P7_TA(2014)0159

Fælles EU-købelov ***I

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 26. februar 2014 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om en fælles EU-købelov (COM(2011)0635 — C7-0329/2011 — 2011/0284(COD))

(Almindelig lovgivningsprocedure: førstebehandling)

(2017/C 285/64)

Europa-Parlamentet,

der henviser til de begrundede udtalelser, som inden for rammerne af protokol nr. 2 om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet er blevet forelagt af det belgiske Senat, den tyske Forbundsdag, det østrigske Forbundsråd og Det Forenede Kongeriges Overhus, om at udkastet til lovgivningsmæssig retsakt ikke overholder nærhedsprincippet,

(1) EUT C 181 af 21.6.2012, s. 75.

P7_TC1-COD(2011)0284

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 26. februar 2014 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. …/2014 om en fælles EU-købelov

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Der er fortsat betydelige flaskehalse i forbindelse med økonomisk aktivitet på tværs af landegrænserne, der hindrer det indre marked i at udnytte sit fulde potentiale med hensyn til vækst og jobskabelse. På nuværende tidspunkt er det kun én ud af ti erhvervsdrivende i Unionen, der eksporterer inden for Unionen, og hovedparten af disse eksporterer kun til nogle få medlemsstater. Blandt de mange hindringer for handel på tværs af landegrænserne, herunder skatteregler, administrative krav, leveringsvanskeligheder, sprog og kultur, betragter de erhvervsdrivende vanskelighederne med at få kendskab til, hvad der gælder i udenlandsk aftaleret, som en af de største hindringer for transaktioner mellem erhvervsdrivende og forbrugere og transaktioner mellem erhvervsdrivende. Det fører også til ulemper for forbrugerne på grund af begrænset adgang til varer. De forskellige nationale aftaleretlige systemer hindrer således udøvelsen af de grundlæggende frihedsrettigheder, som f.eks. den frie udveksling af varer og tjenesteydelser, og er en hindring for det indre markeds funktion og fortsatte indførelse. De betyder også, at konkurrencen begrænses, navnlig på de mindre medlemsstaters markeder.

(2) Aftaler er et uundværligt retligt værktøj for enhver økonomisk transaktion. Da erhvervsdrivende imidlertid skal identificere eller forhandle om gældende lov, tage stilling til bestemmelserne i en udenlandsk gældende lov, hvilket ofte involverer oversættelse, opnå juridisk bistand til at gøre sig bekendt med kravene i gældende lov og tilpasse deres kontrakter de forskellige nationale lovgivninger, der finder anvendelse i handel på tværs af landegrænserne, er handel på tværs af grænserne mere kompleks og dyrere end national handel. Aftaleretlige hindringer er således en vigtig faktor, der afskrækker et betydeligt antal eksportorienterede erhvervsdrivende fra at påbegynde handel på tværs af landegrænserne eller udvide deres virksomhed til flere medlemsstater. Dette har navnlig afskrækkende virkninger for små og mellemstore virksomheder, for hvilke omkostningerne ved at operere på flere udenlandske markeder ofte er høje i forhold til deres omsætning. Som følge heraf går erhvervsdrivende glip af omkostningsbesparelser, som de kunne opnå, hvis det var muligt at markedsføre varer og tjenester på basis af en ensartet aftaleret for al handel på tværs af landegrænserne, og i forbindelse med e-handel et enkelt website.

(3) Aftaleretlige transaktionsomkostninger, som har vist sig at være af et betydeligt omfang, og retlige hindringer som følge af forskellene på de nationale ufravigelige forbrugerbeskyttelsesregler, har direkte virkninger for det indre markeds funktion i forhold til transaktioner mellem erhvervsdrivende og forbrugere. I medfør af artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 (3) gælder det, at når en erhvervsdrivende retter sin virksomhed mod forbrugere i en anden medlemsstat, vil forbrugerbeskyttelsesbestemmelser i det land, hvor forbrugeren har sædvanligt opholdssted, som sikrer et højere beskyttelsesniveau, og som i henhold til loven ikke kan fraviges ved aftale, finde anvendelse, også selvom parterne har aftalt et andet lovvalg. Erhvervsdrivende skal derfor i forvejen vide, om loven i det land, hvor forbrugeren har sædvanligt opholdssted, giver en højere beskyttelse, og sikre sig, at deres aftale opfylder disse krav. I relation til e-handel gælder det endvidere, at virksomhedernes websites skal tilpasses, så det fremgår, at ufravigelige krav i gældende udenlandsk lov om forbrugeraftaler medfører yderligere omkostninger. Den nuværende harmonisering af forbrugerret på EU-plan har medført en vis tilnærmelse på nogle områder. Forskellene mellem gældende lov i medlemsstaterne er imidlertid fortsat væsentlige; den nuværende harmonisering giver medlemsstaterne stor frihed til at vælge, hvordan EU-lovgivningens krav skal opfyldes, og hvilket forbrugerbeskyttelsesniveau der skal indføres.

(4) De aftaleretlige hindringer, der afholder erhvervsdrivende fra i fuldt omfang at udnytte det indre markeds potentiale, skader også forbrugerne. Mindre handel på tværs af landegrænserne resulterer i mindre import og mindre konkurrence. Forbrugerne kan blive stillet dårligere i form af et begrænset udbud af varer til højere priser, både fordi der er færre udenlandske erhvervsdrivende, der direkte udbyder deres varer og tjenesteydelser til dem, og indirekte som en følge af begrænsninger i handel på tværs af landegrænserne mellem erhvervsdrivende i grossistleddet. Handel på tværs af landegrænserne kan medføre betydelige økonomiske fordele i form af et større og bedre udbud, men mange forbrugere er også tøvende over for at handle i andre lande på grund af usikkerheden om deres rettigheder. Nogle af de vigtigste spørgsmål, som forbrugerne stiller sig, vedrører aftaleret, f.eks. om de er omfattet af tilstrækkelig beskyttelse, hvis de indkøbte varer viser sig at være defekte. Som følge heraf foretrækker mange forbrugere at handle i hjemlandet, selv om det betyder, at de har færre valgmuligheder og betaler højere priser.

(5) Forbrugere, som vil drage fordel af prisforskellene mellem medlemsstaterne, ved at købe hos en erhvervsdrivende i en anden medlemsstat, hindres ofte i at foretage et sådant køb, fordi den erhvervsdrivende nægter at sælge. E-handel har i betydelig grad bidraget til at lette søgningen efter tilbud og sammenligningen af priser og andre betingelser, uanset hvor den erhvervsdrivende er etableret, men ordrer fra udenlandske forbrugere afvises ofte af erhvervsdrivende, som ikke ønsker at handle på tværs af landegrænserne.

(6) Forskelle i medlemsstaternes aftaleret udgør derfor hindringer, der afskærer forbrugere og erhvervsdrivende fra at udnytte fordelene ved det indre marked. Disse aftaleretlige hindringer kunne nedbringes betydeligt, hvis aftaler kunne baseres på et ensartet aftaleretligt regelsæt, uanset hvor parterne er etableret. Et sådant ensartet aftaleretligt regelsæt bør dække hele aftalens varighed og således dække de områder, der er vigtigst, når der indgås aftaler. Det bør også omfatte fuldt ud harmoniserede bestemmelser om forbrugerbeskyttelse.

(7) Forskellene mellem medlemsstaternes aftaleret og følgerne for handel på tværs af landegrænserne begrænser ligeledes konkurrencen. Begrænset handel på tværs af landegrænserne betyder mindre konkurrence og således færre incitamenter for de erhvervsdrivende til at blive mere innovative og forbedre kvaliteten af deres produkter eller sænke priserne. Navnlig i små medlemsstater med et begrænset antal indenlandske konkurrenter kan en udenlandsk erhvervsdrivendes beslutning om at afholde sig fra at handle på disse markeder med henvisning til omkostninger og kompleksitet begrænse konkurrencen, hvilket i betydelig grad kan påvirke udvalg og prisniveau for de udbudte varer. Endvidere kan hindringer for handel på tværs af landegrænserne skade konkurrencen mellem små, mellemstore og større virksomheder. På grund af transaktionsomkostningernes betydelige vægt i forhold til omsætningen er det meget mere sandsynligt, at små og mellemstore virksomheder afstår fra at træde ind på et udenlandsk marked end en større konkurrent.

(8) Aftaleretlige hindringer afholder forbrugere og erhvervsdrivende fra i fuldt omfang at udnytte det indre markeds potentiale og er navnlig af betydning i forbindelse med fjernsalg, der bør være et af de mest håndgribelige resultater af det indre marked . Især er den digitale dimension af det indre marked ved at blive afgørende for både forbrugere og erhvervsdrivende, eftersom forbrugere i stigende grad foretager indkøb over internettet, og et stigende antal erhvervsdrivende sælger online. Da kommunikations- og informationsteknologien konstant udvikler sig og bliver mere tilgængelig, har internetsalg et meget højt vækstpotentiale. På baggrund heraf og for at overvinde disse sådanne aftaleretlige hindringer bør parterne have mulighed for at bestemme, at deres aftaler om fjernsalg, og navnlig aftaler indgået over internettet, reguleres af et ensartet aftaleretligt regelsæt med samme betydning og fortolkning i alle medlemsstater, en fælles EU-købelov. Den Denne fælles EU-købelov bør for fjernsalg og navnlig internethandel være et alternativ, der giver parterne flere valgmuligheder, og som kan bruges når som helst, den anses for at kunne være til nytte for at lette handel på tværs af landegrænserne og undgå transaktions- og alternativomkostninger samt andre aftaleretlige hindringer for handel på tværs af landegrænserne. Den bør kun danne udgangspunkt for et aftaleforhold, hvis parterne sammen beslutter det. [Ændring 1]

(9) Denne forordning indfører en fælles EU-købelov for aftaler om fjernsalg og navnlig aftaler over internettet . Den harmoniserer tilnærmer medlemsstaternes aftaleret ikke ved at kræve ændringer af den allerede gældende første nationale aftaleret aftaleretlige ordning , men ved i hver medlemsstats nationale ret at skabe endnu en aftaleretlig ordning for aftaler, der henhører under dens anvendelsesområde. Denne direkte anvendelige anden ordning bør være en integreret del af den retsorden, der gælder på medlemsstaternes område. Den fælles EU-købelov bør, for så vidt som dens anvendelsesområde tillader, og hvor parterne gyldigt har aftalt at anvende den, anvendes i stedet for den første nationale aftaleretlige ordning i den pågældende retsorden. Den bør være identisk i hele Unionen og bestå sideløbende med de allerede gældende nationale aftaleretlige regler. Den fælles EU-købelov bør finde anvendelse på frivillig basis, på grundlag af parternes udtrykkelige fælles overenskomst, for en grænseoverskridende aftale. [Ændring 2]

(10) Den fælles overenskomst om at anvende den fælles EU-købelov bør bygge på valgfrihed inden for rammerne af den respektive nationale lovgivning retsorden , som finder anvendelse er fastsat som gældende lov i medfør af forordning (EF) nr. 593/2008, eller hvad angår forpligtelserne til at give oplysninger inden aftalens indgåelse, i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 (4), eller andre relevante lovvalgsregler. Den fælles overenskomst om at anvende den fælles EU-købelov er resultatet af et valg mellem to forskellige ordninger inden for samme nationale retsorden. Dette valg er ikke og bør derfor ikke sidestilles eller sammenblandes med lovvalg forveksles med et valg mellem to nationale retsordener ifølge disse lovvalgsregler lovvalgsreglerne og berører ikke anvendelsen af disse. Denne forordning vil derfor ikke berøre allerede eksisterende lovvalgsregler , som f . eks. forordning (EF) nr. 593/2008. [Ændring 3]

(11) En fælles EU-købelov bør omfatte et fuldstændigt omfattende sæt af fuldt harmoniserede, ensartede ufravigelige forbrugerbeskyttelsesregler. I overensstemmelse med traktatens artikel 114, stk. 3, bør disse regler sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau for at styrke forbrugernes tillid til den fælles EU-købelov og således give forbrugerne et incitament til at indgå aftaler på tværs af landegrænserne på dette grundlag. Reglerne bør bevare eller forbedre det beskyttelsesniveau, som forbrugerne er omfattet af ifølge Unionens forbrugerlovgivning. Desuden bør vedtagelsen af denne forordning ikke udelukke revision af direktivet om forbrugerrettigheder, der har til formål at opnå en fuld harmonisering på højt niveau af forbrugerbeskyttelse i alle medlemsstaterne. [Ændring 4]

(11a) Definitionen af forbruger bør dække fysiske personer, der ikke handler som led i deres erhverv. I tilfælde af aftaler med dobbelt formål, hvor aftalen indgås dels som led i og dels ikke som led i den pågældende persons erhverv, og det erhvervsmæssige formål er så begrænset, at det ikke er fremherskende i forbindelse med aftalen, bør den pågældende person imidlertid ligeledes betragtes som en forbruger. For at fastslå, om en fysisk person helt eller delvis handler som led i sit erhverv som handlende, håndværker, industridrivende eller udøver af et liberalt erhverv, bør det tages i betragtning, hvordan personen optræder over for sin aftalepartner. [Ændring 5]

(12) Når parterne gyldigt har aftalt at anvende den fælles EU-købelov, bør de udelukkende anvende den fælles EU-købelov til at regulere spørgsmål, der falder ind under dens anvendelsesområde . Da den fælles EU-købelov indeholder et fuldstændigt omfattende sæt af fuldt harmoniserede, ensartede ufravigelige forbrugerbeskyttelsesregler, vil der ikke være forskelle mellem medlemsstaternes lovgivning på dette område, når parterne har valgt at anvende den fælles EU-købelov. Artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 593/2008, som omhandler det forhold, at forbrugerbeskyttelsesniveauet er forskelligt i medlemsstaterne, får derfor ikke praktisk betydning på de områder, der er omfattet af den fælles EU-købelov , eftersom det ville svare til en sammenligning mellem ufravigelige regler i to identiske alternative aftaleretlige systemer . [Ændring 6]

(13) Den fælles EU-købelov bør kunne anvendes på aftaler på tværs af landegrænserne, eftersom det er i den forbindelse, at forskellene mellem de nationale regler fører til kompleksitet og yderligere omkostninger og afskrækker parterne fra at indgå aftaleforhold , og at fjernsalg, navnlig internethandel, har et stort potentiale . I aftaler mellem erhvervsdrivende bør en aftales grænseoverskridende karakter vurderes på grundlag af parternes sædvanlige opholdssted. I aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere bør kriteriet om aftalens grænseoverskridende karakter være opfyldt, når enten den af forbrugeren angivne almindelige adresse, adressen for levering af varen eller den af forbrugeren angivne faktureringsadresse er beliggende i en anden medlemsstat end den, hvor den erhvervsdrivende har sædvanligt opholdssted. [Ændring 7]

(14) Anvendelsen af den fælles EU-købelov bør ikke begrænses til handel på tværs af landegrænserne, der kun involverer medlemsstater, men bør også kunne anvendes til at fremme samhandelen mellem medlemsstater og tredjelande. Når der er involveret forbrugere fra tredjelande, bør den fælles overenskomst om at anvende den fælles EU-købelov, som for dem betyder valg af en udenlandsk lov, omfattes af de gældende lovvalgsregler.

(15) Erhvervsdrivende, der både udfører transaktioner på hjemmemarkedet og transaktioner på tværs af grænserne, kan også finde det nyttigt at kunne anvende en standardkontrakt for alle deres transaktioner. Medlemsstaterne bør derfor frit kunne beslutte at anvende den fælles EU-købelov i en rent national sammenhæng.

(16) Den fælles EU-købelov bør bl.a. kunne anvendes ved aftaler om salg af løsøre, herunder når varerne skal fremstilles eller produceres, da det er den aftaletype, som har det største potentiale til at bidrage til vækst i handel på tværs af landegrænserne, navnlig inden for e-handel.

(17) For at afspejle den digitale økonomis stigende betydning bør anvendelsesområdet for den fælles EU-købelov også dække aftaler om levering af digitalt indhold. Overførslen af digitalt indhold med henblik på lagring, behandling eller adgang og gentagen brug, som f.eks. downloading af musik, har været hastigt stigende og har stort potentiale for yderligere vækst, men området er fortsat præget af en betydelig retlig opsplitning og usikkerhed. Den fælles EU-købelov bør derfor dække levering af digitalt indhold, uanset om indholdet leveres på et fysisk medium.

(17a) Cloud computing er i hastig udvikling og har et stort vækstpotentiale. Den fælles EU-købelov giver et sammenhængende sæt af regler, der er tilpasset fjernlevering, og navnlig levering af digitalt indhold og relaterede tjenesteydelser over internettet. Det bør være muligt også at anvende disse regler, når digitalt indhold eller relaterede tjenesteydelser leveres ved hjælp af cloud computing, især når digitalt indhold kan downloades fra sælgers sky eller midlertidigt lagres i tjenesteyderens sky. [Ændring 8]

(18) Ofte leveres digitalt indhold ikke mod betaling, men i kombination med varer eller tjenesteydelser, der betales for, og der indgår ikke-økonomiske aspekter, som f.eks. at give adgang til personoplysninger, eller leveres gratis i forbindelse med en markedsføringsstrategi baseret på en formodning om, at forbrugeren vil købe yderligere eller et mere sofistikeret digitalt indhold senere. I betragtning af denne særlige markedsstruktur og det forhold, at defekt digitalt indhold kan skade forbrugernes økonomiske interesser, bør muligheden for at anvende den fælles EU-købelov ikke afhænge af, om der faktisk betales for det omhandlede specifikke digitale indhold. I sådanne tilfælde bør køberens misligholdelsesbeføjelser dog være begrænset til skadeserstatning. På den anden side bør køberen kunne anvende enhver anden misligholdelsesbeføjelse, bortset fra afslag i prisen, selv om køberen ikke er forpligtet til at betale for levering af digitalt indhold, forudsat at køberens modydelse, f.eks. tilvejebringelse af personoplysninger eller andet af kommerciel værdi for leverandøren, kan sidestilles med betaling, da det digitale indhold i så fald rent faktisk ikke er leveret gratis. [Ændring 9]

(19) For at den fælles EU-købelov kan skabe størst mulig merværdi bør dens materielle anvendelsesområde også omfatte visse tjenesteydelser, der leveres af sælger, som er direkte eller tæt knyttet til specifikke varer eller specifikt digitalt indhold, der leveres på grundlag af den fælles EU-købelov, og som i praksis ofte samtidig kombineres i samme eller en dertil knyttet aftale, typisk reparation, vedligeholdelse eller installation af varer eller digitalt indhold eller midlertidig lagring af digitalt indhold i udbyderens sky . [Ændring 10]

(19a) Den fælles EU-købelov kan også anvendes på en aftale, som er knyttet til en anden aftale mellem de samme parter, der ikke er en købsaftale, en aftale om levering af digitalt indhold eller en aftale om en relateret tjenesteydelse. Den tilknyttede aftale reguleres af den respektive nationale lovgivning, som finder anvendelse i henhold til de relevante lovvalgsregler. Den fælles EU-købelov kan også anvendes på aftaler, der omfatter andre elementer end salg af varer, levering af digitalt indhold eller levering af relaterede tjenesteydelser, forudsat at disse andre elementer er delelige, og at prisen kan henføres til de forskellige elementer. [Ændring 11]

(20) Den fælles EU-købelov bør ikke dække tilknyttede aftaler, hvorved køber erhverver varer eller får leveret en tjeneste fra tredjemand. Det ville være uhensigtsmæssigt, da tredjemand ikke indgår i de kontraherende parters aftale om at anvende reglerne i den fælles EU-købelov. En tilknyttet kontrakt med tredjemand bør reguleres af den respektive nationale lovgivning, som finder anvendelse i henhold til forordning (EF) nr. 593/2008 og forordning (EF) nr. 864/2007, eller andre relevante lovvalgsregler.

(21) For på en målrettet og proportionel måde at løse de eksisterende problemer for det indre marked og konkurrencen bør det personelle anvendelsesområde for den fælles EU-købelov tage sigte på personer, der i dag afholder sig fra at handle i udlandet på grund af forskellene mellem de nationale aftaleretlige systemer med de deraf følgende skadelige følger for handelen på tværs af landegrænserne. Den bør derfor dække alle transaktioner mellem erhvervsdrivende og forbrugere og aftaler mellem erhvervsdrivende, når mindst en af parterne tilhører kategorien små og mellemstore virksomheder i henhold til Kommissionens henstilling 2003/361/EF (5). Dette bør dog ikke berøre medlemsstaternes mulighed for at vedtage lovgivning, der gør det muligt at anvende den fælles EU-købelov på aftaler mellem erhvervsdrivende, som ikke tilhører kategorien små og mellemstore virksomheder. Under alle omstændigheder har de erhvervsdrivende fuld aftalefrihed i deres handel med andre erhvervsdrivende, og de tilskyndes til at lade sig inspirere af den fælles EU-købelov ved affattelsen af deres aftalevilkår.

(22) For at anvende den fælles EU-købelov skal parterne i en aftale skal være enige om, at den fælles EU-købelov skal finde anvendelse. En sådan overenskomst bør være underkastet strenge krav i transaktioner mellem erhvervsdrivende og forbrugere. Da det i praksis i de fleste tilfælde vil være den erhvervsdrivende, som foreslår at anvende den fælles EU-købelov, skal forbrugerne være fuldt ud indforstået med, at de accepterer at anvende regler, som er anderledes end reglerne i deres egen gældende nationale lovgivning. Derfor bør forbrugerens samtykke til at anvende den fælles EU-købelov kun kunne påberåbes, hvis det foreligger i form af en udtrykkelig og separat erklæring i forhold til viljestilkendegivelsen om at indgå aftalen. Det bør derfor ikke være muligt at foreslå anvendelse af den fælles EU-købelov som en bestemmelse i den aftale, der skal indgås, og slet ikke som den erhvervsdrivendes generelle aftalevilkår. Den erhvervsdrivende bør bekræfte den fælles overenskomst om at anvende den fælles EU-købelov på et varigt medium. [Ændring 12]

(23) Ud over at være et bevidst valg bør forbrugerens samtykke til at anvende den fælles EU-købelov også være et informeret valg. Den erhvervsdrivende bør derfor ikke blot henlede forbrugerens opmærksomhed på anvendelsen af den fælles EU-købelov, men også oplyse om dens karakteristika. For at gøre denne opgave lettere for de erhvervsdrivende og således undgå unødvendige administrative byrder og for at sikre et ensartet niveau og en ensartet kvalitet for de oplysninger, der formidles til forbrugerne, bør de erhvervsdrivende give forbrugerne den standardmeddelelse, der er foreskrevet i forordningen, og som findes på alle Unionens officielle sprog. Når det ikke er muligt at give forbrugeren denne standardmeddelelse, f.eks. i forbindelse med en telefonsamtale, og når den erhvervsdrivende har undladt at give standardmeddelelsen, bør aftalen om at anvende den fælles EU-købelov ikke være bindende for forbrugeren, før forbrugeren har modtaget standardmeddelelsen sammen med en bekræftelse af det aftalte og efterfølgende har givet sit samtykke.

(23a) Når parternes aftale om at anvende den fælles EU-købelov er ugyldig, eller hvis kravene om at give standardmeddelelsen ikke er opfyldt, bør spørgsmålene om, hvorvidt en aftale er indgået og på hvilke vilkår, fastsættes af den respektive nationale lovgivning, der finder anvendelse i henhold til de relevante lovvalgsregler. [Ændring 13]

(24) For at undgå en selektiv anvendelse af visse aspekter i den fælles EU-købelov, som kunne forstyrre balancen mellem parternes rettigheder og forpligtelser og påvirke forbrugerbeskyttelsen i negativ retning, bør valget omfatte hele den fælles EU-købelov og ikke kun dele deraf.

(25) I de tilfælde, hvor De Forenede Nationers konvention om aftaler om internationale køb skulle have været anvendt på en given aftale, bør valget af den fælles EU-købelov medføre en overenskomst mellem de kontraherende parter om at udelukke denne konvention.

(26) Bestemmelserne i den fælles EU-købelov bør omfatte sådanne aftaleretlige spørgsmål, som er af praktisk relevans under hele varigheden af de aftaletyper, som falder ind under det materielle og personelle anvendelsesområde, navnlig aftaler indgået på nettet. Ud over parternes rettigheder og forpligtelser og misligholdelsesbeføjelser bør den fælles EU-købelov derfor indeholde bestemmelser om forpligtelser til at afgive oplysninger inden indgåelse af en aftale, under indgåelse af aftalen, herunder de formelle krav, fortrydelsesret, ophævelse som følge af vildfarelse, svig eller uretmæssig udnyttelse og følgerne af en sådan ophævelse, fortolkning, aftalens indhold og virkninger, vurdering og virkninger af urimelige aftalevilkår, genoprettelse, hvor en part ikke er bundet af aftalen, eller aftalen bringes til ophør, samt forældelse og tab af rettigheder. Den fælles EU-købelov bør fastslå, hvilke sanktionsmuligheder der er i tilfælde af misligholdelse af de forpligtelser og rettigheder, der følger af dens anvendelse.

(27) Alle spørgsmål af aftalemæssig eller ikke-aftalemæssig karakter, som ikke behandles i den fælles EU-købelov, reguleres af de allerede gældende nationale bestemmelser ud over den fælles EU-købelov, der finder anvendelse i henhold til forordning (EF) nr. 593/2008 og forordning (EF) nr. 864/2007 eller andre relevante lovvalgsregler. Det drejer sig om status som juridisk person, en aftales ugyldighed som følge af manglende retsevne, ulovlig eller amoralsk handlemåde , medmindre grundene til den ulovlige eller amoralske handlemåde behandles i den fælles EU-købelov , bestemmelse af aftalens sprog, spørgsmål om forskelsbehandling, repræsentation, antal skyldnere og fordringshavere, debitor- og kreditorskifte, herunder overdragelse, modregning og fusion, ejendomsret, herunder overdragelse af ejerskab, intellektuel ejendomsret, og erstatningsret. Endvidere falder samt spørgsmålet om, hvorvidt parallelle krav om erstatning i henhold til kontrakt og erstatning uden for kontrakt kan rejses sammen, uden for den fælles EU-købelovs anvendelsesområde. Af hensyn til klarheden og retssikkerheden bør den fælles EU-købelov tydeligt henvise til de anliggender, der er omfattet af den, og dem, der ikke er. [Ændring 14]

(27a) Den urimelige handelspraksis, der er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (6) , vil være omfattet af den fælles EU-købelov, i det omfang denne praksis overlapper med bestemmelser om aftaleret, herunder især dem, der vedrører urimelig handelspraksis, der kan føre til ophævelse af en aftale som følge af vildfarelse, svig, trusler eller uretmæssig udnyttelse eller til misligholdelsesbeføjelser som følge af tilsidesættelse af oplysningspligten. Andre former for urimelig handelspraksis end dem, der overlapper med bestemmelser om aftaleret, bør falde uden for den fælles EU-købelovs anvendelsesområde. [Ændring 15]

(28) Den fælles EU-købelov bør ikke regulere anliggender uden for det aftaleretlige område. Forordningen bør ikke berøre EU-lovgivning eller national lovgivning vedrørende disse anliggender. F.eks. bør oplysningspligt, som pålægges for at beskytte sundhed og sikkerhed eller af miljøårsager, falde uden for anvendelsesområdet for den fælles EU-købelov. Forordningen bør endvidere ikke berøre de oplysningskrav, der gælder ifølge Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF (7).

(29) Når parterne gyldigt har aftalt at anvende den fælles EU-købelov, bør de udelukkende anvende den fælles EU-købelov til at regulere spørgsmål, der falder ind under dens anvendelsesområde. Reglerne i den fælles EU-købelov bør fortolkes selvstændigt i overensstemmelse med de veletablerede principper for fortolkning af EU-lovgivning. Spørgsmål, der falder ind under den fælles EU-købelovs anvendelsesområde, men som ikke udtrykkeligt er reguleret i den, bør udelukkende afgøres ved fortolkning af dens regler, uden hensyn til anden ret. Den fælles EU-købelov bør fortolkes på grundlag af dens grundlæggende principper og mål og alle dens bestemmelser. [Ændring 16]

(30) Den fælles EU-købelov bør bygge på princippet om aftalefrihed. Partsautonomien bør kun begrænses i det nødvendige omfang, og når det er absolut nødvendigt, navnlig af hensyn til forbrugerbeskyttelsen. Når en sådan nødvendighed foreligger, bør det klart anføres, at de omhandlede regler er ufravigelige.

(31) Princippet Det generelle princip om god tro og redelig handlemåde bør være vejledende for parternes samarbejde. Da nogle regler specifikt omhandler det generelle princip om god tro og redelig handlemåde, bør de have forrang for det generelle princip. Det generelle princip bør derfor ikke anvendes som et middel til at ændre parternes specifikke rettigheder og forpligtelser som fastsat i de specifikke regler. De konkrete krav, der følger af princippet det generelle princip om god tro og redelig handlemåde, bør bl.a. baseres på parternes relative ekspertiseniveau og bør derfor komme til udtryk på forskellig vis i transaktioner mellem erhvervsdrivende og forbrugere og transaktioner mellem erhvervsdrivende. I transaktioner mellem erhvervsdrivende bør god handelspraksis i den specifikke sektor være en relevant faktor i den forbindelse. Det generelle princip om god tro og redelig handlemåde bør udgøre en adfærdsnorm, der sikrer et ærligt, gennemsigtigt og fair forhold. Selv om princippet afskærer en part fra at udnytte eller påberåbe sig en rettighed, en beføjelse eller en indsigelse, som parten ellers ville have haft, bør princippet som sådan ikke give anledning til en generelt ret til erstatning. Bestemmelser i den fælles EU-købelov, som er specifikke udtryk for det generelle princip om god tro og redelig handlemåde, f.eks. ophævelse som følge af svig eller manglende opfyldelse af en forpligtelse, der implicit fremgår af kontrakten, kan give anledning til en ret til erstatning, dog kun i meget særlige tilfælde. [Ændring 17]

(32) Den fælles EU-købelov bør tage sigte på at bevare en gyldig aftale, når det er muligt og hensigtsmæssigt i betragtning af parternes fælles legitime interesser.

(33) Den fælles EU-købelov bør indeholde velafbalancerede løsninger, der tager højde for parternes legitime interesser, når det drejer sig om at bestemme og anvende de misligholdelsesbeføjelser, der gælder i tilfælde af misligholdelse af aftalen. I aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere bør misligholdelsesbeføjelserne afspejle det forhold, at mangler ved varer, digitalt indhold eller tjenesteydelser er omfattet af den erhvervsdrivendes ansvar.

(34) For at fremme retssikkerheden ved at gøre EU-Domstolens og de nationale retsinstansers afgørelser om fortolkning af den fælles EU-købelov eller andre bestemmelser i denne forordning tilgængelig for offentligheden bør Kommissionen oprette en database med de relevante endelige afgørelser. Med henblik herpå bør medlemsstaterne sikre, at Kommissionen hurtigt får meddelelse om sådanne nationale afgørelser. Der bør oprettes en database, der er let tilgængelig, fuldt systematiseret og let at søge i. Med henblik på at overvinde problemerne i forbindelse med forskellige tilgange til domme inden for Unionen og for at databasen kan fungere effektivt og økonomisk, bør domme meddeles på grundlag af en standardformular til brug for sammendrag af dommen, der skal vedlægges dommen. Sammendraget bør være kortfattet og således let tilgængeligt. Det bør opdeles i fem dele, som indeholder de vigtigste elementer i den dom, der videreformidles, nemlig: sagens genstand og den relevante artikel i den fælles EU-købelov, et kort resumé af de faktiske omstændigheder, et kort resumé af de vigtigste argumenter, selve afgørelsen og begrundelsen for afgørelsen med tydelig angivelse af, hvilke principielle spørgsmål, der blev taget stilling til. [Ændring 18]

(34a) Bemærkninger til den fælles EU-købelov kunne være et værdifuldt redskab, da de ville skabe klarhed og vejledning om loven. Sådanne bemærkninger bør indeholde en klar og omfattende udlægning af artiklerne i den fælles EU-købelov tillige med, hvor det er relevant, en redegørelse for de politiske valg, der ligger til grund for visse artikler. En klar redegørelse for sådanne valg vil sætte domstolene i EU-medlemsstaterne i stand til at fortolke og anvende den fælles EU-købelov korrekt samt sætte dem i stand til at lukke eventuelle huller. Bemærkningerne ville som sådan lette udviklingen af en konsekvent og ensartet anvendelse af den fælles EU-købelov. Kommissionen bør undersøge mulighederne for at få udarbejdet sådanne bemærkninger. [Ændring 19]

(34b) En yderligere hindring for grænseoverskridende handel er den manglende adgang til effektive og billige klageordninger. Derfor bør en forbruger og en erhvervsdrivende, der indgår en aftale på grundlag af den fælles EU-købelov, overveje at forelægge tvister, der opstår som følge af denne aftale, for en eksisterende alternativ tvistbilæggelsesinstans som defineret i artikel 4, stk. 1, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/11/EU (8) . Dette bør på ingen måde berøre parternes mulighed for at anlægge søgsmål ved de kompetente domstole uden først at anvende alternativ tvistbilæggelse. [Ændring 20]

(34c) For at bidrage til at gøre det lettere at bruge den fælles EU-købelov bør Kommissionen arbejde hen imod udviklingen af europæiske standardiserede aftalevilkår og i det arbejde bistås af en arbejdsgruppe hovedsageligt bestående af grupper, der repræsenterer forbrugere og erhvervsdrivende og støttes af teoretikere og praktikere. Sådanne standardiserede aftalevilkår kunne med fordel supplere bestemmelserne i den fælles købelov, når de beskriver de specifikke forhold i en bestemt aftale, og tage hensyn til de særlige forhold i relevante kommercielle sektorer. De bør imødekomme interessenternes behov og tage ved lære af de første praktiske erfaringer med anvendelsen af den fælles EU-købelov. De standardiserede aftalevilkår bør stilles til rådighed for offentligheden, da de vil give en merværdi til erhvervsdrivende, der vælger at indgå grænseoverskridende aftaler ved hjælp af den fælles EU-købelov. For at disse standardiserede aftalevilkår effektivt kan ledsage den fælles EU-købelov, bør Kommissionens arbejde indledes hurtigst muligt. [Ændring 21]

(35) Den fælles EU-købelov og denne forordnings øvrige bestemmelser bør også revideres efter fem års anvendelse. Denne revision bør bl.a. tage hensyn til, om der er behov for at medtage yderligere at udvide anvendelsesområdet for aftaler mellem erhvervsdrivende, og til bestemmelser om klausuler om ejendomsforbehold, markedsudviklingen og den teknologiske udvikling med hensyn til digitalt indhold samt til den fremtidige udvikling i gældende EU-ret. Der bør endvidere tages særlig hensyn til, hvorvidt begrænsningen til aftaler om fjernsalg og navnlig aftaler over internettet fortsat er hensigtsmæssig, eller hvorvidt det er muligt med et bredere anvendelsesområde, der omfatter aftaler indgået på fast forretningssted. [Ændring 22]

(36) Da forordningens mål, nemlig at forbedre betingelserne for det indre markeds funktion ved at stille et ensartet sæt af aftaleretlige regler til rådighed, som kan bruges ved handel på tværs af grænserne i hele Unionen, ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor bedre kan gennemføres på EU-plan, kan Unionen vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

(37) Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder anerkender, særlig artikel 16, 38 og 47 —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

Indholdsfortegnelse (*1)

[Ændring 23]

Afsnit I

Almindelige bestemmelser [Ændring 24]

Del - 1 Anvendelse af loven [Ændring 25]

Artikel 1

Formål og genstand

1. Formålet med denne forordning er at forbedre betingelserne for det indre markeds oprettelse og funktion ved i hver enkelt medlemsstats retsorden at stille det ensartede sæt aftaleretlige regler i afsnit II (herefter »den fælles EU-købelov«) til rådighed. Reglerne kan bruges ved handel på tværs af landegrænserne til salg af varer, levering af digitalt indhold og levering af relaterede tjenesteydelser, der gennemføres som fjernhandel, navnlig over internettet, når parterne i en aftale er enige om det. [Ændring 26]

2. Forordningen gør det muligt for de erhvervsdrivende , navnlig små og mellemstore virksomheder (SME’er), at lægge et fælles regelsæt til grund og anvende de samme aftalevilkår i al deres handel på tværs af landegrænserne, så unødvendige omkostninger begrænses, og der gives en høj grad af retssikkerhed. [Ændring 27]

3. Med hensyn til aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere indeholder forordningen et omfattende regelsæt om forbrugerbeskyttelse, der skal sikre et højt beskyttelsesniveau for forbrugerne, fremme forbrugernes tillid til det indre marked og tilskynde forbrugerne til at foretage indkøb på tværs af landegrænserne.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

a) »aftale«: en kontrakt indgået med den hensigt at skabe forpligtelser eller andre retsvirkninger

b) »god tro og redelig handlemåde«: en adfærdsnorm, der er kendetegnet ved ærlighed, åbenhed og omsorg for de interesser, den anden part i den pågældende handel eller det pågældende forhold har [Ændring 28]

c) »tab«: økonomisk skade og ikke-økonomisk skade i form af svie og smerte, men ikke andre former for ikke-økonomisk skade, såsom forringelse af livskvalitet og tab af uforstyrret nydelse [Ændring 29]

d) »standardvilkår i aftalen«: aftalevilkår, der er blevet affattet på forhånd med henblik på en række handler med forskellige parter, og der ikke er individuelt forhandlet af parterne i betydningen i artikel 7 i den fælles EU-købelov [Ændring 30]

e) »erhvervsdrivende«: enhver fysisk person eller enhver juridisk person, uanset om denne er privat eller offentligt ejet, der handler som led i sin virksomhed som handlende, håndværker, industridrivende eller udøver af et liberalt erhverv i forbindelse med aftaler [Ændring 31]

f) »forbruger«: enhver fysisk person, der handler, uden at det er som led i den pågældendes virksomhed som handlende, håndværker, industridrivende eller udøver af et liberalt erhverv ; hvor aftalen indgås dels som led i og dels ikke som led i den pågældende persons erhverv, og det erhvervsmæssige formål er så begrænset, at det ikke er fremherskende i forbindelse med aftalen, bør den pågældende person imidlertid ligeledes betragtes som en forbruger [Ændring 32]

fa) »tjenesteyder«: en sælger af varer eller en leverandør af digitalt indhold, der påtager sig at levere en tjenesteydelse, der relaterer sig til de pågældende varer eller det pågældende digitale indhold, til en kunde [Ændring 33]

fb) »kunde«: en køber af en relateret tjenesteydelse [Ændring 34]

fc) »fordringshaver«: den, som har ret til, at en anden, skyldneren, opfylder en betalingsforpligtelse eller en anden form for forpligtelse [Ændring 35]

fd) »skyldner«: den, som der påhviler en betalingsforpligtelse eller en anden form for forpligtelse over for den anden part, fordringshaveren [Ændring 36]

fe) »god tro og redelig handlemåde«: en adfærdsnorm, der er kendetegnet ved ærlighed, åbenhed og, for så vidt som det er passende, rimelig omsorg for de interesser, den anden part i den pågældende handel eller det pågældende forhold har [Ændring 37]

ff) »standardvilkår i aftalen«: aftalevilkår, der er blevet affattet på forhånd med henblik på en række handler med forskellige parter, og som ikke er individuelt forhandlet af parterne i den forstand, som er beskrevet i artikel 7 i den fælles EU-købelov [Ændring 38]

fg) »tab«: økonomisk skade og ikke-økonomisk skade i form af svie og smerte, men ikke andre former for ikke-økonomisk skade, såsom forringelse af livskvalitet og tab af uforstyrret nydelse [Ændring 39]

g) »erstatning«: en sum penge, som en person kan have krav på til dækning af tab, personskade eller anden skade

ga) »ufravigelig regel«: en bestemmelse, med hensyn til hvilken parterne ikke kan aftale, at den ikke skal finde anvendelse, eller at der skal gøres undtagelse fra den, eller at dens retsvirkninger skal ændres [Ændring 40]

gb) »forpligtelse«: en pligt til opfyldelse, som den ene part i et retsforhold har over for den anden, og som den anden part har ret til at få håndhævet [Ændring 41]

gc) »udtrykkelig«: den egenskab ved en erklæring/aftale, at den er afgivet/indgået separat fra andre erklæringer eller aftaler, og at den afgives/indgås ved en aktiv og utvetydig adfærd, herunder ved at afkrydse en rubrik eller aktivere en knap eller en tilsvarende funktion [Ændring 42]

h) »vare«: enhver løsøregenstand; det omfatter ikke: i) elektricitet og naturgas ii) vand og andre typer gas, medmindre det udbydes til salg i et afgrænset volumen eller en bestemt mængde

i) »pris«: penge, der skal betales som vederlag for salg af varer eller levering af digitalt indhold eller for en relateret tjenesteydelse

j) »digitalt indhold«: data, der er produceret og leveret i digital form, uanset om det sker i henhold til køberens specifikationer, herunder digitalt video-, lyd-, billed- eller tekstindhold, digitale spil, software og digitalt indhold, der gør det muligt at foretage en personlig tilpasning af eksisterende hardware eller software; det omfatter ikke: i) finansielle tjenesteydelser, herunder online-bankforretninger ii) juridisk og finansiel rådgivning, der gives i elektronisk form iii) elektroniske sundhedsydelser iv) elektroniske kommunikationstjenester og -netværk og tilhørende faciliteter og tjenesteydelser v) hasardspil vi) forbrugernes skabelse af nyt digitalt indhold og ændring af eksisterende digitalt indhold eller anden interaktion med det, andre brugere har skabt

k) »købsaftale«: enhver aftale, hvorved en erhvervsdrivende (»sælgeren«) overdrager eller påtager sig at overdrage ejendomsretten af en vare til en anden person (»køberen«), og køberen betaler eller påtager sig at betale prisen herfor; det omfatter aftaler om levering af varer, der skal tilvirkes eller fremstilles, men ikke aftaler om køb på tvangsauktion eller køb, der på anden måde indebærer udøvelse af offentlig myndighed

l) »aftale om forbrugerkøb«: en købsaftale, hvor sælgeren er en erhversdrivende, og køberen er en forbruger

m) »relateret tjenesteydelse«: en tjenesteydelse vedrørende varer eller digitalt indhold, såsom oplagring eller anden behandling, herunder installation, vedligeholdelse, eller reparation eller anden behandling, som sælgeren af varen eller leverandøren af det digitale indhold skal udføre i henhold til købsaftalen, aftalen om levering af digitalt indhold eller en særskilt aftale om en relateret tjenesteydelse, der er indgået samtidig med købsaftalen eller aftalen om levering af det digitale indhold , eller der er omhandlet, selv om det kun er som en mulighed, i købsaftalen eller aftalen om levering af det digitale indhold ; det omfatter ikke: [Ændring 44] i) transportydelser ii) uddannelsesydelser [Ændring 45] iii) hjælpetjenester i forbindelse med telekommunikation og iv) finansielle tjenesteydelser , herunder betalingstjenester og udstedelse af elektroniske penge og enhver form for forsikring, uanset om det drejer sig om varer, digitalt indhold eller andet [Ændring 46]

n) »tjenesteyder«: en sælger af varer eller en leverandør af digitalt indhold, der påtager sig at levere en tjenesteydelse, der relaterer sig til de pågældende varer eller det pågældende digitale indhold, til en kunde [Ændring 47]

o) »kunde«: en køber af en relateret tjenesteydelse [Ændring 48]

p) »aftale om fjernsalg«: en aftale, der indgås mellem en erhvervsdrivende og en forbruger eller en anden erhvervsdrivende som led i en organiseret fjernsalgsordning, uden at både forbrugeren eller den anden erhvervsdrivende og den erhvervsdrivende eller, hvis den erhvervsdrivende er en juridisk person, en fysisk person, der repræsenterer den erhvervsdrivende, samtidig er fysisk tilstede, idet der til og med tidspunktet for aftalens indgåelse udelukkende anvendes en eller flere former for fjernkommunikationsteknikker [Ændring 49]

q) »aftale indgået uden for fast forretningssted«: en aftale mellem en erhvervsdrivende og en forbruger i) der indgås, mens både forbrugeren og den erhvervsdrivende eller, hvis den erhvervsdrivende er en juridisk person, en fysisk person, der repræsenterer den erhvervsdrivende, samtidig er fysisk til stede, på et sted, som ikke er den erhvervsdrivendes faste forretningssted, eller som indgås på grundlag af et tilbud, som forbrugeren har afgivet under de samme omstændigheder, eller ii) der indgås på den erhvervsdrivendes faste forretningssted eller ved brug af en fjernkommunikationsteknik, umiddelbart efter at forbrugeren er blevet kontaktet personligt og individuelt på et sted, som ikke er den erhvervsdrivendes faste forretningssted, mens forbrugeren og den erhvervsdrivende eller, hvis den erhvervsdrivende er en juridisk person, en fysisk person, der repræsenterer den erhvervsdrivende, samtidig fysisk er til stede, eller iii) der indgås under en udflugt arrangeret af den erhvervsdrivende eller, hvis den erhvervsdrivende er en juridisk person, af en fysisk person, der repræsenterer den erhvervsdrivende, med det formål at præsentere og sælge varen, levere digitalt indhold eller relaterede tjenesteydelser til forbrugeren [Ændring 50]

r) »fast forretningssted«: i) ethvert ubevægeligt detailforretningssted, hvor den erhvervsdrivende fast udøver sin aktivitet, eller ii) ethvert bevægeligt detailforretningssted, hvor den erhvervsdrivende udøver sin aktivitet på sædvanligt grundlag [Ændring 51]

s) »handelsmæssig garanti«: enhver forpligtelse, som den erhvervsdrivende eller producenten en producent (»garantigiveren«) har påtaget sig over for forbrugeren, ud over de lovmæssige forpligtelser i henhold til artikel 106 i tilfælde af mangler, sin retlige forpligtelse til at levere en kontraktmæssig ydelse , til at tilbagebetale købesummen eller omlevere, reparere eller på anden måde afhjælpe mangler ved varen eller det digitale indhold, hvis den eller det ikke svarer til de specifikationer eller andre krav uden relation til mangler, som ethvert andet krav, der fremgår af garantierklæringen eller af de relevante reklamer , der var tilgængelige på tidspunktet for eller forud for aftalens indgåelse , og som ikke relaterer sig til ydelsens kontraktmæssighed [Ændring 52]

sa) »reparere«: i tilfælde af manglende overensstemmelse at bringe en vare eller digitalt indhold i overensstemmelse med aftalen [Ændring 53]

t) »varigt medium«: ethvert medium, som sætter en part i stand til at oplagre informationer rettet personligt til ham med mulighed for fremtidig anvendelse i en periode, som er passende med henblik på informationerne, og som gendanner de oplagrede informationer uændrede

u) »offentlig auktion«: en salgsmetode, hvor den erhvervsdrivende tilbyder varer eller digitalt indhold til forbrugeren, som selv er til stede under auktionen eller får mulighed herfor, gennem en gennemsigtig konkurrencebaseret budprocedure, som styres af en auktionsholder, og hvor den tilbudsgiver, hvis bud antages, er forpligtet til at købe varen eller det digitale indhold

v) »ufravigelig regel«: en bestemmelse, med hensyn til hvilken parterne ikke kan aftale, at den ikke skal finde anvendelse, eller at der skal gøres undtagelse fra den, eller at dens retsvirkninger skal ændres [Ændring 54]

w) »fordringshaver«: den, som har ret til, at en anden, skyldneren, opfylder en betalingsforpligtelse eller en anden form for forpligtelse [Ændring 55]

x) »skyldner«: den, som der påhviler en betalingsforpligtelse eller en anden form for forpligtelse over for den anden part, fordringshaveren [Ændring 56]

y) »forpligtelse«: en pligt til opfyldelse, som den ene part i et retsforhold har over for den anden. [Ændring 57]

ya) »uden vederlag«: uden de udgifter, som er nødvendige med henblik på at bringe varen i overensstemmelse med købsaftalen, herunder især forsendelses-, arbejds- og materialeudgifter. [Ændring 58]

Artikel 3

Valgfrihed med hensyn til den fælles EU-købelov

Parterne kan , såfremt betingelserne i artikel 8 og 9 er opfyldt, aftale, at den fælles EU-købelov skal gælde for aftaler, de indgår på tværs af landegrænserne om salg af varer eller levering af digitalt indhold eller om relaterede tjenesteydelser, inden for det territoriale, materielle og personelle anvendelsesområde, der er fastsat i artikel 4-7. [Ændring 59]

Artikel 4

Aftaler, der indgås på tværs af landegrænserne

1. Den fælles EU-købelov kan anvendes på aftaler om fjernsalg , der indgås på tværs af landegrænserne. [Ændring 60]

2. Ved anvendelsen af denne forordning er en aftale mellem erhvervsdrivende en aftale, der indgås på tværs af landegrænserne, hvis parterne har sædvanligt opholdssted i forskellige lande, hvoraf mindst det ene er en medlemsstat.

3. Ved anvendelsen af denne forordning er en aftale mellem en erhvervsdrivende og en forbruger en aftale, der indgås på tværs af landegrænserne, hvis

a) enten den adresse, forbrugeren har opgivet, adressen for levering af varen eller faktureringadressen er beliggende i et andet land end det, hvor den erhvervsdrivende har sædvanligt opholdssted, og

b) mindst et af disse lande er en medlemsstat

4. Ved anvendelsen af denne forordning har selskaber, foreninger og andre juridiskepersoner sædvanligt opholdssted der, hvor de har deres hovedkontor. En erhvervsdrivende, der er en fysisk person, har sædvanligt opholdssted der, hvor den pågældende har sin hovedvirksomhed.

5. Er aftalen indgået som led i driften af en erhvervsdrivendes filial, agentur eller en lignende virksomhed, anses det sted, hvor filialen, agenturet eller den lignende virksomhed er beliggende, for at være det sædvanlige opholdssted.

6. Det relevante tidspunkt for afgørelsen af, om en aftale er en aftale, der indgås på tværs af landegrænserne, er det tidspunkt, hvor det blev aftalt at anvende den fælles EU-købelov.

Artikel 5

Aftaler, som den fælles EU-købelov kan anvendes på

Den fælles EU-købelov kan anvendes på aftaler om fjernsalg, herunder aftaler over internettet, som er : [Ændring 61]

a) købsaftaler

b) aftaler om levering af digitalt indhold, som brugeren, uanset om det skal leveres på et fysisk medium eller ej ved brug af et andet middel , kan lagre, behandle eller få adgang til og genbruge, uanset om det digitale indhold skal leveres mod betaling af en pris eller mod ydelse af noget andet end betaling af en pris eller ikke skal leveres mod nogen anden form for modydelse. [Ændring 62]

c) aftaler om relaterede tjenesteydelser, uanset om der er aftalt en særskilt pris for den relaterede tjenesteydelse.

Artikel 6

Tilknyttede aftaler og aftaler med et blandet formål og aftaler i forbindelse med forbrugerkredit ikke omfattet [Ændring 63]

1. Den fælles EU-købelov kan ikke tillige anvendes på:

a) de tilfælde, hvor en aftale, der er reguleret af den fælles EU-købelov, er knyttet til en aftale, der ikke er en købsaftale, en aftale om levering af digitalt indhold eller en aftale om en relateret tjenesteydelse, eller

b) de tilfælde, hvor en aftale aftaler med et blandet formål, der vedrører andet end salg af varer, levering af digitalt indhold eller levering af relaterede tjenesteydelser i betydningen i artikel 5 , såfremt det andet eller de andre elementer kan identificeres, og der kan henføres en pris til det/dem . [Ændring 64]

1a. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra a), er den tilknyttede aftale underlagt den i øvrigt gældende lovgivning. [Ændring 65]

1b. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra a), og

a) når en af parterne i forbindelse med den aftale, der er reguleret af den fælles EU-købelov, udnytter en rettighed, beføjelse eller indsigelse, eller aftalen er ugyldig eller ikke bindende, fastsætter den nationale lovgivning, der finder anvendelse på den tilknyttede aftale, virkningerne på den tilknyttede aftale [Ændring 66]

b) når en af parterne i forbindelse med den tilknyttede aftale udnytter en rettighed, beføjelse eller indsigelse, eller aftalen er ugyldig eller ikke bindende i henhold til gældende national lovgivning, berøres parterne forpligtelser i henhold til den aftale, der er reguleret af den fælles EU-købelov, ikke, medmindre en af parterne ikke ville have indgået den aftale, der er reguleret af den fælles EU-købelov, hvis der ikke havde været en tilknyttet aftale, eller kun ville have indgået den på grundlæggende anderledes aftalevilkår, i hvilket tilfælde denne part har ret til at ophæve den aftale, der er reguleret af den fælles EU-købelov. [Ændring 67]

1c. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra b), anses de øvrige elementer i aftalen for at være blevet aftalt i en tilknyttet aftale. [Ændring 68]

2. Den fælles EU-købelov kan ikke anvendes på aftaler mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, når den erhvervsdrivende yder eller giver tilsagn om at yde forbrugeren kredit i form af henstand med betalingen, lån eller anden tilsvarende form for finansiel facilitet. Den fælles EU-købelov kan anvendes på aftaler mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, hvis der løbende leveres varer, digitalt indhold eller relaterede tjenesteydelser af samme art, og forbrugeren betaler for varerne, det digitale indhold eller de relaterede tjenesteydelser i rater, så længe de leveres. [Ændring 69]

Artikel 7

Aftalens parter

1. Den fælles EU-købelov kan kun anvendes, hvis sælgeren af varen eller leverandøren af det digitale indhold er en erhvervsdrivende. Når alle parterne i en aftale er erhvervsdrivende, kan den fælles EU-købelov anvendes, hvis mindst en af parterne er en lille eller mellemstor virksomhed.

2. I denne forordning forstås ved lille eller mellemstor virksomhed erhvervsdrivende, som

a) beskæftiger færre end 250 personer, og

b) har en årlig omsætning på højst 50 mio. EUR eller en samlet årlig balance på højst 43 mio. EUR, eller for små eller mellemstore virksomheder, der har sædvanligt opholdssted i en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, eller i et tredjeland, et tilsvarende beløb i den pågældende medlemsstats eller det pågældende tredjelands valuta. [Ændring 70]

Artikel 8

Aftale om anvendelse af den fælles EU-købelov

1. Det er en betingelse for anvendelse af den fælles EU-købelov, at parterne har aftalt dette. Det skal afgøres på grundlag af denne artikel, stk. 2 og 3, og artikel 9 samt de relevante bestemmelser i den fælles EU-købelov, om der foreligger en gyldig aftale herom.

2. I forholdet mellem en erhvervsdrivende og en forbruger er det kun gyldigt aftalt at anvende den fælles EU-købelov, hvis forbrugeren har samtykket heri i en udtrykkelig erklæring, der er adskilt fra erklæringen om enighed i at indgå selve aftalen , og hvis kravene i artikel 9 er opfyldt . Den erhvervsdrivende giver forbrugeren en bekræftelse af aftalen om at anvende den fælles EU-købelov på et varigt medium. [Ændring 71]

3. forholdet mellem en erhvervsdrivende og en forbruger kan den fælles EU-købelov ikke vælges delvis, men kun i sin helhed. I forholdet mellem erhvervsdrivende kan den fælles EU-købelov finde delvis anvendelse, forudsat at udelukkelse af de respektive bestemmelser ikke er forbudt heri. [Ændring 72]

Artikel 9

Standardmeddelelse i aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere

1. Ud over forpligtelserne i den fælles EU-købelov til at give oplysninger inden aftalens indgåelse skal den erhvervsdrivende i forhold mellem erhvervsdrivende og forbrugere, inden det aftales at anvende den fælles EU-købelov, henlede forbrugerens opmærksomhed på, at det er hensigten at anvende den fælles EU-købelov, ved på et iøjnefaldende sted at give forbrugeren meddelelsen i bilaget. Hvis aftalen om at anvende den fælles EU-købelov indgås telefonisk eller ved hjælp af andre midler, der ikke giver mulighed for at give forbrugeren meddelelsen, eller hvis den erhvervsdrivende har undladt at give forbrugeren meddelelsen, er forbrugeren ikke bundet af aftalen, før den pågældende har modtaget bekræftelsen i artikel 8, stk. 2, sammen med meddelelsen og siden udtrykkeligt har givet sit samtykke til anvendelsen af den fælles EU-købelov.

2. Hvis meddelelsen i stk. 1 gives i elektronisk form, skal den indeholde et hyperlink til den fælles EU-købelov; i alle andre tilfælde skal den indeholde en angivelse af en webside, hvorigennem der er gratis adgang til den fælles EU-købelov.

Artikel 10

Sanktioner for tilsidesættelse af særlige krav

Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om sanktioner for erhvervsdrivendes overtrædelse af kravene i artikel 8 og 9 i forhold til forbrugere og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre gennemførelsen heraf. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den … (*2) Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og meddeler snarest muligt senere ændringer.

Artikel 11

Konsekvenser af anvendelsen af den fælles EU-købelov

1. Når parterne gyldigt har aftalt at anvende den fælles EU-købelov på en aftale, er det kun den fælles EU-købelov, der gælder for de forhold, dens regler vedrører. For så vidt som der faktisk blev indgået en aftale, gælder den fælles EU-købelov også for opfyldelse af forpligtelserne til at give oplysninger inden aftalens indgåelse og for beføjelser ved den anden parts undladelse af at opfylde dem. , i stedet for de aftaleretlige regler, der i mangel af en sådan aftale ville finde anvendelse på aftalen inden for den retsorden, der fastsættes som gældende lov . [Ændring 73]

1a. Når parterne indleder forhandlinger eller på anden måde foretager forberedende skridt med henblik på indgåelse af en aftale med henvisning til den fælles EU-købelov, gælder den fælles EU-købelov også for opfyldelse af forpligtelserne til at give oplysninger inden aftalens indgåelse og for misligholdelsesbeføjelser ved den anden parts undladelse af at opfylde dem samt for andre anliggender, der er relevante før indgåelsen af en aftale.

Anvendelsen af den fælles EU-købelov i henhold til stk. 1, berører ikke den lov, der finder anvendelse i overensstemmelse med de relevante lovvalgsregler, såfremt den erhvervsdrivende tillige har henvist til andre lovsystemer. [Ændring 74]

Artikel 11a

Områder, der er omfattet af den fælles EU-købelov

1. Den fælles EU-købelov regulerer i sine bestemmelser følgende:

a) oplysningsforpligtelser forud for aftaleindgåelsen

b) indgåelse af en aftale, herunder formelle krav

c) fortrydelsesretten og dens følger

d) ophævelse af aftalen som følge af vildfarelse, svig eller uretmæssig udnyttelse og følgerne af en sådan ophævelse

e) fortolkning

f) indhold og retsvirkninger, bl.a. for så vidt angår den relevante aftale

g) vurdering og retsvirkninger af urimelige aftalevilkår

h) parternes rettigheder og forpligtelser

i) misligholdelsesbeføjelser

j) genoprettelse, hvor en part har ophævet eller opsagt eller ikke er bundet af aftalen

k) forældelse og tab af rettigheder

l) sanktionsmuligheder, der er til rådighed i tilfælde af misligholdelse af de forpligtelser og rettigheder, der følger af dens anvendelse. [Ændring 75]

2. Områder, der ikke er reguleret i den fælles EU-købelov, reguleres af de relevante nationale bestemmelser, der finder anvendelse i henhold til forordning (EF) nr. 593/2008 og forordning (EF) nr. 864/2007 eller andre relevante lovvalgsregler. Der er bl.a. tale om følgende områder:

a) retlig status

b) en aftales ugyldighed som følge af manglende retsevne eller ulovlig eller amoralsk handlemåde, medmindre grundene til den ulovlige eller amoralske handlemåde behandles i den fælles EU-købelov

c) bestemmelse af aftalens sprog

d) spørgsmål om forskelsbehandling

e) repræsentation

f) antal skyldnere og fordringshavere samt debitor- og kreditorskifte, herunder overdragelse

g) modregning og sammenlægning

h) om stiftelse, erhvervelse eller overdragelse af fast ejendom eller af rettigheder over fast ejendom

i) intellektuel ejendomsret og

j) erstatningsret samt spørgsmålet om, hvorvidt parallelle krav om hhv. erstatning i henhold til kontrakt og erstatning uden for kontrakt kan rejses sammen. [Ændring 76]

3. Denne artikel berører ikke de ufravigelige regler i en ikke-medlemsstat, der kan være gældende i henhold til de relevante lovvalgsregler. [Ændring 77]

Artikel 12

Oplysningsforpligtelser i henhold til tjenesteydelsesdirektivet

Denne forordning berører ikke de oplysningsforpligtelser, der er pålagt ved nationale love, som gennemfører bestemmelserne i direktiv 2006/123/EF, og som supplerer oplysningsforpligtelserne i den fælles EU-købelov.

Artikel 13

Medlemsstaternes valgmuligheder

En medlemsstat kan beslutte, at parterne kan aftale, at den fælles EU-købelov skal finde anvendelse på

a) aftaler, hvor de erhvervsdrivendes sædvanlige opholdssted eller, når aftalen indgås mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, den erhvervsdrivendes sædvanlige opholdssted, den adresse, forbrugeren har opgivet, adressen for levering af varen og faktureringadressen er beliggende i den pågældende medlemsstat, og/eller

b) aftaler, hvor alle parterne er erhvervsdrivende, men ingen af dem er en lille eller mellemstor virksomhed i betydningen i artikel 7, stk. 2.

Artikel 14

Meddelelse af domme om anvendelse af denne forordning

1. Medlemsstaterne sikrer, at endelige domme, som deres retsinstanser har afsagt om anvendelsen af reglerne i denne forordning, uden unødigt ophold meddeles Kommissionen.

2. Kommissionen opretter en ordning, der giver mulighed for at finde oplysninger om de i stk. 1 nævnte domme samt relevante domme fra Den Europæiske Unions Domstol. Der skal være offentlig adgang til ordningen. [Ændring 78]

Artikel 15

Revision

1. Senest [ fire år efter ikrafttrædelsen af denne forordning ] fremsender medlemsstaterne oplysninger til Kommissionen om anvendelsen af forordningen, særlig om, i hvilket omfang den fælles EU-købelov er blevet accepteret, om, i hvilket omfang dens bestemmelser har givet anledning til retstvister, og om status med hensyn til forskellene på beskyttelsesniveauet for forbrugerne i den fælles EU-købelov og i national ret. Oplysningerne skal indeholde en omfattende oversigt over retspraksis ved de nationale retsinstanser for fortolkningen af bestemmelserne i den fælles EU-købelov.

2. Senest [ fem år efter denne forordnings anvendelsesdato ] fremlægger Kommissionen en detaljeret rapport for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg, om hvordan forordningen fungerer, bl.a. under hensyntagen til, om der er behov for at udvide anvendelsesområdet for aftaler mellem erhvervsdrivende, og til markedsudviklingen og den teknologiske udvikling med hensyn til digitalt indhold samt til den fremtidige udvikling i gældende EU-ret. [Ændring 79]

Artikel 16

Ikrafttrædelse og anvendelse

1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende .

2. Den finder anvendelse fra [ 6 måneder efter dens ikrafttrædelse ].

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. [Ændring 80]

BILAG I

DEN FÆLLES EU-KØBELOV

INDHOLDSFORTEGNELSE

Del I Indledende bestemmelser 36

Kapitel 1 Almindelige principper og anvendelse 36

Afdeling 1 Almindelige principper 36

Afdeling 2 Anvendelse 36

Del II Indgåelse af en bindende aftale 42

Kapitel 2 Oplysninger forud for aftalens indgåelse 42

Afdeling 1 Oplysninger, som erhvervsdrivende skal give inden indgåelsen af aftaler med forbrugere 42

Afdeling 2 Oplysninger, som en erhvervsdrivende skal give inden indgåelsen af en aftale med en anden erhvervsdrivende 48

Afdeling 3 Aftaler, der indgås med elektroniske midler 48

Afdeling 4 Pligt til at sikre, at oplysningerne er rigtige 50

Afdeling 5 Den anden parts rettigheder ved tilsidesættelse af oplysningspligten 50

Kapitel 3 Indgåelse af aftaler 52

Kapitel 4 Fortrydelsesret ved aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted mellem erhvervsdrivende og forbrugere 56

Kapitel 5 Mangler ved samtykket 62

Del III Vurdering af aftalens indhold 65

Kapitel 6 Fortolkning 65

Kapitel 7 Indhold og retsvirkninger 67

Kapitel 8 Ubillige aftalevilkår 72

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 72

Afdeling 2 Ubillige aftalevilkår i aftaler mellem en erhvervsdrivende og en forbruger 72

Afdeling 3 Ubillige aftalevilkår i aftaler mellem erhvervsdrivende 76

Del IV Forpligtelser samt misligholdelsesbeføjelser for parter i en købsaftale eller en aftale om levering af digitalt indhold 78

Kapitel 9 Almindelige bestemmelser 78

Kapitel 10 Sælgerens forpligtelser 81

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 81

Afdeling 2 Resultater 81

Afdeling 3 Varens og det digitale indholds overensstemmelse med aftalen 84

Kapitel 11 Købers misligholdelsesbeføjelser 87

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 87

Afdeling 2 Sælgers afhjælpning 88

Afdeling 3 Krav om opfyldelse 89

Afdeling 4 Tilbageholdelse af opfyldelsen af køberens forpligtelser 90

Afdeling 5 Aftalens ophør 90

Afdeling 6 Afslag i prisen 92

Afdeling 7 Krav om undersøgelse og meddelelse ved aftaler mellem erhvervsdrivende 92

Kapitel 12 Køberens forpligtelser 94

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 94

Afdeling 2 Betaling af prisen 94

Afdeling 3 Modtagelse af levering 96

Kapitel 13 Sælgers misligholdelsesbeføjelser 98

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 98

Afdeling 2 Krav om opfyldelse 98

Afdeling 3 Tilbageholdelse af opfyldelsen af sælgerens forpligtelser 99

Afdeling 4 Aftalens ophør 99

Kapitel 14 Risikoens overgang 101

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 101

Afdeling 2 Risikoens overgang i aftaler om forbrugerkøb 101

Afdeling 3 Risikoens overgang i aftaler mellem erhvervsdrivende 102

Del V Forpligtelser og misligholdelsesbeføjelser for parterne i aftaler om relaterede tjenesteydelser 104

Kapitel 15 Parternes forpligtelser og misligholdelsesbeføjelser 104

Afdeling 1<?ais br?> Anvendelse af visse almindelige regler om købsaftaler

Afdeling 2 Tjenesteyderens forpligtelser 104

Afdeling 3 Kundens forpligtelser 106

Afdeling 4 Misligholdelsesbeføjelser 106

Del V Erstatning og renter 109

Kapitel 16 Erstatning og renter 109

Afdeling 1 Erstatning 109

Afdeling 2 Renter ved forsinket betaling: Almindelige bestemmelser 9 110

Afdeling 3 Erhvervsdrivendes forsinkelse med betalingen 111

Del VII Genoprettelse 114

Kapitel 17 Genoprettelse 114

Del VIII Forældelse 117

Kapitel 18 Forældelse 117

Afdeling 1 Almindelige bestemmelser 117

Afdeling 2 Forældelsesfrister og deres begyndelse 117

Afdeling 3 Forlængelse af forældelsesfrister 118

Afdeling 4 Fornyelse af forældelsesfrister 119

Afdeling 5 Forældelsens retsvirkninger 119

Afdeling 6 Ændring ved aftale 119

Tillæg 1 119

Tillæg 2 121

[Ændring 81]

Afsnit II

Bestemmelserne i den fælles EU-købelov [Ændring 82]

Del I

Indledende bestemmelser

Kapitel 1

Almindelige principper og anvendelse

Afdeling 1

Almindelige principper

Artikel 1

Aftalefrihed

1. Parterne kan frit indgå aftaler og bestemme indholdet heraf, medmindre gældende ufravigelige regler er til hinder herfor.

2. Parterne kan bestemme, at en hvilken som helst bestemmelse i den fælles EU-købelov ikke skal finde anvendelse, eller gøre undtagelse herfra eller ændre retsvirkningerne heraf, medmindre der er fastsat noget andet i disse bestemmelser.

Artikel 2

God tro og redelig handlemåde

1. Parterne har pligt til at handle i god tro og i overensstemmelse med redelig handlemåde.

2. Tilsidesættelse af denne forpligtelse kan medføre, at den part, der tilsidesætter den, afskæres fra at udnytte eller påberåbe sig en rettighed, en beføjelse eller en indsigelse, som parten ellers ville have haft, eller at parten ifalder erstatningsansvar for tab, der derved forvoldes den anden part men giver ikke direkte anledning til misligholdelsesbeføjelser . [Ændring 83]

3. Parterne kan ikke bestemme, at denne artikel ikke skal finde anvendelse, eller gøre undtagelse fra eller ændre dens retsvirkninger.

Artikel 3

Samarbejde

Parterne har pligt til at samarbejde med hinanden i det omfang, det kan forventes med henblik på opfyldelse af deres forpligtelser i henhold til aftalen.

Afdeling 2

Anvendelse

Artikel 4

Fortolkning

1. Den fælles EU-købelov skal undergives en selvstændig fortolkning og skal fortolkes i overensstemmelse med dets formål og med de principper, der ligger til grund for den.

2. Spørgsmål, der henhører under den fælles EU-købelovs anvendelsesområde, men som ikke udtrykkeligt er reguleret i den, skal afgøres i overensstemmelse med de formål og principper, der ligger til grund for den, og i henhold til alle dens bestemmelser uden hensyn til den nationale ret, der ville finde anvendelse, hvis der ikke forelå en aftale om at anvende den fælles EU-købelov, og uden hensyn til anden ret.

3. Når der findes en generel regel og en speciel regel, der finder anvendelse på en konkret situation inden for anvendelsesområdet for den generelle regel, er det den specielle regel, der finder anvendelse i tilfælde af regelkonflikt.

Artikel 5

Rimelighed

1. Om noget er rimeligt, skal vurderes på et objektivt grundlag under hensyn til aftalens art og formål, sagens konkrete omstændigheder og sædvane og praksis inden for det pågældende handelsområde eller erhverv.

2. Når der henvises til, hvad en person kan forvente, hvad der kan forventes af en person, eller hvad der kan forventes i en bestemt situation, forstås der derved, hvad der med rimelighed kan forventes.

Artikel 6

Ingen formkrav

Medmindre andet er fastsat i den fælles EU-købelov, gælder der ingen krav om, at en aftale, erklæring eller anden disposition, der er omfattet af den, skal affattes i eller dokumenteres i en bestemt form.

Artikel 7

Aftalevilkår, der ikke er individuelt forhandlet

1. Et aftalevilkår er ikke blevet individuelt forhandlet, hvis det er indført af den ene part, og den anden part ikke har haft mulighed for at få indflydelse på dets indhold.

2. Hvis den ene part giver den anden part et valg mellem forskellige aftalevilkår, anses et vilkår ikke for at være blevet individuelt forhandlet, alene fordi den anden part har valgt det pågældende vilkår iblandt dem.

3. Hvis en part gør gældende, at et aftalevilkår, der indgår i standardvilkårene i aftalen, siden er blevet individuelt forhandlet, har denne part bevisbyrden for, at dette er tilfældet.

4. I en aftale mellem en erhvervsdrivende og en forbruger har den erhvervsdrivende bevisbyrden for, at et aftalevilkår, den erhvervsdrivende har indsat, er blevet individuelt forhandlet.

5. I en aftale mellem en erhvervsdrivende og en forbruger anses aftalevilkår, der er affattet af tredjemand, for at være indsat af den erhvervsdrivende, medmindre forbrugeren har indført dem i aftalen.

Artikel 8

Aftalens ophør

1. Ved at »bringe en aftale til ophør« forstås, at parternes rettigheder og forpligtelser i henhold til aftalen bringes til ophør med undtagelse af de rettigheder og forpligtelser, der fremgår af aftalens bestemmelser om bilæggelse af tvister eller af andre aftalevilkår, der skal have virkning også efter aftalens ophør.

2. Pligten til betaling af skyldige beløb og erstatning for misligholdelse inden ophøret opretholdes. Når aftalen bringes til ophør på grund af misligholdelse eller anticiperet misligholdelse, har den part, der bringer aftalen til ophør, tillige ret til erstatning i stedet for den anden parts opfyldelse i fremtiden.

3. Retsvirkningerne af aftalens ophør for tilbagebetaling af prisen og tilbagelevering af varen eller det digitale indhold samt andre retsvirkninger til genoprettelse er nærmere fastsat i reglerne om genoprettelse i kapitel 17.

Artikel 9

Aftaler med flere formål Aftaler der omfatter relaterede tjenesteydelser [Ændring 84]

1. Indeholder en aftale bestemmelser både om salg af varer eller levering af digitalt indhold og om udførelse af en relateret tjenesteydelse, finder reglerne i del IV anvendelse på parternes forpligtelser og misligholdelsesbeføjelser som sælger og køber af varen eller af det digitale indhold, og reglerne i del V finder anvendelse på parternes forpligtelser og misligholdelsesbeføjelser som tjenesteyder og kunde.

2. Når sælgerens og tjenesteyderens forpligtelser i henhold til en aftale omfattet af stk. 1 skal opfyldes i flere dele eller på anden måde kan opdeles, og der foreligger en grund til at bringe aftalen til ophør på grund af misligholdelse for så vidt angår en del, som en del af prisen kan henføres til, kan køberen og kunden kun bringe aftalen til ophør med hensyn til den pågældende del.

3. Stk. 2 finder ikke anvendelse, når køberen og kunden ikke kan forventes at acceptere opfyldelse af de øvrige dele, eller misligholdelsen er af en sådan art, at der er grund til at bringe aftalen til ophør i dens helhed

4. Når sælgerens og tjenesteyderens forpligtelser i henhold til aftalen ikke kan opdeles, eller der ikke kan henføres en del af prisen til den pågældende del af aftalen, kan køberen og kunden kun bringe aftalen til ophør, hvis misligholdelsen er af en sådan art, at der er grund til at bringe aftalen til ophør i dens helhed.

Artikel 10

Meddelelse

1. Denne artikel finder anvendelse, når der i henhold til den fælles EU-købelov eller aftalen skal gives meddelelse uanset med hvilket formål.»Meddelelse« omfatter afgivelse af enhver erklæring, der skal have retsvirkninger eller skal videregive oplysninger med et retligt formål. [Ændring 85]

2. Der kan gives meddelelse ved brug af alle midler, der er egnede under hensyn til omstændighederne.

3. En meddelelse får virkning, når den når frem til den, den er rettet til, medmindre meddelelsen angiver at få virkning på et senere tidspunkt.

4. En meddelelse når frem til den, den er rettet til

a) når den overgives til den, den er rettet til

b) når den overgives til dennes forretningssted, eller hvis der ikke er et forretningssted, eller meddelelsen er rettet til en forbruger, da til det sted, hvor den pågældende har sædvanligt opholdssted

c) når den, meddelelsen er rettet til, kan få adgang til meddelelsen, hvis den fremsendes ved hjælp af elektronisk post eller en anden form for individuel kommunikation, eller

d) når den på anden måde gøres tilgængelig for den, den er rettet til, på et sådant sted og en sådan måde, at den pågældende kunne forventes at få adgang til den uden unødigt ophold.

Meddelelsen er kommet frem til den, den er rettet til, når en af betingelserne i litra a), b), c) eller d) er opfyldt, og hvis flere opfyldes, da når den første er opfyldt.

5. En meddelelse har ingen virkning, hvis en tilbagekaldelse af den når frem til den, den er rettet til, inden eller samtidig med meddelelsen.

6. I forhold mellem en erhvervsdrivende og en forbruger kan parterne ikke til skade for forbrugeren træffe bestemmelse om, at stk. 3 og 4 ikke skal finde anvendelse, eller fravige eller ændre bestemmelsens retsvirkninger.

Artikel 11

Fristberegning

1. Bestemmelserne i denne artikel finder anvendelse på beregning af tid i enhver sammenhæng i den fælles EU-købelov. [Ændring 86]

1a. Hvis en tidsfrist udtrykt i dage, uger, måneder eller år skal regnes fra en bestemt begivenhed, en bestemt handling eller et bestemt tidspunkt, medregnes den dag, hvor begivenheden indtræffer, handlingen foretages eller det fastsatte tidspunkt oprinder, ikke i den pågældende frist. [Ændring 87]

2. Med forbehold af stk. 4, 5 og 7 gælder følgende:

a) en tidsfrist udtrykt i dage indledes med begyndelsen af den første time på fristens første dag og udløber med udgangen af den sidste time på fristens sidste dag

b) en tidsfrist udtrykt i uger, måneder eller år indledes med begyndelsen af den første time på fristens første dag og udløber med udgangen af den sidste time på den dag i den sidste uge, sidste måned eller det sidste år, som har den samme benævnelse eller talangivelse som den dag, der indleder fristen; hvis den dag, der er afgørende for udløbet af en tidsfrist, der er udtrykt i måneder eller år, ikke forekommer i fristens sidste måned, udløber fristen dog med udgangen af den sidste time på denne måneds sidste dag.

3. Hvis en tidsfrist udtrykt i dage, uger, måneder eller år skal regnes fra en bestemt begivenhed, en bestemt handling eller et bestemt tidspunkt, medregnes den dag, hvor begivenheden indtræffer, handlingen foretages eller det fastsatte tidspunkt oprinder, ikke i den pågældende frist. [Ændring 88]

4. I tidsfristerne medregnes lørdage, søndage og helligdage, medmindre disse udtrykkeligt er undtaget, eller fristerne er udtrykt i arbejdsdage.

5. Hvis den sidste dag af en frist falder på en lørdag, en søndag eller en helligdag på det sted, hvor en nærmere fastsat handling skal foretages, udløber tidsfristen ved udgangen af den følgende arbejdsdags sidste time. Denne bestemmelse finder ikke anvendelse på tidsfrister, der regnes tilbage fra en bestemt dato eller begivenhed.

6. Når en person sender en anden person et dokument, der fastsætter en frist for, hvornår adressaten skal svare eller foretage en anden handling, men dokumentet ikke angiver, hvorfra fristen skal regnes, beregnes fristen fra det tidspunkt, hvor dokumentet når frem til adressaten, medmindre andet fremgår af omstændighederne. [Ændring 89]

7. I denne artikel forstås ved:

a) »helligdag« i en medlemsstat eller en del af en medlemsstat i Den Europæiske Union: en af de dage, der er opført som helligdage i den pågældende medlemsstat eller den pågældende del af en medlemsstat på en liste, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, og

b) »arbejdsdage«: er alle dage med undtagelse af lørdage, søndage og offentlige fri og helligdage.

7a. Når en person sender en anden person et dokument, der fastsætter en frist for, hvornår adressaten skal svare eller foretage en anden handling, men dokumentet ikke angiver, hvorfra denne frist skal regnes, beregnes fristen fra det tidspunkt, hvor dokumentet når frem til adressaten, medmindre andet fremgår af omstændighederne. [Ændring 90]

Artikel 12

Ensidige erklæringer eller adfærd

1. En ensidig erklæring, der tilkendegiver en hensigt, skal fortolkes sådan, som den person, erklæringen er rettet til, kunne forventes at forstå den.

2. Når den person, der afgiver erklæringen, havde til hensigt, at et udtryk i erklæringen skulle have en bestemt betydning, og den anden part var vidende om eller kunne forventes at være vidende om denne hensigt, skal udtrykket fortolkes på den måde, den, der afgav erklæringen, havde til hensigt.

3. Artikel 59-65 finder med de nødvendige tilpasninger anvendelse på fortolkningen af ensidige erklæringer, der tilkendegiver en hensigt. [Ændring 91]

4. Reglerne om mangler ved samtykke i kapitel 5 finder med de nødvendige tilpasninger anvendelse på ensidige erklæringer, der tilkendegiver en hensigt. [Ændring 92]

5. I denne artikel forstås ved erklæring også adfærd, der kan anses for at svare til en erklæring.

Del II

Indgåelse af en bindende aftale

Kapitel 2

Oplysninger forud for aftalens indgåelse

Afdeling 1

Oplysninger, som erhvervsdrivende skal give inden indgåelsen af aftaler med forbrugere

Artikel 13

Oplysningspligt i forbindelse med aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted [Ændring 93]

1. En erhvervsdrivende, der indgår en aftale om fjernsalg, eller som indgår en aftale uden for sit faste forretningssted, har pligt til på en klar og forståelig måde at give forbrugeren følgende oplysninger, inden aftalen indgås, eller forbrugeren bliver bundet af et tilbud:

a) de vigtigste egenskaber ved den vare, det digitale indhold eller den relaterede tjenesteydelse, der skal leveres, i et passende omfang under hensyn til kommunikationsteknikken og til varen, det digitale indhold eller den relaterede tjenesteydelse

b) den samlede pris og yderligere omkostninger og andre udgifter, jf. artikel 14

c) den erhvervsdrivendes identitet og adresse, jf. artikel 15

d) aftalevilkårene, jf. artikel 16

e) fortrydelsesret, jf. artikel 17

f) hvor det er relevant, den erhvervsdrivendes eventuelle kundebistand efter salget, eftersalgsservice, handelsmæssige garantier og klagebehandling

g) hvor det er relevant, muligheden for at anvende en ordning for alternativ konfliktløsning, som den erhvervsdrivende er omfattet af, og oplysninger om, hvordan man får adgang til den

h) hvor det er relevant, digitalt indholds funktion, herunder relevante tekniske beskyttelsesforanstaltninger, og

i) hvor det er relevant, digitalt indholds eventuelle interoperabilitet med hardware og software, som den erhvervsdrivende er bekendt med eller kan forventes at være bekendt med. [Ændring 94]

2. De afgivne oplysninger, undtagen den adresse, der kræves i henhold til stk. 1, litra c), udgør en integreret del af aftalen og kan ikke ændres, uden at parterne udtrykkeligt er blevet enige herom.

3. Ved aftaler om fjernsalg skal De i henhold til denne artikel krævede oplysninger skal:

a) gives eller stilles til rådighed for forbrugeren på en passende måde under hensyn til den anvendte fjernkommunikationsteknik

b) være udfærdiget i et klart og forståeligt sprog, og

c) for så vidt de gives på et varigt medium, være letlæselige. [Ændring 95]

4. Ved aftaler indgået uden for fast forretningssted skal de i henhold til denne artikel krævede oplysninger

a) udleveres på papir eller, hvis forbrugeren er enig heri, på et andet varigt medium, og

b) være letlæselige og udfærdiget i et klart og forståeligt sprog. [Ændring 96]

5. Denne artikel finder ikke anvendelse, hvis aftalen

a) angår levering af fødevarer, drikkevarer eller andre varer til husholdningens løbende forbrug, som leveres fysisk til forbrugerens hjem, bopæl eller arbejdsplads af en erhvervsdrivende på en fast rute, han ofte og regelmæssigt betjener

b) indgås ved hjælp af en vareautomat eller i automatiserede forretningslokaler [Ændring 97]

c) indgås uden for fast forretningssted, hvis prisen eller — når der indgås flere aftaler samtidig — den samlede pris i henhold til aftalerne ikke overstiger 50 EUR eller et tilsvarende beløb i den valuta, som prisen i henhold til aftalen skal betales i. [Ændring 98]

ca) i henhold til medlemsstaternes lovgivning oprettes under medvirken af en offentlig embedsmand, som har en lovbestemt pligt til at være uafhængig og upartisk, og som ved omfattende juridisk oplysning skal sikre, at forbrugeren kun indgår aftalen efter moden overvejelse af de retlige aspekter og med kendskab til dens retlige konsekvenser. [Ændring 99]

Artikel 14

Oplysninger om pris og yderligere omkostninger og andre udgifter

1. De oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra b), skal omfatte:

a) den samlede pris for varen, det digitale indhold eller den relaterede tjenesteydelse, inklusive afgifter, eller, hvis varens, det digitale indholds eller den relaterede tjenesteydelses art gør, at prisen ikke med rimelighed kan beregnes på forhånd, den måde, hvorpå prisen skal beregnes, og

b) når det er relevant, alle yderligere omkostninger til fragt, levering eller porto og alle andre udgifter eller, når sådanne omkostninger ikke med rimelighed kan beregnes på forhånd, oplysning om, at der kan forekomme sådanne yderligere omkostninger og andre udgifter.

2. I forbindelse med tidsubestemte aftaler og abonnementsaftaler skal den samlede pris indeholde den samlede pris for hver faktureringsperiode. Når der i henhold til disse aftaler skal ske betaling af et fast beløb, skal den samlede pris omfatte den samlede månedlige pris. Når den samlede pris ikke med rimelighed kan beregnes på forhånd, skal det oplyses, hvordan prisen beregnes.

3. Hvor det er relevant, skal den erhvervsdrivende informere forbrugeren om omkostningerne ved at bruge fjernkommunikationsteknikker til at indgå aftalen, når omkostningerne beregnes på anden måde end med grundtaksten.

Artikel 15

Oplysninger om den erhvervsdrivendes identitet og adresse

De oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra c), skal omfatte:

a) den erhvervsdrivendes identitet, f.eks. firmanavnet

b) den fysiske adresse, hvor den erhvervsdrivende er etableret

c) den erhvervsdrivendes eventuelle telefonnummer, faxnummer og e-mail-adresse, så forbrugeren hurtigt kan kontakte den erhvervsdrivende og kommunikere effektivt med den erhvervsdrivende

d) hvor det er relevant, identiteten og den fysiske adresse på en eventuel anden erhvervsdrivende, på hvis vegne den erhvervsdrivende handler, og

e) den fysiske adresse på den erhvervsdrivende — og, hvor det er relevant, på den anden erhvervsdrivende, på hvis vegne den erhvervsdrivende handler — hvortil forbrugeren kan rette eventuelle klager, for så vidt som adressen afviger fra den adresse, der er oplyst i henhold til nærværende artikels litra b) og d).

Artikel 16

Oplysninger om aftalevilkår

De oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra d), skal omfatte:

a) de nærmere bestemmelser om betaling, levering af varen, tilvejebringelse af det digitale indhold eller udførelse af den relaterede tjenesteydelse og det tidspunkt, hvor den erhvervsdrivende forpligter sig til at levere varen eller det digitale indhold eller udføre den relaterede tjenesteydelse

b) hvor det er relevant, aftalens gyldighedsperiode og minimumsvarigheden af forbrugerens forpligtelser eller, hvis aftalen er tidsubestemt eller skal forlænges automatisk, betingelserne for at bringe aftalen til ophør

c) hvor det er relevant, en eventuel udbetaling eller andre finansielle garantier, som forbrugeren skal betale eller foretage efter anmodning fra den erhvervsdrivende, samt betingelserne herfor, og

d) hvor det er relevant, om der findes relevante adfærdskodekser, og hvordan man kan få et eksemplar af dem.

Artikel 17

Oplysninger om fortrydelsesret ved indgåelse af aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted [Ændring 100]

1. Når forbrugeren har en fortrydelsesret i henhold til kapitel 4, skal de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra e), omfatte betingelser, tidsfrist og procedurer for at gøre denne ret gældende, jf. tillæg 1, samt standardfortrydelsesformularen i tillæg 2.

2. Hvor det er relevant, skal de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra e), omfatte en oplysning om, at forbrugeren skal bære omkostningerne ved tilbagelevering af varen i tilfælde af fortrydelse, og ved aftaler om fjernsalg en oplysning om, at forbrugeren skal bære omkostningerne ved tilbagelevering af varen i tilfælde af fortrydelse, hvor varen på grund af sin art ikke kan tilbageleveres normalt med posten.

3. Såfremt forbrugeren kan gøre sin fortrydelsesret gældende efter at have fremsat en anmodning om, at leveringen af den relaterede tjenesteydelse påbegyndes, inden fortrydelsesfristen udløber, skal de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra e), omfatte en oplysning om, at forbrugeren er ansvarlig for at betale den erhvervsdrivende et beløb i henhold til artikel 45, stk. 5.

4. Forpligtelsen til at give oplysningerne i stk. 1, 2 og 3, kan opfyldes ved at give forbrugeren standardvejledningen om fortrydelsesret i tillæg 1. Den erhvervsdrivende anses for at have opfyldt disse oplysningskrav, hvis han har videregivet denne vejledning til forbrugeren i korrekt udfyldt stand.

5. Når der i henhold til artikel 40, stk. 2, litra c) til i), eller artikel 40, stk. 3, ikke er nogen fortrydelsesret, skal de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra e), omfatte information om, at forbrugeren ikke har nogen fortrydelsesret, eller, hvor det er relevant, under hvilke omstændigheder forbrugeren mister fortrydelsesretten.

Artikel 18

Aftaler indgået uden for fast forretningssted: yderligere oplysningskrav og bekræftelse

1. Den erhvervsdrivende giver forbrugeren en kopi af den underskrevne aftale eller bekræftelsen af aftalen, herunder, hvor det er relevant, bekræftelsen af forbrugerens samtykke og anerkendelse, jf. artikel 40, stk. 3, litra d), på papir eller, hvis forbrugeren samtykker heri, på et andet varigt medium.

2. Hvis en forbruger ønsker, at leveringen af relaterede tjenesteydelser påbegyndes, inden fortrydelsesfristen i artikel 42, stk. 2, udløber, skal den erhvervsdrivende kræve, at forbrugeren fremsætter en udtrykkelig anmodning herom på et varigt medium. [Ændring 101]

Artikel 19

Aftaler om fjernsalg: Yderligere oplysninger og andre krav [Ændring 102]

1. Hvis en erhvervsdrivende kontakter en forbruger telefonisk med henblik på indgåelse af en aftale om fjernsalg, skal han ved begyndelsen af samtalen med forbrugeren opgive sit navn og eventuelt navnet på den person, på hvis vegne han foretager opkaldet, og opkaldets kommercielle sigte.

2. Hvis aftalen om fjernsalg indgås ved anvendelse af en fjernkommunikationsteknik, som kun giver begrænset plads eller tid til at formidle oplysningerne, skal den erhvervsdrivende mindst give de oplysninger, der kræves i henhold til denne artikels stk. 3, om den særlige teknik forud for en sådan aftales indgåelse De øvrige oplysninger, som er omhandlet i artikel 13, skal formidles af den erhvervsdrivende til forbrugeren på passende måde i henhold til artikel 13, stk. 3.

3. Der kræves følgende oplysninger i henhold til stk. 2:

a) varens, det digitale indholds eller den relaterede tjenesteydelses vigtigste egenskaber, jf. artikel 13, stk. 1, litra a)

b) den erhvervsdrivendes identitet, jf. artikel 15, litra a)

c) den samlede pris, herunder alle elementer nævnt i artikel 13, stk. 1, litra b), og artikel 14, stk. 1 og 2

d) fortrydelsesret og

e) hvor det er relevant, aftalens varighed og for tidsubestemte aftaler betingelserne for at bringe aftalen til ophør, jf. artikel 16, litra b).

4. En aftale om fjernsalg, der indgås telefonisk, er kun gyldig, hvis forbrugeren har underskrevet tilbuddet eller har sendt sit skriftlige samtykke, hvoraf det fremgår, at han er enig i aftalens indgåelse. Den erhvervsdrivende giver forbrugeren en bekræftelse af aftalen på et varigt medium.

5. Den erhvervsdrivende giver forbrugeren en bekræftelse af den indgåede aftale, herunder, når det er relevant, af forbrugerens samtykke og anerkendelse, jf. artikel 40, stk. 3, litra d), og alle de i artikel 13 nævnte oplysninger på et varigt medium. Den erhvervsdrivende skal give disse oplysninger i rimelig tid efter indgåelsen af aftalen om fjernsalg og senest ved leveringen af varen, eller inden det digitale indhold leveres eller den relaterede tjenesteydelse påbegyndes, medmindre oplysningerne allerede er givet til forbrugeren forud for indgåelsen af aftalen om fjernsalg på et varigt medium.

6. Hvis en forbruger ønsker, at leveringen af relaterede tjenesteydelser påbegyndes, inden fortrydelsesfristen i artikel 42, stk. 2, udløber, skal den erhvervsdrivende kræve, at forbrugeren fremsætter en udtrykkelig anmodning herom på et varigt medium.

Artikel 20

Oplysningspligt ved indgåelse af andre aftaler end aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted

1. Ved andre aftaler end aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted har den erhvervsdrivende pligt til at give forbrugeren følgende oplysninger på en klar og forståelig måde, inden aftalen indgås, eller forbrugeren bliver bundet af et tilbud, for så vidt som oplysningerne ikke allerede fremgår af omstændighederne:

a) de vigtigste egenskaber ved den vare, det digitale indhold eller den relaterede tjenesteydelse, der skal leveres, i et passende omfang under hensyn til kommunikationsteknikken og til varen, det digitale indhold eller den relaterede tjenesteydelse

b) den samlede pris og yderligere omkostninger og andre udgifter, jf. artikel 14, stk. 1

c) den erhvervsdrivendes identitet, f.eks. den erhvervsdrivendes firmanavn, den fysiske adresse, hvor den erhvervsdrivende er etableret, og hans telefonnummer

d) aftalevilkårene, jf. artikel 16, litra a) og b)

e) hvor det er relevant, vilkårene for den erhvervsdrivendes eventuelle eftersalgsservice, handelsmæssige garantier og klagebehandling

f) hvor det er relevant, digitalt indholds funktion, herunder relevante tekniske beskyttelsesforanstaltninger, og

g) hvor det er relevant, det digitale indholds eventuelle interoperabilitet med hardware og software, som den erhvervsdrivende er bekendt med eller kan forventes at være bekendt med.

2. Denne artikel finder ikke anvendelse, når aftalen vedrører en daglig handel og opfyldes straks ved indgåelsen. [Ændring 103]

Artikel 21

Bevisbyrde

Den erhvervsdrivende har bevisbyrden for, at han har givet de oplysninger, der kræves i henhold til denne afdeling.

Artikel 22

Ufravigelige regler

Parterne kan ikke til skade for forbrugeren bestemme, at denne afdeling ikke skal finde anvendelse, eller gøre undtagelse fra eller ændre dens retsvirkninger.

Afdeling 2

Oplysninger, som en erhvervsdrivende skal give inden indgåelsen af en aftale med en anden erhvervsdrivende

Artikel 23

Forpligtelse til at give oplysninger om varer og relaterede tjenesteydelser

1. Inden der indgås aftale om en erhvervsdrivendes salg af varer, levering af digitalt indhold eller levering af relaterede tjenesteydelser til en anden erhvervsdrivende, har den, der skal foretage levering, en pligt til på passende måde at give den anden erhvervsdrivende de oplysninger om varens, det digitale indholds eller den relaterede tjenesteydelses vigtigste egenskaber, som den, der skal foretage leveringen, har eller kan forventes at have, og som det ville være i strid med god tro og redelig handlemåde ikke at give den anden part.

2. Ved afgørelsen af, om den, der skal foretage levering, i henhold til stk. 1 har pligt til at give visse oplysninger, skal der tages hensyn til samtlige omstændigheder, herunder:

a) om den, der skal foretage leveringen, havde en særlig sagkundskab

b) omkostningerne for den, der skal foretage leveringen, ved at indhente de relevante oplysninger

c) hvor let den anden erhvervsdrivende kunne have indhentet oplysningerne ad anden vej

d) oplysningernes art

e) om det var sandsynligt, at oplysningerne var vigtige for den anden erhvervsdrivende, og

f) god handelspraksis i den pågældende situation.

Afdeling 3

Aftaler, der indgås med elektroniske midler

Artikel 24

Yderligere oplysningskrav ved aftaler om fjernsalg, der indgås med elektroniske midler

1. Denne artikel finder anvendelse, når en erhvervsdrivende tilvejebringer midlerne til at indgå en aftale, og disse midler er elektroniske og ikke indebærer nogen særlig udveksling af elektronisk post eller anden individuel kommunikation.

2. Den erhvervsdrivende skal stille egnede, effektive og tilgængelige tekniske midler til rådighed for den anden part, så denne kan blive opmærksom på fejl i indkodningen og rette dem, inden han fremsætter eller antager et tilbud.

3. Den erhvervsdrivende skal give oplysninger om følgende forhold, inden den anden part fremsætter eller antager et tilbud:

a) de tekniske skridt, der skal tages for at indgå aftalen

b) hvorvidt aftaledokumentet opbevares af den erhvervsdrivende, samt hvorvidt det vil være tilgængeligt

c) de tekniske midler til at blive opmærksom på fejl i indkodningen og rette dem, inden den anden part fremsætter eller antager et tilbud

d) de sprog, aftalen kan indgås på

e) aftalevilkårene de vilkår, på grundlag af hvilke den erhvervsdrivende er indstillet på at indgå aftalen. [Ændring 104]

4. Uden at dette indskrænker anvendelsen af strengere vilkår for en erhvervsdrivende, der indgår aftaler med en forbruger inden for rammerne af afdeling 1, sikrer den erhvervsdrivende sikrer, at aftalevilkårene, jf. de i stk. 3, litra e), nævnte vilkår stilles til rådighed i en tekst, der består af bogstaver eller andre forståelige tegn, på et varigt medium, som muliggør læsning, registrering af oplysningerne i teksten og gengivelse af disse i håndgribelig form. [Ændring 105]

5. Den erhvervsdrivende skal ved hjælp af elektroniske midler og uden unødigt ophold anerkende modtagelsen af et tilbud eller en antagelse af tilbud, der er sendt af den anden part. En sådan anerkendelse af modtagelsen skal vise indholdet af tilbuddet eller antagelsen af tilbuddet. [Ændring 106]

Artikel 25

Yderligere krav ved aftaler om fjernsalg, der indgås med elektroniske midler

1. Når fjernsalgsaftaler, der indgås med elektroniske midler, pålægger forbrugeren en forpligtelse til at foretage en betaling, skal den erhvervsdrivende tydeligt og i fremhævet form og straks, før forbrugeren afgiver sin bestilling, gøre denne opmærksom på de oplysninger, der skal gives i henhold til artikel 13, stk. 1, litra a), artikel 14, stk. 1 og 2, og artikel 16, litra b).

2. Den erhvervsdrivende sikrer, at forbrugeren, når han afgiver sin ordre, udtrykkeligt anerkender, at ordren medfører en betalingsforpligtelse. Hvis afgivelse af en ordre indebærer aktivering af en knap eller en tilsvarende funktion, skal knappen eller den tilsvarende funktion på let læselig måde være mærket kun med ordene »bestilling med pligt til betaling« eller en lignende utvetydig formulering, som angiver, at afgivelsen af ordren medfører en forpligtelse til at foretage betaling til den erhvervsdrivende. Hvis den erhvervsdrivende ikke har opfyldt kravene i dette stykke, er forbrugeren ikke bundet af aftalen eller bestillingen.

3. Den erhvervsdrivende skal på sit handelswebsted senest ved bestillingsprocessens begyndelse klart og let læseligt angive, om der gælder nogen leveringsbegrænsninger, og hvilke betalingsmidler der accepteres.

Artikel 26

Bevisbyrde

I forholdet mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, har den erhvervsdrivende bevisbyrden for, at han har givet de oplysninger, der kræves i henhold til denne afdeling.

Artikel 27

Ufravigelige regler

I forholdet mellem en erhvervsdrivende og en forbruger kan parterne ikke til skade for forbrugeren bestemme, at denne afdeling ikke skal finde anvendelse, eller gøre undtagelse fra eller ændre dens retsvirkninger

Afdeling 4

Pligt til at sikre, at oplysningerne er rigtige

Artikel 28

Pligt til at sikre, at oplysningerne er rigtige

1. En part, der giver oplysninger inden eller ved indgåelsen af en aftale, uanset om det sker til opfyldelse af forpligtelserne i dette kapitel, har pligt til i rimeligt omfang at drage omsorg for, at de oplysninger, der gives, er rigtige og ikke vildledende.

2. En part, som har fået urigtige eller vildledende oplysninger i strid med pligten i stk. 1, og som rimeligvis har stolet på oplysningerne, da han indgik aftalen med den part, der gav oplysningerne, har de rettigheder, der er anført i artikel 29.

3. I forholdet mellem en erhvervsdrivende og en forbruger kan parterne ikke til skade for forbrugeren bestemme, at denne artikel ikke skal finde anvendelse, eller gøre undtagelse fra eller ændre dens retsvirkninger.

Afdeling 5

Den anden parts rettigheder ved tilsidesættelse af oplysningspligten

Artikel 29

Den anden parts rettigheder ved tilsidesættelse af oplysningspligten

1. Hvis en part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til dette kapitel, er han denne i henhold til kapitel 16 ansvarlig for tab, der forvoldes den anden part ved den manglende opfyldelse af forpligtelsen. [Ændring 107]

2. Hvis den erhvervsdrivende ikke har opfyldt kravene til oplysning om yderligere omkostninger eller andre udgifter, jf. artikel 14, eller om omkostningerne ved tilbagelevering af varerne, jf. artikel 17, stk. 2, er forbrugeren ikke forpligtet til at betale de yderligere omkostninger eller andre udgifter.

3. Rettighederne i denne artikel griber ikke ind i rettighederne og beføjelserne i