DA Den Europæiske Unions Tidende C 68/28

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Et indre marked for intellektuelle ejendomsrettigheder — Fremme af kreativitet og innovation med sigte på at skabe økonomisk vækst, arbejdspladser af høj kvalitet og førsteklasses produkter og tjenester i Europa

KOM(2011) 287 endelig

2012/C 68/05

Ordfører: Denis MEYNENT

Kommissionen besluttede den 24. maj 2011 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Et indre marked for intellektuelle ejendomsrettigheder – Fremme af kreativitet og innovation med sigte på at skabe økonomisk vækst, arbejdspladser af høj kvalitet og førsteklasses produkter og tjenester i Europa

KOM(2011) 287 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 19. december 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 477. plenarforsamling den 18.-19. januar 2012, mødet den 18. januar 2012, følgende udtalelse med 160 stemmer for, 3 imod og 7 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 Intellektuelle ejendomsrettigheder (IPR) har traditionelt været drivkraft for innovation og vækst og bør fortsat spille denne rolle. Den beskyttelsesordning, som Kommissionen har til hensigt at videreudvikle, bør tage højde for dette klassiske aspekt uden dog at ende som en rent formuemæssig og økonomisk tilgang, om end det er tydeligt, at de største multinationale virksomheders markedsværdi nu om dage i høj grad er baseret på deres portefølje af immaterielle rettigheder og licensaftaler, hvis værdi bør opføres på balancen under anvendelse af de internationale regnskabsstandarder (IFRS).

1.2 Den af Kommissionen fremlagte strategi for intellektuelle ejendomsrettigheder i det indre marked er både et grundlæggende i og et supplement til Europa 2020-strategien, akten for det indre marked og den digitale dagsorden for Europa. Der er stærkt brug for en strategi på dette område, eftersom de immaterielle ejendomsrettigheder får stadig større betydning for økonomien og for finansialiseringen heraf. Man skal imidlertid ikke glemme, at den nuværende udvikling bygger på borgernes stadig højere uddannelsesniveau og større viden samt deres kendskab til den nye økonomis vækst. Det menneskelige aspekt og samfundets interesse bør være en integreret del af strategien, hvilket efter udvalgets opfattelse ikke fremgår særlig tydeligt af de fremsatte forslag og analyser.

1.3 Som udvalget altid har understreget i sine tidligere udtalelser, bør det i øvrigt prioriteres at give SMV'erne mulighed for at beskytte deres opfindelser og værker, samtidig med at de skal have adgang til det videnpotentiale, som udgøres af patentansøgninger og forretnings- og markedsføringsstrategier, som i viden- og informationssamfundet kan være meget forskellige.

1.4 Det europæiske enhedspatent og muligheden for at forene de nationale domstoles retspraksis i det indre marked har været længe ventet af udvalget, som håber, at dette vil vise sig at være en fordel for de europæiske virksomheder og den europæiske økonomi, som er ugunstigt stillet i forhold til konkurrencen udefra. Udvalget forventer, at Kommissionen træffer foranstaltninger, som kan nedbringe transaktionsomkostningerne betragteligt, navnlig for så vidt angår patenter på opfindelser.

1.5 I 2012 fremsætter Kommissionen et lovforslag om opkrævning af royalties i forbindelse med online-musiktjenester. Udvalget understreger, at de organisationer, som repræsenterer de pågældende rettigheder og interesser på forhånd bør høres uformelt. Det gælder også brugerne og lønmodtagerne. Udvalget betoner endvidere, at det foreslåede opkrævningssystem bør være gennemsigtigt, og at det bør omfatte et tilsyn med de organisationer, som forvalter ophavsret og dermed beslægtede rettigheder. Afgiften på kopiering til privat brug finder udvalget uretfærdig, for denne form for kopiering må siges at være omfattet af fair use. Under alle omstændigheder burde den i hvert fald ikke gælde harddiske, der anvendes af virksomheder i deres industri- og handelsvirksomhed.

1.6 I øvrigt er det ikke tilstrækkeligt at behandle IPR som værdipapirer, der eventuelt vil kunne handles på en særlig europæisk børs, for der vil ikke være de samme adgangsmuligheder for henholdsvis de europæiske SMI'er og SMV'er og de store multinationale koncerner, hvorfor der kan blive sat ekstra skub i flugten af europæiske innovationer til andre kontinenter. Udvalget afventer interesseret Kommissionens konkrete forslag på dette område.

1.7 Den fremtidige harmoniserede politik for IPR bør også tage samfundets interesse og forbrugernes rettigheder i betragtning. Endvidere bør alle dele af samfundet inddrages i overvejelserne og udarbejdelsen af en overordnet og afbalanceret strategi på området. Den således beskyttede innovation og kreative virksomhed skal dermed være en del af samfundets fælles pulje af viden og bidrage til fremme af kultur, oplysning og uddannelse samt mere generelt til de fælles grundlæggende rettigheder i medlemsstaterne.

1.8 Der er behov for en tilnærmelse af de nationale lovgivninger om beskyttelse af immaterielle rettigheder og bekæmpelse af varemærkeforfalskning i det indre marked for at lette det administrative samarbejde og samarbejdet på toldområdet og eventuelt også det politimæssige og retlige samarbejde for så vidt angår efterforskning og retsforfølgning i forbindelse med de alvorligste krænkelser af de beskyttede rettigheder, når krænkelserne er af forretningsmæssig art, og navnlig når forbrugernes sundhed og sikkerhed bringes i fare.

1.9 Storstilet varemærkeforfalskning og piratkopiering til kommercielle formål er ofte direkte forbundet med organiseret kriminalitet, eftersom risikoen for at blive fanget og straffen for denne form for forbrydelser ikke virker tilstrækkeligt afskrækkende.

1.10 Derfor støtter udvalget Kommissionens strategi med henblik på at fremme koordinerede politikker og foranstaltninger samt et egentligt administrativt samarbejde, som er en væsentlig del heraf. Dette er både i erhvervslivets interesse og i samfundets almene interesse.

1.11 I dag viser en række eksempler på online-distributionstjenester, der skal betales for, og som er udviklet af f.eks. Apple, Amazon, Google og Deezer, at økonomisk udnyttelse af ophavsretten ikke kan ske via en kriminalisering af ungdommen. Hvis priserne ellers er rimelige og overkommelige, mister piratkopiering til privat brug det meste af sin tiltrækningskraft.

1.12 De civile domstole er kompetente i de fleste sager om krænkelse af immaterielle rettigheder, men i tilgift til den sædvanlige langsommelige sagsgang, er den bevisbyrde, som påhviler SMV’erne, ofte overvældende. Det gælder navnlig ved krænkelser uden for hjemlandet. Der bør derfor etableres særlige procedurer i forbindelse med det indre marked, når det gælder efterforskning, beslaglæggelser, gensidig anerkendelse af administrative og retslige afgørelser samt omvendt bevisbyrde.

1.13 Erstatning til sagsøgerne kan også vise sig at være en vanskelig sag i en international sammenhæng, og de berørte lande bør indlede et samarbejde med henblik på at sikre, at rettighedshaverne får en erstatning, der så vidt muligt svarer til det tab, de har lidt, uafhængigt af hvilke bøder og andre straffe, domstolene i øvrigt kan idømme de skyldige.

1.14 Der er behov for et sæt klare retlige rammer i forhold til private »løsninger« (kodekser osv.), og frem for alt bør sådanne initiativer erstattes af retlig kontrol og garantier i forbindelse med sagsbehandlingen samt respekt for de individuelle rettigheder (ret til information, respekt for privatlivets fred, ytringsfrihed og kommunikationsfrihed samt garantier for internettets neutralitet).

1.15 Samtidig bør det overordnede proportionalitetsprincip mellem lovovertrædelse og straf anvendes effektivt. Visse nationale lovgivninger, som er meget indgribende og strenge i forhold til piratkopiering af audio-visuelle produkter, der er foretaget i mindre omfang af privatpersoner via internettet og uden kommercielle formål, bør revideres i denne ånd. Man bør ikke give det indtryk, at lovgivningen er udformet efter pres fra lobbyer, snarere end på basis af grundlæggende principper i strafferetten.

1.16 Udvalget afventer endvidere med interesse Kommissionens forslag om en modernisering af varemærkeretten og harmonisering og fornyelse af denne i forbindelse med det indre marked. Udvalget mener faktisk, at en sådan modernisering og forbedring af beskyttelsen er nødvendig set i lyset af dens betydning for virksomhedernes økonomiske muligheder.

2. Kommissionens forslag

2.1 Når man taler om immaterielle rettigheder, tænker man ofte umiddelbart på forskning, patenter og mere generelt på teknologisk innovation. Selv om disse elementer ganske vist er vigtige aktiver for konkurrenceevnen, findes der imidlertid også en anden kategori af immaterielle aktiver, nemlig alle de immaterielle rettigheder, der har at gøre med fantasiens verden. Der er tale om en hel vifte af aktiviteter, koncepter og sektorer, som spænder over kulturel og kunstnerisk kreativitet i videste forstand, design, reklame, varemærker osv. Alle disse elementer har et fælles træk. De er nemlig baseret på nyskabelse og kreativitet.

2.2 Det var ikke muligt at tage hensyn til den seneste udvikling – EU's og medlemsstaternes ratificering af Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsrets »internettraktater«, dvs. WIPO-traktaten om ophavsret (WCT) og WIPO-traktaten om fremførelser og fonogrammer (WPPT) – i Kommissionens forslag fra 2009. Nu tager Kommissionens meddelelse højde for denne nye virkelighed samt for handelsaftalen om bekæmpelse af varemærkeforfalskning (ACTA).

2.3 Der skelnes mellem to former for immateriel (eller »intellektuel«) ejendomsret, nemlig industriel ejendomsret og litterær og kunstnerisk ejendomsret.

2.4 De to hovedformer for beskyttelse af opfindere og ophavsmænd består historisk set af henholdsvis patenter for så vidt angår opfindelser, der kan anvendes industrielt, og ophavsret (eller den mere restriktive version i form af copyright under common law) for så vidt angår publikationer og andre litterære, audiovisuelle eller kunstneriske værker.

2.5 Denne meddelelse tager sigte på at fremlægge Kommissionens overordnede strategiske vision for at realisere et ægte indre marked for intellektuel ejendom, som endnu ikke findes i Europa – en EU-ordning for IPR (intellektuelle ejendomsrettigheder), som er tilpasset morgendagens økonomi, og som belønner den kreative indsats og opfindelser, skaber incitamenter for EU-baseret innovation og fremmer den kulturelle mangfoldighed ved at give yderligere mulighed for at få offentliggjort indhold på et åbent konkurrencebaseret marked.

2.6 Det drejer sig om en række forslag, hvoraf nogle er en videreførelse af politikker, som allerede er blevet iværksat for længe siden, men som bør harmoniseres og tilpasses, mens andre er nye forslag rettet mod en inddragelse og integration af IPR i EU's indre marked.

2.7 Nogle forslag er ikke konkret formuleret, og først om nogle måneder vil vi råde over konkrete forslag til, hvordan et europæisk marked for IPR skal organiseres, og til en revision med henblik på harmonisering af beskyttelsen af varemærker. Kommissionen vil i 2012 fremlægge forslag til, hvordan man skal administrere rettighederne i forbindelse med online-musiktjenester.

2.8 De øvrige forslag er allerede blevet fremsat for længe siden. Det gælder f.eks. enhedspatentet, som efter tre årtiers arbejde ser ud til at være ved at være på plads. Det gælder også harmoniseringen af lovgivningerne og konkrete foranstaltninger til bekæmpelse af varemærkeforfalskning og piratkopiering af produkter samt snylteri på varemærker. Imidlertid er disse forslag nu fremsat inden for en harmoniseret og kohærent ramme for sammen med andre forslag at kunne bidrage til den foreslåede strategis effektivitet.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Efter udvalgets opfattelse vil en moderne, integreret EU-ordning for intellektuelle ejendomsrettigheder yde et stort bidrag til den økonomiske vækst, bæredygtig jobskabelse og den europæiske økonomis konkurrenceevne og dermed til at nå de vigtige mål i EU's 2020-dagsorden. Udvalget har tidligere regelmæssigt udtalt sig om dette emne og er kommet med forslag vedrørende industrielle, litterære og kunstneriske ejendomsrettigheder i det indre marked (1).

3.2 De intellektuelle ejendomsrettigheder omfatter retten til industriel og kommerciel udnyttelse og tager form af f.eks. patenter og brugsmodeller, varemærker, sortsbeskyttelse, rettigheder til oplysninger i databaser eller elektroniske oversigter, mønstre og modeller, geografiske betegnelser, ophavsret og dermed beslægtede rettigheder, fabrikshemmeligheder osv.

3.3 De videnbaserede industrier alene står for 1,4 millioner SMV'er og 8,5 millioner arbejdspladser i Europa, og de er inde i en rivende udvikling i forhold til de andre økonomiske sektorer. Dermed er de med til at sætte fornyet gang i økonomien.

3.4 Kommissionen påpeger, at »IPR er ejendomsrettigheder«. De behandles som ejendomsrettigheder, men er i virkeligheden immaterielle rettigheder, som beskytter indehaverne mod kopiering og konkurrence. De udgør undtagelser fra den fri konkurrence og optræder i form af midlertidige monopoler, der er beskyttet af en attest eller et certifikat, som er udstedt af en kompetent statslig myndighed (patenter osv.), eller anerkendt ved en statslig lov eller forskrift (ophavsret og dermed beslægtede rettigheder).

3.5 Indehaverne af disse rettigheder kan overdrage dem eller blot sælge reproduktionsretten i form af licenser, hvorved de kommer til at ligge tættere op af en immateriel rettighed. Som følge af deres forskellige grundlag er beskyttelsen af immaterielle rettigheder dog mere vilkårlig end den beskyttelse, der bliver materielle rettigheder til del. Midlertidige monopoler anerkendes og beskyttes således kun ud fra en overordnet interesse i at øge udbyttet af viden og teknologi til at sætte skub i den industrielle eller kulturelle udvikling.

3.6 Dette samfundsaspekt findes ikke længere inden for software, hvor man ikke mere er forpligtet til at offentliggøre sine kilder i forbindelse med udstedelsen af patenter. EU-retten udelukker patentbeskyttelse af software (Münchenkonventionen) og beskytter ved hjælp af en rettighed, der er afledt af ophavsretten, ikke kilderne, men udelukkede de virkninger, den såkaldte ophavsretsbeskyttede software har. Dette giver ikke desto mindre anledning til et problem, da man kan opnå de samme virkninger ved hjælp af forskellige programmer. Desuden er der tilknyttet en række særlige forpligtelser til ophavsretsbeskyttelsen af software med henblik på at sikre interoperabilitet mellem forskellige programmer, hvilket kan betyde, at dekompilering er i orden. Beskyttelsen, som i princippet gælder i 50 år, virker imidlertid temmelig overdrevet på et område, hvor fornyelse og innovation sker med lynets hast, og hvor »vinderen stryger hele gevinsten« (winner takes all) på et marked, hvor teknologier og programmer er i konstant udvikling og ændrer sig hele tiden.

3.7 Derimod er der bevægelser, som opponerer mod de traditionelle beskyttelsesformer ved at oprette frie, offentlige licenser såsom »General Public Licence« for software og »creative commons« inden for litteratur og kunst. Det er en protest mod de klassiske beskyttelsesformer, der opfattes som en bremse for viden- og informationssamfundet. Disse frie licenser, som udgør en stor del af det globale marked, bør anerkendes og beskyttes på lige fod med de øvrige licenser for ejendomsrettigheder.

3.8 Der kan forekomme undtagelser til den midlertidige beskyttelse ud fra et hensyn til samfundets interesse (obligatoriske licenser når indehaverne af rettighederne afviser at udstede licens i visse lande, eller med hensyn til medicin i tilfælde af epidemier blandt mennesker eller dyr). Inden de immaterielle rettigheder i forbindelse med international handel som følge af TRIPS-aftalen og de seneste WIPO-traktater fik en bredere, om end ikke universel dimension, var der en lang række lande, som ikke gav en reel eller tilstrækkelig beskyttelse, eller som tolererede krænkelser af den industrielle og litterære ejendomsret for at opbygge deres industrielle grundlag og udvide deres kompetencer (Japan, visse europæiske lande osv.). En sådan praksis er på tilbagetog, men landene kan i praksis være mere eller mindre tolerante over for forfalskninger (Kina, Indien osv.).

3.9 Udvikling af immaterielle aktiver (varemærker) gør virksomheden i stand til at differentiere sig fra sine konkurrenter, markedsføre nye produkter, nye koncepter og mere overordnet at blive mere konkurrencedygtig på andre parametre end prisen, hvilket i sidste ende vil give nye kunder og øget indtjening samt skabe nye arbejdspladser. Varemærkeforfalskning og snylteri griber om sig og truer både beskæftigelse og investeringer. Det truer også forbrugernes sundhed og sikkerhed samt rokker ved deres tillid til de mærker, der forfalskes eller kopieres, og mindsker dermed både mulighederne for udstedelse af licenser og de forventede indtægter og skatter.

3.10 Den værdi, der skabes af disse aktiver, medtages imidlertid stadig oftere i fastsættelsen af de store virksomheders børsværdi i en immateriel økonomi i forbindelse med finansialiseringen af denne økonomi. Op til 90 % af markedsværdien af virksomheder som Microsoft, Apple, IBM (portefølje på 40 000 patenter), Google og Facebook består af immaterielle aktiver. Denne andel skifter fra sektor til sektor, men den er altid stor, mellem 90 % og 40 % af børsværdien af de virksomheder, der er på markedet. De nye regnskabsstandarder kræver, at immaterielle aktiver opføres på balancen, men dette medfører alvorlige problemer med værdiansættelse.

3.11 En sådan målestoksændring har direkte konsekvenser for begrebet »intellektuelle ejendomsrettigheder«, som faktisk har ændret karakter siden den klassiske anvendelse af patenter og ophavsret, således som det afspejles i de seneste WIPO-konventioner. Kommissionen har anmodet WIPO om at sætte beskyttelsen af databaser på dagsordenen for en kommende konference med henblik på en international traktat.

3.12 Dette forklarer også handelsaftalen vedrørende bekæmpelse af varemærkeforfalskning (ACTA) og betingelserne for vedtagelsen af denne (uden imidlertid at berettige dem). Denne traktat sigter mod at gennemføre de foranstaltninger til beskyttelse af patentrettigheder og ophavsret, som er nedfældet i WTO's TRIPS-aftale, på tværs af grænserne. Visse lande som f.eks. Kina og Indien blokerer faktisk for, at der i Genève kan vedtages foranstaltninger til gennemførelse af TRIPS-aftalen, og forhindrer dermed enhver effektiv beskyttelse af immaterielle rettigheder i den internationale handel.

3.13 I princippet burde ACTA ikke ændre fællesskabsretten. At den udelukkende er rettet mod at styrke beskyttelsen af rettighedshaveres interesser gennem told- og politimæssige foranstaltninger og administrativt samarbejde betyder imidlertid, at den fortsat begunstiger et specifikt billede af ejerskabet af rettigheder. De øvrige menneskerettigheder, der utvivlsomt er de mest grundlæggende, som retten til oplysning, retten til sundhed, retten til en tilstrækkelig kost, til landbrugernes valg af afgrøder, til kultur, tages der ikke i tilstrækkeligt omfang hensyn til, og dette vil få konsekvenser for den fremtidige EU-lovgivning, som vil blive udformet med henblik på at harmonisere medlemsstaternes lovgivninger. Opfattelsen af, at de immaterielle rettigheder er individuelle og eksklusive midlertidige undtagelser fra den fri konkurrence, vil derfor langt fra være uden konsekvenser for viden- og informationssamfundets fremtid og de tredjegenerationsmenneskerettigheder, som indgår i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

3.14 Det skal bemærkes, at det varierer en hel del fra land til land, hvilke opfindelser der anses for patenterbare, navnlig når det gælder ny teknologi. Software har særlige karakteristika og beskyttes i nogle lande (USA) af patenter og i andre lande (Europa) af en særlig ophavsret, men disse modstridende ordninger skaber hver især store hindringer for innovation og medfører, f.eks. i USA, uforholdsmæssigt store udgifter til retsbeskyttelse. Udstedelse af trivielle patenter giver stor juridisk usikkerhed. USA har netop gennemført en reform af USPTO og revideret deres system for beskyttelse af nye teknologier, navnlig software, således at der vil kunne blive udstedt patenter af høj kvalitet med henblik på at fremme innovation og retssikkerhed.

3.15 Proceduren for undersøgelse af patentansøgninger er væsentlig. Den skal være af højeste kvalitet og skal anerkendes til det fremtidige enhedspatent med henblik på at forankre dets værdi og i størst muligt omfang undgå uenighed og retssager. Der findes kvalificeret personale hos Den Europæiske Patentmyndighed, men det er også nødvendigt, at de har tilstrækkelig tid til at undersøge de enkelte sager, hvis de skal kunne sikre denne kvalitet, som bør være kendemærket for europæisk innovation. Ligeledes bør oversættelsen fra de nationale sprog til de arbejdssprog, som er fastlagt i Londonkonventionen, være genstand for samme omhu og foretages af specialister i teknisk oversættelse. Efter udvalgets opfattelse er de nuværende maskinoversættelsesprogrammer således endnu ikke er i stand til at levere et tilstrækkeligt højt niveau i det specialiserede teknisk-juridiske sprog, som kræves til patenter (2).

4. Særlige bemærkninger

4.1 Patentbeskyttelse af opfindelser

4.1.1 Ifølge Münchenkonventionen kan opfindelser, som har karakter af en nyhed og kan anvendes industrielt, gøres til genstand for en ansøgning om patentbeskyttelse. Der kan ikke tages patent på software, forretningsmetoder, algoritmer og ligninger samt videnskabelige opdagelser. Anfægtelse af disse principper for så vidt angår software (som er algoritmer) og genetiske opdagelser (det menneskelige genom, hvordan generne fungerer) har givet anledning til debat, for der findes stor modstand. USA udsteder (som følge af den amerikanske højesterets retspraksis) patenter på områder, hvor Europa har en undtagelse, hvilket i dag giver anledning til alvorlige problemer og afstedkommer uforholdsmæssigt store udgifter til beskyttelse i tilfælde af tvister.

4.2 Beskyttelse af software

4.2.1 »I henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 91/250/EØF skal edb-programmer gives ophavsretlig beskyttelse som litterære værker efter Berner-konventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (Paris-akten, 1971). Spørgsmålet om ophavsmand er i et vidt omfang overladt til EU-medlemsstaterne. Arbejdsgivere er berettigede til at udøve de økonomiske rettigheder, der er knyttet til programmer, som udvikles af deres ansatte. De ideelle rettigheder er ikke omfattet af direktivet (3).« Dette direktiv regulerer ikke problemet vedrørende lønmodtagende opfinderes rettigheder, hverken når det gælder ophavsret eller patent.

4.2.2 Udvalget foreslår, at Kommissionen undersøger muligheden for en særlig beskyttelse af ganske kort varighed, når det gælder software. Direktiv 91/250/EØF (4) kunne blive revideret med henblik på at nedsætte beskyttelsestiden betragteligt til f.eks. fem år og derefter stille krav om offentliggørelse af kilder, under hensyntagen til innovationshastigheden og større udgiveres fornyelse af programmerne.

4.3 Beskyttelse af databaser

4.3.1 Det drejer sig om en »sui generis«-beskyttelse inspireret af litterær og kunstnerisk ejendomsret, men af en varighed på 15 år, medens værker, der henvises til eller citeres fra af visse baser, fortsat vil være omfattet af ophavsretten. EU-lovgivningen er en af de få lovgivninger, som yder beskyttelse til personer, der har oprettet en database. I resten af verden tages der kun ringe hensyn til dem.

4.4 Beskyttelse af computersystemer

4.4.1 Printplader og computer-processorer beskyttes generelt og på ad hoc-basis mod kopiering ifølge Marrakeshaftalerne (1994), hvor WTO blev oprettet.

4.5 Beskyttelse af litterær og kunstnerisk ejendom

4.5.1 Ophavsretten (opdelt i copyright og ophavsmandens ideelle rettighed) samt kunstneres følgeret er ligeledes genstand for generel beskyttelse i Europa.

4.5.2 Beskyttelsen af værker, navnlig bøger, film og musik, påvirkes af de moderne midler til digital reproduktion og transmission via internettet. Disse midler kan gøre det nemmere at lave kopier i samme kvalitet som originalen og markedsføre dem. Denne praksis er ulovlig i Europa, men de nationale lovgivninger på området er forskellige, og udvalget går ind for en egentlig harmonisering af lovgivningerne for at opnå proportionalitet og balance for så vidt angår kontrol og sanktioner.

4.5.3 Der har udviklet sig en europæisk lovgivning på dette område, som yder særlig beskyttelse til indehavere af ophavsret og dermed beslægtede rettigheder. Dette er også tilfældet i USA, hvilket i høj grad forklarer ACTA, den »hemmelighedsfulde« udarbejdelsesproces, der blot er begrænset til få lande, og især dens mål for »håndhævelse«. Baggrunden er, at det er umuligt at få godkendt de praktiske procedurer og forpligtelser i WTO, da der skal være enstemmighed, men visse lande som f.eks. Kina og Indien blokerer.

4.5.4 Udvalget mener imidlertid, at ACTA's tilgang sigter mod en fortsat styrkelse af rettighedsindehaverne på bekostning af en »offentlighed«, som må se visse af sine grundlæggende rettigheder (privatliv, informationsfrihed, brevhemmelighed, uskyldsformodning) svækket stadig mere af lovgivninger, der i høj grad tager distributørernes parti.

4.5.5 »Professionelle« privatkopister ved præcis, hvordan de skal undgå enhver form for kontrol af datastrømmene på nettet, og de straffe, der for at statuere et eksempel idømmes enkelte teenagere, kan ikke skjule, at producenterne af audiovisuelle værker er ti år bagud med at skabe en forretningsmodel, der er tilpasset de nye informations- og kommunikationsteknologier. For at nedbringe sagsomkostningerne og den tid, der går med at træffe en afgørelse, er der nogle steder blev udarbejdet adfærdskodekser, i visse tilfælde tilskyndet af regeringen, som forpligter internetudbyderne til at udlevere navne og adresser på formodede »piratkopister«, der ulovligt har downloadet materiale fra internettet, til distributørerne af audiovisuelle produkter og musik. Der er en vis risiko for fejl. Denne form for angivelse kan blive endnu alvorligere, ved at de formodede piratkopisters internetadgang afbrydes. Selv om dette letter de overbebyrdede domstoles arbejde, og i en tid med budgetmæssige begrænsninger gør det muligt for lovgiverne at undlade at handle og foreslå officielle institutioner til bekæmpelse af varemærkeforfalskning, kan sådanne private tiltag være et skråplan. Dette gælder i øvrigt lige så vel lovgivninger, der er vedtaget under pres fra film- og musikdistributørernes lobbyer i en række forskellige lande. Disse udviser generelt lidet overbevisende resultater, og de indføres på bekostning af forbrugerne, som får overtrådt deres rettigheder, og som generelt er temmelig oversete og som gruppe opfattes som potentielle piratkopister

4.5.6 Selv om det som sådan er nødvendigt at håndhæve lovgivningen mod varemærkeforfalskning, som i de fleste tilfælde beskytter forbrugerne mod sundheds- og sikkerhedsmæssige risici, og som også beskytter de kvalificerede stillinger, der respekterer de ansattes rettigheder, ville det være bedre at definere det overordnede begreb litterær og kunstnerisk ejendomsret mere præcist for at kunne skabe fornyet balance i de lovgivninger, som skal harmoniseres, idet der også tages hensyn til forbrugernes og brugernes samt de ansattes rettigheder, og deres repræsentative organisationer inddrages i udarbejdelsen af normer på disse områder.

4.5.7 Et direktiv (5) regulerer radiotransmissionen af værker via kabel eller satellit. Der findes også andre europæiske normer:

— et direktiv om forældreløse værker (er ved at blive gennemgået af lovgiveren) (6)

— et direktiv om udlejning og udlån (7)

— og undtagelser til ophavsretten (8).

Der afrapporteres regelmæssigt om disse lovgivninger. »Undtagelser« eller »tilladelser« bør tages op til fornyet overvejelse, så der kan skabes fuldstændig klarhed om brugernes rettigheder ved hjælp af en lovgivning, der beskytter deres grundlæggende rettigheder, og fastsættelse af undtagelser, f.eks. i tilfælde af handicap (9).

4.6 Kommissionens forslag om et indre marked for intellektuelle ejendomsrettigheder og udvalgets kommentarer hertil

4.6.1 Der har tegnet sig en sejlivet og stadig stærkere tendens til at behandle midlertidige patentbeskyttede rettigheder, ophavsrettigheder og andre »sui generis«-systemer (elektroniske oversigter, mønstre og modeller, sortsbeskyttelse osv.) som ejendomsrettigheder, der ligner ejendomsretten over løsøre og fast ejendom. Denne tendens, som vi ikke ved om vil vare ved, er blevet bemærket af Kommissionen og har sat et tydeligt præg på den foreslåede strategi.

4.6.2 En sådan sammenblanding af midlertidige undtagelser og en ejendomsret, som er baseret på romerretten, har ikke kun fordele, hvis man altså ser bort fra rettighedsindehaverne. Suspensionen af retten til at konkurrere og et system, hvor rettighedsindehaverne giver tilladelse gennem licenser, resulterer imidlertid ikke i en egentlig ejendomsret med alt hvad deraf følger. Der findes begrænsninger i samfundets interesse (obligatoriske licenser), territorial afgrænsning af patenterne sætter en begrænsning for beskyttelsen, og det samme gælder forskellene i de nationale lovgivninger, også internt i Europa, osv.

4.6.3 Ikke desto mindre er den aktuelle tendens, at patenter og licenser anses for at være investeringsaktiver og investeringsgarantier, og der ses endda eksempler på securitisation med henblik på finansiel spekulation. Dette er et resultat af finansialiseringen af økonomien sammen med udbredelsen af en immateriel økonomi, der er forbundet med de nye informations- og kommunikationsteknologier samt de nye internationale regnskabsstandarder (IFRS). Kommissionen burde i den nærmeste fremtid konkretisere sin strategi på markedet for patenter i form af et »IPR-valoriseringsinstrument« (en europæisk børs?). Det store problem for nye innovative virksomheder i opstartsfasen i Europa ligger i den manglende forbindelse mellem grundforskning, anvendt forskning og forskning i samarbejde mellem erhvervsliv og universiteter, samt i den skrigende mangel på risikovillig kapital i innovative virksomheder. Udvalget henleder endnu en gang opmærksomheden på den praksis, der anvendes i de multinationale virksomheder i de højteknologiske sektorer, som består i at overtage SMV'er og ingeniører med en portefølje af de innovative virksomheders patenter, i stedet for at gå efter licenser, som også kunne blive udstedt til konkurrenterne. Formålet med dette er at anvende patenterne og andre industrielle ejendomsrettigheder til monopolistiske og konkurrenceforvridende strategier.

4.6.4 En anden søjle i strategien bekræfter den vigtige plads, der indtages af det europæiske enhedspatent og af en højere europæisk domsmyndighed, som skal have til opgave at forene retspraksis med henblik på at afbøde de alvorlige vanskeligheder, virksomhederne er udsat for, navnlig når det gælder SMV'ernes adgang til at få beskyttet deres industrielle ejendomsret, samt fremme et bedre kendskab til teknologiske fremskridt i det indre marked.

4.6.5 EØSU har altid været en stærk støtte for Kommissionens indsats for at skabe et sådant enhedspatent. Samtidig har udvalget dog været forbeholden over for visse af Den Europæiske Patentmyndigheds praksisser, som ikke fuldstændigt overholder Münchenkonventionens bestemmelser om udtrykkelig undtagelse af software. Alle patenter vedrørende software eller forretningsmetoder er da også blevet annulleret af de nationale domstole, når der er blevet anlagt sag ved dem. Sådanne praksisser underminerer den retssikkerhed, som bør være forbundet med erhvervelsen af et patent, som er en dyr procedure for ansøgerne (udgifter til undersøgelse, oversættelse, årsafgift, patentagenter). Sådanne afvigelser bør ikke have lov at få indflydelse på det kommende patent.

4.6.6 Hvad angår Kommissionens forslag om at indføre en europæisk ophavsretskodeks og undersøge mulighederne for at indføre en frivillig EU-ophavsretbetegnelse mener udvalget, at det er meget ambitiøse forslag, når det gælder harmonisering og etablering af det indre marked, men at det endnu er for tidligt at udtale sig på dette spinkle grundlag. Udvalget opfordrer Kommissionen til at gå videre med sine undersøgelser og fremsætte konkrete forslag, som tager hensyn til, hvor langt udviklingen på dette område er nået i de enkelte medlemsstater.

4.6.7 Efter udvalgets opfattelse bygger de afgifter, der er pålagt enhver form for elektroniske eller magnetiske medier til finansiering af kopiering til privat brug, på en formodning om skyld. Udvalget mener derimod, at kopiering til privat brug er lovlig praksis, som muliggør skift af medie eller udstyr, og som burde anerkendes som en rettighed, der tilfalder den lovlige indehaver af brugstilladelsen som en del af fair use-princippet (10).

Bruxelles, den 18. januar 2012 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 18 af 19.1.2011, s. 105.

EUT C 116 af 28.4.1999, s. 35.

EUT C 32 af 5.2.2004, s. 15.

EUT C 77 af 31.3.2009, s. 63.

(2) Den Europæiske Patentmyndighed tilbyder oversættelsesværktøjer, men de er begrænset til de tre officielle sprog.

(3) Jf. KOM(2000) 199 endelig.

(4) EFT L 122 af 17.5.1991, s. 42.

(5) Direktiv 93/83/EF, EUT L 248 af 6.10.1993, s. 15.

(6) Udtalelse CESE: EUT C 376 af 22.12.2011, s. 66.

(7) Direktiv 2006/115/EF, EUT L 376 af 27.12.2006, s. 28.

(8) Direktiv 2001/29/EF, EUT L 167 af 22.6.2001, s. 10.

(9) EUT C 228 af 22.9.2009, s. 52.

(10) Denne analyse deles af EU-Domstolen i Padawan-dommen.