Forslag til RÅDETS AFGØRELSE om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af protokollen af 2002 til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

1. INDLEDNING

Ændringen af Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage gik ud på at afhjælpe en række vigtige mangler i bestemmelserne for erstatningsansvar i forbindelse med international søtransport af passagerer. Dette arbejde førte den 1. november 2002 til vedtagelse af protokollen af 2002 til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage ("Athen-protokollen").

Athen-protokollen er vigtig for Fællesskabet på to forskellige måder. For det første hører dele af protokollen under Fællesskabets enekompetence og kræver derfor, at Fællesskabet bliver kontraherende part i den, før medlemsstaterne kan blive det. For det andet er protokollens emne, nemlig fyldestgørende erstatning til skibspassagerer, et vigtigt led i Fællesskabets politik for sikkerhed til søs.

2. FÆLLESSKABETS ENEKOMPETENCE

Athen-protokollens artikel 10 og 11 indeholder bestemmelser om myndighed til afsigelse af domme i henhold til protokollen og om anerkendelse og fuldbyrdelse af dem. På disse områder har Fællesskabet fået enekompetence med vedtagelsen af forordning 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område af 22. december 2000 [1]. Denne forordning er bindende for alle EU's medlemsstater undtagen Danmark [2]. Athen-protokollens artikel 10 og 11 afløser eller ændrer artikel 17 og 17a i Athen-konventionen og berører dermed bestemmelserne i forordning 44/2001. Medlemsstaterne kan derfor ikke uden om Fællesskabets institutioner påtage sig forpligtelser, som omfattes af disse artikler, overfor tredjelande.

[1] EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1.

[2] I overensstemmelse med den protokol om Danmarks stilling, som er knyttet til traktaten om Den Europæiske union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, var Danmark ikke med til at vedtage Rådets forordning 44/2001 og er ikke bundet af den eller underkastet dens anvendelse. Den ændrede Bruxelles-konvention af 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, gælder dog stadig i forhold mellem Danmark og EU's øvrige medlemssstater. En kodificeret udgave af denne konvention findes i EFT C 27 af 26.11.1998, s. 1.

Den 8. oktober 2001 gav Rådet Kommissionen mandat til at forhandle om bestemte dele af Athen-protokollen på Fællesskabets vegne. Dette mandat gik især ud på, at den nye protokol skulle indeholde en mulighed for, at Fællesskabet kunne blive kontraherende part. For det andet udtrykte Rådet ønske om at få udeladt en foreslået bestemmelse, der overlod domsmyndigheden til domstolen i den skadelidtes hjem- eller permanente opholdsland, hvis den sagsøgte udførte transportvirksomhed til eller fra den pågældende stat og var underkastet dens jurisdiktion (den såkaldte "femte" jurisdiktion), da denne bestemmelse blev anset for stridende mod forordning 44/2001. For det tredje fik Kommissionen mandat til at forhandle om, at der fortsat skulle være mulighed for at anvende Fællesskabets regler for anerkendelse og fuldbyrdelse af domme mellem EU's medlemsstater.

Forhandlingerne fandt sted ved en række møder i IMO's retsudvalg og på en række mere uformelle informationsmøder, som blev afholdt af Kommissionen, samt på selve den diplomatiske konference. Den endelige protokol giver i artikel 19 mulighed for, at regionale organisationer for økonomisk integration kan blive kontraherende parter, og det er første gang, dette sker i en IMO-akt. Protokollen indeholder heller ikke den "femte" jurisdiktion, men giver protokollens parter mulighed for indbyrdes at anvende andre regler for anerkendelse og fuldbyrdelse af domme, forudsat de indebærer, at dommene anerkendes og fuldbyrdes i samme omfang som efter protokollens bestemmelser (artikel 11, stk. 3). Kommissionen har således ført de forhandlinger, Rådet gav den mandat til, med et godt resultat.

Athen-protokollen opstiller regler for anliggender, som har afgørende betydning for Fællesskabet. Det er en "blandet" aftale, der dels indeholder elementer, som hører under Fællesskabets enekompetence, dels elementer, der hører under medlemsstaternes kompetence. Under disse omstændigheder er der en indre sammenhæng mellem Fællesskabets og dets medlemsstaters indgåelse af aftalen. Medlemsstaterne kan således ikke indgå aftalen, før Fællesskabet har gjort det. Derfor, og fordi det er indlysende, at det er vigtigt ikke at forhale et regelsæt for ordentlig beskyttelse af søfartspassagerer, må det prioriteres meget højt, at Fællesskabet hurtigt indgår protokollen.

3. TRANSPORTØRERNES ERSTATNINGSANSVAR VED SØTRANSPORT AF PASSAGERER

Tilstrækkelig beskyttelse af skibspassagererne ligger Kommissionen stærkt på sinde. På nuværende tidspunkt er erstatningsansvar i forbindelse med søtransport af passagerer ikke omfattet af fuldt harmoniserede regler, hverken på internationalt eller europæisk plan. Der findes ingen fællesskabslovgivning, og beskyttelsen af passagererne varierer fra den ene medlemsstat til den anden afhængigt af, hvilke internationale konventioner og hvilke ændringer af dem der er blevet ratificeret af den stat, hvori erstatningssagen afgøres. Det maksimale erstatningsbeløb ved en passagers død eller tilskadekomst varierer derfor betydeligt mellem EU's medlemsstater. Desuden er der ingen af de gældende konventioner eller protokoller, som pålægger transportørerne objektivt ansvar eller forpligter dem til at tegne forsikring mod passagerernes erstatningskrav.

Kommissionen har derfor i sin meddelelse om bedre sikkerhed for passagerskibe i Fællesskabet (KOM(2002)158 endelig af 25.3.2002) gjort rede for sit syn på en række vigtige forhold, der kan indgå i en brugbar ordning for erstatningsansvar over for søfartspassagerer, og påpeget, at sådan ordning må indføres i EU i den nærmeste fremtid. Meddelelsen kom samtidig med ændringen af de internationale regler for transportørernes erstatningsansvar ved international søtransport af passagerer. Meddelelsen beskrev en række vigtige forhold (heriblandt art og omfang af transportørernes erstatningsansvar og de minimale forsikringskrav), som efter Kommissionens opfattelse var blevet utilstrækkeligt behandlet i den tidligere udgave af Athen-konventionen.

Konklusionen var, at hvis den nye internationale ordning indeholdt - eller i det mindste ikke modvirkede - alle de afgørende elementer, Kommissionen havde beskrevet, ville det være at foretrække, at EU-ordningen blev iværksat inden for rammerne af den internationale ordning for erstatningsansvar over for passagerer. Protokollen af 2002 til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage, som blev vedtaget den 1. november 2002, opfylder alle Kommissionens krav.

Det foreslås derfor, at Fællesskabet snarest muligt bliver kontraherende part i Athen-protokollen, og at medlemsstaterne bliver det inden slutningen af 2005. Det ville være et betydeligt skridt fremad for Fællesskabets politik for søfartspassagerers sikkerhed.

4. VEJEN FREM

For at opnå en ensartet, fyldestgørende ordning for erstatningsansvar over for passagerer i Fællesskabet, må Fællesskabet i den nærmeste fremtid indgå Athen-protokollen ved hjælp af en forordning, som indfører Athen-protokollens bestemmelser i Fællesskabets lovgivning. Det ville give protokollens bestemmelser fuld retsgyldighed ifølge Fællesskabets lovgivning, og det ville desuden være i overensstemmelse med ordningerne i luftfartssektoren, hvor Fællesskabet med forordning 2027/97/EF om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker allerede har indført en omfattende EU-ordning for erstatningsansvar over for luftfartspassagererne.

Som næste skridt vil Kommissionen derfor senest i 2004 fremsætte forslag til en forordning om gennemførelse af Athen-protokollens bestemmelser for erstatningsansvar ved passagerers død eller tilskadekomst. En sådan forordning vil sikre harmoniseret anvendelse og håndhævelse af reglerne for erstatningsansvar ved søfartspassagerers død eller tilskadekomst i Fællesskabet.

2003/0132 (AVC)

Forslag til RÅDETS AFGØRELSE om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af protokollen af 2002 til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 65, sammenholdt med artikel 300, stk. 2, første afsnit, første punktum, og artikel 300, stk. 3, andet afsnit,

under henvisning til forslag fra Kommissionen [3],

[3] EFT C [...] af [...], s.

under henvisning til samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet [4], og

[4] EFT C [...] af [...], s.

ud fra følgende betragtninger:

(1) Protokollen af 2002 til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage ("Athen-protokollen") er en væsentlige forbedring af ordningen for transportørernes erstatningsansvar over for passagererne og for erstatning til dem. Den pålægger navnlig transportørernes objektivt ansvar og obligatorisk forsikring med ret til direkte søgsmål mod forsikringsgiverne op til bestemte grænser. Protokollen er derfor i overensstemmelse med Fællesskabets ønske om at forbedre lovgivningen for transportørernes erstatningsansvar.

(2) Athen-protokollen ændrer Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage og fastsætter i artikel 15, at de to akter af parterne i Athen-protokollen skal læses og fortolkes sammen som en enkelt akt.

(3) Protokollens artikel 10 og 11 gælder anliggender, som berører de bestemmelser, Fællesskabet har fastsat i forordning 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område [5]. Medlemsstaterne kan derfor ikke påtage sig forpligtelser over for tredjelande i disse anliggender uden om Fællesskabets institutioner.

[5] EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1. Forordningen er bindende for alle EU's medlemsstater undtagen Danmark.

(4) I overensstemmelse med artikel 1 og 2 i den protokol om Danmarks stilling, som er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælleskab deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne afgørelse.

(5) Protokollen kan underskrives af de kontraherende parter fra den 1. marts 2003 til den 30. april 2004.

(6) Athen-protokollen kan underskrives, ratificeres, accepteres, godkendes eller tiltrædes af stater og af regionale organisationer for økonomisk integration, som består af selvstændige stater, der har overladt organisationen kompetence på bestemte områder, som omfattes af protokollen.

(7) Ifølge protokollens artikel 17, stk. 2, litra a), kan stater give tilsagn om at lade sig forpligte af protokollen i form af underskrift uden forbehold med hensyn til ratificering, accept eller godkendelse. Ratificering, accept, godkendelse eller tiltrædelse sker ved at deponere det dertil svarende instrument hos generalsekretæren for den internationale søfartsorganisation.

(8) Ifølge Athen-protokollens artikel 19 skal regionale organisationer for økonomisk integration i deres ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrumenter angive omfanget af deres kompetence på de områder, protokollen gælder.

(9) Fællesskabet kan derfor godkende Athen-protokollen -

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Artikel 1

Protokollen af 2002 til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage ("Athen-protokollen") godkendes herved på Fællesskabets vegne.

Athen-protokollens tekst er gengivet i bilag 1 til denne afgørelse.

Artikel 2

Rådets formand bemyndiges herved til at udpege en eller flere personer med beføjelse til at underskrive protokollen uden forbehold med hensyn til ratificering, accept eller godkendelse i overensstemmelse med protokollens artikel 17, stk. 2, litra a), og dens artikel 19.

Samtidig med underskrivelsen afgiver Fællesskabet kompetenceerklæringen i bilag 2 til denne afgørelse i overensstemmelse med protokollens artikel 19.

Artikel 3

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for snarest muligt at blive kontraherende parter i Athen-protokollen og skal under alle omstændigheder have fuldført denne procedure inden den 31. december 2005.

Udfærdiget i

På Rådets vegne

Formand

BILAG 1 PROTOKOL AF 2002 TIL ATHEN-KONVENTIONEN AF 1974 OM SØTRANSPORT AF PASSAGERER OG DERES BAGAGE

De stater, som er kontraherende parter i denne protokol, og som

FINDER, at Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage, udfærdiget i Athen den 13. december 1974, bør ændres for at forhøje erstatningen, fastsætte objektivt ansvar, indføre en forenklet procedure for ajourføring af beløbsgrænserne og pålægge obligatorisk forsikring til fordel for passagererne,

HENVISER TIL, at 1976-protokollen til konventionen indførte den særlige trækningsrettighed som regningsenhed i stedet for guldfranc,

KONSTATERER, at 1990-protokollen til konventionen indførte forhøjet erstatning og en forenklet procedure for ajourføring af beløbsgrænserne og nu er trådt i kraft -

ER BLEVET ENIGE om følgende:

ARTIKEL 1

I denne protokol forstås ved:

1 "Konventionen": teksten til Athen-konventionen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage.

2 "Organisationen": den internationale søfartsorganisation.

3 "Generalsekretæren": denne organisations generalsekretær.

ARTIKEL 2

Konventionens artikel 1, stk. 1, affattes således:

1

(a) "transportør": en person, som indgår en transportkontrakt, eller på hvis vegne dette sker, uanset om transporten faktisk udføres af denne eller af en undertransportør

(b) "undertransportør": en anden person end transportøren, som ejer, lejer eller driver et skib, og som faktisk udfører transporten eller en del af den

(c) "transportør, som faktisk udfører transporten eller en del af den": undertransportøren eller transportøren selv, hvis denne faktisk udfører transporten.

ARTIKEL 3

1. Konventionens artikel 1, stk. 10, affattes således:

10 "Organisationen": den internationale søfartsorganisation.

2. Følgende indsættes i konventionen som artikel 1, stk. 11:

11 "Generalsekretæren": organisationens generalsekretær.

ARTIKEL 4

Konventionens artikel 3 affattes således:

Artikel 3 Transportørens erstatningsansvar

1. Ved tab, der skyldes en passagers død eller tilskadekomst i forbindelse med en søfartsulykke, er transportøren erstatningspligtig i det omfang, tabet for den pågældende passagers vedkommende i hvert enkelt tilfælde ikke overskrider 250 000 regningsenheder, medmindre transportøren kan bevise, at ulykken:

(a) skyldes krig, fjendtligheder, borgerkrig, oprør eller naturfænomener af usædvanlig, uundgåelig og uafvendelig art, eller

(b) udelukkende skyldes tredjemands handling eller undladelse for at fremkalde ulykken.

Hvis tabet overskrider den nævnte grænse, er transportøren yderligere erstatningspligtig, medmindre han kan bevise, at den tabsforvoldende ulykke er sket uden fejl eller forsømmelighed fra hans side.

2. Ved tab, der skyldes en passagers død eller tilskadekomst i forbindelse med andet end en søfartsulykke, er transportøren erstatningspligtig, hvis den tabsforvoldende hændelse skyldes fejl eller forsømmelighed fra hans side. Bevisbyrden for fejl eller forsømmelighed ligger hos skadelidte.

3. Ved tab, som skyldes bortkomst eller beskadigelse af håndbagage, er transportøren erstatningspligtig, hvis den tabsforvoldende hændelse skyldes fejl eller forsømmelighed fra hans side. Ved tab, som skyldes en søfartsulykke, forudsættes fejl eller forsømmelighed fra transportørens side.

4. Ved tab, som skyldes bortkomst eller beskadigelse af anden bagage end håndbagage, er transportøren erstatningspligtig, medmindre han kan bevise, at den tabsforvoldende hændelse er sket uden fejl eller forsømmelighed fra hans side.

5. I denne artikel forstås ved:

(a) "søfartsulykke": skibbrud, kæntring, kollision eller stranding, eksplosion eller brand om bord eller skibsfejl

(b) "fejl eller forsømmelighed fra transportørens side": omfatter også fejl eller forsømmelighed, som skyldes transportørens ansatte, når de udfører deres arbejde

(c) "skibsfejl": fejlfunktioner, svigt eller manglende overholdelse af gældende sikkerhedsregler, når det gælder skibsdele eller skibsudstyr, der benyttes til redning eller evakuering af passagerer, til ombord- og frabordestigning, eller til fremdrift, styring, sikker navigation, fortøjning, opankring, læggen til eller fra kaj- eller ankerplads, eller til havarikontrol efter fyldning, eller til udsætning af redningsmateriel

(d) "tab": omfatter ikke pønalitetserstatning.

6. Transportørens erstatningsansvar i henhold til denne artikel gælder kun tab, som skyldes hændelser, der indtræffer under transporten. Bevisbyrden for, at den tabsforvoldende hændelse er indtruffet under transporten, og for tabets omfang ligger hos skadelidte.

7. Intet i denne konvention er til hindring for transportørens ret til regres over for tredjemand eller til at rejse påstand om egen skyld i henhold til konventionens artikel 6. Intet i denne artikel er til hindring for begrænsningsretten i henhold til konventionens artikel 7 eller 8.

8. At en parts fejl eller forsømmelighed forudsættes, eller at en part får pålagt bevisbyrden, hindrer ikke, at beviser til denne parts fordel tages i betragtning.

ARTIKEL 5

Følgende indsættes i konventionen som artikel 4a:

Artikel 4a Obligatorisk forsikring

1. Ved passagertransport på et skib, som er registreret i en kontraherende stat, og som er godkendt til transport af over 12 passagerer og omfattet af denne konvention, skal den transportør, der faktisk udfører hele transporten eller en del af den være i besiddelse af en forsikring eller dertil svarende finansiel sikkerhed, dvs. en bankgaranti eller lignende, som dækker erstatningsansvaret i tilfælde af passagerernes død eller tilskadekomst i overensstemmelse med denne konvention. Grænsen for den obligatoriske forsikring eller dertil svarende finansielle sikkerhed må ikke være under 250 000 regningsenheder pr. passagerer i hvert enkelt tilfælde.

2. Et bevis for, at forsikringen eller den dertil svarende finansielle sikkerhed er gyldig i overensstemmelse med denne konvention, udstedes for hvert skib, når den kontraherende stats kompetente myndigheder har godtgjort, at kravene i stk. 1 er opfyldt. Hvis skibet er registreret i en kontraherende stat, udstedes eller påtegnes beviset af skibsregisterstatens kompetente myndighed; hvis skibet ikke er registreret i en kontraherende stat, kan beviset udstedes eller påtegnes af den kompetente myndighed i en hvilken som helst kontraherende stat. Beviset skal svare til modellen i bilaget til denne konvention og indeholde følgende oplysninger:

(a) skibets navn, kendingsnummer eller kendingsbogstaver og registreringshavn

(b) navnet på den transportør, som faktisk udfører transporten eller en del af den, og dennes hovedadresse

(c) IMO skibsidentifikationsnummeret

(d) sikkerhedens art og gyldighed

(e) forsikringsgiverens eller sikkerhedsstillerens navn og hovedadresse samt eventuelt adresse på den afdeling, hvor forsikringen tegnes, eller den finansielle sikkerhed stilles

(f) bevisets gyldighedsperiode, som ikke må overskride forsikringens eller den dertil svarende finansielle sikkerheds gyldighedsperiode.

3. (a) En kontraherende stat kan give et af den godkendt organ eller foretagende myndighed til at udstede beviset. Dette organ eller foretagende skal underrette den pågældende stat om hver enkelt bevisudstedelse. Den kontraherende stat garanterer i alle tilfælde fuldt ud det udstedte bevis' fuldstændighed og nøjagtighed og påtager sig at sikre de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af denne forpligtelse.

(b) De kontraherende stater giver generalsekretæren meddelelse om:

(i) det særlige ansvar og de særlige vilkår, der knytter sig til myndighed, som overdrages til et godkendt organ eller foretagende

(ii) tilbagekaldelse af denne myndighed

(iii) tidspunktet, hvor denne myndighedsoverdragelse eller tilbagekaldelse træder i kraft.

En myndighedsoverdragelse kan først træde i kraft tre måneder efter det tidspunkt, hvor meddelelse herom er givet til generalsekretæren.

(c) Organer eller foretagender, som bemyndiges til at udstede beviser i henhold til dette stykke, skal som minimum have myndighed til at inddrage disse beviser, hvis de betingelser, de er udstedt på, ikke opfyldes. Instituttet eller foretagendet skal i alle tilfælde meddele en sådan inddragelse til den stat, på hvis vegne beviset er udstedt.

4. Beviset udstedes på den udstedende stats officielle sprog. Hvis dette sprog ikke er engelsk, fransk eller spansk, skal beviset indeholde en oversættelse til et af disse sprog, mens statens officielle sprog efter dens egen beslutning kan udelades.

5. Beviset skal forefindes om bord på skibet og en kopi af det deponeres hos de myndigheder, der fører skibsregistret, eller, hvis skibet ikke er registreret i en kontraherende stat, hos myndighederne i den stat, hvor beviset er udstedt eller påtegnet.

6. En forsikring eller dertil svarende finansiel sikkerhed opfylder ikke denne artikels krav, hvis den kan ophøre af andre grunde end den i beviset angivne forsikrings eller sikkerheds udløb inden for tre måneder efter det tidspunkt, hvor de i stk. 5 nævnte myndigheder får meddelelse om dens ophør, medmindre beviset inden for samme tidsrum er blevet overladt til disse myndigheder, eller et nyt bevis er blevet udstedt. Disse bestemmelser gælder også ændringer, som medfører, at forsikringen eller den dertil svarende finansielle sikkerhed ikke længere opfylder kravene i denne artikel.

7. Skibsregisterstaten fastsætter under hensyntagen til denne artikels bestemmelser betingelserne for bevisets udstedelse og gyldighed.

8. Intet i denne konvention er til hindring for, at en kontraherende stat inden for denne konventions rammer kan benytte oplysninger om forsikringsgiverens eller sikkerhedsstillerens finansielle status fra andre stater, fra organisationen eller fra andre internationale organisationer. En kontraherende stat, der benytter sådanne oplysninger, fritages dog ikke fra sit ansvar som bevisudstedende stat.

9. Beviser, som udstedes eller påtegnes af myndighederne i en kontraherende stat, accepteres inden for denne konventions rammer af de øvrige kontraherende stater der betragter dem som beviser med samme gyldighed, som hvis de selv havde udstedt eller påtegnet dem, selv om de er udstedt eller påtegnet for et skib, der ikke er registreret i en kontraherende stat. En kontraherende stat kan på et hvilket som helst tidspunkt bede om samråd med den udstedende eller påtegnende stat, hvis den mener, at den forsikringsgiver eller sikkerhedsstiller, som nævnes i forsikringsbeviset, ikke har økonomisk evne til at opfylde de forpligtelser, denne konvention indebærer.

10. Ethvert erstatningskrav, som i overensstemmelse med denne artikel dækkes af en forsikring eller en dertil svarende finansiel sikkerhed, kan rejses direkte over for forsikringsgiveren eller sikkerhedsstilleren. I så fald gælder beløbet i stk. 1 som forsikringsgiverens eller sikkerhedsstillerens erstatningsgrænse, selv om transportøren eller undertransportøren ikke er underlagt til nogen erstatningsgrænse. Den sagsøgte kan endvidere rejse de indsigelser (bortset fra konkurs eller likvidation), som den i stk. 1 omtalte transportør ville have kunnet rejse i henhold til denne konvention. Desuden kan den sagsøgte rejse den indsigelse, at skaden skyldes bevidst fejldisponering fra den forsikredes side, men kan ikke rejse andre indsigelser, som ville have kunnet være benyttet ved søgsmål fra den forsikredes side Den sagsøgte har under alle omstændigheder ret til at forlange, at både transportøren og undertransportøren inddrages i søgsmålet.

11. Beløb, som skyldes forsikring eller dertil svarende finansiel sikkerhed i overensstemmelse med stk. 1, må kun benyttes til opfyldelse af krav, som rejses i henhold til denne konvention, og udbetaling af sådanne beløb ophæver enhver erstatningspligt i henhold til denne konvention i det udbetalte beløbs omfang.

12. De kontraherende stater tillader ikke skibe, som fører deres flag, og som omfattes af denne artikel, at sejle på noget tidspunkt, medmindre de har fået udstedt et bevis i henhold til stk. 2 eller 15.

13. Under hensyntagen til denne artikels bestemmelser sikrer de kontraherende stater efter deres nationale lovgivning, at alle skibe, som har tilladelse til at transportere over 12 passagerer og som anløber eller forlader en havn på deres territorium, hvor denne konvention finder anvendelse, uanset hvor skibene er registreret, omfattes af en forsikring eller en dertil svarende finansiel sikkerhed af det i stk. 1 angivne omfang.

14. Uanset stk. 5 kan en kontraherende stat meddele generalsekretæren, at skibene, for så vidt angår stk. 13, ikke behøver at have det i stk. 2 forlangte bevis om bord eller at forelægge det, når de anløber eller forlader havne på dens territorium, hvis den kontraherende stat, som har udstedt beviset, har meddelt generalsekretæren, at den fører elektroniske registre, som er tilgængelige for alle kontraherende stater og viser, at beviset forefindes, og at de kontraherende stater er i stand til at opfylde deres forpligtelser i henhold til stk. 13.

15. Hvis et skib, som ejes af en kontraherende stat, ikke er dækket af forsikring eller dertil svarende finansiel sikkerhed, er dette skib heller ikke omfattet af denne artikels bestemmelser derom, men skibet skal medføre et bevis, som er udstedt af den kompetente myndighed i skibsregistreringsstaten, og som angiver, at skibet ejes af denne stat, og at erstatningsansvaret er dækket inden for det beløb, der er fastsat i stk. 1. Dette bevis skal så nøje som muligt følge den model, der foreskrives i stk. 2.

ARTIKEL 6

Konventionens artikel 7 affattes således:

Artikel 7 Erstatningsgrænse ved død eller tilskadekomst

1. Transportørens erstatningspligt ved en passagers død eller tilskadekomst, jf. artikel 3, kan under ingen omstændigheder overstige 400 000 regningsenheder pr. passager i hvert enkelt tilfælde. Hvis domstolen, i overensstemmelse med loven på det sted, hvor søgsmål anlægges, tilkender erstatning i form af løbende udbetalinger, kan disse udbetalingers kapitalværdi ikke overstige den nævnte grænse.

2. De kontraherende stater kan ved særlige bestemmelser i den nationale lovgivning regulere erstatningsgrænsen i stk. 1, forudsat den eventuelle nationale erstatningsgrænse ikke bliver lavere end fastsat i stk. 1. Kontraherende stater, der benytter denne mulighed, underretter generalsekretæren om den vedtagne erstatningsgrænse eller om, at der ingen findes.

ARTIKEL 7

Konventionens artikel 8 affattes således:

Artikel 8 Erstatningsgrænse ved bortkomst eller beskadigelse af bagage og køretøjer

1. Transportørens erstatningsansvar ved bortkomst eller beskadigelse af håndbagage kan under ingen omstændigheder overskride 2 250 regningsenheder pr. passager pr. transport.

2. Transportørens erstatningsansvar ved bortkomst eller beskadigelse af køretøjer, herunder al bagage, som medbringes i eller på køretøjet, kan under ingen omstændigheder overskride 12 700 regningsenheder pr. køretøj pr. transport.

3. Transportørens erstatningsansvar ved bortkomst eller beskadigelse af anden bagage end den i stk. 1 og 2 nævnte, kan under ingen omstændigheder overskride 3 375 regningsenheder pr. passager pr. transport.

4. Transportøren og passageren kan aftale, at transportørens erstatningsansvar forudsætter en selvrisiko på højst 330 regningsenheder ved beskadigelse af et køretøj og højst 149 regningsenheder pr. passager ved beskadigelse eller bortkomst af anden bagage, og at dette beløb skal fratrækkes tabet eller skaden.

ARTIKEL 8

Konventionens artikel 9 affattes således:

Artikel 9 Regningsenhed og omregning

1. Den regningsenhed, som benyttes i denne konvention, er den af den internationale valutafond definerede særlige trækningsrettighed. De beløb, der angives i artikel 3, stk. 1, artikel 4a, stk. 1, artikel 7, stk. 1, og artikel 8, omregnes til national valuta i den stat, hvor søgsmål finder sted, efter denne valutas værdi i forhold til de særlige trækningsrettigheder på domsafsigelsestidspunktet eller på et andet tidspunkt, som aftales af parterne. Hvis en kontraherende stat er medlem af den internationale valutafond, beregnes dens nationale valutas værdi i særlige trækningsrettigheder efter den værdiansættelsesmetode, som den internationale valutafond på det pågældende tidspunkt benytter i forbindelse med sine forretninger og transaktioner. Hvis en kontraherende stat ikke er medlem af den internationale valutafond, beregnes dens nationale valutas værdi i særlige trækningsrettigheder efter en metode, som fastsættes af den selv.

2. Stater, som ikke er medlemmer af den internationale valutafond, kan dog, hvis deres lovgivning tillader anvendelse af stk. 1, på tidspunktet for ratificering, accept, godkendelse eller tiltrædelse af denne konvention eller på et hvilket som helst senere tidspunkt erklære, at den særlige trækningsrettighed i stk. 1 er lig med 15 guldfrancs. En guldfranc svarer i dette stykke til 65,5 mg guld af finholdighed 900. Guldfrancs omregnes til national valuta efter den pågældende stats lovgivning.

3. Beregningen i sidste sætning i stk. 1 og omregningsmetoden i stk. 2 benyttes på en sådan måde, at beløbene i artikel 3, stk. 1, artikel 4a, stk. 1, artikel 7, stk. 1, og artikel 8 så vidt muligt får den samme realværdi i de kontraherende staters nationale valuta, som de ville have fået ved anvendelse af de tre første sætninger i stk. 1. De kontraherende stater giver alt efter tilfældet, generalsekretæren besked om, hvordan beregningen i henhold til stk. 1 foretages, eller om resultatet af omregningen i stk. 2, når de deponerer ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrumentet til denne konvention, eller hvis der sker ændringer.

ARTIKEL 9

Konventionens artikel 16, stk. 3, affattes således:

3. Udsættelse eller afbrydelse af forældelsesfrister sker efter loven på det sted, hvor søgsmål anlægges, dog kan der under ingen omstændigheder anlægges søgsmål på grundlag af denne konvention efter udløbet af en af følgende frister:

(a) et tidsrum på fem år fra det tidspunkt, hvor passageren gik fra borde, eller fra det tidspunkt, hvor dette skulle være sket, afhængigt af, hvilket af disse tidspunkter der er senest, eller, hvis denne frist ligger tidligere,

(b) et tidsrum på tre år fra det tidspunkt, hvor den skadelidte havde kendskab til den forvoldte tilskadekomst, det forvoldte tab eller den forvoldte skade eller med rimelighed burde have haft det.

ARTIKEL 10

Konventionens artikel 17 affattes således:

Artikel 17 Kompetent jurisdiktion

1. Søgsmål efter denne konventions artikel 3 og 4 anlægges efter sagsøgerens valg ved en af de i det følgende angivne domstole, forudsat denne domstol ligger i en stat, som er kontraherende part i denne konvention, og under hensyntagen til de enkelte kontraherende parters lovgivning om rette værneting i de stater, hvor der er flere muligheder:

(a) domstolen i den stat, hvor sagsøgte har permanent hjemsted eller hovedadresse, eller

(b) domstolen i afrejse- eller ankomststaten, ifølge transportkontrakten, eller

(c) domstolen i den stat, hvor sagsøgeren har bopæl eller permanent opholdssted, hvis den sagsøgte har en adresse i denne stat og er underkastet dens jurisdiktion, eller

(d) domstolen i den stat, hvor transportkontrakten blev indgået, hvis den sagsøgte har en adresse i denne stat og er underkastet dens jurisdiktion.

2. Søgsmål efter konventions artikel 4a anlægges efter sagsøgerens valg ved en af de domstole, hvor det ifølge stk. 1 er muligt at anlægge søgsmål mod transportøren eller undertransportøren.

3. Når en skadevoldende hændelse er indtruffet, kan parterne aftale, om erstatningskravet skal forelægges en domstol eller afgøres ved voldgift.

ARTIKEL 11

Følgende indsættes i konventionen som artikel 17a:

Artikel 17a Anerkendelse og fuldbyrdelse

1. En dom, som afsiges af en domstol med jurisdiktion i overensstemmelse med artikel 17, og som er retsgyldig i domsstaten, hvor den ikke kan underkastes fornyet prøvelse, anerkendes af samtlige kontraherende stater, medmindre

(a) dommen er opnået ved svig, eller

(b) den sagsøgte ikke har fået rimeligt varsel og rimelig mulighed for at fremlægge sin sag.

2. En dom, som anerkendes i henhold til stk. 1, er retsgyldig i de enkelte kontraherende stater, så snart de enkelte staters nødvendige formaliteter er blevet opfyldt. Disse formaliteter kan ikke tillade, at sagens materielle del genoptages.

3. Stater, som er kontraherende parter i denne protokol, kan følge andre regler for anerkendelse og fuldbyrdelse af domme, forudsat de sikrer, at dommene anerkendes og fuldbyrdes i mindst samme omfang, som det ville ske efter stk. 1 og 2.

ARTIKEL 12

Konventionens artikel 18 affattes således:

Artikel 18 Ugyldige kontraktbestemmelser

Kontraktbestemmelser, som er indgået før den hændelse, der har forvoldt en passagers død eller tilskadekomst eller bortkomst eller beskadigelse af dennes bagage, og som har til formål at fritage personer, der er erstatningspligtige i henhold til denne konvention, for deres erstatningsansvar overfor passageren eller fastsætte en lavere erstatningsgrænse end den, som, bortset fra artikel 8, stk. 4, foreskrives i konventionen, samt bestemmelser, der har til formål at flytte bevisbyrden fra transportøren eller undertransportøren eller indebærer en indskrænkning af mulighederne i artikel 17, stk. 1 og 2, er ugyldige, men deres ugyldighed indebærer ikke, at transportkontrakten som sådan er ugyldig, hvis den i øvrigt overholder konventionens bestemmelser.

ARTIKEL 13

Konventionens artikel 20 affattes således:

Artikel 20 Atomskader

Denne konvention indebærer ikke erstatningspligt for skader, som forvoldes af atomulykker:

(a) hvis den ansvarlige for et atomanlæg har erstatningsansvar i henhold til Paris-konventionen af 29. juli 1960 om ansvar over for tredjemand på den nukleare energis område, således som ændret ved tillægsprotokol af 28. januar 1964, eller Wien-konventionen af 21. maj 1963 om civilretligt ansvar for nuklear skade eller gældende ændringer eller protokoller til dem, eller

(b) hvis den ansvarlige for et atomanlæg har erstatningsansvar i kraft af national lovgivning om erstatningsansvaret for sådanne skader, forudsat denne lovgivning i enhver henseende er lige så fordelagtig for skadelidte som Paris-konventionen eller Wien-konventionen eller gældende ændringer eller protokoller til dem.

ARTIKEL 14 Bevismodel

1. Bevismodellen i bilaget til denne protokol vedføjes konventionen som bilag.

2. Følgende indsættes i konventionen som artikel 1a:

Artikel 1a Bilag

Bilaget til denne konvention udgør en integrerende del af den.

ARTIKEL 15 Fortolkning og anvendelse

1. Konventionen og denne protokol læses og fortolkes samlet som en enkelt akt af protokollens kontraherende parter.

2. Konventionen gælder med de ved denne protokol foretagne ændringer kun for erstatningskrav, som skyldes hændelser, der indtræffer efter protokollens ikrafttrædelse for de enkelte staters vedkommende.

3. Artikel 1-22 i den ved denne protokol ændrede konvention udgør sammen med artikel 17-25 i denne protokol og bilaget til den Athen-konventionen af 2002 om søtransport af passagerer og deres bagage og benævnes således.

ARTIKEL 16

Følgende indsættes i konventionen som artikel 22a:.

Artikel 22a Konventionens afsluttende bestemmelser

Denne konventions afsluttende bestemmelser udgøres af artikel 17-25 i protokollen af 2002 til Athen-protokollen af 1974 om søtransport af passagerer og deres bagage. Henvisninger til kontraherende stater skal i denne konvention forstås som henvisninger til denne protokols kontraherende stater.

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

ARTIKEL 17

Underskrivelse, ratificering, accept, godkendelse og tiltrædelse.

1. Denne protokol kan underskrives i organisationens hovedsæde fra den 1. maj 2003 til den 30. april 2004 og står derefter åben for tiltrædelse.

2. Stater kan give tilsagn om at lade sig forpligte af denne protokol i form af:

(a) underskrivelse uden forbehold med hensyn til ratificering, accept eller godkendelse, eller

(b) underskrivelse med forbehold af ratificering, accept eller godkendelse fulgt af ratificering, accept eller godkendelse, eller

(c) tiltrædelse.

3. Ratificering, accept, godkendelse eller tiltrædelse sker ved at deponere det dertil svarende instrument hos generalsekretæren.

4. Ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrumenter, som deponeres, når en ændring til denne protokol er trådt i kraft for alle nuværende kontraherende staters vedkommende eller efter afslutning af samtlige foranstaltninger, som er nødvendige for ændringens ikrafttrædelse for disse kontraherende staters vedkommende, betragtes som gældende for denne protokol i den derved ændrede form.

5. En stat kan ikke give tilsagn om at lade sig forpligte af denne protokol medmindre den, hvis den er kontraherende part, opsiger:

(a) Athen-konventionen om søtransport af passagerer og deres bagage, udfærdiget i Athen den 13. december 1974

(b) protokol til Athen-konventionen om søtransport af passagerer og deres bagage, udfærdiget i London den 19. november 1976, og

(c) protokollen af 1990 om ændring af Athen-konventionen om søtransport af passagerer og deres bagage, udfærdiget i London den 29. marts 1990, med virkning fra den foreliggende protokols ikrafttrædelsestidspunkt for den pågældende stats vedkommende i overensstemmelse med artikel 20.

ARTIKEL 18 Stater med mere end et retssystem

1. Hvis en stat består af to eller flere territoriale enheder, hvor de forhold, som behandles i denne protokol, er underkastet forskellige retssystemer, kan den på underskrivelses-, ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsestidspunktet afgive erklæring om, at denne protokol gælder for alle dens territoriale enheder eller kun for en eller flere af dem, og ændre denne erklæring ved på et hvilket som helst tidspunkt at afgive en ny.

2. En sådan erklæring sendes til generalsekretæren og skal udtrykkeligt nævne de territoriale enheder, protokollen gælder for.

3. For en kontraherende stat, der har afgivet en sådan erklæring

(a) skal der ved udtrykket skibsregisterstat og ved udtrykket udstedende eller påtegnende stat i forbindelse med et obligatorisk forsikringsbevis forstås henholdsvis den territoriale enhed, hvori skibet er registreret, og den, som udsteder eller påtegner beviset

(b) skal der ved udtrykkene national lovgivning, national erstatningsgrænse og national valuta forstås henholdsvis den lovgivning, den erstatningsgrænse og den valuta, som er gældende i den pågældende territoriale enhed

(c) skal der ved udtrykket domstole og ved udtrykket domme, der skal anerkendes i de kontraherende stater, forstås henholdsvis domstole i den pågældende territoriale enhed og domme, som skal anerkendes i den.

ARTIKEL 19 Regionale organisationer for økonomisk integration

1. En regional organisation for økonomisk integration, som består af selvstændige stater, der har givet den kompetence på nogle af de områder, som omfattes af denne protokol, kan underskrive, ratificere, acceptere, godkende eller tiltræde protokollen. En regional organisation for økonomisk integration, der er kontraherende part i denne protokol, har samme rettigheder og forpligtelser som en kontraherende stat i det omfang, den har konpetence på de områder, protokollen omfatter.

2. Når en regional organisation for økonomisk integration udøver sin stemmeret i anliggender, hvori den har kompetence, har den samme antal stemmer som den har medlemsstater, der er kontraherende parter i denne protokol og har overladt den kompetence i det pågældende anliggende. En regional organisation for økonomisk integration kan ikke udøve sin stemmeret, hvis dens medlemsstater udøver deres, og omvendt.

3. Når antallet af kontraherende stater er relevant i denne protokol, det gælder således artikel 20 og 23, men er ikke begrænset hertil, medregnes medlemsstaterne i den regionale organisation for økonomisk integration hvis de samtidig er kontraherende stater, men ikke organisationens selv.

4. På underskrivelses-, ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsestidspunktet afgiver den regionale organisation for økonomisk integration en erklæring til generalsekretæren, hvori den præciserer, på hvilke af denne protokols områder, den har fået overladt kompetence af de medlemsstater, som har underskrevet protokollen eller er kontraherende parter i den, samt eventuelle relevante begrænsninger for denne kompetence. Den regionale organisation for økonomisk integration underretter straks generalsekretæren om ændringer af kompetencefordelingen, herunder ny kompetenceoverdragelse i forhold til den erklæring, som afgives i henhold til dette stykke. Sådanne erklæringer stilles til rådighed af generalsekretæren i henhold til denne protokols artikel 24.

5. Kontraherende stater, som er medlemmer af en regional organisation for økonomisk integration, der er kontraherende part i denne protokol, antages at have kompetence på alle områder, som omfattes af denne protokol, hvis det ikke er blevet udtrykkelig angivet eller anmeldt i overensstemmelse med stk. 4, at denne kompetence er overdraget til organisationen.

ARTIKEL 20 Ikrafttrædelse

1. Denne protokol træder i kraft 12 måneder efter det tidspunkt, hvor 10 stater enten har underskrevet den uden forbehold med hensyn til ratificering, accept eller godkendelse eller har deponeret ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrumenterne hos generalsekretæren.

2. For stater, som ratificerer, accepterer, godkender eller tiltræder denne protokol efter det tidspunkt, hvor ikrafttrædelsesbetingelserne i stk. 1 er blevet opfyldt, træder protokollen i kraft tre måneder efter tidspunktet for disse staters deponering af de relevante instrumenter, men dog ikke før protokollen er trådt i kraft i overensstemmelse med stk. 1.

ARTIKEL 21 Opsigelse

1. Enhver kontraherende stat kan opsige denne protokol på et hvilket som helst tidspunkt efter dens ikrafttrædelse for den pågældende stats vedkommende.

2. Opsigelsen sker ved at deponere et opsigelsesinstrument hos generalsekretæren.

3. Opsigelsen træder i kraft 12 måneder efter opsigelsesinstrumentets deponering hos generalsekretæren eller efter et længere tidsrum, som er angivet i det.

4. En kontraherende stats opsigelse af konventionen i overensstemmelse med dens artikel 25, kan ikke af de kontraherende stater i denne protokol opfattes som en opsigelse af den ved protokollen ændrede konvention.

ARTIKEL 22 Revision og ændring

1. Organisationen kan indkalde til konference for at revidere eller ændre denne protokol.

2. Organisationen indkalder de stater, som er kontraherende parter i denne protokol, til konference om ændring eller revision af den efter anmodning fra mindst en tredjedel af de kontraherende stater.

ARTIKEL 23 Ændring af erstatningsgrænserne

1. Med forbehold af artikel 22 gælder den særlige procedure i denne artikel kun for ændring af erstatningsgrænserne i artikel 3, stk. 1, artikel 4a, stk. 1, artikel 7, stk. 1 og artikel 8 i den ved denne protokol ændrede konvention.

2. Efter anmodning fra mindst halvdelen af de kontraherende stater i denne protokol, men under ingen omstændigheder færre end seks, rundsender generalsekretæren forslag om ændring af erstatningsgrænserne, herunder også selvrisikoen, i artikel 3, stk. 1, artikel 4a, stk. 1, artikel 7, stk. 1, og artikel 8 i den ved denne protokol ændrede konvention til alle organisationens medlemmer og til samtlige kontraherende stater.

3. Ændringsforslag, der rundsendes som beskrevet i det foregående, forelægges organisationens retsudvalg (i det følgende benævnt "retsudvalget") til behandling senest seks måneder efter deres rundsendelsestidspunkt.

4. Alle stater, som er kontraherende parter i den ved denne protokol ændrede konvention, kan, uanset om de er medlemmer af organisationen eller ikke, deltage i retsudvalgets behandling og vedtagelse af ændringsforslag.

5. Ændringsforslagene vedtages med to tredjedeles flertal blandt de stater, som er kontraherende parter i den ved denne protokol ændrede konvention, og som er til stede og afgiver stemme i det i henhold til stk. 4 udvidede retsudvalg, forudsat mindst halvdelen af de stater, der er kontraherende parter i den ved denne protokol ændrede konvention, er til stede på afstemningstidspunktet.

6. Når retsudvalget behandler et forslag om ændring af erstatningsgrænserne, skal det tage hensyn til hændelsernes forekomst og ikke mindst til omfanget af de dermed forbundne skader, til ændringer af pengeværdien og til den foreslåede ændrings virkning på forsikringsomkostningerne.

7. (a) Der kan ikke foretages ændringer af erstatningsgrænserne i henhold til denne artikel inden for fem år fra det tidspunkt, hvor denne protokol blev åbnet for underskrivelse, eller inden for fem år fra det tidspunkt, hvor en tidligere ændring i henhold til denne artikel trådte i kraft.

(b) Ingen erstatningsgrænse kan forhøjes over et beløb, som svarer til den grænse, der er fastsat i den ved denne protokol ændrede konvention, forhøjet med 6% om året beregnet kumulativt fra det tidspunkt, hvor denne protokol blev åbnet for underskrivelse.

(c) Ingen erstatningsgrænse kan forhøjes over et beløb, som svarer til den grænse, der er fastsat i den ved denne protokol ændrede konvention, ganget med tre.

8. Ændringer, som vedtages i henhold til stk. 5, anmeldes af organisationen til alle kontraherende stater. En ændring anses for godkendt efter 18 måneders forløb fra anmeldelsestidspunktet, medmindre mindst en fjerdedel af de stater, der var kontraherende stater på ændringens vedtagelsestidspunkt, inden for dette tidsrum har meddelt generalsekretæren, at de ikke kan godkende ændringen, hvorefter den er forkastet og uden gyldighed.

9. Ændringer, som anses for godkendt i overensstemmelse med stk. 8, træder i kraft 18 måneder efter godkendelsen.

10. Ændringerne er bindende for samtlige kontraherende stater, medmindre disse opsiger protokollen i overensstemmelse med artikel 21, stk. 1 og 2 mindst seks måneder før ændringerne træder i kraft.

11. En ændring, som er blevet vedtaget, men hvis 18 måneders godkendelsesperiode endnu ikke er udløbet, er bindende for en stat, der bliver kontraherende part i denne periode, hvis ændringen træder i kraft. En stat, der bliver kontraherende stat efter denne periodes udløb, er bundet af ændringen, hvis den er blevet godkendt i overensstemmelse med stk. 8. I de i dette stykke nævnte tilfælde bliver en ændring bindende for en stat, når ændringen træder i kraft, eller når denne protokol træder i kraft for den pågældende stats vedkommende, hvis dette sker senere.

ARTIKEL 24 Depositar

1. Denne protokol og ændringer til den, som vedtages i henhold til artikel 23, deponeres hos generalsekretæren.

2. Generalsekretæren

(a) underretter alle stater, som har underskrevet eller tiltrådt denne protokol, om

(i) enhver ny underskrivelse eller deponering af ratificerings-, accepterings-, godkendelses- eller tiltrædelsesinstrumenter og tidspunktet for dem

(ii) enhver erklæring og meddelelse i henhold til artikel 9, stk. 2 og 3, artikel 18, stk. 1, og artikel 19, stk. 4 i den ved denne protokol ændrede konvention

(iii) denne protokols ikrafttrædelsestidspunkt

(iv) ethvert forslag om ændring af erstatningsgrænserne, som fremsættes i overensstemmelse med artikel 23, stk. 2, i denne protokol

(v) enhver ændring, som vedtages i overensstemmelse med artikel 23, stk. 5 i denne protokol

(vi) enhver ændring, som anses for godkendt i overensstemmelse med artikel 23, stk. 8, i denne protokol, samt tidspunktet for dens ikrafttrædelse i overensstemmelse med samme artikels stk. 8 og 9

(vii) deponering af opsigelsesinstrumenter til denne protokol samt deponeringstidspunktet og opsigelsens ikrafttrædelsestidspunkt

(viii) enhver meddelelse, som kræves i henhold til denne protokols artikler

(b) sender en bekræftet genpart af denne protokol til alle stater, som har underskrevet eller tiltrådt den.

3. Så snart denne protokol træder i kraft, sender generalsekretæren De Forenede Nationers sekretariat dens tekst til registrering og offentliggørelse i overensstemmelse med artikel 102 i De Forenede Nationers charter.

ARTIKEL 25 Sprog

Denne protokol er udfærdiget i et eksemplar på arabisk, engelsk, fransk, kinesisk, russisk og spansk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed.

UDFÆRDIGET I LONDON, den 1. november 2002.

TIL BEKRÆFTELSE HERAF har undertegnede med behørig bemyndigelse fra deres respektive regeringer underskrevet denne protokol.

BILAG

BEVIS FOR FORSIKRING ELLER DERTIL SVARENDE FINANSIEL SIKKERHED FOR ERSTATNINGSANSVAR VED PASSAGERERS DØD OG TILSKADEKOMST

Udstedt i overensstemmelse med artikel 4a i Athen-konventionen af 2002 om søtransport af passagerer og deres bagage

Skibets navn ....................................................................................

Kendingsnummer eller -bogstaver ..................................................................

Skibets IMO-identifikationsnummer .............................................................

Registreringshavn .................................................................................

Navn og fuldstændig hovedadresse på den transportør, der faktisk udfører transporten. ......................................................................................

Det bekræftes herved, at der for ovennævnte skib findes en gyldig forsikringspolice eller anden finansiel sikkerhed, som opfylder kravene i artikel 4a i Athen-konventionen af 2002 om søtransport af passagerer og deres bagage.

Sikkerhedens art........................................................................................................................

Sikkerhedens gyldighedsperiode ................................................................................................................

Navn og adresse på forsikringsgiveren (-giverne) og/eller sikkerhedsstilleren (-stillerne)

Navn ........................................................................................................................................

Adresse ....................................................................................................................................

Dette bevis er gyldigt til ................................................................................................

Udstedt eller påtegnet af regeringen i ..............................................................................

..............................................................................................................................................

(Statens officielle betegnelse)

ELLER

Følgende tekst anvendes, hvis en kontraherende stat benytter sig af artikel 4a, stk. 3:

Dette bevis er udstedt efter bemyndigelse fra regeringen i ............................................. (statens officielle betegnelse) af ......................................................... (instituttets eller foretagendets navn)

I ................................... den ......................................

(Sted) (Dato)

........................................................................................

(Den udstedende embedsmands underskrift og stillingsbetegnelse)

Forklarende noter:

1. Statens officielle betegnelse kan efter ønske indeholde en henvisning til den kompetente offentlige myndighed i det land, hvor beviset er udstedt.

2. Hvis den samlede sikkerhed stilles af mere end en kilde, bør beløbet fra hver enkelt angives.

3. Hvis sikkerheden stilles under flere forskellige former, bør disse angives.

4. Punktet "sikkerhedens gyldighedsperiode" skal angive det tidspunkt, hvor sikkerheden får gyldighed.

5. Punktet "adresse" på forsikringsgiveren (-giverne) og/eller sikkerhedssstilleren(-stillerne) skal angive forsikringsgiverens (-givernes) og/eller sikkerhedsstillerens(-stillernes) hovedadresse. Hvis det er relevant, angives adressen på det sted, hvor forsikringen er tegnet eller sikkerheden stillet.

BILAG 2 ERKLÆRING FRA DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB I OVERENSSTEMMELSE MED ARTIKEL 19 I PROTOKOLLEN AF 2002 TIL ATHEN-KONVENTIONEN AF 1974 OM SØTRANSPORT AF PASSAGERER OG DERES BAGAGE

"Det Europæiske Fællesskab erklærer herved, at det i henhold til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 65 og artikel 300, har kompetence til at indgå internationale aftaler og udfører de forpligtelser, som følger af dem, og som tjener følgende formål:

-- anerkendelse og fuldbyrdelse af domme

-- den kompetente jurisdiktion

Desuden erklærer Det Europæiske Fællesskab, at det allerede har vedtaget lovgivning, som er bindende for dets medlemsstater og gælder for områder, der omfattes af denne konvention. Fællesskabet vil forelægge den internationale søfartsorganisations generalsekretariat en liste over disse retsakter i overensstemmelse med protokollens artikel 19 og ajourføre den efter behov. Den eneste relevante retsakt er på nuværende tidspunkt forordning (EF) nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område [6], som er bindende for alle EU-medlemsstater undtagen Danmark.

[6] De Europæiske Fællesskabers Tidende, L 12, 16.1.2001, s. 1.

Det Europæiske Fællesskab er ansvarligt for udførelse af de forpligtelser i henhold til konventionen, som omfattes af Fællesskabets gældende lovgivning".