EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 26.10.2021 COM(2021) 950 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET





Status over energiunionen 2021 — Bidrag til den europæiske grønne pagt og genopretningen af EU



(i henhold til forordning (EU) 2018/1999 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen)











{COM(2021) 952 final} - {COM(2021) 960 final} - {COM(2021) 961 final} - {COM(2021) 962 final} - {SWD(2021) 298 final} - {SWD(2021) 307 final} - {SWD(2021) 308 final}



1.Indledning og hovedpunkter Rapporten om status over energiunionen markerer hvert år tidspunktet for at gøre status over ændringerne og fremskridtene med gennemførelsen af Den Europæiske Unions (EU's) energi- og klimapolitikker, herunder energiunionen og dens fem søjler, på vejen mod klimaneutralitet senest i 2050. Det indeværende år indvarsler et årti, der generelt anses for at være afgørende for bekæmpelsen af klimaændringer, tab af biodiversitet og forurening som følge af udtømning af naturressourcer. Det markerer også en vigtig overgang fra covid-19-krisen til økonomisk genopretning og fra udarbejdelsen af den europæiske grønne pagt og de ledsagende strategier til en beslutsom gennemførelse. I dette års rapport om status over energiunionen gøres der således status over Kommissionens intensive samarbejde med de andre EU-institutioner, medlemsstaterne og dens internationale partnere om EU's reaktion på den dobbelte udfordring med at opnå en hurtig og vedvarende genopretning efter virkningerne af covid-19-krisen og klimaændringerne. Investering i omstillingen af energisystemet er en del af løsningen på vejen mod klimaneutralitet og en reaktion på virkningerne af covid-19-krisen. Dette års rapport offentliggøres også på baggrund af en kraftig stigning i gas- og elpriserne i Den Europæiske Union samt i mange andre områder i verden. Disse stigninger skyldes først og fremmest, at den globale efterspørgsel efter gas stiger kraftigt i takt med den økonomiske genopretning, uden at den øgede efterspørgsel modsvares af et øget udbud, og det giver anledning til stor bekymring hos borgere, virksomheder, europæiske institutioner og regeringer i hele EU. For at hjælpe og støtte håndteringen af de negative konsekvenser for husholdninger og virksomheder indeholder Kommissionens nylige meddelelse "Håndtering af stigende energipriser: En værktøjskasse for handling og støtte" en skitsering af en værktøjskasse med kort- og langsigtede foranstaltninger. Disse har til formål at muliggøre en hurtig, koordineret tilgang for at beskytte dem, der er i størst fare, uden at fragmentere EU's indre marked for energi eller bringe investeringer i energisektoren og den grønne omstilling i fare. På mellemlang sigt bør den politiske indsats fokusere på at gøre EU mere effektivt hvad angår energianvendelse, mindre afhængig af fossile brændstoffer og mere modstandsdygtigt over for energiprisstigninger, samtidig med at slutbrugerne har adgang til økonomisk overkommelig og ren energi. Resultaterne af denne rapport bidrager til debatten om, hvordan energiunionen bedst kan bidrage hertil. Endelig offentliggøres rapporten desuden dagen før den 26. partskonference under De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer (COP 26) i Glasgow. Dette sker i et år, hvor mange regioner led under ekstreme vejrforhold, og Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC) påpegede den øgede risiko for sådanne hændelser i fremtiden og tilskrev klart klimaændringer til menneskelige aktiviteter. Som det fremgår af Det Internationale Energiagenturs (IEA) World Energy Outlook 2021, kræver bekæmpelse af klimaændringer en hurtig indsats i det indeværende årti og en gennemgribende ændring af forbrugs- og produktionsmønstrene, navnlig den måde, hvorpå energi produceres, transporteres og forbruges. Denne meddelelse gør status over denne omstilling og bidrager til at identificere fremtidige områder, hvor der er behov for handling og en øget indsats. De indbyrdes forbundne ledsagende rapporter gør det muligt at foretage en mere indgående analyse af følgende: -Rapporten om kvotemarkedets funktion (emissionshandelssystemet). Status over energiunionen — vigtigste resultater ·I 2020 var EU's drivhusgasemissioner (herunder fra international luftfart) faldet med 31 % i forhold til 1990 på grund af pandemiens indvirkning på energiforbruget, men også på grund af de fortsatte dekarboniseringstendenser. ·I 2020 overhalede vedvarende energikilder for første gang fossile brændstoffer som EU's vigtigste energikilde (38 % af EU's elektricitet, fossile brændstoffer 37 % og atomkraft 25 %). Andelen af vedvarende energikilder i EU's samlede energimiks forventes at være nået op på mindst 22 %, selv om nogle medlemsstater risikerer ikke at opfylde deres nationale bindende mål. ·De seneste tilgængelige data viser, at EU's primærenergiforbrug faldt med 1,9 %, og at det endelige energiforbrug faldt med 0,6 %, i 2019 i forhold til 2018. ·EU's nettoafhængighed af energiimport nåede op på 60,6 % i 2019 sammenlignet med 58,2 % i 2018 og 56 % i 2000, hvilket er det højeste niveau i de seneste 30 år. ·Subsidierne til fossile brændstoffer faldt en smule i 2020 til 52 mia. EUR fra 56 mia. EUR i 2019, men det skyldtes et faldende forbrug som følge af COVID-19-relaterede restriktioner. Hvis medlemsstaterne ikke griber ind, vil subsidierne til fossile brændstoffer sandsynligvis stige igen, efterhånden som den økonomiske aktivitet tager fart. ·Til dato har ni medlemsstater udfaset kul, 13 har givet nationale tilsagn om at gøre dette inden en bestemt dato, fire overvejer mulige datoer, og kun én har endnu ikke indledt nationale drøftelser om en udfasning. ·Energipriserne svingede voldsomt, i takt med at økonomien faldt som følge af covid-19-krisen og derefter begyndte at komme sig igen. På grund af billigere brændstoffer, afdæmpet efterspørgsel og hastigt voksende produktion af vedvarende energi faldt engrospriserne på energi kraftigt i 2019. Negative elpriser blev udbredte i 2020. Denne nedadgående tendens blev brat vendt: Engrospriserne på elektricitet er steget med 230 % på årsbasis med en mere moderat indvirkning på detailpriserne indtil september 2021 (+ 11 % som EU-gennemsnit). Dette skyldtes i vid udstrækning stigende gaspriser, som havde en effekt på elprisen, der var ni gange større end effekten af den observerede stigning i kulstofprisen i samme periode. ·Mere end 98,6 % af EU's elforbrug er koblet sammen. Samhandelen på naturgasbørserne nåede et rekordhøjt niveau i 2019. Denne tendens fortsatte ind i 2020. ·De offentlige udgifter til F&I i ren energi i medlemsstaterne er fortsat lavere end i 2010, men den nationale og europæiske genopretningsstøtte, der er målrettet mod F&I i ren energi, kan delvist kompensere herfor. ·Energifattigdom ramte op mod 31 millioner mennesker i EU pr. 2019, og der er stadig forskelle på tværs af medlemsstater og indkomstniveauer. Dette understreger betydningen af at beskytte de sårbare mod den aktuelle prisstigning og sikre en retfærdig omstilling til klimaneutralitet. ·De fleste, om end ikke alle, tendenser er derfor positive, men ikke desto mindre lever de ikke op til, hvad der skal til for at sætte gang i den omstilling, der er nødvendig for at nå energiunionens mål. Der er behov for en acceleration, ikke blot for at opnå en socialt retfærdig omstilling til klimaneutralitet senest i 2050, men også som en forsikring mod den slags prischok, som EU står over for i dag. ·Vedtagelsen af den europæiske klimaforordning og pakken om den konkrete udmøntning af den europæiske grønne pagt, som Kommissionen foreslog i midten af 2021, markerede to vigtige skridt i retning af at indføre en troværdig ramme for at sikre ovenstående. ·Medlemsstaternes genopretnings- og resiliensplaner forventes at give et løft til klimarelaterede investeringer på mindst 177 mia. EUR og fremme de nødvendige reformer til støtte for klima- og energiomstillingen. 2. Opfyldelse af klimamålene, genopretning og resiliens 2.1.Fremskridt med gennemførelsen af den europæiske grønne pagt med fokus på energi- og klimapolitik 2021 markerede et skift fra at opstille en samlet vision for omstillingen til klimaneutralitet og dens understøttende sektorstrategier til at foreslå og gennemføre de deraf følgende initiativer. De vigtigste øjeblikke i denne henseende var vedtagelsen af klimaforordningen i juni og fremlæggelsen af pakken "Konkret udmøntning af den europæiske grønne pagt" (den såkaldte "fit for 55"-pakke) i juli 2021. Med vedtagelsen af den europæiske klimaforordning blev der fastlagt en klar bindende ramme til at opnå klimaneutralitet senest i 2050, som fuldt ud forankrer 2030-målet om en reduktion af drivhusgasemissionerne på mindst 55 %, der er indeholdt i klimaplanen for 2030, og som er baseret på medlemsstaternes nationale energi- og klimaplaner. Til støtte for den kurs, der er fastsat i klimaforordningen, blev der i pakken "Konkret udmøntning af den europæiske grønne pagt" fremlagt en række indbyrdes forbundne forslag på tværs af økonomien, der bl.a. øger ambitionerne for 2030 ved at fastsætte nye mål for reduktion af drivhusgasemissioner og for vedvarende energi og energieffektivitet (kapitel 3.1 og 3.2). I den forbindelse foreslog Kommissionen at hæve EU's 2030-mål for vedvarende energi fra de nuværende 32 % til mindst 40 % af Unionens endelige bruttoenergiforbrug, samtidig med at der etableres en komplet ramme for udbredelsen af vedvarende energi, der omfatter alle økonomiske sektorer. Kommissionen foreslog også at hæve energieffektivitetsmålene på EU-plan og gøre dem bindende for at sikre en samlet reduktion på 36 % for det endelige energiforbrug og på 39 % for primærenergiforbruget senest i 2030.

Indsatsen for at øge andelen af bygningsrenoveringer som fastsat i strategien for renoveringsbølgerblev forstærket af flere udviklinger. Genopretningsinstrumentet "Next Generation EU" gav yderligere finansielle ressourcer til bygningsrenovering som et redskab til at understøtte den økonomiske genopretning og øge energi- og ressourceeffektiviteten. Forslaget om at revidere direktivet om energieffektivitet har til formål at give den offentlige sektor en ledende rolle ved at indføre en årlig renoveringsforpligtelse på 3 % for offentlige bygninger. Forslaget følger også princippet om "energieffektivitet først" og reviderer primærenergifaktoren. Den kommende revision af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne vil også bidrage til at gøre EU's retlige ramme egnet til målene for renoveringsbølgen, herunder gennem en trinvis indførelse af minimumsstandarder for energimæssig ydeevne. Resultaterne af den første fase af den fælles udformning af det nye europæiske Bauhaus-initiativ (NEB) blev også præsenteret i en meddelelse af 15. september 2021, som også introducerer de første elementer i en støtteramme for gennemførelsen heraf i den efterfølgende fase. NEB-initiativet har til formål at føre den europæiske grønne pagt ud i livet på en attraktiv, innovativ og menneskecentreret måde. Dets kerneværdier er bæredygtighed (herunder cirkularitet), æstetik og inklusivitet. For at fortsætte integrationen af energisystemet udstikker forslaget om at ændre direktivet om vedvarende energikilder en stærk kurs mod elektrificering baseret på vedvarende energi og bidrager til at tackle sektorer, der er vanskelige at dekarbonisere, herunder med vedvarende brint. Det indfører det mål, der er nødvendigt for at opnå reduktionerne af drivhusgasemissionerne inden 2030. Med et nyt mål på 40 % vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug inden 2030 leverer Den Europæiske Union redskaberne til at understøtte den grundlæggende omlægning af sit energisystem. Forslaget fremmer også integrationen af elkøretøjer og batterier i energisystemet og støtter den yderligere udbredelse og integration af fjernvarmesystemer. Strategien for vedvarende offshoreenergi, der blev vedtaget i 2020, fastsætter en ambition om at anvende mindst 60 GW offshorevindenergi og 1 GW havenergi senest i 2030 med henblik på senest i 2050 at nå op på 300 GW offshorevindenergi og 40 GW havenergikapacitet uden negative indvirkninger på miljøet og med henblik på at tillade forskellige havanvendelser gennem maritim fysisk planlægning. Strategien foregriber den deraf følgende stigende mængde elektricitet, der vil blive produceret i alle europæiske havområder, og fastlægger en ny tilgang til netinfrastruktur. Gennemførelsen af strategien for vedvarende offshoreenergi skrider frem med identificeringen af flaskehalse. Arbejdet vil nu fokusere på opskalering og på den måde sikre, at udviklere af vedvarende energi har de rette markedsincitamenter til at udrulle vindmølleparker, samt på at støtte banebrydende innovation i sektoren med krav om forskning på innovative områder gennem Horisont Europa. I overensstemmelse med brintstrategiens målsætning om at levere 40 GW vedvarende brintelektrolysatorer i 2030, som er fastsat i brintstrategien, foreslog Kommissionen at medtage bindende mål for anvendelsen af vedvarende brint inden for transport og industri i direktivet om vedvarende energi. Ifølge industriens fremskrivninger forventes størstedelen af disse projekter at blive gennemført ved hjælp af vedvarende elektricitet, hvilket vil resultere i en anslået mængde på 6,7 mio. ton vedvarende brint og 2,3 mio. ton kulstoffattig brint inden 2030 i EU. Genopretnings- og resiliensplanerne vil bidrage til at øge investeringerne i vedvarende og kulstoffattig brint med ca. 9,3 mia. EUR baseret på de 22 hidtil godkendte planer. Støtte til og fremme af produktion og øget brug af brint inden for transport er en prioritet, der afspejles i det nye forslag til ReFuelEU Aviation and Maritime. Den foreslåede revision af forordningen om retningslinjer for de transeuropæiske energinet (TEN-E) har til formål at forbedre infrastrukturplanlægningen yderligere og strømline godkendelsesprocesserne for sammenkoblingsprojekter, især i offshoresektoren. Den foreslåede revision af direktivet om vedvarende energi styrker det grænseoverskridende samarbejde og tilvejebringer instrumenter til at fremskynde godkendelsesprocedurerne. Der vil skulle udføres yderligere arbejde i de kommende måneder for at støtte medlemsstaternes planlagte projekter. De genopretnings- og resiliensplaner, som medlemsstaterne har forelagt, omfatter reformer til fremme af investeringer i vedvarende energi og tilhørende netinfrastruktur. Desuden gentager Kommissionen i ajourføringen af sin industristrategi i 2021 behovet for bedre at forstå udfordringerne og mulighederne for den europæiske industri i dens udvikling hen imod en klimaneutral økonomi, og hvordan EU's politikker kan støtte denne proces. EU-budgettet for 2021-27 vil yde betydelig støtte til gennemførelsen af den europæiske grønne pagt og energiomstillingen i hele Unionen. Navnlig vil Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhørighedsfonden tildele henholdsvis mindst 30 % og 37 % af de midler, der er til rådighed, til opfyldelse af Unionens klimamål. Mekanismen for retfærdig omstilling (mekanismen for retfærdig omstilling, afsnit 4.3) vil tildele 100 % af sin støtte til opfyldelsen af Unionens klimamål og vil lette den socioøkonomiske situation i de regioner, der er mest berørt af omstillingen til klimaneutralitet. InvestEU fokuserer primært på at støtte den grønne omstilling med sit vindue for bæredygtig infrastruktur på 9,9 mia. EUR. Kommissionen har også støttet medlemsstaterne i udviklingen og gennemførelsen af reformer med henblik på at nå EU's energi- og klimamål i 2021 gennem mere end 65 tekniske støtteprojekter. 2.2.Støtten til genopretning og modstandsdygtighed fremskynder den grønne omstilling Som kernen i NextGenerationEU støtter genopretnings- og resiliensfaciliteten den dobbelte grønne og digitale omstilling. I den forbindelse kan en rettidig gennemførelse af de nationale genopretnings- og resiliensplaner hjælpe medlemsstaterne med at nå de mere ambitiøse mål for 2030 i overensstemmelse med pakken om den europæiske grønne pagt. Genopretnings- og resiliensfaciliteten kræver, at medlemsstaterne afsætter mindst 37 % af deres samlede tildeling til foranstaltninger, der bidrager til klimaomstillingen, og mindst 20 % til den digitale omstilling, samtidig med at der sikres overensstemmelse mellem de nationale genopretnings- og resiliensplaner og de nationale energi- og klimaplaner. Alle udgifter skal overholde princippet om ikke at gøre væsentlig skade (DNSH) for at undgå enhver negativ indvirkning på klima- og miljømålene. Analysen af de 22 genopretnings- og resiliensplaner, som Kommissionen godkendte senest den 5. oktober 2021, viser, at de pågældende medlemsstater planlægger at gå videre end kravet om at afsætte mindst 37 % af deres tildeling under genopretnings- og resiliensfaciliteten til klimaomstillingen og i væsentlig grad har bygget videre på de "flagskibsinitiativer", som Kommissionen har fremsat i forbindelse med den grønne omstilling, navnlig flagskibsinitiativerne "Power up", "Renovate" og "Recharge and refuel". De planlagte kombinerede klimarelaterede investeringer er på ca. 177 mia. EUR, hvilket svarer til 40 % af de samlede midler under genopretnings- og resiliensfaciliteten på 445 mia. EUR, der er afsat til disse medlemsstater. Der er afsat næsten 76 mia. EUR til investeringer og reformer inden for energieffektivitet og ren energi (figur 1). Næsten alle medlemsstater bruger midlerne under genopretnings- og resiliensfaciliteten til investeringer i bygningsrenovering og ren transport, og mange bruger dem til at investere i vedvarende energi. De til dato godkendte landdistriktsprogrammer omfatter også relevante reformer til støtte for den grønne omstilling, som vil bidrage til at skabe et gunstigt miljø for klima- og energiomstillingen. Medlemsstaterne har f.eks. i deres landdistriktsprogrammer foreslået reformer for at fremme øget energieffektivitet gennem udfasning af forældede varmesystemer eller udvikling af samlede kontaktpunkter for energirenovering af bygninger, reformer af energimarkederne for at lette udbredelsen af vedvarende energi samt reformer til fremme af bæredygtig mobilitet gennem fremme af intermodalitet eller skatteincitamenter for rene køretøjer. Figur 1: Fordeling af klimarelaterede investeringer i medlemsstaternes genopretnings- og resiliensplaner.

Kilde: Foreløbig vurdering af 22 genopretnings- og resiliensplaner godkendt af Kommissionen (senest den 5. oktober 2021). 3. Energiunionen — afgørende for dekarbonisering 3.1.Fremskyndelse af dekarbonisering og vedvarende energi I 2020 nåede drivhusgasemissionerne deres laveste niveau i 30 år, hvilket er et fald på 31 % i forhold til 1990 og 10 % i forhold til 2019-niveauet. Når emissioner og optag fra arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug (LULUCF) medregnes, resulterer dette i en nettoreduktion af drivhusgasemissionerne på 34 %. De vigtigste drivkræfter var et reduceret energiforbrug som følge af pandemien, men også fortsatte dekarboniseringstendenser såsom overgangen fra fossile brændstoffer til vedvarende energi.

Selv før covid-19-krisen havde EU overgået sit UNFCCC-mål om at reducere drivhusgasemissionerne med 20 % inden 2020. De fremskrivninger, som medlemsstaterne fremlagde i 2021, peger på en reduktion på 34 % af drivhusgasnettoudledningerne i 2030 med de eksisterende foranstaltninger og på 41 % med yderligere foranstaltninger for EU, sammenlignet med den reduktion på mindst 55 % af drivhusgasemissionerne, der er fastsat i den europæiske klimaforordning. Rapporten om kulstofmarkedet 2021 viser, at EU's emissionshandelssystem (EU ETS) har bidraget væsentligt til, at EU kan nå sit emissionsreduktionsmål for 2020. Siden indførelsen af EU ETS i 2005 er emissionerne fra el- og varmeproduktion samt energiintensive industrisektorer faldet med ca. 43 %. De samlede auktionsindtægter fra EU ETS mellem 2013 og 2020 oversteg 68 mia. EUR, hvoraf en stor del (75 %) blev anvendt til klimaindsatsen. For at bevare den miljømæssige integritet og sikkerhed i EU ETS forelagde Kommissionen et forslag til revision heraf i overensstemmelse med det øgede 2030-emissionsreduktionsmål på mindst 55 % under 1990-niveauet. Stabile og pålidelige langsigtede strategier er afgørende for at bidrage til en koordineret og omkostningseffektiv udvikling hen imod det langsigtede mål, der er fastsat i Parisaftalen. I oktober 2021 havde 20 medlemsstater forelagt deres langsigtede strategier for Kommissionen. 13 af disse erklærede klart, at de sigter mod at opnå klimaneutralitet eller kulstofneutralitet senest i 2050 eller før. De resterende medlemsstater sigter mod i vid udstrækning at være klimaneutrale eller forventer emissionsreduktioner på mellem 80 % og 95 % i forhold til 1990 senest i 2050. Da de modtagne nationale strategier imidlertid endnu ikke giver mulighed for i fællesskab at nå energiunionens målsætninger og mål, opfordres medlemsstaterne til at overveje at ajourføre dem, hvor det er muligt, og øge deres ambitionsniveau. Desuden er en hurtig indsats for at bekæmpe metanemissioner, der hovedsagelig stammer fra landbruget, energi- og affaldssektoren, fremhævet i Kommissionens strategi for metan og bekræftet af IPCC i dens seneste rapport om klimaændringer. For at bekæmpe metanemissioner i energisektoren vil Kommissionen, stadig i 2021, fremsætte et forslag om reduktion af metanemissioner. At øge ambitionsniveauet og opnå resultater med hensyn til dekarbonisering handler også om at nå det eksisterende 2020-mål for vedvarende energi. Medlemsstaterne skal senest den 30. april 2022 indsende data om, hvorvidt 2020-målene for vedvarende energi blev nået. De seneste tilgængelige data (2019, se figur 2) og eksisterende eksterne analyser viser, at EU som helhed og de fleste medlemsstater hver for sig var på vej til at nå målene, delvis takket være de faldende priser på nøgleteknologier såsom vind- og solenergi i årenes løb. Nogle medlemsstater, navnlig Frankrig og Polen, synes imidlertid at være i fare for ikke at nå deres nationale bindende mål uden f.eks. at gøre brug af statistiske overførsler til medlemsstater med et overskud af vedvarende energi i forhold til deres nationale mål. Kommissionen har hjulpet og vil fortsat hjælpe medlemsstaterne med at indgå sådanne aftaler. Figur 2: Den samlede andel af energi fra vedvarende energikilder (% af det endelige bruttoenergiforbrug, 2019). Kilde: Eurostat Der gøres også fremskridt med EU's finansieringsmekanisme for vedvarende energi som en yderligere mulighed for at støtte vedvarende energiprojekter og dermed tilskynde til en større udbredelse af vedvarende energikilder i hele EU. Medlemsstaternes tilsagn om nationale energi- og klimaplaner svarer til en samlet EU-kapacitet, der overstiger det nuværende 2030-mål for vedvarende energi (33,1-33,7 % over det nuværende mål om mindst 32 % vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug i 2030). Ajourføringerne af de nationale energi- og klimaplaner i henhold til forvaltningsforordningen, der skal foreligge senest den 30. juni 2023 (udkast til ajourføringer) og senest den 30. juni 2024 (endelige ajourføringer), bør afspejle det højere mål og ambitionsniveau for 2030 i overensstemmelse med den foreslåede revision af direktivet om vedvarende energi. Kommissionen vil udstede retningslinjer for disse ajourføringer i overensstemmelse med de fremsatte lovgivningsforslag. De samlede investeringer i vedvarende energi steg betydeligt i EU til 48,8 mia. EUR i 2020 fra 32,9 mia. EUR i 2019. Billedet varierede imidlertid på tværs af de forskellige teknologier: Den årlige yderligere kapacitet faldt fra 8,4 til 7,1 GW for landbaseret vindenergi, men steg fra 1,5 GW til 2,5 GW for offshorevindkraft og fra 16,3 GW til 18,6 GW for solcelleenergi. For yderligere at støtte innovation og udbredelse inden for vedvarende energi vil Kommissionen i 2022 arbejde på en EU-strategi for solenergi. Arbejdet vil fokusere på de eksisterende hindringer, der hæmmer udbredelsen af solenergikapacitet, der kræves inden 2030 og frem til 2050, og de betingelser, der vil muliggøre en sådan udbredelse. Kommissionen støtter indførelsen og udbredelsen af vedvarende brint og fremmer den europæiske alliance for ren brint og støtter udbredelsen af vedvarende og kulstoffattig brint gennem Innovationsfonden, oprettelsen af fællesforetagendet for ren brint og medlemsstaterne, der leder processen vedrørende vigtige projekter af fælles europæisk interesse. Den vigtigste vedvarende energikilde er fortsat bioenergi, som udgør ca. 60 % af alle vedvarende energikilder. Det nuværende direktiv om vedvarende energi indeholder bæredygtighedskriterier for anvendelsen af bioenergi. Kommissionen har arbejdet intensivt sammen med medlemsstaterne for at færdiggøre de gennemførelsesretsakter, der fastsætter operationelle retningslinjer for medlemsstaterne om kriterierne for skovbæredygtighed. I forbindelse med den forventede stigning i vedvarende energi vedtog Kommissionen desuden en række foranstaltninger med henblik på at lukke eksisterende smuthuller, styrke bæredygtig skovning og sikre den højeste økonomiske og miljømæssige merværdi af træbiomasse. 3.2.Forøgelse af energieffektiviteten Ligesom med andelen af vedvarende energikilder vil Kommissionen næste år vurdere, om energieffektivitetsmålene for 2020 blev nået. I 2019 faldt primærenergiforbruget for andet år i træk. Det var 1,8 % lavere end i 2018, men stadig 1,8 % over det lineære forløb for opnåelse af energieffektivitetsmålet for 2020. Det endelige energiforbrug faldt i 2019 for første gang i seks år, men i betragtning af den akkumulerede kløft var det årlige fald på 0,6 % i 2019 ikke tilstrækkeligt til at nå målet: Det faktiske forbrug lå 2,3 % over det lineære forløb hen imod 2020-målet. EU reducerede sin primærenergiintensitet med over 3 % i forhold til året før. Da vinteren i 2019 var varmere end i 2018, var vejret en faktor, der bidrog til reduktionen af energiforbruget, men det var overgangen til vedvarende energi også. Den årlige forbedring i den endelige energiintensitet var på 2 %. I 2020 førte virkningerne af covid-19-krisen til et betydeligt fald i energiforbruget, og EMA's tidlige skøn viser, at det var faldet tilstrækkeligt til at opfylde målene for både primærenergiforbrug og endeligt energiforbrug. Hvad angår fremskridtene hen imod de nuværende 2030-mål, lå EU's primære og endelige energiforbrug i 2019 på henholdsvis 19,7 % og 16,3 % over 2030-målniveauerne. Faldet i 2019 i retning af 2030-målene var kun tilfredsstillende for primærenergiforbruget. Der er behov for en langt større indsats for at reducere det eksisterende mål for endeligt energiforbrug og det højere ambitionsniveau, der er fastsat i den foreslåede revision af direktivet om energieffektivitet. Dette vil kræve, at de nationale energi- og klimaplaner ajourføres og gennemføres korrekt, og at der planlægges nye foranstaltninger for at bygge bro over den kollektive ambitionskløft i de nuværende nationale energi- og klimaplaner. Kommissionen kan udstede retningslinjer for disse ajourføringer. Bygninger udgør et område, hvor der er større behov for sådanne foranstaltninger, og hvor der er større potentiale. De tegner sig for ca. 40 % af EU's samlede energiforbrug og for 36 % af de energirelaterede drivhusgasemissioner. I øjeblikket anses ca. 75 % af bygningsmassen for at være energiineffektiv, så der er behov for en effektiv indsats, herunder revisionen af de relevante lovgivningsmæssige rammer, navnlig revisionen af direktivet om energieffektivitet og revisionen af EU's emissionshandelssystem, der blev foreslået i juli, og det kommende forslag om revision af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne. Prioriteringen af energieffektiv renovering af offentlige og private bygninger afspejles også positivt i de investeringer, der er planlagt i henhold til de 22 genopretnings- og resiliensplaner, som Kommissionen har godkendt. Kommissionen analyserede, at dette udgør 23 % af de samlede udgifter, der bidrager til klimamålene i disse planer. Desuden skal alle medlemsstater udarbejde langsigtede renoveringsstrategier for at støtte renoveringen af deres nationale bygningsmasse til en meget energieffektiv og kulstoffri bygningsmasse inden 2050. Kommissionen vil vurdere alle langsigtede renoveringsstrategier inden udgangen af 2021. EU's energimærker har været en drivkraft for at hjælpe forbrugerne med at vælge mere energieffektive produkter og tilskynde producenterne til at fremme innovation ved at anvende mere energieffektive teknologier. Siden marts 2021 har klassificeringssystemet for energimærker kun anvendt klassificeringerne A til G i stedet for de tidligere A+++ til D-klassificeringer. Fire produktgrupper skulle indføre nyskalerede energimærker fra den 1. marts 2021 med nye mærkater til elektriske pærer og lamper, der skulle anvendes fra den 1. september 2021.

3.3.Forbedring af energisikkerheden Som det har været tilfældet i de seneste måneder, udsætter en fortsat stor afhængighed af import af fossile brændstoffer Unionens økonomi for globale prisudsving. For at øge modstandsdygtigheden er det nødvendigt at øge energisikkerheden og samtidig udfase fossile brændstoffer og integrere mere decentraliseret vedvarende energi. Den nylige meddelelse "Håndtering af stigende energipriser: En værktøjskasse for handling og støtte" skitserer de vigtigste mellem- og langsigtede skridt til at sikre dette. I 2021 blev to store tekniske hændelser løst inden for en time, hvilket beviser modstandsdygtigheden i EU's energisystems på trods af covid-19. Det viste også, at et effektivt beredskab over for eventuelle chok er et løbende behov på medlemsstats- og EU-plan. Dette er særlig vigtigt, også i lyset af den øgede nettoafhængighed af energiimport, som nåede op på 60,6 % i 2019, hvilket er det højeste niveau i de seneste 30 år. Dette skyldes kombinationen af en lille stigning i energiefterspørgslen, den reducerede indenlandske produktion af fossile brændstoffer, og at den indenlandske kapacitet inden for vedvarende energi stadig er utilstrækkelig. De sektorspecifikke europæiske koordinationsgrupper (for elektricitet, gas og olie) spillede en særlig vigtig rolle i 2020 og 2021 med hensyn til overvågning af forsyningssikkerheden, f.eks. ved at behandle virkningerne af forsinkelser i vedligeholdelsen af kraftværker som følge af covid-19-relaterede foranstaltninger og ved at drøfte mulige reaktioner på ekstreme vejrbegivenheder. I elsektoren er gennemførelsen af forordningen om risikoberedskab i færd med at gennemføre det første sæt nationale risikoberedskabsplaner. Disse planer vil indeholde medlemsstaternes foranstaltninger til at forebygge, forberede sig på og afbøde potentielle elkriser i det gensidige samarbejde under hensyntagen til den øgede elektrificering. I forbindelse med de seneste regler for gasforsyningssikkerhed har alle medlemsstater på nær to indført nationale planer for at forebygge eller afbøde virkningerne af afbrydelser af gasforsyningen. Medlemsstaterne gjorde fremskridt med hensyn til at indgå bilaterale solidaritetsordninger med henblik på at sikre grænseoverskridende forsyninger til sårbare kunder i tilfælde af en alvorlig krise . Kommissionen planlægger en revision af forordningen om gasforsyningssikkerhed i december 2021, som kan lette adgangen til lagringskapacitet på tværs af grænserne, herunder for vedvarende og kulstoffattige gasser. Desuden vil gasoplagringsniveauet og gasmarkedets funktion fortsat blive overvåget forud for vintersæsonen. De fortsatte forbedringer af el- og gassammenkoblingen har også styrket det regionale samarbejde og forsyningssikkerheden på EU-plan, i medlemsstaterne og på regionalt plan. EU er forberedt på potentielle midlertidige afbrydelser af olieforsyningen. For at sikre en sikker drift af de eksisterende offshore olie- og gasanlæg i EU har Kommissionen og medlemsstaterne arbejdet tæt sammen om at ajourføre eksterne beredskabsplaner. Nylige hændelser, såsom cyberangrebet på Colonial Pipeline i USA i maj 2021, har vist, hvordan cybersikkerhedstrusler og -sårbarheder kan påvirke energisystemet. Kommissionen har påbegyndt arbejdet på netregler for at sikre cybersikkerheden i de grænseoverskridende elektricitetsstrømme. Den planlægger at vedtage reglerne inden udgangen af 2022. I december 2020 foreslog Kommissionen som led i strategien for EU's sikkerhedsunion to nye direktiver om modstandsdygtigheden i kritiske enheder og om sikkerheden i net- og informationssystemer for at forbedre energisektorens modstandsdygtighed. Den relancerede også det tematiske netværk for beskyttelse af kritisk energiinfrastruktur, som er et forum for regelmæssige drøftelser mellem operatører og ejere af kritiske energiinfrastrukturer. I en ajourføring af industristrategien i maj 2021 understregede Kommissionen behovet for at fremskynde den grønne og den digitale omstilling og samtidig styrke EU's modstandsdygtighed og strategiske kapacitet. Industrialliancer er et vigtigt redskab til at fremme et stærkere samarbejde og en stærkere fælles indsats mellem alle interesserede parter i sektorer af strategisk betydning. I oktober 2021 offentliggjorde Kommissionen en undersøgelse, der identificerede potentielle flaskehalse i råvareforsyningskæderne for energiteknologier, som er afgørende for energisikkerheden og omstillingen til ren energi. For så vidt angår den nukleare sektor arbejder Kommissionen tæt sammen med medlemsstaternes tilsynsmyndigheder for nuklear sikkerhed om at overvåge pandemiens potentielle indvirkning på sikkerheden i nukleare anlæg. Sektoren har vist sig at være robust over for sådanne forhold via sin etablerede praksis for risikovurdering og -afbødning. Der er ikke rapporteret om negative virkninger for sikkerheden eller pålideligheden. Kommissionen finansierer ikke desto mindre en undersøgelse med henblik på at undersøge, hvordan sektoren håndterer pandemien og sikrer sin modstandsdygtighed under sådanne forhold. Mere generelt er EU's kernekraftværker blevet revideret og styrket med hensyn til håndtering af potentielle risici i forbindelse med ekstreme naturkatastrofer, f.eks. oversvømmelser eller voldsomt vejr, som led i de stresstest efter Fukushima, der blev gennemført i samarbejde med Kommissionen. Direktivet om nuklear sikkerhed kræver, at tilladelsesindehavere foretager periodiske sikkerhedsvurderinger med henblik på at identificere yderligere forbedringer af sikkerheden under hensyntagen til erfaringerne fra driften. 3.4. Styrkelse af det indre energimarked 3.4.1. Udviklingen på el- og gasmarkederne Elpriserne forventedes at stige på grund af de rekordlave engrospriser under pandemien og i takt med, at den økonomiske aktivitet steg, men en kombination af faktorer pressede priserne til et rekordhøjt niveau i de seneste måneder. Dette har haft konsekvenser for virksomheder og forbrugere, især de sårbare, på et tidspunkt, hvor mange er blevet svækkede på grund af indkomsttab som følge af pandemien. Ud over den højere globale gasefterspørgsel som følge af den globale økonomiske genopretning var de vigtigste drivkræfter sæsonbestemte forhold og i langt mindre grad kulstofpriserne. En gasprisstigning påvirker elprisen ni gange mere end en stigning i CO2-prisen . De fleste medlemsstater påvirkes af høje gas- og elpriser, men i forskellig grad og på forskellige tidspunkter. Det er også forskelligt i de enkelte medlemsstater, i hvilket omfang engrospriserne overvæltes på detailpriserne, afhængigt af energimixet, reguleringen og detailprisstrukturen. Omkring to tredjedele af detailprisen bestemmes i gennemsnit typisk af transmissions- og distributionsomkostninger, skatter og afgifter. En tredjedel bestemmes af engrospriselementet. Den hastighed, hvormed stigningerne i engrospriserne på gas omsættes til detailpriser, afhænger også af kontraktvilkårene (dvs. kontraktvarighed, faste eller variable priser osv.). I den nylige meddelelse "Håndtering af stigende energipriser: En værktøjskasse for handling og støtte" beskriver Kommissionen hjælp og støtte til at imødegå de uønskede negative virkninger af højere energipriser på husholdninger og virksomheder, på genopretningen, dens retfærdighed og inklusivitet og på tilliden til energiomstillingen. Figur 3: Husholdningernes priskomponenter i 2020 (i %). Kilde: Eurostat.

På nuværende tidspunkt er der ikke noget klart bevis for, at en anden markedsramme end marginalprismetoden og pay-as-clear-markedet ville give billigere priser og bedre incitamenter. I lyset af den seneste volatilitet pålagde Kommissionen Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (ACER) at vurdere fordele og ulemper ved den nuværende udformning af engrosmarkedet for elektricitet, herunder dets evne til at håndtere situationer med ekstreme prisudsving på gasmarkederne. De skridt, der er taget i løbet af det seneste år, har også yderligere forbedret det indre energimarkeds funktion. Gennemførelsen af elektricitetsdirektivet i national ret inden den 31. december 2020 har skabt nye muligheder for virksomheder og forbrugere for at deltage på elektricitetsmarkederne, f.eks. ved at tilpasse deres efterspørgsel for at lette overbelastningen af nettet eller skabe balance mellem udbud og efterspørgsel. En sådan fleksibilitet på efterspørgselssiden er under udvikling på det europæiske elmarked, om end i varierende grad. Fleksibilitet på efterspørgselssiden øger elsystemets fleksibilitet og bidrager til at sikre elmarkedernes omkostningseffektivitet. Samtidig er der gjort betydelige fremskridt med harmoniseringen af de nationale regler om handel med energi og drift af systemer. Det mest håndgribelige eksempel er EU-markedskoblingen, som forbinder alle medlemsstater og skaber en fælles EU-handelsplatform for elektricitet. Markedskobling er en del af en prismæssigt overkommelig model for energiomstillingen, som sikrer, at der kan leveres elektricitet til de laveste omkostninger i hele EU til gavn for forbrugerne. Grænserne mellem Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Rumænien og Ungarn blev med succes inkluderet i den EU-dækkende sammenkobling den 17. juni 2021. Det er planen, at de to sidste grænser i næste fase skal indgå i den fælles Day-Ahead-markedskobling (Rumænien — Bulgarien inden udgangen af oktober 2021 og Kroatien — Ungarn i marts 2022). De samlede velfærdsgevinster ved at udvide SDAC til at omfatte alle EU's indre grænser anslås til over 115 mio. EUR om året. Der er gjort betydelige fremskridt med hensyn til den fælles intraday-kobling med 22 medlemsstater tilkoblet fra 2019. Der er planlagt sammenkobling af Italien, Grækenland og Slovakiet. De ekstra velfærdsfordele ved en mere effektiv udnyttelse af intraday-elhandelskapaciteten i hele Europa anslås til over 50 mio. EUR om året. Færdiggørelsen af den fælles intraday-kobling er en prioritet for yderligere integration af vedvarende energi, da den bidrager til at mindske forskellene i elpriserne på tværs af regionerne. Hvis der opnås markedskobling inden for alle tidsrammer på tværs af de indre grænser, herunder en balance tæt på realtid, vil det skabe yderligere velfærdsfordele på mere end 1,5 mia. EUR om året og mindske behovet for backup af kraftværker, der fyrer med fossile brændstoffer, hvorved der spares betydelige drivhusgasemissioner. Samhandelen på naturgasbørserne nåede et rekordhøjt niveau i 2019. Denne tendens fortsatte ind i 2020, og covid-19-krisen driver handelsaktiviteten og efterspørgslen efter gas yderligere. På trods af faldende import af flydende naturgas (LNG) blev lagerudtagningen intensiveret i 2020. Selv om de nuværende gaslagre er begrænsede, men tilstrækkelige, hvis der kommer en vinter som den foregående, er der ikke lagerkapacitet i alle EU's medlemsstater, og en mere integreret europæisk tilgang kunne bidrage til at dæmpe volatiliteten i energipriserne. Forsinket eller ufuldstændig gennemførelse af gældende EU-ret, herunder netregler, synes at være en hindring for forbedringer på engrosmarkedet. Der er stor priskorrelation mellem knudepunkterne i Nordvesteuropa og den hollandske Title Transfer Facility (TTF), som er ved at blive et benchmark for internationalt handlet LNG, og som samler omkring tre fjerdedele af al europæisk gashandel. Markedsudviklingen, likviditeten og konkurrencen varierer dog stadig i Unionen. Der er prisforskelle på 1-3 EUR pr. megawatttime (MWh) eller derover i løbet af året mellem TTF og de nordøstlige markeder (Polen, de baltiske lande og Finland) eller de sydvestlige markeder (Spanien, Italien). 3.4.2. Energiinfrastruktur med henblik på større dekarbonisering Infrastruktur er afgørende for, at energimarkedet kan fungere korrekt og effektivt og integrere flere vedvarende energikilder. De fleste af medlemsstaterne har allerede nået det sammenkoblingsniveau på 15 % i 2030, som kræves i henhold til forvaltningsforordningen og erstatter det tidligere mål på 10 % i 2020. Projekter af fælles interesse, som er vigtige grænseoverskridende infrastrukturprojekter, der forbinder energisystemerne i EU-landene, spiller en vigtig rolle for opfyldelsen af dette mål. Siden den sidste rapport om status over energiunionen er flere projekter af fælles interesse blevet bestilt eller helt opført. Mellem 2014 og 2020 blev der tildelt over 4,7 mia. EUR i EU-støtte under Connecting Europe-faciliteten (CEF) til anlægsarbejder og støtteundersøgelser vedrørende projekter af fælles interesse, hvilket udløste en samlet investering på 9,5 mia. EUR. To tredjedele af dette budget blev afsat til projekter vedrørende elektricitet og intelligente net til støtte for integrationen af vedvarende energikilder i elsystemet. Den 5. liste over projekter af fælles interesse forventes vedtaget i november 2021 i henhold til den eksisterende forordning om TEN-E-retningslinjer. I december 2020 foreslog Kommissionen en revision af TEN-E-forordningen, som i øjeblikket er under forhandling, for at afspejle energiinfrastrukturens centrale rolle i den grønne omstilling. En ny tilgang til infrastrukturplanlægning vil støtte elektrificering i fremtidens energimiks, bidrage til at dekarbonisere gassektoren gennem vedvarende og kulstoffattige gasser, herunder brint, og udvikle et mere integreret energisystem. Forslaget udelukker infrastruktur til fossile brændstoffer (herunder naturgas) og indfører obligatoriske bæredygtighedskriterier for alle projekter af fælles interesse. Den reviderede ramme skal træde i kraft i god tid inden udvælgelsen af den 6. EU-liste over projekter af fælles interesse. Den reviderede forordning om Connecting Europe-faciliteten indeholder bestemmelser om et nyt vindue for grænseoverskridende projekter inden for vedvarende energi, herunder nye flydende offshorevindmølleparker, med henblik på yderligere at undersøge denne vektor for vedvarende energikilder. Den første indkaldelse af forslag til forundersøgelser blev offentliggjort den 22. september 2021 med et samlet beløb på 1 mio. EUR. Den første indkaldelse af tekniske undersøgelser og anlægsarbejder vedrørende grænseoverskridende projekter, der blev udvalgt på den særlige EU-liste, vil blive offentliggjort i tredje kvartal af 2022 til et samlet beløb på 100 mio. EUR. 3.4.3. Udfasning af subsidier til fossilt brændstof De samlede energisubsidier i EU beløb sig til 176 mia. EUR i 2019. Som nærmere beskrevet i bilaget om energisubsidier viser de seneste data, at selv om EU har forpligtet sig til at udfase subsidier til fossile brændstoffer, er de ikke faldet tilstrækkeligt. Subsidierne til fossile brændstoffer er allerede steget i 11 medlemsstater siden 2015. Subsidierne til fossile brændstoffer, som udgør ca. 30 % af de samlede energisubsidier, faldt en smule i 2020 til 52 mia. EUR (fra 56 mia. EUR i 2019) på grund af et lavere energiforbrug i kølvandet på covid-19-pandemien. I betragtning af at BNP og energiforbruget faldt i samme tempo i 2020, er der ingen klar tendens til et fald i subsidierne til fossile brændstoffer på trods af EU's internationale engagement. I takt med at økonomien og forbruget af fossile brændstoffer stiger er EU nødt til at øge indsatsen for at undgå at vende tilbage til subsidieniveauerne før pandemien. I mange medlemsstater er der blevet tilskyndet til udfasning af kul fra elproduktion ved hjælp af lukningssubsidier. Vedvarende energi modtog i alt 78 mia. EUR i subsidier, hvilket er en stigning på 8 % siden 2015 . Subsidier til energieffektivitet fortsatte med at stige til 16 mia. EUR i 2019 og 17 mia. EUR i 2020, en stigning på næsten 50 % siden 2015. Samtidig kan finansiel støtte til sårbare husholdninger være hensigtsmæssig i visse tilfælde. Navnlig i forbindelse med den økonomiske genopretning efter covid-19 kan specifikke sociale betalinger til de mest udsatte være et passende middel til at hjælpe dem med at betale deres energiregninger på kort sigt eller til at støtte forbedringer af energieffektiviteten, samtidig med at det sikres, at markedet fungerer effektivt. Finansiering af subsidier til produktion af vedvarende energi ved hjælp af andre offentlige indtægter end elregninger kan i visse medlemsstater have den fordel, at sårbare forbrugere fritages for en betydelig del af deres energiregning. Sideløbende hermed vil EU-klassificeringssystemet være med til at vejlede private investorer og offentlige fonde ved at identificere miljømæssigt bæredygtige økonomiske aktiviteter og kanalisere flere midler til dem og dermed reducere investeringerne i fossile brændstoffer og de dermed forbundne subsidier.

Klimaforordningen ændrer forvaltningsforordningen for at sikre en mere ensartet rapportering på tværs af medlemsstaterne om udfasning af energisubsidier, navnlig til fossile brændstoffer, og rapporteringsordningerne skal fastlægges ved hjælp af en gennemførelsesretsakt i 2022, som er under udarbejdelse. 3.5.Forskning og innovation samt konkurrenceevne Mens de fleste reduktioner af CO2-emissionerne frem til 2030 vil komme fra teknologier, der allerede er på markedet i dag, forventer Det Internationale Energiagentur (IEA), at næsten halvdelen af de reduktioner, der er behov for inden 2050, vil komme fra teknologier, der i øjeblikket er i demonstrations- eller prototypefasen. EU er godt placeret med hensyn til globale markedsandele i visse segmenter af værdikæden for rene energiteknologier, men øgede investeringer i F&I og en yderligere indsats inden for teknologioverførsel vil sikre, at EU udnytter energiomstillingen til at styrke sin konkurrenceevne inden for sektoren for ren energi. Den anden statusrapport om konkurrenceevnen viser, at EU fortsat er førende inden for forskning i ren energi. På globalt plan har EU en større andel af "grønne" opfindelser inden for teknologier til modvirkning af klimaændringer end andre store økonomier. Ikke desto mindre er EU's andel af offentlige investeringer i rene energiteknologier, der er nødvendige for dekarboniseringen, den laveste blandt de største økonomier (0,027 % af BNP i 2019). Offentlige F&I-udgifter til ren energi i medlemsstaterne ligger stadig under 2010-niveauet, men den nationale og europæiske genopretningsstøtte, der er målrettet mod F&I i ren energi, kan delvist kompensere herfor. Desuden har udgifterne været stigende siden 2016, hvilket er et tegn på en delvis genopretning efter den tidligere økonomiske krise. Covid-19's langsigtede indvirkning på innovationsøkosystemet er endnu ikke synlig. EU's private sektor oplevede en reduktion på 7 % i de samlede udgifter til F&I i energi. De samlede offentlige udgifter til F&I i energi viste fortsat, om end langsommere, vækst i 2020. Udgifterne til F&I i vedvarende energi var mere modstandsdygtige og fortsatte med at vokse. EU er verdens førende inden for vindsektoren, men konkurrencen er fortsat hård. I 2020 udgjorde det europæiske offshorevindkraftmarked 71 % (24,8 GW) af det globale marked målt i kumulativ installeret kapacitet. Medlemsstaternes globale markedsandel tegner sig for ca. 42 % (14,6 GW). Hjemmemarkedets størrelse er afgørende i denne henseende. Inden for solcelleenergi voksede EU's handelsunderskud til over 5,7 mia. EUR i 2019, og EU har en forholdsvis lille markedsandel inden for celle- og modulproduktion. EU fastholder imidlertid en førerposition i andre dele af værdikæden, herunder forskning og udvikling, navnlig med hensyn til produktegenskaber, bæredygtighed og cirkularitet. EU står ved en skillevej for flere teknologier, der forventer markedsudvidelse. EU's industrier inden for varmepumper, vedvarende brændstoffer, intelligente net og vedvarende brint er godt placeret til at drage fordel af den stigende fremtidige efterspørgsel som følge af den politisk drevne udvidelse af de relevante markeder. Samtidig er EU's batteriindustri ved at indhente sit efterslæb gennem en kombination af investeringer i batteriproduktion, øget efterspørgsel efter elbiler, skiftet i EU's bilindustri og fokus på cirkularitet for at løse problemet med råmaterialer, hvilket også er styret af batteridirektivet. 4. Bredere fordele ved en europæisk grøn pagt 4.1. Bæredygtighed, økonomisk vækst og beskæftigelse 4.1.1. Luftkvalitet og andre miljøpåvirkninger Overgangen til yderligere dekarbonisering af EU's økonomi har positive konsekvenser for miljøaspekter, der rækker ud over klimaet alene. Navnlig nedbringes luftforureningen som følge af øget energieffektivitet, udskiftning af fossile brændstoffer og udvikling af ikke-brændbare vedvarende energikilder (såsom vind-og solenergi) eller omstillingen til renere transportformer, der fører til mindre luftforurening. Dette vil hjælpe os med at nå målet i handlingsplanen for nulforurening om at reducere luftforureningens sundhedsvirkninger (udtrykt som for tidlige dødsfald) med mere end 55 % i EU i 2030 sammenlignet med 2005. I 2019 var luftforurening stadig skyld i omkring 400 000 for tidlige dødsfald i EU, og regionale forskelle afspejler ofte energiforbrugsmønstre såsom anvendelse af kul eller biomasse til boligopvarmning. Luftforureningens sundhedsmæssige virkninger følger det samme regionale mønster som for eksponering for luftforurening med fine partikler, hvor den største befolkningseksponering i 2018 fandt sted i en række EU-medlemsstater, primært Bulgarien, Kroatien, Tjekkiet, Grækenland, Italien, Polen og Rumænien. Der skal tages højde for potentielle kompromiser mellem overgangen til et dekarboniseret energisystem og reduktionen af luftforurening. For eksempel er det nødvendigt at undgå at øge forbruget af bioenergi i udstyr uden passende emissionsreducerende teknologier. Det er vigtigt at overvåge den relaterede udvikling, efter at Verdenssundhedsorganisationen har vedtaget ajourførte luftkvalitetsretningslinjer i september 2021, som vil danne grundlag for den kommende revision af luftkvalitetsdirektivet . Sideløbende hermed styres udbredelsen af vedvarende energi også af europæisk miljølovgivning, herunder hvor dette udvikles yderligere i forbindelse med den europæiske grønne pagt. 4.1.2. Beskæftigelse og vækst Bruttoværditilvæksten i sektoren for ren energi har oplevet en gennemsnitlig årlig vækst på 5 % siden 2010 og nåede op på 133 mia. EUR i 2018. Energieffektivitetsaktiviteter har udvist en særlig stærk årlig vækst på 9 % i samme periode, mens væksten i produktionen af vedvarende energi i gennemsnit lå på 2 %. Begge er steget mere end resten af økonomien. De seneste tilgængelige data stammer fra før covid-19-krisen og viser, at reduceret energiintensitet viste tegn på, at den økonomiske vækst blev afkoblet fra energiforbruget. Sidstnævnte er imidlertid ikke faldet i absolutte tal. De seneste tilgængelige data fra før covid-19-krisen viser, at direkte beskæftigelse i sektoren for ren energi udgjorde 1,7 mio. fuldtidsjob i 2018 med en gennemsnitlig årlig vækst på 2 %, hvilket var dobbelt så meget som i den samlede økonomi (1 %) i 2010-2018. Den hurtige udvikling af innovationer inden for ren energi kræver omskoling og opkvalificering på tværs af alle færdighedsniveauer for yderligere at udvikle og udbrede teknologier og løsninger i hele EU. Efterspørgslen efter en lang række erhvervskategorier, der er relevante for omstillingen til ren energi, forventes at stige i perioden frem til 2030 . EU's pagt for færdigheder støtter denne proces ved at opbygge partnerskaber med industrielle økosystemer såsom bygge- og anlægssektoren og energiintensive industrier. Vedvarende energikilder og energieffektivitet forventes at være drivkraften bag den fremtidige jobskabelse i EU i forbindelse med energiomstillingen. Vindenergi og solcelleenergi (installation og produktion af paneler) er vigtige drivkræfter for beskæftigelsen. Det forventes, at vindsektoren vil skabe over 420 000 nye fuldtidsjob inden 2050 og solcelleanlæg op til 140 000 fuldtidsjob , .

På efterspørgselssiden skabes grønne job hovedsagelig i byggesektoren, især i forbindelse med bygningsrenovering, hvor der skønnes at blive skabt 13-28 job pr. investeret million euro i EU . Visse foranstaltninger i de nationale genopretnings- og resiliensplaner, såsom prioritering af renovering for at forbedre bygningers energi- og ressourcemæssige ydeevne, er et godt eksempel på sammenhængen mellem økonomisk stimulering og omstilling til ren energi. Renoveringsarbejder er arbejdskraftintensive, skaber arbejdspladser og investeringer, der ofte er forankret i lokale forsyningskæder, skaber efterspørgsel efter yderst energi- og ressourceeffektivt udstyr og tilfører ejendomme værdi på lang sigt. Til gengæld forventes der først og fremmest tab af arbejdspladser i kulindustrien, maskinindustrien og sektoren for konventionelt transportudstyr. Fremadrettet vil den øgede klima- og energimålsætning føre til nye investeringsbehov. I løbet af de næste ti år vil der i gennemsnit være behov for yderligere investeringer på 390 mia. EUR om året sammenlignet med de gennemsnitlige årlige investeringer i de seneste ti år. Mere specifikt udgør opfyldelsen af de øgede klima- og energimål for 2030 en stigning på ca. 100 mia. EUR om året sammenlignet med de forventede investeringsbehov for gennemførelsen af de nationale energi- og klimaplaner. 4.2.Prioritering af forbrugernes valg Proaktive forbrugere og engagerede producent-forbrugere vil spille en central rolle i overgangen til et energisystem, der er baseret på vedvarende energi og er mere integreret. Sådanne producent-forbrugere er bedre beskyttet mod prisudsving. Samtidig vil støtte til sårbare forbrugere og virksomheder fortsat være vigtig i en situation med høje energipriser og potentielle sårbarheder i forbindelse med situationen efter covid-pandemien. Pakken om dekarbonisering af brint- og gasmarkedet, der er planlagt til december 2021, vil omhandle forbrugerbestemmelser, også for gasmarkederne. For at give forbrugerne mulighed for at engagere sig aktivt på markedet vil Kommissionen også fokusere på at gennemføre eksisterende lovgivning, der fremmer forbrugernes valgmuligheder og aktive deltagelse. For eksempel afspejler direktivet om vedvarende energikilder og elektricitetsdirektivet den stigende betydning af egenforbrugere af vedvarende energi (producent-forbrugere) og aktive forbrugere. Denne retlige ramme åbner mulighed for samarbejde mellem distributionssystemoperatører og VE-fællesskaber samt borgerenergifællesskaber. For yderligere at styrke forbrugernes rolle er Kommissionen i færd med at analysere mulighederne for at indføre et EU-dækkende miljømærke med henblik på at fremme anvendelsen af vedvarende energi fra nye anlæg. I øjeblikket er mindst 2 mio. mennesker i EU involveret i mere end 7700 energifællesskaber . Energifællesskaber har bidraget med op til 7 % af den nationalt installerede kapacitet med en anslået samlet kapacitet for vedvarende energi på mindst 6,3 GW. Et forsigtigt skøn viser, at de i alt har investeret mindst 2,6 milliarder EUR. I efteråret 2021 vil Kommissionen lancere et energifællesskabsarkiv og et rådgivningscenter for energifællesskaber i landdistrikter for yderligere at lette udviklingen af borgerenergifællesskaber og VE-fællesskaber. Løsninger med intelligente energinet, navnlig formålstjenlig intelligent måling og problemfri datastrømme med passende databeskyttelse, er afgørende for at styrke forbrugernes stilling. Kommissionen er i færd med at udvikle gennemsigtige og ikke-diskriminerende regler for adgang til data og en digitalisering af energihandlingsplanen. 4.3.Beskyttelse af de mest sårbare Energifattigdom underminerer fortsat social inklusion og menneskers evne til at deltage aktivt i og drage fordel af omstillingen til grøn energi. Dette anerkendes også i den europæiske søjle for sociale rettigheder, som placerer energitjenester blandt de væsentlige tjenester, som alle skal have adgang til, og der opfordres til støtteforanstaltninger for dem, der har behov for det. I 2019 ramte energifattigdom op til 31 millioner mennesker i Den Europæiske Union, herunder en betydelig andel af lavindkomsthusholdninger, men også mellemindkomsthusholdninger, med betydelige forskelle medlemsstaterne imellem. For at bekæmpe denne situation er pakken "Konkret udmøntning af den europæiske grønne pagt" udformet med henblik på at afbøde potentielle fordelingsmæssige virkninger og negative sociale virkninger af omstillingen af energisystemet. Desuden afspejler de støtteforanstaltninger, der blev fremlagt i den nylige meddelelse "Håndtering af stigende energipriser: En værktøjskasse for handling og støtte", det forhold, at energifattige og husholdninger med lav og lavere mellemindkomst påvirkes mest af de aktuelle prisstigninger, fordi de bruger betydeligt større andele af deres indkomster på energi. I forbindelse med de højere energipriser vil Kommissionen fortsat overvåge, hvordan EU-lovgivningen vedrørende energifattigdom vil blive anvendt i medlemsstaterne, og hvordan energifattigdom udvikler sig. På grundlag af sidste års anbefalinger om energifattigdom vil Kommissionen opfordre til et tættere samarbejde med de relevante kompetente myndigheder gennem oprettelse af en koordineringsgruppe for energifattigdom og sårbare forbrugere. Dette vil gøre det muligt for medlemsstaterne at udveksle bedste praksis og deltage i en koordineret indsats, således at enhver analyse baseret på indikatorer på EU-plan eller nationalt plan kan suppleres med relaterede EU-politikker såsom energieffektivitets- og renoveringsbølgen. Initiativet om økonomisk overkommelige boliger, som er et centralt element i renoveringsbølgestrategien, har til formål at puste nyt liv i 100 kvarterer som fyrtårnsprojekter i hele EU i de kommende år. Disse renoveringsprojekter forventes påbegyndt i fjerde kvartal af 2021. Kommissionen oprettede også et knudepunkt for rådgivning om energifattigdom med det formål at blive centrum for erfaringer og ekspertise vedrørende energifattigdom i Europa. Den vil begynde med at hjælpe 80 enkelte kommuner med direkte støtte til at opskalere og udbrede specifikke løsninger til udryddelse af energifattigdom på lokalt plan. Samtidig anerkender elektricitetsdirektivet betydningen af nationale sociale sikringsordninger, som er godt placeret til at kanalisere støtte til dem, der er hårdest ramt af energifattigdom og stigende priser. Medlemsstaterne kan målrette specifikke betalinger mod dem, der er mest udsatte, for at hjælpe dem med at betale deres regninger på kort sigt. En sådan foranstaltning kan også suppleres med foranstaltninger til at undgå afbrydelser. Det er imidlertid vigtigt, at sådanne nødforanstaltninger ikke ses som et alternativ til at løse problemer såsom boliger med dårlig isolering eller ineffektive apparater. Den europæiske grønne pagt lægger vægt på at støtte regioner, sektorer og enkeltpersoner, der er direkte berørt af omstillingen til ren energi, for at sikre en retfærdig omstilling. Omstillingen har også en betydelig indvirkning på regioner, der er stærkt afhængige af kulstofintensive industrier såsom stål, cement eller kemikalier, som vil gennemgå store forandringer. Til dette formål blev der oprettet en mekanisme for retfærdig omstilling. Den omfatter Fonden for Retfærdig Omstilling, som vil investere 19,2 mia. EUR i de områder, der står over for de mest negative socioøkonomiske virkninger af omstillingen. Medlemsstaterne er nu i færd med at udarbejde deres territoriale planer for retfærdig omstilling, som vil give adgang til de tre søjler i mekanismen for retfærdig omstilling. Desuden indførte Kommissionen platformen for retfærdig omstilling for at hjælpe alle interessenter med at få adgang til og anvende ressourcerne i mekanismen for retfærdig omstilling. Denne platform opbygger og udvider støtten fra EU-initiativet for kulregioner under omstilling, som hjælper kulregioner i 12 medlemsstater med at udforme lavemissionsomstillingsstrategier og håndtere potentielle negative socioøkonomiske virkninger, . Der kan forventes at blive skabt op til 315 000 job inden 2030 ved at anvende rene energiproduktionsteknologier, og dette kan stige til 460 000 job inden 2050, hvilket skaber jobmuligheder i flere kulregioner i overgangsperioden. 4.4.Håndtering af administrative hindringer og investeringshindringer Hvis vi skal nå EU's klimamål, har vi brug for en passende ramme for at fremme de massive investeringer, dette indebærer. Alt for komplekse og langvarige administrative tilladelsesprocedurer udgør en væsentlig hindring for overgangen til et dekarboniseret energisystem, navnlig for udbredelsen og integrationen af vedvarende energi. Hindringerne omfatter komplekse strukturer, manglende retlig konsekvens og utilstrækkelige politiske og lovgivningsmæssige rammer og retningslinjer. Med direktivet om vedvarende energikilder fra 2018 blev der indført bestemmelser om tilrettelæggelse og maksimal varighed af tilladelsesprocessen, som omfatter alle relevante tilladelser til at opføre, gendrive og drive anlæg til vedvarende energi og til deres nettilslutning. Det kræver også, at medlemsstaterne opretter et enkelt kontaktpunkt, der skal vejlede ansøgerne gennem hele den administrative proces. Kommissionen overvåger nøje gennemførelsen af relevante bestemmelser i direktivet og vurderer, om der er behov for yderligere foranstaltninger. Med henblik herpå blev der indføjet en revisionsklausul for artikler om administrative procedurer i Kommissionens forslag om ændring af direktivet om vedvarende energi, der blev forelagt i juli 2021. Medlemsstaterne anmodes også om at etablere en befordrende ramme, der tackler de resterende ikke-finansielle hindringer for vedvarende energiprojekter, såsom utilstrækkelige digitale og menneskelige ressourcer hos myndighederne til at behandle et stigende antal ansøgninger om tilladelser. For at hjælpe medlemsstaterne med at tackle administrative og investeringsmæssige hindringer vil Kommissionen i 2022 udstede retningslinjer for strømlining af tilladelsesprocedurer og administrative procedurer for udbredelse af vedvarende energi på grundlag af analysen af eksisterende hindringer samt bedste praksis i medlemsstaterne. 5. Den eksterne dimension, klima- og energidiplomati EU går fortsat foran med et godt eksempel med hensyn til at opnå klimaneutralitet senest i 2050. Samtidig med at EU hæver sit eget ambitionsniveau og træffer specifikke foranstaltninger i overensstemmelse med Parisaftalen, spiller EU også en aktiv rolle i internationale fora. EU og medlemsstaterne yder et væsentligt bidrag til de udviklede landes kollektive mål om at yde 100 mia. USD om året til støtte for klimaindsatsen i udviklingslandene. Det nye finansieringsinstrument Et globalt Europa (79,5 mia. EUR for årene 2021-2027) vil sikre, at mindst 30 % af finansieringen støtter klimaindsatsen.

I hele 2021 har EU stået i spidsen for drøftelserne om energiomstillingen, også i multilaterale fora som f.eks. FN's dialog på højt plan. EU arbejder tæt sammen med G7 og G20 om at opnå drivhusgasneutralitet senest i 2050 og udfase international finansiering af ikkereduceret kulenergiproduktion og -støtte. Desuden har EU aktivt arbejdet hen imod et betydeligt resultat, også på COP 26. Flere og flere partnere forsøger at imødekomme dette med mere ambitiøse planer for energieffektivitet og udbredelse af vedvarende energi samt mål for kulstoffattige eller kulstofneutrale økonomier. EU, USA og andre deltagende lande blev i september 2021 enige om at fastsætte et kollektivt mål om at reducere metanemissionerne med mindst 30 % i forhold til 2020-niveauet inden 2030. Målet går i hele økonomien ud på at inkludere metanemissioner fra energiproduktion fra fossile brændstoffer, dvs. udslip under olie- og gasudvinding og -transmission, og fra landbrug og affald. Global Methane Pledge lanceres på klimakonferencen i Glasgow i november. Endelig støtter Europa-Kommissionen De Forenede Nationers Miljøprogram (UNEP) med oprettelsen af et uafhængigt internationalt observationsorgan for metanemissioner (IMEO), der skal afhjælpe manglen på globale data og gennemsigtighed på dette område, herunder gennem et finansielt bidrag. EU's bilaterale og regionale energisamarbejde med internationale partnere fokuserer fortsat på systematisk støtte til omstillingen til klimarobuste lavemissionsøkonomier og på at sikre energisikkerhed og konkurrenceevne. Genoplivningen af energisamarbejdet mellem EU og USA og den grønne alliance mellem EU og Japan fra maj 2021 er eksempler på EU's tilgang. På samme måde prioriterer EU samarbejdet om ren energi med Indien (partnerskabet om ren energi og klima mellem EU og Indien) og Kina (platformen for energisamarbejde mellem EU og Kina). EU har opstillet sine mål for det regionale samarbejde for den flerårige finansielle ramme for 2021-2027 med naboregionerne i det østlige, sydlige og det vestlige Balkan og opfordrer til nye fælles aktioner for at styrke den bæredygtige energisikkerhed, fremskynde den grønne energiomstilling og fremme investeringer i ren energi. Kommissionen arbejder intensivt på at etablere energi- og klimarammen for 2030, herunder de relevante 2030-mål for Energifællesskabets ni kontraherende parter uden for EU og vedtagelsen af en dekarboniseringskøreplan, der vil støtte disse kontraherende parter på deres vej mod klimaneutralitet i midten af århundredet. Desuden pågår der bestræbelser på at modernisere energichartertraktaten. EU's medlemsstater godkendte en ny dagsorden for Middelhavsområdet baseret på et fornyet partnerskab med de sydlige nabolande. I juni 2021 godkendte alle 42 medlemslande i Middelhavsunionen en erklæring, der understreger deres engagement i en overgang til ren energi og i at intensivere det regionale samarbejde om energi. I samarbejdet med udviklingslandene, især i Afrika syd for Sahara, prioriteres adgang til billig, pålidelig og bæredygtig energi til overkommelige priser og fremme af investeringer fra den private sektor. EU støtter Den Afrikanske Unions initiativ til at skabe et afrikansk indre marked for elektricitet (AfSEM), der muliggør en produktiv omstilling og fremmer økonomisk udvikling, skaber arbejdspladser, bekæmper fattigdom og fremmer velstand. Sikring af nuklear sikkerhed uden for dets grænser har også været et centralt indsatsområde for Kommissionen. Sidst på sommeren afsluttede tekniske eksperter fra Gruppen af Europæiske Nukleare Tilsynsmyndigheder (ENSREG) og Kommissionen en peerevaluering af gennemførelsen af Hvideruslands handlingsplan for stresstest af nuklear sikkerhed. ENSREG og Kommissionens tekniske eksperter har også indledt forberedelserne til en peerevaluering af Tyrkiets stresstest, der er planlagt til midten af 2022. EU har desuden demonstreret sin fortsatte tilslutning til gennemførelsen af bilag III i den fælles omfattende handlingsplan (JCPOA) for civilt nukleart samarbejde med Iran. For at fortsætte en global energiomstilling, der sikrer forsyningssikkerhed og rene teknologier, indledte Kommissionen overvejelser om en europæisk strategi for det eksterne energisamarbejde, der skal vedtages i 2022. Med henblik på at tilpasse EU's energi- og klimadiplomati til den europæiske grønne pagt vedtog EU's udenrigsministre Rådets konklusioner om emnet. Kommissionens arbejde fokuserer på nye muligheder for at indføre et system for ren energi og fremme energieffektivitet og sikre og bæredygtige teknologier, samtidig med at man gradvist bevæger sig væk fra brugen af fossile brændstoffer og hen imod grønne energiløsninger og fremmer en retfærdig omstilling. Handelspolitik og energidiplomati skal arbejde hånd i hånd for at sikre uforvredet handel med og investering i: I.de råstoffer, der er nødvendige for energiomstillingen i EU II.de energiprodukter, der er nødvendige for energiomstillingen III.de teknologier, som både EU og vores handelspartnere er afhængige af for omstillingen til klimaneutrale økonomier. 6. Konklusion Denne rapport over status for energiunionen 2021 viser, at gennemførelsen af EU's energi- og klimapolitikker bidrager til gennemførelsen af den europæiske grønne pagt og til genopretningen efter virkningerne af covid-19-krisen. På grundlag af denne analyse og meddelelsen "Håndtering af stigende energipriser: en værktøjskasse for handling og støtte" vil Kommissionen fremhæve følgende seks områder, hvor der skal gøres en yderligere indsats. Kommissionen vil fortsat overvåge udviklingen i energipriserne for at sikre, at dens reaktion på den aktuelle stigning i energipriserne fortsat står i et rimeligt forhold til målet og fokuserer på dem, der er hårdest ramt. Kommissionen vil fortsat etablere en lovgivningsmæssig ramme, der passer til vores forbedrede klima- og energimål. Dette vil omfatte revisionen af direktivet om bygningers energimæssige ydeevne og initiativer vedrørende brint, dekarbonisering af gasmarkedet og metan, som skal vedtages senere på året. Kommissionen opfordrer Europa-Parlamentet, Rådet og de rådgivende udvalg til at gøre fremskridt med vedtagelsen af disse forslag sideløbende med juli-pakken og understreger betydningen af at bevare dens ambition, integritet og sammenhæng. Yderligere offentlige og private investeringer i energieffektivitet og vedvarende energi, navnlig i vind- og solenergi, lagring og decentral elproduktion, er afgørende foromstillingen, for at øge modstandsdygtigheden og afbøde nye stigninger i elpriserne. I 2022 har Kommissionen til hensigt at vedtage en EU-strategi for solenergi, der omfatter de eksisterende hindringer og betingelser, som vil muliggøre den udrulning af solenergikapacitet, der kræves inden 2030 og frem til 2050. Det er nødvendigt at fjerne hindringer for investeringer i omstillingen, hvis virksomheder skal indtage en ledende rolle og EU og medlemsstaterne skal tiltrække investeringer. Navnlig skaber strømlinede tilladelsesprocedurer den nødvendige forudsigelighed for investorer i og uden for energisektoren. En udfasning af flaskehalse i nettet og en hurtig fjernelse af hindringer for integration af vedvarende energi, samtidig med at man fremmer den sociale accept af vedvarende energi, kan fremskynde overgangen yderligere. I 2022 planlægger Kommissionen at udstede retningslinjer til medlemsstaterne om strømlinede tilladelsesprocedurer og administrative procedurer for udbredelse af vedvarende energi. Subsidier til fossile brændstoffer bør ophøre. Med lavere udgifter til subsidier til fossile brændstoffer og forureningsrelaterede sygdomme vil de nationale budgetter have en større margen for investeringer i innovative teknologier, grønne færdigheder og afbødning af de potentielle fordelingsmæssige virkninger af omstillingen. I 2022 agter Kommissionen at vedtage en gennemførelsesretsakt om statusrapporter om nationale energi- og klimaplaner. Dette bør bidrage til at sikre en mere ensartet rapportering om udfasning af energisubsidier, navnlig til fossile brændstoffer.