A4-0028/98

Beslutning om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Raadet, Det Europaeiske Monetaere Institut og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg om fremme af forbrugernes tillid til elektroniske betalingsmidler inden for det indre marked (KOM(97)0353 - C4-0486/97)

Europa-Parlamentet,

* der henviser til Kommissionens meddelelse (KOM(97)0353 - C4-0486/97),

* der henviser til Kommissionens henstilling af 30. juli 1997 om transaktioner med elektroniske betalingsmidler, isaer forholdet mellem udsteder og indehaver (97/489/EF) ((EFT L 208 af 02.08.1997, s. 52.)), der er vedfoejet ovennaevnte meddelelse,

* der henviser til betaenkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder (A4-0028/98),

A. der henviser til, at de vaesentligste problemer i forbindelse med anvendelsen af elektroniske betalingsmidler er foelgende:

* manglen paa tilgaengelig, omfattende kundeinformation om betalingsmidler og om effektive klagemuligheder

* ansvar i tilfaelde af tab eller tyveri

* spoergsmaalet om bevisbyrde i saadanne situationer

* beskyttelse af forbrugeren i tilfaelde af, at en bank eller anden partner i en elektronisk transaktion gaar fallit,

B. der henviser til, at de tekniske fremskridt i forbindelse med elektronisk handel og elektroniske betalingsmidler udvikler sig hurtigere og hurtigere, og at det derfor ogsaa er noedvendigt at vaere forsigtig med ikke at indfoere lovgivning, som ikke kan fungere i praksis, eller ivaerksaette betalingssystemer, der er for vanskelige at administrere,

C. der henviser til, at den teknologiske udvikling, den fremtidige faelles valuta, de taettere og taettere forbundne nationale oekonomier og store krav fra forbrugernes side vil foere til, at elektronisk handel og betaling faar en stadig stoerre markedsandel;

D. der henviser til, at denne tendens' naturligt graenseoverskridende karakter medfoerer et behov for ensartede konkurrencevilkaar i Faellesmarkedet og i sidste instans paa verdensplan,

E. der henviser til, at sikkerhedsnormer og ansvarsplacering er et vaesentligt element i disse ensartede konkurrencevilkaar, men at de ogsaa er af stor betydning for at skabe oeget tillid hos forbrugerne,

F. der henviser til, at der i fremtiden vil vaere behov for at foretage en mere grundig analyse af forskelle og ligheder dels mellem de instrumenter, der beskrives i meddelelsen, og dels mellem betalingskort og almindelige pengesedler fra nationalbankerne,

G. der i denne forbindelse henviser til, at spoergsmaalet om, hvem der kan udstede e-pengeprodukter, boer afklares,

1. mener, at det absolut kan blive noedvendigt med et forslag til direktiv om elektroniske betalingsmidler og om pengetransaktioner via Internet;

2. opfordrer Kommissionen til foerst at udarbejde et saadant forslag efter en grundig undersoegelse af, i hvilken grad henstillingen er blevet gennemfoert, og af de problemer, der maatte vaere opstaaet, eller som kan forventes at opstaa; henviser ogsaa til noedvendigheden af at differentiere reglerne for kreditkort, betalingskort, haevekort og betalingssystemer;

3. goer opmaerksom paa, at henstillingens anvendelighed i forbindelse med transaktioner via Internet er alt andet end klar;

4. opfordrer derfor Kommissionen til i mellemtiden og som et separat dokument at udarbejde et gennemfoerligt forslag til en juridisk loesning paa problemer i forbindelse med pengetransaktioner via Internet;

5. indtager det standpunkt, at det i forbindelse med lovgivningsforslag paa dette omraade ikke vil acceptere bestemmelser om anvendelsesomraade og definitioner, der er lige saa gaadefulde og uklare som bestemmelserne i artikel 1 og 2 i henstilling 97/489/EF;

6. meddeler Kommissionen, at det foretraekker selvregulerende mekanismer frem for tung lovgivning til at opnaa forbrugerbeskyttelse og en hoej sikkerhedsstandard; kernen i en saadan selvregulerende mekanisme kunne navnlig bestaa i en ansvarsplacering, der samtidig udgoer et incitament

* for udstedere af elektroniske betalingsmidler til at afvaerge eventuelle tab ved hjaelp af en hoej sikkerhedsstandard, og

* for indehavere til at undgaa at blive gjort ansvarlig ved at optraede forsigtigt og med behoerig omhu;

7. erklaerer, at der mindst skal indfoeres fire saet regler for at goere selvregulerende mekanismer effektive, nemlig

a) regler, der har til formaal at goere kunderne bevidste om deres eventuelle ansvar

b) klare og rimelige bestemmelser for ansvar i forbindelse med tab eller tyveri

c) regler om bevisbyrde i tilfaelde af tab eller tyveri af elektroniske betalingsmidler, som ikke goer det alt for vanskeligt eller praktisk taget umuligt for indehavere i denne situation at foere bevis;

d) regler om forbrugerbeskyttelse i tilfaelde af, at en leverandoer, kortudsteder eller et pengeinstitut svigter under den elektroniske transaktion

8. mener, at kundernes bevidsthed om deres ansvar kun kan fremmes ved at paalaegge udstederen en forpligtelse til at udlevere kunden en kopi af kontrakten og alle dermed forbundne betingelser skrevet i et forstaaeligt sprog eller til at stille denne til raadighed ad elektronisk vej, naar kunden har opgivet en elektronisk adresse;

9. mener desuden, at den ansvarsplacering, der indgaar i henstillingen og navnlig i artikel 6, udgoer et interessant eksempel paa rimelige regler paa dette omraade;

10. beklager, at hverken det vigtige spoergsmaal om bevisbyrden eller bankernes beklagelige praksis med at opkraeve provision udover deres koebs-/salgsfortjeneste faerdigbehandles i henstillingen;

11. foreslaar, at problemet med at bevise visse grundlaeggende elementer i kundens krav vedroerende spoergsmaal om ansvar i forbindelse med tab eller tyveri kan loeses ved hjaelp af separate faellesskabsbestemmelser, der skal omsaettes til separat national lovgivning, ifoelge hvilken

a) det, for at en kortindehaver kan goere et krav gaeldende, enten er tilstraekkeligt, at han forelaegger en vis form for bevis, der goer en bestemt faktuel situation trovaerdig eller meget sandsynlig, eller at

b) forelaeggelsen af en vis form for bevis betragtes som fuldgyldigt bevis i den forstand, der fremgaar af den gaeldende nationale lovgivning;

12. glaeder sig over reglerne om gyldigheden af elektroniske underskrifter, der kan forhindre situationer, hvor hele risikoen paahviler forbrugeren; mener, at artikel 6, stk. 3 i henstilling 97/489/EF kan udgoere et interessant udgangspunkt for en bindende lovgivning paa dette omraade;

13. paalaegger sin formand at fremsende denne beslutning til Raadet, Kommissionen og medlemsstaternes parlamenter.