DA Den Europæiske Unions Tidende C 191/57

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af en europæisk kendelse til sikring af bankindeståender med henblik på at lette grænseoverskridende gældsinddrivelse på det civil- og handelsretlige område

COM(2011) 445 final — 2011/0204 (COD)

2012/C 191/11

Ordfører: Jorge PEGADO LIZ

Rådet besluttede den 14. september 2011 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af en europæisk kendelse til sikring af bankindeståender med henblik på at lette grænseoverskridende gældsinddrivelse på det civil- og handelsretlige område«

COM(2011) 445 final — 2011/0204 (COD).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 17. april 2012.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 480. plenarforsamling den 25.-26. april 2012, mødet den 26. april, enstemmigt følgende udtalelse:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 EØSU hilser forelæggelsen af dette forslag til forordning velkommen. Dets eneste fejl er, at det foreligger så sent i forhold til grønbogen af 2006 om udlæg i bankindeståender.

1.2 EØSU mener imidlertid, at der samtidig med – logisk set forud for – dette forslag, burde lanceres et initiativ om gennemsigtigheden af debitorers konti i overensstemmelse med grønbogen af 2008 om gennemsigtigheden af skyldneres aktiver.

1.3 EØSU glæder sig over, at det er lykkedes Kommissionen på et teknisk meget vanskeligt område at foreslå en retlig ordning, som sikrer ligevægt mellem de forskellige interesser, der står på spil, og som er afbalanceret med hensyn til de berørte parters rettigheder.

1.4 EØSU hilser det velkommen, at Kommissionen har taget hensyn til en væsentlig del af de anbefalinger, som udvalget fremsatte i sin udtalelse om ovennævnte grønbog, herunder udvidelsen af anvendelsesområdet til ud over kontanter på bankkonti også at omfatte andre finansielle instrumenter, forslaget om først at anvende proceduren efter at der er opnået et fuldbyrdelsesgrundlag, en bred definition af kompetente domstole, ikke-medtagelse i begæringen af andre beløb end forfaldne fordringer, der ikke er tilbagebetalt med morarenter, og omkostninger, der er anerkendt i selve fuldbyrdelsesgrundlaget, samt en klar definition af reglerne for at gøre indsigelse og opponere mod foranstaltningen og for, hvilke klagemuligheder der er til rådighed, med henblik på at sikre procedurens lovmæssighed og beskytte sagsøgers, sagsøgte og tredjeparters rettigheder.

1.5 EØSU bifalder navnlig, at der klart gives mulighed for en alternativ eller frivillig tilgang, at det valgte EU-instrument er en forordning, hvilket mest effektivt sikrer virkeliggørelsen af det indre marked, at forordningen udelukkende finder anvendelse i grænseoverskridende situationer, og, endelig, at der er valgt et egnet retsgrundlag (EUF-traktatens artikel 81, stk. 2) – alt sammen i overensstemmelse med EØSU's anbefalinger. Derudover går EØSU ind for, at der vedtages en ordning, som er passende, enkel og kendetegnet ved et rimeligt costbenefit-forhold, hvilket er nødvendigt i lyset af mekanismens grænseoverskridende karakter og på grund af de midler, der kræves af dem, som benytter ordningen eller konfronteres med den.

1.6 EØSU er i øvrigt ikke helt overbevist om, at foranstaltningen er nødvendig, navnlig ikke i lyset af Storbritanniens fravalg og i betragtning af de fortsatte hindringer i form af usikkerhed om de samlede omkostninger ved proceduren og vanskeligheder ved at finde den kompetente domstol i udlandet, navnlig for små virksomheder. Ej heller er udvalget helt overbevist om, at forslaget overholder nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, da eksigibilitetspåtegning afskaffes som led i revisionen af Bruxelles I-forordningen, og da der stadig mangler en præcis angivelse af de forventede resultater af konsekvensanalysen.

1.7 Endelig mener EØSU, at formuleringen af visse krav bør revideres og kan forbedres, så de bliver klarere, mindre tvetydige og mere effektive. Endvidere bør oversættelses- og trykfejl rettes. Kommissionen opfordres til at tage højde for udvalgets særlige bemærkninger i den forbindelse.

2. Forslagets baggrund og formål

2.1 Med det her behandlede forslag til forordning følger Kommissionen op på grønbogen af 2006 om udlæg i bankindeståender (1) ved at foreslå, at der i EU-lovgivningen som alternativ til de nationale procedurer indføres et retsinstrument (en europæisk kendelse til sikring af bankindeståender, også kaldet kontosikringskendelse) i form af en forordning, der skal muliggøre en hurtig og lidet omkostningskrævende sikring af skyldneres bankkonti i forbindelse med pengekrav i civil- og handelsretlige sager med henblik på at undgå udbetaling eller overførsel af midler, der opbevares i bankkonti et eller andet sted i EU, forudsat at nogle af parterne eller aktiverne befinder sig i mere end en medlemsstat (grænseoverskridende virkninger som defineret i artikel 3), uanset hvilken type domstol eller ret der er tale om.

2.2 Denne ordning skal være frivillig (en 2. ordning, almindelig kendt som »28. ordning«) samt være et alternativ til og fungere parallelt med eksisterende sikringsforanstaltninger i medlemsstaterne af samme art og med samme formål.

2.3 Forslaget finder af forskellige årsager ikke anvendelse på følgende områder:

a) skat, forvaltningsanliggender og told,

b) konkurs, akkord og andre lignende ordninger,

c) social sikring,

d) voldgift,

e) bankkonti, som der i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor kontoen befinder sig, ikke kan gøres udlæg i,

f) afvikling af værdipapirer, som er udpeget i henhold til artikel 10 i direktiv 98/26/EF (2).

2.4 Til gengæld finder det anvendelse på sager vedrørende formueforhold mellem ægtefæller, de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber samt arv (3).

2.5 Der kan på forskellige tidspunkter anmodes om og udstedes en kontosikringskendelse:

a) forud for indledningen af en retssag mod sagsøgte eller en beslutning om at fuldbyrde en kendelse mod sagsøgte,

b) på et hvilket som helst tidspunkt under retssagen,

c) efter at der er opnået kendelse mod sagsøgte eller enhver anden retsafgørelse med eksigibilitet i hjemlandet, men som ikke er eksigibel i den medlemsstat, hvor kontoen befinder sig,

d) efter at have opnået et fuldbyrdelsesgrundlag, som allerede er eksigibelt i den medlemsstat, hvor kontoen befinder sig.

2.6 I de første tre tilfælde gælder bestemmelserne i afdeling 1 (artikel 6-13). I det fjerde tilfælde gælder bestemmelserne i afdeling 2 (artikel 14-15). Afdeling 3 (artikel 16-22) indeholder bestemmelser, som finder anvendelse på alle situationer.

2.7 Kapitel 3 fremhæver princippet om, at eksigibilitetspåtegning generelt ikke er nødvendigt (artikel 23), opstiller detaljerede regler om, hvordan kontosikringskendelser gennemføres effektivt, og fastlægger de forskellige involverede parters rettigheder og pligter (banker, domstole, kompetente nationale myndigheder, sagsøgte, sagsøger, andre konkurrerende kreditorer og skadelidte tredjeparter).

2.8 Kapitel 4 (artikel 34-40) fastlægger de retsmidler, der kan tages i brug, herunder prøvelse af et afslag på at udstede en kontosikringskendelse (artikel 22), revision af kontosikringskendelsen med henblik på at ændre/begrænse dens formål, erklæring om dens ophør, tilbagekaldelse eller suspension og endelig ordinær eller ekstraordinær klageret, hvor parterne fuldt ud bevarer de rettigheder, som de har under den gældende nationale lovgivning (artikel 37). Kapitlet indeholder endvidere bestemmelser om sikkerhed eller tilsvarende garanti for at indstille fuldbyrdelsen af kontosikringskendelsen.

2.9 Endelig fastlægges der i kapitel 5 en række generelle bestemmelser for den foreslåede ordning, herunder at der ikke stilles krav om repræsentation ved en advokat. Endvidere indeholder kapitlet bestemmelser vedrørende omkostninger og tidsfrister.

2.10 Derudover opstilles der regler vedrørende forholdet til andre EU-retsakter og andre nationale retsplejeregler, der finder anvendelse i tilslutning hertil, samt medlemsstaternes forpligtelser til at sikre en effektiv og korrekt anvendelse af instrumentet.

2.11 Kommissionens forudgående konsekvensanalyse kan opsummeres som følger:

a) Uerholdelige fordringer på tværs af grænserne beløber sig til mellem 1,12 og 2 mia. euro om året.

b) Værdien af skyldige underholdsbidrag kan vurderes til 268 mio. euro om året.

c) Uerholdelige fordringer i den grænseoverskridende handel beløber sig til omkring 55 mia. euro om året.

d) Kun 11,6 % af virksomhederne har forsøgt at sikre grænseoverskridende gældsinddrivelse gennem en national retskendelse.

e) Det vurderes, at der udstedes 34 000 kontosikringskendelser vedrørende grænseoverskridende fordringer om året, hvilket svarer til 640 mio. euro.

Ifølge samme analyse vil den europæiske kendelse kunne:

a) sikre inddrivelse af yderligere uerholdelige fordringer til en værdi af mellem 373 mio. og 600 mio. euro om året,

b) føre til omkostningsbesparelser for virksomheder, der driver grænseoverskridende handel, på mellem 81,9 mio. og 149 mio. euro om året.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Fra GD Retlige Anliggender har vi har længe været vant til formelt korrekte, velgennemtænkte og klart strukturerede teknisk-juridiske tekster, som bidrager til »bedre lovgivning« og til større retssikkerhed.

3.2 Det her behandlede forslag er ingen undtagelse, og hilses derfor velkommen. Det eneste kritikpunkt er, at det foreligger så sent.

3.3 Det er tilmed lykkedes Kommissionen på et teknisk meget vanskeligt område at foreslå en retlig ordning, som sikrer ligevægt mellem de forskellige interesser, der står på spil, og som er afbalanceret med hensyn til de berørte parters rettigheder, som grundigt gennemgås i den detaljerede og velstrukturerede konsekvensanalyse, som ledsager forslaget, og som EØSU i lang tid har efterlyst.

3.4 Kommissionen har endvidere taget hensyn til en væsentlig del af de anbefalinger, som udvalget fremsatte i sin udtalelse om ovennævnte grønbog og om grønbogen om adgangen til oplysninger om skyldneres aktiver (COM(2008) 128 final) (4), herunder forslaget om udstedelse af en kontosikringskendelse efter opnåelse af et fuldbyrdelsesgrundlag (afdeling 2), en bred definition af kompetente domstole (artikel 6), ikke-medtagelse i begæringen af andre beløb end forfaldne fordringer, der ikke er tilbagebetalt med morarenter, og omkostninger, der er anerkendt i selve fuldbyrdelsesgrundlaget (f.eks. advokatsalærer o.l. udgifter) og en klar definition af reglerne for at gøre indsigelse og opponere mod foranstaltningen og for, hvilke klagemuligheder der er til rådighed med henblik på at sikre procedurens lovmæssighed og beskytte sagsøgers, sagsøgte og tredjeparters rettigheder.

3.5 Kommissionen har også taget hensyn til en betydelig del af de anbefalinger, som Europa-Parlamentet for nylig fremsatte herom (5), og som ligeledes hilses velkommen.

3.6 EØSU bifalder navnlig, at der, som udvalget allerede har opfordret til, klart gives mulighed for en alternativ eller frivillig tilgang, som stiller sagsøgere helt frit mht. at vælge national lovgivning, at det valgte EU-instrument er en forordning, hvilket mest effektivt sikrer den lovgivningsmæssige harmonisering, der er nødvendig for virkeliggørelsen af det indre marked, for en mere ensartet anvendelse i medlemsstaterne og dermed for opnåelse af større retssikkerhed (også anbefalet af EØSU), at forordningen udelukkende finder anvendelse i grænseoverskridende situationer, og endelig, at der er valgt et egnet retsgrundlag (EUF-traktatens artikel 81, stk. 2).

3.7 EØSU hilser det endvidere velkommen, at anvendelsesområdet udvides til ud over kontanter på bankkonti også at omfatte andre finansielle instrumenter (6), som tidligere foreslået af EØSU.

3.8 EØSU er imidlertid ikke overbevist om, at foranstaltningen er nødvendig, eller at nærhedsprincippet er overholdt.

3.8.1 For det første fordi Kommissionen selv indrømmer, at samme resultat i teorien ville kunne være opnået på anden vis.

3.8.2 For det andet fordi det nu kan formodes, at det grundlæggende spørgsmål om eksigibilitetspåtegning er løst med revisionen af Bruxelles I-forordningen, som følger Kommissionens anbefalinger og støttes af EØSU.

3.8.3 Endelig fordi det ikke af den allerede nævnte, velstrukturerede konsekvensanalyse fremgår, at de øgede omkostninger, der er forbundet med indførelsen af en ny retlig procedure i alle medlemsstaters lovgivning, er gransket til bunds og vurderet fuldt ud i alle de aspekter, der har at gøre med gennemførelse, informering af virksomheder og forbrugere, uddannelse af dommere, advokater, advokatfuldmægtige og andre embedsmænd i den offentlige administration, herunder navnlig inden for retsvæsenet, for ikke at nævne retsstrukturernes ekstraudgifter ved at skulle håndtere en række forskellige formularer på de 23 EU-sprog. Der kan derfor ikke foretages nogen costbenefit-sammenligning med virksomhedernes anslåede besparelser eller de øgede fordringer, der forventes inddrevet, og som anslås at ville beløbe sig til mellem 373 og 600 mio. euro. Hertil kommer de fortsatte hindringer i form af usikkerhed om de samlede omkostninger ved proceduren og vanskeligheder ved at finde den kompetente domstol. Dette kan have en negativ indvirkning på virksomheder, navnlig små virksomheder.

3.9 Endvidere mener EØSU fortsat, som Europa-Parlamentet også anbefaler, at der samtidig med, eller endog – og mere logisk – forud for dette forslag, bør lanceres et initiativ om gennemsigtigheden af debitorers konti. Udvalget forstår stadig ikke, hvorfor Kommissionen først og fremmest (eller udelukkende) lancerer dette forslag og ikke det andet.

3.10 Endelig udtrykker EØSU sin beklagelse ikke kun over Danmarks beslutning om i tråd med landets velkendte principerklæring ikke at tilslutte sig instrumentet, men navnlig også over, at Det Forenede Kongerige heller ikke vil tilslutte sig det. Det er jo netop denne medlemsstat, der mangler et sammenligneligt retsinstrument. Et af de vigtigste spørgsmål, der blev rejst under drøftelsen af grønbogen, var netop denne lakune i det angelsaksiske retssystem.

4. Særlige bemærkninger

4.1 Artikel 2, stk. 2, litra c)

Udelukkelsen af voldgift fra anvendelsesområdet bør klargøres nærmere for ikke at reducere den rolle, der spilles af voldgiftsretterne, som i en række medlemsstater træffer beslutninger, der udgør et fuldbyrdelsesgrundlag på lige fod med almindelige domstoles domme.

4.2 Artikel 2, stk. 3, og artikel 32

Konti kan ikke som sådan undtages fra tvangsfuldbyrdelse. Kun beløb, der stammer fra indkomst eller indtægter, kan undtages.

4.3 Artikel 4, stk. 1, og artikel 29

Da der er tale om en følsom situation, bør begreberne »konto i tredjemands navn på vegne af sagsøgte« og »konto oprettet af sagsøgte på vegne af tredjemand« defineres og forklares bedre for at undgå enhver tvivl om deres rækkevidde, som kan gå ud over tredjemands rettigheder.

4.4 Artikel 7, stk. 1, litra a)

Der er ikke overensstemmelse mellem alle sprogversioner af denne litra.

4.5 Artikel 8, stk. 2, litra f)

[O.a. Gælder ikke den danske version. Ordføreren påpeger, at der i den portugisiske version fejlagtigt henvises til artikel 17, stk. 1, litra b), i stedet for til artikel 7, stk. 1, litra b)].

4.6 Artikel 13

Under en ordning af den art, som Kommissionen søger oprettet med sit forslag, bør det ikke overlades til medlemsstaterne at fastsætte forskellige tidsfrister, da der ellers ikke ville kunne sikres ensartethed, hvilket ville føre til usikkerhed.

4.7 Artikel 20, stk. 1

I stedet for at henvise til at de berørte retter »kan samarbejde«, bør der stå, at de »bør samarbejde«.

4.8 Artikel 25, stk. 1

Udtrykket »uden unødig forsinkelse« er vagt, hvilket er farligt. Det bør erstattes af en fast minimumsfrist såsom »senest næste arbejdsdag«.

4.9 Artikel 27, stk. 3

Inden for rammerne af Kommissionens e-Justice-program bør muligheden for at anvende sikre elektroniske kommunikationsmidler udvides til at gælde alle instrumenter, herunder forbindelserne mellem domstole. Herved kan procedurerne fremskyndes.

4.10 Artikel 41

Følgende bør tilføjes i slutningen af artiklen: »undtagen i tilfælde, hvor den retspraksis, der er fastlagt af den kompetente domstol, foreskriver repræsentation ved en advokat«.

4.11 Artikel 44

Denne bestemmelse kan fortolkes forskelligt og give anledning til usikkerhed om procedurens anvendelse. Den bør udgå.

4.12 Fastlæggelse af tidsfrister

Fristerne defineres ikke ens i de forskellige artikler. Der henvises nogle gange til »kalenderdage« (artikel 21), nogle gange til »arbejdsdage« (artikel 24, stk. 3, litra c), og artikel 27) og andre gange blot til »dage« (artikel 35, stk. 4). For at give større sikkerhed bør tidsfristerne defineres ens.

4.13 Bilagene og artikel 47

Indholdet af bilagene, herunder navnlig de sprog, de skal anvendes på, og nødvendigheden af en oversættelse for at sikre, at de forstås korrekt, må vurderes og afprøves bedre på forhånd. Det samme gælder yderligere beviser og mundtlige vidneudsagn (artikel 11).

Bruxelles, den 26. april 2012 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) COM(2006) 618 final af 24.10.2006.

(2) EFT L 166 af 11.6.1998, s. 45.

(3) Jf. Forordning (EU) 1259/2010 (EUT L 343 af 29.12.2010, s. 10) (ROMA III) (skilsmisse og separation), forordning (EF) 44/2001 (EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1) (civil- og handelsretlige sager), forordning (EF) 2201/2003 (EUT L 338 af 23.12.2003, s. 1) (ægteskabssager), forslag til forordning COM(2011) 127 final af 16.3.2011 (registrerede partnerskaber) og forslag til forordning COM(2011) 126 final af 16.3.2011 (formueforholdet mellem ægtefæller); og jf. udtalelser fra EØSU: EUT C 325 af 20.12.2006, s. 65 (børns rettigheder), EUT C 325 af 20.12.2006, s. 71 (ægteskabssager), EUT C 44 af 11.2.2011, s. 148 (arv og arvebevis) og EUT C 376 af 22.12.2011, s. 87 (formueretlige retsvirkninger af registrerede partnerskaber).

(4) Jf. tidligere udtalelser fra EØSU (EUT C 10 af 15.1.2008, s. 2, og EUT C 175 af 28.7.2009, s. 73).

(5) Initiativbetænkning A-7 0147/2011 af 14.4.2011, ordfører Arlene McCarthy, Europa-Parlamentets beslutning af 10. maj 2011 (TA(2011) 0193).

(6) Som fastlagt i artikel 4, stk. 1, nr. 17, i direktiv 2004/39/EF og i bilag I, afsnit C (EUT L 145 af 30.4.2004, s. 1).