Udtalelse om foranstaltninger til imødegåelse af de samfundsøkonomiske og miljømæssige følger af tørken i Sydeuropa (96/C 100/12)

Regionsudvalget besluttede den 1. februar under henvisning til forretningsordenens artikel 10, stk. 1, at udarbejde en initiativudtalelse om foranstaltninger til imødegåelse af de samfundsøkonomiske og miljømæssige følger af tørken i Sydeuropa.

Det forberedende arbejde henvistes til Underudvalg 2, »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«, som udpegede Juan Carlos Rodriguez Ibarra til ordfører. Underudvalget vedtog sin udtalelse den 24. marts 1995.

Regionsudvalget vedtog på sin 8. plenarforsamling af 19.-20. juli 1995, mødet den 19. juli, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det står efterhånden klart, at tørkeperioder, oversvømmelser og andre klimatiske naturkatastrofer i stadig mindre grad kan betragtes som cykliske fænomener. Meteorologiske studier af klimaets udvikling over lange perioder tyder på, at der er indtrådt en alvorlig klimaændring, som uden tvivl til en vis grad skyldes endnu ukendte og ukontrollerbare faktorer, men også den menneskelige aktivitets indflydelse.

1.2. Hidtil har der været vand til rådighed i hele Europa, men nu begynder det at blive en mangelvare i store dele af Sydeuropa. På den anden side har kanaliseringen af floderne og de store vejanlæg i Midt- og Nordeuropa været en medvirkende årsag til de seneste oversvømmelser. Alle EU-lande har infrastrukturer til sikring af vandforsyningen, men i nogle lande indtræffer der langvarige tørkeperioder, som udtørrer de kunstige søer og truer landbruget, mens der i andre lande opstår frygtelige oversvømmelser, som bringer befolkningen i livsfare og påfører den stor materiel skade. Nogle steder står vandreservoirerne tomme, andre steder gennembrydes digerne af vandmasserne.

1.3. I EU er det årlige vandforbrug pr. person i perioden 1970-1985 steget fra 600 til 800 kubikmeter. Men dette tal siger ikke meget om anvendelsen af vandet og dets økonomiske værdi. I nogle lande er det hovedsageligt industrien og husholdningerne, der forbruger vandet, men i Middelhavslandene er det landbruget, der har det største vandforbrug, eftersom nedbøren ikke er tilstrækkelig til at vande afgrøderne. Derfor får en så langvarig tørkeperiode som den nuværende meget alvorlige økonomiske konsekvenser.

1.4. I meddelelsen Europa år 2000 påpeges det, at selvom kunstvandingen ikke øges særligt meget i de kommende år, vil opretholdelsen af landbrugets nuværende aktiviteter, industriens øgede forbrug samt den generelle forbedring af levestandarden medføre et større vandforbrug i de mindst udviklede lande. Den nævnte rapport anfører, at tørke, industriens øgede forbrug samt forsyningsvanskeligheder kan fremkalde mangelsituationer og skabe problemer. Det nævnes også, at problemet er særligt alvorligt på øerne.

1.5. Sagen er den, at generelt set kan Europa dække sit vandforbrug, men på regionalt plan er der enorme lokale forskelle i EU. Vandressourcerne er svundet kraftigt i de tørreste områder, hvor landbruget har det største vandforbrug, og i visse områder med et stort forbrug som for eksempel det sydøstlige England.

1.6. Da konsekvenserne af en tørkeperiode ikke viser sig lige med det samme, betragter offentligheden den undertiden ikke som en naturkatastrofe på lige linje med f.eks. orkaner, jordskælv og oversvømmelser, som gør et større indtryk på folk, fordi de indtræffer pludseligt med uventede og voldsomme ødelæggelser til følge. Men når en tørke varer ved - som det nu er tilfældet i Sydeuropa - i fire på hinanden følgende år, hvor det praktisk taget ikke har regnet, bliver tørkekatastrofen faktisk så omfattende og skadevoldende, at det overstiger andre naturkatastrofer. Det drejer sig ikke kun om de kæmpemæssige økonomiske tab blandt andet på grund af uoprettelige skader på markafgrøderne, men også om det indlysende tab af livskvalitet på grund af de kraftige begrænsninger af husholdningernes vandforbrug, hvortil kommer de miljømæssige konsekvenser i form af den uundgåelige ørkendannelse.

1.7. Den vedholdende mangel på nedbør i EU's landbrugsområder har skæbnesvangre følger. Skønt de ramte EU-lande har den nødvendige infrastruktur til at opdæmme og distribuere overfladevandet, vil vandstanden i de kunstige søer falde voldsomt, hvis der ikke kommer et vist minimum af regn. Dermed tvinges man til at rationere vandforbruget og tilskynde til dyrkning af afgrøder, der ikke kræver meget vand, men som giver et langt mindre udbytte, såsom solsikker. For at opretholde deres indkomst må landmændene udvide dyrkningsarealet, hvilket medfører sanktioner fra myndighedernes side, idet der ikke tages hensyn til, at det er de ugunstige klimatiske betingelser, der tvinger dem til at søge denne udvej. Endvidere bevirker udtørringen af de kunstige søer, at der i stedet forbruges mere grundvand med fare for, at der drives rovdrift på disse vandreserver, så de også udtømmes.

1.8. Drikkevandsforsyningen og forsyningen af byerne prioriteres i de nationale lovgivninger højere end enhver anden anvendelse, men i mange egne af Sydeuropa er problemet ikke længere begrænset til landbruget. Der er også vanskeligheder med forsyningerne til husholdningerne, hvis vandforbrug underkastes restriktioner. Dermed forringes livskvaliteten, da der er tale om noget så livsvigtigt som vand. Turismen, som har fundamental økonomisk betydning for disse egne, rammes også hårdt. I nogle byer i Sydeuropa overvejes det ligefrem at sikre vandforsyningen via tankskibe.

1.9. Det er velkendt, at mangelen på regn er en af hovedårsagerne til ørkendannelsen i mange områder i de sydlige EU-lande, fordi vegetationen bukker under for tørken, skovbrande og den dermed følgende jorderosion. Tiden er derfor inde til at gå systematisk til værks og ikke så tilfældigt, som det er sket hidtil.

1.10. Hidtil har Fællesskabets politik på vandområdet været fokuseret på vandkvaliteten, og langt de fleste foranstaltninger og regler vedrører dette problem. Men nu drejer det sig ikke længere kun om forurening af badevandet, udledning af industrispildevand i floderne, forurening af grundvandet og af fiskebankerne. Det er ikke længere et spørgsmål om kvalitet, men om kvantitet, om vandbesparende foranstaltninger og ligelig fordeling af vandet.

1.11. Som i andre tilfælde, hvor naturressourcer er i tilbagegang, bør medlemsstaterne og Den Europæiske Union foretage politiske indgreb for at sikre hele den europæiske befolknings adgang til denne ressource, der er af fundamental betydning for økonomien, f.eks. plante- og husdyravl, for husholdningerne, herunder drikkevandsforsyningen, og for naturen som et led i bekæmpelsen af ørkendannelsen i Sydeuropa.

1.12. Men indtil videre må der iværksættes nødforanstaltninger, der så vidt det er muligt kan afhjælpe de alvorlige sociale, økonomiske og miljømæssige følger af den tørke, som har hærget Sydeuropa i de seneste fire år.

På denne baggrund fremsætter Regionsudvalget følgende betragtninger:

2. Generelle betragtninger

2.1. Det er glædeligt, at Kommissionen i sit arbejdsprogram for 1995 anfører, at indførelsen og anvendelsen af en ny og revideret lovgivning om vandressourcerne er af fundamental betydning.

2.2. EU-institutionerne og alle berørte parter i samfunds- og erhvervslivet må være opmærksom på, at vand i store dele af EU nu er en begrænset ressource, og at det er nødvendigt med en klar politik for rationel forvaltning, forbrugsbegrænsning og opbygning af reserver af denne naturressource inden for alle anvendelsesområder, herunder drikkevand.

2.3. EU-institutionerne og medlemsstaterne må gøre sig det klart, at forvaltningen af vandindvindingsområderne bør koordineres. Derfor må regionerne og medlemsstaterne samarbejde.

2.4. EU-institutionerne opfordres til at fortsætte arbejdet med at imødegå klimaændringerne ved beslutsomt at bekæmpe de menneskeskabte årsager hertil, således som det allerede er tilfældet med overvågningen af emissioner af drivhusgasser og af stoffer, der nedbryder ozonlaget.

3. Foranstaltninger på landbrugsområdet

Regionsudvalget understreger, at EU ingen beføjelser har inden for vandressourcepolitikken, men kun kan træffe foranstaltninger efter EF-traktatens artikel 130 A.

3.1. Kommissionen opfordres til at fremme vedtagelsen af en særlig tørkelovgivning på europæisk plan, som omhandler tørkens økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser, og som tager udgangspunkt i de principper, der opstilles i nærværende udtalelse.

3.2. Kommissionen opfordres til at nedsætte et videnskabeligt udvalg, som inden for det fjerde forskningsrammeprogram skal undersøge tørkeproblemet i samarbejde med specialiserede institutioner, universiteter og anerkendte klimaeksperter.

3.3. EU-institutionerne skal fremme alle nødvendige foranstaltninger til at gøre det lettere for landmændene at få adgang til, spare på og anvende vand rationelt. Man skal følgelig fremme bygning af reservoirer og vandbygningsanlæg, afsaltningsanlæg, genbrug af spildevand og boring af brønde, dog uden at dette går ud over grundvandsressourcerne. Ligeledes skal alle offentlige myndigheder i EU fremme teknikker til at spare på overrislingsvand, såsom et bedre kanalsystem, drypvis overrisling, vandrestriktioner og -målere, osv.

3.4. Et område i EU skal erklæres for tørkeramt, når nedbørsmængden falder til halvdelen af gennemsnittet for en vis periode, hvis varighed fastlægges nærmere på grundlag af en undersøgelse, som Kommissionen foretager.

3.5. Er et område blevet erklæret for tørkeramt, skal Kommissionen undersøge de mulige økonomiske tab, og EU-institutionerne som helhed skal tage skridt til særlige støtteforanstaltninger og -aktioner ad de kanaler, som traktaten giver mulighed for, bl.a. i artikel 130 B. Tabene fastslås ved bl.a. at undersøge makroøkonomiske størrelser, især nedgangen i høstudbyttet i forhold til den foregående femårsperiode og indskrænkningen i den anvendte arbejdskraft. Endvidere fastslås aktivitetsnedgangen i landbrugets følgeindustrier såsom forædlingsindustrien og tjenesteydelseserhvervene.

3.6. Hvis mangelen på vand gør det nødvendigt at plante lidet vandkrævende afgrøder, og den faktisk producerede mængde ikke overstiger gennemsnitsudbyttet på det pågældende areal, bør overskridelse af de fastsatte dyrkningsarealer ikke medføre sanktioner.

3.7. Er der tale om afgrøder, der er omfattet af en fælles markedsordning, hvor der ydes støtte til rydning, prioriteres de tørkeramte områder. Ødelægges planterne af klimatiske grunde sidestilles dette i henseende til kompensation med frivillig rydning.

3.8. I tørkeramte områder med kvægavl bør der ydes midlertidig støtte til indkøb af kvægfoder og erstatningsfoder, der kan anvendes i stedet for det almindelige græsfoder og andet foder, som på grund af tørken er blevet en mangelvare.

3.9. Eftersom tørkesituationen øger landmændenes gældsbyrde bør de kompetente myndigheder stille midler til rådighed for en genforhandling af den opbyggede gæld, hvor spredte lån samles, renten nedsættes og afdragsperioden forlænges.

3.10. Med hensyn til tørkens konsekvenser for landbrugets følgeerhverv, bør man fremme lovforanstaltninger, som muliggør anvendelse af lån på lempelige vilkår, og som gør det lettere at importere råstoffer fra andre områder for at fastholde aktivitetsniveauet i forædlingsindustrien. I tilfælde af en længere tørkeperiode bør disse lånemuligheder også være tilgængelige for de tilknyttede handels- og tjenesteydelseserhverv.

4. Miljøforanstaltninger

4.1. Ud over at holde fast ved den nuværende politik for vandkvalitet må EU-institutionerne lægge øget vægt på sine programmer for genplantning af skove og styrke foranstaltningerne til bekæmpelse af skovbrande og erosion.

4.2. Genopretning af plantedækket ved flodernes udspring og langs deres bifloder må betragtes som en prioriteret foranstaltning under disse programmer, da det dermed undgås, at vandreservoirerne fyldes op med dynd.

4.3. EU's programmer for skærpelse af miljøbevidstheden bør omfatte særlige vandbesparelseskampagner.

4.4. Der skal foretages en udbygning af de geotekniske undersøgelser, der tager sigte på udforskning og kortlægning af de vandførende lag i undergrunden samt en vurdering af, hvorvidt og i hvilket omfang de kan udnyttes.

5. Befolkningens vandforsyning

5.1. Kommissionen skal i samarbejde med medlemsstaterne, regionerne, forbrugernes og brugernes organisationer fremme EU-kampagner om rationel anvendelse af vand i husholdningerne.

5.2. Ligeledes bør de kompetente myndigheder investere i vedligeholdelsen af vandledningsnettene for mest muligt at reducere det spild, der ikke skyldes den naturlige fordampning.

5.3. De mål, der er beskrevet i nærværende udtalelse, kan bedst nås gennem en fremtidsorienteret miljøstrategi. Der bør tages højde for det regionale og lokale miljøs begrænsninger. En langsigtet strategi er nødvendig for at overvinde ovennævnte problemer.

Bruxelles, den 19. juli 1995.

Jacques BLANC

Formand for Regionsudvalget