Udtalelse om Europa-Kommissionens hvidbog om Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse - Udfordringer og veje ind i det 21. århundrede (95/C 210/01)

REGIONSUDVALGET HAR

- under henvisning til sin beslutning på det 3. møde den 18. maj 1994 i henhold til artikel 198 C i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive en initiativudtalelse om Europa-Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse, der blev forelagt Det Europæiske Råd i Bruxelles den 10.-11. december 1993, og ud fra følgende betragtninger:

- Regionsudvalget understreger, at økonomiernes vækst og konkurrenceevne er af stor betydning for en styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed i Unionen,

- det er vigtigt, at der er en rimelig balance mellem økonomisk vækst og sociale fremskridt,

- der er som helhed alvorlige beskæftigelsesmæssige, økonomiske og samfundsmæssige problemer, og

- denne situation skal afhjælpes ved at skabe 15 millioner nye arbejdspladser inden år 2000

på sin 4. plenarforsamling af 27. september 1994 vedtaget følgende udtalelse med et flertal af stemmer for:

Indledning

I hvidbogen fastlægger Kommissionen retningslinjer for, hvorledes væksten og den globale konkurrenceevne kan forbedres, og hvorledes man kan skabe den størst mulige beskæftigelse. Med henblik herpå foreslås følgende generelle retningslinjer:

- størst mulig udnyttelse af fordelene ved det indre marked ved at fremme en varig udvikling af økonomiske aktiviteter,

- lancering af informationssamfundet og etablering af informationsnet både i og uden for Europa,

- fremskyndet gennemførelse af transport- og energiinfrastrukturnettene,

- skabelse af incitamenter for innovation og immaterielle investeringer,

- udvikling af samarbejde mellem medlemsstaterne og

- retfærdige regler for international konkurrence.

For at skabe mere beskæftigelse i Fællesskabet må medlemsstaterne opnå global konkurrenceevne på det stadig mere integrerede og komplekse verdensmarked.

Økonomien er inde i en gradvis udvikling henimod en økonomi præget af immaterielle elementer, og dens udvikling bør baseres på skabelse, udbredelse og udnyttelse af viden, hvor konkurrenceevnefaktorer spiller en nøglerolle både i forbindelse med vækstfremme og på arbejdsmarkedet ved at skabe jobs til faglært arbejdskraft. Regionsudvalget støtter kraftigt den nye model for »bæredygtig udvikling«, som er skitseret i Kommissionens hvidbog.

Det Europæiske Råd reagerede på sit møde i Bruxelles den 10.-11. december 1993 på de problemer, som Kommissionen havde gjort opmærksom på i sin hvidbog, og besluttede at gennemføre en handlingsplan til bekæmpelse af arbejdsløsheden. På det efterfølgende møde på Korfu den 24.-25. juni 1994 undersøgte Det Europæiske Råd, hvilke fremskridt der er gjort i forbindelse med gennemførelsen af forslagene i hvidbogen, og blev enig om at fortsætte bestræbelserne på mødet i Essen i december 1994.

HVIDBOGENS TRE ASPEKTER: VÆKST, KONKURRENCEEVNE OG BESKÆFTIGELSE

Vækst

1. Hvidbogens analyse gør det muligt at forstå logikken bag den iboende sammenhæng mellem de vigtige makroøkonomiske balancer og den økonomiske og monetære politik, der skal føres.

2. Hvis der skal skabes 15 millioner arbejdspladser inden år 2000, skal der gøres en samordnet og vedholdende indsats med det formål at

a) nedbringe væksten i forbruget til fordel for opsparing og investeringer,

b) indføre større fleksibilitet på arbejdsmarkederne,

c) øge forskning, udvikling og innovation, og

d) fremskynde investeringerne i de transeuropæiske transport-, energi- og informationsnet for derigennem at bidrage til at øge virksomhedernes produktivitet.

3. Øget vækst vil have indvirkning på miljøet, ikke kun inden for Unionens grænser, men også andetsteds, og det må påses, at der ikke opstår en konflikt i forhold til de miljøpolitiske mål, Unionen og medlemsstaterne har sat sig.

4. Vækstraten i realindkomsten per capita skal ligge under den samlede produktivitetsstigning, hvis dette mål skal nås.

5. Dette indebærer, at væksten i husholdningernes og det offentliges forbrug skal bremses, private og offentlige investeringer øges, inflationen holdes nede og de offentlige underskud reduceres.

Konkurrenceevne

6. Regionsudvalget støtter hovedlinjerne i Kommissionens hvidbog med henblik på at forbedre EU-virksomhedernes globale konkurrenceevne på åbne markeder, hvorpå der hersker konkurrence.

7. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i det synspunkt, at konkurrenceevnen skal øges ved hjælp af strukturændringer, som forener solidaritet og effektivitet. Med henblik herpå bør arbejdskraften have den fulde opmærksomhed.

8. Regionsudvalget er enig i den vurdering, at Den Europæiske Union har tabt konkurrenceevne i forhold til sine vigtigste konkurrenter på verdensmarkedet. For at afbøde dette tab kræver Regionsudvalget først og fremmest en drastisk stigning i produktiviteten i de sektorer, som er udsat for international konkurrence, hurtigere udvikling og markedsføring af produkter, der er baseret på ny teknologi og en udvidelse af de europæiske netværk.

9. Regionsudvalget erkender, at der et behov for øget F& U-indsats som et vigtigt middel, hvormed konkurrenceevnen og jobskabelsen kan øges, og det henstiller til medlemsstaterne, at de tilstræber en vedvarende stigning i de øremærkede F& U-midler. Det er nødvendigt, at hvidbogen klart bakkes op af en koordineret europæisk investeringsoffensiv med incitamenter til private investeringer, f.eks. skattefordele for F& U-udgifter.

10. Regionsudvalget er enig i, at Fællesskabets indsats inden for forskning og teknologisk udvikling bør øges, så den kommer på højde med Japans, der ligger på 3 % af BNP, at der bør gennemføres en bedre koordinering af F& U-aktiviteterne inden for Den Europæiske Union, og at disse foranstaltninger bør tilpasses den europæiske økonomis behov, især i erhvervssektoren.

11. Regionsudvalget understreger betydningen af, at Fællesskabet sikrer, at det indre marked fungerer i praksis, således at der drages fordel af udviklings- og erfaringspotentialet på dette område og af den dynamiske effekt for virksomhederne.

12. Det er især vigtigt

a) at udvikle små og mellemstore virksomheder (SMV) og lokale udviklingsinitiativer,

b) fuldt ud at gennemføre de fire »bevægelsesfriheder« i det indre marked, og

c) at udvikle transeuropæiske net.

13. Regionsudvalget hilser det integrerede program til fordel for små og mellemstore virksomheder velkommen og bemærker, at det er vigtigt, at det fælles marked støtter de små og mellemstore virksomheders og især mikro-virksomhedernes og håndværksfagenes konkurrenceevne. Regionsudvalget kræver, at Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne så hurtigt som muligt gennemfører de foranstaltninger, der er indeholdt i det integrerede program under fuld inddragelse af de lokale og regionale myndigheder i betragtning af disses erfaringer med at planlægge, skabe og udvikle industriområder og etablere lokal back-up service for SMV (dvs. lempelse på alle niveauer af administrative byrder og finansieringsproblemer, indførelse af skattelettelser som kompensation for størrelsesrelaterede ulemper, skabelse af et pålideligt og stabilt miljø, lettelse af adgangen til kapitalmarkederne, incitamenter til joint ventures og forbedring af ledelseskvaliteten), for at hjælpe SMV med at øge deres konkurrenceevne og tilpasse sig det fælles marked og den internationale konkurrence.

14. Regionsudvalget anser transeuropæiske net og effektive og billige infrastrukturer i energi-, transport- og kommunikationsektorerne for væsentlige forudsætninger for udviklingen af den europæiske økonomi og for, at der kan ydes et betydningsfuldt bidrag til en forbedring af europæiske virksomheders, specielt SMV's, konkurrenceevne ved at forbedre disse virksomheders kommunikationsmuligheder og markedsadgang.

15. Alle regioner - uanset om der er tale om ø-regioner eller andre - bør have lige adgang til transeuropæiske net for at nærme regionerne til hinanden og dermed forbedre deres økonomiers konkurrenceevne. Dette gælder specielt Unionens ø-områder og perifere regioner, som kun vil kunne drage fuld fordel af det indre marked, hvis transport- og kommunikationsforbindelserne forbedres.

16. Regionsudvalget hilser Bangemann-rapporten, som blev forelagt for Det Europæiske Råd på Korfu den 24.-25. juni 1994, velkommen, da det anser etableringen af informationssamfundet for værende af vital betydning for en styrkelse af europæiske virksomheders, især SMV's stilling i den internationale konkurrence. Det er derfor vigtigt, at Den Europæiske Union støtter de nødvendige bestræbelser på at udvikle informationsteknologier og indføre dem på markedet. De lokale myndigheder og regionerne skal drages ind i udvælgelsen af prioriterede projekter for at sikre, at der gennemføres en dækkende og effektiv informatisering i hele Europa.

17. Miljøhensyn og miljøkonsekvensanalyser bør have betydelig vægt ved vurdering, prioritering og finansiering af fælles infrastrukturprojekter, og regionale og lokale myndigheder bør konsulteres i en tidlig fase i planlægningen og gennemførelsen af fælles projekter.

18. Regionsudvalget påpeger, at det påhviler Den Europæiske Union at lette udbredelsen af ny teknologi ved at tilvejebringe de ydre forudsætninger for, at den pågældende teknologi imødekommer erhvervslivets krav og mere generelt det europæiske samfunds behov, samtidig med at konkurrencereglerne er overholdt. Det betoner, at regionale videncentre på dette punkt kan spille en central rolle i forhold til SMV.

19. Udvalget understreger, at miljøvenlige produktionsmetoder er af voksende betydning for den internationale konkurrenceevne.

20. Det er vitalt for den europæiske økonomis vækst og konkurrenceevne, at der fortsat består et industrielt og teknologisk samarbejde med tredjelande, især med dem, der har et stort vækstpotentiale. Dette gælder også landene i Central- og Østeuropa, som undergår smertefulde økonomiske omstillinger. Disse økonomier bør gradvis, men hurtigt, gøres til en del af EU's samlede økonomiske relationer. En plan for etablering af økonomiske forbindelser bør snarest fremlægges af Kommissionen.

Uddannelse

21. Regionsudvalget glæder sig over den vægt, der lægges på uddannelse som en faktor, der kan bidrage til at bevare den europæiske økonomis konkurrenceevne. Menneskets arbejdskraft og skaberevne er den vigtigste naturlige ressource, som kan bevare og udvikle Den Europæiske Unions økonomiske styrke. Derfor kræver uddannelsessektoren særlig støtte.

22. Uddannelsernes indhold og struktur er et nationalt anliggende, og Regionsudvalget går kraftigt imod enhver udvidelse af Unionens nuværende ansvar ud over bestemmelserne i EU-traktaten om almen uddannelse og erhvervsuddannelse.

23. I to medlemsstater (Tyskland og Luxembourg) har der længe eksisteret en tættere koordinering af skoleuddannelse og erhvervsuddannelse i virksomhederne, og den private sektor har bidraget til finansieringen af denne erhvervsuddannelse via det duale erhvervsuddannelsessystem, som har bevist sin værdi som et betydningsfuldt middel mod ungdomsarbejdsløshed.

24. Medlemsstaternes uddannelsessystemer er meget forskellige, og Regionsudvalget mener derfor ikke, at det er hensigtsmæssigt at drage generaliserede konklusioner.

25. Regionsudvalget er overbevist om, at massive kapital- og knowhow-investeringer fra virksomhedernes side i erhvervsuddannelse i de andre medlemsstater på længere sigt vil vise sig at være lige så økonomisk nødvendige som i de lande, der allerede har det duale erhvervsuddannelsessystem.

26. Det er vigtigt, at der sættes ekstra ind over for sårbare befolkningsgrupper som kvinder, der søger tilbage på arbejdsmarkedet, etniske mindretal, langtidsledige og unge ledige.

27. Medlemsstaterne, herunder de lokale og regionale myndigheder, opfordres derfor til ved lovgivning og en intensiv motiverings- og informationsstrategi at overtale virksomhederne til i højere grad og mere systematisk at engagere sig i unges erhvervsuddannelse, at bidrage til finansieringen af og tage det fulde ansvar for videreuddannelsen af faglærte arbejdere.

28. Hvis erhvervsuddannelsessystemerne skal kunne leve op til fremtidens udfordringer, skal de omfatte en bred grunduddannelse, tilstrækkelig specialisering på et bestemt område, og samtidig skal unge i den sidste fase af deres oprindelige erhvervsuddannelse integreres i produktionsprocessen. Således vil det blive muligt at skabe en glat overgang fra uddannelse til arbejdslivet. Kun herigennem kan der gøres noget ved den foruroligende kendsgerning, at det store frafald i skolerne og på erhvervsuddannelserne, som skyldes et relativt lavt dannelses- og kundskabsniveau, i nogle lande fører til en ungdomsledighed over EU-gennemsnittet. Dette skaber sociale spændinger, social fremmedgørelse, stærkt asociale adfærdsmønstre og dermed stigende kriminalitet, narkotikaproblemer osv.

29. Arbejdsmarkedets parter bør i højere grad end hidtil inddrages i udformningen af almenuddannelses- og erhvervsuddannelsespolitikken for at lette overgangen fra uddannelse til arbejdslivet og for at skabe større overensstemmelse mellem kvalifikationer og fremtidens jobs.

30. Ud over at reformere grunderhvervsuddannelsesstrukturen skal videreuddannelse i betydningen livslang uddannelse indgå i den sociale dialog og integreres i enhver virksomheds strategi. Det bør kræves af enhver virksomhed, at den ved hjælp af udviklingsplaner for personalet og en systematisk gennemførelse af disse planer tilbyder alle et maksimum af muligheder for at udvikle en personlig karriere, og at den sikrer løbende tilpasning til den teknologiske udvikling. Også de højere læreanstalter skal gennem en videreudvikling af deres organisatoriske struktur og undervisningsmetoder medvirke til en effektiv livslang uddannelse. Erhvervserfaring uden for læreanstalten under studiet kan indgå som et vigtigt led i enhver højere uddannelse, forudsat at den pågældende erhvervserfaring er omfattende og har relevans for fremtidige beskæftigelsesmuligheder. I den sammenhæng er grænseoverskridende fjernundervisning et instrument, der bør udbygges og gøres forstærket brug af.

31. Systematisk planlægning af højere og videregående erhvervsuddannelse er ikke først og fremmest et offentligt anliggende. Den skal snarere udformes af arbejdsmarkedets parter og de lokale og regionale myndigheder og samfinansieres af virksomhederne. De offentlige myndigheder og institutioner bør især støtte SMV ved at bistå dem med rådgivning om yderligere erhvervsuddannelse og incitamenter.

32. Regionsudvalget godkender Kommissionens initiativ vedrørende lancering af pilotprojekter for tværregionalt samarbejde. Projektet tager sigte på at styrke samarbejdet mellem de lokale aktører på undervisningsområdet i EU, og især på at undersøge erhvervsuddannelsesbehovene. Eftersom det pågældende pilotprojekt kun skal gennemføres i ti regioner (), ønsker Regionsudvalget, at lignende initiativer udbygges og videreføres i flere regioner.

33. Regionsudvalget anmoder medlemsstaterne om, om nødvendigt ved lovgivning, at sikre, at arbejdstagere - uden at det går ud over deres støtte - kan udnytte ledighedsperioder til at skaffe sig yderligere kvalifikationer, hvilket vil lette deres reintegrering på arbejdsmarkedet.

34. Regionsudvalget støtter Kommissionens krav om tilstrækkelige midler til universiteter og andre højere læreanstalter og slår til lyd for et tættere samarbejde mellem sådanne institutioner og erhvervslivet.

35. Regionsudvalget anmoder medlemsstaterne om at tilbyde lige uddannelsesmuligheder hvad angår ikke-akademiske erhvervsuddannelser og stille passende midler til rådighed.

36. Regionsudvalget støtter forslagene om EU-aktiviteter med henblik på at intensivere udvekslingen af erfaringer og informationer mellem medlemsstaterne og på at fremme underviseres og studerendes mobilitet som et bidrag til endemålet: et europæisk erhvervsuddannelses- og arbejdsmarked. I den sammenhæng er erhvervelse af kundskaber i fremmedsprog et afgørende element i realiseringen af borgernes Europa og af det indre marked.

37. Regionsudvalget er modstander af unødig standardisering af nye decentraliserede multimedie-værktøjer, da man dermed ville risikere at bremse den hurtige udvikling på dette område. Det er af den opfattelse, at disse multimedie-værktøjer snarere skal overlades til markedskræfterne. Regionsudvalget formoder, at den hurtige udvikling af forsyningen med kompatible systemer og konvertere vil betyde, at dette problem efterhånden vil forsvinde.

38. Regionsudvalget anerkender EU's hidtidige finansielle engagement på de almene og erhvervsmæssige uddannelsers område, specielt via Den Europæiske Socialfond og Regionalfond; det forventer, at der i fremtiden vil blive gjort målrettet og effektiv anvendelse af disse instrumenter, frem for alt for at reducere mål nr. 1-områdernes efterslæb på uddannelsesområdet.

Beskæftigelse

39. Regionsudvalget deler de synspunkter, som der er givet udtryk for i hvidbogen, nemlig at hovedmålet med den økonomiske politik i EU må være en mærkbar reduktion af arbejdsløsheden i den nærmeste fremtid, da den uacceptabelt høje arbejdsløshed fremkalder en socialt og politisk sprængfarlig situation og truer med at udhule befolkningens tillid til den europæiske integrationsproces.

40. Regionsudvalget påpeger, at det især er de regionale og lokale myndigheder, der må bære de direkte og indirekte byrder, der er forbundet med arbejdsløsheden.

41. Regionsudvalget understreger nødvendigheden af at prioritere opnåelsen af det højest mulige velfærdsniveau og sociale sikkerhedsniveau lige så højt som en betydelig reduktion af ledigheden.

42. Europas beskæftigelseskrise løses ikke ved fortsat reallønsnedgang og kraftige nedskæringer i det sociale sikkerhedssystem. Dette vil på lang sigt snarere føre til stagnation og lavere vækst. I denne forbindelse konstaterer Regionsudvalget med tilfredshed den realisme, som for nylig er lagt for dagen af lønforhandlingsparterne i adskillige medlemslande (f.eks. Belgien, Tyskland, Grækenland, Italien, Irland og Nederlandene). Denne realisme er et effektivt bidrag til øget vækst og beskæftigelse.

43. Hvis tyngdepunktet flyttes fra finansieringen af det sociale sikringssystem til frisættelse af ressourcer fra det sociale sikringssystem, vil man skabe øgede beskæftigelsesmuligheder.

44. Regionsudvalget bifalder hvidbogens opfordring til, at der lægges vægt på at skabe nye arbejdspladser fremfor at nedbringe arbejdsløsheden. Dette indebærer, at jobskabelse inden for det ordinære (primære) arbejdsmarked prioriteres højt. Offentligt støttede beskæftigelsesprogrammer bør fungere som bro til det primære arbejdsmarked.

45. Det er bedre at stimulere jobskabelsen (det sekundære arbejdsmarked) end at bruge ressourcerne til arbejdsløshedsunderstøttelse, og Regionsudvalget hilser i denne sammenhæng de mange forskellige regionale og lokale beskæftigelsesinitiativer velkommen. Fremme af den lokale beskæftigelse bør først og fremmest baseres på lokale initiativer, som støttes af de regionale og nationale myndigheder. Regionsudvalget understreger den positive rolle, som strukturfondene kan spille med hensyn til at fremme lokale initiativer.

46. Regionsudvalget pointerer, at europæiske virksomheders svigtende konkurrenceevne, ud over høje enhedsomkostninger, ofte skyldes utidssvarende teknologi og ineffektiv ledelse. Det opfordrer Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne til at finde frem til og iværksætte foranstaltninger, der kan skabe større bevidsthed om ny teknologi.

47. Deregulering kan til tider være en hensigtsmæssig metode til smidiggørelse af arbejdsmarkedet. Dette må imidlertid overvejes i hvert enkelt tilfælde under behørig hensyntagen til nationale og regionale strukturer og under fuld inddragelse af arbejdstagernes repræsentanter. Deregulering, f.eks. i form af en væsentlig lempelse af reglerne i forbindelse med ansættelsesforholdets ophør, er ikke nogen mirakelkur.

48. Regionsudvalget er enig i, at fleksible ordninger vedrørende arbejdstid, herunder arbejdstidens længde, er hensigtsmæssige ud fra et overordnet økonomisk synspunkt, hvis det afspejler arbejdernes ønsker og er foreneligt med virksomhedernes økonomiske krav. Regionsudvalget er enig i, at dette kun bør ske i form af støtteforanstaltninger og incitamenter samt efter aftale mellem arbejdsmarkedets parter.

49. Det er nødvendigt at fremhæve, at kortere arbejdstid på mange måder kan bidrage til at fremme beskæftigelsen eller bevare arbejdspladser, forudsat at det ikke går ud over industriens eller økonomiens konkurrenceevne. Der kan opnås en række positive virkninger ved at fremme deltidsarbejde, når der tages behørigt hensyn til princippet om lige stor social beskyttelse af fuldtids- og deltidsbeskæftigede. Der må gives særlige incitamenter til deltidskontrakter. De lokale og regionale myndigheder i EU har bidraget til udviklingen af nye arbejdsformer, f.eks. deltidsarbejde og arbejdsdeling, og er godt placeret til at udveksle erfaringer om disse spørgsmål med andre arbejdsgivere i EU. Nationale, regionale og lokale myndigheder bør her vise et godt eksempel med deres ansættelsespolitik.

50. Regionsudvalget fremhæver betydningen af miljøtiltag og tjenesteydelser på områder som medier/telekommunikation og specielt på områder som lokale serviceordninger, plejeydelser samt fritids- og kulturtilbud, når det gælder skabelse af nye arbejdspladser. Det er enig i, at der på disse områder vil kunne skabes mere end 3 millioner nye arbejdspladser på mellemlangt sigt. Dette kræver private investeringer, men også amter og kommuner har her en fremtrædende rolle at spille. Udvalget forventer derfor, at regionale og lokale myndigheder og andre lokale aktører udstyres med de nødvendige beføjelser og investeringsmidler.

51. Det påpeger, at en økonomisk politik baseret på dialog på alle niveauer i Unionen er vigtig også for skabelsen af nye arbejdspladser, eftersom fremtidens strategiske spørgsmål kun kan tackles afgørende, hvis der er en grundlæggende konsensus i samfundet mellem politikere, erhvervsliv og fagforeninger. Den europæiske tradition for handling baseret på solidaritet skal fortsat udgøre grundlaget for arbejdsmarkeds- og beskæftigelsespolitikken. I betragtning af de økonomiske, politiske og retlige forskelle mellem medlemslandene, må de nødvendige foranstaltninger fortrinsvis iværksættes i de enkelte medlemslande.

52. Regionsudvalget bifalder hvidbogens bemærkninger om decentralisering og tendensen i retningen af en decentral økonomi. Det er Regionsudvalgets opfattelse, at de lokale og regionale myndigheder har en vigtig rolle at spille i udmøntningen af de dele af hvidbogen, der er bygget op omkring dette tema, specielt hvad angår de uddannelsesaspekter, der knytter sig til etableringen af et lokalt partnerskab, der skal stimulere SMV's vækst og udvikling, indførelse af ny teknologi og tilrettelæggelse af uddannelser, der imødekommer efterspørgslen på det lokale og regionale arbejdsmarked. Regionsudvalget forventer, at de regionale og lokale myndigheder samt de forskellige øvrige partnere forsynes med de fornødne beføjelser og midler.

Ny udviklingsmodel

53. Regionsudvalget bifalder kraftigt hvidbogens afsnit om en ny udviklingsmodel.

54. Regionsudvalget er enig i, at arbejdskraftens del af produktionsomkostningerne i Den Europæiske Union generelt er for høj, og at miljøfaktorens del er for lav. En nedbringelse af omkostningerne ved indsats af arbejdskraft (uden at reducere lønningerne) kombineret med indførelsen af en miljøafgift ville skabe incitamenter både til øget beskæftigelse og til bedre miljøbeskyttelse.

55. Regionsudvalget deler det synspunkt, at en reduktion af arbejdsgiverbidragene er af stor betydning for bevarelsen af arbejdspladser og for skabelsen af nye. Det er enig i, at arbejdsgivernes sociale sikringsbidrag skal sænkes.

56. Regionsudvalget påpeger, at den nye model for bæredygtig vækst kræver, at de regionale myndigheder og kommunerne påtager sig at spille en aktiv rolle, eftersom de jo er de centrale aktører i de eksisterende miljøprogrammer, hvor bæredygtighed er målet. I den forbindelse er det beklageligt, at de eksterne omkostninger ikke betragtes som en økonomisk komponent ved vurderingen af de økonomiske konsekvenser af den nye udviklingsmodel. Regionsudvalget henstiller til Europa-Kommissionen, at den udvirker en øget anvendelse af varer fremstillet med »ren« teknologi. Det er her nødvendigt, at Unionen kraftigt forstærker og koordinerer F& U-indsatsen inden for de rene teknologier, hvilket igen kræver en vidtspændende miljørevision og en principfast indkøbspolitik.

57. Regionsudvalget understreger behovet for finanspolitiske foranstaltninger, der skal kompensere for reduktionen i arbejdsgivernes sociale sikringsbidrag. Disse foranstaltninger skal hovedsagelig være i form af afgifter på henholdsvis energi, CO2 og naturressourcer samt en ensartet kapitalbeskatning i EU. Samtidig gør Regionsudvalget opmærksom på, at en økologisk orienteret skatte- og afgiftspolitik ikke må føre til en stigning i statens samlede indtægter fra skatter og afgifter udtrykt i procent af BNP.

58. Regionsudvalget erkender behovet i denne sammenhæng for at udvikle og indføre nye integrerede teknologier, øge energieffektiviteten og oprette en miljøvenlig infrastruktur, især inden for transport, forsyning og affaldsforvaltning.

Konkluderende bemærkninger

59. Regionsudvalget beklager, at hvidbogen ikke omfatter en sektoriel eller lokal og regional analyse, f.eks. med hensyn til, hvilken virkning åbningen af markederne for tjenesteydelser i EU og resten af verden kan forventes at få på væksten, konkurrenceevnen og beskæftigelsen. Servicesektoren tegner sig i øjeblikket for over to tredjedele af beskæftigelsen. Regionsudvalget vil tilstræbe, at specielt de i punkt 49 nævnte tjenesteydelser på lokale og regionale områder diskuteres mere indgående i Regionsudvalget selv og på de forskellige niveauer i EU.

60. Regionsudvalget beklager, at hvidbogen kun i meget begrænset omfang beskæftiger sig med, hvorledes regionale og lokale myndigheder kan medvirke til at skabe vækst og beskæftigelse. Det er jo i meget høj grad de regionale og lokale myndigheder, der ved tilvejebringelse af den tekniske og sociale infrastruktur skaber vilkårene for udviklingen i den private sektor. Kommissionen og medlemsstaterne bør gribe enhver lejlighed til at presse på, for at modellen for bæredygtig vækst kan blive accepteret uden for Europa. Endvidere bør Kommissionen som en forudsætning for ydelse af midler fra EU-programmer til infrastrukturudvikling stille krav om, at kontrahenten i videst muligt omfang bruger miljøvenlige produkter, genbrugsmateriale og alternativer til naturressourcer som f.eks. brugt tilslagsmateriale.

61. Regionsudvalget understreger, at de regionale og lokale myndigheder, navnlig i byregioner og -kommuner, kan opfordres til at spille en rolle på følgende vigtige områder:

- understøttelse af det private initiativ,

- et velfungerende lokalt arbejdsmarked,

- forsknings- og innovationspolitik,

- transportnet,

- informations- og telekommunikationsteknologi,

- miljø og livskvalitet,

- almen og erhvervsmæssig uddannelse.

62. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at undersøge virkningerne af konjunkturmæssige og strukturelle ændringer på forskellige regionstyper i Den Europæiske Union (f.eks. tilbagestående landbrugsregioner og regioner i industriel tilbagegang sammenlignet med Unionens andre regioner). Der skal også tages højde for den forventede udvikling i forbindelserne med vore nabolande i Central- og Østeuropa, så at klare tendenser i udviklingen kan blotlægges og snarest tages op til diskussion.

63. Regionsudvalget beklager, at der ikke er foretaget nogen analyse af overskudsdelingsordninger, f.eks. i form af investering/løn-modeller. Det understreger den socialpolitiske betydning af, at arbejderne har del i produktionsapparatet, og i hvor høj grad dette kan gøre det lettere for virksomheder at rejse kapital. Regionsudvalget opfordrer Den Europæiske Union til at fortsætte med komparative studier af eksisterende produktionsfremmende ordningers udvikling i de enkelte medlemslande.

64. Regionsudvalget beklager, at den nye udviklingsmodel behandles isoleret i et enkelt kapitel og afspejles utilstrækkeligt eller slet ikke i andre kapitler, hvor den burde tages op og bringes i anvendelse, f.eks. i kapitlerne om forsknings- og teknologipolitik og om transeuropæiske infrastrukturnet. Et positivt aspekt er på den anden side behandlingen af miljøproblemer i forbindelse med forbedringen af det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne.

65. Regionsudvalget afviser en udvidelse af EU's finansieringsramme samt oprettelsen af nye finansieringsinstrumenter. Finansieringen må bygge på princippet om, at privat kapital så vidt muligt skal mobiliseres og generelt må have prioritet. Hvor offentlige midler må indsættes, er det i første række de myndigheder, der er ansvarlige for planlægningen og gennemførelsen, som står for finansieringen. EU's finansiering bør, i den udstrækning den overhovedet er nødvendig, så vidt muligt komme fra Samhørighedsfonden og de andre disponible budgetmidler, og det vil være en forudsætning, at de, der er ansvarlige for projekterne, betaler en egenandel. Kun i undtagelsestilfælde bør de specifikke EU-tilskud til transeuropæiske net anvendes. Den Europæiske Investeringsbank bør ligeledes bidrage med sine lånefaciliteter.

Bruxelles, den 27. september 1994.

Jacques BLANC

Formand for

Regionsudvalget

() Storkøbenhavn (Danmark), Sachsen-Anhalt (Tyskland), Vestgrækenland, Valenciaprovinsen (Spanien), Pays de la Loire (Frankrig), Ligurien (Italien), Stordublin (Irland), Limburg (Nederlandene), Midtportugal, East Anglia (UK).

() EFT nr. L 126 af 18. 5. 1994.

() Jf. endvidere de afsluttende bemærkninger.

() Jf. endvidere konklusionerne.

() Den Europæiske Investeringsfond (EIF), som blev oprettet den 14. juni 1994 med en kapital på 2 milliarder ECU tegnet af private banker (30 %), EIB (40 %) og Kommissionen (30 %), gør det muligt at yde lånegarantier (indtil 50 % af omkostningerne ved et projekt), især til store infrastrukturarbejder til i alt mellem 6 og 16 milliarder ECU, og den fremmer således investeringer til et samlet beløb af ca. 30 milliarder ECU (se EFT nr. L 173 af 7. 7. 1994). I øvrigt har EIB indtil maj 1994 ydet lån for 5,8 milliarder ECU af de 8 milliarder, der er tildelt som »Edinburgh-faciliteten«, og som gør det muligt at finansiere 75 % (i stedet for 50 %) af investeringer i infrastrukturer (transport og miljø) og til SMV.

() Jf. Rådets afgørelse af 19. april 1994 (EFT nr. L 107 af 28. 4. 1994).

() Integreret program til fordel for SMV og håndværksfagene (KOM(94) 207 endelig udg.) samt Kommissionens henstilling af 25. maj 1994 om beskatning af små og mellemstore virksomheder (EFT nr. L 177 af 9. 7. 1994) og Kommissionens meddelelse om forbedring af skatteforholdene for små og mellemstore virksomheder (EFT nr. C 187 af 9. 7. 1994).

() Storkøbenhavn (Danmark) Sachsen-Anhalt (Tyskland), Vestgrækenland, Valenciaprovinsen (Spanien), Pays de la Loire (Frankrig), Ligurien (Italien), Stordublin (Irland), Limburg (Nederlandene), Midtportugal, East Anglia (UK).

() ØSU-udtalelse ØSU 564/94 om SOCRATES-programmet, og ØSU-udtalelse ØSU 381/94 om Ungdom for Europa III.

BILAG I til Regionsudvalgets udtalelse

1. Baggrund

På baggrund af den alvorlige krise og den omfattende arbejdsløshed traf Den Europæiske Unions stats- og regeringschefer en første række beslutninger på Det Europæiske Råds møde i Edinburgh den 10.-11. december 1992 (Edinburgh-faciliteten). På mødet i København den 21.-22. juni 1993 pålagde Det Europæiske Råd på grundlag af en dramatisk redegørelse fra Kommissionens formand Jacques Delors Kommissionen at foretage en grundig analyse af årsagerne til den økonomiske krise og at fremsætte forslag til løsning af krisen. Denne analyse er indeholdt i den hvidbog, som Kommissionen forelagde Det Europæiske Råd i Bruxelles den 10.-11. december 1993. Det Europæiske Råd traf på mødet på Korfu den 24.-25. juni 1994 de første konkrete afgørelser (11 højt prioriterede transportprojekter). I mellemtiden har medlemsstaterne også truffet foranstaltninger i den retning, som foreslås i hvidbogen.

2. Analyse

2.1. Kendsgerningerne

Der er for tiden 17 millioner arbejdsløse i Den Europæiske Union, dvs. 11 % af den aktive befolkning. I april 1994 var mere end 18,5 millioner registreret hos arbejdsanvisningskontorerne. Næsten halvdelen af de ledige har været arbejdsløse mere end ét år og ledigheden for unge under 25 år ligger på 20 %. Arbejdsløshed er et økonomisk spild af menneskelige ressourcer, men desuden en menneskelig og social svøbe, som ofte ligger til grund for mange onder i det moderne samfund (kriminalitet, narkotika, racisme).

Ved første øjekast er denne udvikling forbavsende.

Uden tvivl i forventning om realiseringen af det indre marked den 1. januar 1993 var der på den ene side i årene 1986-1990 en årlig vækst på gennemsnitligt 3,2 % i EF. Beskæftigelsen steg med 1,3 % om året, og ledigheden faldt fra 10,8 % i 1985 til 8,3 % i 1990. Den faktiske realisering af det store indre marked og udsigterne til oprettelsen af en økonomisk og monetær union inden udgangen af århundredet kunne forlede én til at tro, at Europa kunne fortsætte ad denne vej, bevare en vækst på over 3 %, skabe nye arbejdspladser og nedbringe arbejdsløsheden endnu mere. Der skete nøjagtigt det modsatte i det øjeblik, da det indre marked blev en realitet (se graf i bilag).

På den anden side kan man konstatere, at arbejdsløsheden i USA og Japan er meget lavere end i Den Europæiske Union: 6,1 % i USA og 2,5 % i Japan i 1993. I hvidbogen understreges det, at USA i perioden 1973-1990 havde en gennemsnitlig årlig vækstrate i BNP på 2,3 %, men at vækstraten for arbejdskraftens produktivitet kun lå på 0,4 %, hvilket resulterede i en årlig gennemsnitlig stigning i beskæftigelsen på 1,9 % i disse 17 år. Denne stigning svarede praktisk taget til stigningen i arbejdsudbuddet i USA, som for øvrigt var meget større end i Europa, og den har gjort det muligt at holde arbejdsløsheden på et næsten konstant, konjunkturbestemt niveau i samme periode (i gennemsnit 5,5 %). Reallønnen per capita steg dog i USA med ca. 0,4 % om året mod ca. 1,5 % i EF.

Er »den europæiske model« i krise ?

2.2. Årsagerne

Når det går dårligt, har man altid en tendens til at skyde skylden på andre. Sådan forholder det sig også her: årsagerne påstås at ligge uden for EF. Men den egentlige årsag til krisen ligger for en stor dels vedkommende i Fællesskabet selv.

2.2.1. Konkurrencen fra tredjelande

Årsagen til nettotabet på 3 millioner arbejdspladser i 1992-93 tillægges den såkaldte illoyale konkurrence fra de sydøstasiatiske lande (først Taiwan, Sydkorea, Singapore og Hongkong, derefter Thailand, Malaysia og Indonesien og snart Vietnam og Den Kinesiske Folkerepublik). De meget lave lønninger i de central- og østeuropæiske lande hævdes ligeledes at forårsage illoyal konkurrence, ja endog udflytning af virksomheder. For visse sektorer og i visse tilfælde er disse påstande uden tvivl korrekte; men der må skelnes mellem lønninger og uacceptable arbejdsvilkår. På den anden side må det understreges, at importen til Den Europæiske Union fra ovennævnte sydøstasiatiske lande i 1993 kun udgjorde 14 % af den samlede import (12 % af EU's eksport), og at importen fra Central- og Østeuropa kun udgjorde 4 % (5 % af EU's eksport). Importen fra lavtlønslande udgør kun 1,5 % af OECD-landenes samlede udgifter til varer og tjenesteydelser. I øvrigt gør Kommissionen fuldt ud brug af de beføjelser, den har, når der konstateres dumping, dvs. når eksportøren sælger til en pris, der ligger under kostprisen. Men man må ikke glemme, at det drejer sig om ekstremt dynamiske lande og nye markeder, som Den Europæiske Union må have opmærksomheden rettet imod med henblik på sin fremtidige eksport.

2.2.2. Lønomkostninger

Lønomkostningerne er for høje i Europa. Først i absolutte tal: I visse lande har man faktisk nået en situation, hvor arbejdstageren af en gennemsnitlig bruttoløn på 100 kun får udbetalt 65 netto, og hvor arbejdsgiveren skal betale i alt 150. De obligatoriske fiskale og parafiskale arbejdsgiverbidrag er helt klart for høje i Europa. I visse lande er de højere end nettolønnen. Man må derfor finde andre måder at finansiere de offentlige udgifter på, og især den sociale sikring, ellers vil kapitalen fortsat erstatte arbejdskraften, hvorved innovationer i produktionsprocessen vil blive foretrukket frem for produktinnovationer. Også relativt er lønomkostningerne for høje i Europa, dvs. i forhold til tredjelande (4 gange højere end hos »tigrene« i Sydøstasien og 10 gange højere end i Østeuropa). På den anden side må det understreges, at produktiviteten er meget høj i Europa, men den giver tilsyneladende kun virksomhederne en lille manøvremargen, når de skal sikre deres konkurrenceevne og kaste sig ud i nye sektorer.

2.2.3. Tab af markedsandele

Trods krisen og de høje lønomkostninger har Europa næsten kunnet bevare sine markedsandele i den internationale handel. Desværre har Europa specialiseret sig i eksport af traditionelle produkter på bekostning af højteknologisektorerne, som er vækst- og jobskabende. På dette område er det europæiske marked åbent for især amerikanske og japanske virksomheder.

2.2.4. Stivheden på arbejdsmarkedet

Europa har god grund til at være stolt af sin sociallovgivning, men den resulterer ofte i en for stor stivhed på arbejdsmarkederne, idet den undertiden medfører, at der ikke skabes arbejdspladser, eller at der endog nedlægges arbejdspladser. Desuden bliver virksomhederne ret tilbageholdne med at ansætte personale i perioder med gode konjunkturer. En større fleksibilitet er derfor nødvendig. Den overregulering, som hindrer skabelse af nye arbejdspladser, må elimineres, uden at der røres ved den sociale sikrings grundlæggende principper.

2.2.5. Forskning og udvikling

Udgifterne til forskning og forskningens kvalitet er lavere i Europa end i USA og Japan (mere end 3 % af BNP i Japan, 2,8 % i USA og 2 % i Den Europæiske Union). Desuden mangler der i Europa en god koordination med henblik på at undgå overlapninger. Unionen kunne eventuelt koncentrere sig om nogle store fælles projekter - det 4. rammeprogram (1994-1998) af 26. april 1994 med et budget på 11 milliarder ECU, hvortil kommer 1,25 milliarder ECU til Euratom-forskning i samme periode, som dækker fire typer aktiviteter () går allerede i den retning. Især bør man samtidig forsøge at mindske den tid, der går mellem opdagelsen, færdiggørelsen af prototypen og markedsføringen af de nye produkter så meget som muligt.

3. Midler

Hvis arbejdsløsheden skal bekæmpes, og der skal skabes arbejdspladser, må der gøres en storstilet indsats på såvel europæisk, nationalt, regionalt som kommunalt niveau, og denne indsats skal støttes af arbejdsmarkedets parter. Ifølge hvidbogen skal der skelnes mellem de dårlige og de gode midler, selv om disse udtryk hver gang må nuanceres lidt.

3.1. De dårlige midler

Blandt de dårlige midler skal nævnes:

3.1.1. Protektionisme

For at undgå illoyal konkurrence fra tredjelande ville det være tilstrækkeligt enten at lukke Den Europæiske Unions ydre grænser eller i det mindste at opkræve told og afgifter med lignende virkning. GATT-forhandlingerne blev afsluttet i Marakech den 15. april 1994, og Den Europæiske Union, som er den største handelsmagt i verden vil naturligvis overholde undertegnede traktater og gøre alt, hvad der står i dens magt, for at Verdenshandelsorganisationen (WTO) kan starte under de bedst mulige vilkår den 1. januar 1995. I øvrigt vil der ifølge eksperternes skøn ske en umiddelbar stigning i BNP på verdensplan på 1 % om året som følge af liberaliseringen af verdenshandelen efter afslutningen af Uruguay-runden. I den nuværende krise ville det være meget nyttigt for Den Europæiske Union, hvis vareeksport udgør 9 % af BNP. Det er derfor ikke tidspunktet at slå til lyd for protektionisme, især da denne stigning i verdenshandelen vil gøre det muligt at skabe et stigende antal arbejdspladser i Europa.

Derimod må Den Europæiske Union inden for rammerne af GATT være årvågen og beskytte sig, hver gang der er grund til det, ligesom USA og Japan. Der må gribes ind med drastiske midler, hver gang de for lave lønninger i tredjelande giver anledning til import (dumping). Når menneskerettighederne (og børns rettigheder) ikke respekteres i visse lande, må der holdes et vågent øje med enhver import til Fællesskabet. Unionen kan og skal for øvrigt indføre sociale klausuler i de handelsaftaler, der indgås med tredjelande.

3.1.2. »Deficit spending«

Pengeudpumpning med henblik på forbrug betragtes ikke længere som et middel, der er egnet til at sætte gang i økonomien hverken på nationalt eller EU-niveau, især ikke, da de fleste medlemsstater ikke råder over de nødvendige budgetmæssige margener. I virkeligheden ville dette middel være værre end sygdommen. Udskridningen af den økonomiske politik i anden halvdel af 1980'erne skabte tilstrækkelig forstyrrelse i økonomiernes harmoniske udvikling til, at et sådant middel kan overvejes seriøst.

3.1.3. Social dumping

Nogle påstår, at vi for at dæmme op for konkurrencen fra tredjelande må sætte lønningerne ned eller foretage en fundamental ændring af de sociale sikringssystemer, som bliver ubetalelige på grund af den demografiske udvikling i Europa. En sådan deflationistisk politik ville ligeledes være værre end sygdommen, da indskrænkningen af købekraften ville få en katastrofal virkning på leveringen af varer og tjenester inden for det fælles marked, som stadigvæk udgør 90 % af salget. Dette hindrer naturligvis ikke, at der skal foretages nogle valg, især angående realvæksten i lønningerne og de sociale fordele, og at der må indføres større selektivitet i de sociale sikringsordninger, således at indsatsen i højere grad kan koncentreres om de personer, der har de største behov.

3.1.4. Generel nedsættelse af arbejdstiden ()

En generel og obligatorisk nedsættelse af arbejdstiden ved f.eks. at indføre 32-timers ugen er i og for sig ikke en dårlig idé, men kan dog kun være en nødløsning i betragtning af omfanget af de ikke-opfyldte behov, også selv om lønnen reduceres proportionalt. En sådan ordning ville for øvrigt forværre situationen for de mindst kvalificerede og de dårligst betalte i samfundet. Dette forhindrer naturligvis ikke, at der på sektor- eller virksomhedsplan indføres (overgangs)planer om arbejdsdeling for at undgå afskedigelser, eller at der ved hjælp af skatteincitamenter eller præmier opmuntres til deltidsarbejdsordninger. For øvrigt vil den ældgamle tendens til at reducere arbejdstiden uden tvivl uundgåeligt fortsætte.

3.2. De gode midler

I hvidbogen understreges det først og fremmest, at påstanden om, at arbejdsløsheden skyldes manglende efterspørgsel, er forkert, for samfundets behov er enorme. I Europa findes der ca. 50 millioner mennesker, dvs. 15 % af den samlede befolkning, der lever i en prekær situation, dvs. der råder over en realindkomst, som ligger 50 % under det nationale gennemsnit. Behovene for boliger, herunder renovation, for kollektiv transport, miljøbeskyttelse (behandling af spildevand, vedligeholdelse af naturområder og offentlige områder, kontrol med kvalitetsnormer), for lokale serviceordninger (hjemmehjælp til ældre, børnepasning, hjælp til unge, opsyn med beboelsesejendomme) er enorme, bortset naturligvis fra behovene for fritids- og kulturtilbud, med eller uden det audiovisuelle område. Disse behov er for en stor dels vedkommende udækkede, enten på grund af overregulering eller af mangel på en egentlig efterspørgsel, fordi de pågældende ikke råder over passende indkomster, eller fordi prisen for de tjenesteydelser, der udbydes på markedet, er for høj. Det er her, hovedindsatsen skal gøres.

Ved siden af den interne efterspørgsel findes der eksportmarkederne, som nu er vidt åbne for de europæiske virksomheder, såfremt de er konkurrencedygtige og innovative.

De vigtigste midler til at øge konkurrenceevnen og bekæmpe arbejdsløsheden er:

3.2.1. Store investeringsprojekter ()

For at styrke konkurrencesituationen og samtidig gavne beskæftigelsen må man fremskynde en række offentlige arbejder (net), som Europa har hårdt brug for:

- transportinfrastrukturer (motorveje, højhastighedstog, lufthavne, vandveje),

- bredbåndsinformationsmotorveje (multimedieverdenen: lyd, tekst, billede),

- transeuropæiske energinet (gas og el),

- store miljøprojekter.

Der er tale om en række store arbejder, hvor de net, der skal afhjælpe flaskehalse på det indre marked, og som derfor er de mest rentable på europæisk niveau, skal prioriteres højest. De samlede investeringer indtil år 2000 skønnes at beløbe sig til næsten 500 milliarder ECU, heraf 120 milliarder for de højt prioriterede projekter. Heraf kunne Den Europæiske Union overtage ca. 10 % enten i form af midler eller i form af lån eller lånegarantier (Den Europæiske Investeringsfond) (). De foreslåede investeringer udgør ca. 1 % af Unionens BNP (5 500 milliarder ECU i 1994).

Det er dog underforstået, at den flerårige budgetplanlægning for Unionen, der blev vedtaget i Edinburgh for perioden 1994-1999, ikke bliver revideret. Støtten fra Unionen skal altså komme fra eksisterende budgetposter, som strukturfondene og Samhørighedsfonden.

Det Europæiske Råd fastlagde på mødet på Korfu elleve højtprioriterede transportprojekter, hovedsageligt vedrørende højhastighedstogene. Finansieringsbehovet anslås til 68 milliarder ECU, heraf 32 milliarder for perioden 1994-1999. Finansieringen vil blive undersøgt for hvert enkelt projekt. I alt er der fastlagt 38 transportinfrastrukturprojekter og 8 energiprojekter.

3.2.2. Udviklingen af små og mellemstore virksomheder (SMV)

SMV - ifølge den europæiske definition (indtil 500 ansatte) - udgør 75 % af det private erhvervsliv i Den Europæiske Union. Heraf er en fjerdedel uafhængige (en tredjedel af beskæftigelsen i SMV har under ti ansatte). Det er de små og mellemstore virksomheder, der skaber flest arbejdspladser (3/4 af alle nye arbejdspladser i løbet af sidste tre år). De små og mellemstore virksomheder må derfor styrkes ved at

- lette de administrative byrder mest muligt,

- lette deres finansiering af nye arbejdspladser gennem,

- rentegodtgørelser på (global)lån fra Den Europæiske Investeringsbank (BEI) () (2 procentpoint i 5 år) til et beløb på i alt 1 milliarder ECU (indtil 30 000 ECU pr. skabt arbejdsplads) og

- lånegarantier (inden for rammerne af Den Europæiske Investeringsfond).

For at lette aktionen til fordel for SMV forelagde Kommissionen den 3. juni 1994 et såkaldt integreret program ().

3.2.3. Forbedring af undervisning og erhvervsuddannelse

En god uddannelse, både almen og specifik, er grundlaget for en god arbejdstilrettelæggelse i det moderne samfund, der bliver mere og mere teknisk. Maskinerne har overtaget en stor del af arbejdet, men det er menneskenes opgave at styre maskinerne så effektivt som muligt og at skabe nye produkter ved hjælp af forskning og udvikling. Det er igennem en hensigtsmæssig faglig uddannelse, at man kan hjælpe de ledige til at finde et arbejde. Selv om Europa har gjort fremskridt på dette område, f.eks. i forhold til USA, må der stadig gøres en stor indsats.

3.2.4. Den makroøkonomiske ramme

Kommissionen anbefaler i hvidbogen, at der skabes 15 millioner nye arbejdspladser, hvorved det nuværende arbejdsløshedstal vil blive halveret inden år 2000.

Ved første øjekast forekommer dette mål (for) ambitiøst, skønt man ikke må glemme, at Den Europæiske Union faktisk skabte 9 millioner arbejdspladser i perioden 1984-1990. På den anden side viser simulationerne, at et sådant ambitiøst projekt kan gennemføres, hvis alle yder den indsats, der kræves for at skabe den nødvendige makroøkonomiske ramme.

Kommissionen har præsenteret flere forskellige scenarier: nr. 1 (svag vækst og ingen konvergens) og 4 (kraftig vækst med strukturforanstaltninger) beskrives kort nedenfor.

>TABELPOSITION>

Ifølge denne model forbliver væksten lav (kun lige over 2 % om året), arbejdsproduktiviteten høj og dermed også arbejdsløsheden (12,2 % i år 2000). Det offentlige underskud vil ligeledes være højt ( P5,0 % i år 2000). På trods af reallønsstigningen vil der kun være en moderat stigning i det private forbrug.

Ifølge hypotesen om stærk vækst (3,5 %) vil arbejdsløsheden derimod falde til 4,5 % i år 2000.

>TABELPOSITION>

For at nå målet på 15 millioner nye arbejdspladser inden år 2000 er det nødvendigt at:

- begrænse stigningen i nettoreallønnen per capita til halvdelen af væksten i arbejdsproduktiviteten,

- begrænse væksten i både det offentlige og private forbrug,

- øge både de private og offentlige investeringer (fra 19 % til 24 % af BNP),

- fastholde en inflationstakt på omkring 2,6 %,

- nedbringe det offentlige underskud fra 5 % af BNP til under 1 % i år 2000, uden mærkbar stigning i skattetrykket og trykket fra skattelignende afgifter, som fortsat vil ligge på omkring 44 % af BNP.

Selv om der er en vis enighed både mellem medlemslandenes regeringer og arbejdsmarkedets parter om at følge de brede linjer inden for en sådan makroøkonomisk ramme, har hvidbogen allerede selv afsløret den fare, som lurer:

»De politiske beslutningstagere må fortsat være sig bevidst, at der også er behov for en velegnet makroøkonomisk politik og strukturpolitik, når afmatningen er overstået.« (side 65).

Kommissionens sidste økonomiske prognoser (medio maj 1994) viser, at Europa er på vej ud af recessionen: for 1995 forudsiges en vækst i BNP på 2,5 %, en investeringsstigning på 4,9 %, en beskæftigelsesstigning på 0,3 % og en stabilisering af arbejdsløsheden på 11,5 %. I lyset af disse tal, som i det store og hele er opmuntrende (bortset fra arbejdsløshedsprocenten), vil de politisk ansvarlige i høj grad føle sig fristede til at slække på tøjlerne og udskyde den sanering af de offentlige finanser, som imidlertid er nødvendig for at kunne reducere den lange rente og gennemføre de fornødne offentlige investeringer.

I denne forbindelse minder Det Europæiske Råd i Korfu den 24.-25. juni 1994 om, at »det er vigtigt, at forbedringen af den økonomiske situation ikke fører til, at der slækkes på bestræbelserne på at fremme strukturtilpasningen i Europa, men at den tværtimod udnyttes til at fremskynde de nødvendige reformer, især på beskæftigelsesområdet, hvor situationen stadig er foruroligende«.

Siden begyndelsen af 1980'erne er beskæftigelsen i Fællesskabet ikke begyndt at stige før væksten i BNP har ligget over 2 % (i begyndelsen af 1970'erne var den endda 4 %). Der er ingen grund til at tro, at denne forskel ikke kan mindskes i de kommende år (f.eks. til 1,5 %, eller 1 %), når prisen på arbejdskraft udvikler sig gunstigere end prisen på kapital. I USA er differencen kun på 0,5 %.

Kommissionens simulationer, som i hovedtræk er gengivet i ovenstående tabeller, angiver de mulige makroøkonomiske rammer, men viser samtidig, at det ikke er muligt at finde en løsning på arbejdsløshedsproblemet uden at yde en indsats på strukturområdet.

>REFERENCE TIL EN FILM>

BILAG II

Supplerende udtalelse om bypolitiske aspekter af hvidbogen om vækst, konkurrenceevne

og beskæftigelse

Regionsudvalget besluttede den 26. juli 1994 under henvisning til forretningsordenens artikel 9, stk. 1, at afgive udtalelse om bypolitiske aspekter af hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse.

Det forberedende arbejde henvistes til Underudvalg 4 »Bypolitik«, som udpegede Valentino Castellani til ordfører. Underudvalget vedtog sin udtalelse den 29. juli 1994.

Denne supplerende udtalelse er fremsendt til det primært kompetente Underudvalg 1, som på sit møde den 9. september har taget den til efterretning.

Regionsudvalget vedtog på sin 4. plenarforsamling af 27. og 28. september 1994, mødet den 27. september 1994, følgende udtalelse.

1. I hvidbogen lægges der op til en debat i medlemsstaterne om, hvorledes man kan skabe grundlag for en stabil udvikling af de europæiske økonomier, sætte dem i stand til at leve op til den internationale konkurrence og skabe de millioner af arbejdspladser, som er nødvendige. De skitserede strukturændringer betragtes som mål, der skal forfølges - ikke ad centralistisk vej - men derimod ved konstant at opspore og fremme iværksætterkapaciteten i samfundet. I særdeleshed understreges betydningen af et systematisk samarbejde mellem det offentlige og det private initiativ. Kun i enkelte passager kommer hvidbogen ind på den rolle, som de lokale myndigheder, navnlig i byområderne, kan spille. Hvis man imidlertid nærlæser teksten, står det klart, at en stor del af de foreslåede interventioner ikke kan gennemføres uden en koordineret indsats af de lokale myndigheder i byerne, og det er tydeligt hvidbogens sigte at tillægge de lokale myndigheder et specifikt ansvar.

1.1. Det er vigtigt at bemærke, at netop byerne kan blive nogle af de mest dynamiske igangsættere af strukturændringen, idet afgørende synergier mellem den offentlige og private sektor her kan afdækkes og aktiveres. I nærværende udtalelse omtales nogle af de vigtigste interventionsområder, på hvilke byerne har en primær rolle at spille, og der peges på nødvendigheden af, at denne rolle bliver officielt anerkendt, så aktionsmulighederne kan udnyttes.

2. Nærmere bestemt kan byerne spille en rolle på følgende vigtige interventionsområder:

- understøttelse af det private initiativ,

- et velfungerende lokalt arbejdsmarked,

- forsknings- og innovationspolitik,

- transportnet,

- informations- og telekommunikationsteknologi

- miljø og livskvalitet.

2.1. Understøttelse af det private initiativ

2.1.1. Byernes rolle har udviklet sig fra den direkte intervention i den økonomiske aktivitet inden for produktion og tjenesteydelser i retning af en mere indirekte indgriben ved at stimulere det private initiativ, støtte det private erhvervsliv og fremme samarbejdet mellem de private aktører.

2.1.2. Byerne har mulighed for på det lokale plan at fremme samarbejdet mellem virksomheder, dannelsen af virksomhedsnet, der ofte ved offentlige myndigheders medvirken - på EU - eller nationalt plan - er i stand til (som de eneste) at fastlægge udviklingsstrategier på tværnationalt plan. Hensigten er indlysende: at deles om udgifterne, begrænse risikoen og skabe synergier mellem de forskellige parters specialviden og særlige forudsætninger i de forskellige faser af projekterne.

2.1.3. En rent spontan fremgangsmåde fra virksomhedernes side og det traditionelle offentlige initiativ er ikke tilstrækkeligt: der er brug for såvel en mere målrettet indsats af virksomhederne som en længere tidshorisont i det offentlige initiativ på områder, hvor der er økonomiske muligheder på længere sigt, og når sociale mål er inde i billedet.

2.1.4. Det kommunale niveau er ofte ikke egnet til at fastlægge og forvalte sådanne prioriteringer og aktioner på en sammenhængende måde, da disse almindeligvis er af en sådan rækkevidde, at større administrative enheder end de kommunale må inddrages. Niveauet umiddelbart over kommunerne, nemlig storbyområdet er mere velegnet, men det betyder ikke, at storbyerne skal tillægges en status, som indebærer, at de mindre kommuner skubbes til side i den økonomiske og fysiske planlægning.

Løsningen af de forskellige problemer skal under alle omstændigheder henlægges til den regionale instans, som er bedst egnet, og det er ikke nødvendigvis den samme for alle aktioner, der iværksættes.

2.1.5. Ved udviklingsplanlægningen er det vigtigt at holde sig for øje, at en by, der udelukkende er et økonomisk, organisationsmæssigt og administrativt center, har en tendens til at skærpe ulighederne. Derimod er en by, som fastholder sin egen grobund for produktions- og handelsaktiviteter i små og mellemstore enheder, i stand til at bevare en mere varieret struktur med nicher og åbninger, som giver mulighed for social og økonomisk mobilitet. En målrettet byplanlægning kombineret med fordelagtige vilkår for indførelsen af innovative teknologier samt et effektivt og fleksibelt uddannelsessystem giver gode forudsætninger for at bevare et mere åbent og varieret erhvervsklima.

2.1.6. Det er mange steder de mindre virksomheder, der skaber velstand og frem for alt beskæftigelse, men de er meget sårbare over for udsving på markedet. For at styrke deres stilling og forny deres struktur har disse virksomheder brug for at få tilført ressourcer udefra. Også i de lande, der tidligere har ført en industripolitik, som favoriserer de store virksomheder, er der i dag en udbredt erkendelse af, at der er brug for støtte til udviklingen af de små og mellemstore virksomheder. I denne henseende spiller de lokale myndigheder en vigtig rolle. Generelt kan man konstatere, at små virksomheder har de bedste vækstbetingelser, hvis de kan operere under passende vilkår, som den lokale administration understøtter og løbende fornyr. De lokale myndigheders indsats for at vedligeholde disse gunstige vilkår er af afgørende betydning. Stabile lovgivningsmæssige rammer og en hurtig og effektiv administration er altafgørende faktorer i denne forbindelse.

2.2. Et velfungerende lokalt arbejdsmarked

2.2.1. Et arbejdsmarked kan siges at fungere effektivt, når det giver hver enkelt borger mulighed for at tilfredsstille egne behov gennem udøvelse af en erhvervsaktivitet, hvor vedkommende udnytter sin produktionskapacitet bedst muligt.

2.2.2. Dette forudsætter på den ene side, at der er uhindret adgang til arbejdsmarkedet, og på den anden side, at alle arbejdstagere og arbejdssøgende nøjagtigt kender deres muligheder på arbejdsmarkedet.

Hindringer for adgangen til arbejdsmarkedet og mangelfuld information vil uundgåeligt føre til et dårligt fungerende arbejdsmarked. Men hindringerne kan ryddes af vejen og den mangelfulde information kan afhjælpes gennem velovervejede interventioner, som de lokale myndigheder kan afgrænse og gennemføre. I denne forbindelse vil det være hensigtsmæssigt at tage hensyn til kommunernes kapacitet og handlekraft på det arbejdsmarkedspolitiske område. Blandt mulige interventioner kan nævnes følgende:

- interventioner med henblik på at forhindre, at unge på grund af manglende kvalifikationer spilder deres kræfter på jobtilbud, som kun er nødløsninger. De unge, som ikke fuldfører en videregående uddannelse, og som ender med at udføre ufaglært arbejde, må straks »bjærges« for at forhindre et tab af produktive kræfter, som intet samfund kan acceptere,

- uddannelse af arbejdsstyrken på alle niveauer (folkeskole, tekniske skoler og universiteter) gennem interventioner, der kan holde trit med udviklingen i de kvalifikationer, som arbejdsmarkedet efterspørger, således at man kan undgå de paradokssituationer, der er udbredt i mange regioner i Europa, hvor virksomhederne har store vanskeligheder med at finde kvalificeret arbejdskraft samtidig med, at der er stor arbejdsløshed,

- organisering af en offentlig arbejdsanvisning, der kan fungere som et effektivt og ubureaukratisk informationssystem med det mål at gøre det lettere at koble udbuddet af arbejdskraft sammen med efterspørgslen,

- ud over de typiske strukturproblemer på arbejdsmarkedet er der fare for, at der kan opstå vanskeligheder i forbindelse med de etniske minoriteter, som allerede er et fast element i nogle europæiske byer, og som ofte er uden passende beskyttelse, selv om de har samme - eller bedre - kvalifikationer.

2.3. Forsknings- og innovationspolitik

2.3.1. De undersøgelser, der er foretaget som led i FAST-programmet, har godtgjort, at innovative miljøer fortrinsvis opstår i bymiljøer, hvor de kulturelle, institutionelle, infrastrukturmæssige og økonomisk-finansielle betingelser er særligt gunstige for forskningen og de innovative applikationer samt deres udbredelse i erhvervskredse og på arbejdsmarkedet. Man kan altså slå fast, at en effektiv forskningspolitik i Fællesskabet forudsætter en sideløbende politik til fremme af bymiljøet.

2.3.2. I denne forbindelse må man huske på, at de vigtigste institutionelle aktører i forskningspolitikken (universiteter, store hospitaler, offentlige og private forskningslaboratorier osv.) er typiske bymæssige aktører, dels fordi de er så tæt symbiotisk forbundet med bymiljøet, at de ikke ville kunne spille den samme rolle andetsteds, dels fordi de videnskabelige og praktiske bidrag, som disse institutioner kan yde på nationalt, europæisk og internationalt plan i vid udstrækning afhænger af kvaliteten og omfanget af deres interaktion med de andre komponenter i det lokale og regionale bysamfund.

Den politik, der føres på forskellige niveauer for at udvikle de innovative og kulturelle miljøer i byerne og deres netforbindelser, kan således få stor betydning for forskningens kvalitative resultater i lige så høj grad som investeringer og andre generelle vilkår.

Man må dog huske på, at de nye programmer ofte kræver faglært arbejdskraft, der især hentes uden for storbyerne; derfor skal forsknings- og innovationspolitikken ledsages af uddannelses- og omskolingstilbud til de arbejdsløse og de arbejdstagere, der trues af arbejdsløshed.

2.4. Transportnet

2.4.1. De store vare- og personstrømme og deres infrastrukturnet har deres knudepunkter i byerne. Disse nets geografiske og funktionelle struktur afspejler dog en arbejdsdeling, der ikke kun omfatter byerne, men også - og især - regionen. Det betyder, at byerne har en funktion som grænseflade mellem det lokale/regionale transportnet og de store nationale og europæiske infrastrukturnet.

2.4.2. At skabe den rette balance i udvekslingen mellem disse to niveauer er et mål for bypolitikken. De transportpolitiske mål bør fremme denne overordnede målsætning. Specielt byerne og bynettene, der modtager, viderefordeler og til dels skaber store trafikstrømme, bør tildeles en positiv og aktiv rolle i opbygningen af de europæiske infrastrukturnet.

2.4.3. Disse net er nødvendige forudsætninger for, at bysystemet kan spille sin dobbelte rolle dels som en helhed af vigtige »knudepunkter«, der kan styrke det europæiske systems konkurrenceevne, dels som grænseflade mellem dette niveau og de territoriale og regionale systemer.

2.4.4. Den europæiske transportpolitik skal tage hensyn til de specifikke vilkår, der kan gøre det lettere for byerne at udfylde denne rolle i de forskellige sammenhænge: lige fra igangværende og potentielle lokale specialiseringer til byernes stilling i den postindustrielle overgangsfase og selve deres geografiske placering. For eksempel kan en tættere integration i det europæiske bysystem af de byer (og de tilhørende regioner), der ligger tættest ved kraftcentre som Milano og Berlin, føres effektivt ud i livet med højhastighedsjernbanen. Men hvis dette tiltag står alene, forværrer snarere end løser det problemet med de mere »afsidesliggende« byer og regioner, da der er behov for særlige indgreb i lufttransportsystemet, hvis disse skal kunne spille en rolle i europæisk sammenhæng.

2.5. Informations- og telekommunikationsteknologi (IKT)

2.5.1. Byerne har altid været de steder, hvor indsamling, bearbejdning og spredning af information har haft de bedste betingelser. Eftersom information i dag er en ressource af afgørende betydning for udviklingen af og kontrollen med alle dele af samfundet og økonomierne, vil de europæiske byers betydning blive større, jo mere avanceret det europæiske informationssystem bliver. Allerede nu har de europæiske byer en strategisk funktion som knudepunkt for informationsstrømmene og således også for telekommunikationsnettene.

2.5.2. I de sidste 20 år er økonomiske og politiske funktioner på højt niveau (virksomhedsledelse, finansvæsen, forskning og udvikling, kultur og andre »specielle« tjenesteydelser) i stadig højere grad blevet koncentreret i byerne. Der er imidlertid sideløbende hermed tendens til en decentralisering af tjenesteydelser på mellemniveau samt udflytning af produktive aktiviteter til de mindre centre.

2.5.3. De to tendenser er - skønt de går i hver sin retning - begge led i den omlægning og udvidelse af de informationsnet og informationsstrømme, som udgår fra de store bycentre, og hvori regioner og lande, der tidligere blev betragtet som afsidesliggende, efterhånden inddrages.

I Fællesskabets »fælles informationsrum« skal byerne først og fremmest betragtes som drivkraften i denne udvikling og dermed som udgangspunktet for de omfattende strukturelle forandringer, som fører Europa ind i det 21. århundrede.

2.5.4. Da byerne har den største efterspørgsel efter telekommunikation, vil de i stadig højere grad tiltrække de store IKT-infrastrukturer (»informationsmotorveje«, telematikstyrede havne osv.), navnlig hvis der ved finansieringen og driften af dem - som foreslået i hvidbogen - i stigende omfang trækkes på den private kapital.

2.5.5. Alt dette er tæt forbundet med bypolitikken. På lokalt plan skal IKT kunne baseres på infrastrukturer, regelsæt og en forvaltning, som gør det muligt for de forskellige aktører og samfundskræfter at deltage aktivt i byernes funktion som vigtige informationsknudepunkter.

På regionalt, nationalt og fællesskabsplan skal bysystemets informative funktion spredes geografisk, således at man undgår en overdreven koncentration i de store bycentre og gennem et samspil mellem nettene udnytter de små og større byers enorme potentiale.

2.6. Miljø og livskvalitet i byerne

2.6.1. I Det Europæiske Fællesskab lever 80 % af befolkningen i byerne. Livskvaliteten afhænger i allerhøjeste grad af bymiljøet. EF retter særlig stor opmærksomhed mod dette aspekt af bypolitikken i programmer som LIFE, SUSTAINABLE CITY, CIVITAS osv.

2.6.2. Eftersom byområderne har en større befolkningstæthed og en højere koncentration af virksomheder, forbrug, ressourcer og energi, er miljøproblemerne størst her, idet forureningsgraden normalt er særligt høj, og bortskaffelsen af affald og genoprettelsen af miljøressourcerne er mere omkostningskrævende. Det er imidlertid også her miljøbevægelserne opstår og udvikler sig, og nye »rene teknologier« og strategier for en bæredygtig udvikling bliver til.

2.6.3. Samtidig udgør byerne de vigtigste historiske og kulturelle miljøer. De er det arkitektoniske udtryk for den kollektive hukommelse og de symbolske værdier. Mange af disse, for eksempel byer af særlig historisk og kulturel interesse med et rigt og varieret kulturmiljø og store kulturelle arrangementer, er en del af den arv og de værdier, hvorpå ikke kun den kollektive, lokale identitet hviler, men også den nationale og europæiske identitet.

2.6.4. Endelig er bymiljøet ikke kun af fundamental betydning forindbyggernes livskvalitet, men også i sig selv en vigtig konkurrencemæssig faktor, der tiltrækker de aktiviteter, som kræver højt kvalificeret arbejdskraft. Navnlig er det innovative miljø, det vil sige den helhed af lokale betingelser, som kan medvirke til en øget europæisk konkurrenceevne, i vid udstrækning forbundet med betydningsfulde kulturelle miljøer og attraktive miljømæssige rammer.

3. Byerne er allerede begyndt at handle i overensstemmelse med ovennævnte punkter i gensidig forståelse med provinserne og regionerne. Deres mulighed for at handle kan dog styrkes, ud fra hvidbogens visioner, med henblik på at skabe områder med rig økonomisk og social aktivitet, hvor byerne selv er vigtige innovative aktører på den nationale og internationale scene. Dette finder i øvrigt allerede sted i mange tilfælde. Der et spørgsmål om at erkende dette og skabe en institutionel referenceramme, som på et overordnet plan kan sikre, at disse mål nås.

3.1. Det må understreges, at der med begrebet »by« ikke kun menes de lokale myndigheder, men snarere en helhed af individuelle eller forbundne aktører, som indgår i et samspil med hinanden: borgere, familier, foreninger, organisationer og virksomheder. I en samfundsmæssig og samfundsøkonomisk sammenhæng har disse aktører nødvendigvis stadig flere relationer til omverdenen og det i et sådant omfang, at de i mange tilfælde bliver mobile og flytter derhen, hvor der er flest fordele. Byernes største problem i dag er, at der drives rovdrift på lokalsamfundenes ressourcer, uden tanke for at genskabe eller udbygge disse til gavn for almenheden - og når ressoucerne er opbrugt, forlægges aktiviteterne til et andet sted. En by kan blive sin egen iværksætter, hvis den skaber de rette betingelser, som kan motivere de forskellige lokale aktører til at investere i gensidige forbindelser med fælles langsigtede økonomiske, politiske og kulturelle strategier.

3.2. På denne måde udgør byen et samfundsmæssigt aktiv, som forbliver intakt og vokser med tiden, og som består af gensidig respekt, regler for det gensidige samspil, institutioner, investering i virksomheder og infrastrukturer, fælles know-how og en sikkerhed for livskvalitet. Kommunen spiller den vigtige institutionelle rolle at få det frugtbare samarbejde til at følge målsætningerne, og - uden at udstikke alt for stramme rammer - at repræsentere alle lokale aktørgrupper og byen som helhed. Under alle omstændigheder drejer det sig om en fælles opgave med mange aktører, både private og offentlige.

3.3. Kun byer af den type, der kan sætte gang i udviklingen, kan være til nytte for de styrende organer i provinserne og regionerne. Samtidig er det kun byer med integrationsmuligheder og udviklingsstrategier, der er i stand til at involvere den samlede befolkning i deres projekter og med succes imødegå risikoen for social splittelse i nutidens storbyer. Det er i byerne, man ser den nye kløft mellem de integrerede og de udstødte, og det er byerne, som står i forreste række, når dette problem skal tackles. Også på det område, der vedrører den sociale solidaritet, må byerne, for at kunne gribe effektivt ind være stærke og anerkendte offentlige aktører.

Der eksisterer således et byernes Europa, som af mange årsager og i det almenes interesse anmoder om borgerskab i staternes og regionernes Europa.

Bruxelles, den 27. september 1994.

Jacques BLANC

Formand for

Regionsudvalget

BILAG III

Supplerende udtalelse om Kommissionens hvidbog »Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse:

Udfordringer og veje ind i det 21. århundrede (1993)«

Med artikel 198 A i traktaten om oprettelse af Den Europæiske Union fra 1992 inddrages de regionale og lokale myndigheder via Regionsudvalget i beslutningsprocessen i Den Europæiske Union.

I artikel 100 A og 130 R, S og T i Den Europæiske Fælles Akt fra 1987 understreges det, at Kommissionen skal sigte mod et højt beskyttelsesniveau, målene for Fællesskabets indsats på miljøområdet fastlægges, og der opstilles en række principper, som skal danne grundlag for Fællesskabets indsats.

Traktaten om Den Europæiske Union fra 1992 bekræfter målene og de grundlæggende kriterier for Fællesskabets indsats på miljøområdet som anført i Den Europæiske Fælles Akt fra 1987 og giver indsatsen status af en egentlig politik.

Agenda 21, der blev undertegnet på FN's konference om miljø og udvikling i Rio de Janeiro i 1992, understreger betydningen af en bæredygtig udvikling.

Traktaten om Den Europæiske Union fra 1992 indfører begrebet bæredygtighed (artikel 2), og det fastlægges, at Fællesskabet skal fremme en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet. Rådet får mulighed for at vedtage foranstaltninger om fysisk planlægning og arealanvendelse, bortset fra affaldshåndtering og foranstaltninger af generel karakter, samt forvaltning af vandressourcerne.

Det femte miljøhandlingsprogram (»Mod en bæredygtig udvikling: Program for Fællesskabets politik og handling inden for miljø og bæredygtig udvikling«, marts 1992) prioriterer forbedringer og ændringer i retning af en bæredygtig forvaltning af naturressourcerne, bestræbelser på at nedbringe forbruget af ikke-vedvarende energikilder, miljøkvaliteten i byområderne, regulering af mobiliteten (gennem rationel indgriben i transportstrukturerne) samt integreret forureningskontrol og reducering af affaldsproduktionen.

I meddelelsen »Europa år 2000«, grønbogen om bymiljø samt det femte miljøhandlingsprogram understreges det, at alle EU-politikker bør tages op til revision i lyset af princippet om en bæredygtig udvikling, og at Kommissionens initiativer også bør respektere dette princip.

Den følgende udtalelse er udarbejdet af ordføreren Lady Elizabeth Anson.

1. Generelle bemærkninger

1.1. Regionsudvalget støtter kraftigt den nye model for en bæredygtig udvikling, der beskrives i Kommissionens hvidbog, og som går ud på at fremme en holdbar økonomisk udvikling, der kan bidrage til større beskæftigelsesintensivitet og mindre energiintensitet og ressourceforbrug. Som det understreges i hvidbogen, er det »nødvendigt at foretage et klart brud med fortiden, hvis kilderne til de nuværende arbejdsløshedsproblemer skal fjernes«: man må tage nye initiativer inden for Den Europæiske Union, der bør fungere som et eksperimentarium for nytænkning.

1.2. Der er brug for en udtrykkelig erkendelse af behovet for at skabe komplementaritet mellem vækst-konkurrenceevne-beskæftigelse på den ene side og miljø-livskvalitet på den anden side. Der er enighed om, at Den Europæiske Union skal være økonomisk stærk, men den skal også være miljømæssigt sund: en god økonomi og et godt miljø går hånd i hånd. Regionsudvalget mener, at det vigtigste mål med den nye model for en bæredygtig udvikling bør være at bevare og forbedre Europas miljø i ordets videste forstand, herunder både by og land, at forsøge at mindske forurening, overbelastning og forfald samt bevare seværdige bygningsværker, vigtige levesteder og smukke landskaber.

1.3. Samtidig er der et stigende behov for en effektiv udnyttelse af de ikke-vedvarende energikilder og en mere positiv indstilling til energibesparende foranstaltninger. Overalt hvor det er muligt, bør de offentlige myndigheder prioritere vedvarende energikilder såsom sol, vind og mindre biogasanlæg og være positive over for initiativer i denne retning inden for rammerne af den offentlige planlægning. Set i et længere perspektiv er den fysiske planlægning i stand til at påvirke rejsemønstre og energiforbrug f.eks. ved at modvirke den stadige ekspansion af forstæder med spredt bebyggelse og skabe grundlag for fornyelse af bycentrene, bevarelse af traditionelle butiksgader og større anvendelse af kollektiv transport.

1.4. Den nye model for en bæredygtig udvikling, der præsenteres i hvidbogens kapitel 10, kræver som en afgørende forudsætning, at de regionale og lokale myndigheder spiller en aktiv rolle, hvis modellen skal realiseres. I EU's femte miljøhandlingsprogram karakteriseres de lokale myndigheder som en nøgleaktør, og omkring 40 % af programmets foranstaltninger defineres som henhørende under de regionale og lokale myndigheders ansvarsområde. Desuden er lokalforvaltningen defineret som en vigtig gruppe i handlingsprogrammet for en global bæredygtig udvikling, Agenda 21, som blev fastlagt på miljøkonferencen i Rio. De lokale og regionale organer i Europa yder et vigtigt bidrag til opnåelse af bæredygtighed ved at udvikle egne lokale handlingsprogrammer med Agenda 21 som forbillede, og dette fortjener anerkendelse i hvidbogen.

1.5. Det er vigtigt udtrykkeligt at erkende, at selv om der i den nye udviklingsmodel lægges vægt på komplementariteten mellem økonomisk vækst og miljøbeskyttelse samt de positive elementer i sammenhængen mellem økonomi og økologi, er der mange situationer, hvor der kan være konflikt her imellem, og hvor der må træffes vanskelige valg og gives køb. Udviklingen af ren teknologi skaber mulighed for, at en økonomisk udvikling kan finde sted, ofte uden at det går ud over miljøet eller endog med forbedringer af bæredygtigheden til følge. Men den kan ikke løse alle konflikter, og det må accepteres, at der er visse tilfælde, hvor beskyttelsen af miljøet af hensyn til de kommende generationer bør prioriteres højest. En bæredygtig udvikling forudsætter en accept af, at økosystemernes »bæreevne« sætter grænser for, hvilke menneskelige aktiviteter miljøet kan tåle, hvor ønskværdige disse end måtte være i andre henseender.

1.6. Regionsudvalget anser det for uacceptabelt, at den gængse økonomiske bogføring ikke tager højde for eksterne udgifter. Vi mener, at der er brug for gennemsigtighed i løsningen af den nuværende udviklingsmodels mangler gennem påvisning af skjulte omkostninger for samfundet især med hensyn til miljø, fossilt brændstof, kernekraft og transport. Fællesskabet bør med dette sigte og så hurtigt som muligt iværksætte forskning vedrørende »grøn« bogføring.

1.7. Indførelsen af den nye udviklingsmodel vil kræve et partnerskab mellem en række aktører. Det vil kræve, at myndigheder på alle niveauer - europæisk, nationalt, regionalt og lokalt - tilpasser deres politik, og at industrien og forbrugerne reagerer positivt og samarbejder. Vi deler den opfattelse, at omstillingsfasen vil blive nemmere, hvis landene optræder i fællesskab.

1.8. Der er visse uklare punkter med hensyn til gennemførelsen af den nye udviklingsmodel, og der vil blive brug for kohæsion for at sikre, at visse befolkningsgrupper og regioner i Fællesskabet (navnlig de perifere områder og øerne) ikke påføres urimelige vilkår.

1.9. Indførelsen af den nye udviklingsmodel kræver, at der udvikles et praktisk partnerskab mellem forskellige administrative niveauer (fra lokalt og regionalt niveau til nationalt og europæisk niveau) og mellem myndighederne og borgerne. Det er vigtigt, at strategien bliver »hvermands eje« i hele Fællesskabet for at sikre alle nøgleaktørers aktive medvirken. De lokale »Agenda 21« er et tværeuropæisk initiativ med henblik på at udvikle lokale politikker for en bæredygtig udvikling ved at opbygge partnerskaber mellem lokale og regionale instanser og andre sektorer for at sikre gennemførelsen. Vi anbefaler denne model, der består i samarbejde og fælles beslutningstagning for at gennemføre den udviklingsstrategi, der er beskrevet i hvidbogen.

1.10. Regionsudvalget mener, at der er brug for en reform af Europa-Kommissionens nuværende institutionelle rammer for at sætte gang i en bæredygtig udvikling. Vi er enige i, at omstillingen til en ny udviklingsmodel vil kræve »en systematisk revision af eksisterende makroøkonomiske og sektorielle politikker ud fra det grundlæggende princip, at markedspriserne også skal afspejle alle eksterne omkostninger«. En sådan revision vil komme til at gå på tværs af hele Kommissionens virksomhed og vil kræve horisontal samordning af generaldirektoraterne for blandt andet energi, transport, miljø, landbrug og regionaludvikling. Horisontal samordning kan bedst opnås, hvis der udpeges en kommissær på området bæredygtig udvikling.

1.11. Da alle europæiske virksomheder står over for global konkurrence, mener vi, at Kommissionen og medlemsstaterne bør gribe enhver lejlighed til at presse på, for at den bæredygtige udviklingsmodel kan blive accepteret uden for Europa.

2. Særlige bemærkninger

2.1. Kapitel 3 (transeuropæiske net): Regionsudvalget støtter udarbejdelsen af oversigtsplaner for transeuropæiske transport- og telekommunikationsnet. Det understreges, at Fællesskabet i henhold til artikel 129 i traktaten om Den Europæiske Union ikke er bemyndiget til at gøre oprettelse og udvikling af transeuropæiske net til en direkte juridisk forpligtelse for medlemsstaterne. På denne baggrund og ifølge principperne om subsidiaritet og gennemskuelighed bør medlemsstaterne, de lokale og regionale myndigheder samt borgerne inddrages i høringsfasen.

2.2. Vi er enige i, at unødige forsinkelser i gennemførelsen af store infrastrukturprojekter som følge af administrative procedurer (godkendelse og evaluering) er urimelige, men vi mener, at visse indgreb fra de lokale og regionale myndigheders side på samfundets vegne er fuldt ud berettigede. Transport- og energiinfrastrukturer kan få vidtrækkende og langvarige følger: visse forsinkelser, der skyldes en vurdering af den sandsynlige indvirkning på herlighedsværdien og livskvaliteten, må accepteres. I denne henseende støtter vi stærkt det synspunkt, der gives udtryk for i hvidbogen: »at det kun er projekter, som opfylder kravene i en analyse af miljøvirkningerne, som er støtteberettigede« og dermed kan opføres på Fællesskabets første liste over projekter. Regionsudvalget påpeger, at hverken Europa-Parlamentet eller Regionsudvalget er blevet hørt om udvælgelsen af de elleve projekter, der blev stadfæstet på topmødet på Korfu, og det mener, at såvel Regionsudvalget som Parlamentet bør have mulighed for at deltage i udvælgelsesprocessen.

2.3. Kapitel 10 (en ny udviklingsmodel for Fællesskabet): Regionsudvalget støtter fuldt ud målet om at bryde den negative sammenhæng mellem miljø-livskvalitet på den ene side og økonomisk velstand på den anden side, men erkender, at der bliver brug for en overgangsperiode. Vi støtter det synspunkt, at Fællesskabet bør udvide og koordinere sin F& U-indsats inden for ren teknologi væsentligt samt indføre økonomiske incitamenter til støtte for indarbejdningen af F& U-resultaterne i produkterne og produktionsprocesserne.

2.4. Regionsudvalget mener, at Europa-Kommissionen bør gå foran ved f.eks. at fremme en større anvendelse af produkter fremstillet ved hjælp af ren teknologi: dette kræver efter Regionsudvalgets opfattelse en vidtspændende miljørevision og en principfast indkøbspolitik. Endvidere bør Kommissionen som en forudsætning for ydelse af midler fra EU-programmer til infrastrukturudvikling stille krav om, at kontrahenten bruger miljøvenlige produkter, genbrugsmateriale og alternativer til naturressourcer som f.eks. brugt tilslagsmateriale.

2.5. Lokale og regionale myndigheder over hele Europa har allerede opnået meget med hensyn til bevarelse og forbedring af det fysiske miljø ved hjælp af et veludbygget system for fysisk planlægning og kontrol hermed. I hvidbogen henvises der til en forbedring af livskvaliteten forstået som beskyttelse af landskabelige værdier, en bedre integrering af nye bygninger og transportinfrastruktur i historiske bycentre eller tilstedeværelsen af parker og andre grønne områder i byerne, men den indeholder ingen åben anerkendelse af de fremskridt, der allerede er gjort.

2.6. Regionsudvalget mener, at fysisk planlægning og lokal og regional udvikling er to centrale drivkræfter i jobskabelsen. Problemerne vedrørende fysisk planlægning har efterhånden antaget en sådan dimension, at de kun kan løses på fællesskabsplan. Der er behov for, at Europa-Kommissionen baserer sin nye meddelelse »Europa år 2010« på den nye bæredygtige udviklingsmodel og opfordrer alle lokale og regionale myndigheder til at gøre ligeså, når de tager deres udviklingsplaner op til revision. Dette ville bidrage til indførelsen af metoder til interaktiv stimulering af aktører inden for lokal udvikling, F& U-netværk, udveksling af teknologi, produktivitetsstigning og jobskabelse. Den næste meddelelse »Europa år 2010« bør absolut inddrage andre aspekter: der bør forberedes en politik for fysisk planlægning på fællesskabsplan sammen med regionale og lokale operatører, som har en direkte interesse i, at en sådan politik udformes inden for rammerne af partnerskabet. Der bør udarbejdes programmer for fysisk planlægning, som blandt andet er baseret på en samordnet indsats fra lokale og regionale myndigheders side. En sådan strategi skal efterhånden bidrage til en stadig større lettelse af presset på naturressourcerne, et stadigt faldende forureningsniveau og slid på det økologiske system samt opretholdelse af den biologiske diversitet.

2.7. Mens den fysiske planlægning i dag har opnået en høj standard, når det gælder genoprettelse, må Europa-Kommissionen undersøge, hvorledes man kan få gang i flere aktioner med henblik på oprensning og udbedring af skaderne fra tidligere tiders forsømmelser, der skyldes en forældet udviklingsmodel og utilstrækkelige kontrolmekanismer. Man må indse, at jord også er en knap ressource, som det i visse tilfælde er nødvendigt at bearbejde med henblik på ny anvendelse (f.eks. efter minedrift) eller rense (efter industriel forurening), og at jordens balance kan være så ødelagt, at regenerationen hæmmes.

2.8. Måden hvorpå knappe eller begrænsede ressourcer forbruges f.eks. gennem energiproduktion har afgørende betydning i den nye model for en bæredygtig udvikling. Regionsudvalget noterer, at der bl.a. fremsættes forslag om en CO2-energiafgift. Regionsudvalget støtter kraftigt princippet om at flytte det generelle skattetryk fra samfundsgoder såsom arbejdskraft og kapital over på »miljøsynder« såsom forbrug af naturressourcer og affaldsproduktion. Ved sådanne ændringer af skattesystemet bør man samtidig forsøge at undgå uretfærdigheder såsom forhøjelse af transportomkostningerne i landområder, hvor der er få eller ingen andre alternative transportmidler, mens de progressive elementer bør fastholdes.

3. Konklusion

3.1. Hvidbogen er en vigtig milepæl i udviklingen af den erkendelse, at økonomisk vækst ikke nødvendigvis er det samme som stigende beskæftigelse. Det er også et betydningsfuldt skridt frem, når hvidbogen peger på nødvendigheden af, at relationen både mellem aktørerne i den lokale udvikling og mellem de økonomiske og miljømæssige mål ses i et ændret perspektiv. Overgangen fra den nuværende til den nye udviklingsmodel vil give mange udfordringer, men de må tages op af hensyn til de kommende generationer. Hvis dette lykkes, vil det bane vejen for et Europa, hvor nye arbejdspladser vil blive skabt, fordi man atter indser værdien af arbejde set i relation til kapital, og dette vil på sin side bidrage til at mindske rovdriften på miljøressourcer (energi og råstoffer), forbedre livskvaliteten og skabe en mere bæredygtig fremtid.

Bruxelles, den 27. september 1994.

Jacques BLANC

Formand for

Regionsudvalget

BILAG IV

Supplerende udtalelse om uddannelsesaspekterne af hvidbogen: vækst, konkurrenceevne

og beskæftigelse

Regionsudvalget besluttede den 20. juni 1994 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 9, stk. 1, at afgive udtalelse om uddannelsesaspekterne af hvidbogen: vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse.

Det forberedende arbejde henvistes til Underudvalget for Uddannelse og Undervisning, som vedtog sin supplerende udtalelse den 20. juli 1994 på grundlag af en indledende rapport udarbejdet af Dimitri Efstathiadis.

Regionsudvalget vedtog på sin ... plenarforsamling (møde den ...) følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse præsenterer en række overvejelser i et bredere perspektiv, præget af høj arbejdsløshed kombineret med pres på konkurrenceevnen. Derudover ændrer de nye teknologier grundlæggende en lang række aspekter af vort økonomiske og samfundsmæssige liv.

1.1.1. Prioriteterne for så vidt angår vækst, beskæftigelse og konkurrenceevne er følgende:

- bekæmpelse af arbejdsløsheden,

- støtte til små og mellemstore virksomheder og

- etablering af transeuropæiske net.

Dette kræver, at der iværksættes målrettede aktioner for at øge antallet af arbejdspladser.

1.1.2. Den immaterielle investering, som erhvervelse og formidling af viden er, udgør medlemsstaternes fremtidige investering i et levedygtigt samfund.

1.2. Traktaten om Den Europæiske Union bestemmer, at Fællesskabet bidrager til udviklingen af et højt uddannelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt at støtte og supplere disses indsats med fuld respekt for medlemsstaternes ansvar for undervisningsindholdet, opbygningen af uddannelsessystemerne såvel som deres kulturelle og sproglige mangfoldighed samt undervisningsindholdet og tilrettelæggelsen af erhvervsuddannelserne (artikel 126 og 127).

1.3. Skønt ansvaret for omstruktureringen af undervisningssystemerne og erhvervsuddannelsen påhviler medlemsstaterne, bør Fællesskabet støtte denne omstrukturering og bidrage til finansieringen via de fonde, det råder over. Virkningerne af disse interventioner på medlemsstaternes økonomier har i dag antaget større dimensioner.

1.4. Politikken på områderne konkurrenceevne, beskæftigelse og vækst vil ikke kunne gennemføres og være fuldt ud effektive, hvis ikke der er bred enighed om dem. Derfor er de lokale og regionale myndigheders medvirken et absolut krav. Dette skyldes ikke kun deres demokratiske ansvar, men også deres rolle i tilvejebringelsen af almen uddannelse og erhvervsuddannelse.

1.5. Det påhviler Regionsudvalget at undersøge de dertil knyttede programmer og med sin specifikke viden at bidrage til forbedringen af konkurrenceevnen inden for områder, der vedrører økonomisk og social samhørighed i regionerne.

1.6. Det er først og fremmest nødvendigt at indsnævre de eksisterende forskelle mellem de forskellige regioner i Unionen og mellem de forskellige regioner i medlemsstaterne. Koncentrationen af investeringer og menneskelige ressourcer i visse områder har ført til, at ressourcer i andre områder forbliver uudnyttede.

1.7. En vækst, der kun baseres på økonomiske størrelser uden behørigt hensyn til de andre parametre i det sociale og kulturelle liv, er en skæv udvikling, som på længere sigt heller ikke fører resultater med sig. Overførslen af midler skal kompensere for de sociale og regionale skævheder ved at sikre lige muligheder for så vidt angår bolig, undervisning, erhvervsuddannelse og beskæftigelse.

2. Analyse af erhvervsuddannelsesaspekterne i hvidbogen

2.1. Arbejdsløsheden rammer især mennesker med en utilstrækkelig erhvervsuddannelse. Denne diagnose bekræfter den afgørende rolle, almen uddannelse og erhvervsuddannelse spiller for vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse i Den Europæiske Union. Forudsætningen er dog, at uddannelsessystemerne tilpasses til alle samfundsmæssige behov.

2.2. I hvidbogens del om beskæftigelse, kapitel 7.3, indeholder diagnosen af svaghederne en vigtig konstatering, som især bør forurolige os, og det er her, vi må sætte ind.

2.3. Det relativt ringe gennemsnitsniveau inden for erhvervsuddannelse i visse af Fællesskabets medlemsstater giver anledning til stor bekymring herunder navnlig det forhold, at mange unge forlader skolesystemet uden den absolut nødvendige grunduddannelse. Dette fører til marginalisering og social udstødelse og derefter til ledighed. I visse regioner af Unionen er uddannelsesniveauet særlig lavt, hvilket vækker bekymring.

2.3.1. Ifølge hvidbogen er den procentdel af unge, som fuldfører en uddannelse på sekundærniveauet i Fællesskabet 42 %, mens det tilsvarende tal i USA er 75 % og i Japan 90 %. Det oplyses endvidere, at 25-30 % af de unge i Fællesskabet, der lider nederlag i skolesystemet, forlader det uden et tilstrækkeligt grundlag til at kunne integreres godt i arbejdslivet. Regionsudvalget tilføjer, at uddannelsessystemet især er uegnet til at dække særligt krævende børns behov f.eks. vandrende EU-arbejdstageres børn.

2.3.2. Regionsudvalget påpeger, at selv om det volder store vanskeligheder at foretage præcise sammenligninger mellem EU's medlemsstater og tredjelande, og selv om der er store forskelle i tallene inden for EU-landenes egne rækker, så er det ikke desto mindre klart, at de faglige kvalifikationer i EU må forbedres.

2.4. Den almene uddannelse og erhvervsuddannelsernes rolle i samfundet bør revideres.

2.4.1. De unge konstaterer, så snart de har forladt uddannelsessystemet, at der ikke er job til dem. Dette skaber sociale spændinger, social fremmedgørelse, stærkt asociale adfærdsmønstre og dermed stigende kriminalitet, narkotikaproblemer osv. (»Hvor mange millioner lovovertrædere vil der ikke i de kommende år udgå fra rækken af ledige i EU ?« Den belgiske udenrigsminister, Willy Claes, ved Belgiens overdragelse af formandskabet).

2.5. Den traditionelle undervisningsmodel er ikke så nyttig, når det drejer sig om at sikre livslang uddannelse, for indlæringsaspektet må kombineres med praktisk erfaring.

2.5.1. De højere uddannelser og videreuddannelserne må tilpasse sig kravene i en verden præget af hurtig udvikling og forandringer.

2.5.2. En ordentlig uddannelse af de menneskelige ressourcer og et godt samarbejde med uddannelsesmiljøet fra de tidligste stadier skaber mennesker, som ønsker at lære og erhverve de færdigheder, og den knowhow, som gør et marked konkurrencedygtigt.

2.6. Livslang uddannelse med henblik på erhvervelse af viden og personlig udvikling udgør den vigtigste faktor i vort samfund og bør indgå i den sociale dialog.

2.6.1. Det er her de højere uddannelser og videreuddannelserne bør spille en rolle, idet de skal sætte de studerende i stand til selv at fortsætte deres uddannelsesmæssige udvikling. Disse læreanstalter bør differentiere deres organisatoriske strukturer og deres undervisningsmetoder, således at de kan tilbyde en grundig og effektiv livslang uddannelse. De disponible budgetmidler muliggør ikke væsentligt større bevillinger til både grund- og vedvarende uddannelse. I betragtning af, at den samlede mængde viden fordobles hvert syvende år, bør der sættes mere koncentreret ind på vedvarende uddannelse. Grunduddannelsens varighed bør derfor ikke forlænges, og foranstaltningerne til støtte for vedvarende uddannelse bør styrkes.

2.6.2. Der lægges oftest størst vægt på teoretisk viden på de højere læreanstalter, hvilket kan være en vigtig forberedelse til en akademisk karriere eller til forskning. Men for dem, der ønsker en karriere på det ikke-akademiske arbejdsmarked, er en sådan indfaldsvinkel mindre nyttig. De højere læreanstalter må sikre, at alle studerende har adgang til undervisning, der giver dem et grundlag for at erhverve sig yderlige faglige færdigheder. Relevant erhvervserfaring uden for læreanstalten under studiet bør være et vigtigt element i enhver højere uddannelse.

2.6.3. Fjernundervisning er vigtig, hvilket tidligere er begrundet i udtalelser fra ØSU, men forudsætningen er, at den form for undervisning ikke afskærer den menneskelige kontakt, og at erhvervsuddannelsesnettet er velstruktureret.

2.7. Ikke kun deltagerne, dvs. universiteter, undervisere og studerende er berørt af universiteternes udviklingsinitiativer. Indirekte berørte er ligeledes virksomheder, herunder især SMV.

2.7.1. Hidtil har erhvervsuddannelsen ofte afspejlet virksomhedens aktiviteter.

2.7.2. Ifølge hvidbogen styrkes erhvervsuddannelsen via anvendelsen af nye teknologier samt uddannelsen af forskere inden for teknologi.

2.7.3. Erhvervslivet stiller presserende krav til uddannelsessystemerne, og derfor bør universiteter og forskningscentre imødekomme disse krav med relevante aktioner. Der bør udformes et system med uddannelsespoint, som giver praktikanter eller studerende mulighed for at sammenlægge de kvalifikationer, de har opnået via uddannelseskurser eller studieforløb, som kan give dem et eksamensbevis eller en akademisk grad.

2.7.4. Det elektroniske billede, den elektroniske adgang til information og elektronisk post bidrager i dag til forbedringen af små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne.

2.7.5. Telearbejde, telematik og telemanagement er applikationer, som kræver faguddannet arbejdskraft.

2.8. De små og mellemstore virksomheders rolle som drivende kraft i styrkelsen af det indre markeds dynamik øges via støtten til deres konkurrenceevne.

3. Beskrivelse af aktivitetsområder og løbende programmer

3.1. LEONARDO- og SOCRATES-programmerne indeholder overordnede mål, hvis gennemførelse finansieres på forskellig måde.

3.2. LEONARDO-programmet fastsætter mere konkret en række mål for fællesskabsaktioner, som er beregnet på at fremme en sammenhængende og veldefineret udvikling af erhvervsuddannelserne i hele erhvervssektoren. Der fastsættes i programmet ligeledes en række EF-foranstaltninger, som iværksættes med udgangspunkt i den fælles ramme af mål, og som skal støtte og supplere medlemsstaternes indsats.

3.3. Formålet med SOCRATES-programmet er at udbygge den europæiske dimension på uddannelsesområdet på alle niveauer, således at borgeren indgydes en europæisk bevidsthed via

- medlemsstaternes kulturarv,

- udbredelsen af kendskabet til fremmedsprog med henblik på at fremme solidaritet og mellemfolkelig forståelse.

- større mobilitet for studerende,

- fremme af samarbejde mellem undervisningsanstalter på alle uddannelsesniveauer i alle medlemsstater med henblik på udnyttelse af det intellektuelle potentiale via mobilitet blandt undervisere,

- fremme af gensidig anerkendelse af eksamensbeviser,

- udvikling og udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologier til undervisningsformål,

- udbygning af fjernundervisning og

- fremme af udvekslinger af informationer og erfaringer.

3.4. Begge programmer dækker de undervisningsmæssige dimensioner og behov, som behandles i hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse.

3.5. De i hvidbogen rejste problemkomplekser behandles ligeledes i en række EF-initiativer under Den Europæiske Socialfond (ESF): BESKÆFTIGELSE (herunder HORIZON, NOW, YOUTHSTART), ADAPT (industrielle ændringer) og SMV-initiativet.

4. Særlige bemærkninger til hvidbogen og forslag til konkrete foranstaltninger

4.1. Regionsudvalget godkender Unionens indsats for yderligere at udbygge den europæiske dimension inden for uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemet og for at forbedre uddannelsens kvalitet på alle niveauer, men mener, at den primære uddannelsesmæssige målsætning må være at sikre alle en god grunduddannelse.

I dette øjemed ville det være nyttigt, om der i de enkelte lande blev oprettet et net til formidling af information om udviklingen af den europæiske dimension i skolerne.

4.1.1. Den europæiske dimension bør også indgå i uddannelsen af lærere og administrativt personale.

4.2. Vi må starte med at se nærmere på det første niveau af grunduddannelsen, hvor der ser ud til at være behov for justeringer og forbedringer, således at kvalitet kommer til at gå forud for kvantitet af viden. Eleverne bør overbevises om, at deltagelse i en undervisningsproces er en del af deres sociale aktivitet.

4.3. Skal vore dages arbejdstagere leve op til de opgaver og krav, morgendagens arbejdsmiljø stiller, må de løbende videreuddannes, således at de bliver fleksible nok til at klare ændrede krav til færdigheder samt imødekomme de krav, de nye teknologier stiller. Uddannelse bør være en integrerende del af ethvert menneskes karriereforløb.

4.4. De projekter, der hidtil er gennemført, er rettet mod visse samfundsgrupper og dækker ikke alle berørte i en region.

4.5. De lokale og regionale myndigheder kan spille en vigtig rolle via deres indsats til fremme af partnerskaber. De kan således optræde som katalysatorer og koordinatorer med henblik på at skabe kontakt mellem alle de parter, der deltager i projekterne. Problemerne kan ikke løses ensidigt eller på sektorplan, men det er muligt at finde løsninger, hvis hele samfundet inddrages.

4.6. Universiteter og lokale og regionale myndigheder har mange ting at tilbyde hinanden. Lokale og regionale myndigheder bør ligeledes spille en vigtig rolle i indsatsen for at fremme samarbejdet mellem erhvervslivet og uddannelsesmyndighederne.

4.6.1. Det bør understreges, at universitetet ikke må være afskåret fra de vitale problemer i den region, hvor det ligger. Universitetet har ud over en undervisningsmission ligeledes en forskningsmission.

4.6.2. Der bør udformes en række supplerende aktioner til uddannelse af arbejdsløse i SMV, som spiller en afgørende rolle i forbindelse med konsolideringen af det indre marked og styrkelsen af de producerede varers konkurrenceevne. Bortset fra de små og mellemstore virksomheder, som producerer højteknologiske produkter, forekommer de ofte at være uvidende om deres egne behov og dårlige til at tilpasse sig til nye organisationsmetoder eller anvendelsen af nye teknologier. Det private erhvervsliv bør derfor inddrages mere på uddannelses- og erhvervsuddannelsesområdet, navnlig ved at fremme uddannelsestilbud til deres egne ansatte som et led i deres personalepolitik.

4.7. Regionsudvalget godkender Kommissionen