Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om offentlige indkøb /* KOM/2011/0896 endelig - 2011/0438 (COD) */





BEGRUNDELSE 1. Baggrunden for forslaget · Forslagets begrundelse og formål Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst (KOM(2010) 2020) er baseret på tre forbundne og gensidigt forstærkende prioriteter: udvikling af en økonomi baseret på viden og innovation; fremme af en ressourceeffektiv og konkurrencedygtig lavemissionsøkonomi; og fremme af en økonomi med høj beskæftigelse, der sikrer social og geografisk samhørighed. Offentlige indkøb spiller en vigtig rolle i Europa 2020-strategien som et af de markedsbaserede instrumenter, der skal anvendes til at nå disse mål ved at forbedre erhvervsklimaet og betingelserne for erhvervslivets innovationsmuligheder og ved større udbredelse af grønne offentlige indkøb ved at støtte overgangen til en ressourceeffektiv lavemissionsøkonomi. Samtidig understreger Europa 2020-strategien, at politikken for offentlige indkøb skal sikre en mere effektiv brug af offentlige midler, og at markederne for offentlige indkøb skal være åbne i hele EU. Stillet over for disse udfordringer er det nødvendigt at revidere og modernisere den gældende lovgivning om offentlige indkøb, så den bliver bedre egnet til tage hensyn til den ændrede politiske, sociale og økonomiske situation. Europa-Kommissionen medtog i sin meddelelse af 13. april 2011 om "Akten for det indre marked - Tolv løftestænger til at skabe vækst og øget tillid" blandt de tolv prioriterede nøgleaktioner til vedtagelse af EU-institutionerne før udgangen af 2012 en revideret og moderniseret lovgivningsmæssig ramme for offentlige kontrakter med det formål at gøre tildelingen af kontrakter mere fleksibel samt sikre, at offentlige kontrakter udnyttes bedre til støtte for andre politikker. Dette forslag har to supplerende mål: · Mere effektiv udnyttelse af de offentlige midler for at sikre de bedst mulige resultater af indkøb med hensyn til penge. Dette vedrører især en forenkling og fleksibilisering af de gældende regler om offentlige indkøb. Forenklede og mere effektive fremgangsmåder vil være en fordel for alle økonomiske aktører og vil lette SMV'ers og grænseoverskridende tilbudsgiveres deltagelse. · Give ordregiverne bedre mulighed for at anvende offentlige indkøb til støtte for fælles samfundsmæssige mål såsom miljøbeskyttelse, bedre ressource- og energieffektivitet, bekæmpelse af klimaændringer, fremme af innovation, beskæftigelse og social integration samt sikring af de bedst mulige betingelser for tilvejebringelse af sociale tjenester af høj kvalitet. · Generel baggrund Offentlige indkøb spiller en vigtig rolle i EU's generelle økonomiske formåen. De offentlige myndigheder bruger ca. 18 % af EU's BNP på varer, tjenester og bygge- og anlægsarbejder. Under hensyntagen til mængden af indkøb kan indgåelse af offentlige kontrakter anvendes som en virkningsfuld løftestang til at nå et indre marked, der fremmer intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Den gældende generation af direktiver om offentlige indkøb - direktiv 2004/17/EF[1] og 2004/18/EF[2] - er resultatet af en lang udviklingsproces, som startede i 1971 med vedtagelsen af direktiv 71/305/EØF. Ved at garantere gennemsigtige og ikkediskriminerende fremgangsmåder er det primære formål med disse direktiver at sikre, at økonomiske aktører i hele det indre marked i fuld udstrækning kan drage nytte af de grundlæggende rettigheder ved konkurrencen om offentlige kontrakter. En omfattende økonomisk vurdering har vist, at direktiverne om offentlige indkøb i betydelig grad har nået deres mål. De har ført til større gennemsigtighed og mere konkurrence, samtidig med at de har resulteret i målbare besparelser via lavere priser. De berørte parter har ikke desto mindre stillet krav om en gennemgang af direktiverne om offentlige indkøb med henblik på at forenkle reglerne, øge deres effektivitet og gøre dem bedre egnede til at tage hensyn til den ændrede politiske, sociale og økonomiske situation. Forenklede og mere effektive fremgangsmåder vil øge de ordregivende myndigheders fleksibilitet, være en fordel for alle økonomiske aktører og vil lette SMV'ers og grænseoverskridende tilbudsgiveres deltagelse. Forbedrede regler for offentlige indkøb vil desuden give de ordregivende myndigheder bedre mulighed for at anvende offentlige indkøb til støtte for fælles samfundsmæssige mål, såsom miljøbeskyttelse, bedre ressource- og energieffektivitet, bekæmpelse af klimaændringer, fremme af innovation og social integration samt sikring af de bedst mulige betingelser for tilvejebringelse af sociale tjenester af høj kvalitet. Disse målsætninger blev bekræftet af resultaterne af en høring af de berørte parter udført af Kommissionen i foråret 2011, hvor langt størstedelen af aktørerne støttede forslaget om at revidere direktiverne om offentlige indkøb for at tilpasse dem bedre til de nye udfordringer, som både offentlige ordregivere og økonomiske aktører står overfor. · Gældende bestemmelser på det område, forslaget vedrører Forslaget vil sammen med det foreslåede nye forsyningsvirksomhedsdirektiv erstatte direktiv 2004/17/EF og 2004/18/EF som hovedelementerne i EU's lovgivningsmæssige ramme for offentlige kontrakter. Direktivet suppleres af de øvrige elementer i denne lovgivningsmæssige ramme: · Direktiv 2009/81/EF[3] fastsætter særlige regler for indgåelse af kontrakter på forsvars- og sikkerhedsområdet · Direktiv 89/665/EØF[4] fastsætter fælles normer for nationale klageprocedurer for at sikre, at der findes hurtige og effektive klagemuligheder i alle EU's medlemsstater, hvor tilbudsgivere mener, at kontrakterne er tildelt på uhæderlig vis. · Overensstemmelse med EU's andre politikker og mål Dette initiativ gennemfører Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst (KOM(2010) 2020) og Europa 2020-flagskibsinitiativerne om en digital dagsorden for Europa (KOM(2010) 245), Innovations-EU (KOM(2010) 546), en integreret industripolitik for en globaliseret verden (KOM(2010) 614), Energi 2020 (KOM(2010) 639) samt et ressourceeffektivt Europa (KOM(2011) 21). Initiativet gennemfører også akten for det indre marked (COM(2011) 206), især den tolvte nøgleaktion "Revideret og moderniseret lovgivningsmæssig ramme for offentlige kontrakter". Det er et strategisk initiativ i Kommissionens arbejdsprogram 2011. 2. Resultater af konsekvensanalyser og Høring af interesserede parter · Høring af interesserede parter Høringsmetoder, hovedmålgrupper og respondenternes overordnede profil Kommissionen offentliggjorde den 27. januar 2011 en grønbog om modernisering af EU's politik for offentlige indkøb - Mod et mere effektivt europæisk marked for offentlige indkøb[5], der lancerede en bred offentlig høring om mulighederne for lovgivningsmæssige ændringer for at gøre tildelingen af kontrakter lettere og mere fleksibel samt sikre, at offentlige kontrakter udnyttes bedre til støtte for andre politikker. Formålet med grønbogen var at udpege en række vigtige reformområder og høre interessenternes mening om konkrete muligheder for ændringer i lovgivningen. Blandt de emner, der blev taget op, var behovet for forenkling og fleksibilisering af fremgangsmåder, strategisk udnyttelse af offentlige indkøb for at fremme andre politiske målsætninger, SMV'ers forbedrede adgang til offentlige kontrakter samt bekæmpelse af favorisering, bestikkelse og interessekonflikter. Den offentlige høring sluttede den 18. april 2011 og blev modtaget med stor interesse. Der blev i alt modtaget 623 svar, som kom fra en lang række interessegrupper, herunder centrale myndigheder i medlemsstaterne, lokale og regionale offentlige indkøbere og deres sammenslutninger, virksomheder, branchesammenslutninger, akademikere, civilsamfundsorganisationer (herunder arbejdstagerorganisationer) samt offentligheden generelt. Størstedelen af svarene kom fra Det Forenede Kongerige, Tyskland, Frankrig og i mindre omfang fra Belgien, Italien, Nederlandene, Østrig, Sverige, Spanien og Danmark. Resultaterne af høringen blev opsummeret i et referat[6] og blev fremlagt og drøftet ved en offentlig konference den 30. juni 2011[7]. Sammendrag af svarene og af, hvordan der er taget hensyn til dem Langt størstedelen af interessenterne bifaldt Kommissionens initiativ om at revidere den nuværende politik for offentlige indkøb. Blandt de forskellige emner i grønbogen lagde interessenterne især stor vægt på behovet for at forenkle fremgangsmåderne og gøre dem mere fleksible. Et klart flertal blandt alle interessentgrupper støttede eksempelvis idéen om i større udstrækning at bruge udbud med forhandling. Der var desuden kraftig støtte til foranstaltninger, der kan lette de administrative byrder i forbindelse med valget af tilbudsgiver. Der var delte meninger blandt interessenterne om den strategiske brug af offentlige indkøb til at nå Europa 2020-strategiens samfundsmæssige mål. Mange aktører, især erhvervslivet, var generelt tilbageholdende over for ideen om at bruge offentlige indkøb til støtte for andre politiske mål. Andre berørte parter, især civilsamfundsorganisationer, var meget positive over for en sådan strategisk brug og slog til lyd for vidtrækkende ændringer af selve principperne for EU's politik for offentlige indkøb. · Inddragelse og udnyttelse af ekspertise Ud over høringen om grønbogen foretog Kommissionen i 2010/2011 en omfattende evaluering af indvirkningen og effekten af EU's lovgivning om offentlige indkøb med udgangspunkt i en omfattende række beviser samt ny uafhængig forskning. Undersøgelserne vurderede primært omkostningerne ved og effekten af fremgangsmåderne ved indkøb, spørgsmål om grænseoverskridende indkøb, SMV'ers adgang til markeder for offentlige indkøb samt den strategiske anvendelse af offentlige indkøb i Europa. Resultaterne af evalueringen viste tydeligt, at direktiverne om offentlige indkøb (2004/17/EF og 2004/18/EF) har bidraget til at skabe en kultur med gennemsigtighed og resultatorienterede indkøb, der tilvejebringer besparelser og forbedrede kvalitetsmæssige og indkøbsmæssige resultater, som langt overgår offentlige indkøberes og leverandørers omkostninger ved at gøre brug af fremgangsmåderne. Evalueringen fandt desuden, at forskelle i gennemførelsen og anvendelsen af direktiverne har medført forskellige resultater i de enkelte medlemsstater. Den tid, det tager at gennemføre fremgangsmåderne, og offentlige indkøberes omkostninger varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat. · Konsekvensanalyse Konsekvensanalysen og resuméet heraf giver en oversigt over de forskellige muligheder for hver af de fem grupper af grundlæggende problemer (administrativ organisation, omfang, fremgangsmåder, strategiske indkøb og adgang til indkøbsmarkeder). På grundlag af en analyse af fordele og ulemper ved de forskellige muligheder blev der identificeret en række foretrukne løsninger med det formål at optimere synergien mellem de forskellige løsninger og dermed gøre det muligt at spare, når én type foranstaltning neutraliserer forbundne omkostninger som følge af en anden type (f.eks. eventuelle øgede krav om fremgangsmåde forårsaget af strategiske indkøbsforanstaltninger kan til dels neutraliseres ved besparelse i forbindelse med den forbedrede udformning af fremgangsmåderne ved indkøb). Disse foretrukne løsninger udgør grundlaget i nærværende forslag. Udkastet til rapporten om konsekvensanalysen blev grundigt gennemgået af Udvalget for Konsekvensanalyse, som udbad sig tilføjelser især om identificeringen af de særlige elementer i de lovgivningsrammer, der skal behandles, beskrivelsen af de løsninger, der skal drøftes, en dyberegående cost-benefit-analyse af de udvalgte overordnede foranstaltninger samt den systematiske integrering af aktørernes synspunkter, både for så vidt angår problemstilling og supplerende konsekvensanalyse. Disse henstillinger til forbedring blev indarbejdet i den endelige rapport. Udtalelsen fra Udvalget for Konsekvensanalyse (IAB) vedrørende rapporten er offentliggjort sammen med dette forslag, den endelige konsekvensanalyse og et resumé heraf. 3. Forslagets juridiske indhold · Retsgrundlaget Retsgrundlaget for dette forslag er artikel 53, stk. 1, artikel 62 og 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). · Nærhedsprincippet Nærhedsprincippet finder anvendelse, da forslaget ikke hører ind under EU's enekompetence. Målene i forslaget kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne af følgende grund: Samordningen af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb over visse tærskelværdier har vist sig at være et vigtigt redskab for virkeliggørelsen af det indre marked på området for offentlige indkøb ved at garantere økonomiske aktører faktisk og lige adgang til offentlige kontrakter i hele det indre marked. Erfaringerne med direktiv 2004/17/EF og 2004/18/EF samt med de tidligere generationer af direktiver om offentlige indkøb har vist, at europæiske fremgangsmåder ved indkøb giver gennemsigtighed og objektivitet i offentlige indkøb, som fører til betydelige besparelser og forbedrede resultater på indkøbsområdet, hvilket medlemsstaternes myndigheder og i sidste instans de europæiske skatteydere drager fordel af. Dette mål kunne ikke i tilstrækkelig grad opnås gennem foranstaltninger fra medlemsstaternes side, som uvægerligt vil føre til forskelligartede krav og mulige modstridende procedureordninger, som vil øge reglernes kompleksitet og medføre uberettigede hindringer for grænseoverskridende aktiviteter. Derfor opfylder forslaget nærhedsprincippet. · Proportionalitetsprincippet Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, fordi det ikke går længere end nødvendigt for at opfylde målsætningen om at sikre et velfungerende indre marked gennem en række europæiske samordnede fremgangsmåder ved indkøb. Forslaget er desuden baseret på en "værktøjskasse"-tilgang, som giver den enkelte medlemsstat maksimal fleksibilitet til at tilpasse fremgangsmåderne og værktøjerne til dens særlige situation. Sammenlignet med de gældende direktiver om offentlige indkøb vil forslaget i betydelig grad nedbringe den administrative byrde forbundet med gennemførelsen af fremgangsmåden både for de ordregivende myndigheder og de økonomiske aktører. Hvor der forventes nye krav (f.eks. i forbindelse med strategiske indkøb), modsvares de af fjernelsen af begrænsninger på andre områder. · Reguleringsmiddel/reguleringsform Eftersom grundlaget for forslaget er artikel 53, stk. 1, artikel 62 og 114 i TEUF, vil det, til bestemmelser, der skal finde anvendelse på både vareindkøb og indkøb af ydelser, være i strid med traktaten at anvende en forordning. Det foreslåede reguleringsmiddel er derfor et direktiv. I forbindelse med konsekvensanalyseprocessen blev ikkelovgivningsmæssige løsningsmodeller forkastet af årsager nærmere angivet i konsekvensanalysen. 4. Budgetmæssige konsekvenser Forslaget har ingen budgetmæssige konsekvenser. 5. Andre oplysninger · Ophævelse af gældende lovgivning Vedtagelse af forslaget medfører ophævelse af den gældende lovgivning (direktiv 2004/18/EF). · Fornyet gennemgang/revision/udløbsklausul Forslaget indeholder en revisionsklausul vedrørende de økonomiske virkninger af tærskelværdierne. · Overgangsforanstaltninger og skriftlige redegørelser Forslaget vedrører et område, hvor formålet med EU-lovgivningen er samordning, hvilket har væsentlig indvirkning på en lang række nationale lovområder. Uden at det berører samordningsformålet, udgør mange bestemmelser fuld harmonisering, og forslaget omfatter mange lovmæssige forpligtelser. Medlemsstaterne supplerer EU-bestemmelser med nationale yderligere bestemmelser, således at hele systemet bliver operationelt. I denne forbindelse har Kommissionen identificeret en række faktorer, som nødvendiggør redegørelser fra medlemsstaterne, både for at opnå en korrekt forståelse af gennemførelsesforanstaltningerne, og for at hele billedet af udbudsreglerne bliver rigtigt på nationalt plan: – gennemførelsesforanstaltningerne vedtages på forskellige institutionelle niveauer (nationalt/føderalt, regionalt og lokalt) – ud over de forskellige lovgivningslag fastsættes bestemmelserne i mange medlemsstater også efter den berørte sektor eller det pågældende udbuds art – administrative foranstaltninger af almen eller særlig art supplerer og overlapper af og til den primære lovgivningsramme. Kun medlemsstaterne kan forklare, hvordan de forskellige foranstaltninger gennemfører EU-direktiverne om offentlige indkøbskontrakter, og hvordan de virker på hinanden. Derfor bør dokumenter, som redegør for forbindelsen mellem de forskellige dele af dette direktiv og de tilsvarende dele af nationale gennemførelsesforanstaltninger, fremsendes sammen med gennemførelsesforanstaltningerne, særlig sammenligningstabeller, som er et operationelt værktøj til analyse af de nationale foranstaltninger. · Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde Den foreslåede retsakt er EØS-relevant og bør derfor omfatte hele EØS-området. · Nærmere beskrivelse af forslaget 1) Forenkling og fleksibilisering af fremgangsmåderne ved indkøb Det foreslåede direktiv indeholder bestemmelser for en forenkling og fleksibilisering af procedureordningen fastsat i de gældende direktiver om offentlige indkøb. Til dette formål indeholder det følgende foranstaltninger: Præcisering af anvendelsesområde: Det grundlæggende koncept i "indkøb", som også forekommer i titlen på det foreslåede direktiv, er blevet nyindført for bedre at fastlægge anvendelsesområdet for og formålet med indkøbslovgivningen og lette anvendelsen af tærskelværdierne. Definitionen af visse nøglebegreber, der fastsætter direktivets anvendelsesområde (såsom offentligretligt organ, offentlige bygge- og anlægskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter, blandede kontrakter), er blevet revideret på baggrund af Domstolens retspraksis. Forslaget tilstræber samtidigt at opretholde kontinuitet i anvendelsen af begreber og koncepter, der er udviklet i årenes løb gennem Domstolens retspraksis, og som er velkendt af embedsmændene. Det bør i den forbindelse bemærkes, at mindre afvigelser i ordlyden og fremlæggelsen kendt fra de tidligere direktiver ikke nødvendigvis betyder et ændret indhold, men kan skyldes forenklingen af teksten. Den traditionelle skelnen mellem såkaldte prioriterede og ikkeprioriterede tjenesteydelser (A- og B-tjenesteydelser) vil blive afskaffet. Resultaterne af evalueringen har vist, at det ikke længere er berettiget at begrænse den fulde anvendelse af lovgivningen om indkøb til en afgrænset gruppe af tjenesteydelser. Det blev imidlertid også klart, at den lovmæssige indkøbsordning ikke er tilpasset sociale tjenesteydelser, som behøver et særligt regelsæt (se nedenfor). Tilgangen med værktøjskassen: Medlemsstaternes systemer vil indeholde to grundlæggende fremgangsmåder, offentlige og begrænsede udbud. De kan endvidere, i henhold til visse betingelser, gøre brug af udbud med forhandling, den konkurrenceprægede dialog og/eller innovationspartnerskaber, en ny fremgangsmåde ved innovative indkøb (se nedenfor). Ordregivende myndigheder vil desuden råde over seks specifikke indkøbsteknikker og ‑værktøjer til samlet og elektronisk indkøb: rammeaftaler, dynamiske indkøbssystemer, elektroniske auktioner, elektroniske kataloger, indkøbscentraler og fælles indkøb. Sammenlignet med det nuværende direktiv er disse værktøjer blevet forbedret og præciseret med henblik på at lette elektronisk baserede offentlige indkøbsprocedurer. Lempet ordning for ordregivende myndigheder på lavere niveau: I overensstemmelse med WTO's aftale om offentlige indkøb indeholder forslaget en forenklet indkøbsordning, som gælder for alle ordregivende myndigheder på et lavere niveau end statslig forvaltning, såsom lokale og regionale myndigheder. Disse indkøbere kan anvende en vejledende forhåndsmeddelelse til at iværksætte udbud. Hvis de gør brug af denne mulighed, behøver de ikke offentliggøre en særskilt udbudsbekendtgørelse, før de iværksætter indkøbsproceduren. De kan også fastsætte visse frister mere fleksibelt efter gensidig aftale med deltagerne. Fremme af elektronisk baserede offentlige indkøbsprocedurer: Offentlige indkøberes anvendelse af elektronisk kommunikation og transaktionsbehandling kan give betydelige besparelser og forbedrede resultaterne af offentlige udbud og samtidig mindske spild og fejl. Forslaget har til formål at hjælpe medlemsstaterne med at gennemføre overgangen til elektronisk baserede offentlige indkøbsprocedurer og gøre det muligt for leverandørerne at deltage i offentlige onlineindkøbsprocedurer i hele det indre marked. Med henblik herpå indeholder det foreslåede direktiv bestemmelser om den obligatoriske fremsendelse af meddelelser i elektronisk form, den obligatoriske tilgængelighed af udbudsdokumenterne og pålægger overgangen til fuldstændig elektronisk kommunikation, især elektronisk indsendelse, for alle indkøbsprocedurer inden for en overgangsperiode på to år. Forslaget strømliner og forbedrer dynamiske indkøbssystemer og elektroniske kataloger, som er fuldt ud elektroniske værktøjer til offentlige indkøb, og som er særligt tilpassede indkøbscentralers stærkt aggregerede indkøb. Anvendelsen af elektronisk baserede offentlige indkøbsprocedurer vil også give de ordregivende myndigheder mulighed for at forhindre, opdage og afhjælpe fejl, der generelt skyldes forkert forståelse eller fortolkning af reglerne for offentlige indkøb. Modernisering af fremgangsmåderne: Forslaget fastsætter en mere fleksibel og brugervenlig tilgang til visse vigtige funktioner i fremgangsmåderne ved indkøb. Frister for deltagelse og indsendelse af tilbud er blevet afkortet, hvilket giver mulighed for hurtigere og mere strømlinede indkøb. Sondringen mellem udvælgelse af tilbudsgivere og tildeling af kontrakt, som ofte fører til fejl og misforståelser, er gjort mere fleksibel, så de ordregivende myndigheder kan bestemme den mest praktiske rækkefølge ved at undersøge tildelingskriterierne før udvælgelseskriterierne og tage hensyn til tilrettelæggelse og kvalitet af de medarbejdere, der er udpeget til at udføre kontrakten som et tildelingskriterium. Begrundelserne for udelukkelse af ansøgere og tilbudsgivere er blevet revideret og præciseret. Ordregivende myndigheder vil være berettiget til at udelukke økonomiske aktører, som har udvist betydelige eller vedvarende mangler ved udførelsen af tidligere kontrakter. Forslaget giver desuden mulighed for "selvrensning". De ordregivende myndigheder accepterer muligvis ansøgere eller tilbudsgivere trods tilstedeværelsen af en udelukkelsesgrund, hvis der er truffet passende foranstaltninger for at imødegå konsekvenserne af ulovlige handlinger og effektivt forhindre yderligere forekomster af illoyal adfærd. Ændring af kontrakterne i deres løbetid er blevet mere og mere relevant og problematisk for embedsmændene. En særlig bestemmelse om ændring af kontrakter omhandler de grundlæggende løsninger udformet på baggrund af retspraksis og giver en pragmatisk løsning til imødegåelse af uforudsete omstændigheder, der nødvendiggør en tilpasning af en offentlig kontrakt under dens løbetid. 2) Strategisk brug af offentlige indkøb til håndtering af nye udfordringer Det foreslåede direktiv er baseret på bemyndigende tilgang, som giver ordregivende myndigheder de nødvendige instrumenter til at bidrage til opnåelsen af de strategiske Europa 2020-mål ved at anvende deres købekraft til at indkøbe varer og tjenesteydelser, som fremmer innovation, respekterer miljøet og bekæmper klimaændringer og samtidig øger beskæftigelsen, forbedrer folkesundheden og de sociale forhold. Livscyklusomkostninger: Forslaget giver offentlige indkøbere mulighed for at basere beslutningen om tildeling på de livscyklusbaserede omkostninger af de varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, der skal indkøbes. Livscyklus omfatter alle stadier af varen eller arbejdet eller ydelsen af en tjeneste, fra anskaffelse af råvarer eller generering af ressourcer indtil bortskaffelse, rydning og afslutning. De omkostninger, der skal tages hensyn til, omfatter ikke kun direkte monetære udgifter, men også eksterne miljøomkostninger, hvis de kan værdisættes og verificeres. Hvis der foreligger en fælles EU-metode til beregning af livscyklusomkostninger, skal de ordregivende myndigheder gøre brug af den. Produktionsproces: De ordregivende myndigheder kan henvise til alle de faktorer, der er direkte knyttet til produktionsprocessen, i de tekniske specifikationer og i tildelingskriterierne. Dette omfatter eksempelvis anvendelse af særlige miljø- og klimavenlige metoder i produktionsprocessen for indkøbte varer, bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser eller, til en vis grad, arbejdsforholdene for personer i produktionsprocessen eller beskæftigelse af handicappede. Det udelukker på den anden side krav, der ikke er forbundet med produktionsprocessen for de varer, bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser, der er omfattet af indkøbet, f.eks. de generelle krav til virksomhedernes sociale ansvar for hele virksomheden. Mærkning: Ordregivende myndigheder kan kræve, at bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser har særlig mærkning, der certificerer miljømæssige, sociale eller andre egenskaber, forudsat at de også accepterer lignende mærkning. Dette gælder eksempelvis den europæiske eller (multi-)nationale økomærkning eller mærkning, der certificerer, at en vare ikke er fremstillet ved børnearbejde. De pågældende certificeringsordninger skal vedrøre egenskaber forbundet med kontraktens genstand og være baseret på videnskabelige oplysninger, tilvejebragt ved en åben og gennemsigtig fremgangsmåde og tilgængelige for alle interesserede parter. Sanktion af overtrædelser af obligatorisk social lovgivning, arbejdsret eller miljølovgivning: I henhold til det foreslåede direktiv kan en ordregivende myndighed udelukke økonomiske aktører fra proceduren, hvis myndigheden finder overtrædelser af forpligtelserne fastsat ved EU-lovgivning på det sociale, arbejdsretlige eller miljømæssige område eller overtrædelser af internationale arbejdsretlige bestemmelser. De ordregivende myndigheder kan endvidere afvise tilbud, hvis de har fastslået, at de er unormalt lave, som følge af overtrædelser af EU-lovgivningen på det sociale, arbejdsretlige eller miljømæssige område. Sociale tjenesteydelser: Evalueringen af indvirkningen og effektiviteten af den europæiske lovgivning om offentlige indkøb har vist, at sociale, sundhedsmæssige og uddannelsesmæssige tjenesteydelser har særlige egenskaber, som gør det uhensigtsmæssigt at anvende de normale fremgangsmåder ved tildelingen af offentlige tjenesteydelseskontrakter. Disse tjenesteydelser leveres typisk i en bestemt sammenhæng, som er vidt forskellige fra medlemsstat til medlemsstat som følge af forskellige administrative, organisatoriske og kulturelle forhold. Tjenesteydelserne har i sagens natur kun en meget begrænset grænseoverskridende dimension. Medlemsstaterne bør derfor have større frihed til at planlægge valget af leverandører. Forslaget tager hensyn hertil ved at indeholde en særlig ordning for offentlige kontrakter for disse tjenesteydelser med en højere tærskelværdi på 500 000 EUR og kun pålægge overholdelse af de grundlæggende principper om gennemsigtighed og ligebehandling. En kvantitativ analyse af værdien af kontrakterne for de relevante tjenesteydelser tildelt udenlandske økonomiske aktører har vist, at kontrakter lavere end dette beløb almindeligvis ikke er af grænseoverskridende interesse. Innovation: Forskning og innovation spiller en central rolle i Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Offentlige indkøbere bør være i stand til at købe innovative varer og tjenesteydelser, der fremmer fremtidig vækst og forbedrer effektiviteten og kvaliteten af offentlige tjenesteydelser. Forslaget indeholder til dette formål innovationspartnerskabet, en ny, særlig procedure til udvikling og efterfølgende anskaffelse af nye, innovative varer, bygge- og anlægsarbejder og tjenesteydelser, forudsat de kan leveres til de præstationsniveauer og omkostninger, der er aftalt. Forslaget forbedrer og forenkler desuden den konkurrenceprægede dialog og letter grænseoverskridende fælles indkøb, som er et vigtigt instrument ved innovative indkøb. 3) Bedre adgang for SMV'er og nystartede virksomheder Der er et enormt potentiale for jobskabelse, vækst og innovation i små og mellemstore virksomheder (SMV'er). Nem adgang til indkøbsmarkederne kan hjælpe dem med at frigøre dette potentiale og samtidig give de ordregivende myndigheder mulighed for at udvide leverandørgrundlaget med større konkurrence om offentlige kontrakter som en positiv virkning. For at gøre offentlige kontakter så tilgængelige som muligt for SMV'erne offentliggjorde Kommissionen i 2008 "Europæisk kodeks for bedste praksis for SMV's adgang til offentlige indkøbskontrakter"[8]. Forslaget bygger på dette arbejde og indeholder konkrete foranstaltninger til at fjerne hindringer for SMV'ers markedsadgang. Forenkling af oplysningskravene: Den generelle forenkling af oplysningskravene ved indkøbsprocedurerne vil være en stor fordel for SMV'erne. Forslaget fastsætter bestemmelserne for obligatorisk accept af egenerklæringer som umiddelbart bevis for udvælgelsesmæssige formål. Den faktiske tilvejebringelse af dokumenterede beviser lettes med et standarddokument, det europæiske indkøbspas, som er dokumentation for, at der ikke er grundlag for udelukkelse. Inddeling i delkontrakter: De ordregivende myndigheder vil blive opfordret til at opdele offentlige kontrakter i - homogene eller heterogene - delkontrakter for at gøre dem lettere tilgængelige for SMV'er. Hvis de ikke gør dette, skal de afgive en forklaring herom. Begrænsning af deltagelseskravene: For at undgå urimelige hindringer for SMV'ernes deltagelse indeholder det foreslåede direktiv en udtømmende liste over mulige betingelser for deltagelse i indkøbsprocedurerne og anfører udtrykkeligt, at alle sådanne betingelser skal begrænses "til, hvad der er hensigtsmæssigt for at sikre, at en kandidat eller tilbudsgiver har ... kapacitet og ... evner til at udføre den kontrakt, der skal tildeles". Omsætningskrav, som ofte er en formidabel hindring for SMV'ernes deltagelse, er udtrykkeligt begrænset til tre gange den anslåede kontraktværdi, bortset fra i behørigt begrundede tilfælde. Endeligt skal alle deltagelseskrav for grupper af økonomiske aktører - et instrument, der er særligt relevant for SMV'er - berettiges af objektive og afbalancerede årsager. Direkte betaling af underentreprenører: Medlemsstaten kan endvidere fastsætte bestemmelser, så underentreprenører kan anmode om direkte betaling fra den ordregivende myndighed for varer, bygge- og anlægsarbejder og tjenesteydelser leveret til hovedentreprenøren i forbindelse med kontraktens udførelse. På den måde kan underentreprenører, som ofte er SMV'er, effektivt beskytte deres ret til betaling. 4) Sunde procedurer De finansielle interesser og det tætte samspil mellem den offentlige og den private sektor gør offentlige indkøb til et risikoområde for usund forretningspraksis som f.eks. interessekonflikter, favorisering og korruption. Forslaget forbedrer de nuværende beskyttelsesforanstaltninger mod sådanne risici og giver yderligere beskyttelse. Interessekonflikter: Forslaget indeholder en særlig bestemmelse om interessekonflikter, der omfatter nuværende, potentielle eller opfattede interessekonflikter, som har indflydelse på medarbejderne hos den ordregivende myndighed eller hos leverandørerne, som deltager i proceduren, samt medlemmer af den ordregivende myndigheds ledelse, som kan påvirke resultatet af en indkøbsprocedure, selv om de ikke formelt er inddraget i den. Ulovlig adfærd: Forslaget indeholder en særlig bestemmelse om ansøgeres og tilbudsgiveres ulovlige adfærd, f.eks. forsøg på uretmæssig påvirkning af beslutningsprocessen eller indgåelse af aftaler med andre deltagere for at manipulere resultatet af fremgangsmåden, skal udelukkes fra proceduren. Sådanne ulovlige aktiviteter krænker de grundlæggende principper for EU's resultat og kan medføre alvorlig konkurrencefordrejning. Urimelige fordele: Markedshøringer er et nyttigt instrument for de ordregivende myndigheder til at indhente oplysninger om markedets struktur, kompetence og kapacitet og samtidig informere markedets aktører om offentlige indkøberes indkøbsprojekter og krav. Dog må indledende kontakt med markedets deltagere ikke føre til urimelige fordele og konkurrencefordrejning. Forslaget indeholder derfor en særlig bestemmelse om beskyttelsesforanstaltninger mod urimelig favorisering af deltagere, der har rådgivet den ordregivende myndighed, eller som har været inddraget i forberedelsen af proceduren. 5) Forvaltning Nationale tilsynsorganer: Evalueringen har vist, at ikke alle medlemsstater konsekvent og systematisk overvåger, at reglerne om offentlige indkøb er gennemført og velfungerende. Dette kompromitterer den effektive og ensartede anvendelse af EU's lovgivning. I henhold til forslaget skal medlemsstaterne derfor udpege en enkelt national myndighed til at have ansvaret for overvågning af, gennemførelse af og kontrol med offentlige indkøb. Kun et enkelt organ med overordnede opgaver kan sikre en oversigt over de vigtigste gennemførelsesmæssige vanskeligheder og kan stille forslag om relevant afhjælpning af mere strukturelle problemer. Dette organ vil være i stand til at give omgående tilbagemelding om, hvordan politikken fungerer, og om de potentielle svagheder i national lovgivning og i praksis og på den måde bidrage til hurtig identificering af løsninger og forbedring af indkøbsprocedurer. Videncentre: De ordregivende myndigheder har i mange tilfælde ikke intern ekspertise til at tage sig af komplekse indkøbsprojekter. Relevant og uafhængig professionel støtte fra administrative strukturer kan i betydeligt omfang forbedre indkøbsresultaterne ved at udvide offentlige indkøberes videnbasen og deres professionalisme og yde bistand til virksomheder, især SMV'er. Forslaget forpligter derfor medlemsstaterne til at sørge for støttestrukturer, der tilbyder juridisk og økonomisk rådgivning, vejledning, uddannelse og bistand ved forberedelsen og udførelsen af indkøbsprocedurerne. Strukturer eller mekanismer for støtte findes allerede på nationalt plan, selv om de er meget forskellige og dækker forskellige interesseområder for de ordregivende myndigheder. Medlemsstaterne vil derfor være i stand til at anvende disse mekanismer, bygge på deres ekspertise og fremme deres tjenesteydelser som et relevant og moderne redskab, der kan yde passende støtte for de ordregivende myndigheder og de økonomiske aktører. For at styrke bekæmpelsen af korruption og favorisering vil de ordregivende myndigheder være forpligtet til at indsende teksten til de indgåede kontrakter til tilsynsorganet, som så kan granske disse kontrakter for at se, om der er mistænkelige mønstre, og give interesserede personer adgang til disse dokumenter i det omfang, at dette ikke går ud over legitime offentlige eller private interesser. Det skal imidlertid undgås at skabe uforholdsmæssige store administrative byrder. Forpligtelsen til at indsende den fulde tekst til indgåede kontrakter, bør derfor fortsat være begrænset til kontrakter med relativ høj værdi. De foreslåede tærskelværdier vil sikre den rette balance mellem øgede administrative byrder og en større grad af gennemsigtighed: med en tærskelværdi på 1 000 000 EUR for varer og tjenesteydelser og på 10 000 000 EUR ville den forpligtelse gælde for 10-20 % af alle indkøb offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende. Det forventes ikke, at kravene om tilsynsorganer og videncentre vil påføre medlemsstaterne en yderligere finansiel byrde. Hvis der forudses omkostninger til at omorganisere eller finjustere de eksisterende mekanismer og strukturer, vil disse blive opvejet af en reduktion i sagsomkostninger (både for ordregivende myndigheder og virksomheder), omkostninger i forbindelse med forsinkelser ved tildelingen af kontrakter, som følge af ukorrekt anvendelse af reglerne om offentlige indkøb eller dårlig forberedelse af indkøbsprocedurerne samt omkostningerne i forbindelse med den kendsgerning, at rådgivning til de ordregivende myndigheder i øjeblikket sker ineffektivt og fragmenteret. Administrativt samarbejde: Forslaget indeholder også bestemmelser om effektivt samarbejde, som gør det muligt for nationale tilsynsorganer at udveksle oplysninger og bedste praksis og samarbejde gennem informationssystemet for det indre marked (IMI). 2011/0438 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om offentlige indkøb (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1, og artikel 62 og 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter[9], under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[10], under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[11], efter den almindelige lovgivningsprocedure og ud fra følgende betragtninger: (1) Indgåelse af kontrakter af eller på vegne af medlemsstaternes myndigheder skal ske i overensstemmelse med principperne i traktaten om den Europæiske Unions funktionsområde, og navnlig fri bevægelighed for varer, fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser, samt de principper, der er afledt heraf, såsom ligebehandling, ikkeforskelsbehandling, gensidig anerkendelse, proportionalitet og gennemsigtighed. For offentlige kontrakter over en bestemt værdi skal der imidlertid fastsættes bestemmelser til samordning af de nationale indkøbsprocedurer, så det sikres, at disse principper udmøntes i praksis, og offentlige indkøb åbnes for konkurrence. (2) Offentlige indkøb spiller en central rolle i Europa 2020-strategien[12] som et af de markedsbaserede instrumenter, der skal anvendes til at opnå intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, og således sikre optimal udnyttelse af de offentlige midler. I denne forbindelse skal de nuværende udbudsregler, der er vedtaget ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester[13] og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter[14] revideres og moderniseres for at øge de offentlige udgifters effektivitet, navnlig ved at fremme små og mellemstore virksomheders deltagelse i offentlige indkøb og for at gøre det muligt for indkøbere at udnytte offentlige indkøb bedre til støtte for fælles samfundsmål. Der er også behov for at præcisere grundlæggende begreber og koncepter med henblik på at sikre bedre retssikkerhed og integrere visse aspekter af EU-Domstolens tilhørende veletablerede retsspraksis. (3) De mere og mere forskelligartede former for offentlige foranstaltninger har gjort det nødvendigt at præcisere definitionen af selve indkøbsbegrebet. EU-reglerne om offentlige indkøb tager ikke sigte på at omhandle alle former for udbetaling af offentlige midler, men kun de midler, der betales som vederlag for anskaffelse af bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser. Anskaffelse skal forstås i bred forstand som opnåelse af fordelene ved de pågældende bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser, men ikke nødvendigvis med krav om overdragelse af ejendomsretten til de ordregivende myndigheder. Desuden omfatter reglerne om offentlige indkøb almindeligvis ikke den blotte finansiering af en aktivitet, som hyppigt er forbundet med forpligtelsen til at refundere de modtagne beløb, hvis de ikke anvendes til de tilsigtede formål. (4) Det har også vist sig nødvendigt at præcisere, hvad der skal forstås som et enkelt indkøb med den virkning, at den samlede værdi af alle kontrakter indgået med henblik på dette indkøb skal tages i betragtning med hensyn til dette direktivs tærskelværdier, og at indkøbet skal annonceres som en helhed, muligvis opdelt i delkontrakter. Begrebet et enkelt indkøb dækker alle de varer, bygge- og anlægsarbejder og tjenesteydelser, der er nødvendiget for at udføre et bestemt projekt, f.eks. et bygge- og anlægsprojekt eller en helhed af bygge- og anlægsarbejder, varer og/eller tjenesteydelser. Tegn på, at der findes et enkelt projekt, kan eksempelvis bestå af den ordregivende myndigheds overordnede forudgående planlægning og udformning, den kendsgerning, at de forskellige indkøbte elementer opfylder en enkelt økonomisk og teknisk funktion, eller at de på anden måde er logisk forbundne og udføres inden for en snæver tidsramme. (5) I henhold til artikel 11 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal miljøbeskyttelseskrav integreres i udformningen og gennemførelsen af Unionens politikker og aktioner, især med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling. Det præciseres i dette direktiv, hvordan de ordregivende myndigheder kan bidrage til miljøbeskyttelse og fremme af bæredygtig udvikling, samtidig med at de sikres mulighed for at opnå det bedste forhold mellem kvalitet og pris i kontrakterne. (6) Selv om de ikke nødvendigvis fører til korrupt adfærd, kan der ved nuværende, potentielle eller opfattede interessekonflikter være stor risiko for uretmæssig påvirkning af beslutninger om offentlige indkøb med konkurrencefordrejning og fare for tilbudsgivernes ligebehandling til følge. Der skal derfor fastsættes effektive mekanismer til at forebygge, identificere og afhjælpe interessekonflikter. (7) Deltagernes ulovlige adfærd i en indkøbsprocedure, f.eks. forsøg på urimelig indflydelse på beslutningstagningen eller indgåelse af aftaler med andre ansøgere for at manipulere resultatet af proceduren, kan medføre overtrædelser af grundprincipperne for EU-lovgivningen og i alvorlig konkurrencefordrejning. Økonomiske aktører skal derfor fremsende en erklæring på tro og love om, at de ikke deltager i sådanne ulovlige aktiviteter og kan udelukkes, hvis denne erklæring viser sig at være falsk. (8) Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multinationale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986 to 1994)[15], der hører under Fællesskabets kompetence, godkendte særlig WTO-aftalen om offentlige indkøb, herefter benævnt "aftalen". Formålet med aftalen er at opstille et internationalt sæt af regler om afbalancerede rettigheder og forpligtelser i forbindelse med offentlige kontrakter med henblik på at liberalisere og skabe vækst i verdenshandelen. For så vidt angår kontrakter, der er omfattet af aftalen samt af andre relevante internationale aftaler, som EU er bundet af, opfylder de ordregivende myndigheder forpligtelserne i medfør af disse aftaler ved at gøre nærværende direktiv gældende for økonomiske aktører fra tredjelande, som har undertegnet aftalerne. (9) Aftalen finder anvendelse på kontrakter over visse tærskelværdier, fastsat i aftalen og udtrykt as særlige trækningsrettigheder. Tærskelværdierne fastsat i dette direktiv skal tilpasses, så det sikres, at de svarer til værdierne i euro af aftalens tærskelværdier. Det vil også være hensigtsmæssigt at foretage en regelmæssig justering af tærskelværdierne i euro for i nødvendigt omfang at tilpasse dem, ved hjælp af en rent matematisk beregning, til eventuelle udsving i euroens værdi i forhold til de særlige trækningsrettigheder. (10) Resultaterne af evalueringen af indvirkningen og effektiviteten af den europæiske lovgivning[16] viste, at udelukkelsen af visse tjenesteydelser fra direktivets fulde anvendelse burde gennemgås. Som følge heraf er dette direktivs fulde anvendelse udvidet til en række tjenesteydelser (f.eks. hotelvirksomhed og juridiske tjenester, som begge viste en særlig høj procentdel af grænseoverskridende aktivitet). (11) Andre kategorier af tjenesteydelser har fortsat i sagens natur en begrænset grænseoverskridende dimension, især hvad der kan betegnes som personlige tjenesteydelser, såsom visse sociale, sundhedsmæssige og uddannelsesmæssige tjenesteydelser. Disse tjenester ydes i en særlig sammenhæng, som er meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat som følge af forskellige kulturelle traditioner. Der skal derfor oprettes en særlig ordning for offentlige kontrakter for disse tjenesteydelser med en højere tærskelværdi på 500 000 EUR. Personlige tjenesteydelser med værdier under denne tærskelværdi vil normalt ikke være af interesse for udbydere fra andre medlemsstater, medmindre der er konkrete tegn på det modsatte, som f.eks. ved EU-finansiering af grænseoverskridende projekter. Kontrakter for personlige tjenesteydelser over denne tærskelværdi bør være underlagt gennemsigtighed på EU-plan. Under hensyntagen til vigtigheden af den kulturelle sammenhæng og disses tjenesters følsomhed bør medlemsstaterne have vide skønsbeføjelser til at planlægge valget af leverandører på den måde, de finder mest hensigtsmæssig. Direktivets bestemmelser tager hensyn til dette krav og pålægger kun overholdelse af de grundlæggende principper om gennemsigtighed og ligebehandling og sikrer, at de ordregivende myndigheder er i stand til at anvende specifikke kvalitetskriterier ved valget af leverandører af tjenesteydelsen, såsom kriterierne fastsat i den frivillige europæiske kvalitetsramme for sociale tjenesteydelser fra EU's Udvalg for Social Beskyttelse[17]. Medlemsstaterne og/eller de offentlige myndigheder kan fortsat selv yde disse tjenester eller arrangere de sociale tjenesteydelser på en sådan måde, at det ikke omfatter indgåelse af offentlige kontrakter, eksempelvis gennem udelukkende at finansiere tjenesterne eller ved at udstede licenser eller tilladelser til alle økonomiske aktører, der opfylder de på forhånd af den ordregivende myndighed fastlagte betingelser, uden begrænsninger eller kvoter, forudsat at systemet sikrer tilstrækkelig annoncering og overholder principperne om gennemsigtighed og ikkeforskelsbehandling. (12) De offentlige kontrakter, der indgås af ordregivende myndigheder inden for sektorerne vand- og energiforsyning samt transport og posttjenesterne, og som indgår i disse aktiviteter, er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv […] af […] om indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester[18]. Kontrakter, der indgås af ordregivende myndigheder inden for rammerne af deres drift af sø- og flodtransport og kystnær transport, er omfattet af det foreliggende direktivs anvendelsesområde. (13) Dette direktiv, der er rettet til medlemsstaterne, finder ikke anvendelse på indkøb foretaget af internationale organisationer på egne vegne og for egen regning. Der er imidlertid behov for at præcisere, i hvilken udstrækning direktivet skal finde anvendelse på indkøb, der er underlagt specifikke internationale regler. (14) Der hersker betydelig retsusikkerhed med hensyn til, i hvor vid udstrækning samarbejde mellem offentlige myndigheder skal være dækket af regler om offentlige indkøb. EU-Domstolens relevante retspraksis fortolkes forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat samt endog mellem ordregivende myndigheder. Det er derfor nødvendigt at afklare, i hvilke tilfælde kontrakter indgået mellem ordregivende myndigheder ikke er underlagt anvendelsen af reglerne om offentlige indkøb. Afklaringen bør afstemmes med principperne fastlagt i Domstolens relevante retspraksis. Den kendsgerning, at begge aftaleparter selv er ordregivende myndigheder, udelukker ikke i sig selv anvendelsen af reglerne om indkøb. Anvendelsen af reglerne om offentlige indkøb bør imidlertid ikke indvirke på de offentlige myndigheders frihed til at beslutte, hvordan de vil udføre deres offentlige tjenesteydelsesopgaver. Kontrakter tildelt kontrollerede enheder eller samarbejde om fælles udførelse af de deltagende ordregivende myndigheders offentlige tjenesteydelsesopgaver bør derfor undtages fra reglerne, hvis betingelserne fastsat i dette direktiv er opfyldt. Dette direktiv har til formål at sikre, at alt undtaget samarbejde mellem offentlige organisationer ikke fører til konkurrencefordrejning i forbindelse med private økonomiske aktører. En ordregivende myndigheds deltagelse som tilbudsgiver i en procedure med henblik på tildelingen af en offentlig kontrakt må heller ikke forårsage konkurrencefordrejning. (15) Der er et stort behov for yderligere fleksibilitet og især bredere adgang til en indkøbsprocedure, der fastsætter bestemmelser om forhandlinger, som det er udtrykkeligt beskrevet i aftalen, hvor forhandling er tilladt i alle procedurer. Medmindre andet er bestemt i den berørte medlemsstats lovgivning, bør de ordregivende myndigheder kunne anvende udbud med forhandling i henhold til bestemmelserne i dette direktiv i forskellige situationer, hvor offentlige eller begrænsede udbud uden forhandling ikke med sandsynlighed vil føre til et tilfredsstillende resultat. Denne procedure bør ledsages af tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger, der sikrer overholdelse af principperne om gennemsigtighed og ligebehandling. Dette vil give de ordregivende myndigheder større frihed til at købe bygge- og anlægsarbejder, varer og tjenesteydelser, der er fuldstændigt tilpasset deres særlige behov. Det bør samtidigt øge grænseoverskridende handel, eftersom evalueringen har vist, at kontrakter indgået ved udbud efter forhandling med forudgående offentliggørelse er særligt succesfulde i forbindelse med grænseoverskridende tilbud. (16) Af samme grund bør ordregivende myndigheder frit kunne anvende den konkurrenceprægede dialog. Anvendelsen af denne fremgangsmåde er steget voldsomt - udtrykt i kontraktværdi - i løbet af de seneste år. Fremgangsmåden har vist sig at være nyttig i tilfælde, hvor de ordregivende myndigheder ikke kan fastlægge de vilkår, der kan opfylde deres behov, eller vurdere, hvad markedet kan tilbyde inden for tekniske, finansielle eller juridiske løsninger. Denne situation kan navnlig opstå i forbindelse med innovative projekter, gennemførelsen af store integrerede transportinfrastrukturprojekter, store edb-net eller projekter, der indebærer kompleks, struktureret finansiering. (17) Forskning og innovation, herunder økoinnovation og social innovation, er blandt de vigtigste drivkræfter for fremtidig vækst og er blevet sat i centrum for Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. De offentlige myndigheder opfordres til bedst muligt at gøre strategisk brug af offentlige indkøb til at fremme innovation. Indkøb af innovative varer og tjenesteydelser spiller en vigtig rolle i opnåelsen af større effektivitet og højere kvalitet i offentlige tjenesteydelser samtidig med håndteringen af store samfundsmæssige udfordringer. Det bidrager til at opnå, hvad der er økonomisk mest fordelagtigt for offentlige midler såvel som bredere økonomiske, miljømæssige og samfundsmæssige fordele med hensyn til at skabe nye ideer, omsætte dem til innovative varer og tjenesteydelser og således fremme bæredygtig økonomisk vækst. Dette direktiv skal bidrage til at lette offentlige indkøb af innovation og hjælpe medlemsstaterne opnå Innovations-EU's mål. Der skal derfor fastsættes bestemmelser for en særlig indkøbsprocedure, som giver de ordregivende myndigheder mulighed for at skabe et langsigtet innovationspartnerskab med henblik på udvikling og efterfølgende indkøb af nye, innovative varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, forudsat de kan leveres til de præstationsniveauer og omkostninger, der er aftalt. Partnerskabet skal struktureres på en sådan måde, at det kan skabe den nødvendige tiltrækningskraft fra markedet, som kan være incitament for udviklingen af en innovativ løsning uden at sætte markedet ud af kraft. (18) I betragtning af de negative konsekvenser for konkurrencen bør udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse kun anvendes under ganske særlige omstændigheder. Denne undtagelse bør begrænses til tilfælde, hvor offentliggørelse enten ikke er mulig som følge af force majeure i overensstemmelse med EU-Domstolens gældende retspraksis, eller hvor det fra begyndelsen er klart, at offentliggørelse ikke vil udløse mere konkurrence, ikke mindst fordi der objektivt kun er én økonomisk aktør, der kan udføre kontrakten. Kun situationer med objektiv eksklusivitet kan berettige anvendelsen af udbud med forhandling uden offentliggørelse, hvor situationen med eksklusivitet ikke er skabt af den ordregivende myndighed selv med henblik på den fremtidige indkøbsprocedure, og hvor der efter grundig vurdering ikke findes tilstrækkelige alternativer. (19) Elektroniske informations- og kommunikationsmidler kan i høj grad forenkle offentliggørelsen af kontrakter og øge effektiviteten og gennemsigtigheden af indkøbsprocesserne. De bør være standarden til kommunikation og udveksling af oplysninger i indkøbsprocedurerne. Anvendelse af elektroniske midler er desuden tidsbesparende. Der bør derfor indføres bestemmelser om reduktion af minimumsfristerne, når der bruges elektroniske midler, dog under forudsætning af at disse er forenelige med de særlige bestemmelser for fremsendelsesmetoder, der er fastsat på EU-plan. Desuden gør elektroniske informations- og kommunikationsmidler med egnede funktionaliteter det muligt for ordregivende myndigheder at forhindre, opdage og afhjælpe fejl, som opstår under indkøbsprocedurerne. (20) Der er ved at udvikle sig en kraftig tendens på EU-markederne for offentlige indkøb i retning af koncentration af offentlige indkøberes efterspørgsel med henblik på at opnå stordriftsfordele, herunder lavere priser og transaktionsomkostninger og at forbedre og professionalisere forvaltningen af offentlige indkøb. Dette kan opnås ved at koncentrere indkøb enten gennem antallet af berørte ordregivende myndigheder eller gennem mængde og værdi over tid. Aggregeringen og centraliseringen af indkøb bør imidlertid overvåges nøje for at undgå uforholdsmæssig stor koncentration af købekraft og hemmelige aftaler og for at opretholde gennemsigtighed og konkurrence samt små og mellemstore virksomheders muligheder for adgang til markedet. (21) Rammeaftaler er blevet anvendt i stor udstrækning og anses for at være en effektiv indkøbsteknik i hele Europa. De bør derfor bibeholdes stort set, som de er. Visse koncepter bør imidlertid præciseres, især betingelserne for ordregivende myndigheders anvendelse en rammeaftale, som de ikke selv er part i. (22) På baggrund af de indhøstede erfaringer er der også brug for at tilpasse reglerne for dynamiske indkøbssystemer, så de ordregivende myndigheder fuldt ud kan udnytte systemernes muligheder. Systemerne skal forenkles, især når de anvendes ved et begrænset udbud, således at behovet for vejledende tilbud fjernes, hvilket er blevet anført som en af de største hindringer i forbindelse med disse systemer. Alle økonomiske aktører, der indsender anmodning om at deltage, og som opfylder udvælgelseskriterierne, bør således have lov til at deltage i de indkøbsprocedurer, der foretages via det dynamiske indkøbssystem. Denne indkøbsteknik gør det muligt for de ordregivende myndigheder at råde over et særligt bredt udvalg af tilbud og således sikre optimal udnyttelse af de offentlige midler på grundlag af omfattende konkurrence. (23) Der udvikles desuden til stadighed nye elektroniske indkøbsteknikker, såsom elektroniske kataloger. De bidrager til at øge konkurrencen og forenkle offentlige indkøb, navnlig fordi de sparer både tid og penge. Der bør dog fastsættes regler, så det sikres, at anvendelsen af de nye teknikker overholder bestemmelserne i direktivet og principperne om ligebehandling, ikkeforskelsbehandling og gennemsigtighed. Især i forbindelse med fornyet konkurrence med henblik på anvendelse af en rammeaftale eller ved indførelsen af et dynamisk indkøbssystem, og hvor der ydes tilstrækkelig garanti for sikring af sporbarhed, ligebehandling og forudsigelighed, bør de ordregivende myndigheder have lov til at indhente tilbud i forbindelse med særlige indkøb på grundlag af tidligere overførte elektronisk kataloger. I overensstemmelse med kravene i reglerne om elektroniske kommunikationsmidler skal de ordregivende myndigheder undgå urimelige hindringer for økonomiske aktørers adgang til de indkøbsprocedurer, hvor tilbud skal fremlægges i form af elektroniske kataloger, og som garanterer overholdelse af de generelle principper om ikkeforskelsbehandling og ligebehandling. (24) Centraliserede indkøbsteknikker anvendes i stadig højere grad i de fleste medlemsstater. Indkøbscentraler har til opgave at forestå indkøb eller indgå offentlige kontrakter/rammeaftaler for andre ordregivende myndigheder. På grund af de store mængder, der indkøbes, vil disse teknikker bidrage til at øge konkurrencen og professionalisere de offentlige indkøb. Der bør derfor fastlægges en EU-definition af indkøbscentraler rettet mod ordregivende myndigheder uden at forhindre fortsatte mindre institutionaliserede og systematiske fælles indkøb eller fast praksis med anvendelse af tjenesteydere, der forbereder og håndterer indkøbsprocedurerne på en ordregivende myndigheds vegne og for dennes regning. Der skal også fastsættes regler, der fordeler ansvaret for overholdelsen af forpligtelserne i henhold til dette direktiv, også i tilfælde af retsmidler, mellem indkøbscentralen og de ordregivende myndigheder, der foretager indkøb fra eller gennem indkøbscentralen. Hvor sidstnævnte har eneansvaret for gennemførelsen af indkøbsprocedurerne, bør denne ligeledes alene og direkte være ansvarlig for procedurernes lovlighed. Hvis en ordregivende myndighed udfører visse dele af proceduren, f.eks. fornyet konkurrence med henblik på anvendelse af en rammeaftale eller tildelingen af individuelle kontrakter på grundlag af et dynamisk indkøbssystem, skal den fortsat være ansvarlig for de dele, den udfører. (25) Elektroniske kommunikationsmidler er særligt velegnede til at støtte centraliseret indkøbspraksis og ‑værktøj i betragtning af den mulighed, de byder på i forbindelse med genanvendelse og automatisk behandling af data og til at reducere oplysninger og transaktionsomkostninger. Anvendelsen af disse elektroniske kommunikationsmidler bør derfor i første omgang gøres obligatoriske for indkøbscentraler samtidig med, at de letter tilnærmelsen af praksis i EU. Dette skal følges af en generel forpligtelse til at anvende elektroniske kommunikationsmidler ved alle indkøbsprocedurer efter en overgangsperiode på to år. (26) Offentlige kontrakter tildelt i fællesskab af ordregivende myndigheder fra forskellige medlemsstater støder nu på særlige juridiske vanskeligheder, navnlig i forbindelse med konflikter mellem national lovgivning. Til trods for at direktiv 2004/18/EF implicit tillod grænseoverskridende fælles offentlige indkøb, har forskellige nationale retssystemer i praksis eksplicit eller implicit gjort grænseoverskridende fælles indkøb usikre eller umulige i retlig henseende. Ordregivende myndigheder fra forskellige medlemsstater kan være interesseret i at samarbejde og i fællesskab tildele offentlige kontrakter for at drage størst mulig fordel af det indre markeds muligheder med hensyn til stordriftsfordele og risiko-/resultatdeling, ikke mindst ved innovative projekter, der indbærer større risiko end med rimelighed kan accepteres af en enkelt ordregivende myndighed. Nye regler om grænseoverskridende fælles indkøb, der anfører lovvalg, bør derfor fastsættes for at lette samarbejdet mellem ordregivende myndigheder i hele det indre marked. Desuden kan ordregivende myndigheder fra forskellige medlemsstater etablere fælles retlige enheder i henhold til national ret eller EU-retten. Der bør fastsættes særlige regler for sådanne former for fælles indkøb. (27) Der er behov for, at de tekniske specifikationer, der udarbejdes af det offentlige som indkøber, sikrer, at der skabes muligheder for en konkurrencesituation ved tildeling af offentlige kontrakter. Derfor skal det være muligt at afgive tilbud, som afspejler mange forskellige tekniske løsningsmuligheder, så der opnås tilstrækkelig konkurrence. De tekniske specifikationer skal derfor udformes på en sådan måde, at kunstig indsnævring af konkurrence undgås gennem krav, der begunstiger en bestemt økonomisk aktør, ved at spejle de vigtigste egenskaber for de varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, der normalt tilbydes af den pågældende økonomiske aktør. Udarbejdelse af de tekniske specifikationer i form af funktionelle og udførelsesrelaterede krav gør det almindeligvis muligt at opnå dette mål på bedste måde og fremmer innovation. Når der henvises til en europæisk standard, eller i mangel heraf til en national standard, skal tilbud baseret på tilsvarende ordninger tages i betragtning af de ordregivende myndigheder. For at godtgøre, at der er tale om en tilsvarende ordning, kan det kræves, at tilbudsgiverne fremlægger verificeret dokumentation fra tredjepart. Anden relevant dokumentation, såsom teknisk dokumentation fra fabrikanten, bør også tillades, hvis den pågældende økonomiske aktør ikke har adgang til sådanne certifikater eller testrapporter eller ikke har mulighed for at fremskaffe dem inden for de fastsatte frister. (28) Ordregivende myndigheder, der ønsker at anskaffe bygge- eller anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser med specifikke miljømæssige, sociale eller andre egenskaber, bør kunne henvise til særlig mærkning, såsom de europæiske og (multi)nationale miljømærker eller ethvert andet mærke, forudsat at kravene til mærket er forbundet med kontraktens genstand, f.eks. beskrivelsen af varen og dets udformning, herunder emballagekrav. Det er desuden vigtigt, at disse krav udformes og vedtages på grundlag af objektivt kontrollerbare kriterier ved hjælp af en fremgangsmåde, som de berørte parter, f.eks. organer inden for det offentlige, forbrugere, producenter, forhandlere og miljøorganisationer, kan deltage i, og at mærket er til rådighed og tilgængeligt for alle interesserede parter. (29) I forbindelse med alle indkøb til brug for personer, uanset om det er offentligheden eller den ordregivende myndigheds medarbejdere, er det nødvendigt, at de ordregivende myndigheder fastsætter tekniske specifikationer under hensyntagen til kriterier vedrørende adgangsmuligheder for handicappede eller design for samtlige brugere, undtagen i behørigt begrundede tilfælde. (30) For at fremme små og mellemstore virksomheders (SMV'er) inddragelse i markederne for offentlige indkøb bør de ordregivende myndigheder tilskyndes til at opdele kontrakter i delkontrakter, og de skal være forpligtet til at afgive forklaring, hvis de ikke gør dette. Når kontrakter opdeles i delkontrakter, kan de ordregivende myndigheder, f.eks. for at opretholde konkurrence eller af hensyn til forsyningssikkerheden, begrænse antallet af delkontrakter, som en økonomisk aktør kan byde på. De kan desuden begrænse antallet af delkontrakter, der kan tildeles en enkelt tilbudsgiver. (31) Alt for strenge krav vedrørende økonomisk og finansiel kapacitet udgør ofte en urimelig hindring for SMV'ernes inddragelse i offentlige indkøb. Ordregivende myndigheder bør derfor ikke kunne kræve, at økonomiske aktører har en minimumomsætning på mere end tre gange kontraktens anslåede værdi. Højere krav kan imidlertid gøres gældende i behørigt begrundede tilfælde. Sådanne tilfælde kan omfatte øgede risici forbundet med kontraktens udførelse eller den kendsgerning, at kontraktens rettidige og korrekte udførelse er kritisk, eksempelvis fordi den udgør en nødvendig forudsætning for andre kontrakters udførelse. (32) Mange økonomiske aktører, og ikke mindst SMV'er, anser administrative byrder som følge af kravet om at fremlægge et stort antal certifikater og andre dokumenter forbundet med udelukkelses- og udvælgelseskriterierne for at være en væsentlig hindring for deres deltagelse i offentlige indkøb. Begrænsning af sådanne krav, eksempelvis gennem egenerklæringer, kan resultere i betydelig forenkling til fordel for både ordregivende myndigheder og økonomiske aktører. Den tilbudsgiver, som det er besluttet at tildele kontrakten, bør imidlertid fremlægge de relevante beviser, og de ordregivende myndigheder bør ikke indgå kontrakter med tilbudsgivere, der ikke kan gøre dette. Der kan opnås yderligere forenkling med standarddokumenter, f.eks. det europæiske indkøbspas, som bør anerkendes af alle ordregivende myndigheder og bør fremmes bredt blandt økonomiske aktører, navnlig SMV'er, for hvem de i væsentlig grad kan mindske den administrative byrde. (33) Kommissionen tilvejebringer og forvalter et elektronisk system, e-Certis, som opdateres og verificeres på frivillig basis af de nationale myndigheder. Formålet med e-Certis er at lette udvekslingen af certifikater og anden dokumentation, som ofte kræves af ordregivende myndigheder. De hidtil indhøstede erfaringer viser, at frivillig opdatering og verificering er utilstrækkelig til at sikre, at e-Certis fuldt ud kan opfylde potentialet med at forenkle og lette udvekslingen af dokumenter til fordel for især små og mellemstore virksomheder. Vedligeholdelse bør derfor gøres obligatorisk som et første trin; anvendelse af e-Certis vil blive gjort obligatorisk på et senere tidspunkt. (34) Offentlige kontrakter bør ikke tildeles økonomiske aktører, der har deltaget i en kriminel organisation, eller som er kendt skyldige i korruption eller svig til skade for EU's finansielle interesser eller hvidvaskning af penge. Manglende betaling af skatter eller bidrag til sociale sikringsordninger bør ligeledes pålægges sanktioner i form af obligatorisk udelukkelse på EU-plan. Ordregivende myndigheder bør endvidere have mulighed for at udelukke ansøgere eller tilbudsgivere som følge af overtrædelser af miljømæssige eller sociale forpligtelser, herunder regler om adgang for handicappede eller andre former for alvorlige fejl i forbindelse med udøvelsen af vedkommendes erhverv, såsom overtrædelser af konkurrenceregler eller regler for intellektuel ejendomsret. (35) Der bør imidlertid tages hensyn til muligheden, for at økonomiske aktører kan iværksætte overensstemmelsesforanstaltninger med henblik på at afhjælpe konsekvenserne af eventuelle strafbare handlinger eller fejl og effektivt forebygge yderligere forekomster af den illoyale adfærd. Dette kan især omfatte personalemæssige og organisatoriske foranstaltninger, f.eks. afbrydelse af alle forbindelser med personer eller organisationer involveret i den illoyale adfærd, relevant reorganisering af medarbejdere, gennemførelse af rapporterings- og kontrolsystemer, oprettelse af en intern revisionstruktur til at overvåge overholdelse samt vedtagelsen af interne regler for ansvar og kompensation. Hvor sådanne foranstaltninger yder tilstrækkelig garanti, bør den pågældende økonomiske aktør ikke længere udelukkes på dette grundlag. Økonomiske aktører bør have mulighed for at anmode om, at de ordregivende myndigheder gennemgår de trufne overensstemmelsesforanstaltninger med henblik på mulig adgang til indkøbsproceduren. (36) De ordregivende myndigheder kan kræve, at miljøstyringsforanstaltninger eller ‑systemer anvendes under udførelsen af en offentlig kontrakt. Miljøstyringssystemerne kan, uanset om de er registreret i overensstemmelse med EU's instrumenter, f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1221/2009 af 25. november 2009 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS)[19], vise, om den økonomiske aktør har teknisk formåen til at udføre kontrakten. En beskrivelse af de foranstaltninger, som er gennemført af den økonomiske aktør for at sikre samme miljøbeskyttelsesniveau, bør accepteres som alternativ dokumentation i stedet for de registrerede miljøstyringssystemer, hvor den pågældende økonomiske aktør ikke har adgang til sådanne registrerede miljøstyringssystemer eller ikke har mulighed for at opnå dem inden for de relevante frister. (37) Kontrakter bør tildeles på grundlag af objektive kriterier, som sikrer overholdelse af principperne om gennemsigtighed, ikkeforskelsbehandling og ligebehandling. Disse kriterier bør garantere, at tilbud vurderes under forhold med effektiv konkurrence, også hvor ordregivende myndigheder kræver bygge- og anlægsarbejder, varer og tjenesteydelser af høj kvalitet, som matcher deres behov optimalt, f.eks. hvor de valgte tildelingskriterier omfatter faktorer, der er direkte knyttet til produktionsprocessen. Som følge heraf bør de ordregivende myndigheder kunne vedtage enten "det økonomisk mest fordelagtige tilbud" eller "den laveste omkostning" som tildelingskriterier under hensyntagen til, at det i sidstnævnte tilfælde står dem frit for at fastsætte tilstrækkelige kvalitetsstandarder ved hjælp af tekniske specifikationer eller vilkår for udførelse af kontrakten. (38) Når de ordregivende myndigheder vælger at tildele kontrakten til den, der har givet det økonomisk mest fordelagtige tilbud, skal de bestemme tildelingskriterierne på grundlag af hvilke, de vurderer tilbuddene for at fastslå, hvilket der indebærer det bedste forhold mellem kvalitet og pris. Disse kriterier fastsættes ud fra kontraktgenstanden, idet de skal gøre det muligt at vurdere de enkelte tilbuds resultatniveau i forhold til kontraktgenstanden som defineret i de tekniske specifikationer og at måle forholdet mellem kvalitet og pris for hvert tilbud. Desuden bør de valgte tildelingskriterier ikke give den ordregivende myndighed ubegrænset valgfrihed, og de bør sikre muligheden for effektiv konkurrence og skal være ledsaget af krav, der muliggør effektiv kontrol af tilbudsgivernes oplysninger. (39) Det er yderst vigtigt at udnytte potentialet for offentlige indkøb fuldt ud for at opnå målene for Europa 2020-strategien for bæredygtig vækst. I betragtning af de betydelige forskelle mellem de enkelte sektorer og markeder vil det imidlertid ikke være hensigtsmæssigt at fastsætte generelle obligatoriske krav for miljømæssige, sociale og innovative indkøb. EU-lovgiverne har allerede fastsat obligatoriske indkøbskrav med henblik på at opnå specifikke mål på områderne for køretøjer til vejtransport (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/33/EF af 23. april 2009 om fremme af renere og mere energieffektive køretøjer til vejtransport[20]) og for kontorudstyr (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 106/2008 af 15. januar 2008 om et fællesskabsprogram for energieffektivitetsmærkning af kontorudstyr[21]). Desuden er der sket betydelige fremskridt med hensyn til fastlæggelsen af fælles metoder til bestemmelse af livscyklusomkostninger. Det forekommer derfor relevant at fortsætte ad denne vej og overlade det til sektorspecifik lovgivning at fastsætte obligatoriske målsætninger og mål som funktion af de særlige politikker og forhold i den pågældende sektor, og at fremme udviklingen og anvendelsen af europæiske indfaldsvinkler til livscyklusomkostninger som en yderligere understøtning for anvendelse af offentlige indkøb til støtte for bæredygtig udvikling.. (40) Disse sektorspecifikke foranstaltninger skal suppleres af en tilpasning af direktiverne om offentlige indkøb, som sætter de ordregivende myndigheder i stand til at realisere målene i Europa 2020-strategien i deres indkøbsstrategier. Det bør således gøres klart, at de ordregivende myndigheder kan beslutte sig for det mest økonomisk fordelagtige tilbud og den laveste omkostning ved hjælp af en tilgang med livscyklusomkostninger, forudsat at den anvendte metode er fastlagt på en obbjektiv og ikke-diskriminerende måde og er tilgængelig for alle interesserede parter. Begrebet livscyklusomkostninger omfatter alle omkostninger i løbet af livscyklussen for bygge- og anlægsarbejderne, varerne eller tjenesteydelserne, både de interne omkostninger (f.eks. omkostninger i forbindelse med udvikling, fremstilling, anvendelse, vedligeholdelse samt bortskaffelse) og de eksterne omkostninger, for så vidt de kan værdisættes og overvåges. Der bør udarbejdes fælles metoder på EU-plan for beregningen af livscyklusomkostninger for specifikke kategorier af varer eller tjenesteydelser. Når en sådan metode er udarbejdet, bør brugen heraf gøres obligatorisk. (41) De ordregivende myndigheder bør endvidere i de tekniske specifikationer og i tildelingskriterierne have lov til at henvise til en særlig fremstillingsproces, en særlig udførelse af tjenesteydelser eller en særlig proces for ethvert andet trin i livscyklussen for en vare eller en tjenesteydelse, forudsat at de har tilknytning til den offentlige kontrakts genstand. For bedre at integrere sociale hensyn i offentlige indkøb bør indkøbere også have lov til i tildelingskriterierne for det økonomisk mest fordelagtige tilbud at inkludere karakteristika vedrørende arbejdsforholdene for de personer, der deltager direkte i den pågældende produktions- eller leveringsproces. Disse karakteristika må kun vedrøre helbredsbeskyttelsen af de personer, som deltager direkte i den pågældende produktion, eller fremme af integrationen af ugunstigt stillede personer eller medlemmer af sårbare grupper i det personale, der udpeges til at gennemføre kontrakten, herunder adgangsmuligheder for handicappede. Alle kriterier, der omfatter sådanne kriterier bør under alle omstændigheder begrænses til de karakteristika, der har umiddelbar betydning for personalet i arbejdsmiljøet. De bør anvendes i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser[22] og på en måde, der hverken direkte eller indirekte diskriminerer økonomiske operatører fra andre medlemsstater eller tredjelande, der er parter i denne aftale eller i frihandelsaftaler, som EU er part i. I forbindelse med kontrakter om tjenesteydelser og kontrakter, der omfatter projektering af bygge- og anlægsarbejder, bør de ordregivende myndigheder desuden kunne anvende organiseringen af de medarbejdere, der er udpeget til at udføre den pågældende kontrakt, og deres kvalifikationer og erfaringer som et tildelingskriterium, da dette kan have indflydelse på kvaliteten af kontraktens udførelse og følgelig på tilbuddets økonomiske værdi. (42) Tilbud, der er unormalt lave i forhold til anlægs- og byggearbejderne, varerne eller tjenesteydelserne, kan være baseret på teknisk, økonomisk eller retligt uforsvarlige antagelser eller praksis. For at forhindre eventuelle ulemper under kontraktens udførelse bør de ordregivende myndigheder bede om en forklaring på den opkrævede betaling, hvis et tilbud i betydelig grad underbyder andre tilbudsgiveres pris. Hvis tilbudsgiveren ikke kan give en tilstrækkelig begrundelse, kan den ordregivende myndighed afvise tilbuddet. Afvisning bør være obligatorisk i tilfælde, hvor den ordregivende myndighed har konstateret, at den unormalt lave pris skyldes manglende overholdelse af obligatorisk EU-lovgivning på det sociale, arbejdsretlige eller miljømæssige område eller overtrædelser af internationale arbejdsretlige bestemmelser. (43) Vilkårene for udførelse af en kontrakt er i overensstemmelse med dette direktiv, hvis de hverken direkte eller indirekte er diskriminerende, hvis de er forbundet med kontraktens genstand, og hvis de er anført i udbudsbekendtgørelsen, den vejledende forhåndsmeddelelse til at iværksætte udbud eller udbudsdokumenterne. Vilkårene kan bl.a. have til formål at fremme efteruddannelse på arbejdspladsen, skaffe beskæftigelse til personer med særlige integrationsproblemer, bekæmpe arbejdsløshed, beskytte miljøet eller dyrevelfærd. Som eksempler kan bl.a. nævnes krav om - ved udførelsen af kontrakten - at ansætte langtidsledige eller iværksætte uddannelsesinitiativer for ledige eller for unge, at overholde substansen i de grundlæggende ILO-konventioner, selv hvis sådanne konventioner ikke er gennemført i national ret, og at ansætte flere handicappede, end den nationale lovgivning kræver. (44) De love, administrative bestemmelser og kollektive overenskomster, der gælder i de enkelte medlemsstater eller i EU, for så vidt angår arbejdsforhold og sikkerhed på arbejdspladsen, finder anvendelse ved udførelsen af en offentlig kontrakt, hvis sådanne bestemmelser og deres anvendelse er i overensstemmelse med EU-lovgivningen. I tilfælde af grænseoverskridelse, hvor en medlemsstats arbejdstagere leverer tjenesteydelser i en anden medlemsstat for at udføre en offentlig kontrakt, indeholder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser[23] de mindstekrav, der skal opfyldes i værtslandet over for de udstationerede arbejdstagere. Hvis den nationale lovgivning indeholder bestemmelser herom, kan tilsidesættelse af sådanne forpligtelser betragtes som en alvorlig fejl fra den økonomiske aktørs side, og som kan medføre, at denne økonomiske aktør udelukkes fra udbudsproceduren. (45) Det er nødvendigt at præcisere vilkårene, hvorunder ændringer af en kontrakt, der stadig er i kraft, kræver en ny indkøbsprocedure under hensyntagen til EU-Domstolens relevante retspraksis. En ny indkøbsprocedure er nødvendig, hvis der foretages væsentlige ændringer i den oprindelige kontrakt, især med hensyn til anvendelsesområdet og indholdet i parternes gensidige rettigheder og pligter, herunder fordelingen af intellektuelle ejendomsrettigheder. Sådanne ændringer viser parternes vilje til at genforhandle vigtige betingelser eller vilkår i den pågældende kontrakt. Dette er især tilfældet, hvis de ændrede vilkår ville have haft indvirkning på resultatet af proceduren, hvis de havde været del af den oprindelige procedure. (46) De ordregivende myndigheder kan komme ud for eksterne omstændigheder, som de ikke kunne forudse ved tildelingen af kontrakten. I dette tilfælde er det nødvendigt med en vis grad af fleksibilitet, så kontrakten kan tilpasses disse omstændigheder uden en ny indkøbsprocedure. Begrebet uforudsigelige omstændigheder henviser til omstændigheder, der ikke kunne forudsiges trods rimeligt omhyggelige forberedelser ved den ordregivende myndigheds oprindelige tildeling under hensyntagen til de tilgængelige midler, det specifikke projekts art og kendetegn, god praksis på det pågældende område og nødvendigheden af at sikre et relevant forhold mellem de ressourcer, der anvendes til at forberede tildelingen, og dens forudsigelige værdi. Dette er imidlertid ikke tilfældet, hvis en ændring medfører, at arten af det samlede indkøb forandres, f.eks. ved at erstatte bygge- og anlægsarbejderne, varerne eller tjenesteydelserne, der skal indkøbes, med noget andet eller ved grundlæggende at ændre indkøbstypen, da der i en sådan situation må forudsættes en hypotetisk påvirkning af resultatet. (47) I overensstemmelse med principperne om ligebehandling og gennemsigtighed må den valgte tilbudsgiver ikke erstattes af en anden økonomisk aktør uden genåbning af udbuddet. Den valgte tilbudsgiver, der udfører kontrakten, kan imidlertid foretage visse strukturelle ændringer under kontraktens udførelse, såsom rent interne reorganiseringer, fusioner og erhvervelser eller insolvens. Disse strukturelle ændringer bør ikke automatisk nødvendiggøre nye indkøbsprocedurer for alle offentlige kontrakter, der udføres af den pågældende virksomhed. (48) De ordregivende myndigheder bør i de enkelte kontrakter selv have mulighed for at fastsætte bestemmelser om ændringer af en kontrakt med revisionsbestemmelser, men sådanne bestemmelser må ikke give dem ubegrænset spillerum. Dette direktiv bør derfor fastsætte, i hvilken udstrækning der kan fastlægges bestemmelser om ændringer i den oprindelige kontrakt. (49) Evalueringen har vist, at medlemsstaterne ikke konsekvent og systematisk overvåger, at reglerne om offentlige indkøb er gennemført og velfungerende. Dette har en negativ indvirkning på den korrekte gennemførelse af disse direktivers bestemmelser, hvilket er en væsentlig årsag til omkostninger og usikkerhed. Flere medlemsstater har udnævnt et nationalt central organ til at tage sig af offentlige indkøb, men de opgaver, disse organer er betroet, varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. Klarere, mere konsekvente og autoritative overvågnings- og kontrolmekanismer vil øge kendskabet til indkøbsreglernes funktion, forbedre retssikkerheden for virksomheder og ordregivende myndigheder samt bidrage til at skabe ensartede vilkår. Disse mekanismer kan anvendes til at opdage og hurtigt løse problemer, især for så vidt angår projekter samfinansieret af EU, og til identificeringen af strukturelle mangler. Der er især et stort behov for at samordne disse mekanismer for at sikre konsekvent anvendelse, kontrol og overvågning af politikken for offentlige indkøb samt systematisk vurdering af resultaterne af indkøbspolitikken i hele EU. (50) Medlemsstaterne bør udpege en enkelt national myndighed til at have ansvaret for overvågning af, gennemførelse af og kontrol med offentlige indkøb. Dette centrale organ skal have oplysninger på første hånd og rettidigt, især med hensyn til forskellige problemer, der påvirker gennemførelsen af lovgivningen om offentlige indkøb. Organet skal kunne give omgående tilbagemelding om, hvordan politikken fungerer, og om de potentielle svagheder i national lovgivning og i praksis samt bidrage til hurtig identificering af løsningerne. Med henblik på effektivt at bekæmpe korruption of svig, bør dette centrale organ og offentligheden også have mulighed for at kontrollere ordlyden i de indgåede kontrakter. Kontrakter for store beløb bør derfor fremsendes til tilsynsorganet, og interesserede personer bør have adgang til dokumenterne, hvis dette ikke går ud over legitime offentlige eller private interesser. (51) Ikke alle ordregivende myndigheder har intern ekspertise til at håndtere økonomisk eller teknisk komplicerede kontrakter. Derfor vil relevant professionel støtte være et effektivt supplement til overvågnings- og kontrolaktiviteterne. Denne målsætning kan på den ene side opfyldes med anvendelsen af instrumenter til udveksling af viden (videncentre), der tilbyder teknisk bistand til ordregivende myndigheder. På den anden side kan virksomheder, ikke mindst SMV'er, drage nytte af administrativ bistand, især ved deltagelse i grænseoverskridende indkøbsprocedurer. (52) Overvågnings-, tilsyns- og støttestrukturer og ‑mekanismer findes allerede på nationalt plan og kan naturligvis anvendes til at sikre overvågningen, gennemførelsen og kontrollen med offentlige indkøb og til at give den nødvendige støtte til ordregivende myndigheder og økonomiske aktører. (53) Effektivt samarbejde er nødvendigt for at sikre konsekvent rådgivning og praksis inden for de enkelte medlemsstater og i hele EU. Organer udpeget til overvågning, gennemførelse, kontrol og teknisk bistand bør kunne udveksle oplysninger og samarbejde. På samme måde bør den nationale myndighed udpeget af hver medlemsstat fungere som den foretrukne kontakt med Kommissionens tjenestegrene i forbindelse med indsamling af data, udveksling af oplysninger og overvågning af gennemførelsen af EU's lovgivning om offentlige indkøb. (54) Med henblik på tilpasning til den hurtige tekniske, økonomiske og lovgivningsmæssige udvikling bør Kommissionen i henhold til artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde have beføjelse til at vedtage retsakter om en række ikkevæsentlige bestemmelser i dette direktiv. Som følge af kravet om at overholde internationale aftaler bør Kommissionen reelt have bemyndigelse til at ændre de tekniske fremgangsmåder for beregningsmetoderne vedrørende tærskelværdier samt regelmæssigt revidere selve tærskelværdierne og tilpasse bilag V og XI. Fortegnelserne over statslige myndigheder kan variere som følge af administrative ændringer på nationalt plan. Disse meddeles Kommissionen, som bør have bemyndigelse til at tilpasse bilag I. Der kan forekomme lovgivningsmæssige ændringer af henvisninger til CPV-nomenklaturen på EU-plan, og det er nødvendigt at afspejle disse ændringer i dette direktivs tekst. De tekniske beskrivelser af og kendetegn for anordningerne til elektronisk modtagelse bør ajourføres med den teknologiske udvikling og de administrative krav. Det er også nødvendigt at bemyndige Kommissionen til at gøre tekniske standarder for elektronisk kommunikation obligatorisk for at sikre interoperabiliteten af tekniske formater, processer og kommunikation ved de indkøbsprocedurer, der udføres ved hjælp af elektroniske kommunikationsmidler, under hensyntagen til den teknologiske udvikling og de administrative krav. Desuden skal indholdet i det europæiske indkøbspas afspejle de administrative krav og lovgivningsmæssige ændringer på både nationalt plan og EU-plan. Fortegnelsen over EU's retsakter, der fastsætter fælles metoder til beregning af livscyklusomkostninger bør hurtigt tilpasses, så de foranstaltninger, der er vedtaget på sektorbasis, indarbejdes. For at opfylde disse krav bør Kommissionen bemyndiges til at ajourføre fortegnelsen over retsakter, herunder metoderne til beregning af livscyklusomkostninger. (55) Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. (56) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv, hvad angår udarbejdelsen af standardformularerne til offentliggørelse af bekendtgørelser; standardformularen til det europæiske indkøbspas og den fælles skabelon, som skal anvendes af tilsynsorganerne til udarbejdelse af rapporten om gennemførelse og statistik, tillægges Kommissionen gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser[24]. Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelsen af de gennemførelsesretsakter, som ikke har nogen indvirkning, hverken fra et finansielt synspunkt eller ud fra arten og omfanget af de forpligtelser, der følger af dette direktiv. Disse retsakter er derimod kendetegnet ved udelukkende at have administrative formål og tjener til at lette anvendelsen af bestemmelserne i dette direktiv. (57) Målet for dette direktiv, nemlig samordningen af de nødvendige administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser i medlemsstaterne for visse procedurer for offentlige indkøb kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på EU-plan; EU kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, der er fastsat i artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. (58) Direktiv 2004/18/EF bør derfor ophæves. (59) Medlemsstaterne har i henhold til den fælles politiske erklæring fra medlemsstaterne og Kommissionen om skriftlige redegørelser af [dato] forpligtet sig til at vedføje et eller flere dokumenter, som beskriver forbindelsen mellem elementerne i et direktiv og de tilsvarende dele af de nationale gennemførelsesinstrumenter, til meddelelsen om deres gennemførelsesforanstaltninger. Med hensyn til dette direktiv betragter lovgiveren fremsendelsen af disse dokumenter som berettiget. UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: AFSNIT I: ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER OG GENERELLE PRINCIPPER KAPITEL I: Anvendelsesområde og definitioner AFDELING 1: Genstand og definitioner Artikel 1: Genstand og anvendelsesområde Artikel 2: Definitioner Artikel 3: Blandede indkøbskontrakter AFDELING 2: Tærskelværdier Artikel 4: Tærskelværdier Artikel 5: Metoder til beregning af den anslåede kontraktværdi Artikel 6: Revision af tærskelværdier AFDELING 3: Undtagelser Artikel 7: Kontrakter inden for sektorerne vandforsyning, energiforsyning, transport og posttjenester Artikel 8: Særlige undtagelser på telekommunikationsområdet Artikel 9: Kontrakter indgået og projektkonkurrencer afholdt i henhold til internationale regler Artikel 10: Særlige undtagelser for tjenesteydelseskontrakter Artikel 11: Relationer mellem offentlige myndigheder AFDELING 4: SÆRLIGE SITUATIONER Artikel 12: Kontrakter, hvortil de ordregivende myndigheder yder tilskud Artikel 13: Forskning og udvikling Artikel 14: Forsvar og sikkerhed KAPITEL II: Generelle regler Artikel 15: Principper om offentlige udbud Artikel 16: Økonomiske aktører Artikel 17: Reserverede kontrakter Artikel 18: Fortrolighed Artikel 19: Regler for kommunikation Artikel 20: Nomenklaturer Artikel 21: Interessekonflikter Artikel 22: Ulovlig adfærd AFSNIT II: REGLER OM OFFENTLIGE KONTRAKTER KAPITEL I: Procedurer Artikel 23: Betingelser vedrørende aftalen om offentlige indkøb (GPA) og andre internationale aftaler Artikel 24: Valg af procedurer Artikel 25: Offentligt udbud Artikel 26: Begrænset udbud Artikel 27: Udbud med forhandling Artikel 28: Konkurrencepræget dialog Artikel 29: Innovationspartnerskab Artikel 30: Anvendelse af proceduren med forhandling uden offentliggørelse KAPITEL II: Teknikker og hjælpemidler i forbindelse med elektroniske og samlede indkøb Artikel 31: Rammeaftaler Artikel 32: Dynamiske indkøbssystemer Artikel 33: Elektroniske auktioner Artikel 34: Elektroniske kataloger Artikel 35: Centraliserede indkøbsprocedurer og indkøbscentraler Artikel 36: Hjælpeaktiviteter i forbindelse med indkøb Artikel 37: Lejlighedsvise fællesindkøb Artikel 38: Fællesindkøb mellem ordregivende myndigheder fra forskellige medlemsstater KAPITEL III: Procedureforløb AFDELING 1: FORBEREDELSE Artikel 39: Indledende markedshøringer Artikel 40: Tekniske specifikationer Artikel 41: Mærker Artikel 42: Testrapporter, certificering og andre bevismidler Artikel 43: Alternative tilbud Artikel 44: Opdeling af kontrakter i delkontrakter Artikel 45: Fastsættelse af tidsfrister AFDELING 2: OFFENTLIGGØRELSE OG GENNEMSIGTIGHED Artikel 46: Forhåndsmeddelelser Artikel 47: Udbudsbekendtgørelser Artikel 48: Bekendtgørelser om indgåede kontrakter Artikel 49: Udarbejdelse og offentliggørelse af bekendtgørelser Artikel 50: Offentliggørelse på nationalt plan Artikel 51: Elektronisk adgang til udbudsdokumenter Artikel 52: Opfordringer til at afgive tilbud eller deltage i dialogen, opfordringer til at bekræfte interessetilkendegivelsen Artikel 53: Meddelelse til ansøgere og tilbudsgivere AFDELING 3: UDVÆLGELSE AF DELTAGERE OG TILDELING AF KONTRAKTER Artikel 54: Generelle principper Underafdeling 1: Kriterier for kvalitativ udvælgelse Artikel 55: Udelukkelsesgrunde Artikel 56: Udvælgelseskriterier Artikel 57: Egne oplysninger og andre dokumentationsformer Artikel 58: Online certifikatbase (e-Certis) Artikel 59: Europæisk udbudspas Artikel 60: Certifikater Artikel 61: Kvalitetssikringsstandarder og miljøledelsesstandarder Artikel 62: Påberåbelse af andre enheders kapacitet Artikel 63: Officielle lister over godkendte økonomiske aktører og certificering, der foretages af offentligretlige eller privatretlige organer Underafdeling 2: Begrænsning af antallet af ansøgere, tilbud og løsninger Artikel 64: Begrænsning af antallet af i øvrigt kvalificerede ansøgere, som opfordres til at deltage Artikel 65: Begrænsning af antallet af tilbudsgivere og løsninger Underafdeling 3: Kontrakttildeling Artikel 66: Kriterier for tildeling af kontrakter Artikel 67: Livscyklus og beregning af livscyklusomkostninger Artikel 68: Hindringer for tildeling Artikel 69: Unormalt lave tilbud KAPITEL IV: Kontraktudførelse Artikel 70: Betingelser vedrørende kontraktens udførelse Artikel 71: Underleverancer Artikel 72: Ændring af kontrakter i deres gyldighedsperiode Artikel 73: Opsigelse af kontrakter AFSNIT III: Særlige ordninger for indgåelse af kontrakter KAPITEL I: Sociale tjenesteydelser og andre specifikke tjenesteydelser Artikel 74: Tildeling af kontrakter vedrørende sociale tjenesteydelser og andre specifikke tjenesteydelser Artikel 75: Offentliggørelse af udbudsbekendtgørelser Artikel 76: Principper for indgåelse af kontrakter Kapitel II: Regler for projektkonkurrencer om tjenesteydelser Artikel 77: Almindelige bestemmelser Artikel 78: Anvendelsesområde Artikel 79: Bekendtgørelser Artikel 80: Regler for afholdelse af en projektkonkurrence og udvælgelse af deltagere Artikel 81: Bedømmelseskomitéens sammensætning Artikel 82: Bedømmelseskomitéens afgørelser AFSNIT IV: FORVALTNING Artikel 83: Retshåndhævelse Artikel 84: Offentligt tilsyn Artikel 85: Individuelle rapporter om udbudsprocedurer for kontrakter Artikel 86: National rapportering Artikel 87: Bistand til ordregivende myndigheder og virksomheder Artikel 88: Administrativt samarbejde AFSNIT V: UDDELEGEREDE BEFØJELSER, GENNEMFØRELSESBEFØJELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER Artikel 89: Uddelegering af beføjelser Artikel 90: Hasteprocedure Artikel 91: Udvalgsprocedure Artikel 92: Gennemførelse Artikel 93: Ophævelse Artikel 94: Evaluering Artikel 95: Ikrafttræden Artikel 96: Adressater BILAG BILAG I STATSLIGE MYNDIGHEDER BILAG II LISTE OVER DE I ARTIKEL 2, STK. 7, LITRA a), OMHANDLEDE AKTIVITETER BILAG III LISTE OVER DE I ARTIKEL 4, LITRA b), OMHANDLEDE VARER VEDRØRENDE INDKØB FORETAGET AF DE ORDREGIVENDE MYNDIGHEDER INDEN FOR FORSVARSOMRÅDET BILAG IV KRAV TIL ANORDNINGER TIL ELEKTRONISK MODTAGELSE AF TILBUD/ANSØGNINGER OM DELTAGELSE ELLER AF PLANER OG PROJEKTER I FORBINDELSE MED KONKURRENCER BILAG V LISTE OVER INTERNATIONALE AFTALER, DER ER NÆVNT I ARTIKEL 23 BILAG VI OPLYSNINGER, DER SKAL ANGIVES I UDBUDSBEKENDTGØRELSER BILAG VII OPLYSNINGER, DER SKAL ANGIVES I UDBUDSBETINGELSERNE VED ELEKTRONISKE AUKTIONER (ARTIKEL 33, STK. 4) BILAG VIII DEFINITION AF VISSE TEKNISKE SPECIFIKATIONER BILAG IX KARAKTERISTIKA VEDRØRENDE OFFENTLIGGØRELSE BILAG X Indhold i opfordringer til at afgive tilbud, deltage i dialogen eller bekræfte interessetilkendegivelsen i henhold til artikel 52 BILAG XI LISTE OVER INTERNATIONALE SOCIAL- OG MILJØKONVENTIONER SOM OMHANDLET I ARTIKEL 54, STK. 2, 55, STK. 3, LITRA a) OG 69, STK. 4 BILAG XII REGISTRE BILAG XIII INDHOLD I DET EUROPÆISKE INDKØBSPAS BILAG XIV DOKUMENTATION FOR UDVÆLGELSESKRITERIER BILAG XV FORTEGNELSE OVER EU-LOVGIVNING OMHANDLET I ARTIKEL 67, STK. 4 BILAG XVI TJENESTEYDELSER OMHANDLET I ARTIKEL 74 BILAG XVII SAMMENLIGNINGSTABEL AFSNIT I ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER OG GENERELLE PRINCIPPER KAPITEL I Anvendelsesområde og definitioner Afdeling 1 Genstand og definitioner Artikel 1 Genstand og anvendelsesområde 1. I dette direktiv fastsættes reglerne for ordregivende myndigheders indkøbsprocedurer med hensyn til offentlige kontrakter samt projektkonkurrencer, hvis værdi anslås ikke at være mindre end tærskelværdierne fastsat i artikel 4. 2. Indkøb i henhold til dette direktiv er en eller flere ordregivende myndigheders køb og anden form for anskaffelse af bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser fra økonomiske aktører valgt af de ordregivende myndigheder, uanset om bygge- og anlægsarbejderne, varerne eller tjenesteydelserne er beregnet til et offentligt formål. Bygge- og anlægsarbejder, varer og/eller tjenesteydelser i sin helhed, selv hvis indkøbt gennem forskellige kontrakter, udgør et enkelt indkøb i henhold til dette direktiv, hvis kontrakterne er del af et enkelt projekt. Artikel 2 Definitioner I dette direktiv forstås ved: 1. "ordregivende myndigheder": staten, regionale eller lokale myndigheder, offentligretlige organer, sammenslutninger af en eller flere af disse myndigheder eller et eller flere af disse offentligretlige organer 2. "statslige myndigheder": de i bilag 1 anførte ordregivende myndigheder, og i det omfang der på nationalt plan er foretaget berigtigelser eller ændringer, de enheder, der måtte være trådt i stedet herfor" 3. "myndigheder på lavere niveau": alle ordregivende myndigheder, som ikke er statslige myndigheder 4. "regionale myndigheder": alle myndigheder i de administrative enheder, der falder ind under NUTS 1 og 2, som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1059/2003[25]. 5. "lokale myndigheder": alle myndigheder i de administrative enheder, der falder ind under NUTS 3, samt mindre administrative enheder som omhandlet i forordning (EF) nr. 1059/2003 6. "offentligretlige organer": organer med følgende karakteristika: a) de er oprettet specielt med henblik på at imødekomme almenhedens behov, dog ikke behov af industriel eller kommerciel karakter; i henhold hertil et organ, der fungerer på normale markedsvilkår, har til formål at skabe indtjening og bærer tab forbundet med udøvelsen af sine aktiviteter, er det ikke oprettet med henblik på at imødekomme almenhedens behov, dvs. ikke har industriel eller kommerciel karakter. b) de er en juridisk person c) deres drift finansieres enten for størstedelens vedkommende af staten, regionale eller lokale myndigheder eller andre offentligretlige organer, eller den er underlagt disses kontrol, eller staten, regionale eller lokale myndigheder eller andre offentligretlige organer udpeger mere end halvdelen af medlemmerne i administrations-, ledelses- eller tilsynsorganet. 7. "offentlige kontrakter": gensidigt bebyrdende aftaler, der indgås skriftligt mellem en eller flere økonomiske aktører og en eller flere ordregivende myndigheder, og som vedrører udførelsen af bygge- og anlægsarbejder, levering af varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af dette direktiv 8. "offentlige bygge- og anlægskontrakter": offentlige kontrakter, der har et af følgende formål: a) udførelse eller både projektering og udførelse af bygge- og anlægsarbejder vedrørende et af de i bilag II omhandlede aktiviteter b) udførelse eller både projektering og udførelse af et bygge- og anlægsarbejde c) udførelse ved et hvilket som helst middel af et bygge- og anlægsarbejde, der svarer til behov præciseret af den ordregivende myndighed, der har afgørende indflydelse på arbejdets art eller projektering. 9. Ved "bygge- og anlægsarbejde" forstås resultatet af et sæt bygge- og anlægsaktiviteter bestemt til i sig selv at udfylde en økonomisk eller teknisk funktion. 10. "offentlige vareindkøbskontrakter": offentlige kontrakter, som vedrører køb, leasing eller leje med eller uden forkøbsret af varer; en offentlig vareindkøbskontrakt kan accessorisk omfatte monterings- og installationsarbejde 11. "offentlige tjenesteydelseskontrakter": offentlige kontrakter, der vedrører tjenesteydelser, bortset fra kontrakter omhandlet i stk. 8 12. "økonomisk operatør": enhver fysisk eller juridisk person og enhver offentlig enhed samt enhver sammenslutning af sådanne personer og/eller enheder, som tilbyder udførelse af arbejder og/eller bygge- og anlægsarbejder og levering af varer eller tjenesteydelser på markedet 13. "tilbudsgiver": en økonomisk aktør, som har afgivet et tilbud 14. "ansøger": en økonomisk aktør, der har anmodet om opfordring til, eller som er blevet opfordret til at deltage i et begrænset udbud, udbud med forhandling eller i et udbud med forhandling uden forudgående offentliggørelse, en konkurrencepræget dialog eller i et innovationspartnerskab 15. "udbudsdokumenter": alle dokumenter, som de ordregivende myndigheder udarbejder eller henviser til for at beskrive eller fastlægge elementer af udbuddet eller proceduren, herunder udbudsbekendtgørelsen og forhåndsmeddelelsen, hvor den anvendes til iværksættelse af udbud, de tekniske specifikationer, det beskrivende dokument, foreslåede kontraktbetingelser, formater for ansøgernes og tilbudsgivernes fremlæggelse af dokumenter, oplysninger om almindeligt gældende forpligtelser og eventuelt supplerende dokumen