de kompetente myndigheders kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Fællesskabet.

2. Denne forordning berører ikke nationale foranstaltninger til kontrol med bevægelser af likvide midler inden for Fællesskabet, hvis disse foranstaltninger er truffet i medfør af traktatens artikel 58.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

ihændehaverpapirer, herunder betalingsmidler i ihændehaverform som f.eks. rejsechecks, omsætningspapirer (herunder checks, gældsbreve og pengeanvisninger), der enten er i ihændehaverform, endosseret uden restriktion, udstedt til en fiktiv modtager eller på anden måde i en sådan form, at retten til at gøre fordringen gældende overgår ved overdragelse, og ufuldstændige betalingsmidler (herunder checks, gældsbreve og pengeanvisninger), der er underskrevet, men med modtagers navn udeladt

Artikel 3

Angivelsespligt

1. Alle fysiske personer, som rejser ind i eller forlader Fællesskabet med likvide midler af en værdi på 10 000 EUR eller derover, skal angive dette beløb til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, gennem hvilken den pågældende person rejser ind i eller forlader Fællesskabet, i overensstemmelse med denne forordning. Angivelsespligten er ikke opfyldt, hvis oplysningerne er ukorrekte eller ufuldstændige.

2. Angivelsen, jf. stk. 1, skal indeholde oplysning om:

3. Oplysningerne skal afgives skriftligt, mundtligt eller elektronisk, hvilket fastlægges af medlemsstaten, jf. stk. 1. Såfremt anmelderen anmoder om det, skal vedkommende imidlertid kunne give oplysningerne skriftligt. Såfremt der indgives en skriftlig angivelse, skal anmelderen efter anmodning have udleveret en bekræftet kopi.

Artikel 4

De kompetente myndigheders beføjelser

1. For at kontrollere opfyldelsen af angivelsespligten, som fastsat i artikel 3, er de kompetente myndigheders repræsentanter i overensstemmelse med de betingelser, der er fastlagt i den nationale lovgivning, beføjet til at kontrollere fysiske personer, deres bagage og deres transportmiddel.

2. I tilfælde af manglende overholdelse af angivelsespligten som fastsat i artikel 3, kan de likvide midler administrativt tilbageholdes i overensstemmelse med de betingelser, der er fastlagt i den nationale lovgivning.

Artikel 5

Registrering og behandling af oplysninger

1. De oplysninger, der opnås i henhold til artikel 3 og/eller 4, registreres og behandles af de kompetente myndigheder i den i artikel 3, stk. 1, nævnte medlemsstat og stilles til rådighed for myndighederne, jf. artikel 6, stk. 1, i direktiv 91/308/EØF i denne medlemsstat.

2. Såfremt det fremgår af den kontrol, der er fastsat i artikel 4, at en fysisk person rejser ind i eller forlader Fællesskabet med likvide midler, der ligger under den i artikel 3 fastsatte tærskel, og hvis der er tegn på ulovlige aktiviteter i forbindelse med bevægelser af likvide midler, som omhandlet i direktiv 91/308/EØF, kan de oplysninger, den pågældende persons fulde navn, fødselsdato, fødested og nationalitet samt oplysninger om det anvendte transportmiddel også registreres og behandles af de kompetente myndigheder i den i artikel 3, stk. 1, nævnte medlemsstat og stilles til rådighed for myndighederne, jf. artikel 6, stk. 1, i direktiv 91/308/EØF i denne medlemsstat.

Artikel 6

Udveksling af oplysninger

1. Såfremt der er tegn på, at de likvide midler vedrører ulovlige aktiviteter i forbindelse med bevægelser af likvide midler som omhandlet i direktiv 91/308/EØF, kan de oplysninger, der opnås gennem den angivelse, der er fastsat i artikel 3, eller den kontrol, der er fastsat i artikel 4, fremsendes til de kompetente myndigheder i andre medlemsstater.

Forordning (EF) nr. 515/97 finder tilsvarende anvendelse.

2. Såfremt der er tegn på, at midlerne vedrører udbyttet fra et svigagtigt forhold eller en anden ulovlig virksomhed, der skader Fællesskabets finansielle interesser, fremsendes oplysningerne også til Kommissionen.

Artikel 7

Udveksling af oplysninger med tredjelande

Inden for rammerne af den gensidige administrative bistand kan de oplysninger, der er opnået i henhold til denne forordning, meddeles et tredjeland af medlemsstaterne eller af Kommissionen, under forudsætning af samtykke fra de kompetente myndigheder, som modtog oplysningerne i henhold til artikel 3 og/eller 4, og overholdelse af de relevante nationale bestemmelser og fællesskabsbestemmelser om oversendelse af personoplysninger til tredjelande. Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om sådanne udvekslinger af oplysninger, når dette er af særlig betydning for gennemførelsen af denne forordning.

Artikel 8

Sanktioner

1. Hver medlemsstat skal indføre sanktioner, der skal anvendes i tilfælde af, at den i artikel 3 fastsatte angivelsespligt ikke opfyldes. Sådanne sanktioner skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

2. Medlemsstaterne underretter senest den ... (5) Kommissionen om de sanktioner, der finder anvendelse, såfremt den i artikel 3 fastsatte anmeldelsespligt ikke overholdes.

Artikel 9

Evaluering

Fire år efter denne forordnings ikrafttræden forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af den.

Artikel 10

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den finder anvendelse fra den ... (6).

(1) EUT C 227 E af 24.9. 2002, s. 574.

(2) Europa-Parlamentets udtalelse af 15.5.2003 (EUT C 67 E af 17.3.2004, s. 259), Rådets fælles holdning af 17. februar 2005 og Europa-Parlamentets holdning af ... (endnu ikke offentliggjort i EUT).

(3) EFT L 166 af 28.6.1991, s. 77. Ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/97/EF (EFT L 344 af 28.12.2001, s. 76).

(4) EFT L 82 af 22.3.1997, s. 1. Ændret ved forordning (EF) nr. 807/2003 (EUT L 122 af 16.5.2003, s. 36).

(5) 18 måneder efter datoen for denne forordnings ikrafttræden.

(6) 18 måneder efter datoen for denne forordnings ikrafttræden.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

Den 25. juni 2002 tilsendte Kommissionen Rådet sin rapport om kontrol med grænseoverskridende overflytninger af likvide midler, ledsaget af et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om forebyggende toldsamarbejdsforanstaltninger mod hvidvaskning af penge, baseret på traktatens artikel 135 (1) (2).

Europa-Parlamentet afgav førstebehandlingsudtalelse den 15. maj 2003 (3) og vedtog 23 ændringer til forslaget.

Kommissionen forelagde den 3. juli 2003 Rådet et ændret forslag om ovennævnte emne (4)

Den 17. februar 2005 vedtog Rådet sin fælles holdning i overensstemmelse med traktatens artikel 251, stk. 2.

II. FORMÅL

Forslaget har til formål at gøre det obligatorisk for fysiske personer at angive overflytninger af likvide midler over en nærmere angivet tærskel ved EU's ydre grænser. Derudover har forslaget til formål at forstærke grænsekontrollen og forbedre udvekslingen af oplysninger mellem de relevante myndigheder.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

1. Generelt

Rådets fælles holdning tager i overensstemmelse med Kommissionens forslag sigte på at indføre harmoniseret grænsekontrol med bevægelser af likvide midler og supplerer således direktiv 91/308/EØF (5) og sikrer, at det indre marked fungerer tilfredsstillende ved at fjerne de nuværende forskelle i medlemsstaternes lovgivning.

2. Rådets holdning i detaljer

Rådet indtog følgende holdning til Europa-Parlamentets ændringer:

a) Retsgrundlag

I overensstemmelse med Europa-Parlamentets udtalelse (ændring 2) tilføjede Rådet artikel 95 som retsgrundlag for forslaget. Rådet fandt, at formålet med udkastet til forordning ikke bør være forebyggelse af hvidvaskning af penge (som ville kræve et andet retsgrundlag), men indførelsen af harmoniseret grænsekontrol med bevægelser af likvide midler, som traktatens artikel 95 er det korrekte retsgrundlag for, da den omhandler indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser, der vedrører det indre markeds funktion.

b) Ændring til et direktiv

Rådet kunne ikke acceptere de af EP's ændringer, der vedrører ændring af forordningen til et direktiv (ændring 1, 8, 9, 18, 20, 21, 22, 23), da det finder, at en tilstrækkelig harmonisering over et forholdsvis kort tidsrum kun kan opnås gennem en forordning, der finder generel anvendelse, er bindende i alle enkeltheder og finder direkte anvendelse i alle medlemsstater.

c) Angivelsespligt

Rådet støttede i sin fælles holdning Kommissionens forslag om en ordning med angivelsespligt. Rådet gik ikke ind for idéen om at give medlemsstaternes mulighed for at vælge mellem en ordning med angivelsespligt eller en ordning med informationspligt, som foreslået af Europa-Parlamentet (ændring 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 12, 14, 18, 19). Et sådant valg mellem to ordninger ville være i modstrid med den ensartede anvendelse på fællesskabsplan af de foreslåede foranstaltninger. Rådet indførte imidlertid en vis fleksibilitet, idet det overlod det til medlemsstaterne, om de ville indføre en angivelsespligt i skriftlig, mundtlig eller elektronisk form. Rådet vedtog derfor at lade angivelsesformularen i bilaget til forslaget udgå og at indføje en bestemmelse om de oplysninger, der skal angives i skriftlig, mundtlig eller elektronisk form (jf. ligeledes punkt 3.b).

d) Tærskel for angivelse

Rådet gik ind for en tærskel på 10 000 EUR, hvilket er lavere end de tærskler, der er fastsat i Kommissionens forslag og i Europa-Parlamentets udtalelse (ændring 3, 7). Den lavere tærskel afspejler det forhold, at mange medlemsstaters lovgivning i øjeblikket fastsætter langt lavere tærskler, og at den oprindeligt foreslåede tærskel (15 000 EUR) ville medføre et alvorligt fald i disse medlemsstaters kontrolintensitet.

Den lavere tærskel sender også et klart signal internationalt om, at Rådet er villigt til at vedtage foranstaltninger til overvågning af bevægelser af likvide midler ved at indføre en fast og ensartet tærskel i hele Fællesskabet, der er let at gennemføre og let forståelig for rejsende, der rejser ind i eller forlader Fællesskabet.

e) De kompetente myndigheders beføjelser

For så vidt angår de kompetente myndigheders beføjelser var Rådet enigt med Europa-Parlamentet om (ændring 10 og 17), at denne bestemmelse bør placeres i en anden sammenhæng, og flyttede den derfor til den artikel, der følger umiddelbart efter bestemmelsen om angivelsespligt. Med hensyn til bestemmelsens indhold fandt Rådet, at bemyndigelsen af de nationale myndigheder bør ske i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i national lovgivning. Derudover bør de nationale myndigheder også bemyndiges til at kontrollere transportmidler for at kontrollere overholdelsen af angivelsespligten. Imidlertid fastholdt Rådet ikke fristen på tre dage for tilbageholdelse af likvide midler, som fastsat i forslaget og støttet i ændring 11, da det fandt, at en sådan tidsbegrænsning ikke ville give myndighederne den nødvendige fleksibilitet med hensyn til at gennemføre kontrollen og den efterfølgende undersøgelse for at fastslå, om der skal indledes en strafferetlig procedure i et specifikt tilfælde.

f) Definition af »likvide midler«

Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge (FATF) vedtog den 22. oktober 2004 sin særhenstilling nr. IX om pengetransporter. Denne henstilling, som er vedtaget på internationalt niveau, indeholder en definition af »likvide midler«, som Rådet indsatte i dette udkast til forordning for at sikre den størst mulige sammenhæng mellem reglerne på fællesskabsplan og reglerne på internationalt plan. Som ønsket i ændring 13 udvider teksten definitionen af likvide midler, således at den dækker flere typer checks end oprindeligt foreslået.

g) Udveksling af oplysninger

Rådet præciserede og omstrukturerede bestemmelserne om udveksling af oplysninger mellem myndighederne (ændring 15):

— For det første blev det præciseret, at oplysninger indhentet gennem angivelser eller kontrol registreres og behandles af de kompetente myndigheder, og at de inden for samme medlemsstat stilles til rådighed for den finansielle efterretningsenhed (FIU), hvilket også udtrykkeligt blev nævnt i FATF's særhenstilling nr. IX. Hvis der er tale om personer, der indrejser i eller forlader Fællesskabet med mindre end 10 000 EUR, men der er tegn på ulovlige aktiviteter, kan visse oplysninger om denne person også registreres og behandles af de kompetente myndigheder inden for en medlemsstat og stilles til rådighed for denne medlemsstats FIU.

— For det andet kan oplysninger, der er indhentet gennem angivelser eller kontrol, udveksles mellem medlemsstater. Med hensyn til denne udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne finder Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne tilsvarende anvendelse.

— Endelig kan der udveksles oplysninger med tredjelande inden for rammerne af en aftale om gensidig administrativ bistand. Denne meddelelse af oplysninger kræver dog samtykke fra de kompetente myndigheder, som i første omgang modtog oplysningerne, samt at bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger overholdes. Kommissionen bør underrettes om sådanne udvekslinger af oplysninger, når dette er af særlig betydning for gennemførelsen af denne forordning.

h) Fælles database

Rådet accepterede ikke idéen om at fremsende indhentede oplysninger til en database, som administreres i fællesskab af medlemsstaterne og er underlagt Den Europæiske Politienhed (Europol) (ændring 16). Rådet fandt, at en sådan bestemmelse ikke ville være omfattet af retsgrundlaget for udkastet til forordning.

i) Rapport fra Kommissionen

Rådet accepterede i sin fælles holdning idéen i ændring 22 og indførte en bestemmelse, hvorefter Kommissionen skal forelægge en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet fire år efter forordningens ikrafttræden.

3. Nye elementer indført af Rådet

Ud over de punkter, som Europa-Parlamentet har afgivet udtalelse om, og som Rådets fælles holdning afspejler, indførte Rådet følgende nye elementer i forslaget:

a) Forordningens anvendelsesområde

Der kan fortsat finde kontrol af likvide midler sted inden for Fællesskabet, når disse foranstaltninger er i overensstemmelse med traktaten.

Derudover tilpassede Rådet forordningens geografiske anvendelsesområde, da kontrollen med bevægelser af likvide midler, for at skabe gennemsigtighed for rejsende og for at lette de kompetente myndigheders anvendelse af forordningen, bør foretages, når en fysisk person indrejser i eller forlader Fællesskabets område. Denne løsning vil også sikre parallel geografisk anvendelse af direktiv 91/308/EØF og det foreliggende forordningsudkast.

b) Angivelsesformular

Rådet accepterede ikke den ensartede angivelsesformular, som Kommissionen havde foreslået. I stedet for foretrak Rådet at præcisere de oplysninger, som angivelsen skal indeholde. Dette skal begrænse de kompetente myndigheders administrative byrder til det mindst mulige, når de indsamler oplysninger fra rejsende, samtidig med at det sikres, at der indsamles et minimum af oplysninger om bevægelser af likvide midler, og at de efterfølgende kan udveksles med andre myndigheder.

c) Kopi af en skriftlig angivelse

Rådet indsatte, for det tilfælde at der indgives en skriftlig angivelse, en bestemmelse, der skal sikre, at anmelderen efter anmodning har ret til at få udleveret en bekræftet kopi af angivelsen.

d) Sanktioner

Rådet forenklede bestemmelsen om sanktioner ved at tilpasse den til lignende bestemmelser i sammenlignelige retsakter (6). Medlemsstaterne skal derfor indføre sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, hvis angivelsespligten for bevægelser af likvide midler ved passage af Fællesskabets ydre grænser ikke overholdes. Rådet accepterede ændring 19 om udsættelse af tidsfristen for at underrette Kommissionen om de sanktioner, der finder anvendelse. Det fastsatte en frist på 18 måneder efter forordningens ikrafttræden.

IV. KONKLUSION

Formålet med den foreslåede forordning, nemlig at indføre harmoniseret grænsekontrol med bevægelser af likvide midler og at styrke samarbejdet mellem de kompetente myndigheder, støttes i Rådets fælles holdning. Da der er risiko for, at anvendelsen af skærpet kontrol inden for den finansielle sektor efter vedtagelsen af direktiv 91/308/EØF vil føre til øgede bevægelser af likvide midler til ulovlige formål, understreger Fællesskabet sit tilsagn om at bekæmpe problemet med illegale bevægelser af likvide midler ved at indføre en forpligtelse for fysiske personer til at angive bevægelser af likvide midler over 10 000 EUR ved Fællesskabets ydre grænser, samtidig med at det undgår eventuelle negative virkninger for det indre markeds funktion ved anvendelsen af disse foranstaltninger ved at vedtage en forordning, der gælder for hele Fællesskabet.

(1) EFT C 227 E af 24.9.2002, s. 574.

(2) COM(2002) 328 final.

(3) EUT C 67 E af 17.3.2004, s. 259.

(4) Dok. 11151/03 UD 67 EF 35 ECOFIN 203 CRIMORG 51 CODEC 948.

(5) Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (EFT L 166 af 28.6.1991, s. 77).

(6) Jf. f.eks. artikel 18 i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EUT L 196 af 2.8.2003, s. 7).