Særberetning nr. 7/2001

om eksportrestitutioner - destination og overgang til fri omsætning, med Kommissionens svar

(artikel 248, stk. 4, andet afsnit, EF)

(2001/C 314/01)

INDHOLD

>TABELPOSITION>

FORKORTELSER

EUGFL Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget

HZA Tysk udbetalende organ

Ofival Fransk udbetalende organ - kødprodukter

OLAF Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig

PVE Nederlandsk udbetalende organ - kødprodukter

UCLAF Direktoratet for Koordinering af Bedrageribekæmpelse

ZA Østrigsk udbetalende organ

RESUMÉ

I. Eksportrestitutioner koster EU's skatteborgere ca. 5 milliarder euro hvert år. For nogle produkter differentieres restitutionssatserne efter eksportdestinationen på betingelse af, at der fremlægges tilstrækkelig dokumentation for, at varerne faktisk er overgået til fri omsætning på den anmeldte destination (ankomstbeviser). En række forskellige dokumenter kan godkendes som ankomstbeviser - fra toldangivelser af produkternes indførsel udstedt af bestemmelseslandets myndigheder til bankdokumenter, der viser, at varerne er betalt. Der gælder særlige regler for dokumenter, som udstedes af internationale kontrol- og overvågningsselskaber.

II. Andre produkter giver ret til ikke-differentieret restitution - dvs. samme restitutionssats for alle destinationer - men efter Rettens mening er det en betingelse, at varerne er overgået til fri omsætning i et land, som ikke er medlem af EU. Når der er tale om ikke-differentieret restitution, skal eksportøren kun fremlægge bevis for varernes ankomst i tvivlstilfælde.

III. Det er en kompliceret og tidskrævende opgave at kontrollere, at ankomstbeviserne er gyldige, og risikoen for et usikkert resultat foreligger altid. For at støtte medlemsstaterne i dette arbejde udarbejdede Kommissionen i 1992 et katalog med eksempler på beviser, men det er ikke blevet ajourført. Der er stor forskel på kontrollen af ankomstbeviser i de forskellige medlemslande (jf. punkt 9-13).

IV. Kommissionen vurderer ankomstbeviserne for de transaktioner, som den har udvalgt til kontrol i forbindelse med proceduren for regnskabsafslutning, men den har ikke revideret systemet med ankomstbeviser, undtagen som beskrevet i punkt 7. Ikke desto mindre har den konstateret væsentlige svagheder i medlemsstaternes kontrol ved varernes udførsel, hvilket har resulteret i, at der er blevet anvendt finansielle korrektioner på i alt 188 millioner euro (jf. punkt 7-8).

V. Nogle medlemsstater har ikke foretaget den nødvendige revision af de godkendte kontrol- og overvågningsselskaber. I de tilfælde, hvor der er foretaget revision, er der konstateret væsentlige mangler og uregelmæssigheder. Der er ikke altid blevet fulgt tilstrækkeligt op på disse. I de tilfælde, hvor en medlemsstat har trukket et selskabs godkendelse tilbage, har det ikke haft nogen konsekvenser for de andre selskaber i samme koncern, som er godkendt i andre medlemsstater. Godkendelserne er ikke altid blevet trukket tilbage, når de burde have været det (jf. punkt 17-32).

VI. Medlemsstaterne har ikke givet ambassaderne retningslinjer for, hvilken kontrol de skal udføre, før de udsteder lossebeviser. Ambassadebeviserne var hovedsagelig blevet udstedt på grundlag af dokumentkontrol. Der var kun sjældent blevet udført fysisk kontrol ved varernes ankomst (jf. punkt 35-38).

VII. OLAF og GD for Landbrug har konstateret en række væsentlige uregelmæssigheder og tilfælde af formodet svig i forbindelse med nogle af de vigtigste destinationer, hvortil der ydes eksportrestitutioner. Kontrol- og overvågningsselskaber er indblandet i nogle af disse sager. Rettens revision har afdækket flere tilfælde af formodede uregelmæssigheder og sager, hvor der kan sættes spørgsmålstegn ved, om det var berettiget, at der var betalt restitutioner for eksport til visse destinationer (jf. punkt 39-80). De formodentlig uregelmæssige betalinger, som omtales i denne beretning, beløber sig til ca. 100 millioner euro. Kommissionen bør sikre sig, at der tages skridt til at tilbagesøge de uberettiget udbetalte beløb i de sager, hvor det ikke allerede er sket.

VIII. Med hensyn til de produkter, hvor der er behov for eksportrestitutioner, mener Retten, at det ville være at foretrække, hvis der for hvert produkt gjaldt den samme restitutionssats for alle destinationer. Retten erkender imidlertid, at dette af forskellige årsager ikke er muligt på nuværende tidspunkt, bl.a. på grund af eksisterende handelsaftaler. I betragtning af de omkostninger, som administrationen af systemet med ankomstbeviser pålægger både myndigheder og eksportører, og i betragtning af, at systemet kun giver minimal sikkerhed, anbefaler Retten derfor:

- at der kun stilles krav om fremlæggelse af ankomstbeviser i tvivlstilfælde eller i forbindelse med eksport til højrisikodestinationer

- at medlemsstaterne i større omfang foretager efterfølgende kontrol af varernes overgang til fri omsætning, og at de i forbindelse med revisionen af alle de udvalgte transaktioner konsulterer databaser med oplysninger om skibs- og containerbevægelser samt gennemgår alle transportfirmaernes fortegnelser (jf. punkt 84-86).

INDLEDNING

1. Eksportrestitutioner betales til eksportører for udførsel af landbrugsprodukter til lande, der ikke er medlemmer af EU. Formålet med restitutionerne er at yde eksportørerne kompensation for forskellen mellem priserne på EU's indre marked og priserne på verdensmarkedet. På den måde bliver det muligt for eksportørerne at åbne nye eksportmarkeder for EU-produkter eller opretholde eksporten til eksisterende markeder(1). Restitutionerne bidrager også til at opretholde ligevægten på det indre marked. En udførsel giver ikke ret til restitution, hvis den ikke er en normal handelstransaktion med et reelt økonomisk formål(2), men blot gennemføres for at opnå støtte fra Fællesskabet(3).

2. For nogle produkter, f.eks. oksekød og ost, afhænger restitutionssatsen af produkternes destination (differentierede restitutioner), og eksportørens ret til restitution er derfor betinget af, at han fremlægger dokumentation for, at varerne er overgået til fri omsætning i bestemmelseslandet (bevis for ankomst)(4). For andre produktgrupper gælder der én restitutionssats for hvert produkt uanset destinationen (ikke-differentierede restitutioner). Når der er tale om ikke-differentierede restitutioner skal eksportøren kun fremlægge bevis for varernes ankomst i tvivlstilfælde. Efter Rettens mening er det dog en betingelse, at varer, som giver ret til udbetaling af differentierede restitutioner, indføres i et ikke-medlemsland senest 12 måneder efter, at de er eksporteret(5).

3. Ansvaret for at betale eksportørerne påhviler akkrediterede organer i medlemsstaterne. Det er i første instans medlemsstaternes myndigheder, der er ansvarlige for at kontrollere, at ansøgninger om eksportrestitutioner er lovlige og formelt rigtige.

RETTENS REVISION

4. Denne beretning omhandler varers overgang til fri omsætning i ikke-medlemslande. Retten har undersøgt Kommissionens forvaltning af reglerne på dette område og blandt andet set på, om det er berettiget at opretholde ordningen med differentierede restitutioner. Retten har også undersøgt de problemer, som en sådan ordning skaber, og vurderet medlemsstaternes a priori-kontrol af ankomstbevisernes gyldighed(6).

5. Retten har vurderet medlemsstaternes systemer for godkendelse af ankomstbeviser, kontrolleret et antal ankomstbeviser, konsulteret databaser med oplysninger om skibs- og containerbevægelser og indhentet importoplysninger fra ikke-medlemslande, samt gennemgået OLAF's oplysninger om uregelmæssigheder vedrørende destinationsangivelser i forbindelse med eksportrestitutioner. Referenceperioden for testene var EUGFL-regnskabsåret 1998, men nogle af de omtalte sager vedrører andre EUGFL-regnskabsår.

FINANSIEL BAGGRUND

6. I EUGFL-regnskabsåret 1998 blev der betalt ca. 4800 millioner euro i eksportrestitutioner (ca. 12,4 % af EUGFL-budgettet). I tabel 1 er betalingerne fordelt på foranstaltninger, i tabel 2 på eksporterende medlemsstater og i tabel 3 på de vigtigste destinationer. Ca. 900 millioner euro blev betalt i form af differentierede restitutioner. Tabel 4 viser disse betalinger fordelt på destinationer.

Tabel 1

Eksportrestitutioner fordelt på foranstaltninger - EUGFL-regnskabsåret 1998

>TABELPOSITION>

NB:

Tallene er afrundede.

Kilde:

Budgetresultat 1998.

Tabel 2

Eksportrestitutioner fordelt på eksporterende medlemsstater - EUGFL-regnskabsåret 1998

>TABELPOSITION>

NB:

Tallene er afrundede.

Kilde:

Oplysninger om eksportrestitutioner indsendt af medlemsstaterne, EUGFL-regnskabsåret 1998.

Tabel 3

Eksportrestitutioner fordelt på de vigtigste destinationer - EUGFL-regnskabsåret 1998

>TABELPOSITION>

Kilde:

Medlemsstaternes oplysninger om eksportrestitutioner, EUGFL-regnskabsåret 1998.

Tabel 4

Differentierede eksportrestitutioner fordelt på destinationer - EUGFL-regnskabsåret 1998

>TABELPOSITION>

Kilde:

Oplysninger om eksportrestitutioner indsendt af medlemsstaterne, EUGFL-regnskabsåret 1998.

REVISION I FORBINDELSE MED PROCEDUREN FOR REGNSKABSAFSLUTNING

7. Kommissionens revision vedrørende den formelle rigtighed af de betalte eksportrestitutioner har altid omfattet en vurdering af ankomstbeviser i forbindelse med udvalgte transaktioner. Da Tyskland er den medlemsstat, der i størst omfang anvender attester fra kontrol- og overvågningsselskaber, har Kommissionen også igangsat en særlig undersøgelse af lossebeviser fremlagt af kontrol- og overvågningsselskaber i Tyskland (jf. punkt 29-30). Før Rettens revision havde Kommissionen imidlertid ikke foretaget specifik revision af det system, der anvendes for at få bevis for, at varerne er overgået til fri omsætning i ikke-medlemslande i overensstemmelse med den angivne destination.

8. Kommissionens systemafprøvning i forbindelse med proceduren for regnskabsafslutning har hovedsagelig omfattet en undersøgelse af kvaliteten og hyppigheden af den fysiske kontrol af de eksporterede produkter. Under denne revision har Kommissionen konstateret væsentlige svagheder i den fysiske kontrol af beskrivelsen af mængden af de produkter, der er udført med restitutioner. Det har resulteret i, at der er blevet pålagt betydelige finansielle korrektioner, i det seneste tilfælde en korrektion på 5 % af udgifterne til eksportrestitutioner i Belgien, Danmark, Tyskland, Grækenland, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige, i alt 188 millioner euro.

ANKOMSTBEVISER - KONTROLLENS KVALITET

9. Det administrative arbejde afhænger af de forskellige varegrupper og afspejler deres særlige karakteristika, men selv når der ses bort herfra, medfører selve kravet om, at der skal fremlægges ankomstbeviser, en administrativ arbejdsbyrde, som ikke står i et rimeligt forhold til de beløb, der er involveret. For eksempel var der betalt 1 million euro i restitution for en ikke-differentieret udførsel af løst indladet sukker alene på grundlag af toldvæsenets bekræftelse af, at varerne havde forladt Fællesskabets toldområde, hvorimod der for udførsel af en container med oksekød, for hvilken der var betalt ca. 15000 euro i restitution, også skulle fremlægges transportdokumenter og ankomstbeviser.

10. En række forskellige dokumenter kan godkendes som ankomstbeviser(7). De foretrukne er toldangivelser af produkternes indførsel eller indførselsattester udstedt af godkendte kontrol- og overvågningsselskaber (primære beviser). Hvis sådanne dokumenter ikke kan fremskaffes, kan medlemsstaterne godkende andre dokumenter (sekundære beviser), hvoraf nogle ikke er pålidelige(8) - fra lossebeviser til bankdokumenter, der viser, at varerne er betalt.

11. I oktober 1992 udsendte GD for Landbrug resultaterne af en undersøgelse vedrørende de dokumenter, der anvendtes som ankomstbeviser i 58 ikke-medlemslande. Men indførselsdokumenterne ændres løbende, og der anvendes i stigende grad elektroniske procedurer i fortoldningen, så denne note blev hurtigt forældet. I dag er det det enkelte udbetalende organ, der bærer hele ansvaret for at vurdere gyldigheden af de ankomstbeviser, som det modtager. Bortset fra OLAF's initiativ i forhold til Rusland (jf. punkt 43-47) er reglerne ikke blevet harmoniseret, og der er ikke udarbejdet procedurer for at vurdere gyldigheden og den formelle rigtighed af primære og sekundære ankomstbeviser. I henhold til de krav, der stilles i de forskellige medlemsstater, kan en bestemt type bevis for ankomst til en bestemt destination således blive godkendt i én medlemsstat, men afvist i en anden.

12. Systemerne til forvaltning og kontrol af ankomstbeviser er ikke de samme i de forskellige medlemsstater og udbetalende organer. Nogle udbetalende organer - f.eks. HZA-Hamburg Jonas i Tyskland, ZA Salzburg i Østrig, Ofival i Frankrig og PVE i Nederlandene - har særlige afdelinger, som er ansvarlige for at samle, analysere, kontrollere og arkivere de forskellige ankomstbeviser, som er vedlagt ansøgningerne om eksportrestitutioner. Disse udbetalende organer har også oprettet et kontrolsystem, som gør det muligt at sammenligne stempler og underskrifter samt kontrollere, at de pågældende toldkontorer i bestemmelseslandene faktisk eksisterer. De udbetalende organer i Frankrig og Nederlandene udveksler dog ikke oplysninger om ankomstbeviserne. I Belgien, Grækenland, Spanien og Finland har de udbetalende organer ikke effektive systemer til kontrol af ankomstbeviser.

13. På baggrund af den manglende koordinering, dobbeltarbejdet med at få verificeret beviser fra ikke-medlemslande og de forskellige regler for godkendelse af beviser, bør Kommissionen påtage sig ansvaret for at koordinere verificeringen af beviser og for at ajourføre fortegnelsen over de typer af ankomstbeviser, som medlemsstaternes udbetalende organer må godkende.

SYSTEMET MED ANKOMSTBEVISER OG DETS BETYDNING FOR FRIGIVELSEN AF GARANTIER

14. En restitution kan forudbetales på betingelse af, at der stilles sikkerhed. Sikkerheden frigives, når alle relevante dokumenter - herunder ankomstbeviserne - er fremlagt og godkendt.

15. Antallet af sager, hvor garantierne ikke er frigivet, og de tilsvarende beløb for de forskellige medlemsstater, vises i tabel 5. De fleste uafsluttede sager er fra perioden mellem 1995 og 1998, men nogle stammer helt fra 1990.

Tabel 5

Endnu ikke frigivne garantier - forskud og præfinansiering

>TABELPOSITION>

Kilde:

De udbetalende organers sagsakter.

16. Der var forskellige begrundelser for, at garantierne ikke var frigivet: Gamle sager var stadig under behandling ved nationale domstole (alle medlemsstaterne i tabel 5); de russiske tolddokumenter var ikke pålidelige (Danmark og Tyskland); der var indført nye edb-systemer, og der havde været stor personaleudskiftning (Danmark); de administrative opgaver var delt op (Spanien); eller der var personalemangel (Italien). Systemet er særlig kompliceret i Frankrig, hvor forvaltningen af garantierne er delt mellem toldvæsenet og de udbetalende organer. De mange ikke-frigivne garantier må imidlertid også tilskrives det komplekse system med ankomstbeviser.

GODKENDELSE OG KONTROL AF OVERVÅGNINGSSELSKABER

17. Kontrol- og overvågningsselskaberne skal godkendes af medlemsstaternes myndigheder, før de må udstede ankomstbeviser. Godkendelsen gælder tre år ad gangen. Betingelserne for godkendelse af sådanne selskaber blev fastlagt i 1994 i et arbejdsdokument, som GD for Landbrug udsendte i 1994(9). I dokumentet beskrives også de procedurer for kontrol og verificering, som selskaberne skal følge, når de udsteder attester, og desuden er medlemsstaternes ansvar for at kontrollere selskabernes aktiviteter defineret. Bilaget omfatter et resumé af de væsentligste krav. Siden 1999 har bestemmelserne om godkendelse af kontrol- og overvågningsselskaber været indføjet i grundforordningen om eksportrestitutioner. Den eneste sanktionsmulighed over for selskaber, som ikke opfylder betingelserne for godkendelse eller udsteder uregelmæssige attester, er at trække godkendelsen af dem tilbage. Når en godkendelse trækkes tilbage, bør det gælde i alle medlemsstater. I dag er der 28 kontrol- og overvågningsselskaber, som er godkendt af medlemsstaterne, og 15 af disse selskaber ejes af kun 4 koncerner.

18. Udstedelsen af ankomstbeviser, som koster ca. 250 euro pr. dokument, udgør måske kun en lille del af de opgaver, som kontrol- og overvågningsselskaberne udfører for sine klienter. Der foreligger derfor en risiko for en sammenblanding af interesser. I én sag efterkom et kontrol- og overvågningsselskab sin klients anmodning om kun at attestere vægten i konnossementet (Det Forenede Kongerige). I den anden sag holdt et kontrol- og overvågningsselskab, som var godkendt i Nederlandene, op med at udstede beviser, fordi det ønskede at bevare sit gode omdømme.

19. Belgien, Grækenland, Spanien, Frankrig, Finland og Det Forenede Kongerige godkendte kontrol- og overvågningsselskaberne uden forudgående at undersøge, om de fastlagte betingelser for godkendelse var opfyldt. Grækenland, Frankrig og Det Forenede Kongerige har afhjulpet denne mangel i forbindelse med fornyelsen af godkendelserne.

20. Kun Tyskland har foretaget stedlig kontrol af kontrol- og overvågningsselskabernes metoder for udstedelse af ankomstbeviser i to ikke-medlemslande.

21. Belgien, Grækenland, Nederlandene og Finland har ikke undersøgt, om ansøgningerne om eksportrestitutioner var formelt rigtige ved at sammenholde de fremlagte attester med kontrol- og overvågningsselskabernes underliggende dokumentation.

22. Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Finland og Det Forenede Kongerige kunne ikke uden videre se, hvilke ansøgninger der var ledsaget af attester fra kontrol- og overvågningsselskaber, og kunne derfor ikke udvælge ansøgninger til revision fra populationen af restitutionsbetalinger. I stedet blev der udvalgt attester til kontrol fra selskabernes egne akter, selv om der ikke var sikkerhed for, at disse akter var fuldstændige.

23. Ikke en eneste medlemsstat havde anmodet en anden medlemsstat om at revidere attester, som den pågældende medlemsstat havde godkendt, og som var udstedt af et kontrol- og overvågningsselskab, der var godkendt i en anden medlemsstat(10).

24. Formodede uregelmæssigheder konstateret under medlemsstaternes revision af kontrol- og overvågningsselskaber blev ikke fulgt op med henblik på tilbagesøgning (Belgien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige).

25. Nogle selskaber fik trukket deres godkendelse tilbage. I Det Forenede Kongerige, fordi akterne var ufuldstændige, i Italien på grund af mistanke om medvirken til en uregelmæssighed og i Tyskland (jf. punkt 29) og Grækenland, fordi selskaberne havde udstedt uregelmæssige attester.

26. Når en medlemsstat trak godkendelsen af et selskab tilbage, trak de andre medlemsstater ikke godkendelsen af de associerede selskaber i samme koncern tilbage, selv om alle koncernens selskaber anvender det samme personale og de samme metoder og oplysninger i ikke-medlemslande. Når et godkendt selskab ikke foretager den foreskrevne kontrol på bestemmelsesstedet, må det antages, at det samme gælder for alle de associerede selskaber. Kommissionen bør derfor være direkte ansvarlig for godkendelsen af kontrol- og overvågningsselskaber, så det sikres, at de behandles ens.

27. Selv om de nederlandske myndigheder konstaterede, at et kontrol- og overvågningsselskab havde udstedt attester, uden at den nødvendige kontrol var blevet foretaget ved losningen og fortoldningen af varerne i ikke-medlemslande, trak de ikke selskabets godkendelse tilbage og tog heller ikke skridt til at tilbagesøge betalingerne.

28. Et godkendt selskab var indblandet i en sag om udstedelse af uregelmæssige ankomstbeviser i Jordan (jf. også punkt 40-42).

29. På initiativ af Kommissionens enhed for regnskabsafslutning kontrollerede Tyskland alle de ankomstbeviser vedrørende udførsel af kvæg og oksekød, som var udstedt af kontrol- og overvågningsselskaber. Under denne kontrol blev det konstateret, at der var fremlagt uregelmæssige ankomstbeviser i forbindelse med ansøgninger om eksportrestitutioner på i alt 72,1 millioner euro (17 % af alle restitutioner betalt fra 1994 til 1996) og tvivlsomme beviser i forbindelse med ansøgninger om yderligere 175,5 millioner euro (40 %)(11). Der er udstedt indtægtsordrer på 60,4 millioner euro, hvilket dækker de uregelmæssige ankomstbeviser og utilstrækkelige transportdokumenter. Alle disse indtægtsordrer er appelleret. På baggrund af den tyske rapport og adskillige bilaterale samtaler har Kommissionen anvendt en finansiel korrektion på 25 %, ca. 20,8 millioner euro(12), på grund af de væsentlige systemsvagheder der var konstateret.

30. Da Retten gennemførte sin revision, var der ingen andre medlemsstater, der havde fulgt op på denne rapport og undersøgt attester udstedt af de kontrol- og overvågningsselskaber, som var omfattet af den tyske undersøgelse. Selskaber tilhørende samme koncern var også godkendt i otte andre medlemsstater. Hertil kommer, at Spanien, Italien, Nederlandene, Østrig og Finland havde godkendt ankomstbeviser udstedt af kontrol- og overvågningsselskaber i Tyskland. Kun Østrig har opgjort de pågældende restitutioner, som beløber sig til ca. 3,7 millioner euro. Kommissionen bør tage skridt til at få undersøgt alle de attester, som er udstedt af disse selskaber og godkendt i andre medlemsstater.

31. Siden 1996 har OLAF's undersøgelser medført, at der er påvist uregelmæssigheder svarende til ca. 10,6 millioner euro i forbindelse med ankomstbeviser udstedt af kontrol- og overvågningsselskaber, som var godkendt i Tyskland, Italien og Nederlandene. Beløbet vedrører hovedsagelig udførsel af oksekød og fjerkræ til Jordan og vin til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.

32. I betragtning af de konstaterede uregelmæssigheder, den manglende udførelse af den nødvendige kontrol og den manglende opfølgning, jf. punkt 17-31, kan ankomstbeviser udstedt af kontrol- og overvågningsselskaber ikke anses for at være pålidelige.

KOORDINERING AF PROCEDURERNE FOR GODKENDELSE AF KONTROL- OG OVERVÅGNINGSSELSKABER - EKSPORTRESTITUTIONER OG FØDEVAREHJÆLP

33. I 1993 udformede Kommissionen (GD for Eksterne Forbindelser) en særlig procedure for godkendelse af kontrol- og overvågningsselskaber, som har ansøgt om at føre tilsyn med fødevarehjælpsprogrammer. Virksomheder, som udfører landbrugsprodukter inden for rammerne af sådanne programmer, har også ret til eksportrestitutioner.

34. I forbindelse med de udbudsprocedurer, som Kommissionen gennemførte fra 1993 til 2000 med henblik på at vælge tilsynsførende selskaber, var det ikke et krav, at kontrol- og overvågningsselskaberne i forvejen skulle opnå den godkendelse, som er fastlagt i fællesskabsforordningerne om eksportrestitutioner. Den manglende koordinering mellem de forskellige afdelinger i Kommissionen (GD for Landbrug og GD for Eksterne Forbindelser) og den manglende harmonisering af procedurerne for godkendelse af kontrol- og overvågningsselskaber har resulteret i, at ikke-godkendte selskaber har udstedt ankomstbeviser, som derefter er anvendt som dokumentation for ansøgninger om eksportrestitutioner.

ANKOMSTBEVISER UDSTEDT AF MEDLEMSSTATERNES AMBASSADER

35. Medlemsstaternes ambassader kan bekræfte rigtigheden af kopier af primære beviser. De kan også udstede sekundære beviser i form af lossebeviser(13). Disse beviser skal attestere, at produkterne har forladt havneområdet eller i det mindste ikke er blevet lastet med henblik på genudførsel. Ambassaderne er ikke underlagt de samme krav som dem, der i henhold til forordningen gælder for godkendelse af kontrol- og overvågningsselskaber og udstedelse af lossebeviser. Det er imidlertid underforstået, at ambassaderne før udstedelse af lossebeviser enten skal udføre den samme kontrol, som kræves af kontrol- og overvågningsselskaberne - dvs. fysisk kontrol ved varernes ankomst(14) - eller i behørigt begrundede og helt usædvanlige tilfælde, hvor det ikke har været muligt at udføre fysisk kontrol, efterfølgende kontrol på grundlag af dokumenter, hvori det er registreret, at varerne er losset og fortoldet. De skal også opbevare et dossier for hvert enkelt lossebevis, de har udstedt. Som følge af Rettens bemærkninger har Kommissionen påpeget over for medlemsstaterne, at deres ambassader skal udføre den samme kontrol som kontrol- og overvågningsselskaberne(15).

36. Danmark(16), Frankrig(17) og Irland(18) (jf. også punkt 48-53) er de lande, der hyppigst har anvendt sekundære beviser udstedt af ambassader, mens Tyskland, Nederlandene og Spanien i mindre omfang har godkendt ambassadebeviser. I ingen af disse lande forelå der retningslinjer for, hvilken kontrol der skulle udføres, før beviserne kunne udstedes. I praksis er de fleste sådanne beviser udstedt på grundlag af efterfølgende dokumentkontrol, som i analogi med de betingelser, der gælder for kontrol- og overvågningsselskaber, kun må anvendes i behørigt begrundede og helt usædvanlige tilfælde. Der var også eksempler på, at der ikke var noget dossier, og at attesterne var udstedt på grundlag af eksportørens egen dokumentation (Danmark(19).

37. Det registreres ikke i de udbetalende organers databaser, nøjagtig hvem der har udstedt de indsendte ankomstbeviser, og det var derfor ikke muligt at opgøre, hvor stort et beløb i restitutioner der i alt er tale om. I Frankrig blev der i 1997 og 1998 indgivet 1584 restitutionsansøgninger med dokumentation i form af lossebeviser udstedt af ambassader. Danmark kunne ikke opgøre værdien af de indgivne ansøgninger, fordi de ikke kunne udsøges maskinelt. I Irland var de fleste af de indgivne ansøgninger om restitution for udførsel af oksekød til Egypten underbygget af ambassadebeviser. I EUGFL-regnskabsåret 1999 ville værdien af disse ansøgninger have andraget ca. 120 millioner euro.

38. Det må betegnes som væsentlige svagheder ved procedurerne for ambassadernes udstedelse af sekundære ankomstbeviser, at der ikke findes retningslinjer for, hvilken kontrol der skal udføres, og at der ikke udføres fysisk kontrol. Gyldigheden af de beviser, som er udstedt hidtil, må derfor anses for tvivlsom.

PROBLEMER OG/ELLER UREGELMÆSSIGHEDER KONSTATERET I FORBINDELSE MED EKSPORT TIL SPECIFIKKE DESTINATIONER

39. Eksemplerne i det følgende viser, at systemet med ankomstbeviser er upålideligt, og rejser tvivl om, hvorvidt det er berettiget, at der betales restitutioner eller differentierede restitutioner for eksport til bestemte destinationer.

Jordan - omgåelse af FN's handelsembargo mod Irak

40. UCLAF havde bemærket, at udførslen af oksekød og fjerkræ til Jordan var steget betydeligt efter 1991, så i 1998 gennemførte kontoret en undersøgelse i samarbejde med tyske og nederlandske embedsmænd i Jordan, og resultaterne bekræftede, at der blev foretaget uregelmæssige transaktioner med det formål at omgå FN's handelsembargo mod Irak. Der kunne ikke opnås restitutioner for eksport til Irak, medmindre eksportørerne havde indhentet FN's forhåndsgodkendelse af hver enkelt udførsel. Store mængder oksekød og fjerkræ blev fortoldet i Jordan, selv om der forelå mistanke om, at de ikke var beregnet til forbrug i Jordan (41244 tons med restitutioner på ca. 80 millioner euro). For hovedparten af de undersøgte transaktioner gjaldt det, at den endelige destination var Irak. Med henblik på at omgå embargoen anvendte eksportørerne falske eller ufuldstændige jordanske papirer.

41. Som følge af undersøgelsen bad UCLAF i juli 1998 de medlemsstater, som var involveret i eksport til Jordan, om at tilbagesøge de for meget betalte eksportrestitutioner. På det tidspunkt var transaktionerne allerede afregnet, og garantierne var frigivet. Herefter skete følgende:

a) Tyskland udstedte i 1999 indtægtsordrer på i alt 23 millioner euro, som alle er appelleret, og sagerne er under behandling.

b) Italien udstedte i 1999 indtægtsordrer på ca. 6 millioner euro, som alle er appelleret, og sagerne er under behandling. En af støttemodtagerne, som skulle tilbagebetale ca. 980000 euro, er allerede erklæret konkurs.

c) I januar 2000 underrettede Nederlandene Retten om, at der skal tilbagesøges eksportrestitutioner på 9 millioner euro, inklusive bøder. I januar 2001 var disse sager under behandling ved den nationale handelsret, og det blev overvejet at anmode eksportørerne om at fremlægge alternative ankomstbeviser. En sag vedrørende udførsel af yderligere 1546 tons oksekød og fjerkræ er endnu ikke under behandling.

d) Frankrig tilbagesøgte ikke restitutionerne for et vareparti på 500 tons oksekød og fjerkræ, som blev sendt med skib til Aqaba/Free Zone den 24. september 1993, fordi forældelsesfristen for denne transport i henhold til fransk lov var overskredet. Det skal bemærkes, at Ofival i oktober 1993 modtog et brev fra et jordansk selskab, som i alle detaljer beskrev, hvordan de eksporterede varer blev omdirigeret fra Jordan til Irak ved hjælp af falske ankomstbeviser. Det udbetalende organ iværksatte straks en undersøgelse gennem den franske ambassaderåd i Jordan og informerede eksportørerne om den risiko, der var forbundet med udførsler til denne destination. Men da der ikke blev konstateret nogen egentlige uregelmæssigheder, anså Ofival det ikke for nødvendigt at underrette hverken de relevante nationale myndigheder eller Kommissionen.

e) Irland fremlagde bevis for, at 2690 ton varer var eksporteret lovligt til Irak med forhåndsgodkendelse fra FN, men der var eksporteret yderligere 510 tons, som Irland endnu ikke har gjort rede for.

f) Danmark har ikke taget skridt til at tilbagesøge restitutionerne for udførslen af 144 tons oksekød og 113 tons fjerkræ, fordi de nederlandske myndigheder ikke har fremsendt detaljer om transporterne, som udgik fra nederlandske havne.

g) Pr. december 2000 havde Belgien endnu ikke meddelt OLAF, om der var taget skridt til at tilbagesøge restitutionerne for udførslen af 748 ton oksekød og 1064 tons fjerkræ.

42. Medlemsstaternes opfølgning er utilfredsstillende. Det er et generelt problem, at OLAF ikke har beføjelser til at sikre sig, at medlemsstaterne omhyggeligt og rettidigt følger op på resultaterne af dets undersøgelser.

Rusland - forfalskede indførselsangivelser

43. I EUGFL-regnskabsåret 1998 blev der betalt ca. 591 millioner euro i restitutioner for eksport til Rusland. Samme år viste det sig, at nogle af de russiske indførselsangivelser, som blev fremlagt som ankomstbeviser i forbindelse med ansøgninger om eksportrestitutioner, var forfalskede. OLAF tog kontakt til de russiske toldmyndigheder med henblik på løbende at kontrollere gyldigheden af de indførselsangivelser, som medlemsstaternes udbetalende organer videresendte til OLAF. På indførselsangivelserne er koden for det pågældende russiske toldkontor anført, og i første omgang fik OLAF lister over gyldige russiske koder. Disse lister blev anvendt til at foretage en indledende kontrol af indførselsangivelsernes gyldighed, men de blev ikke sendt til alle udbetalende organer.

44. I perioden fra juni 1999 til august 2000 videresendte medlemsstaterne 699 russiske indførselsangivelser til OLAF, fordi der var tvivl om deres gyldighed. Pr. august 2000 havde OLAF modtaget svar om resultaterne af de russiske toldmyndigheders kontrol af 424 indførselsangivelsers gyldighed. Det fremgik af svarene, at:

- 90 angivelser (21,2 %) var ægte

- 10 angivelser (2,4 %) var for gamle til, at de kunne kontrolleres

- 324 angivelser (76,4 %) var uregelmæssige.

45. Det skal understreges, at selv om de russiske indførselsangivelser var falske, betyder det ikke nødvendigvis, at de pågældende varer ikke var udført som angivet. EU-eksportørerne kan opnå højere restitutioner ved at angive slagteaffald som godt oksekød, men russiske importører kan tilsvarende føle sig tilskyndet til at angive godt oksekød som slagteaffald, fordi de så betaler en lavere toldsats. Alene af denne grund er indførselsangivelser ikke velegnede som beviser i forbindelse med eksportrestitutioner.

46. Kommissionen har erkendt dette problem og vedtog i juli 1999 en beslutning, som indeholdt en liste over alternative ankomstbeviser, som vil kunne godkendes(20). Kommissionen har også indført en ordning for elektronisk udveksling af oplysninger med de russiske toldmyndigheder(21).

47. Det vil vise sig, om denne ordning, som stiller ekstra krav til eksportøren og "det centrale organ", som udpeges af medlemsstaten, vil gøre systemet mere pålideligt og gøre det lettere at få færdigbehandlet ansøgninger om eksportrestitutioner, eller om den vil betyde, at de administrative procedurer kompliceres yderligere.

Egypten - behandling af vægtafvigelser og afviste produkter

48. I EUGFL-regnskabsåret 1998 blev der betalt 131,9 millioner euro i restitutioner for udførsel af oksekød til Egypten - 21 % af de samlede eksportrestitutioner for oksekød. I de fleste tilfælde blev der som ankomstbeviser fremlagt indførselsangivelser fra de egyptiske toldmyndigheder. I mange af de undersøgte sager(22) fremgik det af disse angivelser, at fragtsedlernes oplysninger om bruttovægt og antal kartoner (som var de mængder, der var ansøgt om eksportrestitutioner for) ikke svarede til de mængder, der overgik til fri omsætning på det egyptiske marked(23). Sådanne afvigelser blev imidlertid behandlet forskelligt af medlemsstaterne.

49. De egyptiske toldmyndigheders indførselsangivelser, som blev godkendt af de irske og franske udbetalende organer, var vedlagt attester udstedt af de pågældende ambassader i Egypten, som bekræftede, at den nettovægt, som var angivet på konnossementerne, var overgået til fri omsætning. De afvigelser, som de egyptiske toldmyndigheder havde konstateret med hensyn til bruttovægt og antal kartoner, var også anført på attesterne, men alligevel godkendte de udbetalende organer ambassadernes attestering af, at hele nettovægten var overgået til fri omsætning, og garantierne blev frigivet i deres helhed(24).

50. De egyptiske toldangivelser, som blev godkendt af det tyske udbetalende organ, var vedlagt attester udstedt af et ikke-godkendt kontrol- og overvågningsselskab, som også sørgede for oversættelsen af dokumenterne. Ifølge disse attester skyldtes mængdeafvigelserne, at de egyptiske toldmyndigheder havde udtaget stikprøver. Det tyske udbetalende organ accepterede denne forklaring og godkendte kontrol- og overvågningsselskabets attester, og garantierne blev frigivet deres helhed.

51. Kommissionen har bekræftet, at der kun betales differentieret restitution for den mængde, der faktisk er overgået til forbrug (men ikke for mængder ud over den, der er angivet i ansøgningen om restitution). Medlemsstaterne har derfor handlet ukorrekt, når de har godkendt vægtangivelserne på sekundære beviser udstedt af ambassader i stedet for vægtangivelserne på de primære beviser, nemlig de egyptiske indførselsangivelser. Oplysningerne om disse systematiske uregelmæssigheder er derfor videregivet til Kommissionen, så de uregelmæssige betalinger kan opgøres og tilbagesøges.

52. Det er et tilbagevendende problem i forbindelse med udførsel af oksekød til Egypten, at nogle varepartier afvises, fordi oksekødet ikke er i overensstemmelse med de egyptiske sundhedsbestemmelser, eller fordi dets fedtindhold er højere end tilladt(25). En af de transaktioner, som blev udvalgt til kontrol i Irland, omfattede netop et vareparti, som var blevet afvist.

53. Et irsk selskab eksporterede 1252 tons oksekød til Egypten i august 1997, og restitutionerne beløb sig til ca. 1,07 millioner euro. De egyptiske myndigheder afviste 1000 tons, som blev genudført til Irland i januar 1998. Der blev givet tilladelse til midlertidig genindførsel af oksekødet uden tab af restitutioner på betingelse af, at kødet blev genudført fra EU inden udgangen af marts 1998. I februar 1999 var oksekødet endnu ikke genudført, men da revisionen fandt sted i august 1999, var selskabet endnu ikke blevet anmodet om at tilbagebetale de for meget udbetalte restitutioner og betale den pålagte bøde på 20 %, i alt ca. 1,3 millioner euro. De irske myndigheder har siden taget skridt til at tilbagesøge de pågældende beløb.

Marokko - restitutionssatser og afvigelser i det angivne og det faktiske antal dyr

54. Marokko er den vigtigste destination for udførsel af racerent kvæg. I de sidste ti år er der eksporteret ca. 96000 tons (svarende til ca. 174000 dyr). I EUGFL-regnskabsåret 1999 blev der betalt ca. 8,5 millioner euro i restitutioner. Der eksporteres praktisk taget ikke slagtekvæg. Restitutionssatsen for den type racerent kvæg, som eksporteres til Marokko, er 38,5 euro højere pr. 100 kg end satsen for tilsvarende slagtekvæg. Der gælder differentierede satser for udførsel af de fleste levende dyr. Satserne for udførsel af racerent kvæg er imidlertid ikke-differentierede, og der stilles derfor ikke krav om fremlæggelse af ankomstbeviser. Der er ingen told på indførsel af racerent kvæg i Marokko, mens slagtekvæg pålægges en afgift på 300 procent.

55. I EU-reglerne for, hvornår importeret kvæg kan tariferes som racerent, er det fastsat, at dyrene først må slagtes efter mindst 12 måneder(26). Overholdes denne betingelse ikke, tariferes dyrene i stedet som slagtekvæg, og der opkræves importtold.

56. I analogi hermed bør denne regel finde anvendelse på eksporteret kvæg, som er omfattet af den samme forordning. Men eftersom EU ikke på en let måde kan kontrollere, om en sådan betingelse overholdes i bestemmelseslandet, som ikke er et medlemsland, er det tvivlsomt, om det er berettiget, at der betales en højere restitutionssats for eksport af racerent avlskvæg end for tilsvarende slagtekvæg.

57. Retten har indhentet oplysninger fra Marokko, hvoraf det fremgår, at nogle af dyrene var døde ved ankomsten, og at andre ikke opfyldte de marokkanske betingelser for tarifering som racerent kvæg. Der er kun forholdsvis få sådanne sager, men de illustrerer, at udførsler af henholdsvis racerent kvæg og slagtekvæg behandles forskelligt. Havde der været tale om slagtekvæg, skulle der fremlægges ankomstbeviser, og det ville have medført reduktioner i restitutionerne, fordi nogle af dyrene var døde. I Danmark og Frankrig udstedte leverandørerne kreditnotaer for de døde dyr, men restitutionerne blev ikke tilbagesøgt på det tidspunkt. Som følge af Rettens bemærkninger er der nu iværksat undersøgelser.

Libanon - vægtafvigelser - utilstrækkelig opfølgning i medlemsstaterne

58. Libanon er den vigtigste destination for udførsel af slagtekvæg. I EUGFL-regnskabsåret 1998 blev der betalt ca. 58 millioner euro i restitutioner. I forbindelse med en OLAF-undersøgelse blev der afdækket en række uregelmæssigheder vedrørende falske ankomstbeviser, vægtafvigelser, døde dyr og ukorrekt tarifering af slagtekvæg som racerent kvæg. Frankrig har indtil videre udstedt indtægtsordrer på ca. 161000 euro. Undersøgelserne fortsætter. I Italien er straffesagen imidlertid blevet afvist ved de nationale domstole, og der er ikke taget skridt til at tilbagesøge de for meget udbetalte restitutioner.

Estland - handelsaftaler som kan føre til karruseller

59. EU har en frihandelsaftale med Estland om mælkeprodukter. Der skal derfor ikke betales told i Estland for indførsel af smør fra EU, og der anvendes en nedsat toldsats i EU ved indførsel af smør fra Estland(27). EU betaler restitutioner for udførsel af smør til Estland. I EUGFL-regnskabsåret 1998 beløb disse restitutioner sig til 6,9 millioner euro. Samtidig har der været en betydelig indførsel af smør fra Estland. Tabel 6 viser den samlede import og eksport af smør henholdsvis fra og til Estland i perioden 1996-1999.

Tabel 6

Smør - import fra og eksport til Estland

>TABELPOSITION>

Kilde:

Comext.

60. I 1997 påpegede OLAF, at der er risiko for, at EU-smør, som er eksporteret til Estland med restitutioner, kan genindføres som estisk, og medlemsstaterne blev informeret.

61. De tyske toldmyndigheder foretog laboratorieundersøgelser af smør, som ved indførslen til EU var angivet som estisk smør, og konkluderede på grundlag heraf, at det ikke var fremstillet i Estland. Smørret kunne derfor ikke importeres i henhold til frihandelsaftalen. Der blev udstedt indtægtsordrer i Tyskland på ca. 700000 euro i for lidt betalt told.

62. På baggrund af sine undersøgelser i Estland konkluderede OLAF, at det var vanskeligt at spore transporten af EU-smør, når det først var overgået til fri omsætning. De estiske myndigheders undersøgelser viste, at et estisk selskab, som var storeksportør af smør til EU, ikke havde tilstrækkelig dokumentation for de varecertifikater, som var blevet udstedt. Sådanne certifikater er en forudsætning for, at smør kan importeres til EU med nedsatte toldsatser. I en periode på 12 måneder i 1996/1997 havde dette selskab importeret 1056 tons EU-smør og eksporteret 1107 tons til EU. De involverede medlemsstater (Tyskland, Frankrig og Nederlandene) har efterfølgende taget skridt til at inkassere den for lidt betalte told. Den skønnes at beløbe sig til ca. 3 millioner euro.

63. I frihandelsaftalen med Estland om mælkeprodukter burde der være taget højde for, at der kunne opnås fordele ved at genindføre EU-smør, som var blevet støttet med eksportrestitutioner. Restitutionssatsen for udførsel af smør til Estland burde have været fastsat til nul, som det for nylig er sket med restitutionssatsen for udførsel af ost til samme destination(28).

64. Problemet vedrørende frihandel med mælkeprodukter er ikke begrænset til import og eksport af smør henholdsvis fra og til Estland. Frihandelsaftalerne om mælkeprodukter omfatter også de andre baltiske stater, Letland og Litauen, og andre mælkeprodukter såsom ost og skummetmælkspulver. Der er en betydelig import og eksport af ost (tabel 7) og en mere beskeden handel med skummetmælkspulver. For at udelukke muligheden for karruseller bør Kommissionen undersøge alle frihandelsaftaler og vurdere, om det er berettiget, at der betales eksportrestitutioner for de produkter, som er omfattet af aftalerne.

Tabel 7

Oversigt over import og eksport af ost fra og til de baltiske lande

>TABELPOSITION>

NB:

Tallene er afrundede.

Kilde:

Comext.

Mulig omdirigering af ost til Canada

65. Restitutionssatserne for eksport af ost til Canada har altid været lavere end satserne for eksport af tilsvarende ost til USA. Fra september 1995 blev alle satserne for ost til Canada fastsat til nul, mens der stadig blev ydet restitutioner for eksport til USA. For årene 1995-1999 er de mængder, der er anført i EU's statistikker over eksport af ost til Canada, betydeligt lavere end de mængder, der er anført i de canadiske statistikker over import af ost fra EU (tabel 8). Det kunne tyde på, at nogle indførsler af ost fra EU til Canada er foregået gennem USA, således at eksportøren har opnået uberettigede restitutioner på grundlag af ugyldige ankomstbeviser. Sagen efterforskes af OLAF. Hvis der er blevet udbetalt restitutioner for hele differencen i de mængder, der er registreret fra 1995 til 1999, overstiger det samlede beløb sandsynligvis 15 millioner euro.

Tabel 8

Sammenligning af statistikker over indførsel af ost fra EU til Canada

>TABELPOSITION>

NB:

Tallene omfatter ikke eksport af ost fra Østrig, Finland og Sverige.

Kilder:

Comext og Canadian Department of Foreign Affairs and International Trade.

Nordkorea - bevis for markedsindtrængning

66. Retten har overdraget denne sag om udførsel af ca. 3200 tons dansk feta til Nordkorea, hvortil der er udbetalt ca. 2,23 millioner euro i eksportrestitutioner, til OLAF med henblik på videre undersøgelser.

67. Da eksporten af feta til Iran ophørte i 1996, lå en betydelig mængde feta stadig på lager. En del blev solgt til fremstilling af smelteost inden for EU, og i slutningen af 1998 var ca. 3200 ton oplagret.

68. I december 1998 blev 3200 tons feta, som var fremstillet i begyndelsen af 1996, afsendt fra Danmark til Nordkorea. Sidste holdbarhedsdato for feta pakket i tetrabrik er normalt 18 måneder efter fremstillingsdatoen. Den seneste fremstillingsdato for den transaktion, som Retten undersøgte, var 8. marts 1996. Sidste holdbarhedsdato var derfor overskredet med mindst 12 måneder. Eksporten indgik ikke i noget program for fødevarehjælp, men produktet skulle distribueres af North Korean Flood Damage Rehabilitation Committee. Fetaen blev faktureret med 0,3 euro pr. kg. Til sammenligning er restitutionssatsen 0,7 euro pr. kg. Regningen lød på et samlet beløb på ca. 966000 euro. Eksportøren modtog normale eksportrestitutioner på i alt ca. 2,23 millioner euro.

69. Den fakturerede værdi af fetaen, som svarer til 30 euro pr. 100 kg, er lavere end den minimumspris franko grænse på 230 euro pr. 100 kg, som eksportørerne skal overholde for at få ret til restitutioner(29). Denne sats blev fastsat den 5. maj 1996 for al ost. Fra den 12. juli 1996 til den 3. februar 1999 gjaldt der imidlertid en undtagelse for feta fremstillet af komælk(30). Det var den eneste undtagelse fra kravet om overholdelse af minimumsprisen franko grænse, og i betragtning af, at der netop på det tidspunkt var samlet et stort lager af feta, som det var svært at få afsat, er det tvivlsomt, om denne undtagelse var berettiget.

70. Sidste holdbarhedsdato for den eksporterede feta var overskredet med mere end 12 måneder; det var den eneste eksport af feta til Nordkorea i de seneste år (der har ikke været nogen siden); og restitutionen var mere end dobbelt så høj som den fakturerede værdi. Alt dette tyder på, at der ikke var tale om en normal handelstransaktion foretaget i den hensigt at trænge ind på et marked. Transaktionen havde ikke noget reelt økonomisk formål og blev udelukkende gennemført for at få udbetalt støtte fra Fællesskabet. Der burde derfor ikke være betalt restitutioner, for produktet kunne ikke afsættes på normale vilkår(31).

Japan - restitutionssatserne for ost, der ikke er bestemt til direkte forbrug

71. Japan er det tredjestørste marked for EU-ost. EU eksporterer årligt omkring 35000 tons ost til Japan. Der betales hvert år ca. 25 millioner euro i støtte til udførsel af ost til Japan. De vigtigste ostetyper, der eksporteres, er dansk Samsø, Maribo og Mozzarella samt tysk Gouda og Steppenkäse. Der gælder forskellige restitutionssatser for de forskellige ostetyper, og satserne er på mellem 0,8 og 1 euro pr. kg.

72. Det meste af den ost, der forbruges i Japan, er enten smelteost eller revet ost. Japan har en kvote for indførsel af ost til forædling (forarbejdning til smelteost). I 1999 var EU's andel af denne kvote på ca. 2150 tons. Det gælder for en del af den EU-ost, som importeres til Japan, at det på fakturaerne og/eller emballagen er anført, at osten kun er til "industri". En stor del af den øvrige EU-ost, som importeres til Japan, er bestemt til anvendelse i revet stand. Det skønnes, at der i 1997 blev importeret ca. 19000 tons ost til dette formål.

73. Indtil 2000(32) fremgik det altid af præamblen til forordninger om fastsættelse af eksportrestitutioner for mælkeprodukter, at restitutionssatserne for ost var beregnet for produkter, som var bestemt til direkte forbrug. Kommissionen har ikke givet nogen begrundelse for, at denne bestemmelse er fjernet. Eftersom restitutionssatserne for både smelteost og revet ost er lavere end for hel ost, er det tvivlsomt, om det er berettiget, at der ydes samme satser for ost, som specifikt er bestemt til sådan anvendelse, som for ost, der er bestemt til direkte forbrug.

74. Retten har desuden konstateret en uoverensstemmelse mellem de japanske importstatistikker og EU's eksportstatistikker. Det fremgår af de japanske statistikker, at der i 1999 blev importeret revet ost fra Irland og Tyskland, men det er ikke registreret hverken i EU's eksportstatistikker eller i databaserne over eksportrestitutioner. Sagen er overgivet til OLAF med henblik på videre undersøgelser.

Uruguay, Ukraine, Kroatien - indførselsangivelser som ikke beviser overgang til fri omsætning

75. Varer, for hvilke der udbetales differentierede eksportrestitutioner, anbringes i nogle tilfælde i frizoner eller henføres under oplagsprocedurer eller procedurer for aktiv forædling på destinationen i ikke-medlemslandet. I forordningen stilles der krav om, at varerne efter oplagring eller forædling skal overgå til fri omsætning på den samme destination(33), og derfor er en angivelse af, at varerne er indført til en frizone, oplagt på et toldoplag, overgået til aktiv forædling eller indført midlertidigt ikke tilstrækkeligt bevis for, at varerne er overgået til fri omsætning på den anmeldte destination.

76. I forbindelse med eksport af ost til Uruguay godkendte det danske udbetalende organ ankomstbeviser i form af kopier af de uruguayanske toldmyndigheders angivelser af varernes indførsel, hvis ægthed var bekræftet af den danske generalkonsul i Uruguay. På angivelserne var indførslen dog beskrevet som midlertidig, og angivelserne svarede ikke til eksemplet i den danske fortegnelser over gyldige beviser. De kunne derfor ikke accepteres som bevis for, at varerne var overgået til fri omsætning i Uruguay, men det danske udbetalende organ godkendte dem alligevel.

77. I EUGFL-regnskabsårene 1997 og 1998 blev der betalt ca. 268000 euro for meget i eksportrestitutioner. Da denne beretning blev udfærdiget, havde de danske myndigheder endnu ikke taget skridt til at tilbagesøge de pågældende beløb.

78. I Østrig afviste det udbetalende organ ankomstbeviser fra Ukraine og Kroatien, hvoraf det fremgik, at varerne var overgået til aktiv forædling. Dokumenterne blev sendt tilbage til støttemodtagerne, som straks ændrede dem, så det i stedet fremgik, at varerne var overgået til fri omsætning, hvorefter dokumenterne på ny blev indsendt til det udbetalende organ. Disse ændringer blev opdaget, og det udbetalende organ indledte tilbagesøgningsprocedurer. Som følge af Rettens bemærkninger returneres de originale beviser ikke længere til støttemodtagerne.

79. Det italienske udbetalende organ har konstateret lignende sager i forbindelse med udførsler til Ukraine. I disse sager anmodede det udbetalende organ imidlertid om yderligere beviser.

Albanien - uregelmæssige ankomstbeviser for indførsel af varer fra Grækenland

80. For at løse problemet med uregelmæssige beviser for ankomst af varer til destinationer i Albanien stillede de græske myndigheder forslag til Kommissionen om at afslutte alle de sager om eksportrestitutioner, som ikke var blevet afsluttet mellem 1995 og 1998 (ca. 820000 euro) ved at anvende bestemmelsen om, at medlemsstaterne kan fritage en eksportør for at fremlægge ankomstbeviser i tilfælde af en forretning, hvor udførselsangivelsen giver ret til en restitution, hvoraf den differentierede del er mindre end eller lig med 1000 euro(34). Kommissionen afviste forslaget, hvorefter de græske myndigheder afsluttede sagerne på grundlag af de oprindeligt fremlagte dokumenter. Som følge af Rettens henvendelse anmodede Kommissionen OLAF om at foretage en undersøgelse.

CONTAINERBEVÆGELSER

81. Som led i revisionsarbejdet udvalgte Retten en række containere, som var anvendt til fragt af varer, for hvilke der var betalt eksportrestitutioner, og anmodede medlemsstaterne om at indhente oplysninger om de pågældende containeres bevægelser. Formålet var at kontrollere, at containerselskabernes oplysninger om varebeskrivelser og -mængder stemte overens med oplysningerne på restitutionsansøgningerne, og at varerne var blevet losset på de destinationer, som var angivet i ansøgningerne.

82. Nogle medlemsstater (Tyskland, Grækenland, Frankrig, Italien og Sverige) fremsendte de oplysninger, som Retten anmodede om. Det Forenede Kongerige mente imidlertid ikke, at Retten havde ret til at anmode medlemsstaterne om at indhente og fremsende oplysninger, som de ikke registrerede til eget brug; Nederlandene fik ikke indhentet alle oplysningerne på grund af arbejdspres; og der gik over fire måneder, før Danmark fremsendte oplysninger, som var ufuldstændige.

83. Da denne beretning blev udfærdiget, var revisionen af dette aspekt derfor ikke afsluttet. En undersøgelse af de oplysninger, som Retten havde modtaget, viste, at medlemsstaterne (Tyskland, Frankrig, Italien og Østrig) burde følge op på 5 % af de udvalgte sager, fordi det umiddelbart var klart, at containernumrene var forkerte, eller at detaljerne vedrørende transporten af containerne ikke stemte overens med oplysningerne på restitutionsansøgningerne.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

84. Retten har konstateret et antal væsentlige svagheder i forbindelse med medlemsstaternes godkendelse og kontrol af kontrol- og overvågningsselskaber og i systemet for udstedelse af attester fra medlemsstaternes ambassader. Mange uregelmæssigheder og formodede tilfælde af svig er blevet påvist af OLAF og på initiativ af GD for Landbrug. I nogle af disse sager er der indblandet kontrol- og overvågningsselskaber, som er godkendt til at udstede ankomstbeviser. I forbindelse med revisionen har Retten konstateret yderligere tilfælde af formodede uregelmæssigheder. Systemet med ankomstbeviser kan derfor ikke anses for at være pålideligt(35) (jf. punkt 17-80). Det forhold, at Kommissionen har identificeret væsentlige svagheder i medlemsstaternes fysiske kontrol af varebeskrivelser og -mængder, gør blot konklusionen endnu mere foruroligende (jf. punkt 8).

85. Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at selv om der i nogle sager ikke var fremlagt gyldige beviser, betyder det ikke nødvendigvis, at transaktionerne i sig selv ikke er gennemført som angivet. Der er ikke noget, der tyder på, at hovedparten af de transaktioner, der betales restitutioner for, ikke er reelle handelstransaktioner. Det sætter spørgsmålstegn ved kravet om, at der systematisk skal fremlægges ankomstbeviser. Systemet er kompliceret og besværligt og indebærer betydelige omkostninger for både myndigheder og eksportører, men det giver ikke tilstrækkelig sikkerhed. De fleste uregelmæssigheder og tilfælde af svig er først blevet opdaget efter, at beviserne var blevet godkendt af de udbetalende organer.

86. Med hensyn til de produkter, hvor der er behov for eksportrestitutioner, mener Retten, at det ville være at foretrække, hvis der for hvert produkt gjaldt den samme restitutionssats for alle destinationer. Retten erkender imidlertid, at dette af forskellige årsager ikke er muligt på nuværende tidspunkt, bl.a. på grund af eksisterende handelsaftaler.

87. Med hensyn til systemet til kontrol af, at varer er overgået til fri omsætning i ikke-medlemslande anbefaler Retten:

- at der kun stilles krav om fremlæggelse af ankomstbeviser i tvivlstilfælde eller i forbindelse med eksport til højrisikodestinationer

- at de udbetalende organer forelægges transportdokumenter og fakturaer for alle anmeldelser over de minimis-grænsen(36).

- at der i større omfang foretages efterfølgende kontrol(37) af varernes overgang til fri omsætning, og at der i forbindelse med kontrollen af de udvalgte transaktioner er adgang til databaser med oplysninger om skibs- og containerbevægelser.

88. Hvis kravet om systematisk fremlæggelse af ankomstbeviser opretholdes, anbefaler Retten:

- at medlemsstaternes ambassader, når de udsteder beviser, skal foretage den samme kontrol, som kræves af kontrol- og overvågningsselskaberne (jf. punkt 35-38)

- at Kommissionen overtager ansvaret for at godkende kontrol- og overvågningsselskaber (jf. punkt 26), således som det allerede er tilfældet i forbindelse med fødevarehjælp

- at fratagelsen af et kontrol- og overvågningsselskabs godkendelse skal gælde alle selskaber i den pågældende koncern (jf. punkt 26)

- at det overvejes at indføre sanktioner, som kan anvendes over for kontrol- og overvågningsselskaber, der udsteder uregelmæssige ankomstbeviser (jf. punkt 17)

- at Kommissionen påtager sig ansvaret for at oprette og ajourføre fortegnelser med eksempler på ankomstbeviser, som kan godkendes, og koordinerer verificeringen af beviser fra ikke-medlemslande (jf. punkt 13).

89. Kommissionen og OLAF bør sikre sig, at der i alle de involverede medlemsstater følges grundigt op på sager, hvor der er konstateret svig og uregelmæssigheder.

90. De formodede uregelmæssigheder, der er nævnt i denne beretning, omfatter over 100 millioner euro. Kommissionen bør sikre sig, at der straks tages skridt til at tilbagesøge de uberettiget udbetalte beløb, hvis det ikke allerede er sket. I andre sager - for eksempel i forbindelse med de italienske domstoles afvisning af sagen om udførsel af levende kvæg til Libanon - bør Kommissionen overveje at træffe foranstaltninger i forbindelse med proceduren for regnskabsafslutning.

91. Endelig bør der ikke ydes eksportrestitutioner for produkter, som i henhold til handelsaftaler indføres til ikke-medlemslande og EU med anvendelse af nedsatte toldsatser, hvorved der skabes mulighed for karruseller (jf. punkt 59-64).

Vedtaget af Revisionsretten i Luxembourg på mødet den 11. og 12. juli 2001.

På Revisionsrettens vegne

Jan O. Karlsson

Formand

(1) Kommissionens indlæg i forbindelse med sag C-125/75 og C-89/83 ved EF-Domstolen.

(2) Undtagen fødevarehjælp.

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999, betragtning 24 (EFT L 102 af 17.4.1999).

(4) Artikel 16 i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 (EFT L 102 af 17.4.1999).

(5) Artikel 20, stk. 1, litra c), nr. i), i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 (EFT L 102 af 17.4.1999).

(6) Før sikkerheden frigives, kontrollerer det udbetalende organ de ankomstbeviser, som eksportøren har fremlagt. De udbetalende organer har desuden et system for godkendelse af kontrol- og overvågningsselskaber, som kan udstede attester om losning og overgang til fri omsætning.

(7) Artikel 16 i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 (EFT L 102 af 17.4.1999).

(8) Et pålideligt dokument er f.eks. et dokument, som er registreret i et regnskabssystem, og på grundlag af hvilket et skyldigt beløb betales.

(9) VI/2705/93 Rev. 7 af 26.10.1994.

(10) Som følge af Rettens bemærkninger har Østrig iværksat krydskontrol af en tilfældigt udvalgt stikprøve.

(11) Punkt 9 i den sammenfattende beretning om regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen, af 16.10.2000.

(12) Kommissionens beslutning 2001/137/EF (EFT L 50 af 21.2.2001).

(13) Artikel 16, stk. 1, litra a), og stk. 2, litra b), i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 (EFT L 102 af 17.4.1999).

(14) Danmark har i et svar til Rettens bemærkninger meddelt, at der efter de danske myndigheders opfattelse ikke er hjemmel for at kræve, at de ansatte på ambassaderne skal udføre fysisk kontrol ved varernes ankomst.

(15) Møde i Forvaltningskomitéen for Handelsmekanismer den 12.9.2000.

(16) Som følge af Rettens bemærkninger har det danske udenrigsministerium meddelt, at det vil sørge for, at dets "Kvalitetshåndbog for det eksportfremmende arbejde" bliver revideret, og at ambassaderne nøje følger retningslinjerne for udstedelse af ankomstbeviser.

(17) Som følge af Rettens bemærkninger har de franske myndigheder meddelt, at fra og med februar 2000 vil beviser udstedt af ambassader kun blive godkendt, når der ikke foreligger andre muligheder.

(18) Der er udarbejdet et notat til de erhvervsdrivende om, hvilke dokumenter der skal forelægges den irske ambassade i Egypten, for at de krævede attester kan udstedes. Hensigten med disse attester er, at de skal anvendes som bekræftelse af de primære beviser, men i praksis anvendes de som sekundære beviser, da restitutionerne beregnes på grundlag af den nettovægt, som er anført i anbassadeattesterne, og ikke den, som er anført i de egyptiske indførselsdokumenter.

(19) I disse sager var varerne uretmæssigt blevet omlastet i Danmark uden toldkontrol, selv om varerne lå i forseglede containere, og der var tale om en direkte forsendelse fra Spanien til Rusland. Der er også modstridende oplysninger om en af udførselsangivelserne. Som følge af Rettens bemærkninger har Spanien iværksat en undersøgelse af det pågældende selskabs eksport til Rusland.

(20) Kommissionens beslutning. K(1999) 2497 af 28.7.1999.

(21) Kommissionens forordning (EF) nr. 2584/2000 af 24. november 2000 om indførelse af en ordning for fremsendelse af oplysninger om visse leveringer af okse- og svinekød ad landevej til Den Russiske Føderations område.

(22) I de første seks måneder af 1998 var der vægtafvigelser i 14 af de 25 forsendelser fra Irland, som der blev betalt eksportrestitutioner for.

(23) Eksportrestitutioner beregnes på grundlag af nettovægten. I Egypten pålægges der imidlertid importafgifter på grundlag af varernes værdi, hvorfor de egyptiske toldmyndigheder ikke kontrollerer nettovægten. Toldmyndighedernes kontrol af bruttovægten og antallet af kartoner tyder dog på, at der reelt har været tale om en lavere vægt end angivet. De udbetalende organer bør beregne, hvordan dette indvirker på nettovægten.

(24) Der betales differentierede restitutioner på betingelse af, at ansøgeren stiller sikkerhed. Denne sikkerhed frigives, hvis ansøgeren fremlægger et tilfredsstillende ankomstbevis senest 12 måneder efter udførselsdatoen.

(25) Jf. bemærkningerne i Rettens årsberetning for regnskabsåret 1996, punkt 5.20-5.38 (EFT C 348 af 18.11.1997).

(26) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2342/92 (EFT L 227 af 11.8.1992, s. 12).

(27) Kommissionens forordning (EF) nr. 2508/97 (EFT L 345 af 16.12.1997, s. 31).

(28) Kommissionens forordning (EF) nr. 1869/2000 (EFT L 222 af 2.9.2000, s. 8).

(29) Kommissionens forordning (EF) nr. 823/96 (EFT L 111 af 4.5.1996, s. 9).

(30) Kommissionens forordning (EF) nr. 1315/96 (EFT L 170 af 9.7.1996, s. 20).

(31) Domstolens dom i sag C-12/73 er relevant i denne forbindelse: "Et produkt, der ikke kan afsættes i Fællesskabet på normale vilkår og under den betegnelse, der er benyttet i ansøgningen om restitution, opfylder ikke disse kvalitetskrav."

(32) Kommissionens forordning (EF) nr. 74/2000, (EFT L 10 af 14.1.2000, s. 13).

(33) Artikel 15, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 (EFT L 102 af 17.4.1999). Jf. også Domstolens dom i sag C-74/98.

(34) Artikel 19 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 (EFT L 351 af 14.12.1987, s. 1).

(35) Jf. også årsberetningen for regnskabsåret 1987, punkt 4.58, hvor Retten konkluderer: "Så længe der anvendes differentierede restitutionssatser, kan Retten vanskeligt forestille sig en kontrolordning gældende for fremlæggelse af bevis for produkternes ankomst, der ville være en tilstrækkelig sikkerhedsforanstaltning mod et bevidst forsøg på indgivelse af svigagtig anmeldelse." (EFT C 316 af 12.12.1988).

(36) Artikel 17 i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999 (EFT L 102 af 17.4.1999, s. 11).

(37) Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89 (EFT L 388 af 30.12.1989, s. 18).

BILAG

DE VÆSENTLIGSTE BETINGELSER FOR GODKENDELSE AF KONTROL- OG OVERVÅGNINGSSELSKABER

Artikel 16, stk. 5, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/1999

Følgende minimumsbetingelser gælder for godkendelse af internationale kontrol- og overvågningsselskaber:

a) Kontrol- og overvågningsselskaberne godkendes efter deres anmodning herom af medlemsstaternes myndigheder for en treårig periode. Godkendelsen gælder for alle medlemsstater.

b) Når de i stk. 1, litra b), og stk. 2, litra c), nævnte primære og sekundære beviser udfærdiges, skal kontrol- og overvågningsselskaberne foretage al den kontrol, der er nødvendig for at bestemme arten, egenskaberne og mængden af de i attesten nævnte produkter. For hver udstedt attest skal der udfærdiges et dossier, hvori de gennemførte overvågningsaktiviteter beskrives. Kontrollen skal foretages på stedet på indførselstidspunktet, bortset fra i behørigt begrundede undtagelsestilfælde.

c) De i stk. 1, litra b), og stk. 2, litra c), omhandlede internationale kontrol- og overvågningsselskaber skal være uafhængige af parterne i den transaktion, der skal kontrolleres. Især må det kontrol- og overvågningsselskab, der kontrollerer en særlig transaktion eller enhver afdeling af samme finanskoncern som selskabet, ikke deltage i transaktionen som eksportør, toldklarerer, befragter, konsignatar, lagerholder eller i enhver anden kvalitet, der vil kunne give anledning til en interessekonflikt.

d) Medlemsstaterne kontrollerer kontrol- og overvågningsselskabernes aktiviteter med regelmæssige mellemrum, eller når der er begrundet tvivl om, at godkendelsesbetingelserne overholdes, jf. i øvrigt bestemmelserne i artikel 8 i forordning (EØF) nr. 729/70 og artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89(1).

e) Medlemsstaterne trækker helt eller delvis godkendelsen tilbage, hvis det konstateres, at kontrol- og overvågningsselskabet ikke længere frembyder en garanti for overholdelsen af betingelserne for godkendelsen. Den pågældende medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionen om godkendelsens tilbagetrækning. Denne oplysning drøftes i alle de berørte forvaltningskomitéer. Godkendelsens tilbagetrækning gælder for alle medlemsstater.

(1) EFT L 388 af 30.12.1989, s. 18.

Kommissionens svar

RESUMÉ

I. For at kunne forstå, hvorfor eksportrestitutionerne i oksekøds- og mejerisektoren er differentierede såvel som konsekvenserne heraf for sektorernes økonomi i almindelighed, vil Kommissionen, inden den giver et svar på Rettens enkelte bemærkninger, tydeligt forklare baggrunden for det bestående system, præsentere finansielle oplysninger og understrege, at de differentierede restitutionssatser er meget begrænsede.

- Kommissionen mener, at det nuværende system er helt berettiget:

- De differentierede restitutionssatser er lavere end de generelle restitutionssatser, hvilket reducerer omkostningerne for EUGFL-budgettet.

- Internationale forpligtelser tvinger EU til at afstå fra foranstaltninger, som kan påvirke prisniveauet i handelen (eksportrestitutioner og salg til nedsatte priser fra interventionslagre) for oksekød, som eksporteres til Sydkorea, Taiwan, Japan, Singapore og Malaysia (disse lande er blandt de største oksekødsimporterende lande i verden). På samme måde betyder internationale aftaler, at der betales restitutioner til lavere sats eller nulsats i henhold til internationale forpligtelser med hensyn til mængde og udgifter (f.eks. har EU afskaffet restitutionerne for visse destinationer for ost for at reducere efterspørgslen efter eksportlicenser med restitution og for at holde sig inden for GATT-grænserne). Men EU kan også i nogle tilfælde i henhold til internationale aftaler betale lavere restitutioner (f.eks. mejeriprodukter til Canada og USA).

- EU har desuden et årligt importkontingent til præferencetold på 52100 tons øksekød (udbenet vægt) fra en række AVS-stater (Rådets forordning (EF) nr. 1706/98, artikel 4). Der ydes ingen eksportrestitutioner til disse destinationer.

Følgen heraf er, at differentieringen mellem lande, for hvilke der kan eller ikke kan ydes restitution, synes at resultere i en de facto-differentiering.

- Budgetudgifterne ved systemet skal også tages i betragtning.

- Udgifterne til eksportrestitutioner er blevet betydeligt reduceret i de sidste ti år og denne tendens fortsætter.

- De spiller en stor rolle i stabiliseringen af EU's indre marked og med hensyn til at mindske behovet for interventionsopkøb mest muligt. Som situationen er i dag, koster interventionsopkøb af et ton kød (slagtekrops vægtækvivalent) EUGFL ca. 1900 EUR. Eksportrestitutionen for samme mængde slagtekrop af handyr er på 970 EUR. Et lignende eksempel for mejerisektoren viser, at i maj 2001 kostede interventionsopkøb af et ton skummetmælkspulver 500 EUR, medens samme mængde kunne afsættes med en eksport-restitution på 50 EUR.

- Samme restitutionssats anvendes på ca. 90 % i værditermer af den samlede eksport af oksekød og mejeriprodukter. For den resterende eksport anvendes der en betydeligt lavere sats, særlig for eksport til kandidatlandene. Ca. 21 % af den samlede mængde ost og 7 % af oksekødet, der eksporteres fra Fællesskabet, eksporteres uden restitution.

II. Ifølge Kommissionen fastsætter artikel 3 i forordning (EF) nr. 800/1999, at retten til restitution opstår ved udpassagen fra Fællesskabets toldområde, når der anvendes en fælles restitutionssats for alle tredjelande.

Dog kan det udbetalende organ i særlige tilfælde (hvor der foreligger alvorlig tvivl) inden udbetalingen af restitutionen kræve, at der føres bevis for indførsel i et tredjeland eller en væsentlig forarbejdning eller bearbejdning.

III. Systemet med ankomstbeviser bygger navnlig på offentlig dokumentation, såsom importtolddokumenter. I 1992 fik medlemsstaterne stillet en fortegnelse med formularer og stempler til rådighed gældende i 58 lande. Kommissionen er positivt indstillet over for tanken om at undersøge muligheden af at skabe en fortegnelse for i det mindste visse tredjelande og at ajourføre det løbende.

IV. Kommissionen har foretaget en specifik revision af ankomstbeviser udstedt af overvågningsselskaber. Af de årsager, der er beskrevet i punkt 34-35, blev revisionen foretaget i Tyskland, som i realiteten var den eneste medlemsstat, der antog sådanne certifikater i stort omfang. Undersøgelsen resulterede i en finansiel korrektion på omkring 20 mio. EUR.

Det er endvidere korrekt, at Kommissionen altid har vurderet ankomstbeviser for transaktioner, der er udvalgt under regnskabsafslutningsproceduren. Det har givet anledning til yderligere finansielle korrektioner i forbindelse med tidligere regnskabsafslutninger.

V. Godkendelsen af overvågningsorganer vil blive vurderet under den igangværende revision (der begyndte i maj 2001) af differentierede restitutioner, som foretages i forbindelse med regnskabsafslutningen. Når Kommissionen informeres om, at en medlemsstat har tilbagetrukket sin godkendelse af et overvågningsselskab tilhørende en koncern, anmodes de andre medlemsstater, som har datterselskaber af denne koncern, og som er godkendt på deres område, om at efterprøve, om der består samme svagheder i disse datterselskaber.

VI. Hvad angår ambassaders beviser, har Kommissionen indledt drøftelser med medlemsstaterne om, hvordan man kan nå frem til den mest harmoniserede og tilfredsstillende fremgangsmåde.

VII. Ifølge oplysninger fra Retten relaterer beløbet i vid udstrækning til formodede uregelmæssigheder i en enkelt medlemsstat i perioden 1994-199696 (60 mio. EUR) og ulovlig eksport til Irak efter indførelsen af embargoen i 1991 (ca. 40 mio. EUR). Kommissionen forfølger disse sager og følger dem op efter reglerne. Kommissionen vil i andre sager træffe passende forholdsregler.

VIII. At lempe på reglerne for fremlæggelse af ankomstbeviser på den måde, som Retten anbefaler, kan ikke lade sig gøre, da kravet om ankomstbevis i tvivlstilfælde eller i forbindelse med destinationer, der er forbundet med høj risiko, vil skabe en potentiel risiko for, at man mister kontrollen med eksport til lande, for hvilke der ikke er fastsat nogen eksportrestitution. Det vil også udsætte Fællesskabet for en fundamental kritik af den måde, hvorpå EU overvåger og kontrollerer sin subsidierede handel med tredjelande, særlig når man tager hensyn til de internationale tilsagn om at ville afstå fra at yde eksportrestitutioner for specifikke markeder.

En lempelse af kravet om ankomstbevis kan derfor kun skabe en potentiel risiko for EF-budgettet.

- Kommissionen vil som en prioritet med de tjenester, der er ansvarlige for efterfølgende kontrol, diskutere, hvordan man kan inddrage konsultation af databaser for skibs- og containerbevægelser i revisionsprogrammer.

INDLEDNING

2. Ifølge Kommissionen fastsætter artikel 3 i forordning (EF) nr. 800/1999, at retten til (ikke-differentieret) restitution opstår ved udpassagen fra Fællesskabets toldområde, når der anvendes en fælles restitutionssats for alle tredjelande. I meget specielle tilfælde, som udgør undtagelsen (de i artikel 20, stk. 1, litra a), b) og c), nævnte), kan det udbetalende organ inden udbetalingen af (den ikke-differentierede) restitution kræve bevis for, at produkterne er blevet indført i et tredjeland eller har undergået en væsentlig forarbejdning eller bearbejdning i de 12 måneder, der følger efter eksportdatoen. Efter udbetaling af eksportrestitutionen gælder der andre regler (jf. artikel 20, stk. 4).

REVISION I FORBINDELSE MED PROCEDUREN FOR REGNSKABSAFSLUTNING

7. Som følge af undersøgelsesresultaterne i Tyskland er det blevet besluttet at foretage en undersøgelse i alle de andre medlemsstater for at vurdere de ankomstbeviser, de antager (importtolddokumenter, ambassadebeviser osv.). Denne undersøgelse er i gang i øjeblikket.

ANKOMSTBEVISER - KONTROLLENS KVALITET

10. Systemet med beviser for ankomst til bestemmelsesstedet rummer primære og sekundære beviser. Hvis eksportøren ikke kan opnå et primært bevis (efter eget valg: importtolddokument eller losse- og importattest udstedt af et overvågningsselskab), kan han erstatte det med andre dokumenter (sekundære beviser), som er udtømmende opregnet i artikel 16, stk. 2, i forordning (EF) nr. 800/1999. Disse dokumenter, der er lige så pålidelige, har samme retsvirkning.

11. Når en medlemsstat anmoder derom, tager Kommissionen kontakt med myndighederne i tredjelande for at få oplyst, om det af medlemsstaten fremsendte dokument er et dokument, der i tredjelandet anses for at være gyldigt.

Kommissionen er enig i, at det er de enkelte medlemsstater, der skal kontrollere enkelthederne i ankomstbeviset. Det skal dog bemærkes, at de krav, der skal overholdes i forbindelse med disse beviser, er de samme i hele EU.

12. Hovedemnet for den forestående undersøgelse af differentierede restitutioner, der skal foretages i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren, er at vurdere systemerne for forvaltning og kontrol af ankomstbeviser, som de anvendes i de forskellige medlemsstater.

13. Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne undersøge spørgsmålet om, hvorvidt der skal føres en fortegnelse med modeller til ankomstbeviser, som medlemsstaterne kan antage, samt retningslinjer for en bedre koordination.

SYSTEMET MED ANKOMSTBEVISER OG DETS BETYDNING FOR FRIGIVELSEN AF GARANTIER

16. Ankomstsbeviserne blev indført for at modvirke omledning af handelen. Kommissionen mener, at det nuværende systems strenge regler er nødvendige til at sikre en passende kontrol.

GODKENDELSE OG KONTROL AF OVERVÅGNINGSSELSKABER

17. Når en medlemsstat beslutter at trække sin godkendelse af et kontrol- og overvågningsselskab tilbage, underetter Kommissionen de andre medlemsstater herom. Den oplyser også om årsagen til, at medlemsstaten har besluttet at trække sin godkendelse tilbage, når den har kendskab hertil. Grunden til tilbagetrækningen af godkendelsen kan have at gøre med kontrolselskabets organisatoriske system eller selskabets kontrol i det tredjeland, hvor produkterne indføres.

Kommissionen vil desuden med medlemsstaterne drøfte, hvorvidt godkendelse af overvågningsselskaber skal betinges af, at der stilles en garanti.

18. Risikoen for interessekonflikt, hvad angår kontrol- og overvågningsselskaberne, er blevet undersøgt. I et arbejdsdokument fra Kommissionen beskrives retningslinjerne i denne forbindelse, navnlig bestemmelse om, at kontrolselskabet (eller ethvert datterselskab tilhørende samme koncern), som intervenerer inden for rammerne af artikel 16 i forordning (EF) nr. 800/1999 i en eksporttransaktion, ikke må optræde i den pågældende operation som toldspeditør, transport- eller forsendelsesvirksomhed, oplægger osv. eller i nogen anden egenskab, som kan give anledning til interessekonflikt.

19-23. Som nævnt bl.a. i bemærkningerne til punkt V og 34 antog kun Tyskland ifølge oplysninger, som enheden for regnskabsafslutning ligger inde med, de facto større mængder certifikater fra overvågningsselskaber. Erhvervsdrivende i andre medlemsstater forelagde kun i ekstraordinære tilfælde sådanne certifikater; de forelægger sædvanligvis importtolddokumenter for de udbetalende organer. Kommissionen vil dog foretage en revision af differentierede restitutioner og vil overveje finansielle korrektioner i tilfælde af, at der består systemfejl i forbindelse med kontrollen af sådanne certifikater.

25-28. Kommissionen vil overveje, hvordan overvågningsselskaberne i højere grad kan holdes til ansvar.

26. Godkendelsen og kontrollen af overvågningsselskabernes funktionsmåde i systemet med bevis for ankomst til bestemmelsesstedet har altid været medlemsstaternes ansvar. På et givet tidspunkt havde Kommissionen overvejet at indføre godkendelse på fællesskabsplan (forordning (EØF) nr. 887/92). Denne bestemmelse blev aldrig anvendt og blev ophævet ved forordning (EF) nr. 2955/94. Erfaringerne har vist, at medlemsstaterne i det foreliggende tilfælde er bedre i stand til at bedømme, om et overvågningsselskab kan godkendes. Kommissionen har med medlemsstaterne længe ført drøftelser om et dokument, som blev udsendt i 1995. Det indeholder retningslinjer for proceduren for medlemsstaternes godkendelse og kontrol af disse selskaber. Desuden blev visse af disse retningslinjer, hvad angår betingelserne for godkendelse af disse selskaber, af hensyn til retssikkerheden indarbejdet i de horisontale forskrifter vedrørende restitutioner (artikel 16, stk. 5, i forordning (EF) nr. 800/1999).

27-28. De problemer, som Retten nævner, er allerede blevet forelagt OLAF, som er i færd med at foretage en undersøgelse.

29-30. Efter at Kommissionen var blevet klar over problemerne i Tyskland, sendte den et brev til alle medlemsstaterne og bad dem om at oplyse, hvor mange certifikater fra overvågningsselskaber der var blevet antaget af udbetalende organer i den pågældende periode. Det viste sig, at der var antaget 7546 certifikater, heraf 7280 i Tyskland (97 %) og 266 (3 %) i alle de andre medlemsstater taget under ét.

Det blev derfor besluttet at koncentrere kontrollen om Tyskland, da dette land indtil udgangen af 1995 havde tilladt, at et overvågningsselskab udstedte primære ankomstbeviser, selv når selskabet ikke i tide havde modtaget instrukser fra eksportøren til at kunne være til stede på tidspunktet for losningen til at kunne føre kontrol. Der er intet, der antyder, at den samme systemfejl også forekommer i andre medlemsstater.

Den anvendte korrektion (i 97 % af alle tilfælde) var på 25 % af de udgifter, der stod på spil, hvilket repræsenterer 20 mio. EUR. Det er en meget høj sats, som kun anvendes i ekstraordinære tilfælde.

Kommissionen mener således, at kontrollen blev målrettet på en effektiv måde mod risikoudgifter. Det er desuden blevet besluttet at foretage ovennævnte revision af differentierede restitutioner for at undersøge, hvilke ankomstbeviser andre medlemsstater antager (da disse andre lande ikke hyppigt anvender overvågningsselskaber), og hvilken kontrol der foretages af disse beviser.

31. OLAF følger disse sager op.

32. Kommissionen har igennem årene bestræbt sig på af finde passende løsninger på problemet med, hvilken type bevis der skal anvendes til at bevise, at produkterne er ankommet til bestemmelsesstedet. For at gøre det lettere for fællesskabseksportørerne at opnå importbeviset har Kommissionen ved forordning (EØF) nr. 887/92 som primært bevis (der allerede eksisterede som sekundært bevis) indført attester udstedt af overvågningsselskaber på samme fod som importtolddokumenter.

Kommissionen mener, at det er nyttigt at opretholde denne type primært bevis fra overvågningsselskaberne for at give eksportørerne flere muligheder for at handle selv og ikke overlade dem alene til importørerne i tredjelandene til at opnå det primære importbevis, eftersom det normalt er denne importør, der i handelskæden har adgang til importtolddokumentet.

ANKOMSTBEVISER UDSTEDT AF MEDLEMSSTATERNES AMBASSADER

35. Ambassadernes eller konsulaternes juridiske stilling er anderledes end overvågningsselskabernes. For overvågningsselskabernes vedkommende findes der specifikke bestemmelser i EF-forskrifterne (artikel 16, stk. 5, i forordning (EF) nr. 800/1999).

38. Disse aspekter vil blive fulgt op under den ovennævnte specifikke revision af de differentierede restitutioner (jf. punkt 12). Kommissionen skal også pege på, at det er medlemsstaterne, der har et klart ansvar for at garantere, at beviserne er pålidelige.

PROBLEMER OG/ELLER UREGELMÆSSIGHEDER KONSTATERET I FORBINDELSE MED EKSPORT TIL SPECIFIKKE DESTINATIONER

Jordan - omgåelse af FN's handelsembargo mod Irak

40-42. Med henblik på tilbagesøgning skal OLAF tage hensyn til fællesskabsretten, som bl.a. garanterer klageadgang ved de relevante retsinstanser, det være sig administrative eller dømmende.

Rusland - forfalskede indførselsangivelser

43. På den 6. konference for direktørerne for de udbetalende organer i EU den 6. maj 1999 havde OLAF (dengang UCLAF) opfordret alle interesserede udbetalende organer til at tage kontakt med den for at få udleveret de disponible koder på de russiske toldsteder.

47. Kommissionen konstaterer med tilfredshed, at Retten har noteret sig, hvad Kommissionen har gjort for løse problemet med ankomstbevisers antagelighed og kontrol i forbindelse med eksport til Rusland.

Egypten - behandling af vægtafvigelser og afviste produkter

48. Kommissionen og Retten er ikke uenige om, hvorledes man skal forholde sig til afvigelser i vægt ved afgangen i forhold til vægten ved bestemmelsesstedet. Rettens anmodning vedrører kun opfølgningen af de individuelle tilfælde, der er tale om. For så vidt de observerede afvigelser relaterer til stikprøver taget af myndighederne i tredjelandet (som det er tilfældet her), tillader artikel 15, stk. 4, i forordning (EF) nr. 800/1999, at der ydes restitution på basis af stikprøvernes vægt.

Disse tilfælde vil blive undersøgt under de revisioner af differentierede restitutioner, som enheden for regnskabsafslutning vil foretage på deres missioner til Irland, Tyskland og Frankrig.

Marokko - restitutionssatser og afvigelser i det angivne og det faktiske antal dyr

54-56. Faren for, at restitutioner for avlskvæg ydes for slagtekvæg som beskrevet af Retten blev fastslået af Kommissionen i et faktisk tilfælde i Tyskland på tidspunktet for landets forening. Kommissionen undersøgte en massiv kvægeksport til Polen, der blev angivet som avlskvæg. Undersøgelsen viste, at der i realiteten var tale om slagtekvæg (jf. punkt 6.1.2 i den kortfattede beretning om regnskabsaflæggelsen 1991).

Kommissionens undersøgelse gav følgende resultater:

- intet stamblad fra den officielle stambog, som viser resultaterne af individprøvning og resultaterne af vurderingen af dyrenes avlsværdi og deres forældre og bedsteforældre

- sundhedscertifikater for avlsdyr, som opfylder importlandets krav

- ingen alderskriterier og generelt ingen kontrol af handelsbeviser (pris, leveringsbetingelser osv.).

Undersøgelsesresultaterne udgjorde grundlaget for definition af de betingelser, der skal opfyldes for at få adgang til restitution for avlskvæg. Artikel 3 i forordning (EF) nr. 2342/92 fastlægger disse betingelser. Dette tilfælde illustrerer, at Kommissionen har taget de nødvendige initiativer til at opnå en rimelig sikkerhed for, at kun virkeligt avlskvæg gøres til genstand for en højere restitution. Artikel 20 i forordning (EF) nr. 800/1999 skal finde anvendelse (alvorlig tvivl om den faktiske destination). Forordning (EØF) nr. 4045/89 (efterfølgende bogføringskontrol) synes også at være et passende kontrolredskab til at efterprøve de faktiske forhold omkring handelen med avlskvæg.

55. Kommissionen vil træffe de fornødne forholdsregler.

57. De her nævnte tilfælde viser betydningen af sidstnævnte type kontrol, og at der er mulighed for at opspore tilfælde, hvor restitutionen skal tilbagebetales.

Der ydes ikke restitution for dyr, der er døde undervejs. Eksportøren skal under alle omstændigheder opgive antallet af dyr, som er overgået til fri omsætning i importlandet (artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 615/98).

Libanon - vægtafvigelser - utilstrækkelig opfølgning i medlemsstaterne

58. Hvad angår eksporten med betaling af restitutioner for levende hornkvæg til Libanon, er de italienske myndigheder blevet bedt om at levere mere detaljerede oplysninger om de påviste overtrædelser, restitutionsbeløbene og antallet af eksporttransaktioner, for hvilke der er udstedt lossebeviser med fejlagtige oplysninger. Frankrig anmeldte på sin side uregelmæssigheder i 2000 vedrørende tre selskaber til et beløb på 1061 506,85 FFR. Der forventes andre anmeldelser vedrørende en fjerde operatør.

Estland - handelsaftaler som kan føre til karruseller

59. Kommissionen er ikke enig med Retten i, at der ikke burde betales eksportrestitutioner for smør til Estland, da der anvendes nulsats for indførsel af estisk smør til Fællesskabet.

Kommissionen er dog rede til at undersøge situationen i lyset af Rettens bemærkninger. Kommissionens nuværende holdning er, at mælkepriserne i Estland er blandt de laveste i kandidatlandene, f.eks. Estland: 13 EUR pr. 100 kg, Polen: 24 EUR pr. 100 kg, og de estiske smørpriser ligger derfor nær verdensmarkedsprisen.

60. I Estlands tilfælde skal det bemærkes, at de gældende regler fungerer efter hensigten, og at de kompetente myndigheder inden for og uden for EU samarbejder om at bekæmpe uregelmæssigheder. Når de estiske myndigheder hævder, at de ikke kan identificere oprindelsen af smør i fri omsætning, skal der dog henvises til den veterinærattest, som skal udstedes af oprindelseslandet, og som skal ledsage produkterne til enhver tid af sundhedsårsager. Desuden vil forskning i den potentielle anvendelse af isotoper, som befinder sig på et fremskredent stadium, men som kræver samarbejde med tredjelande, gøre det muligt at efterprøve/påvise smørrets oprindelse i fremtiden.

62. Kommissionen er ikke enig med Retten i, at eksportrestitutionerne for smør i forbindelse med frihandelsordningen med Estland for mejeriprodukter burde have været ansat til nul, som det er tilfældet med ost.

Hvis Kommissionen fastsatte nul-restitution for smør til Estland, ville den skulle gøre det samme for andre mejeriprodukter, der er omfattet af aftalen. Dette ville betyde, at EU-mejeriprodukter blev udelukket fra markedet i et kandidatland, og at andre lande ville kunne overtage EU's markedsandel.

Kommissionen mener, at fremme af handelsstrømmene mellem EU og kandidatlandene er et vigtigt mellemfristet mål i udsigten til Estlands fremtidige tiltrædelse af det indre marked. Kommissionen mener ikke, at EU bør udelukke sig fra de lavere priser på det estiske marked ved at fastsætte eksportrestitutionen til nul.

Den vil dog på baggrund af Rettens bemærkninger fortsat følge situationen nøje og se nærmere på Rettens bemærkning om, at der ikke bør betales eksportrestitutioner for visse produkter, når importafgiften på samme produkter er lavere end den normale importafgift eller lig nul.

Nordkorea - bevis for markedsindtrængning

66-69. Da undersøgelsen endnu er i gang, mener OLAF ikke, at det ville være passende at fremkomme med nogen form for kommentar til denne sag.

70. OLAF vil tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt der er tale om en handelstransaktion, og hvorvidt varerne var at betragte som uafsættelige på normale vilkår.

Japan - restitutionssatserne for ost, der ikke er bestemt til direkte forbrug

71-74. Kommissionen har i sit notat til Retten af 19. 2. 2001 (AGR 004898) forklaret sine grunde til at ændre præamblen til forordningen om eksportrestitutioner. Der har aldrig været nogen bestemmelse i forordningens artikler svarende til den specifikke passage i præamblen. Teksten blev justeret efter juridisk rådgivning ved, at passagen i præamblen blev slettet, fordi det var umuligt at anvende bestemmelsen i praksis.

Kommissionen deler Rettens synspunkt om, at restitutionerne for ost til forarbejdning under passende markedsomstændigheder i teorien kunne være lavere end for naturost i en passende frembydelsesform til direkte forbrug. Det er praktisk taget umuligt at kontrollere det endelige anvendelsesformål i et tredjeland. Formålet med restitutioner er at udligne forskellen mellem interne og eksterne priser under hensyntagen til situationen i almindelighed på markederne. Siden den pågældende passage i præamblen blev slettet, har markedssituationen og EU's eksport af ost været sådan, at det er berettiget at opretholde status quo med hensyn til restitutioner for ost, hvad enten den er bestemt til forarbejdning i et tredjeland eller til direkte forbrug. Restitutionsbeløbet er nært forbundet med indholdet af tørstof. Indholdet af tørstof ændrer sig ikke, selvom anvendelsesformålet i et tredjeland ændres fra direkte forbrug til forarbejdning. Der er derfor al mulig grund til at behandle mælketørstof på samme måde, uanset hvad der sker med osten i et tredjeland. Kommissionen vil dog fortsat holde sagen under opsyn.

74. Kommissionens tjenestegrene vil samarbejde med OLAF om at forklare forskellene mellem EU's eksportdata og Japans importdata. Undersøgelsen løber endnu.

Uruguay, Ukraine, Kroatien - indførselsangivelser som ikke beviser overgang til fri omsætning

77-79. Ifølge artikel 3 i forordning 595/91 skal sådanne uregelmæssigheder indbringes for OLAF.

80. OLAF beskæftiger sig med denne sag.

CONTAINERBEVÆGELSER

81-83. For at få et overblik over, hvordan de enkelte eksporttransaktioner faktisk forløber, kan man benytte oplysninger fra databaser som f.eks. Lloyds (om skibsbevægelser) eller oplysninger fra containervirksomheder, hvis dette kan lade sig gøre.

Begge kontrolformer giver et indblik i et chartret transportmiddels eller en chartret containers fysiske bevægelse i et givet tidsrum.

De giver under ingen omstændigheder noget acceptabelt bevis for de eksporterede varers vægt, art og kendetegn og heller ikke noget bevis for, at varerne indføres i et tredjeland.

Så selvom Kommissionen er åben over for tanken om at udforske muligheden af at benytte denne form for kontrol i individuelle tilfælde, hvor der f.eks. består mistanke om uregelmæssigheder, mener den ikke, at den kan anvendes på al eksport.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

84. Kommissionen er enig med Retten om, at der i specifikke tilfælde, såsom den måde, hvorpå godkendte kontrolselskaber udfører deres hverv, eller manglen på sikkerhed omkring nogle andre bevisers ægthed, er fundet væsentlige svagheder. Der er derfor allerede taget skridt til at styrke de gældende procedurer eller til at skaffe alternative beviser. Kommissionen vil drøfte de punkter, som Retten har rejst i denne forbindelse, med medlemsstaterne.

Kommissionen vil fortsætte med sine revisioner i forbindelse med proceduren for regnskabsafslutning for at reducere den finansielle risiko i forbindelse med EU-udgifter mest muligt.

85. Kommissionen konstaterer med tilfredshed, at Retten ikke stiller spørgsmålstegn ved, at der er tale om virkelige handelstransaktioner.

86. På ca. 90 % af den samlede eksport af oksekød og mejeriprodukter i værditermer anvendes samme restitutionssats. For den resterende eksport anvendes der en betydeligt lavere sats, særlig ved eksport til kandidatlandene.

Kommissionen vil nærmere undersøge, i hvilken sektor der eventuelt vil kunne anvendes et udbudssystem.

87. - Det er ikke praktisk muligt at lempe betingelserne for fremlæggelse af ankomstbevis som anbefalet af Retten, fordi et krav om ankomstbevis alene i tvivlstilfælde eller i forbindelse med højrisikodestinationer indebærer risiko for, at man mister kontrollen over eksport til lande, for hvilke der ikke er fastsat eksportrestitutioner. Det vil også udsætte Fællesskabet for fundamental kritik af den måde, hvorpå EU overvåger og kontrollerer sin subsidierede handel med tredjelande, særlig når man tager hensyn til de internationale tilsagn om at ville afstå fra at yde eksportrestitutioner for specifikke markeder.

En lempelse af kravet om ankomstbevis kan derfor kun skabe en potentiel risiko for EF-budgettet.

- Kommissionen mener ikke, at forelæggelse af transportdokumenter og handelsfakturaer i forbindelse med differentierede restitutioner giver tilstrækkelig sikkerhed for, at produkterne ankommer til det tredjeland, for hvilket restitutionen er betalt. Kommissionens tjenestegrene vil dog som led i den administrative forenkling af proceduren for forelæggelse af ankomstbevis undersøge, om det er muligt at hæve de beløbsgrænser, der er fastsat i artikel 17 i forordning (EF) nr. 800/1999.

- Kommissionen vil med de tjenestegrene, der har ansvaret for efterfølgende kontrol, drøfte, hvordan man kan indarbejde konsultation af databaser for skibs- og containerbevægelser i revisionsprogrammerne.

88. - Kvaliteten af den kontrol, der foretages af medlemsstaterne, vil blive undersøgt under kommende kontrolbesøg i forbindelse med regnskabsafslutning. Revisionen begyndte den 1. maj 2001.

Kommissionen har i en erklæring på mødet i forvaltningskomitéen for handelsmekanismer den 12. september 2000 over for medlemsstaterne indskærpet, at beviser fra ambassaderne - for at kunne accepteres som sekundært bevis - skal indeholde oplysninger om de pågældende produkters mængde, art og kendetegn. Det blev desuden påpeget, at ambassaderne skal føre akter over alle udstedte beviser med oplysninger om, hvilke kontrolforanstaltninger der er truffet til at understøtte de udstedte attester.

- Kommissionen har ikke til hensigt at ændre på det nuværende system, fordi den mener, at medlemstaterne er tættere på de faktiske forhold og bedre end Kommissionen er i stand til at vurdere, om et kontrolselskab kan godkendes. Hvis Kommissionen skal påtage sig dette ansvar, vil den være nødt til at basere sig på medlemsstaternes erfaringer med og vurdering af de pågældende selskaber.

Man kan desuden som led i den efterfølgende kontrol efterprøve, om selskaberne faktisk har overholdt fællesskabsbestemmelserne og Kommissionens retningslinjer.

- Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne undersøge den idé, som er beskrevet i ovennævnte led, men to punkter skal klarlægges nærmere:

- de finansielle kriterier for effektiv kontrol eller tilhørsforhold til samme koncern

- hvilken del af et overvågningsselskab, der angribes. Følgerne af de påviste svagheder er så meget vigtigere, hvis det drejer sig om et datterselskab etableret uden for Den Europæiske Union, som tilbyder sin service til alle datterselskaber inden for Den Europæiske Union (f.eks. et agentur af koncernen i Angola). I sidstnævnte tilfælde er det sikkert, at godkendelsen skal tilbagetrækkes fra alle datterselskaber i Fællesskabet tilhørende samme koncern.

- Hvis det konstateres, at overvågningsselskabet har udstedt et bevis, som ikke svarer overens med realiteterne, tilskrives denne handling og konsekvenserne deraf restitutionsmodtageren (artikel 52, stk. 4, i forordning (EF) nr. 800/1999); følgelig tilbagebetales restitutionen sammen med anvendelse af den sanktion, der er omhandlet i artikel 51 i forordning (EF) nr. 800/1999.

Kommissionen vil samtidig gøre sig overvejelser over, hvordan overvågningsselskaberne i højere grad kan holdes ansvarlige.

Kommissionen vil snarest muligt undersøge muligheden af at skabe og ajourføre en fortegnelse over toldformularer og -stempler, som anvendes i tredjelande eller nogle bestemte tredjelande.

89. I de senere år er der ved regnskabsafslutningen foretaget en mere indgående revision af udgifterne til eksportrestitutioner, som medlemsstaterne har opgivet, og der er foretaget betydelige finansielle korrektioner i tilfælde, hvor det er blevet konstateret, at betalingerne ikke var i overensstemmelse med reglerne.

Der er altid blevet foretaget en vurdering af ankomstbeviser for udvalgte transaktioner som led i proceduren for regnskabsafslutning, og der er om nødvendigt blevet foretaget finansielle korrektioner under tidligere regnskabsafslutninger.

90. Ifølge de oplysninger, der er modtaget fra Retten, relaterer beløbene i grunden til formodede uregelmæssigheder i én medlemsstat i perioden 1994-1996 (60 mio. EUR) og ulovlig eksport til Irak efter indførelsen af embargoen i 1991 (ca. 40 mio. EUR). Disse sager forfølges af Kommissionen og følges op i overensstemmelse med reglerne. I de andre sager vil Kommissionen træffe passende forholdsregler.

Efter en undersøgelse, der varede fem år, og under hvilken tusindvis af beviser udstedt af overvågningsselskaber blev undersøgt i detaljer, blev der foretaget en finansiel korrektion for 20 mio. EUR for Tyskland, hvilket svarer til 25 % af de anfægtede udgifter. Regnskabsafslutningsenheden vil i 2001 og 2002 undersøge, hvilke kontrolprocedurer der anvendes i andre medlemsstater for ankomstbeviser.

I Italien blev der foretaget en finansiel korrektion for ca. 33 mio. EUR for manglende kontrol. Med hensyn til de italienske domstoles afvisning af straffesagen vedrørende eksport af levende dyr til Libanon skal det bemærkes, at sådanne sager skal indbringes for OLAF.

91. Kommissionen vil se nærmere på Rettens bemærkning om, at der ikke skal betales eksportrestitutioner for visse produkter, når EU's importafgift på samme produkter er lavere end den normale afgiftssats eller endog lig nul. Kommissionen vil som anført i sin bemærkning til punkt 59 tage dette punkt med i overvejelserne over forholdet mellem EU og Estland.