Miljø
27. glæder sig på baggrund af den kendsgerning, at miljøet er blevet stadig forringet i de senere år Odash
forværret af blandt andet øget industriel udvikling på fastlandet Odash over, at regeringslederen udpegede mil-
jøet som et prioriteret område i sin 1999-programtale, og at Hongkongs regering har gjort en indsats pådette område; mener, at der er mange muligheder for samarbejde mellem EU og Hongkong på detteområde.
Visumfri indrejse
28. beklager, at den henstilling, som Parlamentet har fremsat i ovennævnte beslutning af 8. oktober
1998, om at alle EU-medlemsstater giver personer med Hongkong-pas visumfri indrejse, endnu ikke ergennemført, og kræver hurtig vedtagelse af den rådsforordning, Kommissionen stillede forslag om den
26. januar 2000, uden at der stilles forhåndsbetingelser for Hongkong.
Bemanding af EU-delegationen i Hongkong
29. er Odash under henvisning til ovenstående Odash af den opfattelse, at Kommissionen skal kunne overvåge
situationen; understreger derfor, at der er behov for, at antallet af ansatte og andre ressourcer i EU-delega-tionen i Hongkong øges i overensstemmelse med tidligere løfter;
*
**
30. pålægger sin formand, at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, medlemsstaternes rege-
ringer samt Folkerepublikken Kinas og Hongkongs regeringer.
9. Samarbejde med AVS-stater, der er involveret i væbnede konflikter
A5-0296/2000
Europa-Parlamentets beslutning om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet
om samarbejde med AVS-stater, der er involveret i væbnede konflikter (KOM(1999) 240 Tdash
C5-0115/1999 Tdash 1999/2118(COS))
Europa-Parlamentet,
Odash der henviser til meddelelse fra Kommissionen (KOM(1999) 240 Odash (C5-0115/1999),
Odash der henviser til den nye AVS-EU-partnerskabsaftale, undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou (Benin),
Odash der henviser til de fire Lomé-konventioner, undertegnet i 1975, 1980, 1985 og 1989,
Odash der henviser til EU-traktatens artikel 3 om sammenhængen i EU’s optræden udadtil og artikel 11 om
målene for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik,
Odash der henviser til artikel EF-traktatens artikel 177 om udviklingssamarbejde og artikel 300 om indgåelse
af traktater og aftaler,
Odash der henviser til artikel 366a i Lomé IV-konventionen om suspension af bistand til et AVS-land og
artikel 5 om de væsentligste elementer i AVS-EU-samarbejdet samt til de tilsvarende artikler 96-97og 9-10 i den nye Cotonou-aftale,C 197/390 DA 12.7.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 26. oktober 2000
Odash der henviser til Rådets afgørelse af 20. oktober 1997 om gennemførelse af fælles holdning
97/356/FUSP vedrørende konfliktforebyggelse og Odash løsning i Afrika,
Odash der henviser til beslutningerne af Den Paritetiske Forsamling AVS-EU, navnlig beslutningen om de
fremtidige AVS-EU-forbindelser, vedtaget på den 30. samling den 23. marts 2000 i Abuja (Nigeria),
Odash der henviser til konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender), navnlig konklusionerne af 22. maj
2000 vedrørende konflikter i Afrika,
Odash der henviser til Kommissionens meddelelse om udfordringer i partnerskabet mellem Den Europæiske
Union og AVS-staterne: demokratiets og retsstatens principper, menneskerettigheder og god regerings-førelse (KOM(1998) 146),
Odash der henviser til FN-pagten og til de udviklingsmæssige mål og principper, der er vedtaget på forskellige
FN-konferencer,
Odash der henviser til EU-programmet til forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig handel med konventionelle
våben (vedtaget af Rådet den 26. juli 1997), EU’s adfærdskodeks for våbeneksport (vedtaget den 8. juni
1998), den fælles aktion vedrørende Den Europæiske Unions bidrag til bekæmpelse af destabiliserendeophobning og spredning af håndskydevåben og lette våben (vedtaget den 17. december 1998) ogrammeaftalen mellem de seks største våbenproducerende EU-medlemsstater om eksport af våben, dersamproduceres (undertegnet den 27. august 2000),
Odash der henviser til betænkning fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikker-
hed og Forsvarspolitik og udtalelse fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde (A5-0296/2000),
A. der henviser til, at antallet, omfanget og intensiteten af de væbnede konflikter i AVS-landene, især i
Afrika, er vokset drastisk i de seneste år, hvilket har bortledt i forvejen knappe ressourcer fra udviklingtil krigsførelse, skabt anarki og forvoldt stærke menneskelige lidelser i den berørte befolkning, ligesomdet indirekte har berørt EU’s medlemsstater i form af flygtninge, ulovlig indvandring, terrorisme og
organiseret kriminalitet,
B. der påpeger, at optrapningen af Congo-krisen til en regional væbnet konflikt omfattende lande i det
centrale, østlige og sydlige Afrika, krigen mellem Etiopien og Eritrea samt de destabiliserende internekonflikter i Angola, Sierra Leone, Sudan og Somalia gør det påkrævet at revidere EU’s samarbejde med
AVS-lande, der er involveret i væbnede konflikter, med henblik på at undgå, at midler misbruges til
militære formål,
C. der påpeger, at EU sigter på at fremme stabiliteten og freden i AVS-landene, eftersom ustabilitet og
usikkerhed er nogle af de største hindringer for udvikling og bekæmpelse af fattigdom, faktorer som
for deres del er de bedste garanter for fred,
D. der henviser til, at fremme af menneskerettigheder er knæsat i traktaterne som et af de prioriterede
mål for EU’s udenrigspolitik og bør være i allerforreste linje i forbindelse med enhver samarbejdspoli-tik med tredjelande,
E. der henviser til, at EU er langt den største donor i mange AVS-lande, men ikke anvender denne vægt
på politisk plan med hensyn til konfliktløsning hverken i IMF og Verdensbanken eller i FN’s Sikker-hedsråd og Generalforsamling,
F. der henviser til, at det forhold, at der ikke kan sondres mellem budgetstøtte og andre former for
uspecificeret bistand i lande i krig, fremmer anvendelsen af denne type bistand (eller af penge, somsåledes spares inden for de sociale sektorer) til militære udgifter, hvorved konflikter forlænges,
G. der henviser til, at EU Odash på grundlag af artikel 11 i Cotonou-partnerskabsaftalen Odash har et særligt
ansvar for, ja oven i købet en politisk forpligtelse til, at bistå AVS-landene med at finde fredeligeløsninger på deres indbyrdes konflikter,12.7.2001 DA C 197/391 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 26. oktober 2000
H. der påpeger, at EU over for de fattige i AVS-landene og over for de europæiske skatteydere er forplig-
tet til at sikre, at EU’s midler anvendes i overensstemmelse med principperne og målene i Lomé-kon-ventionen og den nye AVS-EU-partnerskabsaftale samt med de udenrigspolitiske målsætninger, som erformuleret i Den Europæiske Unions traktater,
I. der henviser til, at konflikter ofte forårsages og/eller forværres af mangelen på demokrati samt af
ineffektive og korrupte statsforvaltninger, politisk ustabilitet, overgreb på menneske- eller mindretals-
rettigheder, hurtig befolkningstilvækst, miljøforringelser samt dårlig forvaltning og/eller fordeling af
(naturlige) ressourcer,
J. der påpeger, at konflikter eskaleres gennem den voksende ulovlige våbenhandel, spredningen af hånd-
våben, samt brugen af børnesoldater og lejetropper,
K. der påpeger, at det presserende behov for at reagere på kriser ikke bør bortlede EU’s opmærksomhed
fra den primære målsætning, nemlig at arbejde sig hen imod konfliktforebyggelse ved at angribe kon-flikternes årsager ved roden,
L. der henviser til, at der er behov for en integreret regional tilgang til konfliktforebyggelse, der på en og
samme tid tager sig af de samfundsøkonomiske, politiske og sikkerhedsmæssige aspekter, hvis landeneskal slippe ud af den nedadgående spiral af usikkerhed og underudvikling,
M. der henviser til, at konflikter i AVS-lande, især i Afrika, i stigende grad antager en regional dimension,
hvorved usikkerheden i én stat breder sig til en anden, nabostater bliver inddraget i en konflikt i et
givet land, eller stater kæmper mod hinanden i et tredje land, hvilket undergraver den solidaritet mel-lem AVS-landene, der har været en hjørnesten i Lomé-konventionen og i den nye AVS-EU-partner-skabsaftale,
N. der påpeger, at de afrikanske stater som svar på disse regionale kriser har søgt at udvikle regionale
mekanismer for konfliktstyring (f.eks. OAU, IGADD, SADC og ECOWAS), som har modtaget støtte fraEU’s medlemsstater,
O. der henviser til, at de mange mæglingsbestræbelser, som udfoldes af et stigende antal aktører (FN, EU,
regionale organisationer, enkeltstater og ngo’er), risikerer at undergrave deres eget formål ved at give
de krigsførende mulighed for at spille en mægler ud mod en anden,
P. der finder, at et velinformeret og uafhængigt civilsamfund (ngo’er, erhvervssammenslutninger, uafhæn-
gige medier, forskningsinstitutter etc.) kan bidrage afgørende til at bryde voldscirklen ved at fremmeden åbne debat og kræve en mere ansvarlig regeringsførelse,
Q. der påpeger, at EU har meget nære forbindelser til andre lande, som også kan inddrages i væbnede
konflikter, og at EU derfor alvorligt bør overveje at udarbejde et forslag til en mere global strategi,
1. hilser det velkomment, at Kommissionen i sin meddelelse anerkender behovet for en revision af EU’s
samarbejde med AVS-lande, der er involveret i væbnede konflikter;
2. anmoder Kommissionen om at gøre meddelelsen mere operationel og ajourføre den ved at lade den
omfatte bestemmelserne og mekanismerne i den nye AVS-EU-partnerskabsaftale;
3. opfordrer indtrængende det franske rådsformandskab, trojkaen og medlemsstaterne til at genoptage
og revitalisere debatten om EU’s samarbejde med AVS-lande i væbnet konflikt ved at vedtage denne med-delelse i form af en henstilling fra Rådet, og anmoder Kommissionen om at fremsætte forslag til klare ogbindende foranstaltninger og kriterier;C 197/392 DA 12.7.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 26. oktober 2000
4. understreger nødvendigheden af at anvende strenge krav om konditionalitet i EU’s samarbejde med
AVS-lande ved at kæde gældslettelse og bistand sammen med betingelser om god regeringsførelse, respektfor menneskerettighederne, demokrati og retsstatsprincipper samt respekt for nabolandenes suverænitet ogterritoriale integritet, og anmoder indtrængende Rådet og Kommissionen om at træffe de nødvendige
foranstaltninger, herunder til suspension af bistand, på gennemsigtig, afbalanceret, proportional og kohæ-
rent vis, såfremt de fastlagte betingelser ikke opfyldes;
5. erkender, at en integreret anvendelse af incitamenter og sanktioner er den bedste strategi at følge for
at lægge pres på et tredjeland; understreger, at sanktioner kun bør anvendes i tilfælde, hvor incitamenter
ikke har virket, og at målrettede, dvs. »smarte« sanktioner bør foretrækkes frem for almindelige foranstalt-
ninger;
6. erkender, at ikke to situationer er ens, og at der er behov for at behandle hver sag for sig, idet
dobbeltmoral og vilkårlighed omhyggeligt undgås, og finder, at denne fremgangsmåde bør bygge på enrække klare kriterier gældende for alle lande; anmoder Kommissionen og Rådet om at fastlægge sådannekriterier;
7. erkender, at en sådan individuel fremgangsmåde bør følges, især over for de mindst udviklede
AVS-partnere, i overensstemmelse med del 5 i Cotonou-partnerskabsaftalen;
8. glæder sig over FN’s Sikkerhedsråds afgørelse af 5. juli 2000, som fastsætter en embargo mod rå
diamanter fra Sierra Leone som et første skridt, og anmoder om, at der vedtages en internationalkonvention til regulering af handel med diamanter og oprettes en international institution til at kontrollere
og attestere denne handels oprindelse og destination;
9. opfordrer indtrængende AVS-staterne til at udvise større åbenhed omkring deres forsvars- og sikker-
hedsbudgetter og anmoder Rådet og Kommissionen om at fastlægge en øvre grænse for militære udgifter,
som ved overskridelse vil indebære indstilling af bistand eller gældslettelse; fastlæggelsen af en sådan øvre
grænse må være ledsaget af et gennemført kontrolsystem for bevægelser og handel på parallelle markeder;opfordrer ligeledes Rådet og Kommissionen til at indføre en generel våbenembargo for området omkringDe Store Søer;
10. understreger, at det er bedre at opretholde et partnerskabsforhold end at føre en »stop-go«-politik,
men at dette ikke må medføre, at man vender det blinde øje til alvorlige krænkelser;
11. anmoder Rådet og Kommissionen om i fuldt omfang at gøre sig overvejelser om den yderligere
mulighed af »smarte« sanktioner såsom nægtelse af visse former for visum, indefrysning af aktiver og
begrænsning af det militære samarbejde (bl.a.) våbeneksport eller handelsforbindelser, hvilket ser ud til atvære mere effektivt, fordi det er rettet mod den herskende klasse snarere end mod den civile befolkning;
12. anmoder især EU’s medlemsstater Odash i overensstemmelse med EU’s adfærdskodeks om våbeneksport
Odash at stoppe eventuel våbeneksport til ethvert AVS-land i god tid, før situationer med krigstruende politisk
eller social spænding udvikler sig til åben vold;
13. ønsker at opretholde en klar sondring mellem direkte og indirekte bistand og finder, at suspension
af det direkte samarbejde normalt ikke bør medføre suspension af det indirekte samarbejde og den huma-
nitære bistand, og at sidstnævnte skal udvides til at omfatte alle nødsituationer, hvor sikkerhedskravene eropfyldt, og hvor der er givet solide garantier for, at bistanden vil nå frem til den berørte befolkning;
14. anmoder Rådet og Kommissionen om at indstille uspecificeret budgetstøtte til lande, der er involve-
ret i væbnede konflikter;
15. finder det vigtigt, at der i tilfælde af anarki eller sammenbrud af statens myndighed kun ydes huma-
nitær bistand og bistand inden for de sociale sektorer fra FN, internationale organisationer og ngo’er til
lokale myndigheder eller til nabostater, der ikke er involveret i konflikten, men som lider under følgerneheraf i form af flygtningestrømme, forudsat at der fastlægges en ramme for sammenhængende og samord-net støtte mellem Echo, FN-agenturerne og de vigtigste humanitære ngo’er;12.7.2001 DA C 197/393 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 26. oktober 2000
16. konstaterer, at der også i forbindelse med humanitær bistand er fare for, at denne direkte eller
indirekte anvendes til militære formål og ikke kommer den civile befolkning til gode, og at militær delta-gelse derfor bør undgås, hvis den ikke er ubetinget nødvendig; understreger derfor, at det er meget vigtigt,at EU-delegationen fortsat nøje overvåger og følger al bistand, der ydes til lande i væbnet konflikt; mener
derfor, at det er yderst vigtigt, at de lokale EU-kontorer forsynes med det personale og den ekspertise, der
er nødvendig for at løse denne opgave;
17. anmoder Rådet om at sikre, at enheden for politisk planlægning og hurtig varsling kan løse sin
opgave ved at afsætte flere ressourcer til udvikling af ikke-militære politiske muligheder for konfliktfore-byggelse i AVS-lande; opfordrer Rådet og Kommissionen til mere beslutsomt at imødegå den illegalevåbenhandel, navnlig handelen med håndskydevåben og lette våben; mener, at der bør udformes fællesstrategier for EU’s bidrag til konfliktløsning og fredsskabelse i Vestafrika, Afrikas Horn, området omkringDe Store Søer og Sydafrika;
18. appellerer i denne sammenhæng til Rådet og Kommissionen om at gøre fuldstændig brug af det nye
instrument »styrket politisk dialog«, som er blevet indført med Cotonou-konventionen;
19. appellerer til Kommissionen om i forbindelse med begyndende konfliktsituationer at rette mere
opmærksomhed og øget finansiel støtte mod de uafhængige medier og mod uafhængig offentlig kontrol
med regeringens politik og programmer;
20. opfordrer Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne til at indføre fælles kontrol med våbenhandel
og handelsagenter; mener, at alle sådanne agenter bør registreres i hjemlandet og bør ansøge om godken-
delse af hver enkelt transaktion, de organiserer; mener, at EU også bør indføre effektiv fælles kontrol ogovervågning af den definitive anvendelse af våbnene; mener, at EU bør inddrage ansøgerlandene og deassocierede lande i dette arbejde og målrette bistand til dem med henblik på at kontrollere våbeneksporttil AVS-lande; mener, at EU også bør øge den finansielle og tekniske bistand til programmer med sigte på
at hindre spredning og illegal handel med lette våben i de berørte regioner (som dem, der f.eks. er i gang i
ECOWAS, Afrikas Horn, området omkring De Store Søer og SADC);
21. konstaterer, at det efter afslutning på væbnede konflikter kan være nødvendigt at gennemføre støt-
teforanstaltninger til fordel for tropper på tilbagetog for at undgå ulemper for den lokale befolkning, mil-jøet og infrastrukturen; mener, at bistanden til demobilisering af de tidligere stridende parter bør sikre, atdisse genintegreres i samfundet; mener, at dette forudsætter langvarig bistand og at demobiliseringspro-grammerne bør ledsages af programmer til økonomisk og social udvikling af landene og programmer,der omfatter en reform af sikkerhedssektoren, inklusive politi, væbnede styrker og retsvæsen;
22. erkender, at EU og dets medlemsstater har ydet væsentlige bidrag til demobiliserings- og reintegra-
tionsprogrammer i AVS-landene, men understreger, at sådanne initiativer bør indgå som led i et bredere
efterkrigs-resocialiserings- og forsoningsprogram med henblik på at eliminere risikoen for destabilisering
fra tidligere kombattanters side;
23. fordømmer på det kraftigste brugen af børnesoldater og opfordrer AVS- og EU-landene til at ratifi-
cere protokollen om forbud mod brug af børnesoldater og sørge for implementering heraf;
24. anmoder EU’s medlemsstater om at samordne deres politik over for AVS-lande, der er involveret i
væbnede konflikter, og fremhæver, at en suspension af bistand fra EU’s side bør ledsages af tilsvarendeforanstaltninger fra medlemsstaternes side;
25. opfordrer Rådet og Kommissionen til at styrke sammenhængen og samordningen mellem henholds-
vis Lomé- og FUSP-relaterede aktiviteter samt mellem Kommissionens politikker og de standpunkter ogskridt, der tages i FUSP-regi i overensstemmelse med en fælles generel politisk ramme;C 197/394 DA 12.7.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 26. oktober 2000
26. opfordrer indtrængende Kommissionen til at forbedre sine nuværende budgetmæssige kontrolmeka-
nismer med henblik på at forhindre, at midler misbruges til krigsformål, samt at stille konkrete forslag iden henseende, herunder om inddragelse af og/eller koordinering med den private sektor eller internatio-nale institutioner såsom Bretton Woods-institutionerne, hvis den nødvendige ekspertise ikke er til rådighed
i Kommissionen;
27. finder, at den økonomiske politik bør fremme en tilpasning hen imod fred, og at de politiske og
sociale virkninger af økonomiske reformer bør have større vægt end den kortsigtede økonomiske effekti-
vitet, og insisterer på, at EU med henblik herpå har behov for at styrke sin egen profil i Bretton Woods-
institutionerne;
28. anmoder indtrængende Rådet og Kommissionen om at kræve, at AVS-landene giver solide garantier
for, at EU-midler ikke vil blive misbrugt til krigsformål, i form af f.eks. kontrolmekanismer i standardfinan-
sieringsaftaler og aftaler om dette spørgsmål på bilaterale og multilaterale møder gennem en fleksibel plan-lægnings- og kontrolordning, samt at pålægge sanktioner, når der foreligger klare beviser på misbrug afmidler;
29. er stærkt betænkelig ved sikkerheden for bistandsarbejdere og FN-personale i konfliktområder samt
det stigende antal bortførelser, drab og tilskadekomster blandt dem, og opfordrer de krigsførende parter tilat respektere og beskytte bistandsarbejdere og lade dem udføre deres humanitære arbejde uhindret; under-streger, at denne betænkelighed især omfatter behandlingen af det lokale personale, der bliver tilbage, efter
at deres udenlandske kolleger er blevet evakueret;
30. opfordrer Rådet og Kommissionen til at styrke civilsamfundet i AVS-landene, som omhandlet i den
nye AVS-EU-partnerskabsaftale, og skabe de dialogmekanismer og strukturer, der er fastlagt i denne aftale,
og støtte parlamenternes kapacitetsopbygning med henblik på fremme af et system med »checks and balan-
ces«;
31. anmoder indtrængende om, at Parlamentet tildeles en mere fremtrædende rolle i beslutningstagnin-
gen omkring suspension af bistand (i tæt samarbejde med de pågældende EU-delegationer), sanktioner ellerandre foranstaltninger, samt at Parlamentet og Den Paritetiske Forsamling AVS-EU informeres mere regel-mæssigt om situationen med hensyn til EU’s samarbejde med AVS-lande, der er involveret i væbnede kon-
flikter;
32. anmoder Kommissionen om at offentliggøre en tilsvarende meddelelse for ikke-AVS-modtagere af
EU-bistand med det formål at anvende en fælles politisk struktur over for samtlige tredjepartnerlande;
33. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen samt medlemsstaternes og
AVS-landenes regeringer og parlamenter.
10. Moratorium for dødsstraf
B5-0804/2000
Europa-Parlamentets beslutning om gennemførelse af budgetposterne vedrørende demokrati og
menneskerettigheder til dækning af støttekampagner til fordel for et moratorium for dødsstraf
Europa-Parlamentet,
Odash der henviser til sine tidligere beslutninger om dødsstraf,
Odash der henviser til sin tidligere beslutning af 7. oktober 1999 om afstemningen om en resolution i FN’s
Generalforsamling om indførelse af et verdensomspændende moratorium for eksekvering af døds-
straf(1),
Odash der henviser til Den Europæiske Unions memorandum på De Forenede Nationers 54. generalforsam-
ling,
(1) EFT C 107 af 13.4.2000, s. 105.12.7.2001 DA C 197/395 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 26. oktober 2000