i • i » 
, * 4 
.i. i »i • 
'S 
> li KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 12.03.1997 
KOM(97) 88 endelig udg. 
97/0105 (SYN) 
97/0107 (CNS) 
p Meddelelse til Rådet og Parlamentet om en 
EF-strategi til bekæmpelse af forsuring 
Forslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer 
og om ændring af direktiv 93/12/EØF 
Forslag til 
RÅDETS AFGØRELSE 
om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af 
protokollen til konventionen af 1979 om grænseoverskridende 
luftforurening over store afstande angående yderligere 
begrænsning af emissionen af svovl 
(forelagt af Kommissionen) 

Meddelelse til Rådet og Parlamentet om en 
EF-strategi til bekæmpelse af forsuring 
Indholdsfortegnelse 
1. INDLEDNING 
2 BAGGRUND 
2.1 Forsuringsproblematikken 
2.2 Andre virkninger af forsurende forureningsstoffer 
2.3 Den nuværende EF-lovgivning om forsurende luftforurenende stoffer 
2.4 ECE/konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande 
3. OPSTILLING AF STRATEGIEN 
3.1 Det videnskabelige grundlag for strategien 
3.2 Endemålet: ingen overskridelse af kritiske belastninger og behovet for foreløbige mål 
3.3 Foreløbig vurdering af de emissionsreduktioner, der kræves til opfyldelse af 50% ud-
bedringsmålet 
3.4 Forudsætninger om energiforbruget og C02-emissionerne 
3.5 Samarbejde med ECE/Geneve-konventionen 
4. STRATEGIEN 
4.1 Forslag til nationale emissionslofter 
4.2 Ratifikation af 1994-svovlprotokollen 
4.3 Forslag til revision af direktivet om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer 
4.4 Foranstaltninger i tilknytning til direktiverne om store fyringsanlæg og integreret for­
ureningsbekæmpelse: Bekæmpelse af emissionerne fra stationære kilder 
4.5 Foranstaltninger til bekæmpelse af emissionerne fra skibsfart 
4.6 Foranstaltninger i tilknytning til landene i Central- og Østeuropa 
4.7 Foranstaltninger i tilknytning til konventionen om grænseoverskridende luftforurening 
over store afstande 
4.8 Mulige foranstaltninger til reduktion af emissionerne af ammoniak 
4.9 Økonomiske virkemidler 
4.9.1 Energi 
4.9.2 Skibsfart 
4.9.3 Landbrug 
4.9.4 Fælles gennemførelse af de nationale lofter 
4.10 Mulige yderligere foranstaltninger til bekæmpelse af emissionerne fra transportsektoren 
4.11 Foranstaltninger til fremme af energieffektivitet og energibesparelser 
4.12 Revisionsprocessen 
5 FORELØBIG VURDERING AF MILJØFORDELE OG OMKOSTNINGER VED KOMMIS­
SIONENS STRATEGI 
6. POSITIVE SIDEVIRKNINGER/DOBBELTE FORDELE 
6.1 Eutrofiering 
6.2 Ozon 
6.3 Luftkvalitet 
6.4 Forbedringer uden for EF 
6.5 Økonomisk vurdering af visse fordele 
1. INDLEDNING 
I december 1995 anmodede Rådet (miljø) Kommissionen om at udarbejde en sam­
menhængende forsuringsstrategi, som skulle forelægges Rådet i begyndelsen af 1997. Denne 
beslutning lå i forlængelse af offentliggørelsen, i november 1995, af et arbejdspapir fra 
Kommissionen om forsuring (SEK(95) 2057). Det fremgik af dette papir, at selv om der er 
sket betydelige fremskridt, var den nuværende og planlagte lovgivning ikke tilstrækkelig ril 
at nå det langsigtede mål i det femte handlingsprogram på miljøområdet, nemlig ingen 
overskridelse af kritiske belastninger og niveauer. 
Med denne meddelelse imødekommer Kommissionen Rådets anmodning. Meddelelsen 
gennemgår kort forsuringsproblematikken og den metode, Kommissionen har anvendt til at 
opstille en omkostningseffektiv strategi til bekæmpelse af forsuring. Herefter beskrives 
hovedlinjerne i strategien. 
2. BAGGRUNDEN 
2.1 Forsuringsproblematikken 
I denne strategi forstås ved forsuring de virkninger, som afsætningen i miljøet af forsurende 
stoffer fra atmosfæren resulterer i. De vigtigste luftforurenende stoffer, der bidrager til 
forsuringen, er: 
svovldioxid (S02), der hovedsagelig stammer fra forbrænding af kul og olie 
nitrogenoxider (NOx), hovedsagelig fra motorkøretøjer og andre forbrændingsprocesser 
ammoniak (NH3), hovedsagelig fra landbrugsaktiviteter. 
Emissionerne, fordelt efter sektor for EF 15 er vist i tabel 1, og emissionerne, fordelt efter land 
i 1990, er anført i tabel 2. 
Tabel 1. Emissioner af forsurende forureningsstoffer i EF, pr. sektor, 1990. 
Sektor 
Store fyringsanlæg >300 MW 
Store fyringsanlæg 50-300 MW 
Andre fyringsanlæg 
Industriprocesser 
Vejtransport 
Anden transport 
Affald 
Landbrug 
Naturlige kilder % af S02 
56 
7 
24 
4 
3 
2 
0 
0 
3 
100% % af NOx 
19 
2 
13 
2 
51 
12 
1 
0 
0 
100% % af NH3 
0 
0 
0 
3 
0 
0 
1 
94 
2 
100% 
Kilde: CORINAIR 1990. 
Disse forsurende stoffer kan bæres af vinden over hundreder og endog tusinder af kilometer, 
inden de afsættes i miljøet. Svovldioxid i atmosfæren kan omdannes til svovlsyre og 
nitrogenoxiderne til salpetersyre. Når disse syrer afsættes på planter, jordbund og vand, 
forårsager de forsuring, hvilket har omfattende biologiske virkninger på både det akvatiske 
og det terrestriske økosystem, der ændres og forringes som følge af nedgangen i plante- og 
dyrearternes mangfoldighed. 
Forsuring af jordbunden fører til udvaskning af plantenæringsstoffer, som f.eks. kalium, 
calcium og magnesium, hvilket på længere sigt kan medføre mangel på næringsstoffer og 
derved mindske skovjordbundens produktivitet. Forsuringsprocessen medfører også større 
koncentrationer af aluminium og andre giftige metaller i jordbund, grundvand og 
overfladevand. Biodiversiteten i søer og floder forringes drastisk i områder med forsuring af 
overfladevandet. Forsuret grundvand kan medføre problemer, f.eks. korrosion af rørledninger, 
men også sundhedsfarer, eftersom forsuringen gør en række skadelige metaller mere mobile, 
f.eks. aluminium, kviksølv, kobber, zink, cadmium og bly. Sur deposition fremskynder 
ødelæggelsen af byggematerialer og kunstværker og mindesmærker, navnlig i byområder. 
Tabel 2. Emissioner af S02, NOx og NM3 i 1990 (i 1000 tons) 
Land 
Østrig 
Belgien 
Danmark 
FinlanS 
Frankrig 
Tyskland 
Grækenland 
Irland . 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige 
EF 15 so2 
90 
317 
180 
260 
1 298 
5 331 
510 
178 NOx 
222 
352 
269 
300 
Î 585 
3 071 
306 
115 
1 678~j 2 047 
14 
205 
283 
2 266 
136 
3 752 23 
575 
215 
1 178 
411 
2 702 
16 498 j 13 371 NH3 
91 
95 
140 
41 
700 
759 
78 
126 
416 
7 
236 
93 
353 
61 
320 
3 516 
Virkningerne af sur deposition varierer med de geografiske forhold, og afhænger primært af 
den pågældende recipients (f.eks. et økosystem) følsomhed og omfanget af sur deposition. 
Den kritiske belastning er et mål for et givet miljøs følsomhed, idet den definerer, hvor stor 
en forureningsbelastning miljøet kan tåle, inden der indtræder langvarig eller anden betydelig 
skade. Der fastsættes kritiske belastninger for naturlige og semi-naturlige økosystemer, som 
f.eks. skovarealer, heder og overfladevand, og således ikke for f.eks. landbrugsjord og 
bebyggede områder. Begrebet kritisk belastning er videnskabeligt baseret. De anvendte data 
afspejler derfor den seneste viden på området og er behæftet med en vis usikkerhed. Kritiske 
belastninger har betydning for bæredygtig udvikling, eftersom deposition, der overskrider den 
kritiske belastning, ikke er bæredygtig på langt sigt. 
Følsomhed over for sur deposition varierer stærkt mellem forskellige områder og økosystemer. 
De områder i EF, hvor den kritiske belastning for surhedsgraden er lavest - dvs. de områder, 
der omfatter de følsomste økosystemer - findes i de nordlige egne herunder Sverige, Finland, 
Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Tyskland. 
Forsuring bestemmes ved den samlede deposition af forsurende forureningsstoffer i forhold 
til den kritiske belastning for et givet miljø. En reduktion i syredepositionen vil mindske 
forsuringen, men denne vil ikke stoppe, og der vil derfor ikke blive tale om bæredygtig 
genopretning, før depositionen er mindsket til et niveau, hvor den kritiske belastning ikke 
længere overskrides. Som følge af de akkumulerede forsuringsvirkninger i jordbunden gennem 
tiderne, kan genopretning for visse områder således tage flere årtier og endog flere 
hundrede år. Den tid, genopretningen tager, afhænger primært af egenskaberne ved det 
pågældende økosystem og af, hvor hurtigt depositionen mindskes -jo hurtigere denne bringes 
ned under den kritiske belastning, jo hurtigere vil genopretningen ske. 
I 1990 blev den kritiske belastning for forsuring overskredet i et område på over 32 mio ha 
i medlemsstaterne. Med hensyn til arealets størrelse var de værst ramte lande Sverige 
(10 mio ha), Tyskland (7 mio ha) og Finland (5 mio ha) (jf. tabel 5). Som nævnt ovenfor 
medfører forsuringsskaderne en nedgang i biodiversiteten i terrestriske og ferskvands-
økosystemer, hvilket igen forringer f.eks. naturens skønhed og de rekreative værdier. 
Forringelsen af jordbundens næringsindhold kan på lang sigt medføre en nedgang i skovenes 
produktivitet. Medens man med ret stor sikkerhed kan udpege og kvantificere de ramte eller 
truede områder, hersker der stadig stor usikkerhed med hensyn til de økonomiske omkost­
ninger ved skaderne og risikoen på lang sigt som følge af forsuring. 
2.2 Andre virkninger af forsurende forureningsstoffer 
Selvom denne strategi er fokuseret på forsuring (i form af sur deposition), er det vigtigt at 
nævnte, at luftbårne emissioner af de nævnte forsurende forureningsstoffer har andre skadelige 
virkninger på miljøet. Det har navnlig vist sig, at atmosfærens indhold af svovldioxid og 
nitrogendioxid har negative virkninger på sundheden, navnlig for mennesker med 
åndedrætsproblemer, som f.eks. astma, bronkitis og emfysem. Svovldioxid og nitrogendioxid 
i atmosfæren korroderer også bygninger og materialer. Der er stadig tydeligere tegn på, at små 
syreholdige partikler, som er sekundære produkter af emissionen af svovl- og nitrogenoxider, 
angriber lungerne. Nitrogenoxider er også en vigtig prækursor for ozon (03) ved jord­
overfladen, et aggressivt forureningsstof, som kan skade sundhed, plantevækst og organiske 
materialer og mindske sigtbarheden. Deposition af nitrogenforbindelser, der stammer fraudslip 
af nitrogenoxider og ammoniak, kan fungere som gødningsstof og dermed bidrage til 
eutrofiering af terrestriske, ferskvands- og marine økosystemer og derved bl.a. skade disse 
økosystemers biologiske diversitet. 
Fordelene ved at mindske emissionen af forsurende forureningsstoffer er således ikke blot 
færre skader som følge af forsuring, men er langt mere vidtrækkende, f.eks. øget sundhed, 
mindsket dødelighed og/eller sygelighed, mindsket korrosion af bygninger og materialer, bedre 
beskyttelse af den kulturelle arv, mindsket eutrofiering, bedre sigtbarhed osv. Nogle af disse 
fordele (f.eks. med hensyn til sundhed og korrosion) kan med en vis grad af sikkerhed 
beregnes i penge (jf afsnit 6), medens dette kun vanskeligt lader sig gøre for andre fordele 
(f.eks. de økologiske virkninger). For at vise de økologiske fordele ved emissionsreduktioner 
kan man beregne de ændringer, der sker i områder med følsomme økosystemer, hvor den 
kritiske belastning ikke længere overskrides. 
2.3 Den nuværende EF-Iovgivning om forsurende luftforurenende stoffer 
Emissionen af svovldioxid og nitrogenoxider kontrolleres på EF-plan gennem en lang række 
forskrifter, men endnu ingen forskrifter vedrører specifikt emissionen af ammoniak. Nogle af 
de nuværende forskrifter har i vid udstrækning til formål at bekæmpe forsuring, medens andre 
primært er udarbejdet med andre formål for øje. De vigtigste forskrifter, allerede gældende 
eller planlagte, fremgår af figur 1 på næste side. 
Ud over de foranstaltninger, der er truffet på EF-plan, har mange medlemsstater indført 
nationale foranstaltninger til en yderligere reduktion i emissionen af forsurende stoffer. 
2.4 ECE/Konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande 
Konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande (Geneve­
konventionen) blev undertegnet i 1979. Sekretariatet for Konventionen drives af og har lokaler 
ved De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (ECE), i Geneve. Af de 
nuværende 55 medlemmer af ECE er 40 parter i Konventionen, herunder alle medlemsstaterne 
såvel som Det Europæiske Fællesskab. Siden ikrafttrædelsen i 1983 er konventionen blevet 
suppleret med fem særprotokoller, hvoraf fire foreskriver målsætninger og foranstaltninger til 
kontrol med og reduktion af emissionen af grænseoverskridende luftforurening. Tre af disse 
protokoller vedrører forsurende luftforurenende stoffer: de to svovl-protokoller, fra 1985 og 
1994, og protokollen om NOx fra 1988. Den fjerde protokol tager sigte på at reducere 
emissionerne af flygtige organiske forbindelser (VOC) som et middel til at mindske 
koncentrationen af ozon ved jordoverfladen. 
Fællesskabet tiltrådte NOx-protokollen fra 1988 i 19931. 12 medlemsstater har ratificeret 
denne protokol, to har undertegnet den, men ikke ratificeret den, og én har ikke undertegnet 
den. Med hensyn til svovlprotokollen fra 1994 har 14 medlemsstater såvel som Fællesskabet 
undertegnet den. Indtil nu har kun fire medlemsstater ratificeret den (jf. afsnit 4.2). 
I slutningen af 1980'erne begyndte man som led i konventionen at udvikle en fremgangsmåde 
med kritiske belastninger som redskab til udvikling af effektbaserede og omkostningseffektive 
bekæmpelsesstrategier. Denne metode blev anvendt ved forhandlingerne om svovlprotokollen 
fra 1994 og anvendes også i de igangværende forhandlinger om en ny flerstrenget protokol, 
som omhandler virkningerne af ozon ved jordoverfladen, forsuring og eutrofiering samt de 
forurenende stoffer nitrogenoxider, flygtige organiske forbindelser og ammoniak. Denne nye 
protokol ventes færdiggjort i løbet af 1998 og vil, når den er trådt i kraft, erstatte de 
nuværende VOC- og NOx-protokoller. I praksis vil de grundlæggende forpligtelser i de 
nuværende protokoller imidlertid fortsat bevares. Aktiviteterne under Geneve-konventionen 
spiller endvidere en vigtig rolle, idet der herigennem tilvejebringes nye oplysninger, udveksles 
data og skabes øget viden og opmærksomhed om problemerne. 
EFT nr. L 149 af 21.6.1993, s. 14. 
Figur 1. Gældende EF-lovgivning af relevans for reduktionen af emissionen af 
forsurende stoffer 
lets direktiv 88/609/EØF om begrænsning af emissionen af visse luftfor­
urenende emissioner fra store fyringsanlæg: dette direktiv, der blev vedtaget af 
Rådet i november 1988, vedrører fyringsanlæg med en termisk effekt på 
50 megawatt (MW) og derover. Direktivet opstiller emissionsgrænseværdier for 
nye (efter 1987) anlæg og lofter for de enkelte landes samlede emissioner fra 
bestående (før 1987) anlæg. Disse emissionslofter sænkes gradvis over et vist 
tidsrum!" Kommissionen er i færd med at forberede en revision af direktivet, som 
foreskrevet i det oprindelige direktiv. Kommissionen ventes at færdiggøre 
forslaget til revision i begyndelsen af 1997. 
Rådets direktiv 93/12/EØF om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer: i 
dette direktiv fastsættes grænsen for svovlindholdet til 0,2% for gasolier, der 
anvendes i stationære kilder og 0,05% for dieselolie anvendt i mobile kilder. Det 
oprindelige direktiv indeholder bestemmelser om revision af direktivet, som skal 
foreskrive en lavere grænse for gasolier, der anvendes i stationære anlæg. 
Lovgivning vedrørende bekæmpelse af emissioner fra mobile kilder: der findes 
en omfattende EF-lovgivning om bekæmpelse af luftforurenende emissioner fra 
personbiler og lette erhvervskøretøjer (direktiv 70/220/EØF som ændret) og tunge 
erhvervskøretøjer (direktiv 88/77/EØF som ændret). I juni 1996 vedtog Kom­
missionen en strategi for yderligere bekæmpelse af emissionen fra vejtransport 
(KOM(96) 248 endelig udg.). I henhold til denne strategi skal NOx-emissionerne 
fra vejtransport reduceres med 65% i år 2010 i forhold til 1995. Med hensyn til 
andre mobile kilder for forsurende stoffer fremsatte Kommissionen i 1995 forslag 
om bekæmpelse af emissionerne fra ikke-vej gående maskiner 
(KOM(95) 350 endelig udg.). 
Rammedirektiv 96/6l/EF om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forure­
ning: dette blev vedtaget af Rådet i september 1996 og foreskriver anvendelse af 
den bedste tilgængelige teknik (som defineret i direktivet), tilpasset de lokale 
forhold og under hensyntagen til bidraget til den grænseoverskridende luft­
forurening, ved alle bestående anlæg, der er omfattet af direktivet, inden udgan­
gen af år 2007 og ved nye anlæg fra 1999. 
Direktiver om luftkvalitet med hensyn til bla. SQ2. NQ2. partikler og ozon: 
Inden for rammerne af direktiv 96/62/EF om vurdering og styring af udendørs 
luftkvalitet er Kommissionen i færd med at opstille nye luftkvalitetsgrænse­
værdier for S02, N02 og partikler og et forslag til et nyt direktiv herom ventes 
fremsat i første halvdel af 1997. I begyndelsen af 1998 vil der blive fremsat et 
forslag til revision af Rådets direktiv 92/72/EØF om luftforurening med ozon 
såvel som en fællesskabsstrategi til reduktion af ozon-prækursorerne. 
3. OPSTILLING AF STRATEGIEN 
3.1 Det videnskabelige grundlag for strategien 
Kommissionen har i samarbejde med International Institute of Applied Systems Analysis 
(IIASA) foretaget en tilbundsgående videnskabelig vurdering, som kan tjene som et solidt 
teknisk grundlag for en strategi til bekæmpelse af forsuring i EF. De data, der er anvendt til 
analysen, såvel som modellerne for integreret vurdering er de samme, der er anvendt som 
udgangspunkt for protokollerne til Geneve-konventionen om grænseoverskridende forurening. 
På denne måde kunne det sikres, at Kommissionens strategi vil være i overensstemmelse med 
arbejdet i ECE. I Kommissionens vurdering er der bl.a. taget hensyn til: 
1) den beregnede udvikling i emissionerne af forsurende stoffer, under hensyntagen til 
konsekvenserne af gældende og kommende lovgivning på EF-plan såvel som de 
enkelte medlemsstaters gældende og planlagte foranstaltninger, 
2) forsuringsproblemets grænseoverskridende natur, baseret på internationalt anerkendte 
data om emissioner, grænseoverskridende strømme, og depositioner af forsurende 
stoffer, 
3) indkredsning af omkostningseffektive strategier til bekæmpelse af forsuring, under 
hensyntagen til ændringer i emissionsmønstrene, forskellene i de kritiske belastninger 
i EFs forskellige områder og omkostningerne ved de forskellige bekæmpelsesfor­
anstaltninger, 
4) de potentielle konsekvenser af bekæmpelsesforanstaltninger uden for EF' s territorium, 
5) konsekvenserne for sekundære miljøfænomener, såsom eutrofiering og dannelse af 
troposfærisk ozon. 
Bilaget til denne meddelelse indeholder en beskrivelse af den videnskabelige analyse, der har 
tjent som grundlag for udvikling af forsuringsstrategien. Inden vi beskriver de forskellige 
elementer i Kommissionens foreslåede strategi, må visse vigtige spørgsmål imidlertid 
fremhæves. 
3.2 Endemålet: ingen overskridelse af kritiske belastninger og behovet for foreløbige 
mål 
I Rådets konklusioner fra december 1995 erkendes det, at det i den umiddelbare fremtid vil 
være vanskeligt at opfylde kravet om ikke at overskride de kritiske belastninger. Rådet 
opfordrer derfor Kommissionen til at opstille foreløbige mål som etaper hen imod det endelige 
mål. Analysen viste, at der var behov for at opstille sådanne foreløbige mål. Det er en 
hæmsko for strategien, at foranstaltninger til reduktion af emissionerne primært skal finde sted 
i EF, eftersom EF ikke kan pålægge juridisk bindende forpligtelser/foranstaltninger uden for 
sit territorium. Analysen viste, at selvom den foreliggende bedste tilgængelige teknologi blev 
anvendt på alle emissionskilder i hele Europa, ville det ikke være muligt at nå det langsigtede 
miljøkvalitetsmål for hele EF i år 2010. 
Man har undersøgt forskellige mulige foreløbige mål baseret på en trinvis udbedringstaktik. 
En lignende taktik blev anvendt i forhandlingerne om 1994-svovlprotokollen til Geneve-
8 
konventionen. Da der nu bruges mere komplekse kritiske belastninger - der både omfatter 
svovl- og nitrogenforbindelser, medens der i svovlprotokollen kun regnes med svovl­
forbindelser - er den udbedringsmetode, der nu anvendes, baseret på data vedrørende 
beskyttelse af økosystemet. 
Den taktik, der anvendes, tager derfor sigte på, at hullet, dvs. forskellen mellem 
miljøbeskyttelsesniveauet i 1990 og endemålet på 100% økosystembeskyttelse, lukkes trinvis 
med en given procentdel. 
Efter en grundig analyse af forskellige muligheder fandt man det hensigtsmæssigt at sigte mod 
en udbedring på 50%. Dette skulle, ud fra den nuværende viden, kunne reducere det areal 
med følsomme økosystemer, hvor de kritiske belastninger blev overskredet i 1990, med 
mindst 50% i de forskellige egne af medlemsstaterne - på den mest omkostningseffektive 
måde for EF som helhed. Den primære årsag til at vælge dette foreløbige miljøkvalitetsmål 
var, at det repræsenterer en god ligevægt mellem økosystembeskyttelse og omkostninger, ved 
udbedringsniveuer over 50% stiger ekstraomkostningerne ved emissionsreduktion meget 
stærkt. Kommissionen vurderer, at det foreløbige miljømål på 50% udbedring bør kunne nås 
i år 2010. ville resultere i det højeste miljøbeskyttelsesniveau til de laveste omkostninger. Det 
foreløbige mål vil blive taget op til revision i 2004, som led i revisionsprocessen 
(jf. afsnit 4.12). 
En mere detaljeret forklaring af udbedringsstrategien såvel som begrundelsen for valget af et 
foreløbigt mål på 50% gives i bilaget til denne meddelelse. 
3.3 Foreløbig vurdering af de emissionsreduktioner, der kræves til opfyldelse af 50% 
udbedringsmålet 
Kommissionen har i samarbejde med HAS A undersøgt, hvordan 50%-målet kan nås i 2010 
på den mest omkostningseffektive måde. I denne undersøgelse er der taget hensyn til de 
grænseoverskridende strømme af luftforurenende stoffer i EF og omkostningerne for de 
enkelte lande ved at mindske emissionen af S02, NOx og NH3. Resultatet af undersøgelsen 
er den samlede, billigste løsning for hele EF til opfyldelse af 50%-målet. Tabel 3 viser en 
oversigt over de foreløbige resultater af undersøgelsen, og i bilaget gives en mere detaljeret 
beskrivelse. 
Tabel 3. Oversigt over de emissionsniveauer for EF, som kræves til opfyldelse af 
50% målet i forhold til 1990, og den beregnede situation i 2010 på 
grundlag af de nuværende planer (mio tons) 
so2 
NOx 
NH3 1990 
16.5 
13.4 
3.5 2010 
(nuværende planer) 
5.6 
6.9 
3.0 2010 
(til opfyldelse af det 
foreløbige mål) 
2.7 
6.0 
2.5 
3.4 Forudsætninger om energiforbruget og C02-emissionerne 
Den videnskabelige analyse, der ligger til grund for strategien, måtte tage sit udgangspunkt 
i visse beregninger af energiforbruget. Da energiproduktionen og forbrænding af kul og 
olieprodukter er en af de vigtigste kilder til forsuring, var disse beregninger af stor betydning 
for forsuringsstrategien, navnlig med hensyn til indkredsning af de billigste løsninger. Det var 
også klart, at der i beregningerne af energiforbruget skulle tages hensyn til behovet for at 
mindske C02-emissionerne som følge af den globale opvarmning. 
Analysen er baseret på det såkaldte "conventional wisdom "-scenario, hvorefter der regnes med 
en 20% stigning i energiforbruget og en 10% stigning i C02-emissionerne mellem 1990 og 
2010. Der er imidlertid gennemført en yderligere analyse på grundlag af et alternativt scenario 
baseret på den forudsætning, at C02-emissionerne ville været reduceret med 10% i 2010 i 
forhold til 1990. Resultaterne viser, at udgifterne til bekæmpelsesforanstaltninger til opfyldelse 
af 50%-målet vil kunne midskes betydeligt under disse forudsætninger. 
3.5 Samarbejde med ECE/Geneve-konventionen 
Rådet har erkendt, at der er behov for samarbejde og samordning på internationalt plan for 
at opfylde kravet om ikke at overskride de kritiske belastninger, og Rådet finder det 
afgørende^ at EFs fremtidige strategier udvikles under fuld hensyntagen til det arbejde, der 
gøres inden for rammerne af konventionen. Rådet har endvidere erklæret, at Kommissionen 
i forbindelse med forberedelsen af forsuringsstrategien burde være i regelmæssig kontakt med 
bl.a. den ECE/Geneve-konventionen. 
I forlængelse af de bilaterale høringer mellem Kommissionen og ECE/Konventionen i april 
1996 blev der nedsat en styringsgruppe bestående af nøglepersoner fra de to institutioner, som 
fik til opgave at fremme samordningen. Styringsgruppen har afholdt formelle møder i juli og 
november og der er løbende afholdt uformelle høringer. 
4. STRATEGIEN 
Kommissionen har opstillet en strategi til bekæmpelse af forsuring i EF. Strategien er 
udarbejdet på grundlag af resultaterne af den ovenfor beskrevne videnskabelige analyse og 
under hensyntagen til de bemærkninger, medlemsstaterne, industrien og NGO'erne fremsatte 
på tre møder henholdsvis den 29. maj 1996, den 31. oktober 1996 og den 16. januar 1997. 
Hvis de foranstaltninger, der foreslås som led i strategien, gennemføres, vil det foreløbige 
udbedringsmål på 50%, som beskrevet i afsnit 3.2, kunne nås i år 2010. De foreslåede 
foranstaltninger vil føre til yderligere emissionsreduktioner i forhold til de forventede 
resultater af gældende lovgivning og forpligtelser, som skønnes at ville mindske EF-
emissionerne af S02 NOx og NH3 med henholdsvis 66, 48 og 15 % mellem 1990 og 2010. 
Imidlertid er målet på lang sigt, at de kritiske belastninger aldrig må overskrides. Med dette 
in mente indeholder strategien også en løbende revisionsproces til kontrol med 
foranstaltningernes virkninger og til vurdering af, om og i givet fald hvilke yderligere 
foranstaltninger der behøves til mindskelse af emissionerne. Nøgleelementerne i strategien er 
som følger: 
10 
4.1 Forslag til nationale emissionslofter 
Efter Kommissionens opfattelse bør EFs fremtidige politik med hensyn til forsuring og de 
hertil knyttede grænseoverskridende fænomener, såsom troposfærisk ozon, baseres på 
nationale emissionslofter for en række vigtige forureningsstoffer. Disse lofter bør fastsættes 
tilstrækkeligt lavt til, at de opstillede miljømål kan nås. Fastsættelse af nationale 
emissionslofter er i overensstemmelse med den fremgangsmåde, der er valgt til gennemførelse 
af forbindelse med Geneve-konventionen. En af fordelene ved en politik, der er baseret på 
emissionslofter, er at det giver medlemsstaterne betydelig frihed til at afgøre, hvordan lofterne 
kan nås på den mest omkostningseffektive måde. Medlemsstaternes foranstaltninger skal 
naturligvis være i overensstemmelse med EFs konkurrenceregler og bestemmelser vedrørende 
det indre marked. Medlemsstaterne vil f.eks. kunne anvende økonomiske instrumenter eller 
andre ikke-tekniske foranstaltninger som supplerende værktøjer i deres strategier til opfyldelse 
af emissionslofterne. 
Som anført ovenfor, må emissionslofterne fastsættes ud fra et forud opstillet miljømål. Hvad 
forsuring angår, mener Kommissionen, at opfyldelse af det foreløbige 50%-mål i 2010 vil 
være et passende mål på mellemlang sigt (jf. afsnit 3.2). 
Den videnskablige undersøgelse foretaget af Kommissionen har givet foreløbige informationer 
vedrørende emissionsreduktioner, som vil være nødvendige for at nå det foreløbige 
udbedringsmål på 50% (jf. afsnit 3.3 og bilaget). Kommissionen understreger, at der er tale 
om foreløbige tal, som vil blive taget op til revision i lyset af ozonstrategien (se nedenfor) 
og yderligere videnskabelige analyser. Det er imidlertid klart at 50%-målet allerede 
repræsenterer et langt skridt i forhold til medlemsstaternes nuværende foranstaltninger til 
mindskelse af deres emissioner af forsurende stoffer. 
Troposfærisk ozon er en anden type grænseoverskridende forurening, som må bekæmpes ud 
fra en integreret tilgang på EF-plan. Kommissionen regner med at fremsætte et forslag til en 
EF-strategi til bekæmpelse af denne form for forurening i begyndelsen af 1998. 
Kommissionen er, sammen med sin kontrahent IIASA, i færd med at foretage de 
videnskabelige undersøgelser til forberedelse af denne strategi. Disse undersøgelse vil blive 
baseret på den samme metodologi, som er anvendt til udarbejdelse af nærværende 
forsuringsstrategi. Det ventes at der på grundlag af disse undersøgelser vil kunne fastsættes 
emissionslofter for NOx og flygtige organiske forbindelser (VOC), som er de vigtigste af de 
ozon-dannende stoffer. 
I løbet af 1998 og på grundlag af: 
1) en uddybning af analysen vedrørende forsuring 
2) fuldførelse af analysen vedrørende troposfærisk ozon 
3) yderligere drøftelser med eksperter fra medlemsstaterne, industrien og NGOer 
4) drøftelserne om det endelige udkast til en ny protokol til Geneve-konventionen såvel 
som den planlagte revision af IMOs konvention om havforurening (MARPOL) 
vil Kommissionen fremsætte et forslag til direktiv om fastsættelse af nationale emissionslofter 
for S02, NOx, NH3 og VOC som middel til at nå 50%-målet for forsuring og de opstillede 
11 
luftkvalitetsmålsætninger for troposfærisk ozon. Ved fastsættelsen af disse lofter vil 
Kommissionen tage hensyn til de økonomiske og samfundsmæssige konsekvenser heraf for 
visse egne i EF. 
Selv om indførelsen afbindende nationale emissionslofter er et vigtigt initiativ, er det dog kun 
en del af forsuringsstrategien. Det foreslås, at emissionslofterne suppleres med en række andre 
foranstaltninger (se nedenfor), som både kan sikre, at emissionslofterne vil blive nået i praksis 
og at der både i og uden for EF træffes omkostningseffektive tekniske foranstaltninger til at 
reducere emissionerne. 
4.2 Ratifikation af 1994-svovlprotokollen 
Med undtagelse af Portugal har alle medlemsstaterne såvel som det Europæiske Fællesskab 
undertegnet 1994-svovlprotokollen til konventionen om grænseoverskridende luftforurening 
over store afstande (Genève-konventionen). Endvidere er protokollen indtil nu undertegnet af 
følgende tredjelande: Bulgarien, Canada, Kroatien, Den Tjekkiske Republik, Ungarn, 
Liechtenstein, Norge, Polen, Rusland, Slovakiet, Slovenien, Schweiz og Ukraine. I 
december 1996 havde imidlertid kun fire medlemsstater (Sverige, Nederlandene, Luxembourg 
og Det Forenede Kongerige) og et tredjeland (Norge) ratificeret protokollen. Protokollen 
træder først i kraft, når 16 signatarer har ratificeret den. 
Hvis Fællesskabet ønsker at udvikle en ambitiøs politik til bekæmpelse af forsuring, bør 
ratificeringen af 1994-svovlprotokollen være et af de første skridt i denne retning: Inden 
Fællesskabet fastsætter yderligere foranstaltninger til reduktion af forsurende emissioner, bør 
det vise, at det tager allerede indgåede nationale forpligtelser alvorligt. Protokollen indeholder 
endvidere bestemmelser om fremtidig revision, hvilket giver mulighed for indgåelse af mere 
vidtrækkende forpligtelser, som vil kunne bidrage yderligere til opfyldelse af EFs 
miljøkvalitetsmål. 
Ud over den politiske betydning af Fællesskabets ratifikation af 1994-svovlprotokollen vil det 
betyde en klar fordel for Fællesskabet, eftersom Genève-konventionen på nuværende tidspunkt 
er den mest effektive mekanisme til gennemførelse af emissionsreduktioner i de tredjelande, 
som bidrager stærkt til sur deposition i EF. 
Det foreslås derfor, at Rådet træffer afgørelse om, at Det Europæiske Fællesskab ratificerer 
den til konventionen fra 1979 om grænseoverskridende luftforurening over store afstande 
knyttede protokol vedrørende yderligere reduktion af svovlemissionerne. Denne meddelelse 
er vedlagt et forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets indgåelse af 1994-svovlprotokollen. 
4.3 Forslag til revision af direktivet om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer 
I marts 1993 vedtog Rådet direktiv 93/12/EØF om svovlindholdet i visse flydende 
brændstoffer. Her blev maksimumsindholdet af svovl i dieselolie fastsat til 0,2 vægtprocent 
fra den 1. oktober 1994 og 0,05% fra den 1. oktober 1996. Maksimumsindholdet afsvovl i 
gasolier bortset fra dieselolie blev fastsat til 0,2 vægtprocent fra den 1. oktober 1994. I 
henhold til artikel 2 i dette direktiv skal Kommissionen aflægge rapport om, hvilke fremskridt 
der er gjort i bekæmpelsen af emissioner af svovldioxid og forelægge et forslag med 
fastsættelse af en lavere grænse for svovlindholdet i andre gasolier end dieselolie. Dette 
forslag blev udsat, indtil resultaterne af forsuringsstrategien forelå. 
12 
I analyse til forberedelse af forsuringsstrategien viste det sig, at en yderligere reduktion i 
svovlindholdet i gasolier, der anvendes i stationære forbrændingsanlæg, var en omkost­
ningseffektiv foranstaltning - eller en allerede indført foranstaltning - for 8 medlemsstater: 
Østrig, Belgien, Danmark, Finland, Tyskland, Nederlandene, Sverige og Det Forenede 
Kongerige. (I Østrig og Finland er det tilladte maksimumsindhold af svovl nu 0,1%. Disse 
to lande har fået dispensation herfor i deres tiltrædelsestraktat med EF, for en 
overgangsperiode på 4 år til den 31. december 1998). I alle de andre medlemsstater vil en 
yderligere reduktion af svovlindholdet i gasolier under den nuværende grænseværdi på 
0,2% svovl ikke være en omkostningseffektiv foranstaltning, hvis sigtet udelukkende er at 
opfylde det foreløbige mål i forsuringsstrategien. 
Forbrænding af fuelolier er den fremherskende kilde til S02-emissioner fra anvendelsen af 
flydende brændstoffer, idet de tegner sig for 20% af de samlede EF-emissioner i 1990. Uden 
målrettede foranstaltninger skønnes det, at denne andel kan stige til næsten 40% frem til 
år 2010. S02-emissionerne fra fuelolie kommer fra flere kilder (jf. tabel 4). 
Tabel 4. S02-emissioner fra fuelolie i 2010 i henhold til referencescenariet og efter 
nedsættelse af svovlindholdet til 1% (i 1000 t) 
Reference-
scenario 
Hvis 1% S 
i fuelolie 
Forskel Raffinaderier 
og anden 
forarbejdning 
404 
207 Industri 
574 
329 Hushold­
ninger 
158 
75 Transport 
81 
27 Kraft­
værker 
901 
350 I ALT 
2 119 
988 
1 131 
Analysen til forberedelse af forsuringsstrategien viste, at anvendelse af svovlfattig fuelolie i 
visse sektorer, f.eks. transport og husholdninger, var en omkostningseffektiv løsning til 
opfyldelse af det foreløbige mål for tolv medlemsstater (dvs. alle bortset fra Spanien, Portugal 
og Grækenland). I andre sektorer, såsom kraftværker og industrien, var afsvovling af 
røggasser generelt en mere omkostningseffektiv løsning og også mere effektiv til bekæmpelse 
af emissionerne. 
I betragtning af at forbrænding af fuelolie bidrager betydelig til emissionen af S02, finder 
Kommissionen, at det som led i dens strategi til bekæmpelse af forsuring, er hensigtsmæssigt 
at mindske emissionen af S02 fra denne kilde ved at sætte grænser for svovlindholdet i 
fuelolie. Ud fra konklusionerne af den integrerede vurdering og for at undgå ikke-om-
kostningseffektive udgifter erkender Kommissionen, at der bør gives mulighed for 
dispensation for de generelle svovlgrænser i visse lande/regioner, hvor miljøforholdene tillader 
dette, og i visse industrigrene, der allerede anvender bekæmpelsesteknologier (som f.eks. 
afsvovling af røggas), der giver lige så gode eller bedre resultater med hensyn til reduktion 
af S02-emissionerne. Navnlig bør bestemmelser om fuelolier være i overensstemmelse med 
direktiv 98/609/EØF om emissioner fra store fyringsanlæg (jf. afsnit 4.4). Med hensyn til 
revisionen af direktiv 88/609/EØF går de nuværende planer ud på, at det skal omfatte 
bestemmelser, som f.eks. emissionslofter (på linje med princippet i nærværende direktiv), der 
giver store fyringsanlæg en vis margen med hensyn til svovlindholdet i de fuelolier, de 
anvender. 
13 
Som bilag til nærværende meddelelse er vedlagt et forslag til Rådets direktiv om 
svovlindholdet i gasolier og fuelolier, baseret på de ovenfor beskrevne principper. 
Svovlindholdet i bunkerolie til skibe behandles i afsnit 4.5. 
4.4 Foranstaltninger i tilknytning til direktiverne om store fyringsanlæg og 
integreret forureningsbekæmpelse: Bekæmpelse af emissionerne fra stationære 
kilder 
Kommission er i færd med at forberede nye emissionsgrænseværdier for S02 og NOx for alle 
nye store fyringsanlæg i forbindelse med revisionen af direktiv 88/609/EØF om begrænsning 
af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg. De nye emissionsgrænseværdier 
vil blive baseret på princippet om den bedste tilgængelige teknik (BTT) til bekæmpelse af 
luftforurening. I forbindelse med forberedelserne til revisionen af direktiv 88/609/EØF 
undersøger Kommissionen bl.a. de potentielle fordele ved at indføre nationale emissionslofter 
for både bestående og nye anlæg. Sådanne emissionslofter er begrundet i behovet for at sikre 
såvel omkostningseffektivitet og overholdelse af miljøkvalitetsmålene. En undersøgelse 
foretaget som led i revisionen af direktivet om store fyringsanlæg såvel som de praktiske 
erfaringer i en række medlemsstater har vist, at det er mere omkostningseffektivt at begrænse 
emissionerne fra store fyringsanlæg gennem emissionslofter (om muligt kombineret med 
grænseværdier), end hvis der udelukkende anvendes emissionsnormer. 
Konklusionerne af analysen til forberedelse af forsuringsstrategien viste følgende: 
For emissioner af S02 vil der være behov for røggasafsvovlning eller emissi­
onsgrænseværdier med samme virkning eller emissionslofter, der fører til til­
svarende samlede reduktioner, for bestående store fyringsanlæg i alle medlems­
staterne bortset fra Grækenland, Portugal og til dels også Spanien. 
For emissioner af NOx vil der være behov for røggasdenitrifikation eller 
emissionsgrænseværdier med samme virkning eller emissionslofter, der fører til 
tilsvarende samlede reduktioner for bestående store fyringsanlæg i alle med­
lemsstaterne bortset fra Grækenland, Portugal, Finland og Luxembourg. 
Kommissionens forslag til revision af direktivet om store fyringsanlæg vil tage sigte på, at 
50%-målet for forsuring kan nås i 2010. 
Senest i år 1999 for nye anlæg og i år 2007 for bestående anlæg skal emissionsgrænse­
værdierne som fastsat i direktivet om integreret forureningsbekæmpelse (96/61/EØF) baseres 
på integreret BTT (som defineret i direktivet), under hensyntagen til: 
geografisk beliggenhed 
lokale miljøforhold 
bestemmelser om minimering af vidtrækkende eller grænseoverskridende luft­
forurening 
det primære mål med direktivet om integreret forureningsbekæmpelse, som er at 
forhindre eller, hvor dette ikke er praktisk muligt, at mindske emissionerne med 
henblik på at nå et højt beskyttelsesniveau for miljøet som helhed. 
14 
Direktivet om integreret forureningsbekæmpelse er også det vigtigste værktøj til mindskelse 
af emissionerne fra industriprocesser. I henhold til resultaterne af forsuringsanalysen vil 
50%-målet kunne nås på en omkostningseffektiv måde gennem streng kontrol med 
S02-emissioner fra industriprocesser i alle medlemsstaterne bortset fra Grækenland og 
Portugal. Tilsvarende bør ti medlemsstater (alle bortset fra Grækenland, Portugal, Spanien, 
Italien og Finland) endvidere kontrollere NOx-emissionerne fra disse kilder. Også her er det 
muligt at anvende emissionslofter eller økonomiske virkemidler, som kan føre til tilsvarende 
samlede reduktioner på en mere omkostningseffektiv måde. 
Konklusionen af analysen til forberedelse af forsuringsstrategien er derfor, at dertil opfyldelse 
af det foreløbige mål er behov for supplerende foranstaltninger på EF-plan eller regionalt plan 
til at mindske emissionerne fra fyringsanlæg og industriprocesser. De retlige midler hertil er 
revisionen af direktiv 88/609/EØF om store fyringsanlæg og direktivet om integreret 
forureningsbekæmpelse. 
4.5 Foranstaltninger til bekæmpelse af emissionerne fra skibsfart 
Medregnes emissionerne fra international skibsfart i foranstaltningerne til opfyldelse af 
50%-målet viser det sig, at det ville være en omkostningseffektiv foranstaltning at reducere 
S02-emissionerne fra skibe i Østersøen og Nordsøen og at reducere emissionerne af 
nitrogenoxider i Østersøen, Nordsøen og dele af Atlanterhavet. Som følge af manglende data 
blev emissionerne fra skibe i Middelhavet ikke medtaget i analysen. Reduktion i S02-emis-
sionerne kan opnås ved mindske svovlindholdet i bunkerolie, og foranstaltninger til reduktion 
af emissionerne af nitrogenoxider omfatter anvendelse af katalysatorer. 
Der er ingen international regulering af svovlindholdet i bunkerolie til skibe. Der er imidlertid 
fremsat forslag til kontrol hermed under Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) 
konvention om havforurening (MARPOL-konventionen). Denne konvention er nu til revision, 
og forhandlingerne herom ventes afsluttet ved udgangen af 1997. Under de forberedende 
drøftelser om revisionen af konventionen foreslog de lande, der støder ud til Østersøen, at 
dette havområde udpeges som følsomt område med hensyn til S02-emissionerne. De lande, 
der støder ud til Nordsøen, ønsker det samme for hele eller en del af Nordsøen/Den Engelske 
Kanal. I sådanne følsomme områder foreslås det, at skibe kun må anvende bunkerolie med 
et maksimumsindhold af svovl på 1,5%. 
Udpegelse af Østersøen og hele/dele af Nordsøen/Den Engelske Kanal som følsomme områder 
med hensyn til S02-emissioner og den hertil knyttede begrænsning af svovlindholdet i 
bunkerolie i disse områder, ville, i henhold til Kommissionens analyser, være en uhyre 
omkostningseffektiv foranstaltning i en integreret strategi til bekæmpelse af forsuring i EF. 
Kommissionen mener derfor, at alle medlemsstaterne i forbindelse med den igangværende 
revision af MARPOL-konventionen bør tilslutte sig udpegelsen af Østersøen og hele/dele af 
Nordsøen/Den Engelske Kanal som følsomme områder med hensyn til S02-emissioner. Efter 
revisionen af MARPOL-konventionen bør EF-medlemsstaterne hurtigst muligt søge at 
implementere bestemmelserne vedrørende de følsomme område. Kommissionen vil i givet fald 
fremsætte forslag til at sikre, at medlemsstaterne gennemfører disse bestemmelser hurtigt. 
4.6 Foranstaltninger i tilknytning til landene i Central- og Østeuropa 
EF og dets medlemsstater vil gennem deres eksterne forbindelser kunne spille en aktiv rolle 
for at fremme omkostningseffektive foranstaltninger i tredjelande. Reduktioner i svovl-
15 
emissionerne - ud over de i 1994-svovlprotokollen fastsatte - synes at være en omkost­
ningseffektiv foranstaltning i visse tredjelande til yderligere mindskelse af forsuringen i EF. 
Endvidere ville yderligere bekæmpelse af NOx og NH3-emissionerne, som planlagt for den 
kommende flerstrengede protokol til Genève-konventionen, også bidrage til at mindske 
overskridelsen af kritiske forsuringsbelastninger. Det er omkostningseffektivt og højst 
sandsynligt nødvendigt af hensyn til de kritiske belastninger, at emissionerne reduceres 
yderligere ikke blot i EF-medlemsstaterne, men også i landene i Central- og Østeuropa, 
navnlig i dem, der støder op til EF-landene. 
De emissionsreduktioner, der er anført i afsnit 3.3 er baseret på den forudsætning, at landene 
uden for EF vil reducere emissionerne i overensstemmelse med deres nuværende lovgivning 
og de forskellige protokoller til Genève-konventionen. Disse beregninger er velbegrundede, 
i og med at EF kun har begrænset indflydelse på disse landes forsuringsbekæmpelsespolitik. 
Kommissionens følsomhedsanalyser viser imidlertid klart, at en mindskelse i emissionen af 
forsurende stoffer fra visse lande, navnlig visse central- og østeuropæiske lande, ville give EF 
mulighed for at forfølge mere ambitiøse mål i sin forsuringspolitik. 
Den videnskabelige vurdering, der er foretaget til forberedelse for Kommissionens 
forsuringsstrategi, har vist, at emissioner fra visse central- og østeuropæiske lande, som f.eks. 
Polen, Den Tjekkiske Republik, Ungarn og Slovenien, bidrager betydeligt til overskridelsen 
af de kritiske forsuringsbelastninger i EF (jf. bilaget). EF vil imidlertid typisk eksportere 
større mængder forsurende forureningsstoffer til disse lande, end den modtager. Ikke desto 
mindre er emissionsreduktionen pr. investeringsenhed større i de øst- og centraleuropæiske 
lande end i EF. Af denne grund og så længe der træffes afgørelser på et sag til sag-grundlag, 
vil man kunne finde frem til situationer, hvor det ville være fordelagtigt og omkost­
ningseffektivt for alle parter fat remme emissionsreduktionen i Central- og Østeuropa. 
Fællesskabet bør søge at indkredse og udnytte tilfælde af denne art. Flere muligheder kan 
komme i betragtning i denne forbindelse. 
EF har indledt kontakter med ti lande i Central- og Østeuropa (Bulgarien, Den Tjekkiske 
Republik, Estland, Ungarn, Letland, Litauen, Polen, Rumænien, Slovakiet og Slovenien) for 
at fremme tilnærmelsen af deres lovgivning til EFs lovgivning og dermed bane vejen for de 
tilpasninger, som vil blive nødvendige, når og hvis disse lande tiltræder Fællesskabet. 
Miljøhensyn og navnlig overholdelse fællesskabsretten på miljøområdet er et af de vigtigste 
spørgsmål i en sådan før-tiltrædelsesstrategi. Som led i den løbende dialog med disse lande 
agter Kommissionen at udpege forsuring som et af de vigtigste punkter på miljø­
beskyttelsesområdet. I dette øjemed vil Kommissionen udnytte det eksisterende program 
PHÅRE og faciliteter såsom TAIEX (Technical Assistance and Information Exchange Office) 
og DISAE (Development of Implementation Strategies for Approximation in Environment) 
for at indkredse muligheder for intensivt samarbejde om reduktion af forsurende emissioner. 
En af de meste virkningsfulde mekanismer til at mindske emissionerne i industrien i de 
central- og østeuropæiske lande består i at påvirke investeringsmønstrene, både offentlige og 
private investeringer, navnlig i energiforsyningssektoren. Kommissionen agter derfor at 
fortsætte sine drøftelser med regeringer, store industrikoncerner og finansieringsinstitutter for 
at opstille de bedst mulige investeringsstrategier til reduktion af emissioner, der bidrager til 
forsuringen. 
16 
4.7 Foranstaltninger i tilknytning til konventionen om grænseoverskridende 
luftforurening over store afstande 
Genève-konventionen er det vigtigste forum, hvor EF og medlemsstaterne kan påvirke og 
fremme emissionsreduktioner i lande, der ikke er medlemmer af EF. Yderligere foran­
staltninger i nogle af disse lande har vist sig at være et omkostningseffektivt middel til 
opfyldelse af det foreløbige miljøkvalitetsmål i EF på en 50%'s udbedring. For at opfylde 
endemålet er det endvidere nødvendigt, at de kritiske belastninger ikke overskrides. Kom­
missionen og EF-medlemsstaterne bør derfor spille en aktiv rolle i forhandlingerne under 
konventionen om en ny flerstrenget protokol og om tidligst mulig ratifikation og revision af 
1994-svovlprotokollen (jf. afsnit 4.2), så disse protokoller kan bidrage til at opfylde EF's 
miljøkvalitetsmål. 
4.8 Mulige foranstaltninger til reduktion af emissionerne af ammoniak 
Allerede gældende eller planlagt EF-lovgivning ventes at føre til en reduktion i ammoniak­
emissionerne. For det første ventes god landbrugspraksis og gennemførelsen af nitratdirektivet 
(91/676/EØF) ikke blot at ville mindske nitrattabet til overfladegrundvand, men også 
ammoniakemissionerne vil kunne reduceres herved. For det andet gælder direktivet om 
integreret forureningsbekæmpelse (96/61/EF) også store anlæg for opdræt af fjerkræ og svin 
såvel som industrianlæg, der udleder ammoniak. I en meddelelse om en strategi til reduktion 
af methanemissioneme (KOM(96) 557/2) fremhæves endvidere overdækning af gylletanke 
som en nødvendig foranstaltning, hvilket vil medvirke til at reducere ammoniakemissionene. 
Den analyse der er gennemført i forbindelse med denne forsuringsstrategi, viser at det i høj 
grad er omkostningseffektivt yderligere at reducere ammoniakemissionerne. Ifølge analysen 
er navnlig følgende foranstaltninger omkostningseffektive: 
metoder, der reducerer ammoniakemissionen i forbindelse med anvendelse af 
gødning (malkekvæg, kvæg, grise, liggehøns, fjerkræ, fir), dog ikke for Finland, 
Grækenland, Portugal og Spanien 
tilpasning af stalde til begrænsning af emissionerne fra fjerkræ, dog ikke for 
Finland, Grækenland, Portugal og Spanien 
mindskelse af ammoniakemissionerne fra industrien, dog ikke for Finland, 
Grækenland, Luxembourg, Portugal og Spanien. 
Usikkerheden omkring effektiviteten ved bekæmpelsesforanstaltninger under de nuværende 
og fremtidige emissionsniveauer og omkostningerne ved bekæmpelsesmetoderne i levneds-
sektoren synes at være større end for andre forureningsstoffer. Da bekæmpelsesteknikkerne 
for ammoniak ikke er så langt fremme som for andre forureningsstoffer, bør medlemsstaterne 
have en større margen til at vælge metoder til overholdelse af de foreslåede vejledende 
nationale emissionslofter. Ved fastsættelse af disse lofter skal der tages hensyn til de seneste 
forskningsresultater. 
4.9 Økonomiske virkemidler 
En udvidelse af viften af virkemidler og i givet fald supplering af lovgivningen med 
markedsbaserede instrumenter er en af de fem nøgleprioriteter i det femte handlingsprogram 
på miljøområdet. Anvendelse af nationale emissionslofter vil give medlemsstaterne mulighed 
for at anvende økonomiske virkemidler som supplerende værktøjer i deres nationale strategier. 
17 
Derudover er forslagene til kildebaserede foranstaltninger i de foregående afsnit så vidt muligt 
udformet på en sådan måde, at de giver plads til anvendelse af økonomiske virkemidler. 
Anvendelse af nationale lofter er imidlertid det vigtigste virkemiddel og udgør et holdepunkt 
for medlemsstaterne for deres udformning af økonomiske virkemidler (eller regler), der går 
ud over de fælles minimumskrav på miljøområdet. De forskellige virkemidler kan opdeles i 
fire hovedkategorier: 1) afgifter/skatter, 2) subsidier, 3) salgbare emissionsrettigheder og 
4) miljøaftaler. Med hensyn til anvendelsen af miljøafgifter har Kommissionen for nylig 
vedtaget en meddelelse (KOM(97) 9 endelig udg.), som giver retningslinjer for, på hvilke 
betingelser medlemsstaterne kan anvende miljøafgifter. I meddelelsen gøres der rede for de 
forskrifter vedrørende det indre marked, som medlemsstater, der ønsker at indføre mil­
jøafgifter, skal henholde sig til. Kommissionen har også vedtaget en meddelelse om 
miljøaftaler (KOM(96) 561 endelig udg), som opstiller kriterierne for anvendelse af sådanne 
aftaler. De nationale lofter og disse meddelelser vil udgøre den vigtigste ramme for 
medlemsstaternes anvendelse af økonomiske virkemidler. 
Ud over medlemsstaternes anvendelse af økonomiske virkemidler kan der tænkes flere 
områder, hvor EF-foranstaltninger i form af økonomiske virkemidler vil kunne fremme 
opfyldelsen af de nationale lofter eller give stødet til yderligere emissionsreduktioner gennem 
strukturelle ændringer inden for energianvendelse og landbrug, med henblik på overholdelse 
af de kritiske belastninger. Disse områder er: energiafgifter, skibsfartsafgifter og fælles 
gennemførelse ("joint implementation") af nationale lofter. 
4.9.1 Energi 
I energisektoren vil anvendelsen af økonomiske virkemidler kunne resultere i brænd-
selsomlægning og bedre energieffektivitet. Dette ville mindske omkostningerne ved 
opfyldelsen af de foreslåede nationale lofter for både NOx og S02 og ville samtidig mindske 
C02-emissionerne. Der kan til dette formål anvendes differentierede afgiftsforanstaltninger for 
forskellige energiprodukter. Kommissionen finder det ikke hensigtsmæssigt at differentiere 
afgiftsforanstaltninger i forskellige direktiver for hvert enkelt miljøproblem eller produkt. 
Derimod bør miljøhensynene integreres i en mere helhedsorienteret EF-forbrugsafgiftsordning 
for energiprodukter, i tråd med Rådets- og Parlamentets anmodning. 
Af denne grund vil Kommissionen i sit forslag til et direktiv om beskatning af energi­
produkter og som ønsket af ECOFIN-Rådet den 11. marts 1996 tage hensyn til behovet for 
at styre markederne mod mere effektiv og renere anvendelse af brændstoffer. Dette vil give 
mulighed for mere fleksible foranstaltninger på nationalt plan i relation til det indre marked. 
De muligheder, der overvejes, består i en differentiering af mindsteafgiftssatserne på fuelolie, 
afhængigt af svovlindholdet, og mulighed for medlemsstaterne til at differentiere deres 
afgiftssatser på energiprodukter ud fra produkternes miljømæssige egenskaber. Herudover vil 
nye energiprodukter kunne falde ind under fællesskabslovgivningen, og man vil i den 
fremtidige revision af Fællesskabets afgiftssatser kunne tage hensyn til miljømålsætninger. 
Forslaget ventes at medføre små, men dog mærkbare reduktioner i emissionen af NOx, S02 
og C02. 
4.9.2 Skibsfart 
I afsnit 4.5 gøres der rede for de igangværende drøftelser med Den Internationale Søfarts-
organisation (IMO) om fastsættelse af grænser for svovlindholdet i bunkerolie. De frem­
gangsmåder, der drøftes i forbindelse med MARPOL, dækker imidlertid ikke alle de for-
håndenværende muligheder. Der findes således andre mekanismer til yderligere reduktion af 
S02-emissionerne fra skibsfart. Herudover tages der i MARPOL-drøftelserne ikke tilstræk­
keligt hensyn til spørgsmålet om NOx-emissioner fra skibsfart. 
En mulig udvej er at anvende skibsfartsafgifter, der differentieres ud fra miljøhensyn. Til dette 
formål søger den svenske regering at anvende et generelt afgiftssystem, der er foreneligt med 
de nuværende skibsfartsafgifter. Hvad NOx angår, kommer det svenske forslag ind på 
muligheden for at mindske driftsomkostningerne og en del af kapitalinvesteringerne i for­
bindelse med katalysatorer. Skibene skulle således pålægges højere miljøbaserede afgifter, 
hvis de ikke installerer katalysatorer. Hvad svovl angår, overvejer Sverige at hæve gennem­
snitsniveauet for de nuværende fyrtårnsafgifter og give mulighed for afgiftslettelser for skibe, 
der anvender svovlfattig (under 0,5%) brændsel. I denne sammenhæng vil Kommissionen 
kunne undersøge muligheden for at differentiere skibsfartsafgifter for en række medlemsstater 
til fremme af yderligere omkostningseffektiv reduktion i emissionen af forsurende stoffer. 
4.9.3 Landbrug 
I landbrugssektoren kan 50%-målet opfyldes på et omkostningseffektivt grundlag med kun 
fa af de tilgængelige tekniske foranstaltninger til bekæmpelse af emissionerne. Ud over det 
potentielle bidrag fra yderligere tekniske foranstaltninger til reduktion af ammoniak­
emissionerne kan en videreudvikling af den fælles landbrugspolitik, i forlængelse af 
1992-taktikken, have positive sidevirkninger for så vidt angår ammoniakemissionerne. I 
forbindelse med en sådan videreudvikling af landbrugspolitikken kunne man således tage 
hensyn til behovet for mindskelse af ammoniakemissionerne, uden at glemme at dette kun er 
ét af de miljøproblemer, landbruget står overfor. Andre problemer, som f.eks. udslip eller 
afstrømning af nitrater til overflade- og grundvand og methanemissioner, er også relevante, 
og bør, sammen med forsuringsproblematikken, om muligt behandles under ét. I 1996-re-
visionen af det femte handlingsprogram på miljøområdet (KOM(95) 667 endelig udg.) er 
integrering af miljøet i politikken på andre områder en af nøgleprioriteterne. Af særlig 
relevans for forsuring er følgende prioriteter i 1996-revisionen: 
a) Yderligere at udvikle forbindelserne mellem landbrugsmarkedsinstrumenterne og 
miljøkravene i overensstemmelse med reformen af den fælles landbrugspolitik i 
retning af mindsket afhængighed af markedsprisstøtten samt en bedre integration 
af markedspolitik, udvikling af landdistrikter og miljøpolitik. 
b) At fremme ekstensive produktionsmetoder, bæredygtige landbrugsteknologier og 
økologiske landbrugsprodukter i tæt samarbejde med de involverede aktører, 
forordning 2078/92 er et godt eksempel på et sådant samarbejde og vil kunne 
bidrage til mindskelse af ammoniakemissionerne. 
Endelig kan man undersøge muligheden for økonomiske virkemidler (f.eks. en afgift på 
gødningsstoffer, som er indført i nogle lande) til fremme af yderligere emissionsreduktioner 
med henblik på overholdelse af de kritiske belastninger. 
4.9.4 Fælles gennemførelse af de nationale lofter 
Fælles gennemførelse betyder, at to eller flere aktører samarbejder om at opfylde specifikke 
forpligtelser. I forbindelse med forsuringsstrategien er det ensbetydende med fælles 
gennemførelse af vedtagne nationale emissionslofter. Fælles gennemførelse er interessant, 
19 
fordi det giver større fleksibilitet til at overholde de aftalte lofter til lavere omkostninger. I 
1994-svovlprotokollen hedder det, at parterne i protokollen i henhold til specifikke regler og 
betingelser, der skal fastsættes nærmere, kan opfylde betingelserne i fællesskab (de nationale 
emissionslofter). Nogle undersøgelser viser, at der er betydelige omkostningsbesparelser 
forbundet med fælles gennemføreise. Det er mindre klart, hvorledes disse omkostnings­
besparelser kan realiseres, samtidig med at miljøkvalitetsmålene skal overholdes. Kom­
missionen vil i forbindelse med sit kommende forslag til direktiv om nationale emissionslofter 
undersøge hvordan fælles gennemførelse kan bidrage til opfyldelse af målet. 
4.10 Mulige yderligere foranstaltninger til bekæmpelse af emissionerne fra 
transportsektoren 
Kontrollen med emissionerne fra vejtransport reguleres af en lang række EF-retsforskrifter. 
Kommissionen har for nylig godkendt en række forslag til nye, strengere emissions- og 
brændstofnormer, der skal indføres inden år 2000 (KOM(96) 248 endelig udg.). Ved udgangen 
af 1998 vil Kommissionen fremsætte forslag til yderligere normer for køretøjer og 
brændstofkvalitet; disse normer skal træde i kraft i 2005. 
Et forslag fra Kommissionen (KOM(95) 350 endelig udg.) om EF-dækkende lovgivning til 
reduktion af emissionerne fra ikke-vejgående mobile maskiner er vidt fremskredet og ventes 
at blive godkendt af Rådet og Parlamentet i den nærmeste fremtid. Kommissionen vil 
undersøge mulighederne for yderligere at skærpe disse emissionsnormer og udvide dem til 
også at omfatte andre køretøj skategorier. 
4.11 Foranstaltninger til fremme af energieffektivitet og energibesparelser 
Som beskrevet andetsteds (afsnit 3.3 og i bilaget) kan ændringer i energiforbruget og i 
energifremstillingen i høj grad mindske emissionen af forsurende stoffer. Initiativer til 
udvikling af alternative energiformer og vedvarende energi såvel som energibesparelser kan 
derfor bidrage til at mindske forsuringen. 
På EF-plan giver JOULE-programmet os bedre indsigt i mere rationel energiudnyttelse og 
energibesparelser. I FAIR-programmet undersøges bl.a. anvendelsen af vedvarende råstoffer 
og fremstilling af "renere" energi. Demonstrationsprogrammer, såsom ALTERNER og SAVE, 
kan fremme udvikling af alternative energiformer og ernergibesparelsesteknologi. Resultaterne 
af disse forsknings- og demonstrationsprogrammer vil fa indvirkning på energiforbruget og 
anvendelsen af alternative energikilder og vil således bidrage til at mindske forsuringen. 
I meddelelsen (KOM(95) 509 endelig udg.) "Samhørighedspolitikken og miljøet" under­
streges det, at strukturfondene giver incitamenter til fremme af miljøvenlig produktion, 
herunder fremme af vedvarende energi og anvendelse af energibesparende teknologi. 
4.12 Revisionsprocessen 
Som nævnt ovenfor, kan endemålet ikke nås i år 2010, selv om der anvendes teknisk 
gennemførlige bekæmpelsesforanstaltninger i EF. Kommissionen vil derfor komme tilbage til 
dette spørgsmål på et senere stadium. Kommissionen vil da tage forsuringsstrategien op til 
fornyet overvejelse og vurdere de indhentede resultater såvel som medlemsstaternes udsigter 
til at nå de emissionslofter, der kræves til opfyldelse af det foreløbige mål inden år 2010. På 
grundlag af denne vurdering og eventuelle nye videnskabelige data, f.eks. vedrørende kritiske 
20 
belastninger for forsuring, og under hensyntagen til de foranstaltninger der allerede er truffet 
til reduktion af emissionerne, vil Kommissionen kunne foreslå hvilke yderligere skridt der 
kræves til at supplere den nuværende forsuringsstrategi med henblik på at nå endemålet, dvs. 
ingen overskridelse a de kritiske belastninger. 
Det foreslås at Kommissionen inden udgangen af år 2004 forelægger Rådet en rapport med 
en beskrivelse af de fremskridt der er gjort til mindskelse af emissionerne af forsurende 
stoffer, såvel som en vurdering af medlemsstaternes udsigter til at nå deres emissionslofter 
inden udgangen af 2010. På grundlag af denne rapport og eventuelle nye videnskabelige data 
vedrørende forsuring vil Kommissionen inden udgangen af år 2004 kunne forelægge Rådet 
en revideret forsuringsstrategi. 
5. FORELØBIG VURDERING AF MILJØFORDELE OG OMKOSTNINGER 
VED KOMMISSIONENS STRATEGI 
Kommissionens strategi vil resultere i det foreløbige mål på 50%'s udbedring i hele EF. 
Udmøntet i økosystemområdet i hvert af de lande, hvor de kritiske belastninger vil blive 
overskredet, vil Kommissionens strategi resultere i en betydelig forbedring i forhold til 
situationen i 1990 (jf. tabel 5). 
Tabel 5. Økosystemer, hvor de kritiske forsuringsbelastninger overskrides. Situationen 
i 1990 og i 2010 i henhold til referencescenariet (REF) og efter gennemførelse 
af forsuringsstrategien (STOAT) (i tusind ha) 
1 Land 
| Østrig 
| Belgien 
| Danmark 
| Finland 
| Frankrig 
[ 'Tyskland 
1 Grækenland 
| Irland 
J Italien 
Luxembourg 
1 Nederlandene 
[ Portugal 
| Spanien 
1 Sverige 
1 Det Forenede 
1 Kongerige 
,EF.5 1990 
2 896 
477 
174 
5 016 
618 
6 972 
0 
23 
1 160 
15 
282 
1 
74 
10 108 
4 741 
32 557 (59)% 
(77%) 
(18%) 
(16%) 
(4,3%) 
(80%) 
(0%) 
(4,8%) 
(18%) 
(17%) 
(88%) 
(0%) 
(0,9%) 
(23%) 
(60%) 
(24%) 2010 (REF) 
943 
117 
38 
1 211 
82 
2 541 
0 
4 
285 
7 
121 
0 
24 
1 235 
2 112 
8 719 (19%) 
(19%) 
(3,9%) 
(3,8%) 
(0,6%) 
(29%) 
(0%) 
(0,7%) 
(4,3%) 
(7,5%) 
(38%) 
(0%) 
(0,3%) 
(2,8%) 
(Wo) 
(6,5%) 2010 (STRAT) 
642 
9 
21 
1 144 
40 
978 
0 
1 
103 
2 
23 
0 
10 
699 
809 
4 481 (13,2%) 
(1,4%) 
(2,2%) 
(3,6%) 
(0,3%) 
(11,3%) 
(0%) 
(0,1%) 
(1,6%) 
(2,2%) 
(7,3%) 
(0%) 
(0,1%) 
(1,6%) 
(10,3%) 
(3,3%) 
I denne forbindelse skal det erindres at der til opfyldelse af endemålet - ingen overskridelse 
af kritiske belastninger - er behov for større reduktioner end til opfyldelse af det foreløbige 
21 
mål på 50%'s udbedring. Endvidere skal det huskes at forsuring kun er et af flere miljø­
problemer, der kan afhjælpes ved en reduktion i emissionerne af svovldioxid, nitrogenoxider 
og ammoniak. Når vi derfor overvejer behov og muligheder for foranstaltninger til 
bekæmpelse af emissionerne, bør vi også tage hensyn til disse aspekter (jf. afsnit 2.2). 
Ekstraomkostningerne ved bekæmpelse, dvs. de årlige omkostninger ved de yderligere 
foranstaltninger i forhold til referencescenariet til opfyldelse af det foreløbige mål er for EF 
som helhed beregnet til 7 mi a ECU i år 2010. Denne beregning er baseret på at reduktionerne 
udelukkende nås gennem tekniske foranstaltninger. Det skal bemærkes at der i de undersøgte 
bekæmpelsesmuligheder ikke tages hensyn til ikke-tekniske bekæmpelsesforanstaltninger, som 
f.eks. strukturelle ændringer (herunder overgang til andet brændstof) i de forskellige sektorer. 
Endvidere vil EFs internationale forpligtelser i relation til klimaændringer og de dertil 
knyttede reduktioner i emissionen af drivhusgasser, herunder navnlig kuldioxid, også medføre 
betydelig reduktion i emissionen af forsurende stoffer og dermed også i de beregnede 
omkostninger ved forsuringsstrategien (jf. afsnit 3.4). Det er derfor sandsynligt at om­
kostningerne ved gennemførelse af disse reduktioner er blevet sat for højt. I bilaget gøres der 
nærmere rede for omkostningerne ved opfyldelse af 50%-målet. 
Tabel 6. Ekstraomkostninger ved emissionsbekæmpelse til opfyldelse af det 
foreløbige mål (mio ECU/år i 2010) 
EF 15 so2 
2 940 NOx 
1 795 NH3 
2 305 lait 
7 040 
6. POSITIVE SIDEVIRKNINGER/DOBBELTE FORDELE 
Selv om denne strategi er koncentreret om forsuring (i form af sur deposition), er det vigtigt 
at bemærke at luftbårne emissioner af forsuringsforurenende stoffer har andre skadelige 
virkninger på miljøet. En mindskelse i emissionen af forsurende stoffer vil således give 
"sekundære" fordele fordi de mindsker andre miljøproblemer der er forårsaget af de samme 
forureningsstoffer, som f.eks. eutrofiering, ozon ved jordoverfladen, nedbrydning af bygninger 
og materialer samt sundhedsskader. Endvidere vil emissionsreduktion i EF medføre mindsket 
deposition i landene uden for EF. Nogle af disse sidevirkninger er blevet analyseret til bunds, 
nemlig virkningerne på eutrofiering og ozon såvel som fordelene for landene uden for EF. Der 
er ikke foretaget af detaljerede analyser af sidevirkningerne for luftkvaliteten, men der kan 
dog drages visse konklusioner. Resultaterne gengives kort nedenfor. 
6.1 Eutrofiering 
Analysen har vist, at de kritiske belastninger for eutrofiering i 1990 blev overskredet i 34% 
af det pågældende økosystemområde i EF. Dette svarer til et areal på ca. 38 mio ha Som et 
resultat af de emissionsreduktioner der forudses for år 2010 i referencescenariet, vil dette areal 
blive mindsket til 19%, dvs. 21 mio ha De reduktioner, der behøves til opfyldelse af det 
foreløbige mål på 50%, ville resultere i en overskridelse af belastningerne i 13%, dvs. 
15 mio ha, af økosystemområdet. Dette ville betyde en forbedring, der ligger nærmere det 
niveau, som ansås for at være det højeste teknisk opnåelige med foranstaltninger i EF, end 
situationen i referencescenariet. 
22 
Som en følsomhedsanalyse har man vurderet resultatet af anvendelsen af kombinerede 
miljøkvalitetsmål, baseret på de kritiske belastninger for både forsuring og eutrofiering, som 
eksplicitte optimeringsmål for deposition. Udkommet viste en vis ændring i emissions­
reduktionerne, fra svovldioxid til nitrogenoxider og ammoniak. Dette gjaldt navnlig lande i 
EF's sydlige og centrale dele, som f.eks. Spanien, Italien, Frankrig og Tyskland. Niveauet for 
økosystembeskyttelse mod eutrofiering steg - belastningsoverskridelse for mindre end 
10 mio ha - og det samme gælder forsuring. Også omkostningerne steg: De samlede 
ekstraomkostninger for dette scenario beløb sig til 9,4 mia ECU sammenlignet med 7 mia for 
hovedscenariet. 
6.2 Ozon 
Man har analyseret virkningerne på ozonniveauet ved jordoverfladen med EMEP-modellen, 
baseret på NOx-emissionerne i forsuringsanalysen. De fremskrevne emissioner af flygtige 
organiske forbindelser (VOC) for år 2010 stammer fra de nuværende reduktionsplaner under 
Genève-konventionen, som primært er baseret på data fra de forskellige lande. For 
medlemsstaterne indføjedes de yderligere emissionsreduktioner, der ventes som følge af 
auto/olie-forslagspakken. 
Analysen viste en betydelig forbedring i de fleste af medlemsstaterne. I referencescenariet er 
der i næsten hele EF-området tale om en reduktion i overskridelsen af de kritiske 
tærskelniveauer for skove, afgrøder og naturlig plantevækst på 40 ppb (parts per billion) såvel 
som af det vejledende kritiske sundhedstærskelniveau på 60 ppb, i år 2010 i forhold til 1990. 
De største forbedringer var at finde i overskridelsen af 60 ppb-niveauet, et niveau, der bruges 
i Genève-konventionen som et mål til angivelse af mulige sundhedsvirkninger. De yderligere 
emissionsreduktioner i hovedscenariet vil føre til et yderligere fald i ozonniveauet for 
størstedelen af de pågældende områder. I visse mindre områder vil ozonniveauet imidlertid 
kunne stige svagt. Det forventes, at yderligere krav til reduktion af VOC-emissionerne vil 
betyde, at denne negative sidevirkning ophæves eller mindskes betydeligt. 
6.3 Luftkvalitet 
Som et resultatet af reducerede emissioner af S02 og NOx vil der ske et fald i luftens 
koncentration af disse forureningsstoffer såvel som deres sekundære produkter (f.eks. partikler 
og ozon). Dette vil medføre fordele for sundheden såvel som for bygninger og materialer og 
vores historiske og kulturelle arv. Nogle af disse fordele er blevet medtaget i en økonomisk 
vurdering (jf. afsnit 6.5). 
6.4 Forbedringer uden for EF 
Som følge af disse forureningsstoffers grænseoverskridende karakter vil emissionsreduktioner 
i EF resultere i mindsket deposition og dermed mindsket overskridelse af de kritiske 
belastninger for forsuring i landene uden for EF. Beregningerne viser f.eks. at niveauet for 
økosystembeskyttelse i disse lande i tiden frem til 2010, som følge af reduktionerne i 
hovedscenariet, vil kunne stige fra 97 til 98% i forhold til referencescenariet. Med andre ord 
vil økosystemområdet, hvor de kritiske belastninger overskrides i lande uden for EF, blive 
reduceret fra 11 til 9 mio ha De største forbedringer med hensyn til mindskelse af det areal, 
hvor belastningerne overskrides, vil være at finde i Norge, Den Tjekkiske Republik, Polen, 
Rusland og Schweiz. I 2010 vil overskridelsen af de kritiske tærskelværdier for ozon (jf. 
afsnit 6.2.) blive reduceret i alle tredjelande. 
23 
Med hensyn til eutrofiering blev de kritiske belastninger i tredjelandene i 1990 overskredet 
i 10% af økosystemområdet, svarende til 39 mio ha I referencescenariet er dette reduceret til 
omkring 27 mio ha i 2010. Emissionsreduktioner i EF vil, ligesom i hovedalternativet, 
reducere overskridelsen yderligere, til omkring 6% eller 25 mio ha. Forbedringerne vil være 
at finde i mange tredjelande; med hensyn til beskyttet areal vil forbedringerne være størst i 
Den Tjekkiske Republik, Norge (hvor overskridelsen bringes ned til 0), Schweiz, Polen og 
Ungarn. 
6.5 Økonomisk vurdering af visse fordele 
Yderligere reduktioner i emissionen af forsurende stoffer vil medføre en række fordele for 
sundhed, materialer og bygninger, afgrøder, skove og for terrestriske og akvatiske øko­
systemer. DG XII har som led i det såkaldte ExternE-projekt foretaget en økonomisk 
vurdering af disse fordele. Den metode, der blev udviklet som led i dette projekt, blev anvendt 
til at vurdere nogle af fordelene ved de emissionsreduktioner, der kræves til opfyldelse af det 
foreløbige mål i forsuringsstrategien. Endvidere beregnede man yderligere økonomiske fordele 
som følge af de undgåede miljøvirkninger. Konsulenten vurderede virkningerne for sundheden 
(i form af dødelighed og sygelighed), og på afgrøder samt skader på moderne byggemate­
rialer. En række vigtige fordele blev ikke vurderet i denne undersøgelse, som f.eks. den 
mindskede (risiko for) beskadigelse af skovene; forbedring af skovenes vækstbetingelser 
(f.eks. stabilisering af jordbunden, tilbageholdelse af kulstof samt biodiversitet); forbedringer 
i andre terrestriske og akvatiske økosystemer og virkninger på den historiske og kulturelle arv. 
I henhold til undersøgelsen skyldtes de vigtigste økonomiske fordele færre sundhedsskader, 
primært som følge af lavere niveauer af de sekundære forureningsstoffer sulfat- og nitrat­
aerosoler samt ozon. Det blev konkluderet, at fordelene ville være større end omkostningerne 
for EF som helhed. De største fordele ville være at finde i Tyskland, Frankrig, Det Forenede 
Kongerige, Italien, Spanien, Nederlandene, Belgien og Danmark. Kun for ét land, nemlig 
Irland, fremgik det at ekstraomkostningerne ved forureningsbekæmpelse var større end de 
beregnede yderligere økonomiske fordele. Medregnede man imidlertid også virkningerne på 
dødeligheden af langvarig (kronisk) udsætning for luftforurening, ville fordelene langt 
overstige omkostningerne for samtlige medlemsstater. Medtages fordelene for de økologiske 
og kulturelle ressourcer, som det er sværere at sætte tal på, vil fordelene ved emissions­
reduktionerne blive endnu større: 
De årlige yderligere fordele ved de yderligere emissionsreduktioner (dvs. de reduktioner, der 
behøves ud over referencescenariet til opfyldelse af det foreløbige mål) blev således vurderet 
til næsten 20 mia ECU i 2010 for EF-medlemsstaterne. Fordelene i tredjelandene blev 
vurderet til omkring 4 mia ECU. Ingen af disse tal indeholder de såkaldte kroniske virkninger 
på dødeligheden. 
24 
BILAG TIL 
Meddelelse til Rådet og Parlamentet om en 
EF-strategi til bekæmpelse af forsuring 
Indholdsfortegnelse 
1. MILJØKVALITETSMÅLET: KRITISKE BELASTNINGER 
2. FORELØBIGE MÅL,: UDBEDRINGSTAKTIKKEN 
3. MODEL FOR INTEGRERET VURDERING: OMKOSTNINGSEFFEKTIVITET 
4. FORUDSÆTNINGER OG UDGANGSPUNKT FOR SCENARIO-ANALYSEN 
4.1. Udgangspunkt 
4.2. Forudsætninger om energiforbruget 
4.3. Referencescenariet 
4.4. De størst mulige teknisk gennemførlige reduktioner 
5. RESULTATER AF SCENARIEANALYSEN 
5.1. Indkredsning af det foreløbige mål 
5.2. Følsomhedsanalyser 
5.3. Bindende netfelter 
Tabeller og figurer 
25 
1. MILJØKVALITETSMÅLET: KRITISKE BELASTNINGER 
Med "kritisk belastning" angiver man et givet miljøs følsomhed ved at definere, hvor stor en 
udsætning for forurening miljøet kan tåle, inden der indtræffer langvarig eller anden betydelig 
skade. Begrebet "kritiske belastninger" er baseret på videnskabelige data. De anvendte data 
afspejler derfor den seneste viden og er behæftet med en vis usikkerhed. Kritiske belastninger 
har betydning for bæredygtig udvikling, eftersom depositioner, der overskrider de kritiske 
belastninger, ikke er bæredygtige på lang sigt. 
De data vedrørende kritiske forsuringsbelastninger, der anvendes til udarbejdelse af strategien, 
er blevet udviklet under konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store 
afstande (Genève-konventionen) og blev revideret og ajourført i 1996. Dataene kommer fra 
konventionens kortlægningscenter for kritiske belastninger, Coordination Center of Effects 
(CCE) i Nederlandene. Af EF-medlemsstateme har 10 lande fremsendt nationale data til CCE, 
nemlig Østrig, Danmark, Finland, Frankrig, Tyskland, Italien, Nederlandene, Spanien, Sverige 
og Det Forenede Kongerige. 6 ikke-EF-lande har ligeledes fremsendt deres data. For de 
resterende 5 medlemsstater såvel som for andre lande i Europa, som ikke har fremsendt deres 
data, har CCE beregnet de kritiske belastninger på grundlag af oplysninger i centrets 
europæiske baggrundsdatabase. Alle landene har beregnet kritiske belastninger for skov­
økosystemerne, og flere lande også for ferskvandsøkosystemerne. Nogle lande har også 
beregnet kritiske belastninger for tørvemoser, heder og græsarealer. Økosystemarealet er det 
areal, for hvilket der er beregnet kritiske belastninger. 
Ved beregning af kritiske belastninger for forsuring er der taget hensyn til den kombinerede 
forsurende virkning af både svovl- og nitrogenforbindelser. Disses relative rolle for for­
suringen afhænger af egenskaberne ved de pågældende økosystemer såvel som omfanget af 
depositionen af svovl- og nitrogenforbindelser. Ved at sammenligne de kritiske belastninger 
med de nuværende og beregnede depositionsniveauer kan man kvantificere, hvilke niveauer 
for emissionsreduktion - i forskellige kombinationer - der behøves til at undgå overskridelse 
af de kritiske belastninger. 
Da der ikke er nogen enkelt kritisk belastningsværdi for hvert af de tre forureningsstoffer 
(svovl, oxideret og reduceret nitrogen), kan overskridelsen af kritiske belastninger ikke 
udtrykkes som forskellen mellem den kritiske belastning og depositionen af et enkelt 
forureningsstof. Overskridelse udtrykkes derfor nu som den del af økosystemerne i hvert 
EMEP2-netfelt, som ikke er beskyttet mod forsuring ved en given kombination af svovl- og 
nitrogen-deposition i det pågældende net. (Et EMEP-netfelt måler 150x150 km, hvilket er den 
opløsning, der anvendes af Genève-konventionen ved kortlægning af kritiske belastninger på 
europæisk plan og også i forbindelse med overvågning af emission og deposition af 
luftforurenende stoffer). Udtrykket økosystembeskyttelse anvendes til at angive den procentdel 
af økosystemer i et netfelt, et land eller et andet areal, hvor de kritiske belastninger ikke 
overskrides. 
EMEP står for samarbejdsprogram for overvågning og vurdering af transport af luftforurenende stoffer 
over store afstande i Europa og henhører under Genève-konventionen. 
26 
Endemålet med det femte handlingsprogram på miljøområdet, som også nævnes i Rådets 
konklusioner af 18. december 1995, er, at kritiske belastninger ikke må overskrides. Dette 
betyder, at syredepositionen for hvert enkelt økosystem i EF bør være lavere end den kritiske 
belastning. Da både data vedrørende deposition og kritiske belastninger er kortlagt i over­
ensstemmelse med EMEP-netfelt-opløsningen, besluttede man som mål at anvende 100% 
økosystembeskyttelse i hver sådan netfelt i EF. Ved at anvende dette mål for hver netfelt 
sikres det også, at der vil finde forbedringer sted i alle de geografiske områder, hvor de 
kritiske belastninger overskrides, dvs. at fordelene ved nedbringelse af emissionen bliver til 
gavn for udstrakte arealer og ikke koncentreres til nogle få områder. I praksis kan over­
skridelsen af kritiske belastninger vises både som procentvis økosystembeskyttelse for de 
enkelte lande og som omfanget af det areal, der fortsat er ubeskyttet. 
2. FORELØBIGE MÅL: UDBEDRINGSTAKTIKKEN 
Af praktiske og/eller politiske årsager kan det blive umuligt at nå endemålet - ingen over­
skridelse af de kritiske forsuringsbelastninger - inden år 2010. Modelberegningerne af de 
fremtidige emissioner, der blev gennemført som led i udarbejdelsen af denne strategi, viste 
at det ikke ville være muligt at nå endemålet for hele EF inden år 2010, selv om de såkaldte 
størst mulige teknisk gennemførlige reduktioner blev gennemført i hele Europa. 
I Rådets konklusioner fra december 1995 erkendes det, at det vil være vanskeligt at opfylde 
dette mål i en umiddelbar fremtid. Det opfordrede derfor Kommissionen til ikke blot at 
udarbejde en mere sammenhængende forsuringsstrategi med henblik på opfyldelse af 
endemålet, men også at opstille foreløbige mål frem mod endemålet. 
I overensstemmelse med sin udbedringstaktik ("gap-closure approach") har Kommissionen 
derfor analyseret forskellige mulige foreløbige mål. En lignende fremgangsmåde blev anvendt 
i forhandlingerne om 1994-svovlprotokollen til Genève-protokollen. Da der imidlertid nu 
anvendes mere komplekse kritiske belastninger - der både omfatter svovl- og nitrogen­
forbindelser - er udbedringstaktikken baseret på økosystembeskyttelsesdata for de enkelte 
net. Den anvendte fremgangsmåde tager sigte på at "lukke hullet", dvs. forskellen mellem 
økobeskyttelsesniveauet i 1990 og endemålet på 100% økosystembeskyttelse, med en vis 
mindsteprocentdel i hvert EMEP-netfelt i EF, inden udgangen af år 2010. På grundlag af den 
økosystembeskyttelse, som fuldstændig anvendelse af de teknisk gennemførlige redukti-
onsmuligheder ville medføre, har man fastsat den størst mulige procentvise forbedring hen 
imod endemålet, og opstillet omkostningsoptimerede scenarier baseret på udbedringsmål, der 
lå under denne procentdel. 
Efter en tilbundsgående analyse af en række muligheder fandt man, at det mest hen­
sigtsmæssige foreløbige mål var en udbedring på 50%. Dette betyder i praksis, at arealet af 
følsomme økosystemer, hvor de kritiske belastninger blev overskredet i 1990, i hvert enkelt 
EMEP-netfelt i EF mindst bør halveres, dvs. reduceres med mindst 50%. Hovedårsagen til, 
at man valgte dette foreløbige miljøkvalitetsmål, var at det muliggjorde det højeste øko­
systembeskyttelsesniveau til de laveste omkostninger i betragtning af, at yderligere foran­
staltninger kun kan træffes inden for EF. Årsagen til, at man anvendte udbedringsmålet for 
hvert enkelt EMEP-netfelt, var at man ville sikre, at dér skulle indtræffe forbedringer overalt, 
hvor de kritiske belastninger overskrides, dvs. at foranstaltningerne skulle komme alle ramte 
områder til gode. 
27 
Eksempler: I et netfelt var økosystembeskyttelsesniveauet i 1990 40% (dvs. de kritiske 
belastninger blev overskredet i 60% af økosystemerne). 50% udbedring betyder, at det areal, 
hvor de kritiske belastninger overskrides - her 60% - mindst bør halveres. I dette tilfælde 
skulle den procentvise økosystembeskyttelse derfor stige med mindst 30 procentpoint 
(halvdelen af 60%). Slutresultatet ville blive et økosystembeskyttelsesniveau på mindst 70% 
(40+30=70). I et andet netfelt var økosystembeskyttelsesniveauet i 1990 80%, dvs. de kritiske 
belastninger blev overskredet i 20% af arealet. På linje med ovenstående ville 50% ud­
bedringen for dette felt resultere i et beskyttelsesniveau på 90% (80+10=90). 
Alternative effektbaserede udbedringstaktikker er blevet overvejet. Et sådant alternativ kunne 
gå ud på at minimere arealet - eller opstille et foreløbigt mål for et maksimumsareal - for 
overskridelse i EF, uanset geografisk beliggenhed. Fordelen ved denne fremgangsmåde er, at 
det ville resultere i et højere økosystembeskyttelsesniveau til færre omkostninger sam­
menlignet med udbedringstaktikken. Den vigtigste ulempe ved denne fremgangsmåde er 
imidlertid, at fordelene ville blive koncentreret til nogle fa geografiske områder, dvs. til et 
begrænset antal lande. En anden alternativ løsning kunne bestå i at minimere, eller opstille 
et foreløbigt mål for, den absolutte overskridelse (f.eks. i form af syredepositions-
ækvivalenter). Et vigtigt problem ved denne fremgangsmåde er, at den forudsætter et lineært 
forhold mellem overskridelsesniveauet og miljøvirkningerne, dvs. jo større overskridelse jo 
alvorligere skade. 
3. MODEL FOR INTEGRERET VURDERING: OMKOSTNINGSEFFEKTIVITET 
Strategien skal nå målet - og mulige foreløbige mål - på en omkostningseffektiv måde. 
Kommissionen har valgt at arbejde med modelberegning for integreret vurdering for at finde 
frem til, hvilke tekniske forsuringsbekæmpelsesforanstaltninger der kunne blive tale om og 
disses omkostningseffektivitet. Denne metode er med held blevet anvendt i flere år under 
Genève-konventionen, og da alle medlemsstaterne såvel som Det Europæiske Fællesskab selv 
er parter i denne konvention, er metoden velkendt og generelt anerkendt af medlemsstaterne. 
Med valget af denne metode sikrer man endvidere kompatibilitet med igangværende og 
fremtidige aktiviteter under ECE/Geneve-konventionen som led i udviklingen af nye inter­
nationale aftaler om mindskelse af luftforureningen. Kommissionen har som konsulent for 
både forsurings- og ozonstrategien valgt International Institute for Applied System Analysis 
(IIASA), som har udviklet den vigtigste model for integreret vurdering, RAINS-modellen. 
RAINS-modellen både kan anvendes til scenario-analyse og optimering. Den første funktion 
kan anvendes til vurdering af emissioner, omkostninger, depositioner og miljøkonsekvenser 
som følge af nærmere angivne emissionsbekæmpelsesstrategier, som f.eks. gældende 
lovgivning eller anvendelse af den bedste tilgængelige teknik. Optimeringsmodellen kan 
anvendes til minimering af emissionsbekæmpelsesomkostningerne i en bestemt egn, idet det 
forudsættes, at nærmere angivne miljømål, i dette tilfælde netspecifikke mål for syredepo-
sition, opfyldes. En sådan optimeringsberegning kan også foretages kombineret med nærmere 
angivne hindringer for emissionsreduktion. 
Til den analyse, der ligger til grund for strategien, blev optimeringsfunktionen primært, men 
ikke udelukkende, anvendt til at minimere de samlede omkostninger ved reduktion af S02, 
NOx og NH3 i EF-medlemsstaterne, under følgende forudsætninger: 
- den sure deposition er lig med eller lavere end det ønskede depositionsmål (50% ud­
bedring) i hvert enkelt netfelt i EF 
- emissionerne fra hvert enkelt land er altid lig med eller lavere, end hvad den nuværende 
lovgivning eller de nuværende reduktionsplaner vil resultere i (referencescenariet) 
- emissionerne i landene uden for EF forbliver på det niveau, som den nuværende lovgivning 
eller de nuværende reduktionsplaner ville resultere i (referencescenariet). 
I modellen kombineres omkostningsoverslagene for forskellige bekæmpelsesmuligheder med 
det beregnede mønster for energiforbrug og landbrugsaktiviteter for år 2010. På grundlag af 
disse ikke-reducerede nationale emissionsniveauer afstikkes der kurver over medlemsstaternes 
omkostninger, hvori alle de tekniske reduktionsmuligheder er opstillet i rækkefølge efter de 
tilsvarende marginalomkostninger. Ikke-tekniske reduktionsmuligheder, såsom strukturelle 
ændringer, overgang til andre brændstoffer og energibesparelser, er ikke medtaget, medmindre 
de er inkluderet i det tilgrundliggende energi-scenario. Dette medfører også, at modellen 
overvurderer reduktionsomkostningerne. 
Med den (statiske) optimeringsprocedure anvendes de nationale omkostningsfunktioner til at 
bestemme den billigste løsning til opfyldelse af et sæt miljømål på et givet tidspunkt. I dette 
øjemed genberegnes investeringsudgifterne som årlige kapitalomkostninger, på grundlag af 
en fraregningsfaktor og den forventede tekniske levetid. De årlige kapitalomkostninger 
kombineres dernæst med andre omkostninger til bestemmelse af de samlede årlige 
omkostninger for hver enkelt teknologi. De årlige omkostninger ved alle teknologierne 
kombineres dernæst i de nationale omkostningsfunktioner. Optimeringen giver niveauet for 
de årlige omkostninger i et givet år - for forsuringsstrategien år 2010. Modellen giver ikke 
oplysninger om den nuværende nettoværdi af omkostningerne for en given tidshorisont. De 
årlige omkostninger kan være lavere eller højere end beregnet for et givet tidspunkt, afhængigt 
af energiforbruget og landbrugsaktiviteternes niveau. 
Optimeringsproceduren resulterer i et sæt nationale emissionslofter for hvert enkelt forsurende 
forureningsstof (jf tabel 1), bestemt på grundlag af den størst mulige omkostningseffektivitet 
for den pågældende egn. Optimeringsproceduren giver også oplysninger vedrørende de bil­
ligste tekniske foranstaltninger til at nå disse emissionslofter for hvert enkelt land. Tabel 2 
indeholder en foreløbig beregning af ekstraomkostningerne ved emissonsbekæmpelse til 
opfyldelse af 50%-målet. 
29 
Tabel 1. De emissionsniveauer i år 2010, som i henhold til den foreløbige 
videnskabelig analyse kræves til opfyldelse af 50%-målet, anført sammen 
med de beregnede emissioner uden forsuringsstrategi (REF) 
Land 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Frankrig 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Tyskland 
UK 
Østrig 
I alt EF 15 S02 (10001) 
REF 
215 
71 
116 
691 
361 
155 
847 
4 
56 
194 
1,035 
97 
740 
980 
57 
5,619 NIVEAU 
52 
31 
116 
235 
361 
41 
204 
4 
38 
194 
617 
66 
414 
279 
57 
2,709 NOx (1000 t) 
REF 
i$6 
119 
163 
895 
282 
73 
1,165 
10 
140 
206 
851 
207 
1,279 
1,244 
116 
6,926 NIVEAU 
129 
88 
163 
766 
282 
42 
1,160 
10 
139 
206 
826 
207 
1,079 
753 
116 
5,966 NÉ, ^10001) 
WÊ 
106 
103 
30 
669 
% 
126 
391 
6 
82 
84 
373 
53 
539 
270 
95 
3,66^ NIVEAU 
74 
82 
30 
630 
76 
126 
305 
6 
&1 
84 
373 
49 
318 
224 
93 
2,551 
30 
Tabel 2. Ekstraomkostninger ved em issionsbekæmpelse til opfyldelse af det 
foreløbige mål (mio ECU/år i 2010) 
Land 
Østrig 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Frankrig 
Tyskland 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige 
EF 15 so3 
0 
364 
59 
0 
294 
624 
0 
75 
433 
0 
76 
0 
159 
145 
711 
2 940 NOx 
0 
118 
42 
0 
153 
586 
0 
26 
0 
0 
0 
0 
5 
0 
865 
1 795 NH3 
0 
193 
80 
0 
36 
1 435 
0 
0 
400 
0 
0 
0 
0 
18 
143 
2 305 lait 
0 
675 
181 
0 
483 
2 645 
0 
101 
833 
0 
76 
0 
164 
163 
1 719 
7 040 
4. FORUDSÆTNINGER OG UDGANGSPUNKT FOR SCENARIO-ANALYSEN 
I dette dokument menes der med scenario en række forudsætninger om forskellige kombi­
nationer af reduktionsforanstaltninger, emissioner, omkostninger og miljømålsætninger. En 
detaljeret beskrivelse af modelarbejdet og resultaterne herafer at finde i den første og anden 
foreløbige rapport fra IIASA om omkostningseffektiv bekæmpelse af forsuring og ozon ved 
jordoverfladen (kontrakt nr. B4-3040\96\000086\MAR\B1), som kan fås ved henvendelse til 
Kommissionen. For hvert scenario er der tilvejebragt data om emissioner, de reduktions-
foranstaltninger, der forudsættes anvendt i de forskellige lande såvel som omkostningerne 
herved samt den heraf resulterende overskridelse af de kritiske forsuringsbelastninger (både 
udtrykt procentvis og i ha af ubeskyttede økosystemer). 
4.1. Basislinjen 
1990 blev valgt som basisår, da dette var det seneste år, for hvilket der fandtes omfattende 
sæt af kontrollerede emissionsdata. Det samme basisår forventes at blive anvendt af Genève-
konventionen i forbindelse med forhandlingerne om den nye flerstrengede forureningsprotokol. 
Da usikkerheden øges, jo længere tidshorisonter man regner med i scenarierne, f.eks. med 
hensyn til energiforbruget, og da eventuelle juridiske forpligtelser, som medlemsstaterne 
binder sig til, skal opfyldes inden for en rimelig tidsfrist, blev scenarierne for forsu­
ringsstrategien ikke sat længere end til 2010. 
31 
4.2. Forudsætningerne om energiforbruget 
For EF-medlemsstaterne blev analysen baseret på GD XVII's energiprognoser, som stammer 
fra det såkaldte Conventional Wisdom Scenario, og dernæst ajourført med nye officielle data 
fra én medlemsstat. I Conventional Wisdom scenariet regnes der med en 20% stigning i 
energiforbruget og et 10% stigning i C02-udslippet mellem 1990 og 2010. For ikke-EF-
landene blev energiprognoserne baseret på nationale data, som disse har forelagt ECE 
officielt, og som er offentliggjort i ECE-energidatabasen. 
For at tage hensyn til behovet for at mindske C02-emissionerne og tillige for at undersøge, 
hvorledes et alternativt energiscenario ville indvirke på emissionerne af forsurende stoffer 
såvel som på omkostningerne til reduktion heraf, blev der gennemført en følsomheds-
undersøgelse med et såkaldt lav-C02-energiscenario, som skulle resultere i en reduktion 
på 10% i C02-emissionerne fra EF mellem 1990 og 2010. 
4.3. Referencescenariet (REF) 
Der blev opstillet et referencescenario (REF) til vurdering af behovet for supplerende 
foranstaltninger og disses omkostninger og effektivitet. For at tage hensyn til de forskellige 
landes forskellige fremgangsmåder opstillede man to scenarier: 
- Det første er et scenario, der bygger på den nuværende lovgivning: ud fra prognoserne for 
det fremtidige energiforbrug har man beregnet emissionsniveauerne, som den nuværende 
lovgivning i EF og internationalt ville resultere i. Hertil benyttede man en detaljeret 
oversigt over relevant lovgivning i de forskellige lande, EF-direktiver og obligatoriske 
tekniske krav i protokollerne til Genève-konventionen. Af EF-direktiver omfatter scenariet 
direktivet om store fyringsanlæg (88/609/EØF), direktivet om svovlindholdet i flydende 
brændstoffer (93/12/EØF), direktivet om integreret forureningsbekæmpelse (96/61/EØF) 
og direktiverne om emission fra motorkøretøjer og ikke-vejgående maskiner Endvidere 
medtoges en række forslag, som Kommissionen har vedtaget, f.eks. om auto/olie-pro­
grammet (KOM(96) 248 endelig udg., 96/163(COD), 96/164(COD). 
- Det andet scenario er et scenario, der bygger på de nuværende reduktionsplaner. Hvis lande 
officielt har vedtaget nationale emissionslofter eller forelagt sådanne internationalt (for 
ECE/Geneve-konventionen) eller indgået internationale aftaler om emissionsreduktioner 
(f.eks. ved at undertegne protokoller til Genève-konventionen), er disse forpligtelser 
medtaget i dette scenario. 
For i tilstrækkelig grad at tage hensyn til begge disse typer af faktorer, anvendte man ved 
opstilling af referencescenariet det af de to scenarier, der resulterede i de laveste emissioner 
i år 2010. Tabellerne i de foreløbige rapporter fra IIASA indeholder nærmere oplysninger om 
de specifikke bekæmpelsesforanstaltninger, der for dette scenario forudsættes truffet af 
medlemsstaterne. 
Referencescenariet (REF) viser, at hvis den nuværende og planlagte (i en fremskreden fase) 
lovgivning gennemføres fuldt ud i alle de europæiske lande, vil emissionerne af S02, NOx 
og NH3 reduceres med henholdsvis 58, 36 og 16% mellem basisåret 1990 og 2010. 
32 
Det økosystemareal i EF, hvor de kritiske forsuringsbelastninger overskrides, ville reduceres 
fra 33 mio ha i 1990 til 9 mio ha Udtrykt i procent ville økosysteihbeskyttelsen stige fra 76% 
til 93%. De laveste udbedringsniveauer er under 10% (i Nordtyskland, Nederlandene og i det 
nordlige Finland) 
4.4. Scenarier for de størst mulige, teknisk gennemførlige reduktioner (MFR) 
I RAINS-modellen begrænses den største mulige reduktion af luftforurenende stoffer af, 
hvilke tekniske reduktionsforanstaltninger der er til rådighed. Nogle foranstaltninger er 
gradvise, som f.eks. virkningen af nye emissionsnormer for nye motorkøretøjer. Udskift­
ningstiden for bilparken, som er forskellig fra land til land, vil være bestemmende for, hvor 
lang tid det tager, indtil alle nye biler opfylder de nye normer. Der er derfor udviklet 
to MFR-scenarier. Det første, benævnt MFR-real, viser de største teknisk gennemførlige re­
duktioner, der kan gennemføres frem til år 2010 på grundlag af en realistisk udskift-
ningshastighed for køretøjer og anlæg. Det andet scenario, benævnt MFR-ui^,,, viser re­
sultaterne efter fuldstændig gennemførelse af de samme foranstaltninger. I sidstnævnte 
scenario medtages endvidere de bilemissionsnormer, der er opstillet i auto/olie-programmet 
for år 2005. Der forudsættes således en urealistisk hurtig udskiftning af biler, samtidig med 
at der fortsat regnes med det samme energiforbrug, der er beregnet for år 2010. Det skal 
bemærkes, at der i reduktionsscenarierne ikke tages hensyn til ikke-tekniske reduktions-
foranstaltninger, som f.eks. strukturelle ændringer (herunder overgang til andre brændstoffer) 
i de forskellige sektorer. MFR-scenarierne tenderer således mod at undervurdere mulighederne 
for emissionsreduktion og at overvurdere omkostningerne ved gennemførelse af de anførte 
reduktioner. 
I henhold til MFR^ mindskes emissionen i EF af S02, NOx og NH3 med henholdsvis 91, 69 
og 44% mellem 1990 og 2010. De årlige ekstraomkostninger, sammenlignet med REF, 
andrager 30 mia ECU for EF. Økosystembeskyttelsen i EF kommer op på 99%, idet 
1,1 mio ha fortsat er ubeskyttet. MFR^^,^ reducerer emissionerne af S02 med 92%, af NOx 
med 84% og af NH3 med 44%: Økosystembeskyttelsen i EF når op på over 99%, idet 
0,8 mio ha fortsat er ubeskyttet. 
For at beregne de største opnåelige økosystembeskyttelsesniveauer i EF for år 2010, under 
forudsætning af at der kun gennemføres yderligere emissionsreduktioner i EF, har man 
undersøgt et tredje MFR-scenario, benævnt EF^ Her forudsættes de samme emissioner som 
i MFR^for EF og som i REF for det øvrige Europa. Det heraf resulterende økosystemniveau 
for EF for år 2010 var 98%, med ca. 3 mio ha ubeskyttet. 
5. RESULTATER AF SCENARIO-ANALYSEN 
Mellem REF-scenariet og MFR-scenariernes ekstremer, dvs. hvad der kan forventes som følge 
af nuværende lovgivning eller ved anvendelse af alle teknisk gennemførlige reduktions-
forantaltninger, har man udarbejdet og analyseret en række scenarier med de lavest mulige 
omkostninger. 
33 
5.1. Opstilling af det foreløbige mål 
Oprindelig undersøgtes tre forskellige udbedringsmål på henholdsvis 45, 50 og 55%. For disse 
blev depositionsmålene begrænset til net-felter udelukkende i EF. Optimering af emissi­
onsreduktionerne blev også begrænset til EF, medens der for resten af Europa blev regnet med 
emissioner som i REF, bortset fra 55%-udbedringen, hvor også emissioner fra skibe i 
Østersøen medtoges i optimeringsproceduren. 
Forsuringsstrategien er behæftet med den begrænsende faktor, at foranstaltninger til mind­
skelse af emissionerne primært skal træffes inden for EF, eftersom EF ikke kan pålægge 
juridisk bindende foranstaltninger/forpligtelser uden for sit territorium. 50% udbedringen var 
derfor det mest relevante scenario, da dette mål kan nås gennem foranstaltninger i EF, og 
eftersom det resulterer i depositionsniveauer, der ligger nærmere endemålet. Scenarier med 
større reduktion i syredepositionen resulterede endvidere i en voldsom stigning i margi­
nalomkostningerne ved den opnåede yderligere økosystembeskyttelse Of. fig. 1). 
5.2. Følsomhedsanalyser 
Man har udført en række scenarier, baseret på forskellige forudsætninger og forskellige 
begrænsende faktorer, for at udforske alternative muligheder såvel som for at kontrollere 
sammenhængen i de indlæste data og modelresultaternes pålidelighed. Resultaterne kunne 
sammenlignes med resultaterne af hovedscenariet, dvs. scenariet for 50% udbedring, baseret 
på optimerede emissionsreduktioner i EF. Alle disse scenarier når det foreløbige mål på 
mindst 50% udbedring af økosystembeskyttelsen i hvert enkelt EMEP-netfelt i EF. 
Forsuringsforurenende stoffer transporteres af vinden over lange afstande, og mulighederne 
for og omkostningerne ved mindskelse af emissionerne varierer fra land til land. For at finde 
frem til den billigste løsning til opfyldelse af miljømålene ønskede man derfor at undersøge, 
om mindskelse i emissionerne uden for EF ville være en billigere løsning end yderligere 
reduktioner inden for EF. De fire følgende scenarier undersøgte dette spørgsmål, og 
resultaterne fremgår af tabel Al: 
Scenario 1: optimering med skibe 
Da man medtog emissioner fra international skibsfart i optimeringen, viste det sig at være 
omkostningseffektivt at mindske S02-emissionerne i Østersøen og Nordsøen, og 
NOx-emissionerne i Nordsøen og Atlanterhavet. Hermed kunne nogle af medlemsstaterne 
undgå at træffe omkostningskrævende foranstaltninger til mindskelse af emissionen fra 
landbaserede kilder. For EF som helhed kunne ekstraomkostningerne ved opfyldelse af det 
foreløbige mål mindskes med over 2 mia ECU om året. De årlige ekstraomkostninger ved 
foranstaltninger til mindskelse af emissionerne fra skibe blev anslået til omkring 
300 mio ECU. 
Scenario 2: Optimering med hele Europa, skibe undtaget 
Dette scenario undersøgte omkostningsaspekterne ved at medtage ikke-EF-lande i optime­
ringsproceduren, samtidig med at miljøkvalitetsmålet begrænsedes til EF-medlemsstaterne. 
Dette viste, at det var omkostningseffektivt yderligere at reducere S02-emissionerne i Polen, 
Ungarn, Den Tjekkiske Republik og Slovenien. Emissionsreduktioner i disse lande kunne 
erstatte visse foranstaltninger i EF-medlemsstaterne og derved mindske omkostningerne for 
34 
de pågældende medlemsstater. For EF som helhed kunne de årlige ekstraomkostninger, 
sammenlignet med hovedscenariet, mindskes med næsten 1 mia EF, en omkostningsbesparelse 
på ca. 14%, medens ekstraomkostningerne ved foranstaltninger i de pågældende fire ikke-EF-
lande ville andrage ca. 400 mio ECU. Den potentielle omkostningsbesparelse beløb sig således 
til ca. 600 mio ECU. Økosystembeskyttelsen for EF ville nå op på næsten 97%, med en 
overskridelse af de kritiske belastninger i et areal på 4,5 mio ha. 
Scenario 3: Optimering med hele Europa, foreløbigt EF-mål for hele Europa 
Dette scenario undersøger mulighederne for hele Europa, dvs. at der forudsættes et 50% 
udbedringsmål og omkostningsoptimering for hele Europa, herunder skibe. Opnåelse af dette 
mål forudsætter, at emissionerne i EF reduceres mere end i hovedscenariet, hvilket øger 
omkostningerne for EF. Emissionerne fra international skibsfart mindskes i alle de tre hav­
områder. Endvidere skulle emissionerne i landene uden for EF mindskes betydeligt. De årlige 
ekstraomkostninger i forhold til REF androg 8 mia ECU for EF (næsten 1 mia mere end i 
hovedscenariet), 0,5 mia for foranstaltninger til reduktion af emissionerne fra skibe og 3,4 mia 
for foranstaltninger truffet i lande uden for EF, dvs. ekstraomkostninger på i alt næsten 
12 mia ECU. I EF nåede økosystembeskyttelsen 98%, med et ubeskyttet areal på 2,9 mio ha. 
For Europa som helhed nåede økosystembeskyttelsen op på 99%, med et ubeskyttet areal på 
6,1 mio ha. 
Scenario 4: Optimering med EF, med fastsættelse af svovlindholdet i bunkerolie til 1,5% 
I forbindelse med revisionen af MARPOL-konventionen (se afsnit 4.5 i meddelelsen) er det 
blevet foreslået, at Nordsøen og Østersøen udpeges som følsomme områder, og at svovl­
indholdet i bunkerolie i skibe i disse havområder begrænses til højst 1,5%. I dette scenario 
forudsættes en sådan grænse anvendt. Det viste sig at denne foranstaltning kunne mindske 
omkostningerne ved EF's opfyldelse af det foreløbige mål på 50% udbedring med over 
1,1 mia ECU. ekstraomkostningerne ved mindskelse af svovlindholdet i bunkerolie blev 
beregnet til under 100 mio ECU. Økosystembeskyttelsen som følge heraf var en anelse mindre 
end for hovedscenariet: 96,4% i forhold til 96,7%, med et ubeskyttet areal på 4,7 mio, 
sammenlignet med 4,5 mio ha i hovedscenariet. 
Ud over disse fire scenarier har man gennem en scenario-analyse undersøgt en række andre 
spørgsmål i relation til de vigtigste forudsætninger. De vigtigste resultater anføres nedenfor, 
og for scenario 5 og 6 tillige i tabel A2: 
Scenario 5: Optimering med EF, med anvendelse af et alternativt (lav-CQ2)-energi-
scenario 
Af de grunde, der er gjort rede for i afsnit 4.2, har man analyseret virkningerne af et 
alternativt (lav-C02)-energiscenario. I dette scenario blev stigningen i den endelige energi­
efterspørgsel begrænset, energieffektiviteten forbedret og andelen af vedvarende energikilder 
forøget. Som et resultat heraf mindskedes C02-emissionerne med 10% mellem 1990 og 2010. 
Endvidere mindskedes også emissionen af S02 og NOx. Af disse grunde var der behov for 
færre reduktionsforanstaltninger til at opfylde det foreløbige forsuringsmål. De årlige 
ekstraomkostninger for dette scenario blev derfor beregnet til 2,9 mia ECU, en mindskelse 
på over 4 mia ECU, eller næsten 60% i forhold til hovedscenariet. Det skal bemærkes, at 
omkostningerne ved omlægning af energisystemerne ikke er beregnet og derfor ikke kunne 
medtages. Økosystembeskyttelsen nåede op på 96,5%, med et ubeskyttet areal på 4,7 mia ha. 
35 
Scenario 6: Optimering med EF, medregnet eutrofiering 
Man har vurderet et scenario med kombinerede miljøkvalitetsmål, baseret på de kritiske 
belastninger for såvel forsuring og eutrofiering, som udtrykkelige depositionsmål for 
optimering. Resultatet af et sådant kombineret scenario afhænger naturligvis af de forudsatte 
miljøkvalitetsmål. I dette tilfælde blev forsuringsmålet bevaret (50% udbedring), og et lig­
nende mål blev anvendt for eutrofiering. (Det var ikke muligt at bruge nøjagtigt det samme 
mål for eutrofiering. Der blev derfor foretaget visse justeringer, og visse vanskelige netfelter -
på grænsen Belgien/Frankrig og Nederlandene/Tyskland - måtte lades ude af betragtning i 
optimeringsproceduren). Resultatet heraf var, at nogle emissionsreduktioner "flyttede" fra S02 
til NOx og NH3. Det ubeskyttede areal med hensyn til eutrofiering blev mindsket fra 
21 mio ha i REF (14,6 mio ha i hovedscenariet) til 9,4 mio ha. Der blev også registreret en 
vis forbedring med hensyn til forsuring, idet det ubeskyttede areal blev mindsket til 
4,2 mio ha. De samlede ekstraomkostninger steg med 40% til 9,4 mia ECU. 
Scenario 7: Optimering med EF, med anvendelse af andre kritiske belastninger for Det 
Forenede Kongerige 
I forbindelse med forberedelsen af forsuringsstrategien viste det sig, at dataene for de kritiske 
belastninger for Det Forenede Kongerige var for lave, og at der ikke kunne fremsendes nye, 
korrekte data tidligt nok til, at de kunne medtages i modellen. Efter anmodning fra Det 
Forenede Kongerige enedes man derfor om, i form af en følsomhedsanalyse, at køre modellen 
med et alternativt sæt data, fremsendt af Det Forenede Kongerige, hvor de kritiske 
belastninger for landet var sat for højt. Dette blev gjort, og det fremgik, at en sådan ændring 
ikke havde nogen indvirkning på emissionsreduktionsbehovet for noget land. Den eneste 
ændring i resultaterne var, at økosystembeskyttelsen i Det Forenede Kongerige øgedes. 
Scenario 8: Optimering med EF, med anvendelse af et 95 percentil-afskæringspunkt 
Af såvel tekniske som praktiske grunde har man i modelberegningen til forberedelse af 
forsuringsstrategien anvendt et såkaldt afskæringspunkt ved 98 percentil-niveauet, dvs. at de 
kritiske belastningsdata for 2% af de mest følsomme økosystemer blev ladt ude af betragtning 
i optimeringsproceduren. 1994-svovlprotokollen er baseret på de såkaldte 5-percentil kritiske 
belastninger, dvs. at man her har udelukket dataene for kritiske belastninger for de 5% mest 
følsomme økosystemer. For at undersøge de mulige virkninger af valget af afskæringspunkt 
har man foretaget en følsomhedsanalyse med anvendelse af en 95 percentil. Resultaterne viste 
nogle ret små ændringer, hvorved Spanien kunne øge S02-emissionen fra 611 kt i hoved­
scenariet til 730 kt, medens Det Forenede Kongerige - sandsynligvis som følge heraf - ville 
mindske emissionen af S02 fra 279 kt til 272 kt. De samlede omkostninger og økosystem­
niveauet for EF som helhed forblev stort set på samme niveau. 
5.3. Bindende netfelter 
Ved kørsel af scenarier for omkostningsoptimeret udbedring vil nogle EMEP-netceller 
uundgåeligt være "bindende". Dette indebærer, at depositionsmålet opfyldes nøjagtigt i disse 
netfelter, medens depositionen i alle andre netfelter er lavere end målet. Det kan siges, at 
disse bindende netfelter kan fremtvinge emissionsreduktionskrav for et eller flere lande, der 
bidrager til depositionen i disse netfelter. Som et resultat af det store geografiske område, der 
er tale om, vil der for hvert scenario optræde et antal (sædvanligvis 3-6) sådanne bindende 
netfelter, som vil findes i de nordlige, sydlige, vestlige og centrale dele af EF. Den primære 
grund hertil er, at nogle netfelter, som følge af de økosystemer de indeholder, har lavere 
36 
kritiske belastninger end de omgivende netfelter i området. I optimeringsmodellerne var de 
bindende netfelter sædvanligvis de samme i de forskellige scenarier (undtagen for scenario 3, 
hvor målet gjaldt for hele Europa), beliggende i Nordtyskland/Nederlandene, det sydøstlige 
Sverige (øen Gotland i Østersøen), Østtyskland og Norditalien. Selv om det ville mindske de 
samlede reduktionsomkostninger, hvis depositionsmålet ophæves eller lempes for sådanne 
bindende netfelter, medfører det ikke nødvendigvis, at de lande, der bidrager til depositionen 
i disse netfelter, ikke behøver at træffe foranstaltninger til at mindske emissionerne. Grunden 
hertil er, at andre, sædvanligvis tilstødende, netfelter vil blive bindende i stedet for. 
Under visse omstændigheder vil det opstillede depositions/udbedringsmål ikke kunne nås i 
nogle netfelter, som da bliver "ugørlige". Det fremgik således, at tre netfelter beliggende ved 
grænsen mellem det nordlige Finland og Rusland var "ugørlige", hvis optimeringsforan-
staltningerne begrænsedes til EF. Hovedproblemet med overskridelsen i dette område skyldtes 
svovldeposition, der primært kommer fra kilder i de tilstødende områder i Rusland. I alle 
scenarierne, med undtagelse af de scenarier, der omfatter hele Europa i optimerings­
proceduren, blev disse tre netfelter fjernet fra udbedringsmålene i optimeringsmodellen. 
Med henblik på en analyse af følsomheden blev der foretaget to yderligere optimeringer: en 
med udelukkelse af det bindende netfelt på øen Gotland i Østersøen og en anden uden det 
bindende netfelt i Norditalien 
Det første tilfælde resulterede i højere S02-emissioner i Sverige, med den sidevirkning, at Det 
Forenede Kongerige skulle mindske sine S02-emissioner yderligere. NOx-emissioneme i 
Tyskland voksede, medens de dalede i Belgien. De samlede omkostninger for EF forblev stort 
set de samme, men økosystembeskyttelsen var mindre, med et ubeskyttet areal på 4,6 mio ha. 
I det andet tilfælde med udelukkelse af det bindende netfelt i Norditalien var hovedresultatet, 
at emissionerne af alle tre forureningsstoffer fra Italien forblev på det samme niveau som i 
REF-scenariet med heraf følgende omkostningsbesparelser for Italien. En sidevirkning heraf 
var, at S02-emsisionerne i Det Forenede Kongerige og Danmark mindskedes en del, med 
heraf følgende omkostningsstigninger. Nettoresultatet var en reduktion i omkostningerne med 
omkring 700 mio ECU. Med hensyn til økosystembeskyttelsen forblev et areal på 4,7 mio ha 
ubeskyttet for EF som helhed. For Italien steg det ubeskyttede areal fra 103 000 ha i 
hovedscenariet til 246 000 ha. En vis virkning kunne også bemærkes i de omgivende lande, 
som f.eks. Østrig, hvor det ubeskyttede område voksede i forhold til hovedscenariet. 
37 
Tabel Al. Oversigt over resultaterne af REF, hovedseenariet og scenario 2-4 
Scenario 
Emissions-
ændring i EF 
(from 1990): 
S02 
NOx 
NH3 
Ekstraomkost­
ninger for EF 
sammenlignet 
med REF 
(mia ECU/år) 
Ubeskyttet 
økosystemareal i 
EF 
(mio ha) REF 
-66% 
-48% 
-15% 
-
8.7 50% 
udbed­
ring 
-84% 
-55% 
-27% 
7.0 
4.5 MFR 
real 
-91% 
-69% 
-44% 
30.0 
1.1 Seen. 2 
ikke-EF 
-83% 
-55% 
-26% 
6.1 
4.5 Seen. 3 
hele 
Europa 
-85% 
-56% 
-28% 
8.0 
2.9 Seen. 4 
Skibe 
1,5% S 
-83% 
-54% 
-26% 
5.9 
4.7 
Tabel A2. Oversigt over resultaterne af REF, hQvedscenariet og scenario 5 og 6 
Scenario 
Emissions-
ændring i EF 
(from 1990): 
S02 
NOx 
NH3 
Ekstraomkost­
ninger for EF 
sammenlignet 
med REF 
(mia ECU/år) 
Ubeskyttet 
økosystemareal i 
EF 
(mio ha) REF 
-66% 
-48% 
-15% 
-
8.7 50% 
udbedring 
-84% 
-55% 
-27% 
7.0 
4.5 Seen. 5 
lav-C02 
-85% 
-57% 
-24% 
2.9 
4.7 Seen. 6 
Eutrofiering 
-82% 
-59% 
-37% 
9.4 
4.2 
38 
Figur 1. Scenariernes omkostningseffektivitet 
Mio ha ubeskyttet 
område 10 
REF 
45% 
50% 
56% 
30 40 EUmax 
MFR-r 
_! j r 
50 60 70 80 
Samlede omkostninger (mia ECU/år) 
39 
BEGRUNDELSE TIL 
FORSLAG TIL 
RÅDETS DIREKTIV 
OM BEGRÆNSNING AF SVOVLINDHOLDET 1 VISSE FLYDENDE 
BRÆNDSTOFFER OG OM ÆNDRING AF DIREKTIV 93/12/EØF 
1. Indledning 
Svovl forekommer naturligt i både kul og flydende olieprodukter, da svovlet hidrører 
fra proteiner i plantevæv og andre organismer, som kul og olie dannes af. Når kul- og 
olieprodukter forbrændes i kraftværker, industrien, varmekedler, forbrændingsmotorer 
osv., reduceres svovlet til svovldioxid (S02) og udslipper i luften, hvis der ikke er 
truffet passende foranstaltninger herimod (jf. tabel 1 for de forskellige brændstoftypers 
relative bidrag til de samlede S02-emissioner). Svovldioxid er et af de vigtigste 
forureningsstoffer (de andre er nitrogenoxider og ammoniak), som forårsager forsuring 
(sur nedbør). Svovldioxid er direkte giftig for mennesker og planter. Herudover kan 
svovldioxid også bidrage til dannelsen af svævestøv, som nu vides at have alvorlige 
sundhedsvirkninger. 
Formålet med dette direktiv er at mindske emissionen af SO2 i hele EF gennem 
restriktioner for svovlindholdet i visse flydende olieprodukter. Det foreslåede direktiv 
er kun en del af en pakke foranstaltninger til bekæmpelse af forsuring såvel som af 
luftforureningsproblemer forårsaget af svovldioxid og partikler. 
2. Miljø- og sundhedsvirkningerne af svovldioxid-emissionerne 
2.1. Forsuring 
Nærværende forslag fremsættes sammen med Kommissionens meddelelse om en EF-
strategi til bekæmpelse af forsuring3. Som anført i denne meddelelse, mener 
Kommissionen, på grundlag af en omfattende analyse, at kontrollen med 
svovlindholdet i visse flydende brændstoffer kan udgøre en integrerende del af en 
omkostningseffektiv strategi. Meddelelsen gør rede for miljøproblemerne som følge af 
forsuring og indeholder en beskrivelse af baggrunden for Kommissionens foreslåede 
strategi, som derfor ikke vil blive gentaget her. En række spørgsmål er imidlertid 
afgørende for udformningen af den kommende politik og bør derfor fremhæves. 
For det første er forsuring et vanskeligt problem for de politiske beslutningstagere, 
fordi økosystemernes følsomhed over for sur deposition varierer stærkt i EFs 
forskellige egne. Landene i den nordlige del af EF har generelt de mest følsomme 
økosystemer. Da luftforurenende emissioner af gasser såsom svovldioxid kan bæres 
flere hundrede eller flere tusinde km, inden de afsættes, kan forsuringen i ét 
medlemsland derfor kun reduceres, hvis emissionerne reduceres i mange andre 
medlemslande, selv i de lande, hvor forsuring ikke er et alvorligt miljøproblem. I 
Kommissionens forslag til en strategi til bekæmpelse af forsuring tages der hensyn til 
miljøets varierende følsomhed i de forskellige dele af EF såvel som mønstrene for 
3 Ref.... 
40 
emission og sur deposition. Med henblik på en omkostningseffektiv strategi er det 
vigtigt, at de forskellige foranstaltninger - selv foranstaltninger, der vedrører 
produkter - tager hensyn til disse regionale forskelle i økosystemernes følsomhed, 
emissionerne og den sure deposition. 
Tabel 1 
De samlede S02-emissioner fra forskellige brændstoffer i 1993 
S02-emissioner 1993 
Brændstof ___ 
Mio t/år % 
I EF 15 EF 15 
Benzin 0.09 0.6 
Kerosen 0.03 0.2 
Gasolie/diesel 1.08 7.0 
Bunkerolie 0.3 2.0 
Fuelolie Z82 18.4 
Kul 9.66 62.9 
I Raffinaderibrændsel 0.99 6.5 
| Andet 0.38 2.5 
jlALT 15.35 100 
Sigtet med Kommissionens strategi til bekæmpelse af forsuring er at nærme sig det 
mål, der er opstillet i det femte handlingsprogram på miljøområdet og på ny bekræftet 
af Rådet i december 1995, nemlig at de kritiske belastninger for forsuring ikke må 
overskrides. Kommissionens strategi anses for at være den billigst mulige pakke 
foranstaltninger til realisering af mærkbare fremskridt hen imod miljømålet. 
2.2. Virkninger på sundheden 
Svovldioxid er direkte giftigt for mennesker. Det påvirker slimhinderne i mund, næse 
og lunger og skader især åndedrætsfunktionen. De mest udsatte befolkningsgrupper er 
unge, ældre og syge, navnlig folk, der lider af kroniske luftvejslidelser som f.eks. 
astma, bronkitis og kronisk opstruktiv lungesygdom. Svovldioxid kan endvidere 
forværre hjertekar-sygdomme som følge af påvirkningen af luftvejene. 
Ud over de direkte virkninger af svovldioxid er der også belæg for en række indirekte 
virkninger som følge af dannelsen af små syreholdige partikler, der opstår ved 
interaktionen mellem svovloxider og små vanddråber. Man mener, at disse små 
partikler kan fremkalde yderligere åndedræts- og hjertekarproblemer hos udsatte 
befolkningsgrupper. 
41 
EF har siden 1980 haft luftkvalitetsnormer for svovldioxid og svævestøv (direktiv 
80/779/EØF om grænseværdier for luftkvaliteten med hensyn til svovldioxid og 
svævestøv4). Selv om en rapport fremlagt af Kommissionen5 viste en klart 
nedadgående tendens i luftens koncentrationer af svovldioxid og generel overholdelse 
af luftkvalitetsmålsætningerne i direktiv 80/779/EØF, viser en nyligt foretaget 
undersøgelse (APHEA6), at svovldioxid fortsat medfører helbredsproblemer i hele EF 
med øget dødelighed, sygelighed og ringere livskvalitet til følge. En stor del af 
indbyggerne i EF's byer udsættes for S02-koncentrationer, der overskrider de seneste 
WHO-retningslinjer for langtidsudsætning (50 fig/m3)7. 
I lyset af den seneste epidemiologiske dokumentation for de fortsatte 
sundhedsvirkninger og omkostningerne ved S02-forureningen er Kommissionen nu i 
færd med at udarbejde et forslag til revision af luftkvalitetsmålsætningerne for 
svovldioxid i direktiv 80/779/EØF. Forslaget bygger på de seneste rekommandationer 
fra WHO. 
2.3. Skader på plantevæksten som følge af atmosfærisk svovldioxid 
Ud over at bidrage til sur deposition påvirker atmosfærens svovldioxid plantevæksten 
direkte, idet svovldioxid absorberes gennem de plantedele, der er over jordoverfladen. 
Dette bevirker bl.a. nedbrydning af klorofyl, reduceret fotosyntese, øget respiration og 
ændringer i proteinstofskiftet. De forskellige plantetypers følsomhed er stærkt 
varierende, idet mosser er de mest følsomme. WHO har vedtaget en række 
retningslinjer for svovldioxidkoncentrationer på årsbasis og om vinteren, til beskyttelse 
af de forskellige typer plantevækst. Kommissionen bruger disse retningslinjer som 
udgangspunkt for sine forslag til reviderede luftkvalitetsmålsætninger for svovldioxid, i 
overensstemmelse med det mål, der er fastsat i det femte handlingsprogram på 
miljøområdet og atter bekræftet af Rådet i december 1995, hvorefter der i de tilladte 
koncentrationer af luftforurenende stoffer bør tages hensyn til behovet for 
miljøbeskyttelse. 
2.4. Skader på bygninger og materialer 
Ud over skaderne på økosystemer og menneskers sundhed ødelægger S02-forure-
ningen også bygninger og byggematerialer. Både sten, cement, beton og gips ned­
brydes af forsurende stoffer. Navnlig gamle bygninger, som er en del af Europas rige 
arkitekturarv, angribes hårdt af denne forurening. 
EFT nr. L 229 af 30.8.1980, s. 30. 
KOM(95) 372 endelig udg.: Rapport fra Kommissionen om gennemførelsen af direktiverne 
om luftkvaliteten. 
Katsouyanni K., Zrnirou D., Spix C, Sunyer I, Schouten JP., Ponka A., Anderson HR, Le 
Moullec Y., Wojtyniak B., Vigotti MA., Bacharova L. (1994). - Short4erm Effects of Air Pollution 
on Health: A European Approach Using Epidemiological Time Series Data. - Eur Resir J 1995; 
8:1030-1038. 
Udkast til positionspapir om S02 udformet som led i Kommissionens fremtidige forslag til 
reviderede luftkvalitetsnormer. Kan fås ved henvendelse til GD XI. 
42 
2.5. Omkostningerne ved svovldioxidforureningen 
Der er foretaget en række undersøgelser8 9 af omkostningerne ved emissionen af 
svovldioxid og andre forsurende stoffer. Undersøgelser af denne art er nødvendigvis 
behæftet med en vis usikkerhed. Tages der højde herfor har disse undersøgelser 
imidlertid generelt givet relativt pålidelige skøn over de økonomiske omkostninger ved 
virkningerne på sundheden og på bygninger/byggematerialer. Man har imidlertid ikke 
beregnet prisen for skaderne på økosystemerne, herunder navnlig biodiversiteten. 
Virkningerne af S02-emissionerne varierer fra egn til egn, afhængigt af de udsatte 
befolkningsgrupper og miljøets følsomhed. Man har beregnet, at de økonomiske 
omkostninger ved skaderne fra 1 ton S02-emission i EF gennemsnitligt ligger på 
omkring 4 000 ECU: størstedelen (over 80%) af disse omkostninger tilskrives 
sundhedsskader. 
3. Direktiv 93/12/EØF 
Direktiv 93/12/EØF10 om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer fastsætter 
koncentrationsgrænser for svovl i gasolier (0,2 vægtprocent fra den 1. oktober 1994) 
og dieselolie (0,2 vægtprocent fra den 1. oktober 1994 og 0,05 vægtprocent fra den 
1. oktober 1996). I henhold til direktivets artikel 2 skulle Kommissionen inden den 
1. januar 1994 aflægge rapport om, hvilke fremskridt der var i gjort i bekæmpelsen af 
emissioner af svovldioxid, og samtidig fremsætte et forslag med endnu strengere 
normer for svovlindholdet i gasolie og dieselolie samt nye grænseværdier for 
svovlindholdet i kerosen til luftfartøjer. 
Kommissionen ønskede ikke at fremsætte forslag med yderligere restriktioner for 
svovlindholdet i flydende brændstoffer, før sådanne foranstaltninger kunne forsvares 
som led i en global, omkostningseffektiv og integreret strategi til bekæmpelse af 
forsuring. Den analyse, der er gennemført som forberedelse til Kommissionens 
forsuringsstrategi, viser endvidere, at en skærpelse af kontrollen med svovlindholdet i 
gasolie og dieselolie ikke nødvendigvis er den mest effektive måde til mindskelse af 
S02-emissionerne fra forbrænding af flydende brændstoffer, og at andre produkter, 
navnlig fuelolie, er en lang alvorligere forureningskilde. 
Med hensyn til dieselolie har Kommissionen for nylig fremsat forslag til et direktiv om 
kvaliteten af benzin og dieselolie11. I medfør af dette forslag skal svovlindholdet i 
dieselolie sænkes til 0,035 vægtprocent i stedet for 0,05 vægtprocent som fastsat i 
direktiv 93/12/EØF. Formålet med denne reduktion i svovlindholdet var imidlertid i 
højere grad at mindske partikel- end SO2- emissionerne. 
Case Study 2: Benefits of an Acidification Strategy for the European Union. Externe project, 19%. 
European Commission, DG XII, JOULE programme. 
Cost Benefit Analyses of the Different Municipal Solid Waste Management Systems. 
Objectives and Instruments for the year 2000. Carried out for DG XI by Coopers and 
Lybrand, Final Report 1996. 
EFT nr. L 74 af 27.3.1993, s. 81. 
KOM(96) 248 endelig udg. Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om kvaliteten 
af benzin og dieselolie og om ændring af Rådets direktiv 93/12ÆØF. 
43 
Hvad kerosen til flyfartøjer angår, spiller S02-emissionerne efter Kommissionens 
mening en meget lille rolle for forsuring og luftforurening. Kommissionen mener derfor 
ikke, at det på nuværende stadium vil være nødvendigt at fastsætte obligatoriske 
grænser for svovlindholdet i flykerosen. 
Som led i strategien til bekæmpelse af forsuring og mindskelse af S02-forureningen i 
byerne anser Kommissionen det for en omkostningseffektiv foranstaltning at 
indføre/opretholde kontrol med svovlindholdet i visse flydende brændstoffer, nemlig 
fuelolie og gasolie. Nedenfor beskrives de foreslåede foranstaltninger og den 
indflydelse, de vil få på markedssituationen. 
4. Produkter, der skal reguleres i nærværende forslag 
4.1. Fuelolie 
Fuelolie er den vigtigste kilde til S02-emissioner fra forbrænding af flydende 
brændstoffer (jf. tabel 1). Fuelolie anvendes i raffinaderier, kraftværker og i industrien 
og i mindre grad i private husholdninger og i transportsektoren. 
Tabel 2 viser forbruget af og det gennemsnitlige svovlindhold i fuelolie i de forskellige 
medlemsstater. Der er betydelige forskelle mellem medlemsstaterne, idet Italien, 
Spanien, Frankrig, Grækenland og Irland og i mindre grad Det Forenede Kongerige, 
Tyskland og Belgien er stærkt afhængige af fuelolie til varme og el. Derudover udviser 
også det beregnede gennemsnitlige svovlindhold i den fuelolie, der anvendes i de 
forskellige medlemsstater, betydelige forskelle, idet svovlindholdet i mange 
medlemsstater ligger på gennemsnitligt 1% eller mindre, medens nogle kategorier af 
fuelolie i andre medlemsstater har et svovlindhold på så meget som 3,5%. 
Kommissionen har bestemt sig for at foreslå en generel grænseværdi for svovlindholdet 
for fuelolie i hele EF på 1 vægtprocent. Som det fremgår af tabel 7, vil dette bidrage 
betydeligt til at mindske emissionen af svovldioxid. 
44 
Tabel 2 
Statistikker over forbruget af og det gennemsnitlige 
svovlindhold i fuelolie i medlemsstaterne 
I I Samlet årligt forbrug* i 1995 I Gennemsnitligt 
I (kilotons) inkl. fuelolie svovlindhold 
anvendt i raffinaderier (%) 
Belgien 1975 (1925)** ~L0 
Danmark 8U (811) LO 
Tyskland 7012 (3160) JL2 
Grækenland 2677 (102) 2.7 
Spanien 8222 (720) 1-3.5*** 
Frankrig 7275 (1215) 2J 
Irland 12184 (60) ~£0 
Italien 30586 (19406) 1.53 
Luxembourg 98 (98) -
Nederlandene £176 (170) 2.2 
Østrig 930 (475) 0.96 
Portugal 3335 (339) -
Finland 1678 (1220) U 
Sverige 1930 (1930) 03 ^^^ 
Det Forenede 9028 (?) 2.18 
Kongerige 
** 
*** Oplysninger indsendt af medlemsstaterne i november/december 1996. 
Tallene i parentes angiver det beregnede forbrug af fuelolie med et svovlindhold på 
mindre end 1%; tal fremsendt af medlemsstaterne til DG XI i november/december 1996 
eller tilsendt GD XVII som led i den årlige indsendelse af statistiske oplysninger. 
Afhængigt af type fuelolie. 
Kommissionen er imidlertid klar over, at foranstaltningerne skal være omkostnings­
effektive. Det er klart, at det i nogle egne af EF, hvor luftkvalitetsmålsætningerne for 
svovldioxid overholdes, og hvor S02-emissionerne ikke forværrer forsuringen mærk­
bart, ikke er ubetinget nødvendigt at indføre en streng 1% grænse for svovlindholdet i 
fuelolie. I sådanne egne kan der tillades en højere svovlgrænse, uden at dette strider 
mod miljømålsætningerne. I sådanne egne foreslår Kommissionen, at anvendelse af 
fuelolie med et svovlindhold på op til 2,5% bør tillades. Der bør fastsættes en øvre 
grænse for at undgå, at der i egne, hvor miljøkvaliteten er god, "dumpes" fuelolie med 
et meget højt svovlindhold. Kommissionens forslag må ikke resultere i, at miljøet 
forringes i disse egne. 
45 
Den analyse, der er udført som forberedelse til forsuringsstrategien, viste også, at det 
for kraftværker og visse industrigrene ville være mere omkostningseffektivt at fjerne 
SO2 fra deres emissioner med tekniske midler, som f.eks. røggasafsvovlning, snarere 
end at anvende fuelolie med lavt svovlindhold. Kommissionen er også klar over, at 
unødig overlapning mellem det nuværende direktiv og direktiv 88/609/EØF12 om store 
fyringsanlæg må undgås. Det ville være meningsløst at kræve, at sådanne anlæg skal 
anvende fuelolie med 1% svovl, samtidig med at de skal bruge avanceret teknologi til 
fjernelse af SO2 fra deres emissioner. 
I lyset af ovenstående mener Kommissionen, at alle nye (som defineret i artikel 2, 
stk. 9, i direktiv 88/609/EØF) fyringsanlæg med en nominel termisk effekt på 50 MW 
og derover, som overholder kravene i direktiv 88/609/EØF, bør undtages fra kravet 
om anvendelse af fuelolie med et svovlindhold på højst 1 vægtprocent. For alle andre 
fyringsanlæg mener Kommissionen, at de enten skal anvende fuelolie med et 
svovlindhold på højst 1% ELLER overholde en emissionsnorm på 1700 mg SO^m3, 
hvilket stort set svarer til forbrænding af fuelolie med et svovlindhold på 1%. 
Med hensyn til forholdet mellem nærværende direktiv og direktiv 88/609/EØF skal det 
erindres, at Kommissionen allerede har bebudet, at den i 1997 vil at fremsætte forslag 
til ændring af direktiv 88/609/EØF. I det omfang, bestemmelserne i nærværende 
direktiv vedrører store fyringsanlæg, skal de tages op til revision i lyset af den 
fremtidige revision af direktiv 88/609/EØF. 
4.2. Gasolie 
I direktiv 93/12/EØF er der fastsat en grænse på 0,2 vægtprocent svovl for gasolier. 
Tabel 4 viser det nuværende forbrug af og det gennemsnitlige svovlindhold i gasolier, 
der anvendes i de forskellige medlemsstater. 
Kommissionens forsuringsanalyse viste, at en yderligere reduktion i svovlindholdet i 
gasolie ville være en omkostningseffektiv foranstaltning for seks medlemsstater, nemlig 
Belgien, Danmark, Tyskland, Nederlande, Sverige og Det Forenede Kongerige. I 
Frankrig, Grækenland, Irland, Italien, Luxembourg, Portugal og Spanien ville en sådan 
foranstaltning imidlertid ikke være omkostningseffektiv. Hvad angår Østrig og Finland, 
havde begge disse lande en grænseværdi på 0,1% inden deres tiltræden til Unionen. I 
henhold til betingelserne i tiltrædelsestraktaterne med disse lande kan de bevare deres 
lavere grænseværdier i en overgangsperiode på 4 år indtil den 31. december 1998. I 
perioden fra den 1. januar 1995 til udgangen af overgangsperioden og i henhold til 
betingelserne i tiltrædelsestraktaterne skal bestemmelserne i direktiv 93/12/EØF, for så 
vidt de vedrører gasolier, tages op til revision i overensstemmelse med EF-
procedurerne. 
12 EFT nr.L 336 af 7.12.1988, s. 1. 
46 
Tabel 3 
Statistikker'' over forbruget af og det gennemsnitlige 
svovlindhold i gasolier i medlemsstaterne 
—^-——-«_——_—————_• •' " " '•"———————»•—. i i. - i——. •• —————— M i li 
Samlet årligt forbrug i 1995 Gennemsnitligt svovlindhold 
(kilotons) _%_ 
Belgien 5623 0.20 
Danmark 1643 O20 
Tyskland 34382 016 
Grækenland 2259 027 
Spanien 1650 O30 
Frankrig 14050 015 
Irland 1214 0.16 
Italien 3578 0.20 
Luxembourg - -
Nederlandene 1594 019 
Østrig 2460 <0.2 
Portugal 900 Ingen oplysninger 
Finland 2334 O05 
Sverige 2700 0.076 
Det Forenede 3815 014 
Kongerige 
Medlemsstaternes oplysninger i november/december 1996. 
I lyset af ovenstående anser Kommissionen det ikke for hensigtsmæssigt at indføre en 
grænse på 0,1% svovl for gasolie i hele EF. På den anden side anses det heller ikke for 
hensigtsmæssigt at tvinge de medlemsstater, der ønsker at gå videre end den 
nuværende 0,2%-grænse, og navnlig Østrig og Finland, til ikke at gøre så. Af grunde, 
der forklares nærmere nedenfor, mener Kommissionen, at det nuværende direktiv bør 
baseres på traktatens artikel 130 S, da den primære begrundelse for de nærværende 
foranstaltninger er miljøhensyn. Kommissionen agter derfor at bevare den nuværende 
norm på 0,2% svovl i gasolie, men som en mindstenorm. Medlemsstaterne forhindres 
ikke i at bevare eller indføre strengere foranstaltninger, forudsat at disse er forenelige 
med traktaten, og at Kommissionen underrettes herom. Hvis en medlemsstat ønsker at 
indføre strengere foranstaltninger, skal den underrette Kommissionen herom i 
overensstemmelse med direktiv 83/189/EØF. Østrig og Finland vil kunne bevare deres 
nuværende bestemmelser fra tidspunktet for nærværende direktivs ikrafttræden i 
overensstemmelse med traktatens artikel 130 T. 
Størstedelen af gasolierne anvendes til boligopvarmning, men en del anvendes tillige til 
kraft- og varmefremstilling i skibe. For Grækenland, for hele dets territorium, og for 
Spanien, for De Kanariske Øer, vil en grænseværdi på 0,2% svovl i gasolie til skibsfart 
kunne få betydelige økonomiske konsekvenser. Endvidere har emissioner af svovl­
dioxid fra skibsfart omkring det græske fastland og de mange græske øer såvel som 
skibsfart i nærheden af De Kanariske Øer kun en minimal indvirkning på sundhed og 
miljø. Af ovennævnte årsager mener Kommissionen, at Grækenland, for hele dets 
territorium, og Spanien, for De Kanariske Øer, bør gives en 4-årig dispensation fra 
0,2% svovlgrænsen for gasolie til skibsfart. 
47 
4.3. Andre typer flydende brændstoffer, herunder bunkerolie 
Som anført i afsnit 3, vil det nærværende direktiv ikke omfatte dieselolie til vej­
transport og flykerosen. En anden kategori af flydende brændstoffer, som for nuvæ­
rende vil blive udelukket fra direktivet, er bunkerolie. Bunkerolie anvendes i skibe og 
har i Kommissionens analyse vist sig at være en betydelig kilde til forsurende emis­
sioner, navnlig i Østersøen og i visse dele af Nordsøen. Bekæmpelse af emissionerne af 
SO2 fra bunkerolie ville være en uhyre omkostningseffektiv foranstaltning. Der findes 
ikke nogen international regulering af svovlindholdet i bunkerolie, men man er i færd 
med at drøfte forslag herom som led i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) 
konvention om havforurening (MARPOL). MARPOL-konventionen er for tiden til 
revision, og den nye konvention ventes at være færdig i efteråret 1997. Som led i den 
reviderede konvention forudses det, at visse områder kan udpeges som SOx-følsomme 
områder. I sådanne områder skal skibe anvende bunkerolie med et svovlindhold på 
højst 1,5% i stedet for den generelle grænseværdi på 4,5%, som, ifølge forslaget, vil 
gælde andre steder. I stedet for at indføre unilaterale EF-dækkende foranstaltninger til 
begrænsning af svovlkoncentrationen i bunkerolie, mener Kommissionen, at det ville 
give bedre resultater, hvis medlemsstaterne indtager en fælles holdning i de igang­
værende forhandlinger om revisionen af MARPOL-konventionen, således at Østersøen 
og dele af eller hele Nordsøen/Den Engelske Kanal udpeges som SOx-følsomme 
områder i henhold til konventionen. Efter afslutningen af revisionen af MARPOL-
konventionen vil Kommissionen overveje, om der er behov for at indføre bestemmelser 
om bunkerolie i nærværende direktiv. 
S. Den europæiske raffineringsindustri 
EF (15) har 106 raffinaderier med en samlet destillationskapacitet på 13 212 833 tøn­
der pr. dag. Tidligere blev raffinaderierne opdelt i 3 kategorier, simple, katalytisk 
krakning og videregående raffinering. 
Disse tre kategorier passer imidlertid ikke længere til de raffinaderier, der er i drift i 
Europa. I de sidste 3-5 år har nogle raffinaderier forbedret deres anlæg i overens­
stemmelse med strengere produktspecifikationer, f.eks. reduktion af blyindholdet i 
benzin og svovlindholdet i gasolie og dieselolie. 
De nuværende raffinaderityper kan bedst opdeles i følgende kategorier: 
* Simple - herunder termiske operationer og vakuumdestillation i et vist omfang 
* Fluid Catalytic Cracking (FCC) 
med eller uden forbehandling af føden 
med eller uden C6-isomerisering 
* Hydrogenkrakning 
* Fluid Catalytic Cracking (FCC) og hydrogenkrakning 
* Andet (f.eks. fremstilling af smøreolie). 
Den mest udbredte raffinaderitype i Europa er fluid catalytic cracking (FCC) (med eller 
uden forbehandling og med eller uden C6-isomerisering, men ikke med kombinationen 
48 
FCC og hydrogenkrakning), der tegner sig for ca. 61% af den samlede kapacitet for 
atmosfærisk destillation i EF. 
Tabel 4 giver en oversigt over de europæiske raffinaderityper og deres procentvise 
andel af den samlede destillationskapacitet i Europa. Figur 1 viser de bestående 
raffinaderityper i de enkelte lande og deres samlede destillationskapacitet. 
Tabel 4 
Raffinaderityper i Europa og deres andel af 
destillationskapaciteten i Europa (1994) 
Raffinaderitype Antal raffi­
naderier Samlet 
atmosfærisk 
destillations­
kapacitet (b/d) %af 
den 
samlede J 
kapaci­
tet for 
Europa 
Simpel, uden termisk behandling eller C6-isomerisering 18 969030 7.3% 
Simpel, uden termisk behandling, men med C6-isome-
risering 244000 1.8% 
Simpel, med termisk behandling, men uden C6-isome-
risering 10 737118 5.6% 
Simpel, med termisk behandling og C6-isomerisering 696700 5.3% 
Hydrogenkrakning uden C6-isomerisering 881160 6.7% 
Hydrogenkrakning med C6-isomerisering 494000 3.7% 
FCC, uden forbehandling eller C6- isomerisering 19 3218500 24.4% 
FCC, uden forbehandling, men med C6-isomerisering 17 2793000 21.1% 
FCC, med forbehandling, men uden C6-isomerisering 1454025 11.0% 
FCC, med foibehandling og C6-isomerisering 598300 4.5% 
FCC og hydrogenkrakning, uden forbehandling eller 
C6-isomerisering 737000 5.6% 
FCC og hydrogenkrakning, uden forbehandling, men med 
C6-isomerisering 390000 3.0% 
Andet 
I Europa i alt 106 0 
13212833 0% 
49 
18 
16 
o 
g. H 
V) 12 -i 
10 S 
3 O 
* 8 
« 6 * 
8 4 
e 
Q. Figur 1 
Europæiske raffinaderityper pr. land (1994) 
i " Hydro 
* FCC og hydro uden forbehandling 
FCC med forbehandling 
• FCC uden forbehandling 
O) •c % ca E c 
CO 
O 
Som det ses af figur 1, er de forskellige typer FCC-raffinaderier fremherskende i 
Østrig, Belgien, Frankrig, Italien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige og Spanien. 
Grækenlands destillationskapacitet er fordelt mellem simple og FCC-raffinaderier, men 
et af FCC-raffinaderierne har imidlertid også en vis hydrogerikrakningskapacitet, 
hvilket øger raffinaderiets fleksibilitet med hensyn til ændringer i brændstofkvaliteten. 
De tyske raffinaderier har den største hydrogerikrakningskapacitet af alle EF-landene. 
Finland har ét simpelt og ét FCC-hydrogeru^akningsraffinaderi. Danmark og Irland har 
kun simple raffinaderier. Sveriges destillationskapacitet er næsten ligeligt fordelt 
mellem simple og FCC-typen. Et af FCC-raffinaderierne har imidlertid en vis 
hydrogenkrakningskapacitet. 
Raffinaderiernes konfiguration er af stor betydning for olieindustriens muligheder for at 
opfylde produktspecifikationerne og er nøgleindikatoren for de enkelte raffinaderiers 
tekniske muligheder for at opfylde strengere specifikationer i henhold til den 
europæiske miljølovgivning. 
50 
Generelt er FCC-raffinaderierne den mindst hensigtsmæssige konfiguration til 
fremstilling af produkter med lavt svovlindhold. Det er derfor klart, at den foreslåede 
lovgivning vil være en stor udfordring for raffinaderiindustrien i Frankrig, Belgien, 
Portugal, Det Forenede Kongerige og Spanien. 
6. Konsekvenser for handelen 
For at kunne fremstille det fornødne sortiment af brændstofkvaliteter og opfylde den 
lokale efterspørgsel må raffinaderierne ofte handle med en del af deres raffina­
deriprodukter. På denne måde kan raffinaderierne afstemme raffinaderikonfiguration 
og -udformning efter efterspørgslen og olieleverancerne. På nuværende tidspunkt 
finder denne handel sted mellem medlemsstaterne og, i mindre grad, med tredjelande. 
Tabel 5 indeholder vejledende tal for omfanget af denne handel. 
Tabel 5 
Ekstern handel med fuelolie, EF15 1995. Kilde COMEXT2 database 
NK-kode 
2710 00 74 
2710 00 76 
2710 00 77 
2710 00 78 Svovlindhold 
<1% 
1 - 2 % 
2 - 2.8 % 
> 2.8 % 
I ALT Import Eksport 
(Mio t) 
11.662 
1.125 
2.749 
1.332 
16.868 3.041 
0.582 
1.028 
14.151 
18.802 
Netto handelsbalance : 1.934 mio t 
Handel mellem ralfineringsoperationer, produktforarbejdning og reklassificering 
betyder, at en vis mængde "dobbelttælling" og maskering kan fordreje handels-
statistikkerne. Ikke desto mindre viser tabellen, at nettohandelen med disse flydende 
brændstoffer er lille i forhold til produktions- og forbrugsniveauet. 
Store dele af svingningerne i handelsstrømmene, både mellem forskellige egne af EF og 
eksternt med tredjelande, skyldes sæsonbetingede faktorer og kvalitetsmæssige 
svingninger. Medens fuelolie med højt svovlindhold generelt eksporteres fra EF og 
kvaliteter med lavt svovlindhold importeres, er der også betydelig handel med 
restprodukter bestemt til videreforarbejdning. 
Forslaget kan, i hvert fald på mellemlang sigt, ventes at føre til en stigning i handelen 
med flydende brændstoffer, og en del af denne stigning vil kunne tilskrives ekstern 
handel med tredjelande, navnlig med fuelolie med lavt svovlindhold. Forslaget ventes 
imidlertid ikke at medføre nogen betydelig ændring i den eksterne nettohandelsbalance 
for flydende brændstoffer som helhed. På længere sigt vil raffinaderierne måske sande, 
at stigningen i importen af fuelolie med lavt svovlindhold vil føre til en øget prisforskel 
mellem fuelolier med højt og lavt svovlindhold, hvilket vil gøre det mere attraktivt at 
investere i kapacitet til forbedring af fueloliekvaliteten og i udstyr til afsvovling af 
røggas. 
Der er store variationer i svovlindholdet i de råoliekvaliteter, der importeres til EF. Det 
gennemsnitlige svovlindhold i det første kvartal af 1995 lå på ca. 1,0%, og tabel 6 
51 
indeholder vejledende tal for svovlindholdet i forskellige råoliekvaliteter fra forskellige 
produktionsegne. 
Tabel 6 
Vejledende tal for svovlindholdet i råolier fra forskellige produktionsegne 
1 Råolie 
Saudi Arabien 
Light 
Medium 
Heavy 
Berri 
Andet 
Libyen 
Light 
Medium 
Heavy 
Rusland 
Urals 
Andet 
Mexico 
Maya 
Isthmus 
Norge 
Statfjord 
Gullføks 
Oseberg 
Ekofisk 
Andet Import til EF* 
Volumen 
(1000 tønder) 
97010 
11243 
10881 
21564 
9024 
36690 
42785 
3889 
49501 
46610 
13065 
296 
54725 
15067 
23252 
29925 
30589 %afEF's 
Import 
11.4 
1.3 
1.3 
2.5 
1.1 
4.3 
5.0 
0.5 
5.8 
5.5 
1.5 
0.0 
6.5 
1.8 
2.7 
3.5 
3.6 Pris" 
(US$/tønde) 
18.3 
17.7 
17.45 
18.61 
-
18.76 
18.68 
18.04 
18.40 
17.81 
16.54 
19.23 
18.68 
19.08 
18.89 
19.11 
18.75 Procentvis svovlindhold** 
1.33-1.9 
2.4-2.41 
2.55-2.8 
1.2-1.33 
1.1 
• 
0.1-0.43 
0.18-0.39 
1.8-1.85 
0.88 -1.6 
0.3-3.7 
2.32-3.31 
n.k. 
0.2 - 0.3 
0.25 - 0.45 
0.3-0.31 
0.17-0.2 
0.02-0.26 
Første kvartal 
Tal fra april af 1995, data fra GD XVII. 
1995, data fra GD XVII. 
Handelen med raffinerede flydende brændstoffer vil i en vis grad mindske konse­
kvenserne af direktivet for handelen med råolier. Da reserverne af råolie med lavt 
svovlindhold imidlertid er begrænsede, kan man med rimelighed vente, at prisforskellen 
vil øges mellem råolie med lavt svovlindhold og råolie med højt svovlindhold. Det kan 
også ventes, at importen til EF af råolierne med det højeste svovlindhold vil dale. 
Tabel 6 viser imidlertid, at alle de produktionsegne, som for tiden leyerer de mest 
svovlholdige råolier, også leverer lettere råolier, som nærmer sig det nuværende 
gennemsnitlige svovlindhold på 1,0%. 
7. Kommissionens forslag 
emissionsreduktion omkostninger og fordele i form af 
Tabel 7 viser de beregnede fordele udtrykt i reducerede S02-emissioner som fiaflge af 
indførelse i EF af en svovlgrænse for fuelolie på 1%. Tallene i tabel 7 skelner ikke 
52 
mellem emissionsreduktioner, der direkte skyldes forbrænding af fuelolie med 
1% svovl, og reduktioner, der skyldes, at brugerne er gået over til andre energiformer 
eller har installeret afsyovlingsanlæg som et alternativt og måske billigere middel til at 
mindske deres emissioner. I tallene i tabel 7 er der heller ikke taget højde for de 
undtagelser, der forudses for visse egne, og som følge heraf er emissionsreduktionen 
for lande som Grækenland og Portugal utvivlsomt overvurderet. På trods heraf vil 
indførelsen af svovlgrænsen på 1% for fuelolie mindske S02-emissionerne i 2010 med 
ca. 1 mio t sammenlignet med niveauet uden Kommissionens forslag. 
Tabel 7 
Beregnede emissioner af S02 i 2010 fra forbrænding af fuelolie. 
Tal i 10001 
Reference/Business 
As Usual Med 1% svovl Forskel 
Belgien 104.1 54.4 49.7 
| Danmark 12.0 10.6 1.4 
Tyskland 125.2 76.2 49.0 
Grækenland 
Spanien 
Tirttttirrit, 79.0 27.4 51.6 
400.1 151.9 248.2 
Frankrig 177.1 63.6 113.5 
Irland 94.6 33.7 60.9 
Italien 500.2 240.7 259.5 
Luxembourg 0.2 0.1 0.1 
Nederlandene 18.2 17.7 0.5 
Østrig 22.9 21.9 1.0 
Portugal 74.7 32.4 42.3 
Finland 36.0 35.9 0.1 
Sverige 23.6 23.6 
Det Forenede 
Kongerige 451.2 197.5 253.5 
2119.0 987.6 1131.4 
De beregnede omkostninger ved Kommissionens forslag i hvert land og for hver sektor 
er vist i tabel 2 i den vedlagte konsekvensanalyse. Under hensyntagen til omkost­
ningerne og fordelene ved foranstaltningerne er det Kommissionens opfattelse, at den 
rette ligevægt er fundet. 
8. Udtalelser fra de berørte parter 
Den vedlagte konsekvensvurdering indeholder en gennemgang af de forventede 
konsekvenser for virksomhederne og udtalelser fra de berørte parter. 
9. Retsgrundlag 
Emissioner af svovldioxid forværrer forsuringsproblemet og har endvidere både direkte 
og indirekte virkninger på sundheden (jf. afsnit 2). Begrundelsen for at reducere 
sådanne emissioner er derfor primært hensyntagen til miljøet. Mindskelse af svovl­
indholdet i visse flydende brændstoffer er en integrerende del af en omkostningseffektiv 
53 
pakke af foranstaltninger til mindskelse af S02-emissionerne til et niveau, der tillader 
opfyldelse af de ambitiøse miljømålsætninger både med hensyn til sur deposition og 
luftkvalitetsmål for S02 og partikler. 
Ved udviklingen af omkostningseffektive strategier til bekæmpelse af forsuring og 
luftforurening er det også nødvendigt at tage hensyn til det pågældende miljøproblems 
særlige art. Med hensyn til forsuring er der store forskelle i økosystemernes følsomhed 
i de forskellige dele af EF. Dette betyder, at deposition af den samme mængde 
forsurende, stoffer kan have alvorlige konsekvenser for f.eks. jordbund og søer i 
Sverige, medens det kan have ubetydelige konsekvenser i Spanien eller Portugal, som 
følge af jordens store buffer-kapacitet. Forsurende emissioner bæres endvidere 
hundreder eller tusinder af km med de fremherskende vinde og kan således forårsage 
skader langt fra deres oprindelsessted. I en omkostningseffektiv strategi må der tages 
højde for disse faktorer. Kommissionens analyse, hvori der bl.a. tages hensyn til 
forskellene i økosystemernes følsomhed, de regionale mønstre i emissioner og 
deposition såvel som omkostningseffektivitet, har vist, at kontrol med svovlindholdet i 
flydende brændstoffer vil være en omkostningseffektiv foranstaltning i nogle 
lande/egne, men ikke i andre. Hvis der skal tages hensyn til omkostningseffektivitet, 
hvilket har været en faktor i udarbejdelsen af strategien, er det afgørende, at den 
lovgivning, der indføres til gennemførelse af strategien, er fleksibel og tager hensyn til 
de pågældende miljøfænomeners geografiske fordeling. 
Disse betragtninger, som lægger hovedvægten på miljømålsætningerne og behovet for 
fleksibilitet, taler klart for, at Traktatens artikel 130 S anvendes som retsgrundlag. Der 
må imidlertid også tages hensyn til det indre marked: Den i artikel 130 T indeholdte 
mulighed for, at medlemsstaterne vedtager strengere beskyttelsesforanstaltninger, 
betyder ikke, at de pågældende foranstaltninger ikke skal være i overensstemmelse med 
traktaten, det vil bl.a. sige begrundede og rimelige i forhold til formålet hermed. Det 
hedder derfor i forslaget, at medlemsstater, der ønsker åt indføre strengere 
foranstaltninger, skal give Kommissionen underretning herom i overensstemmelse med 
direktiv 83/189/EØF. Kommissionen anfører i øvrigt, at de pågældende produkter er af 
en sådan art (produkttype, pengeværdi, handelsform osv), at den fleksibilitet, den 
nævnte artikel giver mulighed for, ikke kan resultere i alvorlige forstyrrelser af 
markedet med betydelige økonomiske konsekvenser til følge. Med hensyn til fuelolie 
og gasolie er der intet der tyder på, at forekomsten af et begrænset antal indbyrdes 
afvigende nationale normer ville have negative økonomiske konsekvenser. Formo­
dentligt er det snarere omvendt, da variationer på markedet vil give raffinaderi­
industrien mulighed for at blande og mikse deres produkter på en sådan måde, at 
brændstoffer med højt svovlindhold kan sælges i egne eller til industrigrene, som vil 
udnytte de forskellige dispensationer, direktivet giver mulighed for, medens produkter 
med lavt svovlindhold vil blive solgt til de egne og industrigrene, som i kraft af deres 
geografiske beliggenhed bidrager betydeligt til miljøproblemerne. Endelig vil opstil­
lingen af nationale programmer for prøvetagning og analyse (artikel 6) af de brænd-
selsprodukter, der er omfattet af direktivet, sikre, at kontrollen med overholdelsen af 
normerne vil blive udført på brændstofferne i forbindelse med deres brug og ikke ved 
grænsen, hvilket vil minimere eventuelle forstyrrelser af handelen. 
Endelig skal det erindres, at en retsakt baseret på artikel 130 S giver Østrig og Finland 
mulighed for at fortsætte med den grænseværdi på 0,1%, som de havde indført inden 
54 
deres tiltrædelse, og som de nu har tilladelse til at bevare i en fireårig overgangsperiode 
indtil december 1998. 
Kommissionen er derfor, ud fra følgende betragtninger, nået til den konklusion, at det 
mest passende retsgrundlag for det nærværende direktiv er artikel 130 S: 
a) den primære begrundelse for foranstaltningen er hensyn til miljøet 
b) som følge af de pågældende miljøproblemers art kræves der fleksible 
fremgangsmåder, der tager hensyn til geografiske forskelle 
c) der er intet der tyder på, at indbyrdes afvigende svovlgrænseværdier for gasolie 
og fuelolie i forskellige lande og egne i EF ville forårsage betydelige for­
styrrelser af markedet eller økonomiske tab. 
10. Behov for handling på EF-plan - nærhedsprincippet 
10.1. Hvilke formål har den påtænkte handling set i lyset af EF's forpligtelser? 
Den foreslåede foranstaltning er en integrerende del af en omkostningseffektiv strategi 
til bekæmpelse af forsuring og mindskelse af luftforureningen med svovldioxid og 
partikler. 
Forsuring er et alvorligt miljøproblem. Forsuring er af naturen grænseoverskridende og 
kan kun bekæmpes gennem en EF-dækkende strategi. Foranstaltninger, der træffes af 
de enkelte medlemsstater, vil, såfremt der ikke træffes komplementære foranstaltninger 
i andre medlemsstater, i bedste fald have minimal indvirkning. 
I det femte handlingsprogram på miljøområdet var målet med hensyn til forsuring 
"ingen overskridelse af de kritiske belastninger og niveauer". 
Denne målsætning blev atter bekræftet af Rådet (miljø) på dets møde i december 1995. 
På dette rådsmøde blev Kommissionen anmodet om, i begyndelsen af 1997, at 
forelægge en EF-strategi til bekæmpelse af forsuring med det endemål, at de kritiske 
belastninger og niveauer ikke må overskrides. 
Kommissionen har nu fremlagt sin strategi til bekæmpelse af forsuring. Nærværende 
forslag er en del af denne strategi. 
Med hensyn til luftkvaliteten har EF allerede indført luftkvalitetsnormer for svovldioxid 
og partikler; disse normer er nu til revision. Luftforurening med svovldioxid og 
partikler bidrager til luftvejslidelser og hjertekarsygdomme hos udsatte befolknings­
grupper. Svovldioxid har også direkte virkninger på miljøet. Til en tilfredsstillende 
luftkvalitet med hensyn til svovldioxid og partikler (svovldioxid bidrager til dannelsen 
af sulfater, som igen bidrager til dannelsen af sekundære partikler i atmosfæren) kræves 
der en betydelig reduktion i emissionen af svovldioxid. Den reduktion i S02-emis-
sionerne fra forbrænding af flydende brændstoffer, som indførelsen af nærværende 
forslag til resultere i, vil betyde et stort skridt hen imod opfyldelsen af tilfredsstillende 
luftkvalitetsmålsætninger 
55 
Bekæmpelse af forsuring og forbedring af luftkvaliteten indgår i EFs miljøpolitik, som 
anført i traktatens artikel 130 R. I traktatens artikel 129 hedder det, at sundheds­
beskyttelse indgår som led i Fællesskabets politik på andre områder. I artikel 3, litra o), 
hedder det endvidere, at Fællesskabets virke skal indebære bidrag til opnåelse af et højt 
sundhedsbeskyttelsesniveau. 
10.2. Hører den påtænkte handling under EF's enekompetence, eller er der tale 
om en kompetence, som EF deler med medlemsstaterne? 
Fællesskabet har generel kompetence til at vedtage foranstaltninger for at nå de 
miljømålsætninger, der henvises til i traktatens artikel 130 R. 
Forslaget til Kommissionens strategi til bekæmpelse af forsuring, som Kommissionen 
har vedtaget for nylig, opstiller tal for de emissionsreduktioner, som de enkelte 
medlemsstater skal realisere for at opfylde miljømålsætningen. Emissionsreduktionerne 
skal gennemføres på en omkostningseffektiv måde, og dette forudsætter en integreret 
pakke af sammenhængende og indbyrdes supplerende foranstaltninger. Nogle af disse 
foranstaltninger bør træffes på EF-plan, som f.eks. nærværende forslag og den 
kommende revision af direktiv 88/609/EØF om begrænsning af emissionen af visse 
luftforurenende stoffer fra store fyringsanlæg. Andre foranstaltninger, som f.eks. 
forhandling af emissionslofter med industrisektorer eller -subsektorer, vil blive truffet 
på nationalt plan. Herudover skal der træffes yderligere foranstaltninger i internationale 
fora, som f.eks. Den Internationale Søfartsorganisations konvention om havforurening 
og UNECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande. 
Også til opfyldelse af luftkvalitetsmålsætningerne kræves der samordnede foranstalt­
ninger. Foranstaltninger, som f.eks. nærværende forslag, vil blive truffet på EF-plan, 
medens andre foranstaltninger, som f.eks. afgiftslempelser for brændstof med lavt 
svovlindhold og lokale emissionsforvaltningsplaner, vil blive truffet på nationalt, 
regionalt eller lokalt plan. 
Tilsammen vil de samordnede foranstaltninger på forskellige planer realisere de 
emissionsreduktioner, der kræves til at mindske forsuring og opnå en tilfredsstillende 
luftkvalitet, samtidig med at kravet om omkostningseffektivitet og nærhedsprincippet 
imødekommes. 
10.3. Hvad er problemet EF-dimension? Hvorledes er problemet hidtil blevet 
behandlet? 
Forsuring er et grænseoverskridende problem, som kun kan behandles med en 
samordnet indsats på EF-plan. Også luftforurening er et miljøproblem, som kræver 
samordnet aktion. 
Indtil nu er foranstaltningerne truffet uden egentlig samordning, hvorfor der var behov 
for en fællesskabsstrategi til bekæmpelse af forsuring. Der er allerede indført EF-for-
skrifter til bekæmpelse af emissionerne fra fyringsanlæg (direktiv 88/609/EØF) og til 
begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer (direktiv 93/12/EØF). 
56 
Kommissionens forslag til en fællesskabsstrategi til bekæmpelse af forsuring skaber en 
klar ramme for udvikling af fremtidige foranstaltninger. 
10.4. Kan problemet løses mest effektivt af EF eller af medlemsstaterne? 
Kommissionens analyse viser klart, at kontrollen med svovlindholdet i visse flydende 
brændstoffer bør være en integreret del i en omkostningseffektiv strategi til mindskelse 
af forsurende emissioner. 
10.5. Hvilke yderligere konkrete fordele er forbundet med den handling, EF 
påtænker, og hvad vil omkostningerne være ved at forholde sig passiv? 
Forsuring og luftforurening har betydelige økonomiske konsekvenser (jf. afsnit 2). 
Unilaterale foranstaltninger fra en medlemsstat vil ikke være effektive, hvis der ikke 
træffes tilsvarende foranstaltninger i andre medlemsstater. Uden en klar strategi og 
samordnede aktioner er der således fare for, at medlemsstaterne træffer indbyrdes 
modstridende foranstaltninger. En klar strategi baseret på omkostningseffektivitet og 
byrdefordeling og en klar definition af EFs og medlemsstaternes rolle er en fordel for 
industrien, fordi det giver denne mulighed for langsigtede investeringer og planlægning 
på grundlag af en gennemsigtig miljøpolitik. 
Omkostningerne ved forslaget er anslået til 0,8 mia ECU/år. Herved opnås en 
reduktion på 1 113 kt S02 sammenlignet med "business as usual" til gennemsnits­
omkostninger på ca. 700 ECU pr. t SO2. Visse undersøgelser synes at vise, at der kan 
blive tale om fordele på op til 4000 ECU/t S02. 
10.6. Hvilke handlingsmuligheder har EF? 
Formålet med denne aktion er at mindske emissionerne af svovldioxid fra forbrænding 
af visse flydende brændstoffer. Til opfyldelse af denne målsætning har man opstillet 
grænseværdier for svovlindholdet i visse flydende brændstoffer. Dette kan bedst gøres 
ved en forordning eller et direktiv. 
10.7. Er det nødvendigt med ensartede forskrifter, eller er det tilstrækkeligt at 
opstille de generelle mål i et direktiv, der derefter gennemføres af 
medlemsstaterne? 
Indførelse af generelle grænser for svovlkoncentrationen i visse flydende brændstoffer i 
hele EF er en omkostningseffektiv foranstaltning til at mindske emissionen af 
svovldioxid fra forbrænding af disse brændstoffer. Hvad navnlig angår fuelolie 
(jf. afsnit 4.1), øger det i høj grad foranstaltningens omkostningseffektivitet, at kravene 
kan tilpasses efter de forskellige miljøforhold forskellige steder i EF, og at anlæggene 
kan vælge at anvende alternativ teknologi til at mindske svovldioxidemissionerne. 
Vurdering af miljøtilstanden i de forskellige dele af EF og godkendelse af industrianlæg 
gøres mest effektivt af myndighederne i de forskellige medlemsstater, i givet fald i 
samarbejde med de regionale og lokale myndigheder. 
57 
Af disse grunde mener Kommissionen, at et direktiv, snarere end en forordning, vil 
være det bedst egnede juridiske instrument i dette tilfælde. Navnlig vil den stærke 
inddragelse af de nationale myndigheder og den betydelige aktionsmargen, disse får til 
rådighed, sikre, at de planlagte foranstaltninger gennemføres på den mest omkostnings­
effektive måde. 
11. Beskrivelse af lovgivningen i medlemsstaterne 
11.1. Gasolie 
Med hensyn til gasolie skal alle medlemsstaterne med undtagelse af Østrig og Finland 
overholde grænseværdien på 0,2% i direktiv 93/12/EØF. Østrig og Finland har en 
grænseværdi på 0,1% svovl i gasolie. 
11.2. Fuelolie 
Med hensyn til fuelolie er situationen i medlemsstaterne som følger: 
Østrig 
Der er en generel grænse på 1% svovl i fuelolie. Der er imidlertid Strengere restrik­
tioner (0,2%, 0,3% og 0,6% svovlindhold) for fyringsanlæg, afliængigt af deres alder 
og kapacitet. 
Belgien 
I den belgiske lovgivning regnes der med tre forskellige typer fuelolie. Der er 
forskellige svovlgrænser for disse tre typer, nemlig 1%, 2% og 3%. 11995 anslås det, 
at der anvendtes ca. 1925 kt fuelolie med et svovlindhold på højst 1% sammenlignet 
med kun 51 kt fuelolie med et svovlindhold på over 1%. Der ydes også afgiftslettelser 
til fremme af anvendelsen af svovlfattige brændstoffer. 
Danmark 
Der er indført en grænse på 1% for svovlindholdet i fuelolie. Herudover er der indført 
en afgift på 10 DKK pr. kg S02-emissioner til fremme af anvendelsen af svovlfattige 
brændstoffer. 
Finland 
Svovlindholdet i fuelolie er begrænset til 1%. 
Frankrig 
I den franske lovgivning regnes der med tre typer fuelolie. Der er tre forskellige 
grænser for svovlindholdet for de tre typer - 1%, 2% og 4%. 11995 anslås det, at der 
blev anvendt 1215 kt fuelolie med 1% svovlindhold sammenlignet med 1162 og 
2608 kt med henholdsvis 2% og 4% svovl. I raffinaderierne anvendtes endvidere 
2290 kt fuelolie med ukendt svovlindhold. 
Tyskland 
For fyringsanlæg med en kapacitet på over 1 Megawatt skal enten svovlindholdet i den 
anvendte fuelolie være højst 1% eller S02-emissionerne højst 1700 mg/m3 røggas. 
58 
Grækenland 
Svovlindholdet i fuelolie er generelt begrænset til 3,2%. I Athen (Attica)-området er 
der imidlertid indført en grænse på 0,7%. 
Irland 
Der er ingen lovfæstede grænser for svovlindholdet i fuelolie. Visse industrigrene skal 
imidlertid overholde S02-emissionsgrænser, som svarer til anvendelse af fuelolie med 
højst 1% svovlindhold. 
Italien 
I industrisektoren skal fyringsanlæg med en effekt på højst 3 Megawatt anvende 
fuelolie med et svovlindhold på højst 0,3%. Anlæg med en kapacitet på 50 Megawatt 
og derover og raffinaderier kan anvende fuelolie med et svovlindhold på op til 3%, 
forudsat at de overholder de fastsatte emissionsgrænser. 
Luxembourg 
Der er ingen grænseværdier for svovlindholdet i fuelolie. 
Nederlandene 
Fyringsanlæg i industrisektoren (bortset fra raffinaderier) skal enten anvende fuelolie 
med et svovlindhold på højst 1% eller overholde en emissionsstandard for S02 på 
1700 mg/m3 røggas. Raffinaderiindustrien har en generel emissionsnorm på 
1500mgSO2/m3 røggas for industrien som helhed. Raffineringsindustrien er ikke 
pålagt grænseværdier for svovlindholdet i fuelolie. 
Portugal 
I den portugisiske lovgivning regnes der med fire forskellige typer fuelolie, for hvilke 
der gælder fire forskellige svovlgrænser -1%, 2%, 3% og 3,5%. 
Spanien 
Der er to forskellige typer fuelolie med svovlgrænser på 2,7% og 3,5%. 
Sverige 
For størstedelen af det svenske territorium er der fastsat emissionsnormer. Svovl­
emissionerne fra forbrænding af forskellige brændstoftyper må ikke overskride: 
1) 50 mgS/MJ (årligt gennemsnit), hvis de samlede svovlemissioner overskrider 
4001 
2) 100 mgS/MJ (årligt gennemsnit), hvis de samlede svovlemissioner er under 
4001. 
Disse grænseværdier gælder for alle dampkedler inden for et givet fjernvarmesystem 
eller industriområde. Disse emissionsnormer svarer til en svovlgrænseværdi for fuelolie 
på 0,2% og 0,4%. I visse egne af Sverige gælder en svovlgrænse på 0,8% eller en 
tilsvarende grænse for svovlemissionerne. 
Ud over emissionsnormer har Sverige også indført en svovlafgift på 27 SEK 
pr. m3 brændstof pr. 0,1% svovlindhold. 
59 
Det Forenede Kongerige 
Der er ingen grænser for svovlindholdet i fuelolie. 
12. Forklaring af forslagets forskellige bestemmelser 
12.1. Direktivets formål og anvendelsesområde (artikel 1) 
Formålet med direktivforslaget er at mindske emissionen af S02 fra forbrænding af 
visse flydende brændstoffer. Dette formål skal opfyldes ved at kontrollere svovlind­
holdet i visse flydende brændstoffer. 
Forslaget gælder ikke for brændstof i brændstoftanke på skibe, der overskrider en 
grænse mellem et tredjeland og en medlemsstat. Forslaget dækker ikke brændstoffer til 
forarbejdning i raffineringsindustrien. 
12.2. Definitioner (artikel 2) 
Definitionerne på de forskellige brændstoffer er i overensstemmelse med definitionerne 
i anden EF-iovgivning. 
12.3. Maksimumsindholdet af svovl i fuelolie (artikel 3) 
Der foreslås en generel grænse på 1% for svovlindholdet i fuelolie. Der gives mulighed 
for dispensation for lande eller egne, hvor S02~emissionerne ikke skaber sundheds-
eller miljøproblemer. Der er også mulighed for dispensation for nye fyringsanlæg, som 
omfattes af direktiv 88/609/EØF, og for andre fyringsanlæg, som overholder en S02-
emissionsnorm, der svarer til anvendelse af fuelolie med et svovlindhold på højst 1%. 
12.4. Maksimumsindholdet af svovl i gasolie (artikel 4) 
Den nuværende grænseværdi på 0,2% svovl i direktiv 93/12/EØF bevares. Der er 
mulighed for dispensation for Grækenland og for De Kanariske Øer for gasolie anvendt 
til skibsfart. 
12.5. Ændringer i råolieleverancerne (artikel 5) 
For at undgå problemer som følge af pludselige ændringer i forsyningerne af råolie eller 
olieprodukter kan Kommissionen tillade en højere grænseværdi for svovlindholdet i de 
forskellige brændstoftyper i en periode på højst seks måneder. 
12.6. Kontrol og analyse (artikel 6) 
De forskellige procedurer for prøvetagning og analyse anføres. 
12.7. Rapportering og gennemgang (artikel 7) 
Medlemsstaterne skal hvert år forelægge Kommissionen en kort rapport om svovl­
indholdet i flydende brændstofter, der markedsføres på deres område. På grundlag af 
60 
disse rapporter og udviklingen i luftkvaliteten og forsuringen vil Kommissionen inden 
udgangen af 2003 forelægge Rådet en rapport. Denne rapport ledsages om nødvendigt 
af forslag til revision af direktivets bestemmelser. 
12.S. Ophævelse af det nuværende direktiv (artikel 8) 
Alle relevante bestemmelser i direktiv 93/12/EØF vedrørende gasolie medtages i 
nærværende forslag. De pågældende bestemmelser i direktiv 93/12/EØF skal derfor 
ophæves. 
12.9. Transponering/sanktioner/ikrafttræden (artikel 9,10 og 11) 
Disse artikler indeholder standardbestemmelser. 
61 
Forslag til 97/0105 (SYN) 
RÅDETS DIREKTIV 
om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer 
og om ændring af direktiv 93/12/EØF 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig 
artikel 130 S, stk. 1, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen13, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg14, 
i overensstemmelse med fremgangsmåden i artikel 189 C i traktaten om oprettelse af Det 
Europæiske Fællesskab, og i samarbejde med Europa-Parlamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
1. Fællesskabets miljøpolitiske mål og principper, som er anført i handlingsprogrammerne 
på miljøområdet, navnlig i det femte miljøhandlingsprogram15, på grundlag af prin­
cipperne i traktatens artikel 130 R, skal bl.a. sikre effektiv beskyttelse af befolkningen 
mod den erkendte sundhedsfare ved svovldioxidemissioner og beskytte miljøet ved at 
forhindre, at svovldepositionen overskrider de kritiske belastninger og niveauer; 
2. ifølge traktatens artikel 129 indgår kravene vedrørende sundhedsbeskyttelse som led 
i Fællesskabets politik på andre områder, og ifølge traktatens artikel 3, litra o), skal 
Fællesskabets virke indebære bidrag til opnåelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau; 
3. svovldioxidemissionen bidrager betydeligt til forsuring inden for Fællesskabet, og 
svovldioxid indvirker endvidere direkte på menneskers sundhed og på miljøet; 
4. forsuring og svovldioxid i atmosfæren beskadiger følsomme økosystemer, forringer 
biodiversiteten og naturens skønhedsværdier og indvirker tillige negativt på afgrøde­
produktionen og skovenes vækst; sur nedbør i byerne kan forårsage betydelige skader 
på såvel moderne som historiske bygninger; forurening med svovldioxid kan endvidere 
have betydelig indvirkning på sundheden, navnlig for de befolkningsgrupper, der lider 
af luftvejssygdomme; 
5. forsuring er et grænseoverskridende fænomen, der kræver løsninger på fællesskabsplan 
såvel som på nationalt eller lokalt plan; 
EFT nr. C ... 
EFT nr. C ... 
EFTnr. C 138 af 17.5.1993, s. 5. 
62 
6. emissionen af svovldioxid medvirker til dannelse af partikler i atmosfæren; 
7. Kommissionen og de enkelte medlemsstater er kontraherende parter i UNECE-
konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande, og pro­
tokollen til denne konvention vedrørende yderligere reduktion i svovlemissionerne 
forpligter de kontraherende parter til at mindske emissionen af svovldioxid i betydelig 
grad; 
8. svovl, som i små mængder er naturligt forekommende i olie og kul, har i årtier været 
erkendt som den største kilde til emission af svovldioxid, der er en af hovedårsagerne 
til "sur nedbør" og en af de vigtigste årsager til luftforureningen i mange by- og 
industriområder; 
9. Kommissionen har for nylig offentliggjort en meddelelse16 vedrørende en omkost­
ningseffektiv strategi til bekæmpelse af forsuring inden for Fællesskabet; heri 
fremhæves det, at bekæmpelse af svovldioxidemissioner fra forbrænding af visse 
flydende brændstoffer bør være en integrerende del af denne omkostningseffektive 
strategi; 
10. i overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens 
artikel 3 B, er det ikke muligt for de enkelte medlemsstater hver for sig effektivt at 
reducere emissionerne af svovldioxid fra forbrænding af visse typer flydende 
brændstof; ikke-samordnede foranstaltninger giver ingen sikkerhed for opfyldelse af 
det ønskede mål, sådanne foranstaltninger kan endvidere virke mod hensigten og vil 
medføre betydelig usikkerhed på markedet for de pågældende brændstoffer; i 
betragtning af behovet for at mindske svovldioxidemissionerne i hele Fællesskabet er 
det mere effektivt at handle på fælleskabsplan; i dette direktiv er kravene begrænset 
til det for opfyldelsen af det ønskede mål nødvendige minimum; 
11. det bør kun være muligt at anvende gasolier og fuelolier inden for Fællesskabets 
område, hvis svovlindholdet ikke overskrider visse grænser, der fastsættes i dette 
direktiv; 
12. i overensstemmelse med traktatens artikel 130 T er dette direktiv ikke til hinder for, 
at de enkelte medlemsstater opretholder eller indfører strengere beskyttelses­
foranstaltninger; disse foranstaltninger skal være forenelige med traktaten og skal 
meddeles Kommissionen; 
13. inden en medlemsstat indfører nye, strengere beskyttelsesforanstaltninger, skal den 
meddele udkastet til foranstaltningerne til Kommissionen efter proceduren i Rådets 
direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til 
tekniske standarder og forskrifter17, senest ændret ved Kommissionens beslutning 
96/139/EF18; 
16 EFT nr. C ... 
17 EFT nr. L 109 af 26.4.1983, s. 8. 
18 EFTnr. L 32 af 10.2.1996, s. 31. 
63 
14. med hensyn til grænsen for svolvindholdet i fuelolie bør der åbnes mulighed for 
undtagelser i medlemsstater og regioner inden for disse, hvor miljøvilkårene tillader 
det; 
15. med hensyn til grænsen for svovlindholdet i fuelolie bør der endvidere åbnes mulighed 
for undtagelser for anvendelse af fuelolie i fyringsanlæg, som opfylder emissions­
grænseværdierne i Rådets direktiv 88/609/EØF af 24. november 1988 om begrænsning 
af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg19, senest ændret ved direktiv 
94/66/EF20; som følge af den forestående revision af direktiv 88/609/EØF vil det være 
nødvendigt at gennemgå og om nødvendigt revidere visse bestemmelser i nærværende 
direktiv; 
16. der er i Rådets direktiv 93/12/EØF af 23. marts 1993 om svovlindholdet i visse 
flydende brændstoffer21, ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges 
tiltrædelse, allerede fastsat en grænseværdi på 0,2% for svovlindholdet i gasolier; 
denne grænseværdi vil generelt fortsat være gældende; 
17. i overensstemmelse med akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse er 
Østrig og Finland i en periode på fire år fra tiltrædelsesdatæn undtaget fra be­
stemmelsen i direktiv 93/12/EØF vedrørende svovlindholdet i gasolie; 
18. grænseværdien på 0,2% for svolvindholdet i gasolier til brug i søgående skibe kan 
indebære tekniske og økonomiske problemer for Grækenland inden for hele det græske 
område og for Spanien med hensyn til De Kanariske Øer; en undtagelse for 
Grækenland og De Kanariske Øer kan ikke ventes at få negative virkninger for 
markedet for gasolie til skibsfart, og eksport af gasolie til skibsfart fra Grækenland og 
De Kanariske Øer til andre medlemsstater bør opfylde de gældende krav i modta­
germedlemsstaten; Grækenland og De Kanariske Øer bør undtages fra grænseværdien 
på 0,2 vægtprocent for gasolie til skibsfart; 
19. hvis forsyningerne af råolie eller olieprodukter afbrydes, kan Kommissionen tillade, 
at der anvendes en højere grænseværdi inden for en medlemsstats område; 
20. medlemsstaterne bør indføre passende ordninger til overvågning af overholdelsen af 
dette direktivs bestemmelser, og de bør tilsende Kommissionen regelmæssige rapporter 
om svovlindholdet i flydende brændstoffer; 
21. af hensyn til klarheden bør visse bestemmelser i direktiv 93/12/EØF ophæves -
EFT nr. L 336 af 7.12.1988, s. 1. 
EFT nr. L 337 af 24.12.1994, s. 83. 
EFT nr. L 74 af 27.3.1993, s. 81. 
64 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV. 
Artikel 1 
Formål og anvendelsesområde 
1. Formålet med dette direktiv er at mindske emissionen af svovldioxid fra forbrænding 
af visse typer flydende brændsel og derved reducere de skadelige virkninger fra denne 
emission for mennesker og miljø. 
2. Reduktion af emissionen af svovldioxid fra forbrænding af visse mineraloliebaserede 
flydende brændstoffer skal opnås ved fastsættelse af grænser for svovlindholdet for 
sådanne brændstoffer som betingelse for, at de kan anvendes på Fællesskabets område. 
Grænserne for svovlindholdet i visse mineraloliebaserede flydende brændstoffer som 
fastsat i dette direktiv gælder imidlertid ikke for brændstoffer, 
a) der er indeholdt i brændstoftankene på skibe, når disse krydser en grænse 
mellem et tredjeland og en medlemsstat, 
b) der er bestemt til forarbejdning med henblik på endelig forbrænding, 
c) der anvendes til forarbejdning i raffinaderiindustrien. 
Artikel 2 
Definitioner 
I dette direktiv forstås ved: 
1) Fuelolie: ethvert mineraloliebaseret flydende brændstof, som henhører under 
KN-kode 2710 00 71 til 2710 00 78, eller som (bortset fra gasolie som defineret i 
nr. 2) ud fra sine destillationsgrænser henhører under de svære olier, der er bestemt 
til anvendelse som brændstof, og hvoraf mindre end 65 volumenprocent (inklusive tab) 
destillerer ved 250° C efter ASTM D86-metoden. Kan destillationen ikke bestemmes 
efter ASTM D86-metoden, klassificeres olieproduktet som fuelolie. 
2) Gasolie: ethvert mineraloliebaseret flydende brændstof, som henhører under 
KN-kode 2710 00 69, eller som ud fra sine destillationsgrænser henhører under de 
mellemdestillater, der er bestemt til anvendelse som brændstof, og hvoraf mindst 
85 volumenprocent (inklusive tab) destillerer ved 350° C efter ASTM D86-metoden. 
Dieselolie som defineret i artikel 2, stk. 2, til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 
...22 [om kvaliteten af benzin og dieselolie] er ikke omfattet af denne definition. 
3) ASTM-metode: de prøvemetoder, der er fastlagt af American Society for Testing and 
Materials i 1976-udgaven af standarddefinitioner og specifikationer for mineralolie­
produkter og smøremidler. 
EFT nr. L ... 
65 
Artikel 3 
Maksimalt svovlindhold i fuelolie 
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at fuelolie ikke kan 
anvendes på deres område fra den 1. januar 2000, hvis svovlindholdet overstiger 
1,0 vægtprocent fra den 1. januar 2000. 
2. En medlemsstat kan, forudsat at Fællesskabets luftkvalitetsnormer for svovldioxid som 
fastsat i Rådets direktiv 80/779/EØF23 og andre relevante fællesskabsbestemmelser 
overholdes, og forudsat at bidraget til den grænseoverskridende forurening er ube­
tydeligt, tillade, at fuelolier med et svovlindhold på mellem 1,0 og 2,5 vægtprocent 
anvendes i dele af eller hele dens område. 
3. Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse på fuelolier, der anvendes i fyringsanlæg med en 
nominel indfyret effekt på 50 MW eller derover, der betragtes som nye anlæg efter 
definitionen i artikel 2, stk. 9, i direktiv 88/609/EØF, og som overholder de 
S02-emissionsgrænser for sådanne anlæg, der er fastsat i artikel 4 og i bilag IV til 
nævnte direktiv. 
Stk. 1 og 2 finder ikke anvendelse på fuelolier, der anvendes i andre fyringsanlæg og 
industrielle cementanlæg end de ovennævnte, hvis S02-emissionerne fra de pågæl­
dende anlæg er 1700 mg S02/Nm3 eller derunder. 
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at fyringsanlæg, 
som anvender fuelolie med en svovlkoncentration over den i stk. 1 fastsatte, ikke kan 
drives, medmindre en kompetent myndighed udsteder en tilladelse hertil, hvori 
emissionsgrænserne er fastsat. 
4. Bestemmelserne i stk. 3 gennemgås og revideres om nødvendigt i lyset af en eventuel 
fremtidig revision af direktiv 88/609/EØF. 
5. Hvis en medlemsstat agter at benytte mulighederne i stk. 2 eller 3, giver den Kom­
missionen og offentligheden meddelelse herom mindst 12 måneder forinden. Der skal 
gives Kommissionen tilstrækkelige oplysninger til, at denne kan vurdere, om 
kriterierne i henholdsvis stk. 2 eller 3 er opfyldt. Kommissionen underretter de andre 
medlemsstater. Senest seks måneder efter datoen for modtagelsen af underretningen 
fra en medlemsstat skal Kommissionen gennemgå de påtænkte foranstaltninger for at 
sikre, at de er i overensstemmelse med dette direktiv og med andre bestemmelser i 
fællesskabsretten, og meddele sin beslutning til medlemsstaterne. 
Artikel 4 
Maksimalt svovlindhold i gasolie 
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at gasolie, 
herunder gasolie til skibsfart, ikke kan anvendes fra den 1. januar 1999 på deres 
EFT nr. L 229 af 30.8.1980, s. 30. 
66 
område eller i deres territorialfarvande, hvis svovlindholdet overstiger 0,2 vægtprocent 
fra den 1. januar 1999. 
2. Uanset stk. 1 kan Spanien for De Kanariske Øer og Grækenland for hele eller dele af 
Grækenlands område tillade anvendelse af gasolie til skibsfart med et svovlindhold, 
der overstiger 0,2 vægtprocent. 
Artikel 
Ændringer i forsyningerne med råolie 
Hvis en medlemsstat' som følge af en pludselig ændring i forsyningerne med råolie eller 
olieprodukter har vanskeligheder med at overholde grænserne for maksimalt svovlindhold i 
artikel 3 og 4, underretter den Kommissionen herom. Kommissionen kan tillade, at der 
anvendes en højere grænse på den pågældende medlemsstats område i en periode på højst 
seks måneder, og den underretter Rådet og medlemsstaterne om sin afgørelse. Enhver 
medlemsstat kan inden en måned indbringe Kommissionens afgørelse for Rådet. Rådet, der 
træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan inden for to måneder træffe anden afgørelse. 
Artikel 6 
Kontrol og analyse 
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til ved stikprøver at 
kontrollere, at svovlindholdet i de anvendte brændstoffer er i overensstemmelse med 
artikel 3 og 4. Kontrollen påbegyndes senest seks måneder efter den dato, hvor den 
pågældende grænseværdi for maksimalt svovlindhold i det pågældende brændstof 
træder i kraft. Kontrollen foretages med en sådan hyppighed og på en sådan måde, at 
de udtagne prøver er repræsentative for det undersøgte brændstof. 
2. Som referencemetode til bestemmelse af svovlindholdet benyttes. 
a) ISO-metode 8754 (1992) for fuelolie og dieselolie til skibe 
b) ISO-metode 4260 (1987) for gasolie. 
Den statistiske fortolkning af kontrollen med svovlindholdet i de gasolier, der an­
vendes, foretages i overensstemmelse med ISO-standard 4259 (1992). 
Artikel 7 
Rapportering og gennemgang 
1. På grundlag af resultaterne af det kontrol- og analysearbejde, der udføres i over­
ensstemmelse med artikel 6, sender medlemsstaterne senest den 30. juni hvert år 
Kommissionen en kortfattet rapport om svovlindholdet i de flydende brændstoffer, der 
er omfattet af dette direktiv, og som er anvendt på deres område i det foregående 
kalenderår. 
67 
2. På grundlag af bl.a. de årlige rapporter, der fremsendes i henhold til stk. 1, og de 
iagttagne tendenser med hensyn til luftkvalitet og forsuring forelægger Kommissionen 
senest den 31. december 2003 en rapport for Rådet, Kommissionen kan vedlægge 
rapporten forslag til revision af dette direktiv, herunder navnlig grænseværdierne for 
de forskellige brændstofkategorier og undtagelserne i medfør af artikel 3, stk. 2 og 3, 
og artikel 4, stk. 2. 
Artikel 8 
Ændring af direktiv 93/12/EØF 
I direktiv 93/12/EØF foretages følgende ændringer: 
Î) Artikel 1, stk. 1, litra a), og stk. 2, ophæves. 
2) Artikel 2, stk. 2, første afsnit, og stk. 3, ophæves. 
3) Artikel 3 og 4 ophæves. 
Første afsnit anvendes fra 1. januar 1999. 
Artikel 9 
Gennemførelse 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for 
at efterkomme dette direktiv inden den 1. juni 1998. De underretter straks Kom­
missionen herom. 
Medlemsstaterne anvender disse bestemmelser fra den 1. januar 1999. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de 
indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages 
af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af 
medlemstaterne. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som 
de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. 
Artikel 10 
Sanktioner 
Medlemsstaterne indfører en ordning med sanktioner for overtrædelse af de nationale 
bestemmelser, der vedtages i henhold til dette direktiv, og træffer de nødvendige 
foranstaltninger til at sikre, at sanktionerne finder anvendelse. Sanktionerne skal være 
effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning. 
Medlemsstaterne meddeler inden den !.. juni 1993 Kommissionen de pågældende 
bestemmelser og meddeler den hurtigst mulig;( eventuelle efterfølgende ændringer heri. 
Artikel 11 
Ikrafttræden 
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende. 
Artikel U 
Adressater 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
69 
KONSEKVENSANALYSE 
Forslagets konsekvenser for virksomheder, 
herunder navnlig små og mellemstore virksomheder 
FORSLAGETS BETEGNELSE 
Forslag til Rådets direktiv om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer. 
Dokumentets referencenummer: 
1. HVORFOR ER DER, UNDER HENSYNTAGEN TEL NÆRHEDSPRINCIPPET, 
BEHOV FOR EF-LOVGIVNING FÂ DETTE OMRÅDE. QG HVAD ER 1W 
VIGTIGSTE MÅLSÆTNINGER? 
Kommissionen har alierede, på anmodning af Rådet, fremsat forslag til en EU-strategi 
til bekæmpelse af forsuring24. I denne strategi gøres der rede for behovet for 
samordnede omkostningseffektive foranstaltninger til mindskelse af udledningen af 
forsurende stoffer, såsom svovldioxid, nitrogenoxider og ammoniak. Strategien 
opstiller en række foranstaltninger, der skal træffes på fællesskabsplan, på nationalt 
plan, på lokalt plan og i internationale fora. Kontrol med svovlindholdet i visse 
flydende brændstoffer er en integrerende del af strategien. 
Ud over svovldioxidemissionernes forureningspotentiale har de også betydelige 
sundhedsvirkninger og nedbryder bygninger og byggematerialer. Fællesskabet har 
opstillet luftkvalitetsmålsætninger for svovldioxid (direktiv 80/779/EØF), og Kom­
missionen er i færd med at forberede forslag til skærpelse af disse luftkvalitets-
målsætninger. Ved at mindske svovlindholdet i visse flydende brændstoffer og dermed 
reducere emissionen af svovldioxid kan man bidrage betydeligt til opfyldelse af de nye 
luftkvalitetsmål til gavn for miljøet og sundheden. 
Forslaget omfatter ikke alle kategorier af flydende brændstof. De nuværende grænser 
for svovl i gasolie som fastsat i direktiv 93/12/EØF bevares. Det vigtigste nye element 
i forslaget er indførelse af en generel svovlgrænse på 1% (med omfattende und­
tagelser) for fuelolie. 
2. HVEM PÅVIRKES AF FORSLAGET? 
Hvilke industrisektorer? 
Den vigtigste industrisektor, der vil blive berørt af direktivet, vil være raffinaderi-
industrien, som skal fremstille fuelolie med et lavere svovlindhold. Forhandlere af olie 
vil også blive berørt. 
70 
De vigtigste brugere af fuelolie er kraftværker, raffinaderier og industrien, medens 
husholdningssektoren og transportsektoren spiller en mindre rolle. Det er klart, at 
prisen på fuelolie med lavt svovlindhold vil stige, skønt de omfattende undtagelser i 
forslaget vil begrænse disse omkostninger på mange områder. 
Hvor store virksomheder? 
Raffinaderiselskaber er store, ofte multinationale, koncerner. Oliehandelsvirksomheder 
kan være små/mellemstore virksomheder. Elvirksomheder er også store koncerner. 
Brugere af fuelolie i industri- og transportsektoren vil være en blanding af store, små 
og mellemstore virksomheder. 
Er disse virksomheder beliggende i bestemte geografiske områder i 
Fællesskabet? 
De virksomheder, der fremstiller og bruger fuelolier, findes i hele Fællesskabet. I 
mange medlemsstater er svovlindholdet i fuelolie imidlertid allerede på eller omkring 
den grænse på 1%, som Kommissionen foreslår (jf. tabel 1). Forslaget vil have de 
største økonomiske konsekvenser i de medlemsstater, hvor svovlindholdet i fuelolie 
nu er højt, og hvor forbruget af denne type fuelolie er stort, som f.eks. i Frankrig, 
Grækenland, Irland, Italien, Portugal, Spanien og Det Forenede Kongerige. Mange af 
disse lande vil imidlertid få dispensation til at bruge fuelolie med et højere 
svovlindhold i de dele af deres territorium, som ikke er ramt af luftkvalitetsproblemer, 
og som ikke bidrager betydeligt til forsuringen. 
3. HVILKE FORANSTALTNINGER SKAL VIRKSOMHEDERNE TRÆFFE FOR 
AT OVERHOLDE FORSLAGET? 
Nogle raffinaderier vil være nødt til at ændre deres raffineringsprocesser, installere nye 
procesenheder og/eller foretage blandingsoperationer for at nedsætte svovlindholdet. 
Teknologi, der bruges til at reducere svovlindholdet i fuelolie, er tilgængelig og 
gennemprøvet teknologi. 
Raffinaderierne vil også kunne reducere svovlindholdet i deres produkter en del ved 
at ændre deres råolieforsyninger hen imod råolier med et lavere svovlindhold. Råolie 
fra Nordsøen har generelt et lavere svovlindhold end råolier fra Mellemøsten. 
Hvad brugerne angår, skal disse sikre, at den fuelolie, de bruger, ikke overskrider 
svovlgrænsen på 1%. 
4. HVILKE ØKONOMISKE VIRKNINGER FORVENTES FORSLAGET AT FÅ? 
For beskæftigelsen og oprettelse af nye virksomheder 
I de lande, hvor svovlindholdet i fuelolie allerede ligger på omkring den grænse 
på 1%, som er foreslået af Kommissionen, vil de økonomiske konsekvenser blive 
minimale. I de lande, hvor en betydelig nedskæring i svovlindholdet i fuelolie vil være 
nødvendig (jf- tabel 1), vil de økonomiske konsekvenser for raffmaderiindustrien 
71 
imidlertid blive alvorligere. Investeringsbehovet vil i høj grad afhænge af raffi-
naderiindustrien i de enkelte lande. Navnlig i Frankrig, Det Forenede Kongerige, 
Spanien og Portugal, hvor størstedelen af raffinaderikapaciteten er baseret på Fluid 
Catalytic Cracking (en teknologi, som ikke er tilpasset produkter med lavt 
svovlindhold), vil der være behov for betydelige investeringer. I betragtning af den 
nuværende overkapacitet i den europæiske raffiitaderiindustri og de meget små 
driftsmargener er det ikke udelukket, at forslagene vil medføre nogen omstrukturering 
i industrien med deraf følgende tab af job. Kommissionens forslag vil imidlertid ikke 
i sig selv føre til sådanne ændringer, men kun i kombination med andre krav til 
industrien. 
Investeringer i udstyr til raffinaderierne, så de kan fremstille produkter med lavt 
svovlindhold, vil skabe øgede indtægter for virksomheder, som fremstiller og 
installerer sådanne anlæg. Dette vil uden tvivl skabe øget beskæftigelse for disse 
industrigrene. * 
De øgtåt produktionsomkostninger for raffinaderierne vil sandsynligvis blive 
overvæltet på brugerne af fuelolie. Tabel 2 viser de beregnede ekstraomkostninger for 
de enkelte industrisektorer i de enkelte lande. Det er klart, at der vil være betydelige 
forskelle i ekstraomkostnirigerne for industrisektorerne i de forskellige dele af 
Fællesskabet, hvis de fortsat anvender fuelolie til varme- og kraftfremstilling. Der har 
i de foregående år imidlertid været en meget kraftig tendens til at skifte fra fast og 
flydende brændsel til gas. Nærværende forslag vil skærpe denne tendens. 
Fer virksomhedernes konkurrenceevne? 
Som nævnt ovenfor vil konsekvenserne for raffmeringsitidustrien variere betydeligt fra 
land til land. Medens det vil skade nogle raffinaderiers konkurrenceevne, vil andre, 
som allerede er udstyret med passende teknologi, have en konkurrencemæssig fordel. 
Som helhed regner mart med, at der vil blive tale om vis negativ indvirkning på den 
europæiske raffinaderiindustris konkurrenceevne. 
Med hensyn til brugerne af fuelolie regner man ikke med, at deres konkurrenceevne 
vil blive berørt væsentligt af forslaget. 
5. INDEHOLDER FORSLAGET FORANSTALTNINGER. SOM GÅR UD PÅ AT 
TAGE HENSYN TIL SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS 
SÆRLIGE SITUATION (BEGRÆNSEDE ELLER AFVIGENDE KRAV OSV.)? 
Da forslaget først og fremmest vil få konsekvenser for raffmermgsindustrien, og da 
konsekvenserne for brugerne af fuelolie vil være ubetydelige, har man ikke ment det 
nødvendigt at indføre særlige bestemmelser for de små og mellemstore virksomheder. 
72 
6. gØRING 
I løbet af 1996 og 1997 afholdt Kommissionen tre møder (29. maj, 31. oktober 
og 16. januar) med medlemsstaterne, industrien og NGO'er for at drøfte den fore­
slåede forsuringsstrategi og de dertil knyttede lovforslag. Der har også været bilaterale 
drøftelser med UNICE, EUROPIA og EURELECTRIC. Nedenfor følger et resume af 
de synspunkter, industriorganisationernes fremsatte på mødet den 16. januar 1997 og 
i efterfølgende brevveksling. 
UNICE (arbejdsgiverorganisationen for den europæiske industri): repræsentanterne gav 
udtryk for, at det i betragtning af usikkerhedsmomenterne ved modelberegningerne af 
forsuring og de betragtelige fremskridt, der allerede var gjort med at mindske 
emissionen af forsurende stoffer, var for tidligt at søge at realisere yderligere 
reduktioner, herunder det nærværende forslag, inden man havde en klarere vurdering 
af de miljøforbedringer, som de allerede vedtagne foranstaltninger ville medføre. 
Kommissionen mener, at UNICEs synspunkter er uforenelige med Rådets anmodning 
om i begyndelsen af 1997 at få forelagt en EU-strategi til bekæmpelse af forsuring. 
Kommissionen erkender, at alle modelberegninger er forbundet med en vis usikkerhed, 
men den har tiltro til, at RAINS-modellen, som har været anvendt til støtte for 
forsuringsstrategien og de hermed forbundne forslag, udgør et solidt grundlag for 
politiske tiltag på dette område. Kommissionen mener endelig, at traktatens for­
sigtighedsprincip - når det drejer sig om miljøfænomener som forsuring, der er vel 
dokumenterede og nøje kortlagt - udelukker den afventende holdning, som UNICE 
synes at gå ind for. 
EURELECTRIC (organisationen for europæiske elværker) udtrykte betænkelighed ved 
fordelingen af de emissionsreduktioner, som Kommissionens foreslåede forsu­
ringsstrategi ville indebære. EURELECTRIC mente navnlig, at emissionsreduktionerne 
for svovldioxid var for ambitiøse. En sådan konklusion sætter naturligvis et 
spørgsmålstegn ved det nærværende forslag, som netop tager sigte på at mindske 
svovldioxidemissionerne. I sin brevveksling med Kommissionen har EURELECTRIC 
også givet udtryk for det synspunkt, at det foreliggende forslag burde inkorporeres i 
den kommende revision af direktiv 88/609/EØF om emissioner fra store fyringsanlæg. 
Efter Kommissionens opfattelse er EURELECTRICs vurdering behæftet med fejl. De 
hollandske undersøgelser, som EURELECTRIC citerer til støtte for, at emissions­
reduktionerne for svovldioxid er for høje, tog således sigte på situationen i 
Nederlandene, og ikke på at løse et grænseoverskridende problem, der gælder hele EU. 
Med hensyn til forholdet mellem det foreliggende forslag og direktiv 88/609/EØF og 
fremtidige revisioner af dette direktiv, mener Kommissionen, at undtagelsesbestem­
melserne og krydsreferencerne i forslaget vil sikre den nødvendige sammenhæng. 
EUROPIA (organisationen for den europæiske olieindustri) udtrykte forbehold over 
for pålideligheden af de modeller, Kommissionen havde brugt som udgangspunkt for 
den foreslåede strategi til bekæmpelse af forsuring. EUROPIA advarede også mod en 
stykkevis fremgangsmåde til behandling af forsuringsproblemet, hvor man ikke tog 
hensyn til de beslægtede problemer med eutrofiering og troposfærisk ozon. 
73 
Med hensyn til det nærværende forslag mente EUROPIA, at fuelolie, der anvendes i 
raffinaderier, burde undtages fra direktivet. EUROPIA mente for det andet, at med­
lemsstaterne skulle gives større frihed med hensyn til anvendelsen af undtagelses­
bestemmelserne i artikel 3, stk. 2 og 3. EUROPIA modsatte sig navnlig pålæggelsen 
af et loft på svovlindholdet i fuelolie i områder, hvor der kan opnås dispensation i 
henhold til artikel 3, stk. 2. 
Der er allerede i forbindelse med UNICEs bemærkninger (ovenfor) gjort rede for 
Kommissionens holdning til pålideligheden af de modeller, den har brugt ved 
udarbejdelsen af strategien. I Kommissionens forsuringspolitik tages der også hensyn 
til troposfærisk ozon og eutrofiering. Forslaget indeholder en undtagelsesbestemmelse 
for brændstoffer, der er bestemt til forarbejdning i raffinaderier. Bændstoffer, der 
brændes i raffinaderier til fremstilling af varme og kraft i produktionsprocesserne, 
resulterer imidlertid i de samme forurenende emissioner som alle andre produk­
tionsprocesser, og der er ingen grund til, at raffinaderiindustrien skulle have sær­
behandling i forhold til andre industrisektorer. Spørgsmålet med svovlloftet (artikel 3, 
stk. 2, i forslaget) behandles i afsnit 4.1 i begrundelsen. 
Den Europæiske Cementorganisation ønskede at sikre, at undtagelsesbestemmelsen for 
fuelolie i forslagets artikel 3, stk. 3, også gjaldt anlæg i cementfabrikker. 
Kommissionens forslag indeholder de undtagelsesbestemmelser, cementfabrikanterne 
har anmodet om. 
74 
Tabel 1 
Statistikker* over brug og gennemsnitligt 
svovlindhold i fuelolie i medlemsstaterne 
Årligt forbrug i 1995 Gennemsnitligt 
(kilotons) svovlindhold (%) 
Belgien ~" 1 976 1,0 
Danmark 811 1,0 
Tyskland 7_012 U 
Grækenland 2 677 2,7 
Spanien 8222 1-3,5" "" 
Frankrig ~" 7 275 2,1 
Irland 1 284 2,0 
Italien 30 586 1,53 
Luxembourg 
Nederlandene 1 176 2,2 
Østrig """ 930 0,96 
Portugal ' - -
Finland " 1 678 1,1 
Sverige """ 1 930 0,3 
Det Forenede Kongerige 9 028 2,18 
Oplysninger fremsendt af medlemsstaterne i november/december 1996. 
Afhængigt af type fuelolie. 
75 
Tabel 2 
Ekstraomkostningerne, fordelt på land og industrisektor, 
ved indførelsen af 1% svovlgrænse for fuelolie 
Omkostningsberegningerne hviler på den forudsætning, at kraftværker og store kedler i 
industrien og raffinaderierne, når dette er billigere, anvender gasafsvovling snarere end 
fuelolie med lavt svovlindhold. I tallene er ikke medregnet, at direktivet også giver mulighed 
for dispensation i de egne, hvor luftkvalitetsnormeme for S02 overholdes, og hvor emis­
sionerne ikke bidrager mærkbart til forsuringen. 
76 
BEGRUNDELSE TIL 
FORSLAG TIL 
RÅDETS AFGØRELSE 
OM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS INDGÅELSE AF 
PROTOKOLLEN TIL KONVENTIONEN AF 1979 
OM GRÆNSEOVERSKRIDENDE LUFTFORURENING 
OVER STORE AFSTANDE ANGÅENDE YDERLIGERE 
BEGRÆNSNING AF EMISSIONEN AF SVOVL 
På grundlag af Rådets afgørelse af 9. juni 1994 undertegnede Fællesskabet den 
14. juni 1994 i Oslo protokollen til konventionen af 1979 om grænseoverskridende luft­
forurening over store afstande angående yderligere begrænsning af emissionen afsvovl. 
Fællesskabet har været part i konventionen siden 1982. Fællesskabet undertegnede den 
28. september 1984 og godkendte den 17. juli 1986 protokollen om langsigtet finansiering 
af samarbejdsprogrammet for overvågning og vurdering af transport af luftforurenende 
stoffer over store afstande i Europa (EMEP). Fællesskabet tiltrådte protokollen angående 
begrænsning af emissionen af kvælstofoxider og disses transport på tværs af grænserne 
den 17. december 1993 og undertegnede protokollen angående begrænsning af emissionen 
af flygtige organiske forbindelser og disses transport på tværs af grænserne den 
2. april 1992. Et forslag til Rådets afgørelse om godkendelse af den sidstnævnte protokol 
forelægges særskilt. 
Sigtet med protokollen angående yderligere begrænsning af emissionen af svovl er at 
reducere parternes årlige svovlemissioner, at opstille emissionsgrænseværdier og sikre, at 
depositionen af oxiderede svovlforbindelser på lang sigt ikke overstiger de kritiske 
belastninger. I Fællesskabets femte handlingsprogram på miljøområdet er der fastsat et 
tilsvarende mål på lang sigt. 
Sigtet med protokollen er derfor i overensstemmelse med Fællesskabets miljøpolitiske 
målsætninger som fastsat i traktatens artikel 130 R. Protokollens godkendelse vil bidrage 
til at opfylde disse målsætninger. 
Flere af Fællesskabets direktiver på miljøområdet tager specifikt sigte på svovlemissioner. 
Af den nyeste lovgivning kan nævnes Rådets direktiv 96/6l/EF af 24. september 1996 om 
integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, som også vedrører svovlemissioner 
fra store stationære forbrændingskilder. Kommissionens nyligt godkendte forsurings­
strategi omfatter en meget bred vifte af foranstaltninger til mindskelse af svovlemissio­
nerne fra forskellige kilder. 
De i protokollen fastsatte foranstaltninger er miljøpolitiske virkemidler, hvorfor forslaget 
til Rådets afgørelse er baseret på traktatens artikel 130 R, stk. 4, sammen med artikel 228, 
stk. 2, første sætning, og stk. 3, første afsnit. 
77 
Forslag til 97/0107 (CNS) 
RÅDETS AFGØRELSE 
om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af 
protokollen til konventionen af 1979 om grænseoverskridende 
luftforurening over store afstande angående yderligere 
begrænsning af emi ssionen af svovl 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 
130 R, stk, 4, i forbindelse med artikel 228, stk. 2, første punktum, og stk. 3, første afsnit, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen25, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet26, og 
ud fra følgende betragtninger. 
Fællesskabet undertegnede den 14. juni 1994 i Oslo protokollen til konventionen af 1979 
om grænseoverskridende luftforurening over store afstande angående yderligere be­
grænsning af emissionen afsvovl, i ået følgende benævnt "protokollen"; 
protokollen tager sigte på at fastsætte lofter for svovlemissionerne for alle de kontra­
herende parter i konventionen; 
de i protokollen fastsatte foranstaltninger bidrager til at opfylde Fællesskabets miljø­
politiske målsætninger; 
Fællesskabet og medlemsstaterne samarbejder, inden for rammerne af deres respektive 
kompetenceområder, med tredjelande og de kompetente internationale organisationer; 
Fællesskabet bør derfor godkende protokollen -
TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: 
Artikel 1 
Protokollen til konventionen af 1979 om grænseoverskridende luftforurening over store 
afstande angående yderligere begrænsning af emissionen af svovl, undertegnet den 
14. juni 1994, godkendes herved på Fællesskabeis vegne. 
Teksten til protokollen er knyttet til denne afgørelse. 
25 EFTnr. C... 
26 EFTnr. C... 
78 
Artikel 2 
Formanden for Rådet bemyndiges herved til at udpege den person, der har fuldmagt til at 
deponere godkendelsesinstrumenteme hos generalsekretæren for De Forenede Nationer i 
overensstemmelse med artikel 14 i protokollen. 
Artikel 3 
Denne afgørelse offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
79 

ISSN 0254-1459 
K0M(97) 88 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 11 15 12 
Katalognummer: CB-CO-97-101-DA-C 
ISBN 92-78-16944-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
80