KOMVII SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 80 ende I i g udg. 
Bruxelles, den 25.03.1994 
RAPPORT OM 
UDDANNELSE AF BØRN AF VANDRENDE ARBEJDSTAGERE 
I DEN EUROPÆISKE UNION 
o^ 
FORORD 
Denne rapport giver en generel oversigt over Det Europæiske Fællesskabs indsats med 
henblik på fremme af uddannelse af børn afvandrende arbejdstagere, der opholder sig lovligt 
i et land, og af børn af sigøjnere. Heri analyseres de nye udfordringer, som den seneste 
udvikling i migrationsbevægelserne resulterer i, og der gøres ligeledes rede for de årsager, der 
har ligget til grund for, at Kommissionen i kapitel II i sit forslag til afgørelse truffet af 
Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union om et handlingsprogram på 
uddannelsesområdet (SOCRATES) har medtaget en specifik aktion til fordel for disse 
befolkningsgrupper. 
Rapporten supplerer en række dokumenter, som Kommissionen har offentliggjort siden 1991, 
nemlig memorandummer om højere uddannelse, om erhvervsuddannelse og om åben 
undervisning og fjernundervisning, arbejdsdokument om retningslinjerne for Unionens indsats 
på uddannelsesområdet og grønbogen om den europæiske dimension. 
Rapporten er en del af Kommissionens opfølgning af Det Europæiske Råds konklusioner på 
møderne i Edinburg og København samt af Europa-Parlamentets beslutning af 21. januar 
1993. Formålet er at belyse de analyser, der ligger til grund for Kommissionens forslag til 
aktioner, og at understrege nødvendigheden af et samarbejde i Unionen med henblik på 
forbedring af kvaliteten af den uddannelse, der tilbydes børn af vandrende arbejdstagere. 
b-
INDHOIJ>SFORTEGNELSE 
RESUMÉ: UDFORDRINGERNE PÅ LANG SIGT 1 
DEN NUVÆRENDE RAMME: ET AFGØRENDE TIDSPUNKT 4 
Indvandring og fri bevægelighed: 
uforenelige begreber? 6 
Den særlige situation for storbyområderne 9 
Særlige grupper: sigøjnere, andre ikke-bofaste 
personer samt rejsende 11 
EN RÆKKE BASISDATA: de vandrende arbejdstageres og 
immigranternes økonomiske bidrag 12 
FÆLLESSKABSFORANSTALTNINGER INDEN FOR UDDANNELSE 
AF BØRN AF INDVANDRERE 
Handlingsprogrammet af 9. februar 1976 14 
Rådets direktiv af 25. juli 1977 15 
Bidraget fra Den Europæiske Socialfond 16 
En begyndende nyorientering 17 
UDVIKLINGEN AF DE NATIONALE POLITIKKER: 
Fra skolegang for børn af indvandrere til 
tværkulturel uddannelse for alle 19 
SPØRGSMÅL OG UDFORDRINGER: 
PÅ VEJ MOD ET SAMARBEJDE PÅ EU-PLAN 21 
BILAG 1: DE FÆLLES SPØRGSMÅL: Medlemsstaternes foranstaltninger 
Sprogundervisning for indvandrerbørn 
Værtslandets sprog: Integration og overensstemmelse 1 ^. 
Modersmål: fremskridt og forskelle 2 ^ 
En tværkulturel dimension i sprogundervisningen 3 ^ 
Uddannelse af undervisere i tværkulturel uddannelse 4 e*_ 
Uddannelsens kvalitet 5 ©^ 
BDLAG 2: UDENLANDSKE ELEVER I PROCENT AF DET SAMLEDE ANTAL 
SKOLEELEVER 
RESUME: UDFORDRINGERNE PÅ LANG SIGT 
1. Denne rapport indeholder en række overvejelser om spørgsmålene vedrørende 
uddannelsespolitik på baggrund af den stadig større sproglige og kulturelle 
mangfoldighed i medlemsstaterne, der er en følge af den øgede mobilitet i Unionen samt 
et stadig større antal indvandrere fra tredjelande i medlemsstaterne. Alle medlemsstaterne 
står således overfor spørgsmål, der er fælles for alle deres uddannelsessystemer. På grund 
af de nye udfordringer, som disse spørgsmål medfører, bør disse gøres ril genstand for 
en intensiv udveksling af erfaringer og informationer i overensstemmelse med artikel 126 
i Traktaten om Den Europæiske Union. 
2. Ud over det samlede antal udlændinge (der anslås til 7-9% i medlemsstaternes skoler) 
anslås den procentuelle andel af børn, der enten i skolen eller uden for skolen anvender 
et andet sprog end deres modersmål, til i dag at ligge på ca. 50%. Der er al mulig grund 
til at formode, at denne tendens vil fortsætte. 
3. Statistiske oplysninger, der er blevet indsamlet i samarbejde med under­
visningsministerierne i de medlemsstater, der tidligere var de primære "indvandrerlande", 
viser, at der i storbysområderne i disse lande i dag praktisk talt ikke findes skoler, der 
ikke som elever har børn afvandrende arbejdstagere eller af indvandrere. En kulturel og 
sproglig mangfoldighed vil blive reglen for de offentlige skoler. Denne tendens er en 
konsekvens af Unionens dynamiske udvikling, både internt og globalt. 
4. Denne udvikling stiller medlemsstaternes uddannelsessystemer over for en række nye 
udfordringer både i forbindelse med bekæmpelsen af skolenederlag (et afgørende element 
i bekæmpelsen af social udstødelse)1 og med hensyn til nødvendigheden af at forbedre 
og udvide tilbuddene på uddannelsesområdet. Disse tendenser illustrerer endvidere 
tydeligt det dilemma, som udviklingen af en union kan medføre, der er stolt over sin 
vilje og sin evne til at bevare den kulturelle mangfoldighed og til at respektere de 
særlige specifikke karakteristika for de enkelte medlemsstater og disses borgere. I 
kølvandet på mobiliteten inden for Unionen er der opstået sproglige og kulturelle 
minoriteter i medlemsstaterne, der gør det nødvendigt, at uddannelsessystemerne og 
skolerne integrerer alle elever i en fælles uddannelsesmæssig ramme, der sikrer lige 
muligheder og maksimale muligheder for succes for alle elever, samtidig med at man 
respekterer deres særlige kulturelle identitet. 
5. Denne situation kan give mulighed for ændringer, modernisering og udbygning, men kan 
imidlertid også skabe sociale kløfter. For at kunne tiltrække den højt kvalificerede 
internationale arbejdskraft, der er behov for af hensyn til konkurrencesituationen på det 
indre marked, er det nødvendigt, at storbyerne i Unionen råder over uddannelses­
strukturer, der gør det muligt effektivt og smidigt at opfylde de krav, som en 
offentlighed med en forskelligartet kulturel og sproglig baggrund stiller. Skolerne i 
medlemsstaterne må forbedre deres muligheder for at tilbyde en effektiv undervisning 
også på det kulturelle og sproglige område. 
6. Risikoen for nye kløfter på det socio-kulturelle område ses i dag i byområderne, hvor 
medlemsstatens egne borgere fjerner deres børn fra den lokale skole, når denne har et 
stort antal elever med en forskellig sproglig og kulturel baggrund. Der findes imidlertid 
også skoler stadig kun i et begrænset, men dog voksende antal, som det lykkes at 
tiltrække børn, da disse skoler har fået ry som skoler af en høj kvalitet, der kan tilbyde 
en undervisning, der både er på et højt niveau og er mere righoldig end den 
undervisning, de "mono-kulturelle" skoler kan tilbyde. De erfaringer, der indhøstes på 
disse skoler, er et bidrag til bedre at erkende, hvilke former for praksis der bør 
1 Resolution vedtaget af Rådet og undervisningsministrene forsamlet i Rådet af 14. december 1989 om 
indsatsen mod skolenederlag, EFT C 27 af 6.1.1990. 
udarbejdes for at fremme en undervisning med lige chancer på et højt niveau i skolerne 
i morgendagens Europa. 
7. Ansvaret for udformningen og gennemførelsen af de politiske svar på disse nye 
udfordringer påhviler medlemsstaterne og disses uddannelsessystemer samt aktørerne på 
det uddannelsespolitiske område. Kun en fremtidsorienteret politik kan få succes. Såfremt 
man ikke tager disse udfordringer op, vil vi uundgåeligt opleve en uddybning af de 
sociale kløfter, socio-kulturel opsplitning og social udstødelse, hvilket som slutresultat 
vil føre til konflikter og vold mellem de forskellige etniske grupper.2 
8. Samtidigt er den stadig større mangfoldighed på det kulturelle og sproglige områder 
snævert knyttet til en dynamisk udvikling af Fællesskabet både internt og globalt. Lige 
så vel som den frie bevægelighed for personer inden for Unionen er et element, der i høj 
grad medvirker til at udbygge den kulturelle og sproglige mangfoldighed i 
medlemsstaterne, er også velstanden i Unionen, der er et resultat af den øgede 
integration, en faktor, der gør Unionen til en af målregionerne for indvandring i dag. 
Selv om der ikke findes noget alternativ til medlemsstaternes egne aktioner på dette 
område, finder Kommissionen ikke desto mindre, at Unionen har en bydende forpligtelse 
til at støtte og supplere medlemsstaternes aktioner og til at bidrage til kvaliteten af disse 
ved at give dem en ekstra "EU-kvalitet" ved hjælp af samarbejde samt udveksling af 
oplysninger og erfaringer. 
9. Idet der fuldt ud tages hensyn til rapporter udarbejdet af medlemsstatern (bilag 1 giver 
en kortfattet oversigt), giver denne rapport et overblik over samarbejdet på EU-plan 
inden for uddannelse af børn af vandrende arbejdstagere og over erfaringerne i 
medlemsstaterne med hensyn til tilpasning af uddannelsestilbuddet til behov og ønsker, 
der er karakteristiske for en befolkning, der i stadig større grad er karakteriseret ved en 
mangfoldighed på det kulturelle og sproglige område. Målsætningen er at tilskynde til 
drøftelser og udvekslinger af erfaringer og oplysninger mellem de berørte parter med 
hensyn til de bestående politiske muligheder og de bedst egnede muligheder for at 
gennemføre de tilpasninger, som eventuelt vil være nødvendige. Kommissionen agter i 
løbet af 1993 at udgive en mere detaljeret rapport med mere detaljerede analyser af de 
data, som medlemsstaterne har leveret, og med en oversigt over de mere tekniske og 
uddannelsesmæssige aspekter i dette spørgsmål; denne rapport skal udgøre et grundlag 
for udveksling af yderligere erfaringer og oplysninger mellem beslutningstagerne på 
uddannelsesområdet især på mellemlederniveau (inspektører, uddannere af undervisere, 
ledere af undervisningsinstitutioner osv.). 
2 Vedrørende dette spørgsmål jf. også: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, indvandrerpolitik 
og social integrering af indvandrere i Det Europæiske Fællesskab, rapport udarbejdet af eksperter på 
anmodning af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, 28.9.1990, SEC(90) 1813 endel. udg., 
afsnit 42. 
10. Kommissionen er fuldt ud klar over den politiske indsats, der står på spil, og som blev 
understreget i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Edinburg og København4 
og i løbet af Europa-Parlamentets debat i forbindelse med vedtagelsen af Duhrkop 
Duhrkop-betænkningen5, og den er overbevist om nødvendigheden af at inddrage enhver 
fællesskabsaktion på dette område i bekæmpelsen af racisme, fremmedhad og 
antisemitisme. 
11. På et tidspunkt, hvor Kommissionens forslag til et handlingsprogram på 
uddannelsesområdet behandles i fællesskabsinstitutionerne, har denne rapport til formål 
at gøre status over fire års drøftelser, udvekslinger af informationer og erfaringer. 
Reporten fremmer drøftelserne af retningslinjerne for Unionens fremtidige indsats og 
giver dermed et nyt skub til den proces, der har været i gang i disse år. 
3 Rådet for De Europæiske Fællesskaber: Det Europæiske Råd i Edinburg, 11.-12. december 1992, 
formandskabets konklusioner, Luxembourg (OPOCE) 1992. 
4 Rådet for De Europæiske Fællesskaber: Det Europæiske Råd i København, 21.-22. juni 1993, 
formandskabets konklusioner, Luxembourg (ØPOCK) 1993. 
5 Europa-Parlamentet, betænkning om kulturel mangfoldighed og problemer i forbindelse med 
skoleuddannelsen af børn af indvandrere i Det Europæiske Fællesskab, A3-03 99/92 af 21.1.1993. 
Europa-Parlamentet, fuldstændigt referat af mødet den 19. og 21.1.1993. 
DEN NUVÆRENDE RAMME: ET AFGØRENDE TIDSPUNKT 
12. Denne rapport indgår som et led i Kommissionens svar på formandskabets konklusioner 
fra Det Europæiske Råd i Edinburgh, hvor stats- og regeringscheferne understregede, at 
racisme og fremmedhad er uacceptabelt, fordømte den stadig hyppigere forekomst af 
intolerance, bekræftede sin vilje til med fornyet energi at bekæmpe disse holdninger og 
endelig gav udtryk for sin overbevisning om, at der på tværs af Europa må træffes 
strenge og effektive foranstaltninger for at bekæmpe dette fænomen via undervisning og 
lovgivning. Det Europæiske Råd mindede på sit møde i København om disse 
konklusioner og bekræftede sin vilje til at forstærke indsatsen for at påvise og fjerne 
årsagerne til racisme og fremmedhad. 
13. Som svar på disse konklusioner vedtog Rådet (retlige og indre anliggender) den 30. 
november 1993 en erklæring om racisme og fremmedhad, hvori det endnu engang 
bekræfter dets fordømmelse af overfaldene på immigranter og tilslutter sig en række 
foranstaltninger, heriblandt en mere generel udbredelse af en flersidet indsats for 
bekæmpelse af racisme, baseret på et samarbejde mellem undervisningsinstitutioner, 
socialvæsen, politi osv.6. 
14. Disse erklæringer var et svar på de tekster, som Unionens institutioner tidligere har 
offentliggjort, især de to betænkninger fra Europa-Parlamentets Undersøgelsesudvalg om 
Racisme og Fremmedhad7, den fælles udtalelse fra Europa-Parlamentet, Rådet og 
Kommissionen8, samt resolutionen vedtaget af Rådet og repræsentanterne for 
medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet af 29. maj 1990 om bekæmpelse af 
racisme og fremmedhad, hvori det fremhæves, at det er nødvendigt at udbygge og 
forbedre det samarbejde, der finder sted på EU-plan med at forbedre skolegangen for 
børn afvandrende arbejdstagere og at tilføje undervisningen en europæisk dimension for 
således at udvikle en demokratisk bevidsthed og fremme pluralisme og tolerance9. 
15. Kommissionen agter under streng overholdelse af subsidiaritetsprincippet, og samtidig 
med at den forsøger at tilføje et maksimum af ekstra "EU-kvalitet", i højere grad at 
fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne for således at bidrage til at forbedre 
kvaliteten i undervisningen af børn af vandrende arbejdstagere uafhængigt af disses 
hjemland. Dette vil indgå i en klar meddelelse fra Unionens institutioner, hvori retten til 
lige muligheder for børn af vandrende arbejdstagere bekræftes. 
I samme meddelelse fremhæves den værdi, som Unionens institutioner tillægger deres 
bidrag til udbygning og udvidelse af de undervisningserfaringer, samtlige elever har 
indhøstet og enhver form for diskrimination afvises. Det skal i denne forbindelse 
fremhæves, at det nu i alle Unionens handlingsprogrammer inden for uddannelse 
accepteres, at unge fra tredjelande deltager på et ligeberettiget grundlag med unge 
6 Rådet for Den Europæiske Union, generalsekretariatet: 1710. møde i Rådet - retlige og indre anliggender -
29.-30. november 1993, (10550/93) (pressemeddelelse 209). 
7 Evrigenis-betænkningen (PE 97.547 af december 1985), samt Fora-betænkningen (A3-195/90 af 17. juli 
1990). 
Jf. endvidere de forskellige beslutninger, som Europa-Parlamentet har vedtaget, om undervisning af børn 
af vandrende arbejdstagere af 18.9.1981 (EFT C 260 af 12.10.1981), af 16.4.1985 (EFT C 122 af 
10.5.1985) samt af 10.4.1987 (EFT C 125 af 11.5.1987); og som det seneste initiativ A3-0399/92 af 
21.1.1993 og A3-=127/93 af 21.4.1993, navnlig punkt 14 og 16 
8 EFT C 158 af 25.6.1986. 
9 EFT C 157 af 27.6.1990. 
Unionsborgere, såfremt indvandrerne har gennemført i det mindste en del af deres 
uddannelse i en medlemsstat. 
16. Med hensyn til det mere generelle problem omkring indvandrerpolitikken har 
Kommissionen udformet sine forslag til aktioner på grundlag af tre retningslinjer, der 
forener en realistisk holdning og solidaritet: at reagere på befolkningspresset udefra, at 
styre indvandringsbevægelserne, at udbygge integrationspolitikken for legalt indvandrede 
borgere10. For at integrationspolitikken skal kunne virke, er det bydende nødvendigt, at 
gennemførelsen af politikkerne med hensyn til skole, erhvervsuddannelse, beskæftigelse 
og bolig er indbyrdes sammenhængende og uden diskriminerende elementer, thi Unionen 
kan ikke tillade sig at bortødsle disse menneskelige ressourcer11. Der er i øvrigt 
fuldstændig enighed mellem medlemsstaterne om, at uddannelse spiller en altafgørende 
rolle for planlægningen af integration af indvandrere. En aktion på EU-plan i 
overensstemmelse med de principper, der er fastlagt i Traktaten om Den Europæiske 
Union, særlig artikel 126 kan bidrage til de nationale politikkers succes og sikre 
demokrati og solidaritet.12 
10 Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om indvandring af 11.10.1991, SEC (91 ) 
1855 endelig udg. 
11 Ibidem. 
12 Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om asyl- og indvandrerpolitikkerne, 16. 
januar 1994 (KOM .../94). 
Indvandring og fri bevægelighed: 
uforenelige begreber? 
17. Unionen har altid været en multikulturel og multietnisk enhed. Denne forskelligartethed 
indebærer udfordringer for de forskellige samfund og for indvandrersamfundene, men 
er samtidig berigende for Unionen og til fordel for alle borgerne. 
18. Det fremgår af eksemplerne i den følgende tabel, at der i dag i storbysområderne i de 
tidligere "indvandrerlande" i Unionen (B, D, DK, F, LUX, NL, UK) praktisk talt ikke 
længere findes skoler, der ikke, og ofte i et stort antal, har elever, der enten stammer fra 
udlandet eller er indvandrere. 
19. Denne tendens er i stærk vækst og breder sig nu til at omfatte samtlige byer i Unionen, 
både store, mellemstore og mindre byer. Mangfoldighed på det kulturelle og sproglige 
område i det offentlige skolevæsen er ikke længere undtagelsen, men derimod reglen. 
Data af den art, der er anført i ovenfor stående tabel, indsamles kun af nogle af 
medlemsstaterne. Selv om det derfor er umuligt på baggrund af de foreliggende 
statistiske oplysninger at fremlægge komplette data, er det er ikke desto mindre en 
kendsgerning, at den procentuelle andel af elever, der modtager regelmæssig 
skoleundervisning i Unionen på et andet sprog eller i en anden kulturel ramme end deres 
egen, i dag udgør ca. 50% af samtlige elever i den skolepligtige alder. At Europa er til 
stede i skolen er derfor i dag et faktum, som det ikke længere er muligt at ændre. Hele 
"kloden" er imidlertid i lige så høj grad uigenkaldeligt rykket ind i skolen. 
20. Der findes således i Unionen nye kulturelle og sproglige samfund, hvoraf visse skyldes 
borgernes frie bevægelighed, andre skyldes indvandring fra tredielande. Ved den stadige 
fornyelse af disse samfund, hvis medlemmer kan anerkendes som borgere i deres 
hjemland, men som ikke desto mindre er integrerede i værtslandet, bevarer disse grupper 
stadig deres tilknytning til deres hjemland uden dog at isolere sig fra det omgivende 
miljø. Det vil være i Unionens interesse at drage omsorg for, at disse grupper integreres 
i værtslandet, uden at tilhørsforholdet til den ene eller anden af disse minoritetsgrupper 
medfører en ugunstigere stilling på det sociale, økonomiske eller kulturelle plan. 
a 
TABEL 1: 
SKOLER I EN RÆKKE EUROPÆISKE STORBYER - PROCENTVIS ANDEL AF 
UDENLANDSKE ELEVER I FORHOLD TIL DEN SAMLEDE BEFOLKNING 
Bruxelles 
Fransksproget del 
1990/91 1) 
Brussel 
Flamsksproget del 
1990/91 1) 
Duisburg 
1990/91 1) 
Paris 
1990/91 1) 2) 
Luxembourg 
1990/91 1) 
Rotterdam 
1985/86 1) 
London (ILEA) 
1988/89 3) primærtrinnet 
sekundærtrinnet 
primærtrinnet 
sekundærtrinnet 
primærtrinnet 
sekundærtrinnet 
primærtrinnet 
sekundærtrinnet 
primærtrinnet 
sekundærtrinnet 
primærtrinnet 
sekundærtrinnet 
primærtrinnet 
sekundærtrinnet 0% 
0 
0 
0 
0 
3.4 
0 
0.9 
0 
0 
n.d. 
22.4 
n.d. 
0 
0 0-20% 
34.1 
30.7 
80.4 
100 
58.4 
31.2 
33.5 
63.7 
10.3 
n.d. 
37.4 
n.d. 
50.0 
45.7 20-50% 
25.9 
29.3 
14.4 
0 
30.3 
46.9 
54.9 
34.4 
29.9 
n.d. 
25.6 
n.d. 
40.1 
47.2 50-70% 
8.6 
18.7 
n.s. 
0 
4.5 
14.1 
8.5 
1.8 
39.4 
n.d. 
7.5 
n.d. 
5.9 
4.3 70-100% 
31.4 
21.3 
n.s. 
0 
3.4 
7.8 
2.2 
n.s. 
20.3 
n.d. 
7.1 
n.d. 
4.0 
2.8 
Læs: I 1990/91 var andelen af fremmede børn i 34,1% af de fransksprogede skoler på primærtrinnet mellem nul og 20%; 
i 25,9% af disse skoler varierede satsen mellem 20 og 50%, osv. 
1) Kilde: Undervisningsministeriet 2) Kun for de offentlige skoler 3) Kilde: Inner London Education Authority, 1989 
Language Census, (omfatter også tosprogede elever, som kan være af britisk nationalitet) n.s. = ej signifikante n.d. = 
foreligger ikke 
21. Overholdelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er de 
principper, der ligger til grund for Unionen ligesom respekten for medlemsstaternes 
nationale identitet. Den frie bevægelighed for borgerne i Unionen giver dette punkt en 
ny dimension: ud over respekten for medlemsstaternes nationale identitet bør Unionen 
ligeledes respektere dets borgeres kulturelle identitet. Den kulturelle og sproglige 
mangfoldighed i Europa afspejler sig derfor ikke kun i bevægelserne på tværs af 
grænserne inden for Unionen, men kommer også til udtryk i dagligdagen, hvor borgerne 
skal finde sig til rette i den stadig stærkere Union af folkenes Europa. 
22. Udvidelsen af den frie bevægelighed inden for det indre marked gør, at der opstår et nyt 
behov for undervisning i de såkaldte "vandrende arbejdstageres modersmål". Dette krav 
kommer ikke længere kun fra de "klassiske" vandrende arbejdstagere, der ofte er 
ugunstigt stillet på det sociale og kulturelle område, men i lige så høj grad fra højt 
kvalificerede forældre, der ønsker at gennemløbe en del af deres karriere i en anden 
medlemsstat end deres hjemland, og som på grund af deres position på arbejdsmarkedet 
er i stand til at fremsætte specifikke krav, der også imødekommes, med hensyn til deres 
børns skolegang. 
23. Mobiliteten blandt den højt uddannede arbejdskraft i det indre marked er af en anden 
karakter end den, der kendetegnede de "klassiske" vandrende arbejdstagere, uanset om 
disse stammede fra Unionen eller ej. For den sidstnævnte gruppes vedkommende ved 
man i dag, at de kun i meget få tilfælde vender tilbage til hjemlandet. Kravet om 
undervisning i modersmålet, som indvandrersammenslutningeme i dag fremsætter, 
skyldes derfor ikke et ønske om en eventuel reintegration af deres børn i hjemlandets 
skolesystem. Det skyldes snarere et ønske om at bevare den kulturelle identitet, 
nødvendigheden af at kunne kommunikere i familien og i indvandrersamfundet samt et 
håb om at kunne slå mønt af kompetence inden for "sjældne" sprog på arbejdsmarkedet. 
For den nye gruppe af højt kvalificerede vandrende arbejdstagere i Unionen er 
tilbagevenden til hjemlandet eller indvandring i en anden medlemsstat derimod en 
realistisk mulighed. En fortsættelse på tværs af medlemsstaterne af deres børns 
"uddannelsesmæssige karriere" udvikler sig til en afgørende faktor i forbindelse med 
beslutningerne om mobilitet for disse familier. Muligheden for fortsat at kunne modtage 
undervisning i det sprog, der tales i familien, er en afgørende betingelse for viljen til at 
fortsætte denne mobilitet. 
24. På baggrund af denne udvikling, der påkalder sig stadig flere borgeres og familiers 
opmærksomhed, er det hævet over enhver tvivl, at den politik med at udvide 
sprogundervisningen, som Kommissionen støtter via LINGUA-programmet, skal 
udbygges yderligere. Det er i denne forbindelse ligeledes nødvendig at stille spørgsmålet 
om forholdet mellem undervisning i fremmedsprog og i sprog, der betragtes som 
modersmål. 
25. For Unionen er spørsmålet om undervisning i sprog talt af indvandrere fra ikke-
medlemsstater et andet erid spørgsmålet om undervisning i de officielle sprog i Unionen. 
Set ud fra fællesskabsretten - strictu sensu - må man skelne mellem fri bevægelighed for 
arbejdstagere og disses familiemedlemmer og integration af indvandrere, da førstnævnte 
gruppe fuldt ud nyder godt af den frie bevægelighed, mens sidstnævnte gruppe er 
undergivet visse restriktioner. 
26. Denne skelnen er dog uanvendelig i forbindelse med undervisningspolitik, bekæmplse 
af social udstødelse og i forbindelse med politikker til fremme af lige muligheder. Siden 
handlingsprogrammet på uddannelsesområdet af 9. februar 197613 er man blevet enige 
om, at de foranstaltninger, der træffes til fremme af undervisning af børn af vandrende 
arbejdstagere, hvis forældre er statsborgere i en medlemsstat, ligeledes finder anvendelse 
på børn af borgere fra tredjelande. Endvidere er Rådet ved en erklæring, der er tilføjet 
til Rådets direktiv af 25. juli 1977 om skolegang for børn af vandrende arbejdstagere 
(77/486/EØF)14, forpligtet til at undgå enhver form for diskriminering, der skyldes 
elevens nationalitet . 
13 Resolution vedtaget Rådet og undervisningsministrene, forsamlet i Rådet af 9. februar 1976 om et 
handlingsprogram på det uddannelsespolitiske område, EFT C 38 af 19.2.1976. 
14 EFT L 199 af 6.8.1977. 
15 Rådets generalsekretariat: samlingen af tekster vedrørende socialpolitikken, R/1832 f/77 (SOC) ec, 
Bruxelles 1978. 
10 
27. Efter den nye bølge af indvandrere i sidste halvdel af 1980'erne er størstedelen af 
medlemsstaterne i dag blevet indvandrerlande. Selv for de medlemsstater, som allerede 
har erfaring med indvandring, og som råder over en afprøvet infrastruktur til modtagelse 
af disse indvandrere, er der nu opstået uventede problemer, dels på grund af antallet af 
nye indvandrere og dels på grund af det forhold, at de nye indvandrere stammer fra 
regioner, der ikke tidligere hørte til "udvandrer"-regionerne. 
28. Modtagelsesundervisningen af disse nye indvandrere skal bygge på de bedste resultater, 
man hidtil har opnået på dette område. På EU-plan vedrører dette spørgsmål både 
overførsel af ekspertise, især med hensyn til undervisning i værtslandets sprog og med 
hensyn til uddannelse af undervisere fra Unionens tidligere indvandrerlande til at 
undervise i de medlemsstater, der nu begynder at indføre en politik på dette område. 
29. Unionen skal beskytte indvandrere fra ikke-medlemsstater mod enhver nyopblomstring 
af racisme eller fremmedhad både på grund af Unionens position på verdensplan og på 
grund af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder16. 
16 Jf. i det foregående fodnote 9. 
11 
Den særlige situation for storbyområderne 
30. For at storbyerne ved gennemførelsen af det indre marked kan spille en rolle som centre 
for den økonomiske og kulturelle udvikling i Unionen, må de kunne tiltrække investorer 
fra hele Europa og endog fra hele verden, der har brug for en stadig mere europæisk og 
international arbejdskraft - ledere på alle niveauer og arbejdere. Deres 
uddannelsessystemers kapacitet til at tilbyde alsidige undervisningssystemer, der kan 
imødekomme disse familiers uddannelsesbehov, vil således være storbyernes trumfer i 
deres indbyrdes konkurrence i det indre marked. 
31. Tallene i Tabel 1 (jf. afsnit 20) viser, at i storbysomrademe i Unionen er den kulturelle 
mangfoldighed i dag reglen. Man kan heraf udlede, at den skolemæssige situation for en 
elev i Rotterdam kan have mere til fælles med situationen for en elev i Berlin eller i 
London end med en elev i en landbrugsprovins i Nederlandene17. Dette faktum åbner nye 
muligheder for udveksling af erfaringer og oplysninger mellem medlemsstaterne. 
32. Ikke kun forskellene mellem de offentlige skoler er her ganske særlig stor, det samme 
gælder også for den forskellige situation, skolerne befinder sig i. Dette indebærer, at den 
enkelte skole skal tilpasse sin praksis til den situation, der gælder for skolens elever, og 
at der med hensyn til tildeling af ressourcer, uddannelse af undervisere osv. skal 
udarbejdes og gennemføres fleksible strategier. Et samarbejde på fællesskabsplan, 
udveksling af erfaringer og oplysninger mellem de berørte aktører kan utvivlsomt bidrage 
til at forbedre, udbrede og videregive relevant skolepraksis. 
33. I storbyområderne tilføjes der et nyt aspekt til den kulturelle og sproglige 
mangfoldighed, nemlig det sociale. Det forekommer således stadig hyppigere, at de 
skoler, der har elever, der er præget af en meget forskelligartet kulturel og sproglig 
oprindelse, "opgives" af visse dele af landets ikke-indvandrerbefolkning, der er skeptisk 
over for niveauet for den undervisning, som gives på disse skoler. Hvor ubegrundet 
denne frygt end måtte være, afspejler den ikke desto mindre forældrenes bekymring for 
deres børns fremtid. Denne tendens bør tages meget alvorligt, da den risikerer at føre til 
en adfærd, der vil fremme opdelingen af bysamfundet i forskellige sociale miljøer og 
fremkalde en ny form for socio-kulturel udstødelse. 
34. Omvendt findes der også institutioner med et fuldstændigt sammenligneligt elevklientel, 
som tiltrækker børn af landets ikke-indvandrerbefolkning, da det er lykkedes disse skoler 
at få ry som fremragende skoler på grund af den indholdsmæssige rigdom og kvalitet, 
der karakteriserer den undervisning, skolen tilbyder, og den indlæring, skolen fremmer. 
Analysen af disse institutioner viser, at de har tilpasset deres undervisning til 
forskelligartetheden blandt deres elever, at de har bestræbt sig på at udvikle en plan for 
en sammenhængende institution og har motiveret lærerpersonalet til at gennemføre denne 
plan, og til regelmæssigt at evaluere de nåede fremskridt og de mål, der endnu skal 
opfyldes, og endelig fordi det er lykkedes at dem at inddrage elevernes forældre i 
skolens daglige liv og at sikre en fortsat relevant videreuddannelse af lærerpersonalet. 
17 Rådets generalsekretariat, notat fra formandskabet: den sproglige og kulturelle mangfoldighed i 
uddannelsessystemerne i Det Europæiske Fællesskab: udfordringerne i 1990'erne. Dokument bestemt til 
mødet i Udvalget af Højtstående Embedsmænd den 11. og 12. december 1991, SN 4134/91 (EDUC) af 
6.12.1991. 
12 
Særlige gruppen sigøjnere, andre ikke-bofaste personer samt omrejsende 
36. I denne sammenhæng bør ligeledes sigøjnerne nævnes, der tilsyneladende er ved at blive 
målgruppen for en ny racisme overalt i Europa. Især i de centraleuropæiske og 
østeuropæiske lande udsættes sigøjnerne for voldelig overfald, der undertiden antager 
karakter af egentlige pogromer. Sigøjnere, der modtages i de vesteuropæiske lande som 
flygtninge eller af humanitære årsager er ofte ikke velansete blandt disse landes 
befolkninger, som ofte modtager dem med en fjendtlig holdning, som kan medføre nye 
problemer i stedet for de farer, som de forsøger at undslippe. 
37. Sigøjnerne har på grund af deres sociale og kulturelle karakteristika været europæere i 
århundreder og har på grund af deres tilstedeværelse i alle Europæiske lande ikke en 
særlig referencestat eller et særligt hjemland. Med deres specifikke karakteristika indgår 
de, og vil de altid indgå blandt de vandrende befolkningsgrupper. En effektiv 
undervisning af børn af sigøjnere vil være af afgørende betydning for deres menneskelige 
udvikling og for social succes, ligesom en tværkulturel undervisning vil være et effektivt 
middel til kommunikation og forståelse mellem de forskellige kulturer. 
38. De problemer, der rejser sig i forbindelse med integration af børn af sigøjnere, er på 
adskillige punkter sammenlignelige med de problemer, der gælder for børn af forældre, 
der udøver deres erhvervsaktivitet som omrejsende gøjlere, markedshandlere og 
cirkusfamilier. Selv om det nomadeliv, som disse familier fører, har forskellige årsager, 
er det ikke desto mindre en særlig livsform, der også er en del af den europæiske 
kulturarv. Ganske vist har disse grupper visse særlige karakteristika, men ikke desto 
mindre er omrejsende erhvervsaktivitet et afgørende element i den europæiske socio­
kulturelle struktur både på grund af det bidrag, den yder til den økonomiske situation, 
og på grund af den kulturelle rolle, den spiller ved folkelige fester i Europa. 
39. Kommissionen fremsender i foråret 1994 de rapporter, der er omhandlet i de to 
resolutioner vedtaget af Rådet og undervisningsministrene forsamlet i Rådet den 22. maj 
198918 til Rådet og Europa-Parlamentet. Disse rapporter indeholder en oversigt over de 
aktioner, der er blevet gennemført på EU-plan og i medlemsstaterne for at fremme 
skolemæssig integration af børn af sigøjnere og af børn af omrejsende forældre. 
Resolution vedtaget af Rådet og undervisningsministrene, forsamlet i Rådet af 22. maj 1989, om 
skolegang for børn af sigøjnere og andre ikke-bofaste personer, EFT C 153 af 21.6.1989. 
Resolution vedtaget af Rådet og undervisningsministrene , forsamlet i Rådet af 22. maj 1989, om 
skolegang af børn af forældre, der udøver erhverv, hvor de er omrejsende, EFT C 153 af 21.6.1989. 
13 
EN RÆKKE BASISDATA: De vandrende arbejdstageres og immigrantemes økonomiske 
bidrag 
40. Tallene i tabel 2 gør det muligt at måle det bidrag, som udenlandske befolkningsgrupper 
(personer hjemmehørende i andre medlemsstater og i tredjelande) yder til Unionens 
velstand samt til bevarelsen af Unionens demografiske ligevægt. Deres erhvervsfrekvens 
ligger betydeligt over (3,2%) landets egne indbyggeres, dette til trods for at andelen af 
unge under den erhvervsaktive alder er højere blandt indvandrerne fra tredielande end 
blandt landets egne borgere (3,5%). Samtidig er erhvervsfrekvensen hos unge 
indvandrere på mellem 14 og 24 år betydeligt lavere (8,8%) end erhvervsfrekvensen hos 
den tilsvarende gruppe blandt landets egne statsborgere, og dette skyldes både skole­
uddannelsens niveau, et lavere uddannelsesniveau samt diskriminering på 
arbejdsmarkedet19. 
41. På baggrund af nødvendigheden af at konsolidere Unionens konkurrenceevne på 
verdensplan og på baggrund af omstruktureringerne på arbejdsmarkedet i Unionen, 
hvilket begge er elementer, der kræver et stadigt højere kvalifikationsniveau hos 
arbejdstagerne i Unionen er en massiv investering i skoleuddannelse og 
erhvervsuddannelse for alle unge, udlændinge og medlemsstaternes egne unge, såvel i 
medlemsstaternes som i Unionens interesse. 
Jf. fodnote 2. 
TABEL 2: INDVANDRERBEFOLKNING OG ARBEJDSSTYRKE - Unionens 12 medlemsstater (1991) 
Samlet befolkning 
opdelt efter aldersgrupper 
lait 
0-13 
14-24 
25-49 
50-64 
65 + 1000 
323.822 
54.780 
51.575 
114.205 
55.932 
47.330 % 
100 
16.9 
15.9 
35.3 
17.3 
14.6 Indvandrerbefolkning 
opdelt efter 
aldersgrupper 
(Medlemsstatens) 
1000 
4.469 
.545 
.676 
1.980 
.857 
.412 % 
100 
122 
15.1 
44.3 
192 
92 Indvandrerbefolkning 
opddt efter 
aldersgrupper 
(Tredjelande) 
1000 
8.437 
2.091 
1.588 
3.613 
.863 
.282 % 
100 
20.4 
17.5 
43.3 
13.3 
5.4 Samlet arbejdsstyrke 
opdelt efter 
aldersgrupper 
1000 
146.763 
24.749 
92.029 
28.101 
1.884 % 
100 
* 
16.9 
62.7 
19.1 
1.3 Indvandrerarbejds­
styrke opdelt efter 
aldersgrupper 
(Medlemsstatens) 
1000 
2.429 
* 
.335 
1.608 
.470 
.016 % 
100 
* 
13.7 
662 
19.4 
0.7 Indvandrerarbejds­
styrke opdelt efter 
aldersgrupper 
(Tredjelande) 
1000 
3.589 
* 
.594 
2.482 
.500 
.013 % 
100 
* 
16.5 
692 
13.9 
0.4 Erhvervsfrekvens 
Statsborgtre Invandrer« 
55.4 
49.8 
82.1 
51.7 
3.9 58.6 
* 
41.0 
73.1 
56.4 
4.1 
Mænd 
0-13 
14-24 
25-49 
50-64 
65 + 157.132 
28.044 
25.854 
57.138 
27.234 
18.862 100 
17.8 
16.5 
36.4 
17.3 
12.0 2.344 
.272 
.339 
1.060 
.477 
.196 100 
11.6 
14.5 
452 
20.3 
8.4 4.493 
1.109 
.813 
1.887 
.539 
.144 100 
24.7 
18.1 
42.0 
12.0 
32 87.140 
* 
13249 
54.307 
18.338 
1.246 100 
* 
152 
62.3 
21.0 
1.4 1.526 
* 
.184 
1.012 
.319 
.012 100 
* 
12.0 
66.3 
20.9 
0.8 2.696 
* 
.350 
1.650 
.385 
.011 100 
• 
14.6 
68.9 
16.1 
0.5 67.7 
* 
52.7 
95.4 
67.8 
6.3 71.9 
* 
46.3 
90.3 
69.3 
6.6 
Kvinder 
0-13 
14-24 
25-49 
50-64 166.690 
26.736 
25.721 
57.067 
28.698 
28.468 100 
16.0 
15.4 
34.7 
17.1 
17.1 2.126 
.273 
.337 
.919 
.380 
.215 100 
12.9 
15.8 
43.3 
17.9 
10.1 3.945 
.982 
.776 
1.726 
.323 
.138 100 
24.9 
19.7 
43.8 
82 
3.5 59.623 
* 
11.500 
37.721 
9.763 
.638 100 
* 
29.3 
63.3 
16.4 
1.1 .903 
* 
.152 
.596 
.151 
(4) 100 
* 
16.7 
66.0 
16.7 
(0.4) 1.193 
* 
244 
.832 
.115 100 
* 
20.4 
69.8 
9.6 
NB: Tallene indeholder ikke tal for de nye tyske delstater. 
0: Usikre data på grund af stikprøveundersøgelsens ringe omfang. Ej ikke-eksisterende, men særdeles usikre data. 
KILDE: EUROSTAT, Undersøgelse af Arbejdsstyrken, Resultater 1990 (tabel 05,10 - 17). 442 
* 
46.8 
68.8 
36.6 
2.3 43.6 
* 
35.5 
54.0 
37.8 
(1.7) 
14a-
FÆLLESSKABSFORANSTALTNINGER INDEN FOR UDDANNELSE AF BØRN AF 
INDVANDRERE 
42. Da spørgsmålene om skolemæssig integration af børn af vandrende arbejdstagere er 
fælles for medlemsstaterne på mere et punkt, har dette været et af de prioriterede 
spørgsmål i Unionen lige siden indledningen af EF-samarbejdet på uddannelsesområdet. 
Disse spørgsmål blev opført som de første prioriterede spørgsmål i handlingsprogrammet 
på uddannelsesområdet af 9. februar 1976 . Endvidere blev et direktiv om skolegang for 
børn af vandrende arbejdstagere vedtaget af Rådet den 25. juli 197721 for at præcisere 
rækkevidden af artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om 
fri bevægelighed for arbejdstagerne inden for Unionen22. 
Handlingsprogrammet af 9. febniar 1976 
43. Ved dette program forpligtes medlemsstaterne til at tilbyde undervisning ved 
modtagelsen, herunder også en hurtig indlæring af værtslandets sprog, og til at fremme, 
om muligt som led i skolegangen og i samarbejde med hjemlandet, undervisningen i de 
pågældende elevers modersmål og kultur. 
44. På EU-plan fastsættes der i programmet udveksling af oplysninger og erfaringer, der skal 
konkretiseres via et begrænset antal pilotaktioner, der gør det muligt at evaluere og 
sammenligne undervisningen, endvidere fastsættes der en forpligtelse til samarbejde med 
hensyn til uddannelse af undervisere. Hertil kommer undersøgelser og pædagogisk 
forskningsarbejde på en række områder, bl.a. for at afgøre, hvorvidt der er et muligt 
behov for at oprette skoler, hvor der undervises på flere sprog. 
45. Siden 1976 er der i et samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen blevet 
indledt sammenlignende undersøgelser og udarbejdet pilotprojekter. Kommissionens 
væsentligste indsats har imidlertid været koncentreret om pilotprojekterne, der effektivt 
bidrager til åbne nye forskningsområder. I nogle tilfælde, der ganske vist har været und­
tagelser, har disse pilotprojekter i høj grad påvirket udformningen eller gennemførelsen 
af de nationale politikker. 36 projekter, der alle var flerårige, har modtaget støtte fra 
Kommissionen i medlemsstaterne. Analysen af evalueringen af disse projekter har vist, 
at denne afspejler den problematik, der viser sig i uddannelsessystemerne. 
20 "Bedre muligheder for undervisning og uddannelse for statsborgere fra Fællesskabets øvrige 
medlemsstater og for statsborgere fra ikke-medlemsstater samt for disse statsborgeres børn". Jf. i det 
foregående fodnote 9. 
21 Jf. i det foregående fodnote 14; med henblik på en mere deltaljeret fremstilling - jf. infra pkt. 50-53. 
22 "Såfremt en statsborger i en medlemsstat er eller har været beskæftiget på en anden medlemsstats 
område, har hans børn, hvis de er bosat på denne medlemsstts område, adgang til almindelig 
undervisning, lærlingeuddannelse og faglig uddannelse på samme vilkår som statsborgere i denne stat. 
Medlemsstaterne skal fremme bestræbelser, der gør det muligt for disse børn på de bedst mulige vilkår 
at følge undervisningen". EFT L 257 af 19.10.1968. 
15 
46. I den første fase var disse projekter koncentreret om udarbejdelse og perfektionering af 
undervisningsstrategier og modeller for tilrettelæggelsen af undervisningen i værtslandets 
sprog og i modersmålet for elever på grundskoleniveau. I hovedparten af tilfældene 
indeholdt disse projekterne ligeledes punkter om udarbejdelse af undervisningsmaterialer 
og om uddannelse af underviserne. I midten af 1980'erne steg antallet af projekter, der 
blev gennemført i sekundærskolerne. Indførelsen af parallelprojekter mellem flere 
forskellige medlemsstater gav mulighed for samarbejde på tværs af grænserne; dette 
samarbejde kunne imidlertid først blive kontinuerligt, efter at der var nedsat en 
arbejdsgruppe bestående af repræsentanter for medlemsstaterne. 
47. En betydelig indsats gjorde det muligt at fremme udarbejdelsen af 
undervisningsmaterialer til undervisning i modersmålet. I adskillige tilfælde viste de 
undervisningmaterialer, som underviserne fik stillet til rådighed af elevens hjemland, sig 
kun i ringe grad at være egnet for børn, der lærer deres modersmål som indvandrere i 
et andet land, eller det viste sig, at indlæringsbetingelserne for eleverne på grund af 
kontakten til målsproget var stærkt forskellige fra indlæringsbetingelserne i hjemlandet. 
Det relativt begrænsede marked for sådanne indlæringsmaterialer gør fremstillingen 
uinteressant for kommercielle udgivere. Der er blevet udarbejdet undervisningsmaterialer 
til undervisningen i sprog og kultur for italiensk, græsk, spansk, portugisisk, tyrkisk, 
arabisk, punjabi, urdu og bengali med støtte fra Kommissionen. 
48. Det skal understreges, at disse projekter meget hurtigt indgik i eksperimentering med og 
udarbejdelse af idégrundlag for en undervisning på et tværkulturelt grundlag. Projekterne 
var ikke begrænset til blot at følge udviklingen i den undervisningsmæssige praksis; 
projekterne har undertiden i betydelig grad bidraget til nyskabelser, både på det 
planlægningsmæssige og praktiske plan. 
49. De kollokvier, der blev afholdt ved afslutningen af hvert projekt, og de udvekslinger af 
erfaringer, som fandt sted, har fremmet oprettelsen af officielle og uofficielle net af 
eksperter og medarbejdere ved administrationerne i medlemsstaterne, som har sørget for 
at videregive oplysninger, nyskabelser og ekspertise. Uafhængige evalueringsunder-
søgelser, som Kommissionen har finansieret, har ligeledes spillet en væsentlig rolle i 
denne sammenhæng2'. 
Rådets direktiv af 25. juli 1977 
50. Dette direktiv, der ofte anses for at være et mesterværk i Unionens strategi for 
uddannelse af indvandrerbørn, tildeler ethvert barn, der forsørges af en arbejdstager, der 
er statsborger i en anden medlemsstat, men som har bopæl på en anden medlemsstats 
område (artikel 1), et krav på at modtage vederlagsfri undervisning, tilpasset til barnets 
særlige behov i bl.a. værtslandets sprog. Endvidere skal denne undervisning varetages 
af en underviser, der er særligt uddannet til dette (artikel 2). Endvidere forpligtes 
medlemsstaterne til i samarbejde med hjemlandet og samordnet med den normale 
undervisning at fremme undervisningen i modersmålet og i hjemlandets kultur (artikel 
3)24.1 en erklæring tilføjet til dette direktiv har Rådet og Kommissionen bekræftet deres 
politiske vilje til at undgå enhver form for diskriminering, der skyldes elevernes 
nationalitet. 
23 Jf. med hensyn til resultaterne Boos-Nunning, U. et al.: Towards Intercultural education, London (C1LT) 
1986; Reid. E. «fe Reich. H. (eds.1): Breaking the Boundaries, Clevedon (Multilingual Matters) 1992; 
Reich. H. & Gogolin. I. (éds.V Migrantenkinder in den Schulen Europas, Versuche und Erfahrungen, 
Munster & New York (Waxmann) 1990 sqq. (6 bind, 2 andre er under udarbejdelse). 
24 Jf. i det foregående, fodnote 14. 
25 Jf. i det foregående, fodnote 15. 
16 
51. Ved dette direktiv indføres der minimumsgarantier, som medlemsstaterne er forpligtet 
til at omsætte til national ret "i overensstemmelse med deres nationale forhold og deres 
retssystemer"26. I henhold til direktivet er alene medlemsstaterne ansvarlige for 
undervisningens indhold og udformningen af undervisningssystemet. 
52. 12 år efter dette direktivs ikrafttræden kan det konstateres, at direktivet stadig er meget 
uensartet gennemført27. De medlemsstater, der ved direktivets vedtagelse, var 
leverandører af arbejdskraft, var praktisk talt ikke berørt af artikel 2, mens de til gengæld 
har ydet et betydeligt bidrag til gennemførelse af direktivets artikel 3. På den anden side 
rejser udarbejdelsen af egnede foranstaltninger meget forskelligartede problemer i 
medlemsstaterne alt efter deres nationale forhold og deres retssystemer. 
53. Kommissionen har derfor besluttet sig for en graduel gennemførelse, der bygger på en 
kombination af overtagelse, samarbejde og pression, for at sikre overholdelsen af EU-
retten. De pilotprojekter, som Kommissionen har ydet støtte til i samarbejde med 
medlemsstaterne, har ofte i denne sammenhæng spillet en afgørende rolle. Kommissionen 
agter at fortsætte sin aktion på grundlag af et samarbejde med medlemsstaterne. Dette 
er endvidere også påkrævet, da de aktioner, der er blevet iværksat inden for udveksling 
af oplysninger og erfaringer samt de overvejelser, der blev påbegyndt som led i 
forberedelsen af EU-rapporten om skolegang for børn afvandrende arbejdstagere28, i dag 
har udløst aktiviteter i de medlemsstater, hvor indvandring er nyt fænomen, der vil gøre 
det muligt for disse medlemsstater at indhente eventuelle forsinkelser i direktivets 
gennemførelse. 
Bidraget fra Den Europæiske Socialfond 
54. Siden oprettelsen i tresserne har ESF ydet støtte til undervisning i sprog og kulturelt 
orienterede emner for vandrende arbejdstagere med henblik på at fremme deres 
integrering i værtslandet. I en senere fase har også de vandrende arbejdstageres familier 
(ægtefæller og børn)modtaget denne form for undervisning. I og med at problemerne 
med integrering i værtslandet kan vare ved eller endog blive værre, fordi modersmålet 
glemmes, og der derfor sker en svækkelse af den kulturelle identitet, har ESF 
medfinansieret modersmålsundervisning for børn af vandrende arbejdstagere i 
Fællesskabet. Denne undervisning gennemføres af hjemlandets konsulater eller dets halv­
statslige institutioner i værtslandet og varetages næsten altid af undervisere, der er 
uddannet i hjemlandet. Når kurserne finder sted uden for den normale undervisning, 
hvilket er bydende nødvendigt for at sikre kvaliteten heraf, støder man ofte på store 
problemer. Den indsats, der er blevet gjort i de tilfælde, hvor samarbejdet mellem 
lærerne i værtslandet og lærerne fra hjemlandet har fungeret godt, viser, at det er nyttigt 
at integrere disse kurser i den normale undervisning. Det bør derfor tilstræbes, at man 
ikke længere opsplitter ansvaret for undervisningen af børn, der har taget ophold på en 
anden medlemsstats område. 
55. Efter revisionen af ESF-forordningen29 er sigtet med det nye mål nr. 3 at fremme 
integreringen på arbejdsmarkedet af langtidsledige og af de unge samt at fremme den 
erhvervsmæssige integrering af personer, der er i fare for helt at blive lukket ude fra 
26 Jf. formuleringen i artikel 2 og 3. 
27 Rapport om gennemførelsen i medlemsstaterne af direktiv 77/486/EØF af 25. juli 1977 om skolegang for 
børn af vandrende arbejdstagere (KOM (88) 787 endelig udg. af 3.1.1989). 
28 Jf. infra, pkt. 57. 
29 Rådets forordning (EØF) nr. 2084/93 af 20. juli 1993 om ændring af forordning (EØF 4255/88 om 
gennemførelse af forordning (EØF) nr. 2052/88 om Den Europæiske Socialfond, EFT L 193 af 
31.7.1993. 
17 
arbejdsmarkedet. Forordningen har således også til formål at begrænse den risiko for 
marginalisering, som de vandrende arbejdstageres børn og øvrige familie udsættes for. 
Der bør lægges særlig vægt på maksimal udvikling af den enkeltes evner, og især de 
unges evner, med henblik på at sikre konkurrenceevnen i Fællesskabet, hvilket ikke er 
muligt uden velkvalificeret arbejdskraft. Man bør på fællesskabsplan understøtte 
forebyggende foranstaltninger med henblik på i så høj grad som muligt at undgå, at de 
unge forlader skolen før tiden eller udsættes for skolenederlag. Dette indebærer, at der 
skal ske en forbedring af undervisningskvaliteten, af uddannelsessystemernes kapacitet 
(i områder under mål nr. 1 )og af det faglige uddannelsessystem (i hele Fællesskabet). 
Det er bl.a. nødvendigt at understøtte uddannelsen af undervisere og andet pædagogisk 
personale, forbedringen af læseplaner og etablering af et større antal sproglige og 
tekniske moduler. Det er endvidere vigtigt, at man på europæisk plan gensidigt 
anerkender faglige kvalifikationer. Det er endelig vigtigt at fremme kontakterne mellem 
uddannelsesorganerne, på den ene side, og familierne og arbejdstagerne på den anden. 
En begyndende nyorientering 
56. I slutningen af 1980'erne viste det sig at være bydende nødvendigt at tilpasse den 
fremgangsmåde, man havde valgt i 1970'erne til de nye krav, både med hensyn til 
overholdelsen af subsidiaritetsprincippet og med hensyn til tilpasningen af 
uddannelsespolitikken til samtlige elevers behov, uanset om disse er statsborgere eller 
indvandrere i medlemsstaten i et samfund, der i stadig større grad karakteriseres ved en 
kulturel og sproglig mangfoldighed. Dette var grunden til, at der i 1989 blev nedsat en 
arbejdsgruppe bestående af repræsentanter for medlemsstaterne under Kommissionens 
forsæde for at sikre koordinering og opfølgning af EU-aktionerne på dette område. Med 
henblik på at anvende subsidiaritetsprincippet besluttede Kommissionen i 1990 at 
indstille enhver støtte til nationale eller lokale projekter for i stedet at investere i nettene 
af projekter, personer i marken samt medlemsstaternes eksperter og administrative 
medarbejdere inden for uddannelsessektoren. I hovedparten af tilfældene omfatter disse 
net 3-5 forskellige projekter og institutioner i et tilsvarende antal medlemsstater, og de 
ansvarlige for disse projekter deltager - ofte ledsaget af medlemmer af Kommissionens 
arbejdsgrupper - i gensidige studiebesøg eller ekspertseminarer. 
57. Visse af disse net er koncentreret om tværgående spørgsmål som f eks. undervisning i 
værtslandets sprog, uddannelse af undervisere til løsning af tværkulturelle konflikter 
inden for skolen og til kontakt med indvandrerfamilierne eller forsøg med nye former 
for samarbejde mellem undervisningsinstitutionerne og virksomhederne for at lette 
overgangen fra skole til det erhvervsaktive liv samt jobsøgning for unge indvandrere, der 
har haft problemer under skoleforløbet. Andre net behandler i højere grad problemer og 
muligheder for forskellige etniske eller kulturelle grupper, der er til stede i flere 
forskellige medlemsstater. Hovedparten af projekterne under disse net har tjent til at 
udarbejde undervisningsmaterialer, der er beregnet enten til anvendelse i klassen eller 
til videreuddannelse af undervisere eller andet personale inden for undervisningssektoren 
som f.eks. skolernes socialrådgivere. Arbejdet i nettene støttes og suppleres gennem 
afholdelsen af europæiske seminarer for nationale eksperter, der giver råd og vejledning 
i forbindelse med projekterne, og som i visse tilfælde sikrer, at der tages nye initiativer 
i medlemsstaterne. 
58. Det er inden for denne ramme, at Kommissionen har taget initiativ til i samarbejde med 
medlemsstaterne at udarbejde en EU-rapport, hvor man identificerer grundlagene for 
disse net og den bedste praksis på dette punkt i medlemsstaterne, indkredser de fælles 
spørgsmål samt fastsætter prioriteterne for et samarbejde på EU-plan inden for denne 
sektor. Bilag 1 i rapporten bygger på en evaluering af disse nationale rapporter. 
59. I december 1991 under det nederlandske formandskab udvekslede en række højtstående 
embedsmænd i medlemsstaternes undervisningsministerier på et møde i detaljer 
synspunkter og oplysninger om erfaringer og om de strategiske målsætninger, der skal 
18 
have prioritet på dette område. Konklusionerne var en understregning af nødvendigheden 
af at forbedre de foreliggende statistiske data, at fremme sammenlignende undersøgelser 
på EU-plan, at styrke arbejdsgruppens rolle og at indføre et samarbejdsnet på EU-plan 
for at fremme udvekslingen af erfaringer og oplysninger om spørgsmål af fælles interesse 
mellem de ansvarlige og de egentlige undervisere i Unionens storbyområder30.11993-94 
blev der iværksat et pilotprojekt, der indebar etableringen af et samarbejde mellem seks 
store byer i EU, som forpligtede sig til at sikre en omfattende udveksling af oplysninger 
om og erfaringer med deres strategi og praksis med henblik på at forbedre kvaliteten af 
undervisningen på de respektive modtagerlandes sprog. Man iværksatte derfor i 1992 i 
samarbejde med Kommissionens tjenestegrene og medlemsstaterne arbejdet med at 
forbedre EU's statistik vedrørende udviklingen i antallet af børn af vandrende 
arbejdstagere i uddannelsessystemerne. Dette arbejde er blevet fremskyndet og lettet ved 
Europa-Parlamentets initiativ i 1991 om at opføre en særlig budgetpost til fremme af 
tværkulturel undervisning i Unionen. 
30 Notat til medlemmerne af Undervisningsudvalget: Integration i et pluralistisk Europa og undervisningens 
rolle, formandskabets konklusioner af 12.12.1991, SN 1217/92 (EDUC). 
19 
IJDVIKLINGKN AF DE NATIONALE POLITIKKER: Skolegang for børn af indvandrere 
og hen imod tværkulturel uddannelse for alle 
60. Den indledende fase (1960'erne til midten af 1970'erne) var præget af usikkerhed med 
hensyn til varigheden af indvandrernes ophold i værtslandet. Disse år var præget af ad 
hoc-løsninger og særløsninger, der alle var koncentreret om en så hurtig indlæring som 
muligt af værtslandets sprog, samt indførelsen i hovedparten af værtslandene af 
undervisningsstrategier til fremme af undervisningen i modersmålet, ofte i et samarbejde 
mellem værtslandet og hjemlandet for at muliggøre en eventuel tilbagevenden til 
hjemlandet. 
61. Ophøret af den økonomisk betingede indvandring i 1973/74 og den betydelige 
indvandring som led i familiesammenføringer førte til en stadig større erkendelse af, at 
indvandrerne var kommet for at blive. Integration af indvandrerne anses i hovedparten 
af medlemsstaternes uddannelsespolitik for at være det væsentligste mål, man søger 
imidlertid i stadig større grad at opfylde de særlige behov, indvandrerelever har ved 
undervisning i normale skoleklasser. Man bestræber sig i stadig større grad på at løse 
de problemer, der er forbundet med integration af disse elever ved at indføre 
foranstaltninger til fordel for indvandrerbørn i den normale undervisning. 
62. Siden 1980'erne er der sket en ændring i idégrundlaget i et stadig større antal 
medlemsstater under indflydelse af en række projekter støttet af Kommissionen, Europa-
Rådet31 og OECD32 samt adskillige lokale initiativer i "indvandrerlandene" i Unionen. 
Interessen er nu i højere grad koncentreret om de former for undervisningspraksis, der 
bør fremmes på grund af den kulturelle pluralisme, der i stadig højere grad opfattes som 
en grundlæggende udfordring for uddannelsessystemerne. Samtidig er der sket en 
ændring i opfattelsen af formålet med undervisningen i modersmålet; udviklingen af 
samtlige elevers sproglige kapacitet anses i stadig højere grad som en selvstændig 
uddannelsesmæssig målsætning som led i politikken med undervisning i et stadig større 
antal fremmedsprog. 
63. Hovedparten af medlemsstaterne erkender i dag, at indvandrersamfundene vil forblive 
i værtslandet. Kontakterne mellem personer med forskellig kulturel baggrund medfører 
en konfrontation mellem forskellige livsanskuelser og værdinormer, der undertiden er 
fuldstændig modsatrettede. Dette kan føre til fordomme, frygt og fjendtlighed. På 
uddannelsesområdet er det en pligt at undervise i - og indledningsvis at forstå - hvordan 
man lærer at styre denne konfrontation mellem forskellige kulturer. Det vigtigste resultat 
i medlemsstaternes rapporter er utvivlsomt, at medlemsstaterne er enige om at tildele 
dette punkt prioritet. 
64. Betegnelsen tværfaglig undervisning, der anvendes sideløbende med andre betegnelser, 
er gradvist i hovedparten af medlemsstaterne blevet en betegnelse for enhver 
undervisningsmæssig praksis, der sigter mod at fremme respekt og gensidig forståelse 
mellem eleverne uanset disses kulturelle, sproglige, etniske eller religiøse oprindelse. 
Uden at bagatellisere hverken forskellene eller konflikterne mellem de forskellige 
kulturer, skal eleverne via arbejdet med de forskellige kulturer lære de punkter at kende, 
der forener, og de, som skiller for på denne baggrund at kunne påskynde rigdommen og 
forskelligartetheden, for at kunne lære at genkende elementer fra sig selv i alle kulturer 
både i elevens egen kultur og i fremmedkulturer - for at kunne bedømme disse kulturer 
kritisk og endelig for at være i stand til at foretage rationelt begrundede valg. 
31 Jf. især: Europa-Rådet (Rådet for kulturelt samarbejde), projekt nr. 7 - CDCC: uddannelse og kulturel 
udvikling afvandrende arbejdstagere, Strasbourg (Europarådet) 1986. 
32 Jf. blandt de talrige publikationer. OECD-CERI: Multikulturel uddannelse, Paris (OECD) 1987. 
20 
65. Sådanne retningslinjer er ikke nye i den moderne undervisning. De rejser imidlertid 
særlige problemer i forbindelse med en omgivende ramme, der er præget af kulturel 
mangfoldighed, og som er ny for medlemsstaten. Medlemsstaternes erfaringer viser dette. 
Medlemsstaterne er enige i deres bedømmelse af forsøg på at gøre disse forskelle til 
folkloristiske begivenheder, der ofte har været forbundet med en blind forherligelse af 
alle aspekter i den "anden" kultur, som man har kunnet konstatere i visse forsøg, der er 
blevet gennemført på et for løst grundlag, og hvor drivkraften har været undervisernes 
engagement i forsvaret af kulturer, der ofte er blevet set ned på. Der kan ikke 
gennemføres tværkulturel undervisning, uden at der også indledes et arbejde i skolen, der 
bygger på anerkendt viden og med udgangspunkt i en faktisk indlæring. 
66. Der er i alle medlemsstater indledt arbejde med at fremme udarbejdelsen af programmer 
og/eller undervisningsmaterialer, der ofte bygger på de discipliner, der er særligt egnet 
til dette formål, nemlig historie, geografi, formning, men også litteratur, filosofi og etik. 
I hovedparten af tilfældene er formålet både at udvide undervisningens indhold og at 
foretage en revision af de anvendte metoder. Dette kan også medføre, at der optages 
emner i skolernes læseplaner, som der ikke tidligere er blevet undervist i, som f.eks. 
spørgsmål inden for gældende ret eller menneskerettighederne. 
67. Hvor langt man er kommet med dette arbejde er meget forskelligt i de enkelte 
medlemsstater, dels på baggrund af hvor længe medlemsstaten har kendt til indvandring, 
og dels på baggrund af hvorledes medlemsstaten vurderer virkningerne af indvandring 
på samfundsudviklingen. Det samme gælder for spørgsmålet om, i hvor høj grad 
tværkulturel undervisning er udbredt. Selv om medlemsstaterne hævder, at denne 
undervisning skal stiles mod alle elever, også i de regioner (som der i øvrigt bliver 
stadig færre af), hvor der kun findes få eller slet ingen indvandrere, spiller regionerne 
med en stor indvandring ikke desto mindre en pionerrolle i gennemførelsen af denne nye 
undervisningspraksis. Adskillige medlemsstater har i øvrigt fremhævet den positive rolle, 
som de af Kommissionen støttede pilotprojekter har spillet på dette område. 
21 
SPØRGSMÅL OG UDFORDRINGER: PÅ VEJ MOD ET MERE VIDTGÅENDE 
SAMARBEJDE PÅ EU-PLAN? 
68. Den indsats, som medlemsstaterne har ydet for at tilpasse uddannelsen til behovene i de 
nye befolkningsgrupper og til behovene i en befolkning, der i sin helhed er blevet ændret 
på grund af indvandringen, har i afgørende grad bidraget til en modernisering af 
uddannelsessystemerne, uden at dette dog altid er blevet klart registreret. Dette fænomen 
er tydeligst inden for sprogundervisningen. Det er utvivlsomt relevant at beskrive denne 
udvikling mere systematisk, og herunder også udviklingen på andre områder. 
69. Skematisk set kan de udfordringer, som udviklingen af kulturel og sproglig 
mangfoldighed i medlemsstaternes skoler stiller EU over for, sammenfattes således: 
- at sikre lige muligheder for alle i et Europa, der er konkurrencedygtigt og åbent over for 
den omgivende verden; 
- at bekæmpe social og kulturel udstødelse for således at sikre Unionens fremtid som et 
demokrati; 
- at fremme skolemæssig integration af børn af vandrende arbejdstagere og af indvandrere, 
der lovligt opholder sig i landet; 
- at fremme tværkulturel undervisning for alle elever i Unionen for således at forberede 
dem på at leve demokratisk og fredeligt med indvandrerne; 
- at gøre uddannelsessystemerne mere fleksible for derved i højere grad at kunne løse 
opgaverne i forbindelse med stadig mere komplekse situationer; 
- at fremme samarbejdet mellem skolerne og omgivelserne, navnlig familierne, 
arbejdsgiverne og de lokale foreninger; 
- at forbedre sprogundervisningen i Unionen og gøre den mere varieret; 
- at fremme overførslen af ekspertise til medlemsstater og regioner i Unionen, som for 
første gang konfronteres med indvandring; 
- at bremse den øgede racisme og den øgede antisemitisme. 
70. En analyse af erfaringerne i de medlemsstater, der tidligere var indvandrerlande (jf. bilag 
1), viser, at man i dag på baggrund af den pædagogiske erfaring på en række særlige 
områder inden for undervisningen af børn afvandrende arbejdstagere (især integrationen 
af modtagelsesforanstaltningerne og undervisningen i værtslandets sprog i normale 
skoleklasser) kan tilstræbe en generalisering af de resultater, der bygger på en lang 
erfaring, og af de bedste former for undervisningspraksis, som udledes heraf. Det er 
indlysende, at man i dag ikke længere på disse punkter befinder sig i en situation, hvor 
man stadig må søge efter svarene på alle disse spørgsmål. Det er tværtimod fuldt ud 
muligt nu at tilslutte sig tanken om, at den næste etape vil beskæftige sig med 
identifikation, udbredelse og generalisering af undervisningspraksis, der har været præget 
af succes og af kvalitet. 
71. For andre sektorer (forbindelsen mellem undervisningen i indvandrerbørnenes modersmål 
og undervisningen i de såkaldte "fremmed"-sprog, undervisningen i en række discipliner 
med tværkulturelt sigte, indførelsen af en anti-racismedimension i undervisningen i 
samtlige discipliner og i de generelle principper og generelle pædagogiske retningslinier 
for undervisningsinstitutionen) forekommer det imidlertid vanskeligere at kæde disse 
sammen med den klassiske definition på målsætningen med integration; på disse områder 
forekommer det stadig nødvendigt at nå frem til mere klare definitioner og at iværksætte 
en mere energisk forskning. 
22 
72. Hvilke fremgangsmåder på undervisningsområdet vil man kunne anvende, hvis man i 
fuldt omfang skal tage hensyn til den kulturelle og sproglige mangfoldighed, samt at 
denne udvikles i Unionen? Hvorledes vil medlemsstaterne løse de problemer, som 
behovet for at fremme borgernes frie bevægelighed nødvendigvis vil skabe, samtidig 
med, at de skal sikre alle sprog i Unionen samme status og respekt? 
73. Er på baggrund af de igangværende socio-kulturelle ændringer uddannelsessystemernes 
evne til at tage udfordringerne op fra den kulturelle og sproglige mangfoldighed, der i 
dag hersker i skolerne, med andre ord at undgå, at indvandrerelever lider nederlag i 
skolen, og at give alle elever mulighed for en tværkulturel undervisning, der fremmer 
integrationen og forbedrer mulighederne for, at de forskellige befolkningsgrupper kan 
leve fredeligt med hinanden, ikke i sig selv en afgørende indikator for, hvilken kvalitet 
vi kan tilbyde de fremtidige borgere i Europa på uddannelsesområdet? 
74. Disse spørgsmål er utvivlsomt fælles for undervisningssystemerne i samtlige 
medlemsstater. Der er tale om de udfordringer, som det 21. århundrede stiller os over 
for, og det er ikke for tidligt at fremdrage disse spørgsmål: 
- Hvilken rolle skal Unionen spille, når man skal bistå medlemsstaterne med at besvare 
disse spørgsmål? 
- Kan man forestille sig, at Unionen kunne spille en rolle, som kunne føre til, at medlems­
staterne og aktørerne i deres uddannelsessystemer kunne nå så langt, at de i fællesskab 
ville stille sig de spørgsmål, som er fælles for hele EU? 
- Hvorledes kan man i forbindelse med et sådant projekt eventuelt sikre, at spørgsmålene 
af fælles interesse kan stilles, uden at der opstår et skræmmebillede med krav om fælles 
svar? 
- Hvorledes kan man sikre, at den righoldighed og den store forskelligartethed, der præger 
erfaringerne i undervisningssystemerne, fører til en flerstrenget intellektuel indsats 
byggende på samtlige indhøstede erfaringer og på et grundlag, som man kunne kalde 
"uformelle" fællesskabsresultater", nemlig den righoldige erfaring, der i dag er samlet 
i Unionen, for at disse erfaringsudvekslinger munder ud i løsninger præget af 
nytænkning, af mere kvalitet, og som vil være acceptable for de berørte og egnede til 
at bistå disse ved løsningen af de spørgsmål, de stiller sig selv? 
75. Alle disse spørgsmål er knyttet til udviklingen af selve Unionen og til spørgsmålet om 
Unionens position på verdensplan. Medlemsstaterne har anstrengt sig for at iværksætte 
uddannelsespolitikker, der tager hensyn til dette samtidig med at man bevarer disses 
integritet, særlige karakter og mangfoldighed. 
76. Forudsat at aktionen gennemføres under overholdelse af subsidiaritetsprincippet og 
princippet om medlemsstaternes ansvar for undervisningens indhold og for udformningen 
af deres undervisningssystemer samt for disses kulturelle og sproglige mangfoldighed, 
og ved at fremme og støtte samarbejdet mellem undervisningsinstitutionerne, fremme og 
lette udvekslingen af oplysninger og erfaringer mellem medlemsstaterne og i højere grad 
sikre en sammenligning af deres erfaringer og den praksis, der anvendes, samt de 
spørgsmål, de stiller sig i forbindelse med, at der opstår nye problemer på området, 
kunne Unionens indsats være med til at sikre alle en uddannelse af høj kvalitet. 
BILAG 1 
DE FÆLLES SPØRGSMÅL: MEDLEMSSTATERNES FORANSTALTNINGER 
MED HENSYN TIL INDVANDRERBØRNS SKOLEGANG 
1. Før den mere detaljerede gennemgang af udviklingen af de nationale politikker, som er 
indeholdt i dette bilag, vil det være relevant at fremhæve det bidrag, som europæiske og 
internationale organisationer (Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, 
Europarådet, OECD) har ydet til udbygningen af udvekslingen af erfaringer og 
oplysninger mellem de enkelte medlemsstater. Disse udvekslinger er beviset på, at der 
er enighed medlemsstaterne imellem om, at spørgsmålene i forbindelse med 
indvandrerbørns skolegang, er spørgsmål, der er fælles for de industrialiserede lande. 
Udvekslingerne har utvivlsomt bidraget til fremkomsten af sammenfaldende punkter, som 
man i dag kan konstatere, i de nationale politikker. 
Sprogundervisning for indvandrerbørn 
2. Med hensyn til indvandrerbørns skolegang har udviklingen af medlemsstaternes 
politikker til dels været afhængig af den stadig større og mere nuancerede videnskabelige 
erkendelse af indvandrerbørnenes uddannelsesmæssige behov, og især af deres behov for 
sprogindlæring samt for udarbejdelsen af undervisningsmaterialer, der bygger på 
resultatet af denne forskning. I ikke så få medlemsstater er man klar over nødven­
digheden af at fortsætte denne forskning og af at udbygge den videnskabelige viden på 
dette område. I en række medlemsstater udføres der stadig en relativt omfattende 
forskning på dette punkt. 
Værtslandets sprog: integration og overensstemmelse 
3. Det har altid i samtlige medlemsstater været udgangspunktet og også det punkt, hvor 
man var fuldstændig enig, at en så god beherskelse som muligt af værtslandets sprog, 
var den afgørende betingelse for integration og for et vellykket skole- og socio-
professionelt forløb for elever og unge fra indvandrermiljøerne. Imidlertid har de 
politikker, der tjente til at nå denne målsætning, gennemløbet en betydelig udvikling 
siden 1960'erne, dels på grund af en stadig større teknisk og videnskabelig viden om 
elevernes indlæringssituation og endelig på grund af udbredelsen af en specifik 
kompetence blandt underviserne. Hertil kommer naturligvis forskellene i 
medlemsstaternes politikker, der skyldes de specifikke karakteristika og traditioner i 
deres uddannelsessystemer. 
4. Det vigtigste fælles karakteristikum for udviklingen i planlægningen på 
uddannelsesområdet er utvivlsomt begrænsningen i antallet af klasser udelukkende 
bestemt til at varetage modtagelsen af indvandrerbørn. Denne tendens skyldes til dels det 
mindre betydelige antal elever, der kommer som første indvandrergeneration, og den 
mere omfattende geografiske spredning. Hertil kommer imidlertid yderligere tre faktorer: 
viljen til, der både skyldes principielle overvejelser og overvejelser med hensyn til 
sprogindlæring, at undgå enhver form for adskillelse mellem eleverne, der måtte 
bygge på nationale kriterier eller på elevernes sproglige eller kulturelle baggrund; 
erkendelsen af, at tilegnelse af et fremmedsprog er en langvarig proces, der foregår 
i etaper, og som er udvidet til at omfatte stadig mere forskelligartede sproglige 
områder, har ligeledes ført til erkendelse af, at de sproglige behov hos 
indvandrerbørn under ingen omstændigheder er løst selv ved et vellykket forløb i 
en modtagelsesklasse, men tværtimod vil vise sig på ny i forbindelse med de afgø­
rende punkter i elevens skoleforløb (overgang fra primærundervisning til 
sekundærundervisning eller fra et trin inden for sekundærundervisning til det næste), 
og at dette spørgsmål derfor må behandles på det tidspunkt og i den kontekstuelle 
ramme, hvor det opstår; 
2 ow 
fremkomsten blandt de nye generationer af børn og unge fra indvandrermiljøer, der 
imidlertid er født i værtslandet, af sproglige behov, der ikke adskiller sig væsentligt 
fra andre mindre gunstigt stillede elevers. 
5. Til disse elementer skal tilføjes (i det mindste i en række medlemsstater), at der i dag 
i de "normale" skoler findes et stadig større antal undervisere, der råder over den 
nødvendige sagkundskab til at kunne løse de pædagogiske spørgsmål, der skyldes 
forskellige sproglige kundskaber hos eleverne i en og samme klasse. Til sådanne 
foranstaltninger knyttes som oftest et forsøg på at inddrage alle undervisere i en skole 
i arbejdet med at opfylde elevernes sproglige behov (uanset om der er tale om 
indvandrere eller ej) ved at udbygge partnerskaber inden for undervisning og indlæring. 
Modersmål: fremskridt og forskelle 
6. Til trods for at en række medlemsstater har vedtaget faste ordninger om undervisning 
i modersmålet for børn af indvandrere, og til trods for at de samme medlemsstater har 
tilpasset målsætningerne for denne undervisning til behovene i de indvandersamfund, der 
er kommet for at blive, er diskussionen om de endelige målsætninger for denne 
undervisning langt fra afsluttet. Denne undervisning, der oprindelig blev indført med 
henblik på en fleksibel reintegrering i hjemlandets uddannelsessystem efter en eventuel 
tilbagevenden, svarer ikke længere til de behov, som de elever har, der for langt 
størstedelens vedkommende vil forblive i værtslandet, der som regel også er det land, 
hvor de unge er født. 
7. Imidlertid er årsagerne til, at en række medlemsstater fortsætter med at tilbyde denne 
undervisning og endog udbygger den, begrundet i udviklingen i indvandrersamfundene 
selv: 
Et stadig større antal forskningsarbejder på det socio-linguistiske område viser, at 
beherskelse af det sprog, der tales i familien (modersmål eller hovedsprog), spiller 
en positiv rolle med hensyn til elevernes indlæringsevne, dvs. tilegnelsen af 
værtslandets sprog (andetsprog). For de meget unge indvandrerelever letter det 
påbegyndelsen af skoleforløbet, hvis modersmålet indgår som et anerkendt element 
i undervisningen, der er udtryk for en anerkendelse af barnets personlighed og 
således også bidrager til en positiv selvopfattelse. Endvidere letter det opbygningen 
af barnets begrebsverden, der er forudsætningen for enhver fremtidig indlæring, 
uanset om denne er af sproglig karakter eller ej. 
Til trods for den stabilitet, der præger den måde indvandrersamfundet er etableret 
på i værtslandet, er det stadig indvandrernes modersmål, der tales i dette miljø, og 
beherskelsen af modersmålet spiller en positiv rolle for den sociale integration af 
unge indvandrere, da denne gør det muligt for de unge at konsolidere forbindelserne 
til deres familie og til indvandrersamfundet. Dette er i øvrigt ofte årsag til -
kombineret med ønsket om at kunne bevare sin kulturelle identitet - at 
indvandrersamfundene ønsker undervisning i modersmålet for unge indvandrere. 
Udbygningen af kommunikationen i Europa belønner sproglig og kommunikativ 
kompetence i et stadig voksende antal erhverv; en række medlemsstater ser følgelig 
deres interesse i, både af kulturelle og af erhvervsmæssige grunde, at råde over et 
maksimum af borgere med kompetence i et maksimalt antal sprog. Manglende 
udnyttelse af disse sproglige ressourcer vil være et spild af intellektuelle ressourcer, 
som man ønsker endnu mindre på baggrund af forsøget på at udvide undervisningen 
i fremmedsprog. 
8. De medlemsstater, der fortsat fremmer undervisningen i de sprog, der tales i 
indvandrermiljøet, ser det som et tegn på en åbning af uddannelsessystemerne over for 
de kulturelle og sproglige realiteter af i dag. 
En tværkulturel dimension i sprogundervisningen 
9. I nogle medlemsstater lægges der vægt på eksperimenter med at indføje en tværkulturel 
dimension i sprogundervisningen inden for rammerne af flersprogethed. Disse forsøg 
blev indledt som led i bestræbelserne på at koordinere undervisningen i modersmålet for 
indvandrerbørn med undervisningen i værtslandets sprog. Andre initiativer går ud på at 
åbne klasserne med undervisning i modersmålet, der oprindelig var forbeholdt elever af 
indvandrere, for børn af alle nationaliteter. Man kan også konstatere forsøg med nye 
indlæringsmetoder i fremmedsprogsundervisningen, der tjener til at udnytte 
tilstedeværelsen i en klasse af elever, hvis målsprog ikke er et fremmedsprog, men 
derimod deres modersmål. 
10. Andre forsøg sigter mod at berige undervisningen i og indlæringen af værtslandets sprog 
i den form, den tilbydes alle elever i flersprogede klasser, ved at indføre en undervisning 
centreret om selve sproget, dets funktion, dets forskelligartethed og dets brugere. 
Målsætningen er at eleverne får gode sprogkundskaber, og at de vil være i stand til at 
aktivere denne viden under en senere indlæringsproces. 
11. På denne baggrund har en række medlemsstater valgt at fremme undervisningen i 
indvandrersprogene i Unionen som led i deres politik med at udbygge undervisningen 
i fremmedsprog både som led i den "tidlige" sprogundervisning i primærskolen og som 
led i undervisningen i andre fremmedsprog i sekundærskolen. Dette har medført, at 
denne undervisning med et slag er blevet gjort tilgængelig for alle elever uden 
hensyntagen til disses oprindelse. Dette forekommer at være den rigtige vej fremad, dog 
under forudsætning af, at der på det indlæringsmæssige plan træffes de nødvendige 
forholdsregler til at sikre den fleksibilitet, der er nødvendig for en undervisning, der 
henvender sig til et elevklientel med meget forskellige indlæringsforudsætninger, og for 
hvem det er blevet almindeligt at være i berøring med andre sprog end deres eget. 
12. Blandt de fem delmålsætninger, som undervisningsministrene har fastsat for deres 
fremtidige samarbejdsaktioner, er virkeliggørelsen af et multikulturelt Europa, som bl.a. 
skal bygge på en gradvis opbygning af flersprogethed1. 
Uddannelse af undervisere i tværkulturel uddannelse 
13. Uddannelsen af undervisere fik allerede på et meget tidligt tidspunkt en central plads i 
de ordninger, som medlemsstaterne indførte for at opfylde de uddannelsesmæssige behov 
hos indvandrerbørn. I begyndelsen var disse foranstaltninger især koncentreret om 
videreuddannelse af underviserne, for at et så stort antal undervisere som muligt, på 
kortest mulig tid, skulle råde over de forudsætninger, der er et minimum for at kunne 
udøve underviserfunktion især i de modtagelsesklasser, som medlemsstaterne indførte 
ved begyndelsen af den familieorienterede indvandring for at opfylde behovene hos de 
nyankomne elever. Denne indsats sigtede imidlertid stort set udelukkende mod 
uddannelsen af de undervisere, der underviste i værtslandets sprog i de opddelte struk­
turer, der i 1970'erne var karakteristiske for uddannelsessektoren. 
14. I denne periode har ingen medlemsstat ydet en tilsvarende indsats for at sikre 
uddannelsen af undervisere, der varetager undervisningen i modersmålet. Det er korrekt, 
at disse undervisere, som oftest blev udsendt af deres hjemland, således at spørgsmålet 
om ansvaret for deres uddannelse kun var et spørgsmål om at konstatere, hvem -
hjemlandet eller værtslandet - der til syvende og sidst skulle overtage ansvaret for denne 
undervisning. Af medlemsstaternes rapporter fremgår det, at der undertiden har været 
vedvarende usikkerhed med hensyn til dette spørgsmål, og i visse rapporter slås det fast, 
at de vanskeligheder, man endnu i dag søger at finde en løsning på i undervisningen i 
Konklusioner fra Rådet og undervisningsministrene, forsamlet i Rådet, af 6. oktober 1989 om samarbejde og 
EF-politik på uddannelsesområdet med henblik på 1993. EFT C 277 af 31.10.1989. 
4 Q^ 
modersmålet til dels skyldes manglende klarhed i opdelingen af ansvaret for denne 
undervisning. En række medlemsstater, der er værtslande, har taget konsekvensen og 
varetager selv under eget ansvar uddannelsen af disse undervisere. 
15. I begyndelsen af 1980'erne blev der i et stadig større arital medlemsstater givet 
specialiseret undervisning i undervisning i værtslandets sprog. Indledningsvis bestod 
denne uddannelse som oftest i supplerende moduler, som underviserne kunne tilmelde 
sig efter at have gennemført det forskriftsmæssige kursus; men på et relativt tidligt 
tidspunkt indførtes i et begrænset antal uddannelsesinstitutuioner integrerede moduler, 
som underviserne havde mulighed for at vælge at følge som led i de ændrede 
forskriftsmæssige kurser. 1 de senere år er der endvidere i en række medlemsstater i 
uddannelsen af undervisere i andre discipliner end sprog (f.eks. socialvidenskab og 
undertiden endog naturvidenskab) blevet indført moduler, der tjener til at bevidstgøre 
underviserne om de særlige sproglige behov hos indvandrerelever, der modtager 
undervisning i "normale" klasser, uden at de imidlertid behersker undervisningssproget 
i tilstrækkelig grad. 
16. Det er sjældent, at medlemsstater gør kendskab til undervisning i et multikulturelt og 
flersproget miljø til en betingelse for godskrivning af disse programmer, eller at 
medlemsstater indfører sådanne moduler i læseplanerne for samtlige undervisere. Som 
oftest er initiativer inden for denne form for uddannelse overladt til individuelle 
institutioner eller uddannere. Stadig flere medlemsstater bekræfter imidlertid deres vilje 
til mere systematisk at investere i sådanne uddannelser enten som grunduddannelse eller 
videreuddannelse. Aktion 2 og 3 i kapitel II i SOKRATES-progammet skaber en række 
nye muligheder herfor. 
Uddannelsens kvalitet 
17. I alle medlemsstater er forbedringen af uddannelsens kvalitet det centrale emne for 
drøftelserne vedrørende uddannelsespolitikkerne. De udgør ligeledes kernen i 
SOKRATES-programmet, som på nuværende tidspunkt er til behandling i Unionens 
organer. Efterhånden som tilstedeværelsen af indvandrerelever i uddannelsessystemerne 
anses for at være af vedvarende karakter, kan det ikke undre, at disse elever i stadig 
større grad opfattes som en integreret del af de offentlige skolers elevgrundlag, og at 
løsningsmodellerne i højere grad indgår i den generelle politik med modernisering af 
undervisningssystemerne, og især påvirker denne. I en række medlemsstater er 
tværkulturel uddannelse nu blevet indført ved lov. I andre medlemsstater giver en række 
af disse principper impulser til lovgivningen om en reform af undervisningssystemet som 
sådan, hvor det for at sikre lige muligheder og udelukkelse af skolenederlag for eleverne 
er nødvendigt at tilpasse undervisningen til disses forskellige baggrund. 
18. Projektet med oprettelse af lokale uddannelsessamfund kan kun bygge på partnerskaber 
mellem undervisningsinstitutioner, det omgivende miljø, arbejdsgivere, hertil knyttet 
miljø og især elevernes forældre. Af medlemsstaternes rapporter fremgår det, hvilken 
betydning man tillægger dette projekt, både som sikkerhed for succes og for kvalitet i 
uddannelsen, og også med henblik på forældrenes medvirken i uddannelsesinstitutioners 
dagligdag. De vanskeligheder, der ofte fremføres med at motivere forældrene til 
indvandrerbørn til at deltage i undervisningsog uddannelsesinstitutionernes dagligliv, 
mister ofte deres betydning, så snart forældrene gør den erfaring, at der også tages 
hensyn til deres ønsker2. 
2 Dette sidste punkt er ofte blevet stærkt fremhævet af Den Europæiske Forældresammenslutning, især på 
seminariet i Rotterdam fra 12.-14. januar 1990. Jf. EPA: Migrants' Children, Report fo the 1990 EPA-Seminar, 
OPCO 1990. 
5c^ 
19. I alle medlemsstater er betydelige grupper blandt indvandrerne ofre for flere forskellige 
former for udelukkelse: politisk, økonomisk, socialt og kulturelt3. Til trods for at dette 
langt fra gælder i lige høj grad for alle grupper af indvandrere, er det ikke desto mindre 
korrekt, at den situation, som indvandrergrupper i vanskeligheder, befinder sig i, ofte er 
afgørende for landets egne borgeres opfattelse af indvandrerne, dette tilføjer en 
ideologisk dimension til mekanismerne med udstødelse4. 
20. Indtil for få år siden var det den fremherskende tendens at søge årsagerne til denne 
situation i de socio-kulturelle karakteristika for eleverne eller deres familier. I dag 
erkender man imidlertid i stadig større grad, hvor mange forskelligartede faktorer, der 
spiller en rolle på dette punkt, og som kun kan ændres, såfremt man tilpasser 
uddannelsessystemernes strukturer. Ikke kun foranstaltningerne til forebyggelse af 
skolenederlag bliver stadig vigtigere, men de løsninger, man søger, antager en mere 
global karakter, og er intregrerede bestanddele, i de prioriterede uddannelsesområder, 
som stadig flere medlemsstater nu i adskillige år har indført, eller i projekterne med 
oprettelse af undervisningsinstitutioner, der bliver stadig mere udbredt i et stadig større 
antal medlemsstater, og som ofte viser sig at være det vigtigste middel til modtagelse 
og integration af indvandrerelever. 
3 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Indvandrerpolitik og Social Integrering af Indvandrere i Det 
Europæiske Fællesskab, rapport udarbejdet af eksperter på anmodning af Kommissionen for De Europæiske 
Fællesskaber: SEC (90) 1830 endelig udg. af 28.9.1990, afsnit 102. 
4 Jf. meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: Intensivering af kampen mod social 
udstødelse, fremme af integrationen, KOM (92) 542/3, afsnit 13. 
/ 
BILAG 2 
UDENLANDSKE ELEVER I PROCENT AF DET SAMLEDE ANTAL SKOLE­
ELEVER 
MEDLEMSSTAT 1975/76 1980/81 1985/86 1989/90 
BØRNEHAVEKLASSER 
ENSEIGNEMENT PRIMAIRE 
ENSEIGNEMENT SECONDAIRE (5) BELGIEN 
TYSKLAND 
FRANKRIG 
ITALIEN 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE 10.0(1) 
n.d. 
7.4 
n.d. 
31.0(1) 
-13.0 
n.d. 
9.1 
n.d. 
41.5(2) 
-11.6 
n.d. 
9.6 
0.1 
-
-10.4 
n.d. 
8.8 
0.2 
28.8 
-
BELGIEN 
TYSKLAND 
FRANKRIG 
ITALIEN 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE 10.2 (1) 12.9 12.0 11.2 
medtaget i tallene for sekundærundervisning 
7.4 
n.d. 
28.2 (1) 
1.6 8.9 
n.d. 
38.3 (2) 
4.2(4) 10.6 
0.1 
36.1 
5.7(4) 10.1 
0.2 
32.0 
7.0(4) 
BELGIEN 
DANMARK 
TYSKLAND 
FRANKRIG 
ITALIEN 
NEDERLANDENE 7.5(1) 
n.d. 
3.7 
4.9 
n.d. 
n.d. 9.2 
1.2(3) 
6.4 
5.6 
n.d. 
1.9 7.8 
1.4 
7.8 
6.6 
0.1 
3.0 8.0 
3.5 
10.2 
7.0 
0.1 
3.8 
KILDE: EUROSTAT 
(1) 1974/75 (2) 1981/82 (3) EUROSTAT'S SKØN (4) herunder også børnehaveklasser 
(5) Tallene for medlemsstaterne omfatter generel fuldtidssekundærundervis-
ning, endvidere: 
- omfatter tallene for Belgien deltidsundervisning; 
- tallene for Danmark, Frankrig og Nederlandene omfatter fuldtidser-
hvervsuddannelse; 
- tallene for Tyskland omfatter primærundervisning og erhvervsuddan­
nelse (deltids og fuldtids). 
N.B.: Som resultat af resolutionen vedtaget af Rådet og undervisningsmini­
strene, forsamlet i Rådet den 25. november 1991 om uddannelsesforskning 
og uddannelsesstatistikker i Det Europæiske Fællesskab (EFT C 321 af 
12.12.1991), har EUROSTAT genoptaget sit arbejde, der har været ind­
stillet i adskillige år, med at indsamle statistikker vedrørende de 
vigtigste områder i samarbejdet på det uddannelsesmæssige område. End­
videre indeholder Kommissionens rapport nye og mere omfattende data, 
der er indsamlet i samarbejde med undervisningsministerierne. 
7-
ISSN 0254-1459 
KOM (94) 80 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 06 05 
Katalognummer : CB-CO-94-087-DA-C 
ISBN 92-77-66283-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg