Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Gensidig anerkendelse i det indre marked"

(2001/C 116/03)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 2. marts 2000 i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om: "Gensidig anerkendelse i det indre marked (Observatoriet for Det Indre Market)".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Göran Lagerholm til ordfører og Adrien Bedossa til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. november 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 377. plenarforsamling af 29.-30. november 2000, mødet den 29. november, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. På Rådet (det indre marked) i marts 1998 anerkendte medlemsstaterne det vigtige i, at princippet om gensidig anerkendelse indgår i en bredere debat om fremtidige aktioner med hensyn til det indre marked, og at en effektiv anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse bør være omfattet af Fællesskabets fremtidige prioriteringer.

1.2. I dette øjemed og som led i Kommissionens strategi i handlingsplanen for det indre marked har Kommissionen fremlagt en meddelelse om gensidig anerkendelse(1) og den første halvårsrapport om anvendelse af gensidig anerkendelse på markeder for varer og tjenesteydelser(2). Rådet støttede Kommissionen ved at vedtage en resolution om gensidig anerkendelse den 28. oktober 1999(3).

1.3. ØSU vil i det følgende fremsætte forskellige kommentarer til Kommissionens meddelelse, der behandler gensidig anerkendelse af både varer og tjenesteydelser. Denne udtalelse drejer sig hovedsageligt om gensidig anerkendelse af varer. Hvad angår tjenesteydelser fremsættes der i udtalelsen kun specifikke bemærkninger til gensidig anerkendelse af eksamensbeviser.

2. Baggrund

2.1. Gensidig anerkendelse betragtes som et af de vigtigste redskaber til at skabe fri bevægelighed for varer i det indre marked. Det er et hævdvundet princip i EU's regelværk. Rådet og Kommissionen har i deres politik i størstedelen af 1990'erne i meget stor udstrækning satset på, at gensidig anerkendelse kunne løse de resterende problemer i forbindelse med fri bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne(4). Vanskelighederne med at anvende princippet om gensidig anerkendelse på en effektiv måde er imidlertid i mange tilfælde blevet iøjnefaldende og udgør en hindring for, at det indre marked kan fungere hensigtsmæssigt.

2.2. Definition af gensidig anerkendelse

2.2.1. I henhold til princippet om gensidig anerkendelse har en økonomisk aktør ret til at bringe sine varer på markedet eller frit levere tjenesteydelser i én medlemsstat, hvis disse er blevet lovligt fremstillet/markedsført eller leveret i en anden medlemsstat. En medlemsstat må ikke forbyde salget af sådanne lovlige varer eller tjenesteydelser på sit territorium. En medlemsstat kan kun afstå fra dette princip under ekstremt begrænsede omstændigheder, f.eks. når det gælder sundhed og forbrugerbeskyttelse eller miljøet, eller hvor der er et altovervejende krav af almen betydning for offentligheden. Begrundelserne for en sådan undtagelse er hovedsagelig fastlagt i EF-traktatens artikel 30 (tidl. artikel 36).

2.2.2. Forudsætningerne for en effektiv anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse varierer betydeligt mellem varer og tjenesteydelser og mellem specifikke sektorer - f.eks. fødevarer, elektromekanik, køretøjer - og erhverv - læger, advokater, tandlæger osv.

2.2.3. For varer kan man sondre mellem følgende niveauer af gensidig anerkendelse:

a) anerkendelse af tekniske bestemmelser, herunder standarder og specifikationer;

b) anerkendelse af overensstemmelsesvurderingsprocedurer, hvor man anerkender hinandens testprocedurer, testrapporteringsskemaer og godkendelsessystemer som ligeværdige;

c) anerkendelse af resultaterne af overensstemmelsesvurderingsprocedurer, herunder anerkendelse af testresultater, overensstemmelsesattester, overensstemmelsesmærker eller kontrolbesøg.

2.2.4. Med udgangspunkt i artikel 28, stk. 30, og artikel 30, stk. 36, og Cassis de Dijon-princippet er gensidig anerkendelse overvejende blevet anvendt på lovgivningsniveauet, dvs. i forbindelse med anerkendelse af tekniske bestemmelser. Hvis det indre marked skal fungere korrekt, er det imidlertid vigtigt, at gensidig anerkendelse fungerer på alle ovenstående niveauer. I forbindelse med overensstemmelsesvurderinger er gensidig anerkendelse også en vigtig forudsætning for fri bevægelighed inden for det harmoniserede område.

2.2.5. Det er vigtigt at huske, at anvendelsen af princippet primært er den enkelte medlemsstats ansvar. En effektiv anvendelse af princippet forudsætter derfor, at der eksisterer et gensidigt tillidsforhold mellem medlemsstaterne, lovgivningsmyndighederne og de organer, der foretager overensstemmelsesvurderingerne.

2.2.6. Instrumenterne til at overvåge og sikre, at princippet om gensidig anerkendelse anvendes korrekt, omfatter overtrædelsesprocedurerne, som Kommissionen kan tage i anvendelse over for en medlemsstat (artikel 226), og meddelelsesordningerne. To meddelelsesprocedurer er fastlagt i direktiv 94/34 (tidligere 83/189) og beslutning nr. 3052/95. Førstnævnte vedrører underretning om ny national lovgivning, mens sidstnævnte drejer sig om den efterfølgende meddelelsesprocedure, når en medlemsstat fjerner en vare fra markedet eller standser indførelse eller omsætning af en vare på sit territorium. Formålet med ordningen er således at føre kontrol med ny national lovgivning eller nye regeringstiltag i de enkelte medlemsstater, som kan være til gene for det indre marked.

2.3. Problemer i forbindelse med gensidig anerkendelse

2.3.1. Kommissionen påpeger i sin meddelelse, at resultaterne af en undersøgelse blandt virksomheder, der blev foretaget i oktober 1998 og offentliggjort i resultattavlen for det indre marked, viser, at 80 % af virksomhederne stadig oplever hindringer for den fri bevægelighed inden for EU, som begrænser deres muligheder for at gøre forretninger i andre medlemsstater. Ifølge 41 % af virksomhederne er disse hindringer relateret til forskellige nationale specifikationer/standarder, mens 34 % relaterer dem til usædvanlige test-, certificerings- eller godkendelsesprocedurer. Man kunne forvente, at en stor del af disse hindringer forekommer på områder, hvor der ikke findes nogen harmoniserede direktiver, og hvor gensidig anerkendelse er det vejledende princip for at sikre markedsadgang.

2.3.2. ØSU har også bemærket, at man ifølge Kommissionens meddelelse og andre undersøgelser finder de største problemer med gensidig anerkendelse af varer inden for sektorer, hvor der er store sikkerheds- og sundhedsproblemer, og hvor medlemsstaterne har forskellige mål for lovgivningen. Hindringerne for at gennemføre princippet findes ofte på det niveau, hvor overensstemmelsesvurderingen foretages.

2.4. Der kan konstateres følgende om problemer/fejl i forbindelse med gensidig anerkendelse af varer(5):

- Manglende tillid hos medlemsstaterne til hinandens overensstemmelsesvurderinger - dvs. kun godkendelse af nationale tests og certificeringsorganer;

- manglende lovgivningsmæssigt samarbejde mellem myndighedsorganer i medlemsstaterne vedrørende princippets anvendelse;

- vanskeligheder med at anvende princippet, hvor medlemsstaterne har forskellige sundheds-, sikkerhedshensyn samt forskellige mål for lovgivningen - f.eks. hvad angår fødevarer eller kosttilskud;

- vanskeligheder med at anvende princippet på miljøområdet, hvor der er forskellige miljøhensyn eller mål for lovgivningen;

- manglende viden om princippet på lovgivningsmæssigt niveau og det niveau, hvor dette skal anvendes;

- myndighedsorganernes vanskeligheder med at foretage de fornødne overensstemmelsesvurderinger og tage hensyn til de andre medlemsstaters bestemmelser - dette kræver en god lovgivningsmæssig viden om andre medlemsstater;

- vanskeligheder med at anvende princippet og foretage den korrekte risikovurdering på komplicerede produktområder, hvor der er behov for en vidtgående teknisk analyse;

- medlemsstaternes ambitioner om at gå videre og foregå med et godt eksempel på forbruger- og miljøområdet fører til divergerende krav, der tilsidesætter princippet om gensidig anerkendelse;

- der er overlapning og mangel på effektivitet i meddelelses-/informationsprocedurerne - visse af disse bruges ikke eller opdager ikke de handelshindringer, de var beregnet på at vurdere;

- effektivitetsproblemer ved anvendelsen af princippet omfatter bl.a. administrative forsinkelser og omkostninger eller ekstra administration for operatører; og

- hvor harmoniserede direktiver af forskellige grunde ikke fungerer, f.eks. inden for bygge- og anlægsmaterielområdet, bør princippet om gensidig anerkendelse kunne tjene som grundlag for at give varer markedsadgang. Dette er ikke tilfældet i dag.

2.5. I servicesektoren viser de virksomhedsundersøgelser, som Kommissionen henviser til i sin meddelelse, ikke mange tegn på, at der skulle være sket en forbedring i bekæmpelsen af handelshindringer mellem medlemsstaterne. De problemer, der er i forbindelse med gensidig anerkendelse af tjenesteydelser, skyldes ofte forskelle mellem medlemsstaternes forbrugerbeskyttelsesbestemmelser.

3. Bemærkninger til Kommissionens meddelelse

3.1. ØSU støtter på det kraftigste Kommissionens forslag til strategi og foranstaltninger, der præsenteres i meddelelsen om gensidig anerkendelse, og giver i den forbindelse udtryk for sin tilfredshed med følgende forslag, som ØSU betragter som vigtige:

1. Styrket overvågning af anvendelsen af princippet med henblik på at øge dets troværdighed, f.eks. ved at udsende en rapport hvert andet år, understrege medlemsstaternes forpligtelser, fremskynde overtrædelsesprocedurer og gøre bedre brug af meddelelsesprocedurer.

2. Foranstaltninger rettet mod borgerne og de økonomiske aktører, f.eks. bedre information, økonomisk analyse og uddannelse (sektorspecifikke rundbordsmøder) for at skabe mekanismer til gennemførelse af princippet.

3. Foranstaltninger fra medlemsstaternes side, f.eks. indføjelse af bestemmelser om gensidig anerkendelse i national lovgivning og øget administrativt samarbejde.

3.2. Hvad angår problemerne med at gennemføre gensidig anerkendelse af varer bør Kommissionen fremover skelne tydeligere mellem problemer med gennemførelse på forskellige niveauer af anerkendelse - tekniske bestemmelser, overensstemmelsesvurdering, procedurer og resultater - som defineret ovenfor. Dette er vigtigt, eftersom problemer og løsninger er forskellige fra niveau til niveau.

3.3. De hindringer for varer, som erhvervslivet i dag oplever i forbindelse med overensstemmelsesvurderinger, kan vise sig vanskelige at fjerne ved hjælp af princippet om gensidig anerkendelse. Disse barrierer, som Kommissionen er tilbøjelig til at betragte som "markedsrelaterede" krav eller krav, der befinder sig i en "gråzone", hænger tæt sammen med nationale standarder og bestemmelser. Mens harmonisering ville være en katalysator for at ændre nationale lovgivningstraditioner og således fjerne visse af disse "gråzone"-hindringer, kunne gensidig anerkendelse tværtimod give disse barrierer yderligere fodfæste.

3.4. Eftersom en stor del af overensstemmelsesvurderingen i EU i dag foretages i privat regi, har Kommissionen vanskeligt ved at løse de problemer, der er i forbindelse med princippets manglende anvendelse inden for dette område. I mange tilfælde skaber en harmoniseret lovgivning imidlertid et bedre grundlag for en effektiv anvendelse af gensidig anerkendelse i forbindelse med overensstemmelsesvurderinger.

3.5. Hvad angår det faktum, at gensidig anerkendelse ikke synes at fungere effektivt på områder, hvor der fokuseres kraftigt på sikkerhed og sundhed, kunne man konkludere, at gensidig anerkendelse efter al sandsynlighed kun kan fungere effektivt, når medlemsstaterne indbyrdes accepterer eller anerkender den funktionelle lighed mellem målsætninger og lovgivningsstrategi. I de tilfælde, hvor der er stor forskel mellem mål og lovgivningsstrategi, bør disse kædes sammen ved hjælp af effektive mekanismer, så gensidig anerkendelse kan fungere. En mere systematisk indfaldsvinkel til, hvordan udvekslingen af information og administrativt samarbejde kan styrkes, er nødvendig for at løse dette problem.

3.6. I meddelelsen argumenterer Kommissionen for gensidig anerkendelse, hvorved man får det indtryk, at Kommissionen foretrækker dette instrument frem for harmonisering. På følgende områder mener ØSU, at argumenterne for gensidig anerkendelse går for vidt.

3.6.1. Et af Kommissionens vigtigste argumenter for at foretrække gensidig anerkendelse frem for harmonisering er overholdelsen af subsidiaritetsprincippet. Selv om ØSU anerkender subsidiaritetsprincippets betydning, er dette måske mindre relevant, når det drejer sig om harmonisering af produktkrav, hvor virksomheder, herunder SMV'er, såvel som forbrugerne er bedre stillet med én standard og ét sæt produktkrav i et harmoniseret direktiv.

3.6.2. ØSU vil også gerne understrege, at harmonisering af lovgivningen i mange tilfælde udmærket kan være i overensstemmelse med EU's mål om at begrænse lovgivningen i EU og medlemsstaterne til et minimum for dermed at gøre EU-lovgivningen mere effektiv. Harmonisering betyder i dette tilfælde, at man bevæger sig fra mere til mindre lovgivning, idet man erstatter forskellige og afvigende nationale bestemmelser med harmoniserede bestemmelser. Dette er især vigtigt af hensyn til udvidelsesprocessen, hvor "ét sæt regler er bedre end femten eller flere". På harmoniserede produktområder har EU faktisk været i stand til gå videre og indgå førtiltrædelsesaftaler, der omfatter overensstemmelsesvurdering og godkendelse af industriprodukter (såkaldte PECA-aftaler - protokol om en europæisk aftale mellem De Europæiske Fællesskaber og ansøgerlande om overensstemmelsesvurdering og godkendelse af industriprodukter), med visse ansøgerlande. Disse aftaler bringer ansøgerlandenes lovgivning i overensstemmelse med EU-lovgivningen og giver dem adgang til det indre marked på sektorbasis.

3.6.3. Som Kommissionen påpeger i meddelelsen, kan gensidig anerkendelse, når den fungerer effektivt, fremme produktmangfoldighed. Når princippet ikke fungerer, kan det imidlertid have den modsatte effekt - dvs. at mangel på harmonisering kan have en negativ indvirkning på mangfoldigheden ved at beskytte lokale markeder og udelukke produkter fra andre medlemsstater. Harmoniserede krav i form af ét direktiv eller én standard er normalt ikke præskriptive, men afhænger af præstation og funktion og bør ikke have nogen indvirkning på produktmangfoldigheden.

3.6.4. Harmonisering er i mange tilfælde en forudsætning for multilateral afvikling af tekniske handelsbarrierer og ensretning af lovbestemmelser. Det påpeges i meddelelsen, at WTO's aftale om tekniske handelshindringer støtter princippet om gensidig anerkendelse. ØSU understreger, at denne reference primært er relevant i forbindelse med overensstemmelsesvurderinger. Selv hvad angår de aftaler om gensidig anerkendelse, som er blevet indgået mellem EU og USA, har forudsætningen for en sådan aftale om gensidig anerkendelse været, at EU skulle harmonisere lovgivningen.

4. Henstillinger

4.1. ØSU mener, at spørgsmålet om, hvordan princippet om gensidig anerkendelse kan fungere effektivt, bør prioriteres meget højt af Kommissionen og Europa-Parlamentet, især i betragtning af, at Kommissionen synes at foretrække gensidig anerkendelse som redskab til at afslutte opbygningen af det indre marked. ØSU støtter på det kraftigste forslagene i Kommissionens meddelelse og især i den første toårsrapport.

4.2. Kommissionen påpeger, at det er en vanskelig, men vigtig opgave at finde en balance mellem harmonisering af medlemsstaternes lovgivning og anvendelse af gensidig anerkendelse. ØSU understreger, at omkostningerne ved ikke at harmonisere og i stedet sætte sin lid til gensidig anerkendelse måske vil blive meget højere, end hvad fremgår af Kommissionens meddelelse. Et harmoniseret EU-marked er i mange tilfælde den eneste vej fremad, hvis man skal fjerne de eksisterende barrierer. Kommissionen bør i sit videre arbejde sikre en bedre balance, når valget står mellem harmonisering og gensidig anerkendelse.

4.3. Et harmoniseret EU-marked er i mange tilfælde en forudsætning for multilateral afvikling af tekniske hindringer for handel og global ensretning af produktkrav. Udviklingen af det indre marked indvirker kraftigt på det europæiske erhvervslivs globale konkurrenceevne, hvor varer bliver mere komplekse, og der bliver stadig kortere tid til udvikling og markedsføring af produkter. Både for erhvervslivet og forbrugerne er det vigtigt, at Kommissionen tager hensyn til dette globale aspekt, når den skal vælge, hvilket instrument der skal benyttes, dvs. harmonisering eller gensidig anerkendelse.

4.4. Eftersom der fortsat er mange hindringer for fri bevægelighed i forbindelse med overensstemmelsesvurdering, foreslår ØSU, at Kommissionen lægger større vægt på gensidig anerkendelse, når det gælder overensstemmelsesvurdering, og at den fremhæver betydningen af testinstitutter og certificerings- og standardiseringsorganer. ØSU foreslår specifikt, at Kommissionen 1) undersøger, hvordan man kan skabe en stærkere fælleseuropæisk infrastruktur ved at forpligte de organer, der har ansvaret for overensstemmelsesvurdering, til princippet om gensidig anerkendelse, 2) overvejer at udvide eksisterende meddelelsesprocedurer, som forpligter ovennævnte organer til at meddele, hvornår der kræves gentagelse af test og 3) foretager yderligere undersøgelser af varemærkningens betydning i denne sammenhæng.

4.5. ØSU mener, at Kommissionen bør lægge større vægt på at styrke netværket mellem Koordinationscentrene for Det Indre Marked i hver medlemsstat og deres rolle i forbindelse med fremme af gensidig anerkendelse.

4.6. Eftersom administrativt samarbejde er en forudsætning for, at gensidig anerkendelse kan fungere effektivt, efterlyser ØSU en situationsrapport fra Kommissionen om administrativt samarbejde som opfølgning til Rådets resolution fra 1994, der styrker medlemsstaternes informationsudveksling og administrative samarbejde.

4.7. I henhold til Kommissionens strategi for EU's indre marked og målrettede aktioner for at fjerne eksisterende hindringer(6) bør medlemsstaterne og Kommissionen senest i juni 2001 have gennemført de foranstaltninger, der fastlægges i Kommissionens meddelelse og Rådets resolution. ØSU er interesseret i at foretage en opfølgning af dette på følgende områder:

- en forbedring af meddelelsesordningen;

- fremme af gensidig anerkendelse af certifikater og tests; og

- styrkelse af informationsudveksling og administrativt samarbejde.

4.8. ØSU støtter også, at ØSU's Observatorium for Det Indre Marked samarbejder med Kommissionen om dette anliggende og bidrager til at effektivisere foranstaltningerne til fremme af gensidig anerkendelse.

4.9. Generelt mener ØSU, at klager fra erhvervslivet om hindringer som følge af, at princippet om gensidig anerkendelse ikke anvendes ordentligt, bør tages op og behandles på en mere struktureret og gennemskuelig måde. ØSU støtter de forslag, der fremsættes i meddelelsen vedrørende dette.

5. Bemærkninger og henstillinger vedrørende gensidig anerkendelse af eksamensbeviser

5.1. Det fremgår klart og tydeligt af Kommissionens meddelelse, at de problemer, som man oplever i en række erhverv, især hvor der ikke findes noget specifikt direktiv vedrørende indførelse af princippet om gensidig anerkendelse og anvendelse af princippet om fri bevægelighed for indehavere af eksamensbeviser.

5.1.1. Det er derfor nødvendigt at finde nye måder at forbedre anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse på, da det for personer i disse erhverv udgør et praktisk og vigtigt redskab til økonomisk integration.

5.1.2. Problemer som følge af evaluering fra sag til sag af sammenligneligheden af kvalifikationer berører især enkeltpersoner.

5.1.3. Som Kommissionen understreger i meddelelsen, er det vigtigt, at de relevante myndigheder i medlemsstaterne skaber større bevidsthed om princippet om gensidig anerkendelse.

5.1.4. ØSU støtter Kommissionens forslag til retningslinjer for anerkendelse af eksamensbeviser.

5.1.4.1. Sektorspecifikke rundbordsmøder på EU-niveau mellem repræsentanter for myndighedsorganer, der har ansvaret for overvågning, og repræsentanter for relevante erhverv; nationale seminarer om specifikke spørgsmål.

5.1.4.2. Specifikke projekter indgivet til Kommissionen af medlemsstaterne skal føres ud i livet for at bidrage til skabelsen af en interaktiv informationspolitik.

5.1.4.3. Behandling af individuelle klager i problemsektorer og systematisk opfølgning af løsningsforslag stillet af medlemsstaterne. Hvis medlemsstaterne skal have ansvaret for gennemførelsen af dette princip, er det nødvendigt med partnerskaber og effektivt samarbejde mellem medlemsstaterne for at give denne proces en klarere profil.

5.1.4.4. Det er især vigtigt, at der etableres et telematisk kontaktnet, og at der i større grad anvendes "kontaktpunkter", eller mere specifikt koordinatorer, i regulerede erhverv inden for alle det indre markeds sektorer.

5.2. ØSU støtter især forslagene til foranstaltninger med henblik på at sikre en troværdig overvågning af anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse:

- evalueringsrapporter, især rapporterne om direktiverne 89/48 og 92/51 under den generelle ordning, der allerede er sendt til Rådet og Europa-Parlamentet, og tiltag for at øge bevidstheden i medlemsstater, der står over for tilsvarende problemer;

- opfyldelse af forpligtelser i forbindelse med en korrekt anvendelse af fællesskabslovgivning og (i visse tilfælde automatisk) anvendelse af overtrædelsesprocedurer, fastlagt under traktaten, i alle relevante sager;

- meddelelsesprocedure, navnlig på ikke-harmoniserede områder, med henblik på inkorporering af princippet om gensidig anerkendelse i national lovgivning; og

- bedre information og økonomisk analyse.

5.3. Faglige organer og sammenslutninger, både på nationalt og EU-niveau, har undertiden fremsat forslag til, hvordan man kan mindske kløften mellem de generelle bestemmelser i direktiv 89/48 og de enkelte erhvervs specifikke forhold i lyset af de klare fordele ved at iværksætte sektorspecifikke direktiver.

5.3.1. Hvad angår lovgivningstiltag, herunder den igangværende revision af direktiv 89/48, som er under andenbehandling i Europa-Parlamentet, foreslås et nyt direktiv, der skal samle de nuværende sektordirektiver og også omfatte erhverv, der i dag reguleres af direktiv 89/48, og som kræver en videregående uddannelse af mindst fem års varighed. Målet er at udstyre Fællesskabet med et fælles redskab til at løse udfordringerne i forbindelse med teknologisk innovation og komplekse markedsbehov samt garantere forbrugerne tjenester af høj kvalitet.

5.3.2. Eftersom lovgivningstiltag kræver tid og ressourcer, har man fulgt en anden fremgangsmåde med det mål at skabe en referenceramme, der ikke skal have lovkraft, men muligvis være en henstilling.

5.3.2.1. De ikke-regulerede erhverv kan følge et sæt fælles bestemmelser vedrørende uddannelse, faglige standarder og etiske regler for at definere deres kvalifikationer på en frivillig, men genkendelig måde.

5.3.2.2. Det aktuelle eksempel på denne proces er titlen Eur-Ing, som tildeles ingeniører i EU, der opfylder bestemte fælles uddannelsesmæssige og faglige kriterier, der er blevet fastlagt på EU-niveau af de europæiske ingeniørorganisationer.

5.3.3. Andre erhverv er interesserede i at følge dette eksempel under forudsætning af:

- at de har en faglig organisation på EU-niveau;

- at de allerede har fastlagt uddannelseskrav og muligvis regler for gensidig anerkendelse;

- at de er villige til at forsvare deres fagkundskaber på markedet for at beskytte forbrugerne.

5.3.3.1. Dette berører visse erhverv, såsom agronomer, geologer, land- og byggeinspektører samt landbrugsteknikere og laboranter. Det er interessant at bemærke, at disse erhverv - i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 52 - alle har noget at gøre med sundhed og sikkerhed.

5.3.3.2. Selvfølgelig bør denne liste betragtes som midlertidig og nødvendig at opdatere løbende, eftersom de data, som koordinatorgruppen, der blev oprettet inden for rammerne af direktiv 89/48 og 92/51, har indsamlet er fragmentariske.

5.3.3.3. Denne anden vej gælder selvfølgelig kun ikke-regulerede erhverv, dvs. erhverv, der ikke har oprettet en organisation eller sammenslutning.

5.4. I betragtning af den presserende situation og betydningen af anerkendelse af eksamensbeviser, navnlig i uregulerede erhverv, går ØSU dog ind for oprettelsen af en EU-ordning vedrørende tildeling af anerkendt status, registreret i et europæisk register, til alle erhvervsudøvende i EU, der er omfattet af ordningen.

Bruxelles, den 29. november 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(1999) 299 endelig af 16. juni 1999.

(2) SEK(1999) 1106 endelig af 13. juli 1999.

(3) 12122/99.

(4) Inklusive de tre EFTA-lande, som udgør EØS.

(5) Oplæg fra "Union of Industrial and Employers' Confederations of Europe" (UNICE) om "Gensidig anerkendelse", juni 1999.

(6) KOM(2000) 257 endelig.