Forslag til RÅDETS AFGØRELSE om undertegnelse, på Den Europæiske Unions vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

Forhandlingerne om syv aftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund blev afsluttet i juni 1999. Alle aftaler trådet samtidigt i kraft den 1. juni 2002. Til aftalerne var knyttet en erklæring fra Det Schweiziske Forbund om indvandring og asylpolitik, hvori det erklærer, at det har til hensigt at deltage i EU's system for koordinering af asylpolitik, ligesom det foreslår, at der indledes forhandlinger om indgåelse af en parallel konvention til Dublin-konventionen.

I fortsættelse af den bemyndigelse, Kommissionen fik den 17. juni 2002, blev der ført forhandlinger med Det Schweiziske Forbund om dets associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne samt med lovgivningen om oprettelse af Eurodac [1] og lovgivningen om, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning (som senere er blevet vedtaget, og som vil blive omtalt som "Dublin-forordningen") [2]. Som følge heraf er der opnået enighed om teksten til to separate aftaler.

[1] Rådets forordning nr. 2725/2000/EF af 11.12.2000 om oprettelse af "Eurodac" til sammenligning af fingeraftryk med henblik på en effektiv anvendelse af Dublin-konventionen (EFT L 316 af 15.12.2000, s. 1).

[2] Rådets forordning nr. 343/2003/EF af 18.2.2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (EFT L 50 af 25.2.2003, s. 1).

I henhold til forhandlingsdirektiverne følger aftalerne modellerne fra aftalerne med Norge og Island - vedrørende disse landes associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne [3] og vedrørende kriterier og mekanismer for fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning indgivet i en medlemsstat eller i Island eller Norge [4] - idet aftalerne er tilpasset Schweiz' specifikke forfatningsmæssige betingelser.

[3] EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

[4] EFT L 93 af 3.4.2001, s. 40.

Endvidere indebar forhandlingsdirektiverne, at Schweiz skal acceptere Schengen-reglerne og deres udvikling samt Dublin/Eurodac-reglerne og deres udvikling uden undtagelser eller fravigelser. Desuden skulle der i henhold til forhandlingsdirektiverne være en klar forbindelse mellem gennemførelsen og ophøret af de to aftaler. Forhandlingsdirektiverne fastslog også, at Schweiz skulle yde et årligt bidrag til administrations- og driftsomkostningerne ved Schengen- og Dublin/Eurodac-konventionen.

Kommissionen mener, at teksterne er i overensstemmelse med de forhandlingsdirektiver, som Rådet vedtog den 17. juni 2002. Den eneste undtagelse fra princippet om fuld accept af de nuværende og fremtidige Schengen-regler er den undtagelse, Schweiz er indrømmet med hensyn til accept af fremtidige regler vedrørende anmodninger om ransagning og beslaglæggelse i forbindelse med lovovertrædelser vedrørende direkte beskatning, som, hvis de var begået i Schweiz, ikke, efter schweizisk ret, ville blive straffet med frihedsberøvelse. Denne undtagelse har været nødvendig for at kunne indgå en aftale med Schweiz inden for området beskatning af opsparing, en aftale, som igen har været nødvendig af hensyn til ikrafttrædelsen af Rådets direktiv 2003/48/EF af 3.6.2000 om beskatning af indtægter fra opsparing i form af rentebetalinger [5]. COREPER godkendte denne undtagelse den 17.5.2004 som en del af et samlet kompromis med Schweiz, som blev vedtaget på EU/Schweiz-topmødet den 19.5.2004 [6] og omfattede en lang række sektorer.

[5] EFT L 157 af 26.6.2003, s. 38.

[6] Rådets dokument 9544/04.

For så vidt angår indirekte beskatning er der ikke indrømmet nogen undtagelser fra hverken nuværende eller fremtidige regler. Schweiz vil deltage fuldt ud i det retlige samarbejde i henhold til Schengen-konventionens artikel 51, når det drejer sig om unddragelse af indirekte beskatning [7]. Unddragelse af indirekte beskatning retsforfølges i Schweiz af de administrative myndigheder, hvis afgørelsen kan give anledning til procedurer ved en domstol med kompetence navnlig i straffesager. Derfor finder artikel 51, litra a), andet alternativ, i Schengen-konventionen anvendelse.

[7] jf. Kommissionens non-paper om Schengen reglerne vedrørende retsanmodninger om ransagning eller beslaglæggelse, MD 59/03 (EFTA-gruppen)

Eftersom de to aftaler om Schengen og Dublin/Eurodac er knyttet til hinanden, bør begge aftaler undertegnes samtidigt.

Følgende punkter skal fremhæves for at vise forskellene i forhold til eller tilpasningerne af de tilsvarende aftaler med Norge og Island:

Schengen:

Som Kommissionen har understreget det i den erklæring, den fremsatte på tidspunktet for vedtagelsen af forhandlingsdirektiverne vedrørende aftalen om Schengen-reglerne, er det beklageligt, at disse direktiver tager sigte på en enkelt aftale, omfattende elementer fra både første og tredje søjle. Disse elementer fra forskellige søjler er fundamentalt forskellige (elementerne fra første søjle vedrører fællesskabsret, herunder suverænitet og eventuelle direkte virkninger, i modsætning til elementerne fra tredje søjle), de er undergivet forskellige procedurer, når det drejer sig om godkendelse og indgåelse (f.eks. kræver elementerne fra tredje søjle ikke udtalelse fra Parlamentet), og de er i forskelligt omfang undergivet EF-Domstolens kompetence For at tage hensyn til disse forskelle foreslår Kommissionen, at aftalen om Schengen-reglerne vedtages gennem to forskellige retsakter, hvor den ene er baseret på EF-traktaten og den anden på EU-traktaten. Det bør således i hver afgørelse angives med en henvisning til Rådets afgørelse 1999/436/EF [8], hvilke dele af Schengen-reglerne i aftalen der henhører under EF-traktaten, og hvilke dele der henhører under EU-traktaten. Dette vil bl.a. støtte Domstolen, når det drejer sig om at fastslå omfanget af dens kompetence.

[8] EFT L 176 af 10.7.1999, s. 17.

Aftale:

Artikel 7, stk. 2, litra b):

Schweiz indrømmes en frist på to år til at acceptere og gennemføre fremtidige regler i den nationale lovgivning, såfremt der kræves folkeafstemning. Schweiz skal, hvis det er muligt, anvende udviklingen af reglerne midlertidigt. Hvis Schweiz ikke kan anvende udviklingens indhold midlertidigt, kan EU og EF over for Schweiz træffe passende foranstaltninger, der kan sikre, at Schengen-samarbejdet kan fungere korrekt.

Denne sikkerhedsklausul gør det muligt for EU og EF at acceptere en eventuel toårig forsinkelse i forbindelse med Schweiz' gennemførelse af fremtidige regler. I denne forbindelse har Schweiz forklaret, at kun 5 % af de foranstaltninger, der har udviklet Schengen-reglerne, og som er vedtaget mellem integrationen af Schengen-reglerne i EU i 1999 og i dag, eventuelt ville have medført folkeafstemning.

Artikel 7, stk. 5:

I henhold til forhandlingsdirektiverne accepterer Schweiz fuldt ud Schengen-reglerne og deres udvikling. Den eneste undtagelse fra dette generelle princip er fastsat i artikel 7, stk. 5, om den fremtidige udvikling af Schengen-reglerne og vedrører en eventuel fremtidig retsakt eller foranstaltning i forbindelse med en anmodning eller kendelse om ransagning og beslaglæggelse med henblik på efterforskning og retsforfølgelse af lovovertrædelser vedrørende direkte beskatning, som, hvis de var begået i Schweiz, ikke, efter schweizisk ret, ville blive straffet med frihedsberøvelse.

Artikel 11:

Beregningen af procentdelen for Schweiz' årlige bidrag til administrationsomkostningerne er baseret på de relevante norske og islandske bidrag, således at de tre lande bidrager i forhold til deres BNP.

Artikel 13:

I medfør af Danmarks særlige stilling for så vidt angår retsakter, der vedtages i henhold til afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, er det nødvendigt, at Danmark vedtager en separat aftale med Schweiz for at kunne skabe rettigheder og forpligtelser over for Schweiz i relation til de Schengen- regler, der er vedtaget i henhold til afsnit IV.

Endvidere er det nødvendigt, at Norge og Island indgår en aftale med Schweiz for at kunne skabe rettigheder og forpligtelser mellem alle associerede parter, der anvender Schengen-reglerne.

Artikel 15:

I stk. 1 fastslås princippet om, at Schengen-reglerne kun kan gennemføres af Schweiz, efter at Rådet har bestemt, at alle forudsætninger for gennemførelsen er opfyldt af Schweiz, og at kontrollen ved dets ydre grænser er opfyldt.

Desuden omhandler stk. 1 de forskellige scenarier for denne beslutningsproces, alt efter om der er tale om protokollerne til Amsterdam-traktaten eller tiltrædelsestraktaten for de ti nye medlemsstater.

Stk. 3 og 4 afspejler forhandlingsdirektivernes krav om at sikre en forbindelse mellem gennemførelsen og ophøret af Schengen-aftalen og gennemførelsen og ophøret af aftalen om kriterier og mekanismer for fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning.

Artikel 16:

I henhold til artikel 16 kan Liechtenstein tiltræde aftalen. Dermed er det hverken nødvendigt at indgå en separat aftale med Liechtenstein eller at oprette et tredje blandet udvalg, hvis Liechtenstein associeres i Schengen-reglerne. Liechtenstein kan deltage i den nuværende organisatoriske struktur.

Bilag A og B opregner Schengen-reglerne og deres udvikling, og de vil blive ajourført indtil datoen for undertegnelse.

Slutakt

Det fastslås i erklæring nr. 2, at EU/EF ikke kan udøve ekstern kompetence på Schweiz' vegne. Hvis forhandlinger med tredjelande har en indvirkning på Schengen-reglerne (f.eks. forhandlinger om aftaler om ophævelse af visumpligt), vil EU/EF opfordre tredjelandene til at indgå tilsvarende aftaler med de tre associerede lande. Erklæringen kan kun vedrøre Schweiz, men samme tilsagn gælder for Norge og Island, selv om det ikke er udtrykkeligt anført i slutakten til aftalen med disse to lande.

Erklæring nr. 3 er baseret på de særlige betingelser, der er indrømmet Luxembourg, og den er et resultat af kompromiset med Schweiz vedrørende den undtagelse, der er omhandlet i aftalens artikel 7, stk. 5.

I erklæring nr. 5 forpligter Schweiz sig til hurtigst muligt at gennemføre de forskellige procedurer, der er nødvendige i forbindelse med en folkeafstemning.

Erklæring nr. 6 er en følge af, af Schengen-reglerne accepteres uden undtagelser og fravigelser.

Erklæring nr. 8 har kun informationsformål.

Brevveksling om Schweiz' deltagelse i de udvalg, der bistår Kommissionen under udøvelsen af dennes gennemførelsesbeføjelser

Ligesom Norge og Island vil også Schweiz komme til at deltage som observatør i arbejdet i de udvalg, der bistår Kommissionen under udøvelsen af dennes gennemførelsesbeføjelser. I erklæring nr. 2 knyttet til aftalen med Norge og Island erklærede Den Europæiske Union, at den betragter Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger [9] som værende en integrerende del af Schengen-reglerne. Direktivet blev ikke medtaget på listen over Schengen-reglerne knyttet til aftalen med Island og Norge, eftersom direktivet i forvejen udgjorde en del af EØS-reglerne og derfor allerede blev anvendt af Island og Norge.

[9] EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

Disse to landes deltagelse i arbejdet i udvalg nedsat under EØS er fastlagt i artikel 100 i EØS-aftalen og er forskellig fra deltagelsen i "Schengen-udvalg": i udvalg, der behandler spørgsmål med virkning for EØS-reglerne, deltager der ikke repræsentanter for EØS-landene. Det sikres, at de i videst muligt omfang deltager i forberedelsen af udkast til foranstaltninger. Schweiz er ikke medlem af EØS, men det er udelukket, at Schweiz' rettigheder, via en associering med Schengen-reglerne, kan blive mere omfattende end de rettigheder, der indrømmes Norge og Island, der har valgt et endnu mere vidtgående samarbejde med EU i form af EØS-aftalen.

For at sikre lige rettigheder og forpligtelser må Schweiz' stilling derfor være den samme som Islands og Norges. Eftersom direktivet om beskyttelse af personoplysninger dækker områder, der går videre end Schengen-reglerne, må de oplysninger, der gives til Schweiz, begrænses til de punkter, der er særlig relevante for anvendelsen af Schengen-reglerne. Dertil kommer, at Schweiz, ligesom Island og Norge, kan udpege en repræsentant til at deltage som observatør i "Gruppen vedrørende beskyttelse af personer i forbindelse med behandling af personoplysninger" (artikel 29), når denne behandler spørgsmål af særlig relevans for Schengen.

Fælleserklæring om fælles møder i de blandede udvalg

Aftalen med Island og Norge og aftalen med Schweiz indebærer nedsættelse af et blandet udvalg til behandling af alle de af Rådet drøftede emner af relevans for gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne. Alle parter er enige i, at møderne i disse to blandede udvalg afholdes som fælles møder.

For at bevare den nuværende ordning, hvorefter det i årets første seks måneder er repræsentanten for Den Europæiske Union, og i årets sidste seks måneder er et associeret land, der har formandskabet for det blandede udvalg, gav alle associerede lande udtryk for, at de ønsker, om nødvendigt, at give afkald på at udøve deres formandskab og at lade dette rotere blandt dem efter landenavnenes alfabetiske rækkefølge.

Dublin/Eurodac:

Aftale:

Artikel 4, stk. 3 (substansen svarer til artikel 7, stk. 2, litra b), i Schengen-aftalen):

Schweiz indrømmes en frist på to år til at acceptere fremtidige regler og gennemføre dem i sin interne retsorden, såfremt der kræves en folkeafstemning. Schweiz skal om muligt anvende de nye regler midlertidigt. Hvis Schweiz ikke kan anvende indholdet af de nye regler midlertidigt, kan EF, i et hertil svarende omfang, træffe de nødvendige foranstaltninger mod Schweiz for at sikre, at Dublin/Eurodac-samarbejdet fungerer effektivt.

Artikel 8:

Beregningen af Schweiz' bidrag til omkostningerne ved Eurodacs centrale enhed baseres på de relevante bidrag fra Norge og Island, i forhold til disse tre landes BNP.

Artikel 11:

I henhold til Danmarks særlige stilling, når det drejer sig om retsakter vedtaget i henhold til afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, skal Danmarks associering ske i form af en protokol til denne aftale for derved at skabe rettigheder og forpligtelser mellem Danmark og Schweiz for så vidt angår Dublin/Eurodac-bestemmelserne.

Hertil kommer, at Norge og Island må indgå en aftale med Schweiz for at skabe rettigheder og forpligtelser mellem alle de associerede parter, der anvender Dublin/Eurodac-reglerne.

Artikel 12:

Ifølge denne artikel finder visse dele af aftalen, nemlig bestemmelserne om oprettelse af det blandede udvalg, midlertidigt anvendelse efter undertegnelsen. Denne midlertidige anvendelse (og en lignende midlertidig anvendelse gælder i forbindelse med Schengen) vil give Schweiz mulighed for at forberede sig på den tekniske gennemførelse af aftalen i løbet af ratifikationsperioden.

Artikel 14:

Denne artikel skaber den nødvendige forbindelse mellem gennemførelsen og ophøret af aftalen om Dublin/Eurodac og gennemførelsen og ophøret af Schengen-aftalen.

Artikel 15:

Ligesom det er tilfældet med Schengen giver denne bestemmelse Liechtenstein mulighed for at tilslutte sig aftalen mellem EF og Schweiz om Dublin/Eurodac.

Slutakt:

I erklæring nr. 2 fastsættes det, at Schweiz' stilling for så vidt angår dets deltagelse i databeskyttelsesdirektivet, således som fastlagt i brevvekslingen om Schweiz' deltagelse i de udvalg, der bistår Kommissionen under udøvelsen af dennes gennemførelsesbeføjelser, knyttet til Schengen-aftalen, med de nødvendige ændringer også finder anvendelse på emner, der specifikt vedrører anvendelsen af Dublin- eller Eurodac-forordningerne.

Erklæring nr. 3 svarer til en lignende erklæring fremsat af Schweiz i forbindelse med Schengen-aftalen (erklæring nr. 5), hvorved landet forpligter sig til så vidt muligt at fremskynde de forskellige procedurer i tilfælde af, at der kræves en folkeafstemning.

Erklæring nr. 4 er kun til orientering. Det skal dog nævnes, at for så vidt angår Dublin/Eurodac vil deltagelsen i udvalg, der bistår Kommissionen under udøvelsen af dennes gennemførelsesbeføjelser - i overensstemmelse med den model, der gælder for Islands og Norges deltagelse i Dublin/Eurodac - følge den samme struktur som fastsat i artikel 100 i EØS-aftalen (se artikel 2, stk. 6, i aftaleudkastet).

Fælleserklæring om fælles møder i de blandede udvalg

Aftalen med Island og Norge og aftalen med Schweiz indebærer for hver af dem nedsættelse af et blandet udvalg til behandling af alle de af Rådet drøftede emner af relevans for gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Dublin/Eurodac-reglerne. Alle parter er enige i, at møderne i disse to blandede udvalg afholdes som fælles møder.

For at bevare den nuværende ordning, hvorefter det i årets første seks måneder er repræsentanten for Den Europæiske Union, og i årets sidste seks måneder er et associeret land, der har formandskabet for det blandede udvalg, gav alle associerede lande udtryk for, at de ønsker, om nødvendigt, at give afkald på at udøve deres formandskab og at lade dette rotere blandt dem efter landenavnenes alfabetiske rækkefølge.

Erklæringer fremsat af delegationslederne (den vedtagne mødeprotokol)

For fuldstændighedens skyld henledes opmærksomheden på følgende erklæring, der blev fremsat af delegationslederne i forbindelse med Schengen-aftalen, men som dog ikke indgår som en del af aftalen:

I erklæring nr. 1 hedder det, at Rådets Generalsekretariat og den schweiziske mission er i regelmæssig kontakt, så Schweiz får mulighed for så hurtigt som muligt at gennemføre sine interne procedurer med henblik på at opfylde sine forfatningsmæssige krav (f.eks. hvis en medlemsstat hæver et parlamentarisk forbehold).

I erklæring nr. 2 hedder det, at Rådets direktiv 91/477/EØF af 18. juni 1991 om erhvervelse og besiddelse af våben ikke finder anvendelse bl.a. på de væbnede styrkers erhvervelse og besiddelse af våben og ammunition. Schweiz anmodede Kommissionens tjenestegrene om at verificere, at det nuværende schweiziske system om udlevering på lånebasis af militære våben i forbindelse med kurser for unge skytter forud for militærtjenesten, udlevering af våben under militærtjenesten og udlevering af tjenestevåbenet - efter omdannelse til halvautomatisk våben - efter endt militærtjeneste, er dækket af ovennævnte undtagelse fra anvendelsen af direktivet.

Erklæring nr. 3 afspejler ønsket om, så vidt det er muligt, at udvikle Schweiz' samarbejde med Eurojust og Det Europæiske Retlige Netværk.

Forslag til RÅDETS AFGØRELSE om undertegnelse, på Den Europæiske Unions vegne, af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel 24 og 38, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) I fortsættelse af den bemyndigelse, som formandskabet, bistået af Kommissionen, fik den 17. juni 2002, er forhandlingerne med de schweiziske myndigheder om Schweiz' associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne blevet afsluttet.

(2) Med henblik på senere indgåelse bør aftalen, der blev paraferet den 25. juni 2004, undertegnes.

(3) For så vidt angår udviklingen af Schengen-regler, der henhører under afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union, bør Rådets afgørelse 1999/437/EF [10] om visse gennemførelsesbestemmelser til den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union har indgået med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne, finde anvendelse på forbindelserne med Schweiz efter undertegnelsen.

[10] EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

(4) Det Forenede Kongerige deltager i denne afgørelse i overensstemmelse med artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne [11].

[11] EFT L 131 af 1.6.2000, s. 43,

(5) Irland deltager i denne afgørelse i overensstemmelse med artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne [12] -

[12] EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Med henblik på aftalens indgåelse på et senere tidspunkt bemyndiges formanden for Rådet til at udpege de personer, som på Den Europæiske Unions vegne er beføjet til at undertegne aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne, og de tilknyttede dokumenter, bestående af slutakten, brevvekslingen vedrørende de udvalg, der bistår Kommissionen ved udøvelsen af dennes gennemførelsesbeføjelser, og fælleserklæringen om fælles møder i de blandede udvalg.

Artikel 2

Denne afgørelse finder anvendelse på de områder, der er omfattet af bestemmelserne i aftalens bilag A og B, og på udviklingen i bestemmelserne i det omfang, de har, eller det i overensstemmelse med afgørelse 1999/436/EF [13] er fastsat, at de har retsgrundlag i traktaten om Den Europæiske Union.

[13] EFT L 176 af 10.7.1999, s. 17.

Artikel 3

Bestemmelserne i Rådets afgørelse 1999/437/EF finder anvendelse, på samme måde, på associeringen af Schweiz i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af de Schengen-regler, der henhører under afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union.

Udfærdiget i Bruxelles, den

På Rådets vegne

Formand