Udtalelse om Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EF) om energieffektivitetskrav til elektriske køleskabe, dybfrysere og kombinationsskabe til husholdningsbrug () (95/C 155/07)

Rådet besluttede den 8. februar 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede Dethmer H. Kielman til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. april 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 325. plenarforsamling af 26. og 27. april 1995, mødet den 27. april 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionsforslaget vedrører et gennemførelsesdirektiv til SAVE-rammeprogrammet ().

1.2. SAVE-programmet er en opfølgning på Fællesskabets handlingsprogram til forbedring af elektricitetsudnyttelsen (PACE) ().

1.3. SAVE-programmet er udbygget ved hjælp af specifikke foranstaltninger på forskellige felter såsom:

- energiattest for bygninger, faktureringer på grundlag af faktisk forbrug i bygninger med mange husholdninger, regelmæssigt eftersyn af fyr og energisyn af virksomheder,

- energieffektivitetsstandarder for varmtvandskedler i husholdninger (),

- rammedirektiv om angivelse af husholdningsapparaters energiforbrug ved hjælp af mærkning og andre standardiserede oplysninger (),

- direktiv om mærkning af køleapparater til husholdningsbrug ().

1.4. I de udtalelser, som ØSU i sin tid afgav om SAVE-programmet og om dets gennemførelsesdirektiver, gav ØSU udtryk for:

- støtte til, at disse tiltag til forbedring af energieffektiviteten indpasses i SAVE-programmet,

- støtte til størst mulig iagttagelse af nærhedsprincippet,

- opfordring til Kommissionen om at vedtage foranstaltninger for det tilfælde, at medlemsstaterne ikke er hurtige til at gennemføre direktiverne eller de højeste eksisterende tekniske niveauer.

2. Resumé af Kommissionens forslag

2.1. Formålet med Kommissionens forslag er at fastsætte minimumseffektivitetsstandarder for levnedsmiddelkøleapparater til husholdningsbrug.

2.1.1. Direktivforslaget har betydning for de fleste køleapparater og skal medvirke til at forebygge hindringer for det indre marked. Det er hensynet til det indre marked, der bevirker, at forslaget er baseret på traktatens artikel 100. Det hedder desuden i artikel 100 A, at miljøbeskyttelse skal bygge på et højt beskyttelsesniveau.

2.1.2. Et andet mål er at nedbringe energiforbruget og CO2-emissionerne (artikel 130 ) under fuld iagttagelse af nærhedsprincippet.

2.2. Forslaget omfatter nyere køleapparater til husholdningsbrug med elnet-tilslutning, dog ikke køleapparater, der bygger på absorptionsprincippet.

2.3. I betragtningerne henvises der til følgende:

- Rådets resolution af 15. januar 1985 ()

- Rådets resolution af 16. september 1986 ()

- Nogle medlemsstaters ønske om at vedtage individuelle foranstaltninger desangående

- Forslagets overensstemmelse med traktatens artikel 3 B

- Rådets beslutning af 5. juni 1989 ()

- Rådets konklusioner af 29. oktober 1990

- Rådets beslutning af 29. oktober 1991 () (SAVE-programmet »Særlige aktioner til forbedring af energieffektiviteten«)

- Rådets resolution af 7. maj 1985 ()

- Rådets afgørelse af 22. juli 1993 ().

2.4. Forslaget fremsættes, fordi de hidtidige beslutninger om information om køleapparater til husholdningsbrug og om energimærkning ikke er nok til at sikre et bedre elforbrug. Der foreslås derfor to ekstra, vigtige foranstaltninger om minimumseffektivitetsstandarder. I det foreliggende forslag præsenteres den første foranstaltning, nemlig den »statistiske metode«, som skal træde i kraft efter tre år. Fire år derefter skal der på baggrund af erfaringerne med den første foranstaltning, om nødvendigt er, udformes et nyt forslag indeholdende en teknisk/økonomisk metode (forslagets artikel 8).

2.5. De foreslåede standarder bygger på en sammenligning af apparater med sammenlignelige ydelser. På dette grundlag er der foretaget en inddeling i kategorier, inden for hvilke der fastsættes specifikke standarder ud fra det »korrigerede rumfang«, som afhænger af apparatets rumfang og ydelser.

2.6. Der foreslås en selvvurdering af køleapparattypens overensstemmelse med gældende standarder ved brug af moduler (bilag II). Desuden tillægges medlemsstaterne en kontrolfunktion.

2.7. Kommissionen har oplyst, at direktivforslaget er udarbejdet, fordi det ikke er lykkedes at indgå aftaler med fabrikanterne. Sådanne aftaler er dog at foretrække, hvis det ellers er muligt. Det ideelle ville være en kombination af information, standarder og incitamenter til forbrugeren og fabrikanten. I forslagets begrundelse nævnes der aktioner indeholdende sådanne incitamenter.

2.8. Det forventes ifølge Kommissionen, at gennemførelse af det anbefalede første niveau for minimumseffektivitetsstandarder får følgende konsekvenser (idet det forudsættes, at der sælges ca. 14 millioner køleskabe om året):

- Det årlige elektricitetsforbrug for køleapparater er 13 % lavere i år 2002

- Den årlige CO2-emission er 10 % lavere i år 2002

- En gennemsnitlig prisforhøjelse på omkring 1 % i detailleddet og et 10 %'s fald i forbruget i løbet af produktets levetid

- Den samlede indkøbspris stiger med 140 millioner ECU om året. Energibesparelsen beregnes til 1 400 millioner ECU om året.

2.9. Ifølge direktivet skal medlemsstaterne inden den 1. januar 1996 vedtage og underrette Kommissionen om de nødvendige bestemmelser, som skal gælde fra 1. januar 2000 (forslagets artikel 9).

3. Generelle bemærkninger

3.1. Normerne i forslaget (CEN EN 153 fra maj 1990) tilpasses af CEN for at tage bedre højde for forbrugernes brug af køle- og fryseskabe i praksis.

3.1.1. Forslaget om standardisering af energiforbruget i husholdningers køle- og fryseapparatur fremsættes, fordi forbedringer i disses energiforbrug rummer relativt store besparelser, omend situationen er forskellig fra land til land.

3.1.2. ØSU mener, at positive resultater bedst opnås ved at tilstræbe et fuldstændigt samarbejde fra producenters og forbrugeres side.

3.1.3. Kommissionens politik bør være rettet mod kontrol af EF-mærket som en kernefunktion.

3.1.4. Endvidere kan det overvejes at udvide rækkevidden af artikel 6, således at ikke blot medlemsstaterne, men også fabrikanterne kan fremskaffe oplysninger om produkter, som findes på markedet, men som ikke er i overensstemmelse med CE-mærket.

3.2. Bevidstgørelse af forbrugerne ved anskaffelse af bestemte energieffektive apparater bør fremmes, ud over fastlæggelse af mindstestandarder.

3.3. Der opereres allerede med mindstestandarder i USA, Australien og Schweiz, mens Japan, Østrig og Canada planlægger at indføre sådanne. I USA, Canada, Australien og Skandinavien findes der mærkningsregler.

3.4. Strengere standardisering ville kunne være til skade for især små og mellemstore virksomheder. Især beskæftigelsen vil kunne blive ramt. En nedsættelse af tilpasningsperioden kan få negative konsekvenser for industrien, men kan overvejes efter nærmere samråd.

3.5. Det er ønskeligt, at der træffes foranstaltninger for andre husholdningsapparater. Der er allerede vedtaget et gennemførelsesdirektiv om mærkning af vaskemaskiner og køleskabe. Kommissionen er ved at undersøge muligheden for andre apparater såsom mobile air conditioners, opvaskemaskiner og varmtvandskedler. I denne forbindelse skal det påpeges, at fabrikanterne spiller en aktiv rolle, når det gælder om at nedbringe energiforbruget i husholdningsapparater, herunder især køle- og fryseapparater. Desuden kan inddragelse af fabrikanterne forebygge de bivirkninger, som kan opstå for forbrugerne, f.eks. hvis lavprismodeller inden for visse produktgrupper forsvinder midlertidigt. Der må i den forbindelse gøres en indsats fra industriens side i henseende til prispolitikken. I øvrigt vurderer de fleste afdelinger i Kommissionen, at frivillige aftaler med samtlige berørte parter om de foranstaltninger, som skal træffes, vil være at foretrække.

3.6. Forslaget skulle ikke få ugunstige følger for de europæiske fabrikanters konkurrencemæssige stilling. Eksporten til områder uden for EU, hvor der findes stigende efterspørgsel efter energieffektive apparater, vil stige. Desuden vil midlertidigt ophør med lavprismodeller inden for visse produktgrupper føre til, at der indføres nye lavprismodeller.

3.7. I forslaget tages der fuldt ud hensyn til subsidiaritets- og gennemsigtighedsprincippet. En EF-politik er nødvendig for at harmonisere tekniske krav på hele det indre marked og samtidig opnå en effektiv nedbringelse af CO2-emissioner.

3.8. ØSU påpeger, at prisstigningerne på køle- og fryseskabe samt faldet i elektricitetsudgifterne kan føre til uensartede finansielle konsekvenser for forskellige grupper forbrugere i nogle medlemsstater.

4. Konklusioner

4.1. Gennemførelsen af det første niveau for effektivitetsstandarder, således som disse er beskrevet i forslaget for elektriske køleskabe, dybfrysere og kombinationsskabe til husholdningsbrug, bør finde sted efter passende samråd med industrien og forbrugerne. Aktiv medinddragelse af industrien kan ske ved at gennemføre midtvejsundersøgelser af, hvor langt man er nået med effektivitetsstandarderne; disse undersøgelser bør foretages i perioden mellem forslagets godkendelse og den første officielle vurdering. ØSU noterer sig, at industrien er rede til om fornødent at stille sine databaseresultater til rådighed.

4.2. ØSU opfordrer Kommissionen til aktivt at medinddrage industrien og forbrugerne i vurderingen af resultaterne og i fastsættelsen af andet niveau for effektivitetsstandarder, dersom dette er påkrævet, jf. forslagets artikel 8.

4.3. I bilagene anføres det, hvornår og på hvilken måde køleskabe kan forsynes med CE-mærke. Det er vigtigt, at CE-mærkets betydning videreformidles klart og tydeligt til forbrugerne. Industrien og forbrugerne må spille en rolle i denne forbindelse.

4.4. ØSU godkender forslaget med forbehold af ovenstående bemærkninger.

Bruxelles, den 27. april 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 390 af 31. 12. 1994, s. 30.

() EFT nr. L 307 af 8. 11. 1991, s. 34.

() EFT nr. L 157 af 9. 6. 1989, s. 32.

() EFT nr. L 167 af 22. 6. 1992, s. 17.

() EFT nr. L 297 af 13. 10. 1992, s. 16.

() EFT nr. L 45 af 17. 12. 1994, s. 1.

() EFT nr. C 20 af 22. 1. 1985, s. 1.

() EFT nr. C 241 af 25. 9. 1986, s. 1.

() EFT nr. L 157 af 9. 6. 1989, s. 32.

() EFT nr. L 307 af 8. 11. 1991, s. 34.

() EFT nr. C 136 af 4. 6. 1985, s. 1.

() EFT nr. L 220 af 30. 8. 1993, s. 23.