17.11.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 263/5 
— at regeringerne  fremmer  investeringerne  under 
hensyntagen  til nødvendigheden  af at efterkomme 
den nye  efterspørgsel; 
— at indkomsterne  sikres  som  et led i omstrukture-
ringspolitikken. 
5.2. Som  konklusion  anfører  Udvalget,  at en fælles 
fastlæggelse  af retningslinjer  for den  økonomiske  po-
litik er nødvendig  for,  at Fællesskabet  kan  overleve. 
Det tilskynder  Kommissionen  og Ministerrådet  til at 
tage beslutsomme  og positive  skridt,  så håbet  om 
økonomisk  og social  solidaritet  i Fællesskabet  kan 
blive  en realitet. 5.3. Dette  håb  vil især  give  sig udtryk  i håndgribe-
lige realiteter  for den  europæiske  befolkning,  hvis  der 
tages  hensyn  til særlige  forhold  i medlemsstaterne  og 
hvis disses  regeringer  indordner  deres  konjunkturpo-
litik efter  de målsætninger,  der  på demokratisk  vis 
udarbejdes  på europæisk  plan. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den 29. maj  1975. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE 
Formand 
Udtalelse  om  omstrukturering  af økonomierne 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Kommissionen  besluttede  den  27.  november  1974  i medfør  af artikel  198  i Traktaten 
om oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  om det  nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  130.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles  den  28.  og 29. maj  1975,  sin udtalelse  om det  nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til brev  af 27.  november  1974,  i 
hvilket  næstformand  i Kommissionen,  hr.  Hafer-
kamp,  opfordrede  Udvalget  til at »indlede  og vide-
reføre  en diskussion  om behovet  for strukturelle  for-
bedringer  i økonomierne  i medlemsstaterne  og om, 
efter  hvilke  linjer  sådanne  tilpasninger  skal  finde 
sted«, 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  198, 
under  henvisning  til den  beslutning,  Det  økonomiske 
og sociale  Udvalgs  præsidium  traf  den  18.  december 
1974  om  at pålægge  Afdelingen  for økonomiske  og 
finansielle  anliggender  at udarbejde  en udtalelse  om 
omstrukturering  af økonomierne, 
under  henvisning  til beretningen  fra Kommissionens 
udvalg  for  økonomisk  politik  om  den  økonomiske 
situation  i Fællesskabet  og udsigterne  på mellemlang 
sigt, under  henvisning  til tidligere  udtalelser  fra Det  øko-
nomiske  og sociale  Udvalg  om den  generelle  økono-
miske  politik  i Fællesskabet,  især: 
— udtalelse  om  forslag  til det  tredje  program  for 
den økonomiske  politik  på mellemlang  sigt  af 28. 
januar  1971, 
— udtalelse  om  Kommissionens  årsberetning  om 
Fællesskabet  økonomiske  situation  af 18.  okto-
ber 1974, 
— informationsberetning  fra Afdelingen  for  økono-
miske  og finansielle  anliggender  om  inflation  af 
29. januar  1975, 
— udtalelse  om den  aktuelle  økonomiske  situation  i 
Fællesskabet  og den  fremtidige  konjunkturpolitik 
af 26. februar  1975, 
— udtalelse  om  graden  af overensstemmelse  inden 
for medlemsstaternes  økonomiske  politik  og om, 
Nr. C 263/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 11. 75 
i hvilket  omfang  medlemsstaternes  politik  stem-
mer overens  med  fællesskabsmålene  af 29.  maj 
1975, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  fremsat 
af Afdelingen  for  økonomiske  og  finansielle  anlig-
gender  den  6. maj  1975, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  afgivet  af 
ordføreren,  hr. Friedrichs, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på Udvalgets 
130.  plenarforsamling  den  28.  og 29.  maj  1975,  mø-
det den  28. maj,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Omstruktureringsprocessen  inden  for  landbruget,  der 
er af afgørende  betydning  for problemet  omkring  om-
struktureringen  af økonomierne  i almindelighed,  blev 
indgående  behandlet  i Udvalgets  studie,  status  over 
den fælles  landbrugspolitik,  og  strukturproblemer 
inden  for landbruget  vil derfor  ikke  blive  omtalt  i en-
keltheder  i denne  udtalelse; 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  har  påtaget  sig 
dette  arbejde,  således  at det  kan  yde  et bidrag  til det 
4. program  for  den  økonomiske  politik  på mellem-
lang  sigt  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
med  77 stemmer  for  og 12 imod,  mens  16 undlod  at 
stemme: 
1. Problemstillingen 
1.1. Fællesskabets  økonomi  og verdensøkonomien 
som helhed  er inde  i en vanskelig  situation.  Denne  er 
— omend  i de enkelte  lande  i forskelligt  omfang  — 
kendetegnet  ved  en høj  arbejdsløshed,  utilstrækkelig 
udnyttelse  af produktionskapaciteten  og  en vedva-
rende  høj  prisstigningstakt.  De  fleste  medlemsstater 
står endvidere  over  for betragtelige  underskud  på be-
talingsbalancen.  Problemerne  har  gjort  sig gældende 
gennem  længere  tid,  men  er i den  seneste  tid blevet 
forværret  af udefra  kommende  påvirkninger,  hvilket 
giver  anledning  til spørgsmålet,  om  i hvilket  omfang 
Fællesskabets  økonomiske  struktur  skal  tilpasses  til 
de ændrede  forhold.  Dette  gælder  så meget  desto 
mere,  eftersom  Fællesskabet  må  sættes  i stand  til at 
yde sit bidrag  til at fjerne  de verdensøkonomiske 
problemer. 
1.2. Udvalget  gør  opmærksom  på,  at Fællesskabets 
tydelige  økonomiske  vanskeligheder  skyldes  et kom-
pleks  af faktorer  af forskellig  rækkevidde.  Den 
understreger  derfor  nødvendigheden  af at klarlægge 
en række  indledende  spørgsmål  i forbindelse  med  den økonomiske  omstrukturering.  Det,  der  først  må fore-
tages,  er en grundig  analyse  af årsagerne  til den 
nuværende  situation  og dennes  mulige  udvikling,  så-
ledes  at man  på dette  grundlag  kan  komme  frem  til 
en entydig  fastlæggelse  af de tilstræbte  mål  og udar-
bejde  en liste  over  de  foranstaltninger,  der  skal 
træffes  på nationalt  og fællesskabsplan. 
1.3. Med  hensyn  til analysen  er Udvalget  af den 
anskuelse,  at der  nøje  må skelnes  mellem  strukturelle 
og konjunkturelle  faktorer.  Denne  skelnen  er vigtig, 
fordi  en politik,  der  tager  sigte  på omstrukturering 
på mellemlang  sigt,  ikke  kan  udformes  under  hen-
syntagen  til faktorer,  der  ganske  vist  er af aktuel  be-
tydning,  men  hvis  betydning  dog  kan  forandre  sig i 
løbet  af relativ  kort  tid.  Udvalget  er klar  over,  at en 
sådan  skelnen  i hvert  enkelt  tilfælde  kan  være  vanske-
lig, især  fordi  et skøn  over  den  mulige  udvikling  nød-
vendigvis  er behæftet  med  en større  eller  mindre  grad 
af usikkerhed.  Trods  dette  fremhæver  afdelingen,  at 
kun forandringer,  der er definitive  eller  længerevaren-
de, og som  selv  udløser  strukturændringer  eller  nød-
vendiggør  forandringer,  som  er definitive  respektive 
længerevarende,  — kan  betragtes  som  strukturelle 
faktorer.  Konjunkturelle  og strukturelle  faktorer  er 
imidlertid  ofte  indbyrdes  forbundne  og påvirker  hin-
anden. 
1.3.1.  Den  allerede  omtalte  beretning  fra Kommis-
sionens  Udvalg  for  økonomisk  politik  indeholder  ef-
ter afdelingens  mening  mange  betydningsfulde  oplys-
ninger  om  vigtige  strukturelle  fællestræk  og forskelle 
inden  for  Fællesskabets  medlemsstater.  Afdelingen 
finder  det særlig  værdifuldt,  at der  også  er blevet  fo-
retaget  en analyse  af de sociostrukturelle  forskelle, 
eftersom  disse  er af meget  stor  betydning  ved  ud-
formningen  af en fællesskabspolitik. 
1.4. På  baggrund  af den  under  punkt  1.3.  nævnte 
metodiske  afgrænsning  er Udvalget  af den  opfattelse, 
at de nuværende  økonomiske  problemer  inden  for 
Fællesskabet  i virkeligheden  påvirkes  af en række 
strukturelle  faktorer,  som  gør  en  økonomisk  om-
struktuering  af Fællesskabet  påkrævet.  Det  drejer  sig 
om forandringer,  der  har  fundet  sted  såvel  på ver-
densøkonomisk  som  på internt  økonomisk  plan,  og i 
begge  tilfælde  er der  tale  dels  om  faktorer,  der  aller-
ede i lang  tid har  aftegnet  sig som  problemer,  og dels 
faktorer,  der først  i den  seneste  tid har  tilspidset  pro-
blematikken  eller  givet  anledning  til helt  nye  proble-
mer. 
1.5. De  interne  økonomiske  forandringer,  som  ef-
ter Udvalgets  opfattelse  har  ført  til specifikke  struk-
turproblemer,  gør  sig gældende  på tre niveauer. 
1.5.1.  Sideløbende  med  den  konjunkturbetingede 
arbejdsløshed  bliver  problemerne  i forbindelse  med 
17. 11. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 263/7 
strukturarbejdsløsheden  stadig  mere  udtalte.  Regio-
nale uligevægte  i forbindelse  med  forskellige  infra-
strukturelle  forhold,  erhvervsmæssige  strukturfor-
skydninger  på grund  af mæthedsfænomener  inden  for 
bestemte  erhvervsgrene  samt  stigende  behov  for kapi-
tal til anlæg  af arbejdspladser  må fremhæves  som  fak-
torer,  der  har  været  bestemmende  for denne  udvik-
ling. Dette  medfører,  at et udbud  af jobs,  der  er 
utilstrækkeligt  eller  som  hele  tiden  er underkastet 
strukturforandringer,  i vidt  omfang  vil forekomme 
side om side  med  et arbejdskraftudbud,  der er karak-
teriseret  ved en utilstrækkeligt  tilpasset  struktur. 
1.5.2.  For  det  andet  henviser  Udvalget  til den 
omstændighed,  at også  inflationsproblemet  i Fælles-
skabet  delvis  må betragtes  som  et strukturfænomen. 
Denne  udvikling  udelukker  ganske  vist  ikke  kon-
junkturbestemte  prissvingninger,  og for så vidt  heller 
ikke chancen  for  at generhverve  en højere  grad  af 
prisstabilitet,  men  svingene  foregår  tydeligvis  om-
kring  et relativt  højt  leje,  som  man  kunne  kalde  en in-
flationssokkel.  Bestemmende  for  denne  udvikling 
skulle  først  og fremmest  være  en forringet  reaktions-
evne  i den  markedsøkonomiske  pris-  og tilpasnings-
mekanisme,  og erfaringerne  viser  her,  at restriktive 
konjunkturpolitiske  foranstaltninger  i mellemtiden  i 
hvert  fald  på kort  sigt,  snarere  udløser  mængdevirk-
ninger  (nedskæring  af produktionen)  end  prisvirk-
ninger  (prisnedsættelser). 
1.5.3.  Endelig  er det  Udvalgets  opfattelse,  at den 
hidtidige  vurdering  af vækstprocessen,  der i det store 
og hele  har hvilet  på kvantitative  kriterier,  er blevet 
gjort  meget  problematisk  af nye  spørgsmål  af struk-
turel  karakter.  Dette  hænger  sammen  med  de sam-
fundsmæssige  omkostninger  ved  vækstprocessen 
(f.eks.  miljøforurening),  idet  disse  omkostningers  be-
tydning  erkendes  i højere  grad  end  tidligere.  Det 
hænger  imidlertid  Qgså  sammen  med  den  rolle,  de so-
ciale  indikatorer  i vækstprocessen  spiller  (f.eks.  bedre 
forsyning  med  offentlige  goder  og tjenesteydelser), 
idet disse  i dag  ligeledes  tillægges  større  betydning. 
Den understregning  af  vækstprocessens  sam-
fundsmæssige  relevans,  der  herved  kommer  til ud-
tryk,  indebærer  under  visse  omstændigheder  en for-
ringelse  af den  samlede  økonomiske  vækst.  Noget  lig-
nende  skulle  blive  resultatet  af tendensen  til at 
nedsætte  den  samlede  arbejdstid  (kortere  arbejdsuge, 
længere  ferie,  senere  indtræden  på arbejdsmarkedet 
og tidligere  pensionering). 
1.5.4.  Afdelingen  skal  dog  tillige  understrege,  at 
der som  et modstykke  til de beskrevne  tendenser,  der 
medvirker  til den  dæmpning  af den  kvantitative 
vækst,  findes  produktivitetsressourcer,  der  kan  virke 
kompenserende.  I denne  sammenhæng  skal  der bl.a. 
henvises  til specialisering  og henlægning  af produk-
tionen  til det omkostningsbilligste  sted,  befordring  af 
de tekniske  og videnskabelige  fremskridt  samt  vide-
reudvikling  af den  internationale  arbejdsdeling. 1.6. Blandt  de verdensøkonomiske  strukturfakto-
rer, Fællesskabet  må  imødegå,  er de fundamentale 
forandringer  på energiforsyningsområdet  i Fællesska-
bet naturligvis  af overordentlig  stor  betydning.  Ud-
valget  vil derfor  i de følgende  dele  af sin udtalelse 
især lægge  vægt  på den  strukturproblematik,  dette  har 
givet  anledning  til. Den  gør  dog  opmærksom  på, at 
yderligere  forandringer  inden  for verdensøkonomien 
er under  uvikling  eller  allerede  har  fundet  sted  og 
disse  forandringer  må ligeledes  siges  at være  af struk-
turel  betydning.  Først  og fremmest  skal  der peges  på 
uviklingslandenes  voksende  indflydelse.  Disse  lande 
presser  med  rette  på for at få verdensøkonomien  ind 
i nye  baner  og opnå  en ændring  i forbruget  af de 
økonomiske  goder.  Den  verdensøkonomiske  arbejds-
deling  i råstofleverandører  på den  ene  side  og leve-
randører  af industrigoder  på den  anden  side  bliver 
derigennem  afgørende  ændret. 
1.6.1.  Også  verdensfødevareproblemet  må  på 
baggrund  af det stigende  befolkningstal  i verden  an-
skues  i denne  sammenhæng.  Problemet  er akut,  men 
det vil ikke  være  muligt  at løse  det uden  aktiv  hjælp 
fra de højt  udviklede  lande  og uden  en tilpasning  af 
landbrugsstrukturerne  i disse  lande,  hvortil  Fælles-
skabet  hører. 
1.6.2.  Endnu  en faktor,  der i det mindste  indirekte 
påvirker  den  økonomiske  omstilling  i Fællesskabet, 
er den  manglende  orden  og usikkerheden,  som  i øje-
blikket  hersker  på valutaområdet.  Udvalget  er af 
den opfattelse,  at en omstrukturering  af valutasyste-
met på fællesskabsplan  og i verdensmålestok  er af 
stor betydning  for løsningen  af omstillingsproblemer-
ne. Det  understreger,  at en snarlig  løsning  på valuta-
problemet  i Fællesskabet  er overordentligt  påkrævet 
og formentlig  vil kunne  yde  et væsentligt  bidrag  til 
stabiliseringen  af det internationale  valutasystem. 
1.6.3.  Endelig  peger  Udvalget  på de multinationale 
selskabers  voksende  betydning  i verdensøkonomien 
og for den  økonomiske  politik  og socialpolitikken  i 
de enkelte  lande.  Udvalget  er overbevist  om,  at mul-
tinationale  selskaber  kan  og bør spille  en positiv  rol-
le i forbindelse  med  overførslen  af teknisk  og økono-
misk  knowhow  til udviklingslandene,  men  finder  det 
dog nødvendigt  at indpasse  deres  aktiviteter  inden 
for rammerne  af en sådan  positiv  målsætning.  Hertil 
hører  også  den  nødvendige  informering  og høring  af 
arbejdstagerne  i disse  multinationale  selskaber. 
2. Målene  for omstruktureringen  i Fællesskabet 
2.1. Strukturændringerne  i Verden  og i Fællesska-
bet, der ikke  alene  er begrænset  til energisektoren  el-
ler til en forringelse  af bytteforholdet,  giver  anled-
Nr. C 263/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 11. 75 
ning  til spørgsmålet,  om  hvorvidt  den  nødvendige 
omstrukturering  i Fællesskabet  kan  begrænses  til en 
tilpasning  til de forandrede  forhold  af de industrielle 
og økonomiske  strukturer  i snævrere  betydning  eller 
om det  snarere  er således,  at en gennemgribende 
ændring  af den  samfundsøkonomiske  struktur  eller  af 
de økonomisk-politiske  målsætninger  er blevet  nød-
vendig. 
Udvalget  går ud fra,  at et sådant  spørgsmål  i sidste 
ende  skal  afgøres  ud fra politiske  vurderinger  og der-
for ikke  kan  besvares  objektivt.  Alligevel  vil den  ger-
ne fremhæve  nogle  punkter,  som  under  debatterne  i 
Udvalget  i det store  og hele  har udviklet  sig til ens-
stemmende  opfattelser. 
2.1.1.  Tilpasningen  til udefra  eller  indefra  kom-
mende  strukturændringer  kræver  en høj grad  af øko-
nomisk  fleksibilitet.  Her  er opretholdelsen  og realise-
ringen  af markedsmekanismen  af stor  betydning.  I 
henhold  til artikel  85 og 86 i traktaten  skal  økono-
miske  monopolstillinger  og magtpositioner  opløses, 
og der  må  træffes  effektive  foranstaltninger  for  at 
styrke  konkurrencen.  Dette  indebærer  bl.a.  også  un-
derstøttelse  af små  og mellemstore  virksomheder. 
2.1.2.  Den  økonomiske  politik  har  en aktiv  rolle 
at spille.  Den  skal  gribe  ind ider,  hvor  markedsmeka-
nismen  svigter,  eller  hvor  opgaverne  kræver  en løs-
ning,  som  markedskræfterne  ikke  kan  magte,  eller 
som unddrager  sig disse.  Det  er derfor  nødvendigt 
med en klar  målformulering,  som  frem  for alt til sta-
dighed  må  kunne  tilpasse  sig skiftende  betingelser. 
Ud fra systempolitiske  synspunkter  er det  derfor  af 
væsentlig  betydning,  at der  skelnes  klart  mellem  de 
økonomiske  omstruktureringsproblemer,  der  kan  lø-
ses ved  hjælp  af markedsmekanismer,  og de proble-
mer hvor  dette  ikke  er muligt  eller  kun  muligt  under 
ganske  særlige  omstændigheder.  Udvalget  gør 
opmærksom  på, at denne  skelnen  ikke  må forveksles 
med den  distinktion,  der gøres  mellem  konjunkturel-
le og strukturelle  faktorer. 
2.1.3.  Ligesom  tidligere  er økonomisk  vækst  stadig 
et vigtigt  økonomipolitisk  mål,  også  selv  om det må 
anses  for givet,  at vækstraten  vil være  lavere  i fremti-
den. Omstrukturering  kræver  økonomisk  vækst,  en 
såkaldt  nulvækst  afvises  'da også  enstemmigt  alene  på 
grund  af de dertil  knyttede  beskæftigelsespolitiske 
problemer.  Det  frie  forbrugsvalg  må bibeholdes,  men 
der må gøres  en indsats  for under  økonomiske  betin-
gelser  at hæve  varernes  kvalitet  og levetid  og for at 
undgå  spild.  Samtidig  må der  sørges  for en stærkere 
beskyttelse  af forbrugerne.  En vigtig  og påtrængende 
opgave  vil fortsat  bestå  i en bedre  forsyning  med 
kollektive  goder. 2.1.4.  Skønt  oliekrisen  på drastisk  vis har  under-
streget  Fællesskabets  afhængighed  af de beslutninger, 
der træffes  i andre  lande,  må Fællesskabets  udenrigs-
handelspolitik  også  fremover  tage  sigte  på en libera-
lisering  af verdenshandelen.  Selvforsyningsbestræbel-
ser og handelsprotektionisme  er ikke  noget  egnet 
middel  til løsning  af problemerne,  fordi  Fællesskabets 
økonomi  i høj  grad  er sammenflettet  med  verdens-
økonomien.  Løsningen  må søges  i omfattende  over-
enskomster  og gensidigt  samarbejde,  i visse  tilfælde 
imidlertid  også  i en nedbringelse  af afhængigheden 
gennem  en diversificering  af leverandørområderne  og 
gennem  udvikling  af substitutionsprodukter  og 
-energi. 
Med  hensyn  til forbindelserne  med  udviklingslan-
dene  skal  Udvalget  fremhæve  Lomé-konventionen 
som et bemærkelsesværdigt  eksempel  på en konstruk-
tiv politik  på dette  område. 
2.1.5.  Arbejdstagernes  sociale  sikring  må  udbyg-
ges, hvor  det er påkrævet.  Udvalget  henviser  især  til 
sin udtalelse  om det ajourførte  sociale  handlingspro-
gram.  Det  skal  imidlertid  særligt  understreges,  at den 
støtte  til og det tilsyn  med  den  nødvendige  bevæge-
lighed  blandt  arbejdstagerne  — i henhold  til de i 
medlemsstaterne  gældende  procedurer  — såvel  som 
uddannelse  og videreuddannelse  af mænd  og kvinder, 
er af lige  så stor  betydning  som  social  sikring.  Der-
udover  må  arbejdstagerne  og deres  organisationer 
samt  i al almindelighed  repræsentanter  for  alle  er-
hvervskredse  sikres  deltagelse  i definitionen  af og 
iværksættelsen  af omstruktureringspolitikken.  Udval-
get minder  i denne  forbindelse  om de allerede  frem-
satte  krav  om møder  på fællesskabsplan  mellem  pari-
tetiske  udvalg  med  repræsentanter  for de mest  truede 
sektorer. 
2.2. Med  udgangspunkt  i denne  fundamentale  or-
denspolitiske  baggrund  peger  Udvalget  på nødven-
digheden  af sideløbende  med  målet  om  økonomisk 
omstrukturering  på mellemlang  sigt  at angribe  de 
problemer,  der i al almindelighed  betegnes  som  kon-
junkturelle,  men  hvis  løsning  imidlertid  samtidig  er 
en vigtig  forudsætning  for en vellykket  omstrukture-
ring.  Udvalget  er i hvert  fald  af den  opfattelse,  at 
bekæmpelse  af arbejdsløsheden  og af inflationen  er af 
afgørende  betydning  for  resultatet  af omstrukture-
ringsprocessen,  medens  omvendt  en sund  struktur 
kan afbøde  inflationens  og arbejdsløshedens  virknin-
ger. 
2.3. Økonomien  er også  under  normale  omstæn-
digheder  inde  i en stadig  strukturændringsproces. 
Alene  de tekniske  fremskridt  og de løbende  ændrin-
17.11.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 263/9 
ger i efterspørgselsstrukturen  i forbindelse  med  sti-
gende  levestandard  virker  i denne  retning.  Erfaringen 
viser,  at selv  disse  løbende  strukturændringer  kun 
sker uden  større  vanskeligheder,  når de realiseres  på 
baggrund  af almindelig  fuld  beskæftigelse.  Da den 
økonomiske  omstrukturering  i Fællesskabet  ikke  blot 
består  i at fremhjælpe  bestemte  erhvervsmæssige  og 
økonomiske  områder,  men  også  omfatter  andre  om-
råder  i relativ  eller  absolut  tilbagegang,  må  den 
nuværende  høje  arbejdsløshed  i Fællesskabet  betrag-
tes som  en alvorlig  hindring. 
2.4. På  baggrund  af disse  erfaringer  finder  Udval-
get det vigtigt  i forbindelse  med  konjunktur-  og in-
vesteringspolitikken  at lægge  vægt  på de investerin-
ger, der  i løbet  af relativ  kort  tid vil muliggøre  en 
mindskelse  af arbejdsløsheden.  Dette  gælder  især  re-
gionalpolitikken,  der i første  række  må skabe  nye  ar-
bejdspladser  og tage  sig af infrastrukturen  i de for-
fordelte  områder.  Hvad  angår  investeringer  som  led i 
den økonomiske  omstruktureringsproces  peger  Ud-
valget  på nødvendigheden  af, at disse  gennemføres 
med en vis kontinuitet,  og at de ikke  gøres  afhængige 
af konjunktursvingninger.  Skal  der ske  en vedvaren-
de sikring  af arbejdspladserne  og skabes  nye  jobs 
samt  ske fremgang  i produktiviteten,  er det tvingende 
nødvendigt  til stadighed  at udvikle  disse  investerin-
ger. 
2.5. Antagelsen  om  at strukturelle  tilpasningspro-
blemer  kan  løses  gennem  inflationspolitik  er tydelig-
vis fejlagtig  og medfører  i sidste  ende  yderligere 
strukturelle  kriser.  Det  har vist  sig, at den  vedvaren-
de inflationsproces  yderligere  tilspidser  arbejdsløs-
hedsproblemet  og udsætter  den  økonomiske  vækst 
for fare.  Fuld  beskæftigelse  og stabile  priser  er såle-
des ikke  modsætninger,  der udelukker  hinanden,  men 
kan behandles  som  ligeværdige  mål. 
2.6. Også  med  henblik  på den  økonomiske  om-
strukturering  er det  derfor  af største  vigtighed  at 
bekæmpe  inflationen  i Fællesskabet  gennem  fælles  mål 
og harmoniserede  foranstaltninger.  På grundlag  af 
bestemmelser  vedrørende  den  lhterne  økonomiske 
pengeskabningsproces  må penge-  og valutapolitikken 
koordineres,  således  at den  nødvendige  gensidige  bi-
stand  i forbindelse  med  udligningen  af betalingsba-
lanceunderskuddene  ikke  fører  til oppustning  af den 
internationale  og nationale  likviditet. 
2.7. På  baggrund  af de fundamentale  udenrigsøko-
nomiske  ændringer  består  det mest  presserende  mål 
for den  økonomiske  omstrukturering  i at skabe  en 
ny udenrigsøkonomisk  ligevægt  for Fællesskabet  og 
nedbringe  medlemsstaternes  betalingsbalanceunder-
skud.  Omstruktureringsprocessen  får herved  to tyng-depunkter,  der  gensidig  må supplere  hinanden.  For 
det første  må det kræves,  at der  lægges  vægt  på en 
økonomisk  anvendelse  af råstoffer  og energi  samt, 
hvor  det er økonomisk  hensigtsmæssigt  på udviklin-
gen af substitutionsstoffer  og substitutionsenergi  med 
konkrete  midler;  for  det andet  må der  især  ske  en 
udvikling  af de økonomiske  områder,  der kan  yde  et 
bidrag  til øget  eksport  fra Fællesskabet.  I denne  for-
bindelse  må  man  imidlertid  undgå  en overdreven 
afhængighed  af uforudsigelige  former  for samfunds-
økonomisk  udvikling,  der i hvert  fald  ikke  kan  ude-
lukkes,  sålænge  der ikke  gennem  internationale  over-
enskomster  og tilsvarende  samhandelsarrangementer 
er skabt  et mere  stabilt  grundlag  for verdenshande-
len. Derfor  må strukturelle  forbedringer  af de aktivi-
teter,  der  tjener  til dækning  af Fællesskabets  interne 
behov,  og især  strukturforbedringen  inden  for  små 
og mellemstore  virksomheder  ikke  forsømmes. 
2.8. En  økonomisering  af råstof-  og energiforbru-
get, som  også  er påkrævet  på længere  sigt,  opnås  ikke 
gennem  opfordringer  til sparsommelighed.  Der  skal 
tværtimod  en lang  række  forskellige  foranstaltninger 
til, og Udvalget  peger  i denne  sammenhæng  på prisens 
rolle  som  et middel  til regulering  af økonomien. 
Denne  politik  bør  bl.a.  tage  sigte  på målbevidst  at 
fremme  råstof-  og energibesparende  investerings-  el-
ler forbrugsprocesser  (f.eks.  offentlig  transport),  samt 
så snart  som  muligt  at udarbejde  fælles  normer  for 
bestemte  produktioner  og bygningsarbejder,  således 
at målsætningen  om økonomisk  anvendelse  af råstof-
fer og energi  realiseres.  Udvalget  mener,  at det ville 
være  hensigtsmæssigt,  om man  til dette  formål  udar-
bejdede  et fælles  forskningsprogram. 
2.9. Udvalget  finder,  at Fællesskabet  især  i forbin-
delse  med  energiforsyningen  bør gøre  en stor  indsats 
for at formindske  graden  af afhængighed.  Skønt  der 
både  for oliens  og for råstoffernes  vedkommende  har 
fundet  en afspænding  sted  i den  senere  tid, og skønt 
udsigterne  for  forsyning,  hvad  angår  mængder  og 
priser,  i dag  kan  bedømmes  mere  optimistisk,  må det 
væsentlige  mål  for omstruktureringen  efter  Udvalgets 
opfattelse  stadigvæk  bestå  i at formindske  denne 
afhængighed. 
2.10.  Udvalget  gør  imidlertid  opmærksom  på,  at 
udbygningen  af den  interne  olieproduktion  og udvik-
lingen  af andre  energikilder  er meget  afhængige  af 
olielandenes  prispolitik.  Derfor  er det nødvendigt  at 
sikre  en vis rentabilitet  for investeringerne  på dette 
område  for at garantere  deres  kontinuitet.  Det  sikre 
grundlag,  som  omfanget  og effektiviteten  af de nød-
vendige  investeringer  kræver,  kunne  opnås  både  ved 
langfristede  aftaler  med  producentlandene  og ved 
prispolitiske  foranstaltninger  fra  forbrugerlandenes 
side,  især  Fællesskabet. 
Nr. C 263/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17.11.  75 
2.11.  Det  investeringsprogram,  der skal  udarbejdes 
på et sådant  grundlag,  bør  udover  produktionen  af 
de klassiske  energiformer  og eventuelt  kerneenergien 
også  omfatte  den  bedst  mulige  udnyttelse  af nye 
energikilder.  Udvalget  går  derfor  udtrykkeligt  ind 
for en intensivering  af forskningen  f.eks.  på området 
rationel  udnyttelse  af sol-,  vind-  eller  tidevandsener-
gi. Udvalget  forbereder  i øjeblikket  en udtalelse  om 
Fællesskabets  energipolitiske  strategi,  som  man  skal 
henvise  til på dette  sted. 
2.12.  Uden  at gå i detaljer  vil Udvalget  gerne  pege 
på, at en yderligere  udbygning  af kerneenergien  i 
forskellige  lande  inden  for Fællesskabet  af miljømæs-
sige og sikkerhedsmæssige  grunde  — også  hvad  an-
går oplagringen  af radioaktive  affaldsstoffer  — mø-
der stadig  større  modstand.  Udvalget  mener,  at det er 
nødvendigt  at imødegå  disse  betænkeligheder  ved 
hjælp  af strenge  og entydige  normer  på det  sikker-
hedsmæssige  og  miljømæssige  område.  På  dette 
grundlag  bør  der  gives  befolkningen  omfattende 
oplysninger  om  nytten  og risikoen  ved  kerneenergi. 
Udvalget  mener,  at Fællesskabet  på dette  område 
skulle  spille  en initiativtagende  og koordinerende 
rolle. 
2.13.  Hvad  angår  omstruktureringen  i retning  af 
øget eksport  fra Fællesskabet,  underkender  Udvalget 
på ingen  måde,  at der hermed  er forbundet  en række 
problemer,  der ikke  er lette  at løse.  Først  på længere 
sigt vil det være  muligt  at udligne  underskuddet  på 
olieområdet  ved  hjælp  af tilsvarende  eksport  af varer 
til de olieproducerende  lande,  selv  om disse  udfolder 
store  bestræbelser  på virkeligt  at absorbere  de bety-
deligt  større  indtægter  gennem  forbrug  og investerin-
ger i deres  egne  lande.  Derfor  er det fortsat  nødven-
digt at finde  en løsning  på forskellige  forbrugerlan-
des akutte  betalingsbalanceunderskud.  Da dette  kan 
indvirke  på Fællesskabers  egne  muligheder  for at eks-
portere,  og under  hensyntagen  til nødvendigheden 
af at sikre  en mere  solidarisk  vækst  inden  for verdens-
økonomien,  må det være  interesseret  i, at man  også 
finder  en sådan  løsning  for de udviklingslande,  der 
er særligt  vanskeligt  stillet. 
2.14.  For  det  andet  bør  man  undgå  den  ensidig-
hed, der  vil være  forbundet  med,  at man  retter 
målsætningen  ind  efter  udenrigshandelsstrukturen  i 
enkelte  lande,  hvis  udenrigsøkonomiske  situation  for 
tiden  endnu  er forholdsvis  gunstig.  En sådan  ensidig 
holdning  kan  alt for  hurtigt  føre  os frem  til det 
punkt,  da verdensmarkedet  er mættet.  Det  er derfor 
væsentligt  at fremme  og udvikle  de områder  der  alt 
efter  de forskellige  forhold  der  hersker  i EØF-med-
lemsstaterne,  kan  yde  et bidrag  til samlet  øget  eks-port fra Fællesskabet.  En fællesskabspolitik,  der ta-
ger sigte  på at finansiere  eksporten  og sikre  den  mod 
ricisi,  ville  også  være  af stor  betydning. 
2.15.  Udvalget  finder,  at det  er overordentligt 
vanskeligt  i detaljer  at opregne,  hvilke  økonomiske 
og industrielle  områder,  der særligt  bør  fremmes  in-
den for rammerne  af den  økonomiske  omstrukture-
ring.  Hvilke  områder  det er, afhænger  i første  række 
af en vurdering  af de kommende  behov  i udlandet  og 
selvfølgelig  af, om  det  lykkes  at løse  finansierings-
problemerne.  Alligevel  mener  Udvalget  at være  i 
stand  til at fremhæve  nogle  hovedlinjer. 
2.16.  Inden  for rammerne  af en stabil  ny ordning 
for de verdensøkonomiske  forhold  sådan  som  det er 
kommet  til udtryk  i FN resolutionen  om den  nye  in-
ternationale  økonomiske  ordning  for nylig  i Lima  på 
De forenede  Nationers  konference  om den  industriel-
le udvikling,  vil yderligere  understrege  den  udenrigs-
økonomisk  betingede  nødvendighed  af en struk-
turændring  i Fællesskabet.  Fællesskabets  strukturpoli-
tik må på en meningsfyld  måde  understøtte  den  pro-
ces, der tager  sigte  på en yderligere  udbygning  af en 
industriel  struktur  i udviklingslandene.  En status-quo 
politik  ville  nødvendigvis  skade  Fællesskabets  eks-
portevne. 
2.17.  Fællesskabets  muligheder  ligger  altså  på de 
områder,  hvor  også  Fællesskabets  særlige  styrke  lig-
ger: inden  for forskning  og udvikling,  fremstilling  af 
kapitalgoder  og levering  af know-how.  Udvalget  fin-
der derfor,  at tyngdepunktet  for de foranstaltninger 
til en mellemfristet  forbedring  af Fællesskabets  uden-
rigshandelsstruktur  må ligge  på disse  områder.  Det  er 
først  og fremmest  vigtigt,  at fremme  udviklingen  af 
den tekniske  viden,  med  hvilken  Fællesskabet  kan 
yde sit særlige  bidrag  til en international  arbejdsde-
ling, der rummer  fordele  for alle implicerede  parter. 
3. Det  offentliges  (medlemsstaternes  og Fællesska-
bets)  rolle  i forbindelse  med  gennemførelsen  af den 
økonomiske  omstrukturering 
3.1. I  betragtning  af omfanget  og rækkevidden  af 
den nødvendige  økonomiske  omstrukturering  stiller 
Udvalget  sig det spørgsmål,  hvordan  og med  hvilke 
midler,  denne  opgave  kan  løses.  Den  henviser  i den-
ne forbindelse  til de under  punkt  2.1.  til 2.1.3.  anfør-
te bemærkninger,  hvori  man  — med  alle  forbehold 
17.11.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 263/11 
på grund  af de systempolitiske  principbeslutningers 
politiske  karakter  — påpeger  betydning  af en funk-
tionsdygtig  markedsmekanisme  for  tilpasningen  af 
strukturerne,  og samtidig  understreger  nødvendighe-
den af en aktiv  politik  fra det offentliges  side. 
3.2. Udvalget  går  tillige  ud fra,  at den  inden  for 
rammerne  af omstruktureringen  nødvendige  forøgel-
se af investerings-  og eksportandelen  ikke  må føre  til 
en absolut  mindskelse  af det private  forbrug  og der-
med til en forringelse  af den  almindelige  levestan-
dard.  Det  drejer  sig snarere  om,  at man  på grundlag 
af større  økonomisk  vækst  og større  bestræbelser  efter 
at opnå  produktivitetsstigning,  når frem  til en struk-
tur for anvendelsen  af nationalproduktet,  som  er af-
passet  efter  den  nye  situation  ved  hjælp  af en egnet 
differentiering  af vækstraterne  for forbrug  og investe-
ring. 
3.3. Udvalget  fremhæver,  at der  påhviler  det  of-
fentlige  et særligt  ansvar  i forbindelse  med  denne 
omstruktureringsproces.  For  det første  ligger  det in-
den for selve  det offentlige  budget,  hvor  investerings-
udgifterne  må udgøre  en højere  andel  inden  for ram-
merne  af den  mellemfristede  finansplanlægning.  For 
det andet  udstrækker  det  sig til finans-,  kredit-  og 
pengepolitikken  for at imødekomme  behovet  for en 
større  kapitaldannelse. 
3.3.1.  Udvalget  er af den  opfattelse,  at den  større 
kapitaldannelse,  der  er behov  for til finansiering  af 
de til den  økonomiske  omstrukturering  nødvendige 
investeringer,  ikke  kan  opnås  ved  optagelse  af kredit-
ter eller  ved  højere  selvfinansiering  gennem  prisstig-
ninger,  idet  en sådan  fremgangsmåde  er inflations-
skabende.  I stedet  for anbefaler  den  en differentieret 
politik,  som  — alt efter  forholdene  i medlemsstater-
ne og konjunkturudviklingen  — fremmer  den private 
opsparing  og er udtryk  for  en formålstjenlig  sel-
skabsbekatning,  og som  også  kunne  omfatte  ind-
komstbeskatning  og indirekte  skatter.  I denne  forbin-
delse  skal  det fremhæves,  at der ved  hjælp  af skatte-
progression  og skattedifferentiering  naturligvis  også 
må tages  hensyn  til  ikke-økonomiske  aspekter 
(retfærdig  fordeling)  og at det  ved  en differentieret 
indirekte  beskatning  i bestemte  tilfælde  og inden  for 
visse  grænser  er muligt  at påvirke  forbrugerstruktu-
ren i henhold  til målene  for  den  økonomiske  om-
strukturering. 
3.4. Efter  Udvalgets  mening  må man  også  til ud-
giftssiden  på det  offentliges  budget  sætte  lignende 
krav  om en tilpasning  til opgaven.  Det  kan  ikke  kun 
dreje  sig om generelt  at fremme  investeringsaktivite-
ten, men  det  er nødvendigt  at påvirke  investerings-
processen  under  hensyntagen  til dens  struktur,  for på 
denne  måde  at sætte  bestemte  mål  og især  at fremme ønskværdige  investeringer  også  inden  for  forsknin-
gen. Generelle  investeringsudvidelser  er ikke  egnet 
hertil. 
3.4.1.  Udvalget  finder  derfor,  at det offentlige  må 
støtte  omstruktureringspolitikken  ved  selektivt  at 
fremme  investeringerne.  Der  er tre  punkter,  hvor 
man kan  sætte  ind: 
— Det  offentlige  må  drive  oplysningsvirksomhed, 
dvs. gøre  det klart  for investorerne,  hvilken  gene-
rel økonomisk  investeringsstruktur  i overensstem-
melse  med  kravene,  der er ønskelige. 
— Det  offentlige  skal  være  retningsgivende,  dvs.  af-
passe  de særlige  investeringsfremmende  foran-
staltninger  (tilbydelse  af finansieringsmidler)  efter 
en samlet  opfattelse,  i hvilken  forbindelse  den 
nødvendige  kontrol  må være  sikret. 
— Det  offentlige  må tage  initiativer,  dvs.  i videste 
forstand  varetage  sit ansvar  i forbindelse  med  de 
offentlige  investeringer  til forbedring  af infra-
strukturen  og under  visse  omstændigheder  også 
være  direkte  medvirkende,  der hvor  vigtige  inves-
teringer,  set ud fra  et økonomisk  helhedssyns-
punkt,  ikke  ville  være  blevet  foretaget  på grund 
af manglende  rentabilitet  eller  et for stort  kapital-
behov. 
3.5. Når  Udvalget  altså  går ind for,  at det offentli-
ge arbejder  mere  aktivt  på at orientere  og påvirke 
særlige  investeringer,  så gør  den  det  ud fra  en er-
kendelse,  at den  markedspolitiske  tilpasningsproces 
påvirkes  af en fremadskridende  økonomisk  koncen-
trationsproces  samt  af karteldannelser,  aftaler  og an-
befalinger  inden  for sammenslutninger  osv.  I denne 
sammenhæng  må man  også  nævne  de store  virksom-
heders  voksende  betydning  og især  de multinationale 
selskaber,  hvis  økonomiske  potentiel  sætter  dem  i 
stand  til at føre  en langfristet  virksomhedspolitik, 
der undertiden  endog  er i strid  med  det  offentliges 
økonomisk-politiske  mål.  Således  har  det  f.eks.  vist 
sig, at en begrænsning  af pengemængden  henholdsvis 
en fordyrelse  af pengene  først  og fremmest  rammer 
de små  og mellemstore  virksomheder,  mens  store 
virksomheder  i stor  udstrækning  kan  unddrage  sig 
sådanne  restriktive  pengepolitiske  foranstaltninger. 
3.5.1.  Udvalget  fremhæver  dog,  at på trods  af den-
ne nødvendige  henvisning,  så indtager  den  markeds-
økonomiske  tilpasningsmekanisme  en fremtrædende 
plads  ved  dannelsen  af den  produktions-  og investe-
ringsstruktur,  der  er nødvendig  i kølvandet  på om-
struktureringen.  Der  kan  og bør  ikke  argumenteres 
for, at det  offentlige  griber  ind  i en sådan  grad,  at 
Nr. C 263/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17.11.  75 
privatøkonomiske  investeringsbeslutninger  bliver  un-
derlagt  påbud  og forbud.  Man  bør  tværtimod  sikre, 
at virksomheder  kan  drives  så fleksibelt  som  muligt 
og med  den  deraf  følgende  vilje  til at løbe  en risiko. 
3.5.2.  Dette  udelukker  dog  ikke,  at man  supplerer 
den samlede  regulering  med  en investeringspolitik, 
som er regionalt  og sektorielt  bestemt,  og i denne 
henseende  virker  selektivt. 
3.6. En  sådan  kombination  af markedsøkonomi 
og indgreb  fra det offentliges  side  berører  efter  Ud-
valgets  opfattelse  ikke  overenskomstparternes  ret til 
under  eget  ansvar  og ved  frie  forhandlinger  at 
fastsætte  løn-  og arbejdsbetingelser.  Udvalget  fremhæ-
ver, at den  frie  forhandlingsret  må bibeholdes  og 
dette  både  ud fra systempolitiske  og aktionspolitiske 
overvejelser.  Systempolitisk  er den  frie  forhandlings-
ret en følge  af en demokratisk  pluralistisk  samfunds-
orden;  aktionspolitisk  har det vist  sig,  at indgreb  i 
den frie  forhandlingsret  i reglen  ikke  effektivt  har 
kunnet  løse  bestående  konflikter.  Udvalget  påpeger 
dog, at det er af stor  betydning,  at overenskomstpar-
terne  løbende  informeres  og høres  om den  økono-
miske  situation  og  de  økonomisk-politiske  mål 
særligt  også  med  henblik  på omstruktureringens 
krav,  da dette  kan bidrage  til, at overenskomstparter-
ne føler  et større  ansvar  over  for samfundets  økono-
mi som  helhed. 
3.7. Udvalget  understreger  endnu  en gang  kraftigt, 
at der er to betingelser  for en meningsfyldt  og for 
Fællesskabet  egnet  omstrukturering  af økonomien: 
3.7.1.  For  det første  må man  finde  en løsning  på 
verdensøkonomiske  problemer,  dvs.  problemer,  der 
rækker  langt  ud over  selve  Fællesskabet.  De tre vig-
tigste  problemer  er: 
— Løsninger  vedrørende  det internationale  valuta-
system,  der ikke  blot  må koncentreres  om proble-
met i forbindelse  med  tilbageføringen  af oliemil-
liarderne,  men  også  omkring  problemerne  med 
den internationale  likviditet,  samt  alle  landes  lige 
adgang  til international  likviditet,  et internatio-
nalt valutasystem  og en international  anerkendt 
reservevaluta. 
— Løsninger  vedrørende  verdenshandelen,  hvor  man 
ganske  klart  må lægge  vægt  på at fjerne  hindrin-
ger for samhandelen  (i særdeleshed  tekniske  hind-
ringer)  for at ressourcestrukturen  i Fællesskabet 
kan indrettes  derefter. — Løsninger  vedrørende  udviklingspolitikken,  især 
hvad  angår  samarbejdet  med  udviklingslandene 
med henblik  på den  verdensøkonomiske  arbejds-
delingsproces. 
Udvalget  er af den  opfattelse,  at Fællesskabet  (som 
helhed)  på disse  tre områder  må fremsætte  konstruk-
tive forslag  men  dette  forudsætter,  at man  på alle  tre 
områder  finder  frem  til en fælles  målsætning. 
3.7.2.  For  det andet  løsningen  af interne  økono-
miske  problemer,  dvs.  problemer,  der direkte  angår 
Fællesskabet;  følgende  to er lige vigtige: 
— Bekæmpelse  af inflationsprocessen  for  at for-
hindre,  at inflationsmentaliteten  bliver  til et selv-
forstærkende  inflationssvinghjul,  som  samtidig  er 
ventil  for ethvert  forsøg  på strukturændring. 
— Skabelse  af større  bevægelighed  for kapital,  for at 
undgå  alt for store  og politisk  uforsvarlige  kon-
flikttab  i Fællesskabets  nationaløkonomier. 
3.8. På  baggrund  af disse  to forudsætninger  fore-
kommer  det  imidlertid  at være  nødvendigt,  at 
Fællesskabet  såvel  som  de nationale  økonomier  ud-
vikler  helhedsplaner  for strukturudviklingen.  Enhver 
national  økonomi,  der prøver  at løse  problemet  ale-
ne, flytter  det efter  al sandsynlighed  til et andet  land 
i Fællesskabet  og fremkalder  forsvarsreaktioner,  hvil-
ket bringer  opnåelsen  af den  tilstræbte  økonomiske 
og monetære  union  i fare.  Derfor  er det efter  Udval-
gets opfattelse  nødvendigt: 
3.8.1.  At  samle  og ordne  oplysninger  for  hele 
Fællesskabet  om,  hvordan  de eksisterende  strukturer 
griber  ind  i hinanden.  Dermed  menes  ikke  blot, 
hvordan  samhandelen,  men  først  og fremmest  også 
hvordan  produktionsstrukturerne  griber  ind i hinan-
den. Det  er nødvendigt  at udvikle  en input-output-
model,  der gælder  for hele  Fællesskabet,  fordi  man 
ved hjælp  af denne  model  kan vise  konsekvenserne  af 
en omstrukturering  dels  for den  enkelte  stat  og dels 
for den enkelte  branche. 
3.8.2.  At  udarbejde  en liste  over  målsætninger  og 
prioriteter,  der  er gældende  og bindende  for  hele 
Fællesskabet.  Udover  aktionspolitiske  mål  (den 
vækstrate,  inflationsrate,  arbejdsløshedsprocent,  der 
skal tilstræbes)  bør denne  liste  også  omfatte  struktur-
politiske  mål (det  tilstræbte  forhold  mellem  væksten  i 
det private  og det offentlige  forbrug,  private  og of-
17.11.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 263/13 
fentlige  investeringer)  samt  socialpolitiske  mål  (for-
bedring  af den  sociale  sikring,  faglig  uddannelse,  ar-
bejdstagernes  deltagelse  i økonomiske  beslutninger 
osv.). 
3.8.3.  At  harmonisere  de reguleringsinstrumenter, 
der er gældende  for hele  Fællesskabet,  især  hvad  an-
går penge-  og kreditpolitikken  samt  skatte-  og ud-
giftspolitikken  for  at undgå  konkurrenceforvridnin-
ger inden  for Fællesskabet. 
3.8.4.  At  gøre  klare  fremskridt  inden  for de områ-
der af fællesskabspolitikken,  der  er afgørende  for 
omstruktureringen,  altså  først  og fremmest  energipo-
litikken,  fremme  af forskningen,  sektor-  og regional-
politikken,  samt  miljøbeskyttelsen. 
3.8.5.  At  skærpe  de instrumenter,  som  Fællesskabet 
råder  over,  således  at det med  initiativ  og støtte  kan 
gribe  ind  i omstruktureringsprocessen.  I denne  sam-
menhæng  fremhæver  Udvalget  betydningen  af Den 
europæiske  Investeringsbank  og  Regionalfonden, 
samt  ikke  mindst  Socialfonden,  hvis  opgaver  og 
struktur  skal  udbygges  i det omfang,  det er nødven-
digt for effektivt  at støtte  omstruktureringsprocessen. 
3.9. Udvalget  er klar  over,  at der  både  hvad  angår 
målsætninger  og reguleringsinstrumenter  stadigvæk 
eksisterer  betydelige  forskelle  inden  for Fællesskabet, 
og at ethvert  forsøg  på samordningen  kun  kan  ske 
over  et længere  tidsrum  og under  hensyntagen  til 
særlige  nationale  forhold.  På samme  måde  kan  man 
konstatere,  at man  er bagud  i henhold  til planerne 
for udviklingen  af den  fælles  politik.  Men  afdelingen 
påpeger  alligevel,  at man  må gå i gang  med  disse  op-gaver  med  det samme.  Hverken  nulvækstrate,  dirigis-
me eller  fuldstændig  ensartethed  mellem  EF-landene 
giver  mening  som  målsætninger.  Men  en gensidig  af-
stemning  af de grundlæggende  økonomiske  struktu-
rer og samhandelsstrukturer,  der  tager  hensyn  til 
Fællesskabets  økonomiske  og sociale  mål  forekom-
mer på lang  sigt  absolut  nødvendig. 
3.10.  Endelig  er Udvalget  af den  opfattelse,  at man 
i det næste  program  for  økonomisk  politik  på mel-
lemlang  sigt  først  og fremmest  bør foreslå  foranstalt-
ninger,  der  kan  føre  til opnåelsen  af de tilstræbte 
mål.  Den  fremhæver,  at man  i programmet  for øko-
nomisk  politik  på mellemlang  sigt  i højere  grad,  end 
det før er sket,  bør  samordne  Fællesskabets  forskelli-
ge politiske  målsætninger,  sådan  som  de omtales  un-
der punkt  3.8.4.,  men  hvortil  også  hører  socialpoli-
tikken,  landbrugspolitikken,  konkurrencepolitikken, 
forbrugerbeskyttelsen  osv. 
3.11.  Til  slut  understreger  Udvalget  at Fællesska-
bet og medlemsstaterne  vil løse  de med  den  økono-
miske  omstrukturering  forbundne  problemer  så me-
get desto  hurtigere  og så meget  desto  bedre,  hvis  de 
både  indadtil  og udadtil  bestræber  sig på at undgå,  at 
det kommer  til en konfrontation  mellem  de berørte 
landes  kræfter  og grupper.  Dette  kræver,  at man  er 
indstillet  på et alsidigt  samarbejde. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den 28. maj  1975. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE 
Formand 
BILAG 
til udtalelse  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  debatten: 
Punkt  1.6:3. 
Følgende  tilføjes: 
»Desuden  må man  på fællesskabsplan  gennemføre  kontrol  med  de multinationale  selskabers 
aktivitet  for at sikre  at den virkelig  er i overensstemmelse  med  Det  europæiske  økonomiske 
Fællesskabs  økonomiske  og sociale  målsætninger«. 
Nr. C 263/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17.11.  75 
Resultatet  af afstemningen 
40 stemte  for,  44 imod,  mens  11 undlod  at stemme. 
Punkt  3.5.1. 
Slettes. 
Resultatet  af afstemningen 
28 stemte  for,  61 imod,  mens  4 undlod  at stemme. 
Udtalelse  om  ajourføring  af det  arbejdsmarkedsmæssige  og sociale  handlingsprogram 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalgets  præsidium  har den  18. december  1974,  i medfør  af artikel  20.3  i sin forret-
ningsorden,  besluttet  at udarbejde  en tillægsudtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  130.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles  den  28. og 29. maj  1975,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til den  udtalelse,  som  Udvalget 
vedtog  den  29. november  1973,  om det af Kommis-
sionen  udarbejdede  forslag  til et arbejdsmarkedsmæs-
sigt og socialt  handlingsprogram, 
under  henvisning  til Rådets  resolution  af 21. januar 
1974  om et arbejdsmarkedsmæssigt  og socialt  hand-
lingsprogram, 
under  henvisning  til artikel  20,  stk.  3, i sin forret-
ningsorden, 
under  henvisning  til den  beslutning,  dets  præsidium 
traf den  18.  december  1974  om at pålægge  Afdelin-
gen for  sociale  anliggender  at udarbejde  en tillægs 
udtalelse  herom, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  fremsat 
af Afdelingen  for sociale  anliggender  på mødet  den 
15. maj  1975,  Oig til den  mundtlige  beretning  som 
ordføreren,  hr. Laval,  har afgivet, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  130.  ple-
narforsamling,  der blev  afholdt  den  28.  og 29. maj 
1975,  mødet  den  29. maj,  og ud fra følgende  betragtninger: 
Den krisesituation,  somn  Fællesskabet  for øjeblikket 
befinder  sig i, gør det nødvendigt  at tilpasse  det ar-
bejdsmarkedsmæssige  og sociale  handlingsprogram  til 
de nye krav  og at foretage  en ny prioritering; 
denne  krise  risikerer  at få varige  virkninger  for  be-
skæftigelsen,  den  faglige  uddannelse  og undervisnin-
gen— 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
med 70 stemmer  for og 7 stemmer  imod,  mens  14 
undlod  at stemme: 
1. Almindelige  bemærkninger 
Indledende  bemærkning 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  glæder  sig over 
den snævre  forbindelse,  der i Udvalget  er blevet  skabt 
mellem  arbejdet  i tilknytning  til ajourføringen  af det 
arbejdsmarkedsmæssige  og sociale  handlingsprogram 
og arbejdet  i tilknytning  til omstruktureringen  af 
økonomierne,  således  at forskellige  aspekter  ved  dis-
se to vigtige  spørgsmål  kan  behandles  sideløbende.