KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 30.10.1995 
KOM(95) 412 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM DEN MER ALLMANNA ANVANDNINGEN AV STANDARDISERING I 
GEMENSKAPENS POLITIK 
Detta meddelande har utarbetats under villkoren i det strategiska programmet 
for den inre marknaden. 

INNEHÅLLSFORTECKNING 
I. Inledning 
1.1 Syftet med detta meddelande 
1.2 Det politiska sammanhanget 
1.3 Standarder som alternativ till regiering 
1.4 Standardiseringens roll i europeisk kvalitetspolitik 
1.5 Standardiseringens funktion och grånser 
1.6 En våndpunkt for europeisk standardisering 
II. Anvåndningen av standarder som stod for gemenskapens politik 
II. 1 Den nya metoden 
II. 2 Offentlig upphandling 
II. 3 Informationsteknologi och telekommunikation 
II.4 Bioteknologi 
II. 5 Avancerade material 
II.6 Livsmedel 
II. 7 Hålsa och såkerhet på arbetsplatsen 
II. 8 Energi 
11.9 Miljô 
11.10 Transeuropeiska nåtverk 
11.11 Konsumentskydd 
III. Standardisering och forskning 
IV. Standardisering i forhållande till andra organisationer globalt och 
på europanivå 
IV. 1 Vàrldsomfattande standardiseringsorgan 
IV.2 Regionala organ och vàrldsomfattande organ med sektorskompetens 
Slutsatser 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH PARLAMENTET OM 
DEN MER ALLMANNA ANVÅNDNINGEN AV STANDARDISERING I 
GEMENSKAPENS POLITIK. 
1. Inledning 
1.1 Syftet med detta meddelande 
Detta meddelande uppfyller de utfåstelser som gjordes i det strategiska programmet om att ge 
ut en rapport om den mer allmånna anvåndningen av standardisering i gemenskapens politik att 
skicka till rådet och Europaparlamentet. Det syftar till att ge en ôversikt over det rådande låget 
vad betråffar anvåndningen av standarder inom ramen for Europeiska unionens politik och en 
skissering av avsikter for utvecklingen av standardiseringens roll inom en omedelbar framtid. 
Den anger mqjliga framtida utvecklingslinjer for den vidare tillempningen av standarder på kort 
och medellång sikt och diskuterar både klassiska och nyligen utvecklade tillåmpningar for 
standardisering. 
Anmàrkning: Denna skrivelse beskriver inte resultaten av den pågående revisionen av ICT 
Standardiseringsregler. Motsvarande analys kommer att présenteras fôr Rådet och Parlamentet 
i ett separat dokument. 
1.2 Det politiska sammanhanget 
Det progressiva skapandet av en stark europeisk infrastruktur på standardiseringsområdet och 
faststållandet av tydliga regler for hur europeisk standardisering skall fungera har môjliggjort 
en viktig roll for europeisk standardisering i utvecklingen av det europeiska regleringssystemet. 
Detta kan sårskilt ses i samband med 'tien nya metoden" vilken, grundad på en tydlig 
uppdelning av behôrighet och ansvar mellan lagstiftaren och de ekonomiska aktorerna, 
utgjorde en våndpunkt i utvecklingen av gemenskapens regeringspolitik. 
Fôljaktligen har under senare år tyngdpunkten for standardiseringsaktiviteter flyttats från den 
nationella nivån till den europeiska och idag rôr de allra fiesta nya aktiviteter europeiska och 
internationella standarder. 
På grund av den europeiska standardiseringens vikt offentliggjorde kommissionen i januari 
1991 en grônbok om utveckllingen av europeisk standardisering.' Denna skrift gav upphov 
till en omfattande debatt vårs resultat sammanfattas i kommissionens meddelande om 
standardisering i den europeiska ekonomin av den 16 december 1991.2 På grundval av detta 
meddelande antog rådet den 18 juni 1992 en resolution i vilken man betonade den strategiska 
vikten av standardisering, bekråftade en serie principer bakom europeisk standardisering, 
uppmuntrade anvåndningen av europeiska standarder som ett instrument for ekonomisk och 
industriell integration och forespråkade en bredare anvåndning av europeiska standarder i 
gemenskapens politik.3 
1 KOM (90) 456 slutversionen (EGT nr C20, 28.1.1991) 
2 92/C 96/02 (EGT nr C96, 15.4.1992) 
3 92/C 173/01 (EGT nr C173, 9.7.1992) 
Som europeisk standardisering har utvecklats spelar den en roll i mqjliggorandet av europeisk 
integration och EU-initiativ fôr utveckling av europeisk standardisering bidrar till den 
europeiska ekonomin samtidigt som det undviks att man i onôdan kvåver ekonomiskt initiativ 
genom overdrivet regierande. Detta passar in i sammanhanget fôr avsikterna med 
Maastrichtfordraget om europeiska unionen och en rad uttalanden som har gjorts i olika 
dokument fôr gemenskapens politik vilka behandlar behovet att diversifiera verktygen som 
anvånds fôr att genomfora gemenskapens politik, behovet att dra in sociala och ekonomiska 
partners på ett mer sammanhångande sått i genomfbrandet av gemenskapens politik och 
standardernas roll på sårskilda omraden. 
Sutherlandrapporten om den inre marknadens verksamhet efter 1992 foreslog som sin 
forstå rekommendation gemenskapens behov att grunda sina lagstiftningsfbrslag på en 
omfattande analys av deras politiska, sociala och ekonomiska inverkan och jåmfbrelse av 
fôrdelar och nackdelar med ingripande respektive icke-ingripande. Den fortsatt e med att 
betona behovet att utveckla en politik fôr val av tekniker fôr marknadsreglering grundade på 
deras låmplighet for speciella mål. 
1.3 Standarder som alternativ till regiering 
I sitt svar på Sutherlandrapporten hånvisade kommissionen på dessa punkter till sitt 
meddelande till rådet och Europaparlamentet om nårhetsprincipen av den 27 oktober 1992.4 I 
forhållande till vidtagna åtgårders effektivitet och proportionalitet tillkånnagav kommissionen 
att den skulle såkerstålla att anstalter fôr lagstiftning var forenliga och sammanhångande med 
efterstråvade mål, for att uppnå en maximal effektivitet och en låmplig intensitetsnivå. Bland 
instrumenten som kan anvåndas på detta sått nåmndes tillgripandet av icke-obligatoriska 
instrument som standardisering. 
En sådan anvåndning av standardisering skulle i princip kunna ersåtta regleringsingripanden 
med frivillig standardiseringsverksamhet i sektorer dår gemenskapen år verksam. Eftersom den 
bygger på samtycke och år beroende av att resultaten godtas av dem som skall anvånda dem 
overensståmmer standardiseringen i hôg grad med subsidiaritetsprincipen. 
På vissa omraden till exempel i sektorer fôr innovativ teknologi arbetar Europeiska unionen 
redan fôr att fråmja standarder som ett direkt stod till sin politik snarare ån att konstruera 
regeringsinstrument med mer eller mindre tvingande kraft. Befintliga sektorer dår sådana 
åtgårder vidtas beskrivs mer ingående i avdelning II. I enlighet med meddelandet fôrutskickas 
det att framtida åtgårdsforslag på regleringsområdet kommer att undersôkas i syfte att 
faststålla i vilken grad frivilligt handlande år låmpligare. 
1.4 Standardiseringens roll i europeisk kvalitetspolitik 
I sin vitbok 'Tillvåxt, konkurrenskraft och sysselsåttning"5 och i sitt strategiska program "Att 
4 SEK (92) 1990 slutversionen, 27.10.1992 
5 KOM (93) 700, 7.12.1993, Europeiska gemenskapernas bulletin, supplement 6/93 
gôra det mesta môjliga av den inre marknaden"6 har kommissionen identifierat behovet av en 
europeisk kvalitetspolitik som ett medel att ôka konkurrenskraften och forbåttra miljôn fôr 
foretagen. 
I en sådan politik år standardisering ett viktigt redskap inte bara fôr produktkvalitet utan åven 
fôr frågor om kvalitetsstyrning. I det hår sammanhanget år standarderna fôr kvalitetssystem, 
EN 29000-serierna och standarderna fôr bedômning av overensståmmelse (EN 45000-serierna 
av standarder) sårskilt vårda uppmårksamhet. Dessa serier av standarder har stor betydelse for 
de angivna certifieringsorganen inom ramen for den nya metoden. Dessutom ger de ett 
betydande bidrag till kvalitetsutvecklingen på den europeiska marknaden. Faktum år att dessa 
standarder inom vissa sektorer kan sagas ha stôrre inverkan an produktstandarder. 
Rådets resolution om standardiseringens roll i den europeiska ekonomin vilken det hånvisades 
till ovan innehåller en inbjudan till de europeiska standardiserinskommissionerna att fortsåtta 
diskussionerna om ett harmoniserat uttryck fôr konformitet med europeiska standarder. 
Forekomsten av en sådan mårkning skulle ha fordelen av ett gemensamt sått att identifiera 
produkter som uppfyller europeiska standarder vilket skulle forse producenterna med sått att 
visa efterlevnad som skulle kånnas igen och omfatta hela Europa och ge kôparna en tydlig 
signal om produkternas kvalitet. 
1.5 Standardiseringens funktion och grånser 
Standardisering år en mekanism genom vilken intressenter (såsom industrin, arbetare och 
konsumenter, vilka genom sina organisationer bidrar på ett låmpligt sått) i samforstånd och 
genom ett oppet och årligt fbrfarande inom ramen fôr erkånda standardiseringsorganisationer, 
fastståller tekniska specifikationer vilka antas som standarder efter ett remissforfarande och 
vilka det i princip år frivilligt att efterleva. 
Standarder år inte begrånsade till utformningen av en viss produkt i syfte att minska mångden 
av olika lôsningar på samma tekniska problem eller att såkerstålla att en produkt fungerar med 
en annan. Standarders tåckning omfattar många andra typer av krav, inklusive produkters 
prestanda (till skillnad från utformningen), egenskaper hos material, faststållda nivåer fôr skydd 
mot risker, till exempel skyddande inhågnader, klassificeringssystem, testmetoder, driften av 
utrustning eller system, såsom system fôr kvalitetsbevakning, faststållande av villkor, 
kvantiteter, enheter och symboler och deras framstållning och anvåndning, etc. 
Standardisering år ett viktigt och kraftfullt instrument for marknadstransparens, genom 
åtgårder av intressegrupperna sjålva i en mångd frågor och bor av den anledningen stôdjas fullt 
ut som ett instrument for ekonomisk integration och sjålvreglering. 
Det finns emellertid en mångd légitima angelågenheter for offentligt ingripande vilka 
sammanhånger med såkerhet, hålsa, konsumentskydd, miljohånsyn, samverkansformåga och 
uppkopplingsbarhet och så vidare, dår regieringen inte kan låmnas åt intressegrupper och dår 
de offentliga myndigheterna maste ta ansvaret. Åven dår detta galler bor inte på forhånd 
intressegruppernas roll som stod i lagstiftningen uteslutas. Standardisering erbjuder en 
mekanism fôr att anvånda sådant stôd och môjligheter att anvånda standardisering på sådana 
omraden bor beaktas. 
Kommissionen år inte omedveten om det faktum att kapaciteten hos europeiska 
standardiseringsorganisationer att hantera krav på standarder fôr bredare anvåndning 
ifrågasåtts. Tillhandahåller standardiseringsorganisationerna en mekanism for att skapa 
samfbrstånd på alla omraden eller år deras kompetens faktiskt begrånsad till traditionella 
omraden och industrins direkta intressen? Garanterar forekomsten av nationeli standardisering 
på ett visst område (till exempel livsmedel) att europeisk standardisering blir framgångsrik? 
Kan standardiseringsorganen organisera intressegruppemas deltagande på alla omraden så att 
standarder produceras effektivt och så att de far den acceptans och legitimitet som kravs? 
Hindras standardiseringsorganen från att leverera standarder i god tid fôr genomfôrandet av 
politik av sjålva behovet av forfaranden som bygger på frivilligt deltagande, ôppenhet och 
remissforfarande som ger dem legitimitet for lagstiftaren att påkalla? Forekommer utvecklingen 
av standarder beslut som lagstiftaren maste fatta, sårskilt vad galler risknivåer vilka kan 
bedomas oacceptabla for samhållet som helhet? 
I fôrsôket att finna svar på dessa frågor år det nodvåndigt att ta i beaktande det faktum att 
standarder åtnjuter en sårskild stållning eftersom de har en klart definierad status i unionen och 
dess medlemsstater och de år grundade på en lang tradition. Detta ger standardisering speciella 
fbrdelar i forhållande till andra instrument med frivillig tillåmpning. Standardiseringsorganen 
har emellertid ansvaret att tilise att systemet fungerar effektivt och utan onôdig byråkrati. 
Standarder bor inte begrånsa friheten på marknaden genom att utesluta produkter - sårskilt 
innovativa produkter - som inte overensståmmer med dem. De skall inte missbrukas for att 
bevara eller skapa en dominerande stållning på marknaden till fôrfang fôr den fria konkurrensen 
genom att i ett officiellt erkånt dokument formalisera den losning som tillåmpas av en enda stor 
tillverkare med mindre ån att låmpliga åtgårder vidtas fôr att gôra den relevanta teknologin 
tillgånglig fôr andra intresserade leverantôrer. Standardiseringssystemet bôr inte ôverbelastas 
av en môjlig fortsatt anvåndning av standarder. 
Det bôr inte heller anvåndas fôr att ge vissa parter otillbôrlig fordel genom att forbigå den 
demokratiska beslutsprocessen och skapa faktiska marknadsvillkor vilka det kommer att vara 
extremt svart fôr lagstiftaren att ta bort på grund av de ekonomiska straff som då kan komma 
att bli nodvåndiga. Detta ger ett krav på total insyn bland standardiseringsorganisationer, deras 
ingående parter, myndigheterna och gemenskapens institutioner, fôr att môjliggôra fôr 
myndigheterna att ange under vilka villkor standardisering inte år onskvårt eller låmpligt 
sårskilt vad galler formuleringen och genomfôrandet av gemenskapspolitiken. 
Vidar medfôr standardisering, sårskilt den nyligen intrådda forandringen i betoning från den 
nationella till den europeiska nivån, anpassningskostnader fôr foretag vilka inte alltid 
nodvåndigtvis uppvågs av positiva effekter som minskning av handelshinder eller inforandet av 
skalekonomier. Detta galler sårskilt for små och medelstora foretag vilka i praktiken i hôg grad 
år uteslutna från processen att faststålla standarder. De forstå preliminåra resultaten av en 
Euromanagement-pilotåtgård på detta område tyder på att små och medelstora foretag på 
grund av bristande resurser har svårigheter att få reda på eller forstå vad som hånder inom 
standardiseringsorganen och har små môjligheter att direkt påverka standardiseringsprocessen. 
Anpassningskostnader upplevs i oproportionerligt hôg grad av de små och medelstora 
foretagen, sårskilt de små och medelstora foretag som inte har fbrsåljning over 
nationsgrånserna. 
Slutligen bôr genomfôrandet av unionens politik dra nytta av anvåndningen av standarder till 
skillnad från andra typer av instrument såsom frivilliga overenskommelser, tekniskt 
godkånnande, teknologikrav, etc. 
1.6 En våndpunkt for europeisk standardisering 
Under de senaste tio åren har europeisk standardisering genomgått en dramatisk utveckling. 
Under samma period har europeisk standardisering anpassats från att fråmst ha varit ett medel 
fôr att harmonisera nationella fbrfaranden till en mekanism for att utarbeta standarder på 
europeisk nivå från bôrjan på omraden som tidigare kanske inte varit standardiserade, for 
avskaffande av handelshinder som orsakas av att olika nationella regler och standarder firms 
och for att ge stod till europeisk lagstiftning. 
Denna utveckling skapar utmaningar vad galler utvecklingen av nya standarder, vilka går 
utôver utvecklingen av 'traditionell" standardisering vilken innefattar detaljer i utformningen, 
och att môta kraven som breda lagstiftningsprogram ståller. Eftersom det emellertid har 
experimenterats med dessa fbregripande standarderingsaktiviteter (som till exempel når det 
galler informationsteknologi och telekommunikation) i ungefår tio år, år en ôversikt nodvåndig 
fôr att ytterligare "finjustera" dem efter marknadernas och den politiska styrningens behov. 
Idag omfattas cirka en tredjedel av de europeiska standardiseringsaktiviteterna av mandat som 
utdelats av unionen. Utvecklingen av mandaterat standardiseringsarbete ansågs kanske tidigare 
vara ett tvang eller en uppifrån-och-ner-metod. Under de senaste åren har emellertid stora 
framsteg gjorts når det galler att åstadkomma en dialog mellan offentliga myndigheter och de 
europeiska standardiseringsorganisationerna. Standardiserare inbjuds nu att uppfylla kraven 
inom regelverkets ram, medan de låmnas nodvåndig flexibilitet fôr att utforma program som 
blir effektiva samtidigt som hånsyn tas till frivilligheten bakom standardiseringen. 
Utvecklingen av europeisk standardisering har åven gynnat internationell standardisering. 
Internationella standarder genomfors når de vål transponerats som europeiska standarder på ett 
enhetligt sått i Europa. Dessutom har arrangemang fôr nåra och omfattande samarbete inråttats 
mellan europeiska och internationella organ. Samtidigt har unionen betonat vikten av 
internationell standardisering i rådets meddelande om standardisering i den europeiska 
ekonomin vilket nåmndes ovan. 
Europeiska aktorer ståils alltmer infor kravet att beakta den europeiska standardiseringens 
resultat. De ger ett betydelsefullt bidrag till processen att utarbeta standarder, men behôver 
vara medvetna om att det ligger i deras intresse att ôka sitt deltagande på omraden dår 
frånvaron av standarder utgor ett hinder fôr den europeiska marknadens utveckling. 
Europeisk standardisering haller nu på att nå en våndpunkt. Den nårmar sig slutet på en 
overgångsperiod under vilken den har utvecklats från en liten struktur av perifer vikt till sin 
nuvarande stållning som en viktig kraft i struktureringen av teknisk utveckling. Detta utgôr ett 
nyckelskede i utvecklingen av europeisk teknisk integration. I det hår skedet har europeisk 
standardisering emellertid ånnu inte nått en kritisk massa av standarder, jåmfort med de 
befintliga samlingarna av nationella standarder, och svårigheter kan ånnu uppstå innan denna 
kritiska massa har uppnåtts. 
Det bevisade behovet av anpassning och det faktum att standardisering idag kritiskt ses over 
tyder emellertid på att utveckling har ågt rum och att det europeiska standardiseringssystemet 
alltmer bôrjar anta sin riktiga roll i Europa. 
II. Anvåndningen av standarder som stod for gemenskapens politik 
Standarder existerar fôr sin egen skull och åven om de år frivilliga spelar de en viktig roll. 
Lagstiftaren kan emellertid kråva standardisering som ett stod for lagstiftningsåtgårder eller 
politik. Villkoren på vilka standarder anvånds beståms av lagstiftaren och de kan vara olika 
från ett område till ett annat. Anvåndningen av standarder under den nya metoden till teknisk 
standardisering och harmonisering7 och som stod for gemenskapens politik for offentlig 
upphandling år nu ordentligt faststålld. På andra omraden som transport, miljøpolitik, energi, 
livsmedelskvalitet och såkerhet på arbetsplatsen år emellertid anvåndningen av standardisering 
fôrhallandevis ny och klargôranden behovs fortfarande vad galler villkoren och den môjliga 
anvåndningen fôr standardisering. Syftet med detta meddelande år att bidra till ett sådant 
klargôrande. 
II. 1 Den nya metoden 
'Den nya metoden fôr teknisk harmonisering och standarder" som antogs 19858 utgôr ett 
etablerat sått att anvånda standardisering som stôd fôr lagstiftningsprocessen på det tekniska 
området i gemenskapen. Under den nya metoden ombeds europeiska standardiseringsorgan att 
på kommissionens mandat utarbeta standarder vilka år avsedda som ett sått att ge 
forutsåttningar fôr konformitet med våsentliga såkerhetskrav som anges i direktiv om den nya 
metoden. Anvåndningen av standarder fortsåtter att vara frivillig. Andra metoder fôr att uppnå 
efterlevnad av villkoren i ett direktiv finns alitid tillgångliga fôr leverantôrerna. 
Per december 1993 finns det tretton direktiv i kraft som anvånder den nya metoden och 
omfattar en bred ansôkningsspridning fôr konsumentprodukter till tryckkårl och maskindelar. 
Når den nya metoden forst anvåndes tenderade standardiseringsmandat att tillåmpas i avsikt att 
tillhandahålla specifika standarder fôr att motsvara specifika behov vilka identifierades i det 
relevanta direktivet. Tyngdpunkten flyttas emellertid allt mer mot utarbetandet av 
sammanhångande program genom mandat fôr programarbete vanligtvis riktat gemensamt till 
de europeiska standardiseringsorganisationerna och kraver utarbetandet av program for 
standarder vilka kommer att môta de ôvergripande behoven i den relevanta 
gemenskapslagstift ningen. 
Standarder som givits mandat under direktiv om den nya metoden bôrjar nu tråda i kraft. 
Omfattande arbete återstår emellertid att slutfôra och det kommer att vara en betydelsefull 
uppgift fôr standardiseringsorganen att såkerstålla att standarderna, vilka givits mandat till stôd 
fôr lagstiftningsprogrammet, fullfôljs i tid. Dessutom år ytterligare lagstiftning fôr utvecklingen 
7 85/C 136/01, EGT nr C 136, 4.6.1989 
8 Rådets resolution 85/C136/02 (EGT nr C 136, 4.7.1985) 
8 
av den gemensamma marknaden under aktivt overvågande, till exempel fôr tryckutrustning och 
dyrbara metaller, trots att lagstiftningsprogrammet som forutsågs i Vitboken for fullbordandet 
av den inre marknaden 19859 i hôg grad år utfort. Det arbete som återstår att genomfbra år 
omfattande, vilket kommer att framgå av de aktuella arbetsprogrammen i CEN, CENELEC 
och ETSI. 
II.2 Offentlig upphandling 
Sedan 1977 har hånvisning till standarder anvånts som ett instrument fôr ôppnandet av 
offentlig upphandling i Europeiska unionen. Skillnaden i anvåndningen av standarder på detta 
politikområde jåmfort med den nya metodens år betydande. Hånvisning till europeiska 
standarder om sådana finns gôrs obligatoriskt genom villkoren i de olika direktiven om 
offentlig upphandling i anbudsdokument utgivna av de kontrakterande myndigheterna. Detta 
galler fôr alla europeiska standarder vare sig de tåcks av ett mandat eller inte och vare sig de år 
standarder enligt den nya metoden eller inte. De grundlåggande lagtextema foreligger nu for 
detta område på europeisk nivå. 
Vikten av standarder for denna aspekt av gemenskapens politik erkånns av låmnandet av 
mandat till standardiseringorganen inom vissa nyckelsektorer med fôrvantningen om en 
betydande framtida utveckling av standarder på relevanta omraden. Så hår langt har mandat 
med fråmst offentlig upphandling som syfte eller med betydande offentlig upphandlingsaspekter 
utgivits eller fôreslagits inom fbljande omraden: elproduktion, olja- och gasexploatering, 
overforing och distribution av gas, jårnvågsutrustning, utrustning fôr ôvervakning av flygtrafik, 
utrustning fôr hamnar och flygplatser och databaserad anskaffning och logistiskt stôd. Åven 
inom otraditionella omraden som intyg om konformitet med EG: s upphandlingsregler och 
begrånsning av byggfôretags initiativ har vidtagits. Standardiserare har vidtagit viktiga åtgårder 
som på dessa omraden fortfarande pågår. Andra mandat vilka inte i forstå hand år avsedda att 
ge stôd åt gemenskapens politik fôr offentlig upphandling, såsom nya metoden, år icke desto 
mindre relevanta som resultat av beståmmelsen i direktiven om offentlig upphandling att 
hånvisning till europeiska standarder år obligatorisk i kontraktslutande dokument når sådana 
standarder finns. 
Standarder kommer inte att ôppna marknaden for offentlig upphandling om de inte har 
utrymme att fungera. Eftersom lagstiftning naturligtvis maste gå fore standarder om de båda år 
i konflikt maste det finnas ett samfbrstånd i medlemsstaternas administrationer om att tillåta 
standarder att galla på sektorer vilka tidigare nationeilt var kraftigt regierade i intresset av de 
fordelar som kommer att uppkomma från en stôrre marknad och integrationen av europeisk 
industri. Detta kraver en principiell vilja att ôppna marknader fôr offentlig upphandling vilka 
kan ha skyddats av nationella politiska skål och åven en vilja att avreglera dår det år 
nodvåndigt, dvs att dra tillbaka tvingande nationella krav till forman for frivilliga europeiska. 
Detta betyder att når program av standarder fôr att ôppna marknaden fôr offentlig upphandling 
utarbetas skall inte existerande program ôvertas utan overvågande i detalj: varje punkts 
anvåndbarhet fôr det avsedda syftet bôr sårskilt overvågas med de grundlåggande målen fôr 
gemenskapens politik fôr offentlig upphandling fôr ôgonen. 
Kommissionen maste dårfbr uppmuntra avreglering på nationell nivå till forman for 
9 KOM (85) 310 slutversionen av den 14.6.1985 
anvåndningen av europeiska instrument for teknisk harmonisering, sårskilt frivilliga instrument 
såsom standarder. Samtidigt, om medlemsstaters åtgårder i tillempningen av nationella tekniska 
regler for specifikationer som anvånds vid offentlig upphandling når de undersoks av 
kommissionen befinns ha effekten att stånga marknaden fôr offentlig upphandling, till exempel 
genom att skydda inhemska producenters stållning kommer sådana åtgårder att behôva 
bemôtas kraftfullt fôr genomdrivande. 
En annan viktig aspekt av standardisering till stôd fôr offentlig upphandlingspolitik år området 
elektronisk handel. Utvecklingen av nya avancerade tillåmpningar fôr att underlåtta utbyte av 
kontraktinformation behôver inte leda till att nya handelshinder skapas. Situationen har fatt 
extra momentum genom det amerikanska projektet Nationell infrastruktur på 
informationsområdet och offentliggôrandet av 'Bangemannrapporten: Europa och det globala 
informationssamhållet" om vilka av kommissionens aktiviteter på det hår området som fôr 
nårvarande snabbt våxer i omfattning. 
En speciell aspekt av standardisering inom offentlig upphandling år stôdet till interoperabilitet 
inom konceptet fôr transeuropeiska nåtverk vilket infordes i gemenskapens politik genom 
avdelning XII i Fordraget om Europeiska unionen. Detta diskuteras i 11.10 nedan. 
II.3 Informationsteknologi och telekommunikation 
Erfarenhet inom detta område 
Åven om den hade påborjats tidigare fick den europeiska standardiseringspolitiken inom 
informationsteknologi och telekommunikation momentum genom rådets beslut om 
Standardisering på området fôr informationsteknologi och telekommunikation av den 22 
december 198610 vilket fastståller grundlåggande principer om den globala standardiseringens 
foretråde och nodvåndigheten av harmoniserad tillåmpning av standarder fôr att såkerstålla 
systems interoperabilitet och formågan att utbyta information. 
Genomfôrandet av politiken har tvingats môta fiera på detta området typiska begrånsningar: 
åmnets komplexitet och takten fôr teknologiska framsteg, informationsteknologins 
genomtrångande natur som medfôr att flexibla och interoperabla lôsningar kravs, industrins roll 
både som tillverkare och anvåndare, eftersom europeiska och internationella 
industrigrupperingar har fråmjat nårmande och harmoniserad tillåmpning av internationella 
standarder på vårldsnivå, IT-sektorns internationella dimension och det overlappande ansvaret 
bland de olika europeiska standardiseringsorganen. 
Efter 1985 har europeiska initiativ syftat till att uppnå de angivna målen for politiken och att 
overvinna svårigheterna. Detta har ôkat graden av ôppenhet, effektivitet och samarbete, men 
det har blivit uppenbart att ytterligare anpassning år nodvåndig. 
Standardisering på IT- och telekommunikationsområdena behandlas hår sårskilt utfbrligt 
eftersom brådskande och betydelsefulla fbrbåttringar i standardiseringens effektivitet betraktas 
som avgôrande fôr att môta utmaningarna som det globala informationssamhållet fôr med sig. 
10 87/95/EEG (EGT nr L 36, 7.2.1987) 
10 
Viktiga resultat 
Viktiga resultat har uppnåtts når det galler att ôppna IT-standardiseringssystemet fôr industrins 
och anvåndamas direkta medverkan genom inråttandet av en europeisk workshop fôr ôppna 
system vilka omfattar IT- och telekommunikationssektorernas krav på internationell 
samordning. 
Forandringen inom telekommunikationssektom har varit radikal nu når verkliga europeiska 
standarder med transparens i utarbetandet, remissfbrfarande och antagande genom viktad 
nationell rôstning bôrjar anvåndas. Dessutom har ETSI varit ansvarigt fôr ett betydande bidrag 
på regleringsområdet dår standarder har behôvts for att bilda den tekniska basen fôr regiering 
under Teleterminalutrustnings-direktivet11. Samordning mellan europeiska 
standardiseringsorganisationer har uppnåtts genom inråttandet av styrkommittéer for 
informationsteknologi (ITSTC). 
En kalla till tillfredsstållelse år IT- standardiseringens inbrytning på fiera olika ekonomiska 
sektorer vilka har kommit overens om planer och startat utveckling av IT- standarder fôr deras 
speciella tillåmpningar. Konkreta exempel på sådana omraden år elektroniska identifierings-
och betalningssystem, distribution av standardiserade elektroniska meddelanden, medicinsk 
informatik, vågtransportproblematik, bibliotek, lagring av geografiska data och postala tjånster. 
Vid sidan av sitt stôd till utvecklingen av standarder har kommissionen erkånt detta behov 
genom sitt stôd fôr tillempningen av standarder. Enskilda exempel på detta stôd år program fôr 
konformitetstest - ett matt som år unikt i vårlden for genomdrivandet av noggrannhet och 
disciplin i genomfôrandet av standarder. Ett ytterligare exempel år den europeiska 
upphandlingshandboken fôr ôppna system (EPHOS), vilken ger riktlinjer om standarder och 
specifikationer på IT- och kommunikationsområdena till dem som år inblandade i offentlig 
upphandling. 
Svårigheter inom området 
Åven om idén om samverkan genom standarder har godtagits i vida kretsar har produkter 
baserade på erkånda standarder ofta ersatts av framgångsrika produkter på marknaden vilkas 
teknologi år baserad på antingen offentliga eller privata specifikationer ('tie facto-standarder'). 
Sådana specifikationer kan vara tillfredsstållande från teknisk synpunkt men de skapar en 
mångfald lôsningar och risken att 'bar av inkompatibilitet" uppstår som en fbljd av att olika 
tekniska lôsningar våljs av varje samhålle. 
Fyra stora problem tycks vålla oro. Fôr det forstå har kanske inte det nuvarande 
standardiseringssystemet kapacitet att hålla takt med den teknologiska utvecklingen och att 
leverera de specifikationer som kravs i tid och på rått detaljnivå. Fôr det andra behôver 
specifikationer genomforas med tillråcklig disciplin fôr undvikande av awikelser och fôr att 
môjliggôra samverkan. Fôr det tredje finns produkter som overensståmmer med standarder inte 
alitid tillgångliga. Slutligen môter kopare, både offentliga och privata, svårigheter når det galler 
att hånvisa till standarder fôr att kôpa utrustning och bygga system som verkligen år 
interoperabla. 
" 91/263/EEG av den 29.4.1991 (EGTnrL 128,23.4.1991) 
11 
Foråndringar har fôrekommit på det teknologiska området så att standardiseringens roll, eller i 
varje fall mekanism, kraver en ôversyn for att hålla takt med dem. 
Rapporten om "Det globala informationssamhållet" 
En arbetsgrupp som inråttades på initiativ av kommissionår Bangemann har nyligen avgivit en 
rapport, 'Europa och det globala informationssamhållet: Rekommendationer till Europeiska 
rådet"12 om frågor som har med IT och telekommunikation att gôra. Samtidigt som det erkånns 
att standardiseringsinstituten har en årofull historia når det galler att skapa standarder uttrycker 
rapporten oro over i vilken grad den europeiska standardiseringsprocessen på IT-området 
fyller sitt syfte, sårskilt i beaktande av bristen på samverkan och omfattningen - vilken bedôms 
vara otillråcklig - i vilken prioritetsordningen beståms på marknaden. Krav på åtgårder reses 
från anvåndare, de europeiska standardiseringsorganen och unionen. 
Fôr att IT-standardisering skall kunna svara mot marknadens behov kravs det en mekanism for 
marknadens aktorer fôr att ta fram specifikationskrav fbr speciella tillåmpningsmål. Sådana 
krav anvånds som input till det behôriga standardiseringsorganet. Dessutom anses det att 
prioriteringar bôr baseras på marknadens krav och att offentligt tillgångliga specifikationer med 
ursprung på marknaden bôr identifieras i syfte att snabbt omvandla dem till standarder genom 
"snabbspår'-procedurer. Dår marknaden inte anses ge godtagbara tekniska lôsningar fbr att 
uppnå EU:s mål på det hår området kraver rapporten att en mekanism utvecklas som kan locka 
fram urval eller skapande av nya teknologier. 
Sårskild betoning låggs på behovet av samverkan, vilken år våsentlig fbr infrastrukturen i ett 
informationsbaserat samhålle. Det omsesidiga sambandet mellan nåtverk och tjånsters 
samverkan rekommenderas som primåra mål fôr unionen och fbljaktligen betraktas 
uppråttandet av specifikationer for global samverkan som ett prioriterat område for 
standardiserama. Slutligen rekommenderas det att den europeiska standardiseringsprocessen 
ses ôver fbr att ôka takten i den och dess sått att svara mot marknaderna. 
Nåsta steg 
Framtidsutsikten av ett globalt informationssamhålle ger nya môjligheter och utmaningar fôr 
standardiseringens roll och mekanismer och sådana utmaningar kan inte rnotas av ett system 
som lider av de svagheter som nåmnts ovan. Kommissionen tror dårfor att det år en avgôrande 
åtgård att åndra standardiseringspolitikens fokusering på IT-området och har startat en debatt 
om de olika aspektema på standardiseringspolitik. I detta syfte organiserades en workshop i 
november 199413 i vilken kommissionen sôkte rekommendationer från sociala, industriella och 
ekonomiska partners till en ny utformning av IT- standardiseringspolitik for att båttre tjåna 
unionens sociala och ekonomiska mål och ett globalt informationssamhålles behov. 
Med detta fôrberedande arbete kommer Kommissionen att revidera ICT Standardiseringsregler 
och présentera resultaten fôr Rådet och Parlamentet. 
Frågan om tillgång till immaterialrått, som ingår i standarder och andra grånssnitt som behovs 
12 26.5.1994, presenterad på rådets môte på Korfu i juni 1994 
13 Européer mot Det globala informationssamhållet. 'Hur vålja rfttt ICT- standardiseringspolitik'. Workshop 
organiserad av Europeiska kommissionen 28-30 november 1994 i Genval, Belgien. 
fôr att uppkopplingar skall fungera och kunna samverka sinsemellan ("interconnection and 
interoperability"), maste ytterligare overvågas av Kommissionen. 
Alternativ for den framtida politiken 
Kommissionen har ansvar for faststållandet av standardiseringspolitiken fbr Europeiska 
unionen, men den har inte kapacitet att lôsa problemen vilka påverkar standardisering i 
sammanhanget fôr informationssamhållets utveckling. Åven om kommissionen bredvid sin 
politikskapande roll kan påverka och stôdja utvecklingen av systemet som anvåndare, kund, 
regierare, mediare, sponsor och genom att underlåtta kvarstår de huvudsakliga initiativen som 
andra spelares ansvar. Den ovannåmnda rapporten om det globala informationssamhållet gôr 
denna distinktion mellan rollerna mycket tydlig. 
Unionens standardiseringspolitik bôr fråmja tillåmpningen av internationella och europeiska 
standarder. Standarder skall fôredras nårhelst de ger en effektiv losning på de tekniska 
problemen. Kapaciteten att leverera punktliga och korrekta standarder år av yttersta vikt for 
skapandet av en informationsinfrastruktur och utgôr en stor utmaning fbr 
standardiseringssystemet. 
Motstridiga standarder riskerar att skapa ôar av inkompatibilitet och bôr fôrhindras. Når de 
inte kan undvikas bôr en tillråcklig grad av samverkan mellan dem vara ett krav. Enhetlighet i 
att bibehålla den internationella samlingen inom IT-standardisering bôr uppråtthållas fôr att 
fråmja global samverkan. 
II.4 Bioteknologi 
Bioteknologin omfattar en serie tekniker som tillåmpas i en rad industrisektorer och i 
jordbruket. 
Tre direktiv som direkt hånfor sig till bioteknologi har godkånts: om den begrånsade 
anvåndningen av genetiskt modifierade mikroorganismer14, om om avsiktlig utsåttning 
av genetiskt modifierade organismer i miljonlsoch om skydd for arbetstagare mot risker 
relaterade till exponering for biologiska agenser i arbetet (det sjunde enskilda direktivet 
enligt vad som avses i artikel 16.1 i direktiv 89/39/EEG16. Dessutom tåcks åven produkter som 
livsmedel, farmaceutiska produkter och jordbruk vilka mycket vål kan hårrora från 
bioteknologi av sårskild produktrelaterad lagstiftning. 
I kommissionens meddelande om fråmjande av den konkurrenskraftiga miljôn for 
industriell verksamhet baserad på bioteknologi inom gemenskapen17, i enlighet med 
subsidiaritetsprincipen och gemenskapens politik fbr anvåndningen av standardisering anser 
kommissionens det låmpligt att dra nytta av industrins resurser och att uppdra åt CEN att 
utarbeta standarder fôr att komplettera gemenskapens lagstiftning. 
14 90/219/EEG av den 23.4. 1990 (EGT L 117, 8.5.1990, s. 1) 
15 90/220/EEG av den 23.4.1990 (EGT L 117, 8.5.1990, s. 15) 
10 90/679/EEG av den 26.11.1990(EGT L 177, 5.7.1991, s. 22) 
17 SEK (91) 629 slutversionen, 14.4.1991 
13 
Ett standardiseringsmandat har dårfor givits CEN omfattande relevanta aspekter av 
standardisering inom bioteknologin. Standarder kommer att faststålla de tekniska 
specifikationerna, koder och analysmetoder vilka utgôr ett nodvåndigt tekniskt komplement till 
lagstiftning. Att lita till standarder fôr dessa tekniska frågor kommer att bidra till anvåndningen 
av den senaste teknologin till stôd fôr gemenskapslagstiftningen. Standardisering kommer åven 
att tjåna till att underlåtta efterievnaden av råttsliga krav. Dessutom kommer infôrandet av 
gemensamma standarder på grund av bioteknologins transsektoriella natur att stårka den 
industriella basen och forbåttra konkurrenskraften. Således har ett program av standarder 
utarbetats av CEN omfattande både regierade omraden och dem som inte omfattas av sårskild 
gemenskapslagstiftning. 
II.5 Avancerade material 
Investeringarna i utvecklingen av avancerade material har varit betydande och unionen har 
genom sina forskningsprogram om industri- och materialteknologi och genom aktiviteter i det 
gemensamma forskningscentrat givit ett avsevårt bidrag på det hår området. 
Ett exempel på unionens politik på det hår området ges av avancerade keramiska material på 
vilket område kommissionen har erkånt att standarder år ett låmpligt medel fôr att stôdja 
utvecklingen och nyttiggôrandet av sådana nya material. Standardisering på detta område 
fråmjar innovation, tillåmpning av teknologin och utveckling av en marknad fôr produkter som 
anvånder avancerade keramer. 
Fôljaktligen fick CEN och CENELEC i januari 1989 mandat att utarbeta ett program av 
standarder inom detta område. CEN och CENELEC har svarat med ett gemensamt program 
som uppfyllande av mandatet. Ett ytterligare standardiseringsmandat kommer att omfatta alla 
aspekter av avancerade industriella keramiska material inklusive alla typer av avancerade 
keramiska material. 
På ett liknande sått haller ECISS, Europeiska kommittén for standardisering på jåm- och 
stålområdet, på att utveckla standarder på mandat relaterade till stål for att svara mot behov på 
sårskilda omraden, såsom tryckutrustning. 
II.6 Livsmedel 
Kommissionens inriktning når det galler lagstiftning om livsmedel har fastlagts i två 
meddelanden från kommissionen till rådet och parlamentet: "Fullbordandet av den inre 
marknaden, gemenskapslagstiftning angående livsmedel"18 och "Den fria rôrligheten for 
livsmedel inom gemenskapen"19 eller dessutom vad galler geografiska angivelser och 
angivelse om ursprung eller certifikat av sårskild natur fôr jordbruksprodukter och livsmedel av 
rådet i nyligen offentliggjorda fôrordningar. En konferens om matens kvalitet på den inre 
marknaden anordnad i juni 1993 tillåt kommissionen att påminna om dessa inriktningar. 
Kommissionen anser att standardiseringsaktiviteter kan underlåtta genomfôrandet av 
Europeiska unionens livsmedelspolitik. Detta galler sårskilt fôr analysmetoder eller stickprov, 
god hantering vad galler hygien, tekniska specifikationer, specifikationer relaterade till namn 
18 KOM (85) 603 slutversionen 
19 C 271/03 av den 24.10.1989 (EGT C 271, 24.10.1989, s. 3) 
14 
under vilka produkter salufbrs och kvalitetsstandarder grundade på objektiva kriterier. 
Standardisering genomfbrs nu på olika omraden. Nyligen givna mandat omfattar spårandet av 
bestrålade livsmedel och det vida området av analysmetoder for material i kontakt med 
livsmedel. 
Fôr att skapa transparens och utveckla ytterligare initiativ, om sådana behovs, kommer 
kommissionen att faststålla en rapport som analyserar befintliga icke-mandaterade 
standardiseringsaktiviteter inom livsmedelssektorn, fôr att faststålla monster och môjliga glapp 
i dessa aktiviteter såvål som skålen for dem. CEN kommer att koppias in i studien. I ljuset av 
denna studie kommer kommissionen att undersôka huruvida behov foreligger fôr 
gemenskapsmandat fôr standarder. 
II.7 Hålsa och såkerhet på arbetsplatsen 
Som ett resultat av diskussionen som startades i några medlemsstater om anvåndningen av 
standarder med hånsyn till artikel 118A i Romfbrdraget och som reaktion på rådets resolution 
av den 18 juni 1992 om standardiseringens roll i den europeiska ekonomin har kommissionens 
staber arbetat mot en global position i frågan i en promemoria om standardiseringens roll i 
forhållande till direktiv som antas på grundval av artikel 118A i Romfbrdraget. Efter 
slutfbrandet av alia for nårvarande pågående samråd kommer kommissionen att ge ut en slutlig 
version av promemorian. 
I dess nuvarande form analyseras i promemorian anvåndningen av standarder som ett verktyg i 
forhållande till det råttsliga synsåttet i artikel 118A vilken ger medlemsstatema friheten att 
bibehålla eller infôra mer stringenta åtgårder ån de minimikrav som unionens lagstiftning 
uppståller. I promemorian erkånns att denna råttighet som medlemsstatema har inte kan 
hindras genom standardisering. Det befinns att artikel 118A-direktiv kan stôdjas av europeisk 
standardisering fôr att forbåttra allmån kommunikation och forståelse fbr vad som forvåntas 
uppnås i praktiken och fbr att såkerstålla att standarder for hålsa och såkerhet på arbetsplatsen 
år jåmforbara. 
I promemorian anses att en dialog mellan samhållslivets parter, kommissionen, 
medlemsstatema och standardiseringsorganisationema år en viktig forutsåttning fôr att gôra 
anstrångningama så bra som môjligt och det foreslås att tydliga samrådsfbrfaranden infors 
inom den existerande ramen av rådgivande kommittéer, som till exempel den rådgivande 
kommittén fôr arbetarskyddsfrågor20. 
I promemorian faststålls att de europeiska standardiseringsorganen bôr finna låmpliga medel att 
anta resultaten av standardiseringsaktiviteter relaterade till artikel 118A-direktiv fbr att tillåta 
att de speciella kånnetecknen i sådana direktiv tas i beaktande. 
Kommissionen kan efter samråd med relevanta kommittéer låmna mandat som anger de 
råttsliga och politiska ramar inom vilka standarder skall utvecklas for att vara i linje med den 
politik som drivs av offentliga myndigheter i hela gemenskapen. Sådana mandat bôr faststålla 
området for standardisering och de frågor dår lagstiftaren ingriper eller har for avsikt att 
20 Rådets beslut att inråtta en rådgivande kommitté fôr arbetrskyddsfrågor 74/325/EEG (EGT L 185, 9.7.1974) 
15 
îngripa. 
II.8 Energi 
Energisektom var en av de fôrsta i vilken standardiseringsmandat gavs (1984), detta i en sektor 
dår gemenskapslagstiftning då inte fanns. De fôrsta mandaten rôrde produkter fôr vilka 
standardisering garanterar fri rôrlighet. På andra energisektorer kommer harmonisering av 
regler och teknisk standardisering att bli betydande medel fôr att éliminera tekniska 
handelshinder. 
Den globala metoden for standardisering på energiområdet vilken foreslogs av kommissionen21 
och antogs av energirådet den 30 november 1992 skiljer mellan två typer av 
standardiseringsmandat till CEN och CENELEC, de som år kopplade till lagstiftning och de 
som inte på något uttalat sått kravs i lagstiftning (oberoende mandat). 
Lagstiftning blir nodvåndigt når en standard inte råcker for att garantera fri rôrlighet. Icke 
desto mindre kommer metoden med oberoende standarder att anvåndas når det år mojligt på 
grund av dess flexibilitet och fbr att undvika overdrivet mycket regiering. 
Bland mandaten som år kopplade till lagstiftning år det som år relaterat till vårmepannors 
effektivitet nodvåndigt for tillåmpningen av direktiv 92/42/EEG om den nya metoden som 
godtogs av rådet den 21 maj 199222 om samma åmne. Syftet med detta direktiv år att forbåttra 
energins effektivitet. Mandaten som hånger samman med direktiven vilka tillåmpar rådets 
direktiv 92/75/EEG om mårkningen av hushållsmaskiner foil också in i denna kategori. På 
detta område omfattar det system som etablerats genom direktivet de typer av apparater vilka 
ger ett adekvat utrymme fôr fbrbåttring av energins effektivitet. 
Dår det inte finns någon råttslig utveckling kraver oberoende mandat standardisering. Detta 
galler fôr transportutrustning och installationer och for energidistributionen dår ett 
standardiseringsprogram forutses under ett gemensamt mandat for CEN och CENELEC. 
Anvåndningen av standarder år nodvåndig for att uppnå Europeiska unionens mål på omraden 
som transeuropeiska nåtverk i syfte att såkerstålla samverkan, offentlig upphandling dår 
inverkan år sårskilt betydande, fri rôrlighet fôr energiprodukter, miljôn i forhållande till 
Riokonferensens mål, konsument- och arbetarskydd och energieffektivitet. 
Forbåttringar av energieffektiviteten hånger samman med grundlåggande mål for 
energipolitiken rorande 
- fbrbåttring av industriell konkurrenskraft, 
- minskning av Europeiska unionens beroende av importerat brånsle, 
- energikonsumtionens inverkan på miljôn. 
Området som tåcks av energieffektivitet år omfattande och stråcker sig från tillåmpning av 
avancerad teknologi till fjårrkontroll av apparater till fbrbåttring av energiforbrukande 
apparaters effektivitet, t ex internfbrbrånningsmotorer och maskiner. 
21 SEK (92) 724 slutversionen, 9.6.1992 
22 92/42/EEG av den 21.5.1992 (EGT L 107, 28.6.1992) 
16 
Kommissionen fôrutser att energieffektivitet kommer att inkluderas i våsentliga krav gållande 
energiforbrukande apparatur. Detta kommer att tillata produkter som berors av befintliga 
direktiv om den nya metoden att omfattas och kommer att minska behovet av lagstiftning i 
enlighet med oron som uttrycks av raden och kommissionen. 
På ett liknande sått har rådet tidigare givit sitt fulla stôd till kommissionens forslag om 
sårskilda initiativ som ALTENER-programmet for fråmjandet av altemativa energikållor dår 
man har forbundit sig att fullt ut stôdja de europeiska standardiseringsorganisationemas 
åtgårder på dessa omraden. 
II.9 Miljô 
I det femte handlingsprogrammet om miljôn "Mot bârkraftighet"23 faststållde kommissionen 
att en bredare blandning av instrument behôver utvecklas och tillåmpas for att fa till stand 
betydande foråndringar i rådande trender och fôrfaranden och fôr att involvera alla sektorer i 
samhållet i en anda av delat ansvar. 
I linje med detta gav kommissionen ut sitt meddelande om industrielt konkurrenskraft och 
miljoskydd24 i vilket man erkånner att utvecklingen av en gemenskapsmetod fôr att uppnå 
integrering av kraven på konkurrenskraft och miljôn kraver att en strategi baserad på ett 
samordnat tillgripande av en mångd instrument genomfors inom områdena for både miljô- och 
industripolitik. Det tillades att enbart regieringen inte ger incitament att fortsåtta fbrbåttra 
prestationema på miljøområdet. Andra medel ån lagstiftning kravs och når kraven i 
regleringarna skall genomfbras kravs en viss grad av flexibilitet. 
I sin resolution om samma åmne skriver rådet under på dessa idéer och betonar att altemativa 
metoder alltid bôr undersôkas som en môjlighet att uppnå den mest låmpliga blandningen av 
instrument. 
Vad galler standardiserare utgavs ett formeilt samrådsdokument som standardisering på 
miljoområdet 1993 och en konferens anordnades i juni 1993 som svar på krav från rådet och 
kommissionen att fora samman alla intressenter fôr att diskutera en gemensam strategi fbr 
standardisering på miljoområdet. 
Kommissionen faststållde på konferensen att vikten av miljohånsyn nu erkånns på 
gemenskapsnivå. Åven om rollen for industriella standarder vid en fôrsta anblick kan verka 
mindre uppenbar kraver genomfôrandet av standardiserade testmetoder, metoder fbr måtning 
av nedsmutsning, metoder, utrustning, produktion och tillvågagångssått for kontroll. 
Ett visst matt av arbete år redan igång som resultat av kommissionens mandat till CEN. En 
betydande del av detta arbete har att gôra med måtmetoder, till exempel analys av farliga 
substanser i vattenmiljôn eller for kalibreringsmetoder for automatiska system for måtning av 
nedsmutsning i atmosfåren. 
23 KOM (92) 23 slutversionen, 27.3.1992 
24 SEK (92) 23 slutversionen, 27.3.1992 
17 
Miljôstyming år ett annat betydande område dår anvåndningen av standarder haller på att 
utvecklas. I det hår fallet inbjuder forordning 93/1836/EEG av den 29 juni 1993, vilken tillåter 
frivilligt deltagande av foretag i industrisektorn till ett miljôstyrnings- och revisionsprogram 
for gemenskapen25, foretag att faststålla och genomfôra en miljôpolitik syftande till kontinuerlig 
fbrbåttring av prestationema på miljoområdet. Godkånnande av tredje part gôrs av oberoende 
ackrediterade kontrollanter. Standarder fôr miljômanagementsystem och revisioner kan godtas 
av kommissionen såsom uppfyllande motsvarande krav i fordragen. Fôr att undvika 
spridningen av potentiellt motstridiga standarder har ett mandat givits CEN att utveckla de 
enda standarder som skall inforas i gemenskapen. 
Ett foreslaget direktiv om fbrpackning och fbrpackningsavfall i linje med unionens strategi for 
avfallshantering kraver anvåndning av standarder både i syfte att ge konformitet med våsentliga 
krav på sammansåttningen i forpackningsmaterial och dess åtefanvåndnings- och 
återvinningsbara natur och i syfte att stôdja unionens miljoskyddsmål. Ett mandat for 
utarbetande av ett program av standarder har givits på detta område. 
Arbetet våxer fram gradvis och den våntade framtida efterfrågan från kommissionen (utslåpp i 
luft och vatten, ôversyn av direktivet om avloppsvatten, behovet av en gemesnam europeisk 
metod fôr livscykelanalys) kommer att gôra standardiseringen alltmer betydelsefull inom detta 
område i framtiden. 
Standardemas roll i genomfôrandet av miljôregleringen har emellertid ånnu inte helt forståtts i 
alla politiska och miljôkretsar. De europeiska standardiseringsorganen bôr dårfor vara aktiva i 
utvecklingen av graden av transparens och fråmjande vilken kommer att vinna den nodvåndiga 
politiska acceptansen. 
Det foreslås att kommissionen och CEN, tillsammans med andra organ dår så år låmpligt, skall 
utfôra en årlig ôversikt av denna sektor. Denna ôversikt skulle ôvervaka nuvarande 
mandaterade aktiviteter och gôra prioriteringar på området for direkt standardisering. 
Ôversikten kommer att ta hånsyn till resultat från forskningsaktiviteter som utfbrts under det 
fjårde ramprogrammet fôr EG-aktiviteter inom forskning, teknologisk utveckling och 
demonstration (JRC-åtgårder och åtgårder under åtgårdsprogrammen med delade kostnader). 
Den skulle åven innefatta diskussion om en preliminår uppråkning av de indirekta 
standardiseringsimplikationerna av unionens forslag till miljôlagstiftning och skulle innefatta en 
bedômning av åtgårder som utfbrts av standardiseringsorganen for deras råkning. 
11.10 Transeuropeiska nåtverk 
Skapandet av europeiska nåtverk år ett relativt nytt politikområde och ett av ôkande betydelse. 
Bortsett från vissa undantag (t ex telekommunikation) har samverkan som sådan hittills inte 
behandlats inom gemenskapslagstiftningen eller mandaterade standardiseringsåtgårder. 
Standardisering, vare sig den sker på mandat eller år marknadsledd, har emellertid effekt på 
samverkan och standardisering av alla element i samband med forbindelser kommer att utgôra 
en naturlig grundval fôr nåtverk. Åven om standardisering fastståller en våsentlig aspekt av 
nåtverk år den i sig inte fbrmogen att uppråtta europeiska nåtverk. Mer specifika och riktade 
åtgårder från kommissionen kan behôvas for att såkerstålla samverkan genom gemensamma 
25 EGT L 168, 10.7.1993 
18 
tekniska specifikationer i europeiska standarder eller lagstiftning. 
I två existerande fall klassas samverkan redan som ett våsentligt råttsligt krav. Dessa år 
direktivet om teleterminalutrustning26 (vilket år en del av en vidare uppsåttning direktiv) och 
direktivet om samverkan for hoghastighetståg.27 
Sårskilt viktiga år standardiseringsaktiviteter vilka fatt mandat for offentlig upphandling, i 
synnerhet i 'Uteslutna sektorer". Åven om samverkan inte år det specifika syftet fbr dessa 
mandaterade aktiviteter ger i verkligheten gemensamma specifikationer en viktig grundval fôr 
det. Mandat (for standardisering eller program) finns fôr områdena vatten, olja (exploatering, 
utvinning, transport), gas (exploatering, overforing och distribution), elektricitet 
(karakteristika, produktion, transport och distribution), jårnvåg, lufttransporter, 
hamninfrastrukturer, vattenvågar och annan terminalutrustning. 
Standardiseringsåtgårder på IT-området haller på att skapa de nodvåndiga verktygen for 
datautbyte, infôrandet av nya media och dårfbr samverkan på alla omraden. Exempel år arbetet 
med bankkort, streckkoder, informatik på hålsoområdet och aktivitetema som utfors av CEN -
EWOS (europeisk workshop fôr ôppna system) om kommunikationsprotokoll om datautbyte, 
etc. Europeiska standarder vilka har antagits under något direktiv om den nya metoden fbr 
industriell utrustning kan ha en effekt på samverkan. 
Standardisering, åven sådan utanfbr det mandatgivna området ger ett. viktigt potentiellt bidrag 
till fôrverkligandet av nåtverk. Av olika anledningar kan emellertid våsentliga element fôr 
nåtverk stå utanfbr standardiseringsområdet. Fôr det fôrsta år standardisering en frivillig 
process baserad på samtycke och endast om marknadsaktorerna ser ett intresse i att utarbeta 
och anvånda standarder kommer de att investera i det. Fôr det andra kan standardisering når en 
miljô av regleringar och nationell administration finns bara arbeta inom dessa grånser och 
sådana grånser kan finnas for våsentliga delar av europeiska nåtverk. Fôr det tredje kan det 
historiska sammanhanget av befintliga nationella nåtverk gôra utvecklingen av europeiska 
standarder komplicerad och tidskråvande och det år inte uteslutet att skydd av intressen hittills 
har begrånsat utrymmet for standardisering. 
Skapandet av europeiska nåtverk gôr det nodvåndigt att åtgårder vidtas av offentliga 
myndigheter fôr att garantera gemensamma tekniska specifikationer. Eftersom betoningen 
maste låggas på specifikationer vilka marknadsaktorerna sjålva kommit overens om år 
europeisk standardisering det mest låmpliga verktyget. Det kommer att vara nodvåndigt att 
analysera i vilken omfattning existerande standardiseringaktiviteter, antingen mandatgivna av 
kommissionen eller genomforda på initiativ av standardiseringsorganen sjålva, bidrar till 
utvecklingen av transeuropeiska nåtverk. Nya mandat bôr då anfortros CEN/CENELEC/ETSI 
fôr att undersôka standardiseringens omfattning och potential i forhållande till samverkan. 
Kommissionen bôr fôrsôka skapa utrymme for standardisering antingen genom att om 
nodvåndigt foreslå en råttslig ram vilken man kommer overens om på gemenskapsnivå eller 
genom att når man diskuterar villkoren fbr standardiseringsmandat be medlemsstatema om ett 
åtagande att avreglera till forman fbr mandatgivna standardiseringsåtgårder. 
26 91/236/EEG av den 29.4.1991 (EGT L 218, 23.4.1991) 
27 KOM (94) 107 av den 15.4.1994 
19 
11.11 Konsumentskydd 
t.-
I overensståmmelse med tidigare gemenskapsatgårder for konsumentskydd infbrde Fordraget 
om Europeiska unionen28 en fôrstarkt politik till forman for konsumenter i syfte att uppnå en 
hôg skyddsnivå. I den mån den består av åtgårder baserade på fordragets artikel 100A om 
fôrverkligandet av den inre marknaden och sårskilda åtgårder till stôd for åtgårder som vidtogs 
av medlemsstatema i syfte att skydda konsumenters hålsa, såkerhet, ekonomiska intressen och 
medvetenhet oppnar denna politik ett område av gemenskapens politik dår det finns en viktig 
potiential fbr standarder, antingen for deras egen skull eller som stôd fôr regiering. 
Standarder kan anvåndas som ett medel for konsumentskydd - till exempel genom att tillata 
tillverkare att gôra produkter utbytbara eller interoperabla med andra tillverkares eller att stålla 
krav vad galler kvaliteten på deras produkt (åven om standarder inte kan utgôra basen fbr alla 
åtgårder som vidtas i konsumentskyddssyfte. I vissa delar av detta politikområde år tvingande 
regler klart nodvåndiga). Åtgårder for konsumentskydd skall uppkomma ur genuina 
konsumentbehov och standardisering har kapaciteten att ^minska varje tendens till onôdig 
lagstiftning. 
DI. Standardisering och forskning 
Rådets resolution som det redan hånvisats till om rollen for europeisk standardisering i den 
europeiska ekonomin29 betonar vikten av att stårka kopplingarna mellan FoU-verksamhet och 
standardisering. Det fjarde ramprogrammet (1994-1998) om EG-aktiviteter inom 
forskning, teknologisk utveckling och demonstration30 stårker europeisk 
forskningsverksamhet på detta område då det inom industriella teknologier innefattar ett 
specifikt forskningsprogram kopplat till standarder, måtning och testning. Bland andra mål 
kommer detta program att omfatta forskning som år nodvåndig for att påskynda faststållandet 
av europeiska direktiv och standarder for att stårka den inre marknaden och fôr fôrverkligandet 
av annan gemenskapspolitik, sårskilt sådan som ror hålsa och såkerhet. 
Andra forskningsprogram, till exempel inom informations- och kommunikationsteknologier, 
kommer också att ha en klar inverkan på standardisering som ett bidrag till att effektivt fora in 
forskningsresultat på den europeiska marknaden. 
På vissa omraden, sårskilt IT och telekommunikation, finns redan viss erfarenhet av overforing 
av forskningsresultat, till exempel med koppling till RACE, ESPRIT och relaterade program. 
Inom informationsteknologin har omfattande forskning och utveckling banat våg fbr 
faststållandet av standarder inom åtskilliga omraden. Exempel år ôppen distributiv bearbetning, 
komprimering av information fôr bildôverfôring, ôppen dataarkitektur, filôverfôring och 
datagrafik. 
Det nya sårskilda programmet for informationsteknologier innefattar pilotsystem vilka stôdjer 
genomfôrandet av de fbreslagna standarder och ytterligare forskning for forslag till 
28 Artiklarna 3 och 129a (Avdelning XI) 
29 92/C 173/01 av den 18.6.1992 (EGT C 173/1, 9.7.1992) 
30 Rådets och parlamentets beslut nr 110/EG av den 26.4.1994 (EGT L 126, 18.5.1994) 
20 
standardisering på andra omraden såsom multi-medialagring och -overforing, effektivt 
anvåndartilltråde till globala informationskållor och systemens interoperabilitet. 
Framfôr allt syftar det nya sårskilda programmet till att fullt ut bidra till framtagningen av 
våsentliga underliggande teknologikomponenter som kravs fbr det framåtsyftande 
genomfôrandet av Det globala informationssamhållet. Relaterade prenormativa åtgårder 
kommer att grundas på principerna i rådets beslut som det hånvisats till tidigare i detta 
meddelande, vilket faststållde den globala standardiseringens foretråde och nodvåndigheten av 
harmonisering av standarder for att såkerstålla systemens interoperabilitet och môjligheten att 
utbyta information. 
En dubbel koppling mellan standarder och forskning kan identifieras. Standarder kan bidra till 
vårdet av forskningsresultat genom att présentera innovativ teknologi i en låmplig form for 
anvåndning av industrin och genom att faststålla gemensamma lôsningar fôr sådan forsknings 
praktiska anvåndning. Å andra sidan kan standardiserama sjålva ha behov av forskning, till 
exempel når processen for utarbetande av en standard avslôjar behovet av forskning for att den 
slutliga standarden skall ha en sund vetenskaplig grund, till exempel når en egenskap skall 
standardiseras, men metoden att faststålla dess varde ånnu inte år fullt utvecklad. 
Samtidigt har standardiseringen kapacitet att ge en koppling mellan forskning och lagstiftning. 
Standardiseringens stårka sidor - samforstånd, erfarenhet i att utarbeta tekniska krav och 
processens ôppenhet - kan bygga på innovation fbr att ta fram dokument som år anvåndbara 
och tillgångliga for lagstiftning. Kopplingama mellan standardisering och regiering år vål 
utvecklade på vissa omraden (och deras utvidgning år foremål fôr diskussion på andra stållen i 
detta dokument) och dessa kopplingar utgôr en våg for standarder baserade på innovation att 
utnyttja innovation for den europeiska regieringens syften. 
Standardiserama har erkånt vikten av forskning och har uppråttat en arbetsgrupp fbr att 
behandla frågan. Denna grupp haller på att undersôka standardiseramas behov, sektor for 
sektor, av standard-relaterad forskning och kommer att rapportera så snart dess undersôkning 
och analys år slutfbrda. 
En faktor som redan framtråder år att standardiserama haller på att utveckla detaljerade 
forskningskrav grundade på behoven som uppkommer ur arbetet med att ta fram standarder. 
Resultatet av detta år att prenormativ forskning kommer att behôva nåra samordnas med 
standardiseramas behov om resultaten skall ge så stor nytta som môjligt. Således kommer det 
att behôvas ett nåra och kontinuerligt samarbete mellan alla intressenter - standardiserare, 
forskare och regierande myndigheter - i utarbetandet av prenormativa forskningsprogram och 
nåra styrning av aktiviteterna, vilka utfors under sådana program for att såkerstålla att de 
môter standardiseramas krav. Det har redan erkånts att betydande fôrseningar i fiera fall har 
orsakats av frånvaron av låmpliga testmetoder, når behovet av normativ forskning har 
underskattats eller helt forsummats. 
En fbrsiktig balans i forhållandet mellan standardisering och forskning behôver bibehållas. 
Standardisering hjålper forskningsresultat att nå ut till marknaden, men utvecklingen av 
teknologi - och således europeiska stôd fbr teknologidriven forskning - kan vara en orsak till 
instabilitet i den teknologiska miljôn, vilket orsakar blockering i utvecklingen av standarder når 
standardiserare invåntar utvecklingen av forskningslåget. 
21 
Dessutom utgôr den normativa dimensionen av gemenskapens FoU-politik en viktig 
beståndsdel i gemenskapens bidrag till utvecklingen av den europeiska standardiseringen. 
IV. Standardisering i forhållande till andra organisationer globalt och på europanivå 
En standard år en teknisk specifikation som skiljer sig från andra typer av specifikationer med 
ett antal kånnetecken. I synnerhet skall den antas av ett erkånt standardiseringsorgan, når det 
galler unionen angiven i direktiv 83/189/EEG, och faststållas genom samtycke mellan alla 
intressenter genom en transparent process dår remissfôrfarande tillåmpas. Den maste vara 
offentligt tillgånglig och dess tillåmpning år frivillig. 
Europeisk standardisering år nåra kopplad till internationell standardisering och det år dårfor 
viktigt att beakta denna koppling med internationell standardisering. 
Vissa internationella organ gôr tekniska specifikationer som till formen liknar standarder, men 
inte år det, eftersom de inte uppfyller ovannåmnda krav. Inom ramen fbr detta meddelande år 
det viktigt att åven beakta dessa specifikationer och att ange deras samband med europeisk 
standardisering. Specifikationer antagna av sådana organisationer kvalificerar sig inte som 
standarder och har ingen verkan dår gemenskapslagstiftningen hånvisar till standarder. 
På samma sått år det dår gemenskapspolitiken har betydande samband med aktiviteterna i 
sådana organ nodvåndigt for gemenskapens åtgårder att beakta dessa aktiviteter for att 
undvika konflikter mellan specifikationer, bortkastat eller dubbelt arbete och det oaviserade 
uppbyggandet av regleringsmåssiga eller andra handelshinder på omraden dår det 
internationella eller det europeiska organet har regleringsbehôrighet på sitt sårskilda område. 
IV. 1 Vàrldsomfattande standardiseringsorgan 
De globala standardiseringsorganen ISO och IEC har ett nåra fiingerande samarbete med 
motsvarande europeiska organ. 
Ôverenskommelser mellan organ på vårids- respektive europanivå môjliggôr overforingen av 
arbete mellan internationell och europeisk standardisering att utfôras i båda riktningarna. 
Overforingen av internationellt arbete till den europeiska nivån år betydande eftersom den 
fbrbåttrar effektiviteten genom att éliminera dubbelarbete, undvika utveckling av europeiska 
lôsningar som awiker från dem på vidare nivå accepterade och såkerstålla att den globala 
losningen genomfbrs på ett enhetligt sått i Europa. 
I praktiken anvånder CENELEC internationella standarder som utarbetats av det motsvarande 
internationella organet, IEC, som en normal grundval fôr dess egna arbete. På samma sått 
kontrollerar CENELEC regelmåssigt huruvida mandaterade aktiviteter kan utfôras på 
internationell nivå. 
CEN tar hånsyn till det internationella arbetet i ISO och kan, på de villkor som har 
overenskommits mellan organen, anvånda ISO-standarder som en bas for europeiska 
22 
standarder. På omraden dår detta anses låmpligt kan processen utfôras i omvånd riktning, dvs 
arbete med ursprung på europeisk nivå kan utfôras på ISO-nivå. 
Internationella standarder kraver bredare samtycke ån europeiska och således behôver de 
relativa fôrdelarna av europeisk respektive internationell standardisering noggrant jåmfbras. 
Kommissionen stôdjer helt overforing av europeiskt standarderingsarbete till global nivå. Det 
forvåntas emellertid att den slutliga internationella standarden kommer att vara av hôg kvalitet, 
levereras punkligt och anvåndas såvål utanfbr som inom Europa. Slutligen skall det europeiska 
organet kvarstå som ansvarigt gentemot Europeiska unionen. 
Exempel på existensen av sådant nåra samarbete på mandaterade omraden kan finnas inom 
områdena fôr kryssningsfartyg; miljôstyming och olje- och gasexploatering, produktion och 
distribution. 
IV.2 Regionala och vàrldsomfattande organ med sektorskompetens 
Ett antal offentliga organisationer på internationell och europeisk nivå har specifika tekniska 
behov relaterade till deras sårskilda verksamhetsomrade och utarbetar tekniska specifikationer 
till stôd fôr deras egna speciella mål. Ett exempel år NATO som har behov att samordna 
tillgångar av olika slag och utarbetar tekniska specifikationer for anvåndning av trupperna i 
samtliga av dess medlemsstater. 
Vissa organisationer på europeisk eller internationell nivå men utanfbr gemenskapens ram kan 
har sårskilt ansvar for regiering eller faststållande av tekniska specifikationer inom deras 
kompetensområden, till exempel Europeiska organisationen for flygnavigationssåkerhet 
(Eurokontroll). Internationella forbundet fbr telekommunikation (ITU) bôr nåmnas i detta 
sammanhang: det år ett organ under Fôrenta Nationernas beskydd som gôr tekniska 
specifikationer på telekommunikationsområdet, inklusive radiokommunikation. På 
telekommunikationsområdet omfattar de specifikationer som ITU ger ut (rekommendationer) i 
allmånhet det tekniska område motsvarande det som på europeisk nivå tåcks av ETSI. 
NATO 
NATO utarbetar tekniska specifikationer (så kallade standardiseringsavtal eller STANAG) for 
utrustning som anvånds av de, militåra styrkoma och beslåktade organ i medlemsstatema. Det 
finns en konsekvens fôr offentlig upphandlingspolitik eftersom det, trots att artikel 223 b i 
Romfbrdraget medger att EG: s medlemsstater får vidta åtgårder for att skydda våsentliga 
såkerhetsintressen i samband med handel med eller produktion av vapen, ammunition och 
krigsmateriel, åven anges att sådana åtgårder inte menligt far påverka konkurrensvillkoren på 
den gemensamma marknaden for produkter som inte år avsedda for specifikt militåra syften. 
Den sistnåmnda beståmmelsens verkan år att gemenskapens lagstiftning om offentlig 
upphandling år tillåmplig vid upphandling av produkter av nationella forsvarsenheter av alla 
produkter utom de for specifikt militår anvåndning. 
Som ett fôrsta steg har kommissionen givit CEN, CENELEC och ETSI mandat att i samarbete 
med NATO utarbeta ett program fbr standarder relaterat till databaserad anskaffning och 
logistiskt stôd (CALS), dvs ett datoriserat system for anskaffning och tillfôrsel av material till 
23 
NATO-trupper och andra organ. Utarbetandet av låmpliga europeiska standarder fbrvåntas 
komma att intégrera CALS i det europeiska standardiseringssystemet med en dårav foljande 
fordel inte bara fbr upphandlingsenheter utan åven fbr europeisk industri. NATO haller på att 
inråtta ett kontor fbr att behandla frågor om tekniska standarder och ytterligare samarbete med 
NATO:s tekniska aktiviteter forutskickas. 
I sitt eget intresse samarbetar industrin aktivt i utvecklingen av CALS. På europanivå har 
industriidkare svarat på utmaningen genom att uppråtta en europeisk industrigrupp fbr CALS 
(EUCIG) vilken forenar samtliga nåringslivets deltagare med intresse i den databaserade 
upphandlingsprocessen. Denna grupp deltar aktivt i programarbetet. 
CEPT 
Fram till bildandet av ETSI var CEPT (Europeiska post- och telekonferensen) ansvarig for 
utarbetandet av rekommendationer som faststållde tekniska krav på 
telekommunikationsområdet. Detta arbete har transformers till standardisering i ETSI. CEPT 
har nu blivit en organisation for regleringsorganisationer på post- och 
telekommunikationsområdena i en mångd europeiska lander (inte begrånsat till gemenskapen 
och EFTA-lånder). CEPT har betydande ansvar på området for radiofrekvensreglering, genom 
Europeiska radiokommunikationskommittén, en undergrupp till CEPT. 
Eurokontroll 
Eurokontroll utarbetar tekniska specifikationer ('Eurokontrollstandarder ') vilka antas av 
flygmyndigheterna i dess medlemsstater (vilka, återigen, skiljer sig från gemenskapens 
medlemsstater) fôr utrustning och forfaranden vid kontroll av flygtrafiken. Ett direktiv om 
definition och anvåndning av kompatibla specifikationer vid upphandling av utrustning och 
system fôr ledning av flygtrafiken31, utarbetat under gemenskapens transportpolitik, sårskilt det 
om harmonisering och integrering av flygtrafikkontroll i syfte att befria flygtrafiken från trycket 
som orsakas av trångsel. Detta direktiv uppmanar kommissionen att faststålla 
'Eurokontrollstandarder" vilka skall gôras tvingande i gemenskapslagstiftningen (det bôr 
noteras att 'Eurokontrollstandarder" trots namnet år tekniska specifikationer, inte standarder, 
eftersom de utarbetas på annat sått ån genom samtycke och har tvingande, inte frivillig, 
tillåmpning). 
Direktivet tillåter kommissionen att ge europeiska standardiseringsorgan 
standardiseringsmandat for att komplettera genomfbrandeprocessen av Eurokontroll 
standarder. Som ett fôrsta steg har ett mandat låmnats till CEN, CENELEC och ETSI fôr 
utarbetande av ett program av standarder på detta område i nåra samarbete med Eurokontroll. 
Med Eurokontrolls aktiva deltagande hjalper denna aktivitet till att faststålla Eurokontrolls och 
standardiseringsorganens relativa kompetensområden fôr att utveckla den nodvåndiga 
strukturen for basta anvåndning av resursema i denna sektor. De slutliga standarderna kommer 
att fungera som komplement till de specifikationer som utarbetats av Eurokontroll, for att ge 
en komplett teknisk ram for kontroll av flygtrafiken på europeisk nivå. 
Andra organisationer 
31 93/65/EEG av den 19.7.1993 
24 
Ytterligare några exempel kan ges (uppråkningen år inte uttômmande). Fôrenta Nationemas 
ekonomiska kommitté for Europa (UNECE) tar fram regler for lufttransporter, vilka har 
inverkan på EG:s framtida transportpolitik. På ett liknande sått maste gemenskapslagstiftning 
på sjofartens område ta vederbôrlig hånsyn till regierna som faststållts av Internationella 
sjôfartsorganisationen, IMO, och, också i denna sektor, internationellt erkånda marina 
klassningssållskap. Regleringsorgan på global nivå finns åven for lufttransport (ICAO). 
V. Slutsatser 
Standardisering år en viktig faktor i sjålvregleringen, vilken på grund av sin speciella status helt 
bôr stôdjas av offentliga myndigheter. Den har åven kapaciteten att bli ett effektivt, snabbt, 
allmånt godtagbart och låttanvånt komplement till lagstiftning - och ibland ett effektivt 
substitut fôr tvingande regiering. Mångden europeiska st andarder har ôkat avsevårt under 
senare år och har môjliggjort den sårskilda roll som europeisk standardisering har etablerat. 
I linje med rådets redan nåmnda resolution bôr anvåndningen av europeiska standarder 
uppmuntras och, dår så år låmpligt, principen att hånvisa till europeiska standarder i unionens 
lagstiftning bôr fôljas. Dessa politikmål bôr genomfbras under beaktande av potentialen och 
begrånsningama hos den standardisering som åsyftas i detta meddelande. Når tillgripande av 
standardisering fôrutskickas maste vissa villkor uppfyllas i forhållande till fôljande faktorer: 
0) Effektivitet: ESO:s maste ha kapaciteten att môta efterfrågan på europeiska standarder 
från industrin och myndigheter. Detta innebår att tillhandahålla standarder vilka uppfyller 
sådana krav vad galler substans och tidshorisont for antagande. I det strategiska 
programmet har kommissionen tillkånnagivit en ôversikt over hur europeisk 
standardisering skall finansieras på medellång sikt och kommer att ta som grundval den 
infrastruktur som behovs for att môta kraven från den fbrvåntade efterfrågan på 
standarder både från industrin och offentliga myndigheter. 
(ii) En europeisk dimension: Den europeiska dimensionen på den verksamhet som utfbrs av 
europeiska standardiseringsorgan och deras mervårde skulle fbrloras om deras 
europeiska ursprung fornekades på nationell nivå. Detta innebår en enhetlig, tydligt 
synlig identifiering av standardens europeiska karaktår når den overforts till nationell nivå 
och en gemensam mårkning i overensståmmelse med EN. 
(iii) Godtagbarhet: Europeisk standardisering maste helt och fullt godtas som ett instrument 
fôr gemenskapspolitik. Detta innebår fiillståndig transparens i kontinuerliga aktiviteter, 
lått tilltråde till europeiska standarder och fullt tilltråde till standardiseringsprocessen for 
intresserade parter. 
(iv) Behov: Behovet av europeisk standardisering på sårskilda omraden bôr kontinuerligt 
bedômas fôr att gôra standardframtagningsprocessen i sig mer transparent och objektiv. 
Fungerande kopplingar bôr etableras med nåringslivsorganisationer i syfte att forstå deras 
problem och mål i forhållande till standardiseringspolitiken inom unionen. 
(v) Teknisk låmplighet: Standarder bôr stôdja marknadens integration, men inte fungera som 
ett hinder for innovationer. Standardisering får inte begrånsa utvecklingen av innovativa 
25 
produkter genom att overdrivet detaljerat faststålla den tekniska losning som skall 
anvåndas for specifika produkter utan bôr istållet nårhelst så år môjligt baseras på 
testmetoder och prestationsspecifikationer. 
Kommissionen erkånner att de europeiska standardiseringsorganisationerna har vidtagit 
betydande åtgårder for att uppfylla dessa krav. Betydande fbrbåttringar har gjorts och nya 
åtgårder genomfors kontinuerligt. 
Behovet av sådana åtgårder fbrblir emellertid viktigt fôr framtiden och en ytterligare 
fbrbåttring av europeisk standardisering som stôd for Europeiska unionens politik maste 
grundas på ett nåra samarbete och en dialog mellan de europeiska myndigheterna och 
standardiseringorganisationema i en anda av partnerskap. 
Fôr kommissionen innebår detta fbljande behov: 
Att undersôka omraden på vilka standardisering kan bidra till utvecklingen av 
subsidiaritet genom att tvingande regiering ersåtts med frivilliga instrument. 
Att såkerstålla att lagfbrslag tar vederbôrlig hånsyn till de fordelar som en utôkad 
anvåndning av standardisering erbjuder for att minska regleringsbôrdan, forbåttra 
ekonomin i anvåndningen av resurser och, i synnerhet, att uppnå enhetlighet och 
overensståmmelse med rekommendationema i Sutherlandrapporten. 
Att inråtta fungerande kontakter med standardiseringsorganisationema på ett så tidigt 
stadium som môjligt på nya politikområden. I detta sammanhang maste tvåstegsmetoden 
med programmeringsmandat fbljda av standardiseringsmandat uppmuntras. 
Att behandla europeiska standardiseringsorganisationer som om de formår ett unikt 
system i vilket enskilda komponenter vidtar alla nodvåndiga åtgårder fôr att organisera 
optimal arbetsfordelning genom att ge gemenskapen mandat och begåra gemensamma 
stållningstaganden som svar på sådana mandat. 
Att låmna standardiseringsorganisationerna den flexibilitet som år nodvåndig for att, med 
tanke på processens frivilliga karaktår, uppfylla deras uppgifter genom att låmna ôppna 
mandat på vårs grundval standardiseringsorganisationerna mot bakgrund av sina egna 
behôrigheter och ansvar fastståller de program fôr standarder som behovs fbr att uppfylla 
kraven som ståils i mandatet. 
Att erkånna vikten av att overvåga nodvåndig normativ forskning under processen når de 
enskilda standardiseringsprogrammen faststålls. 
Att belysa och ytterligare fråmja vikten att fråmja och anvånda standarder och således 
skapa ett incitament for deltagande i standardiseringsprocessen och sårskilt belysa och 
fråmja anvåndningen av standarder till stôd fôr kvalitetsfôrbattringar. 
Att ange sina prioriteringar i fall når tillgripande av standardisering kan fbrvåntas hindra 
framgång på befintliga omraden eller att ôverbelasta systemet. 
26 
Att overvåga hur hånsyn skall tas till de sårskilda problemen fôr små och medelstora 
foretag inom de nyligen tillkånnagivna forslagen for ett integrerat program till forman fbr 
små och medelstora foretag och hantverkssektom och de finansiella initiativen inom 
strukturfonderna. 
Standardiserare, å andra sidan, bôr 
vara medvetna om den nya dimensionen i standardisering som utfors till stôd fôr 
unionens politik. I kontrast till standardisering som beslutas på initiativ av de ekonomiska 
aktorerna dår enskilda standarder gôrs for att svara mot speciella krav kommer mandat 
att kråva utarbetande av sammanhångande standardiseringsprogram som omfattar breda 
omraden. Detta fbrutsåtter forståelse for och medvetenhet om den politiska och råttsliga 
ramen, programarbete, prioritetssåttande, låmplig och fbrsiktig hantering av program och 
vilja till anpassning till den hår typen av krav. 
utveckla, dår så år môjligt, standarder baserade på prestationskarakteristika och 
testmetoder snarare ån specifika tekniska specifikationer for produkter och vara beredda 
att utarbeta standarder, testmetoder, fbrfaranden och innovativa standarder på omraden 
som kvalitetssystem, vilka går utôver traditionella produktstandarder, eftersom de 
sistnåmnda skulle résultera i en fortsåttning av en gammal metod som harmonisering på 
standardiseringsnivå. 
ge full transparens till framsteg på mandaterade omraden och systematiskt ôvervaka 
fôrseningar och deras orsaker. 
fråmja konceptet om europeisk standardisering bland ekonomiska aktorer och andra 
existerande eller potentiella anvåndare. 
når mandat erhålls från kommissionen och fbrslagsstållande standardiseringsprogram, på 
ett tidigt stadium overvåga vilken nodvåndig forskning som skall utfôras och låta detta 
avspeglas i planeringen av programmet och utveckla låmpliga metoder fbr aktuell 
uppdatering av behoven och prioriteringarna når det galler normativ forskning. 
vidta låmpliga åtgårder for att forbåttra deltagandet av representanter i processen att 
utarbeta standarder fôr att båttre avspegla behoven hos légitima intressen som 
konsumenter, fackfbreningar och andra grupper som har med arbetamas såkerhet att 
gôra och representanter från miljøgrupper. 
Nåringslivet bôr utvårdera det sått det deltar på i standardiseringsaktiviteterna och sårskilt 
såkerstålla att dess representanter år låmpliga i forhållande till uppgiftens vikt. 
På denna grundval kommer kommissionen i nåra samarbete med medlemsstatema inom ramen 
for direktiv 83/189/EEG och i samråd med de europeiska standardiseringsorganen att overvåga 
frågan om ytterligare mandat på omradena som nåmnts ovan for utvecklingen av europeiska 
standarder. 
Kommissionen inbjuder rådet och parlamentet att ta del av den information detta meddelande 
innehåller och att godta inriktningarna i det. 
27 

ISSN 0254-1459 
KOM(95) 412 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 10 
Katalognummer : CB-CO-95-455-DA-C 
ISBN 92-77-92999-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
z%