Regionsudvalgets resolution om »Regionernes og kommunernes europæiske charter for en progressiv og bæredygtig transportpolitik« (98/C 251/03)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til præsidiets beslutninger af hhv. 17. september 1997 og 18. februar 1998 og i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab besluttet at udarbejde en resolution om »Regionernes og kommunernes europæiske charter for en progressiv og bæredygtig transportpolitik« og at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 3,

under henvisning til Underudvalg 3's udkast til resolution (CdR 347/97 rev.), som blev vedtaget den 13. november 1997 med Wendelin Weingartner og Eduardo Zaplana som ordførere,

på grundlag af de erfaringer, som det i sin første mandatperiode har indhøstet inden for området transportvæsen og transportpolitik,

under hensyntagen til resultaterne af seminarrækken »De europæiske regioners og kommuners bidrag til et integreret, effektivt og miljøvenligt transportsystem i EU«, som organiseredes i samarbejde med Kommissionen,

under hensyntagen til de 10 hovedprincipper, som er opstillet i initiativudtalelsen »En alsidig og sammenhængende transportstrategi for de regionale og lokale myndigheder og EU« (CdR 255/97 fin) -

på den 23. plenarforsamling den 13.-14. maj 1998 (mødet den 14. maj) vedtaget følgende resolution.

Regionsudvalgetgår ind for »Regionernes og kommunernes europæiske charter for en progressiv og bæredygtig transportpolitik« og vil inden for sit eget virkefelt gøre alt for at nå de opstillede mål,

anmoder sin formand om at videresende dette charter til repræsentanter for regeringer og institutioner og arbejde for dets virkeliggørelse.

Bruxelles, den 14. maj 1998.

Manfred DAMMEYER

Formand for Regionsudvalget

BILAG til Regionsudvalgets udtalelse

»Regionernes og kommunernes europæiske charter for en progressiv og bæredygtig transportpolitik«

1. Regionernes og kommunernes rolle i transportpolitikken

1.1. Den Europæiske Unions regioner og kommuner konstaterer, at det disponible vejnet og det dertil udviklede transportsystem, hvortil også kommunerne, amterne og regionerne har bidraget, i udstrakt grad har været medvirkende til dette århundredes gunstige økonomiske udvikling og dermed også til den øgede velstand i Europa.

1.2. Regionerne og kommunerne gør imidlertid opmærksom på, at den stærke vækst i trafikken i bestemte områder allerede har ført til belastninger, som har nået og i nogle tilfælde endog har overskredet grænsen for det acceptable. På trods af deres finansielle bidrag på dette område, er regionernes og kommunernes muligheder for at gribe ind over for disse belastninger imidlertid begrænsede, da de transportpolitiske rammebestemmelser fastlægges af Den Europæiske Union og nationalstaterne, og regionerne ofte kun har beføjelser, hvad angår bestemmelsernes gennemførelse.

1.3. Regionernes og kommunernes politiske repræsentanter understreger i den forbindelse, at det imidlertid i første række er dem, borgerne holder ansvarlige og forventer løsninger af, når der opstår trafikproblemer.

1.4. Ganske vist er de fleste regioner og kommuner i Den Europæiske Union ansvarlige for den fysiske planlægning og kan således fastlægge, hvor beboelses- og erhvervsområder skal placeres i forhold til transportinfrastrukturen. Regionerne og kommunerne bør dog have større indflydelse på, i hvilken udstrækning deres område skal sikre alle borgere mobilitet og adgang til transport.

1.5. Regionerne og kommunerne har i nogle medlemsstater ansvaret for afhjælpning af skader ved trafikulykker. De bør dog have større kompetence på trafiksikkerhedsområdet.

2. Transportpolitikkens mål

2.1. Den Europæiske Unions regioner og kommuner anerkender transportens betydning for økonomien og befolkningens velfærd og frihed. Det må derfor være et mål vedvarende at opretholde mobiliteten for personer og varernes frie bevægelighed under hensyntagen til de sociale og miljømæssige rammebetingelser.

2.2. I lyset af den stadig tiltagende trafik fremhæver regionerne og kommunerne, at det er absolut nødvendigt at sikre den bedst mulige beskyttelse af befolkningen og miljøet mod trafikkens negative virkninger.

2.3. Regionerne og kommunerne er klar over, at beskyttelses- og sikkerhedsniveauet må være det samme for alle EU's borgere. Opnåelsen af et sådant niveau kræver imidlertid forskellige foranstaltninger i de enkelte regioner og kommuner. Der må tages hensyn til regionale forskelle ved fastlæggelsen af transportpolitikken på såvel nationalt plan som EU-plan.

2.4. Regionerne og kommunerne er overbevist om, at en moderne transportpolitik kræver en partnerskabsindsats på tværs af fag- og sektorgrænser. Det må derfor være et mål, at alle transportansvarlige lokale og regionale myndigheder, interesseorganisationer og andre institutioner på et tidligt tidspunkt inddrages i beslutningsprocesserne.

2.5. Regionerne og kommunerne mener, at det må være et klart mål for løsningen af de aktuelle trafikproblemer, at der i langt højere grad end tidligere søges transportpolitiske løsninger, der går på tværs af de forskellige transportformer og -systemer.

3. Grundprincipper for en progressiv og bæredygtig transportpolitik

3.1. Subsidiaritet

Da trafikproblemerne altid bør løses på det mest hensigtsmæssige plan, er det nødvendigt i højere grad at inddrage Den Europæiske Unions regioner og kommuner i udviklingen af foranstaltninger og løsninger.

3.2. Forbedring af livskvaliteten

Transportpolitikken bør indrettes således, at der opnås størst mulig ligevægt mellem, på den ene side, livskvalitet, global mobilitet for borgerne og miljøbeskyttelse og, på den anden side, opnåelsen af økonomiske resultater.

3.3. Fælles transportstruktur i Europa

De forskellige transportformer har brug for en tilstrækkelig udbygget og effektiv struktur, både inden for Den Europæiske Union og i dens transportforbindelser til tredjelande. Transportstrukturen bør i første række baseres på miljøvenlige transportformer som fx jernbane- og skibstransport, herunder transport ad floder og kanaler, der bør kunne nyde godt af krydssubsidiering via afgifter på andre, mindre miljøvenlige transportformer.

3.4. Omkostningsægthed

Prisen for de enkelte transportformer skal ud over de interne omkostninger også gradvis dække de eksterne og sociale omkostninger ved transporten. Princippet om den korteste vej må gennemføres på godstransportområdet via prispolitik.

3.5. Bæredygtighed

Transportpolitikken kræver, at der udvikles et bæredygtigt, miljøvenligt transportsystem, der dækker samfundsmæssige, økonomiske, økologiske og sikkerhedsmæssige behov og bidrager til at overvinde de sociale og økonomiske forskelle mellem de enkelte regioner.

3.6. Kvalitet

Sikkerhed og pålidelighed samt tilgængelighed og økonomisk bæredygtighed er grundlæggende forudsætninger for transportbrugerne, dvs. kunderne. Dette gælder både person- og godstransport.

3.7. Konkurrence og effektivitet

Foranstaltninger vedrørende transportstrukturer og trafikafvikling med henblik på global mobilitet for borgere og virksomheder må bidrage til at forbedre konkurrencesituationen og øge transportsystemets effektivitet. Dette gælder fx liberaliseringen af jernbanetransporten og den dermed forbundne åbning af nettet.

3.8. Nærhed

Det er af afgørende betydning, at befolkningen accepterer omsætningen af de enkelte transportforanstaltninger. Nærhed betyder således, at transportpolitiske beslutninger tager hensyn til borgernes interesser og forventninger som forbrugere og trafikanter.

3.9. Intermodal transport

Kombinationsmuligheder og viljen til samarbejde mellem de forskellige transportformer på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan er en forudsætning for et optimalt transportsystem. I den forbindelse må skibsfart (søtransport og transport ad indre vandveje) udtrykkeligt inddrages som relevant transportform.

3.10. Intelligente teknologier

Anvendelsen af moderne teknologi gør det muligt at udnytte den forhåndenværende infrastrukturkapacitet bedre og øge sikkerhedsniveauet. De systemer, der allerede er til rådighed, må derfor også tages i brug, og det nødvendige forsknings- og udviklingsarbejde må fremmes og videreføres.

4. Transportpolitiske forudsætninger og krav

Regionsudvalget

konstaterer, at de kommunale og regionale myndigheder har en række beføjelser inden for fysisk planlægning og trafiklovgivning. Disse muligheder bør udnyttes bedre i fremtiden. Hvis de offentlige transportinfrastrukturer betjener beboelsesområder og arbejdspladser på en hensigtsmæssig måde, er det muligt at undgå eller i det mindste begrænse de trafikale problemer, at forbedre trafikkens afvikling og gennem lovgivningsforanstaltninger nedsætte behovet for at rejse og bevæge sig væk fra privatbilen som transportform og mindske belastningen af den berørte befolkning og miljøet;

henviser til, at det er de nationale regeringer, der fastlægger transportpolitikkens grundprincipper, som i reglen falder nogenlunde sammen med kommunernes og regionernes ønsker. Hvad angår omsætningen af de opstillede mål og foreslåede foranstaltninger, er der imidlertid store mangler, og Regionsudvalget opfordrer derfor de nationale regeringer til at være mere lydhøre over for de kommunale og regionale myndigheders initiativer og forslag. Størstedelen af det samlede transportarbejde foregår lokalt og regionalt. Det er derfor meget vigtigt, at der i den nationale transportpolitik skabes samordnede planlægningsprocesser, som gør det muligt at drage nytte af den lokale og regionale politik.

bifalder Kommissionens indsats, idet Kommissionen i den seneste tid gennem grundlæggende arbejde på en række felter har fastlagt retningslinjerne for en fremtidsorienteret og bæredygtig transportpolitik både for Den Europæiske Unions område og for de tilgrænsende central- og østeuropæiske lande. Kommissionen anmodes om at videreføre denne politik og sætte alt ind for, at de opstillede målsætninger også på EU-plan hurtigst muligt kan realiseres;

konstaterer med tilfredshed, at Europa-Parlamentet nu også har mulighed for at høre Regionsudvalget, og håber, at Parlamentet også vil gøre brug af denne mulighed, så der i fremtiden kan tages mere hensyn til kommunernes og regionernes holdninger til de forskellige transportspørgsmål;

er klar over, at Rådet i sidste ende har det afgørende ansvar for gennemførelsen af EU's transportpolitik, og derfor må opfordres til at fremme en hurtigere virkeliggørelse af de mål og foranstaltninger, der er fastlagt i en lang række planer, resolutioner, grøn- og hvidbøger m.m. Kun herved vil det på en troværdig måde kunne gøres klart for befolkningen, at også de politiske beslutningstagere er parate til at søge varige løsninger på de nuværende trafik- og miljøproblemer for at sikre en bæredygtig transportpolitik i fremtiden.