2. 4. 80 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 83/13 
Ikke desto  mindre  skal  der bevares  stor  fleksibilitet. 
Handelsdokumentet  kan  altså  variere  meget,  alt 
afhængigt  af varernes  art og det eksporterende  fir-
mas beskaffenhed  (på det tidspunkt,  hvor  eksporten 
finder  sted).  I nogle  tilfælde  kan  dette  dokument 
være  af administrativ,  og ikke  af toldmæssig  karak-ter, f. eks.  kan  det være  et kvalitetsbevis,  en erklæ-
ring for farlige  varer  osv.  Hovedsagen  er, at dette 
papir  indeholder  alle de oplysninger,  der er nødven-
dige for at beskrive  varen  og selve  forsendelsen. 
Derfor  foreslås  det,  at udtrykket  »handels-  eller  til-
svarende  dokumenter«  anvendes. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den 12. december  1979. 
Raffaele  VANNI 
Formand  for 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Udtalelse  om »Forslag  til Rådets  forordning  (EØF)  om anden  ændring  af forordning 
(EØF)  nr. 222/77  om fællesskabsforsendelse« 
Den tekst,  som  har været  genstand  for udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr. C 241 af 26. september  1979,  s. 6. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den 24. september  1979  i medfør  af artikel  198  i Traktaten  om opret-
telse  af Der  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 174.  plenarforsamling,  holdt  i 
Bruxelles  den 12. og 13. december  1979,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  arti-
kel 198, 
under  henvisning  til anmodning  af 24. september 
1979  fra Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  om 
Det økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af præsidiet 
den 25. september  1979  om at pålægge  Afdelingen 
for industri,  handel,  håndværk  og tjenesteydelser  at 
udarbejde  udtalelse  om forslaget, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelin-
gen for industri,  handel,  håndværk  og tjenesteydel-
ser på mødet  den 28. november  1979, under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af 
ordføreren,  hr. Marvier, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på  den 
174. plenarforsamling  den 12. og 13. december  1979, 
mødet  den 12. december  1979  — 
enstemmigt 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. Generelle  bemærkninger 
1.1. Udvalget  bifalder,  at Kommissionen  ønsker  at 
forenkle  reglerne  for  fællesskabsforsendelse,  idet 
denne  ordning  er rygraden  i EF-handelen.  Derfor  vil 
enhver  forenkling  straks  få vigtige  konsekvenser  for 
Nr. C 83/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 2. 4. 80 
handelen.  Fællesskabsforsendelse  har  desuden  en 
særlig  betydning,  fordi  den anvendes  til handel  mel-
lem medlemsstaterne  med  varer  i fri omsætning 
(intern  fællesskabsforsendelse).  I en økonomisk 
union  er det således  nødvendigt,  at formaliteterne 
vedrørende  den  interne  handel  er så enkle  som 
muligt. 
1.2. Ud  fra denne  synsvinkel  må man  dog  konsta-
tere, at der er langt  igen.  Det er således  svært  at for-
stå, at handel  mellem  medlemsstaterne  med  varer  i 
fri omsætning  skal  være  forbundet  med  formaliteter, 
der i realiteten  ikke  er væsentligt  forskellige  fra dem, 
der gælder  for handelen  med  tredjelande.  Salg  fra 
en medlemsstat  til en anden  af en vare,  der kun  er 
belagt  med  moms,  indebærer  som  minimum  udfyl-
delse  af en udførselsangivelse,  en angivelse  vedrø-
rende  fællesskabsforsendelse  og en indførselsangi-
velse,  alle  i flere  eksemplarer  og forsynet  med 
adskillige  kontrolstempler  og påtegninger.  I en øko-
nomisk  union  bør den  interne  handel  kunne  foregå 
helt frit.  Udvalget  udtrykker  håb om,  at man  snarest 
vil nå så vidt. 
1.3. Udvalget  ser positivt  på de foreslåede  forenk-
linger,  men  konstaterer,  at målet  langt  fra er nået. 
2. Særlige  bemærkninger 
2.1. Artikel  1, litra  a) 2.4. Artikel  1, litra  f) 
Udvalget  konstaterer  med  tilfredshed,  at grænse-
overgangsattesten  afskaffes  for alle forsendelser,  der 
ikke forlader  Fællesskabets  område.  Det  er korrekt, 
som det bemærkes  i forordningens  betragtninger,  at 
denne  attest  ikke  har vist sig særlig  nyttig. 
2.5. Men  Udvalget  konstaterer,  at den  juridiske 
situation,  der gav anledning  til indførelsen  af græn-
seovergangsattesten,  stadig  eksisterer.  Det var oprin-
deligt  uoverensstemmelsen  mellem  de nationale 
strafferetlige  regler  og afgiftssatser,  der begrundede 
dette  dokuments  fremlæggelse.  Faktisk  er en fælles-
skabsforsendelse  successivt  undergivet  forskellige 
retsregler  for hver  medlemsstat  den  passerer:  kon-
trolbetingelserne  er forskellige,  hvad  der  betragtes 
som overtrædelse  varierer,  og eventuelle  overtrædel-
ser straffes  heller  ikke  ens,  ligesom  afgiftsordnin-
gerne  er forskellige.  Der  findes  ikke  ét sæt  regler, 
som gælder  for en fællesskabsforsendelse  i dens  hel-
hed, når  den  passerer  flere  lande.  Overtrådtes 
bestemmelserne,  kunne  de højeste  afgifter  og den 
strengeste  straf  således  bringes  i anvendelse.  Man 
indførte  så grænseovergangsattesten,  for  at én 
bestemt  medlemsstat  skulle  have  kompetencen, 
nemlig  den  stat,  som  det  ikke  kunne  bevises,  at 
varen  var lovligt  udført  af. Desuden  kunne  en dekla-
rent i praksis  ved hjælp  af denne  attest  over  for en 
medlemsstat  bevise,  at forsendelsen  var gennemført 
korrekt. 
I kraft  af denne  bestemmelse  inddrages  under  eks-
tern fællesskabsforsendelse  (T 1) sådanne  varer,  hvis 
udførsel  giver  anledning  til særlig  kontrol,  f.eks. 
fordi  den  berettiger  til restitution  el. lign.  Dette  er 
navnlig  tilfældet  med  produkter,  der hører  ind under 
den fælles  landbrugspolitik. 
2.2. Udvalget  medgiver,  at denne  fremgangsmåde 
vil gøre  det lettere  for de administrative  myndighe-
der at skelne  mellem  og dermed  kontrollere  disse 
forsendelser,  men  det beklager,  at der nu ikke  læn-
gere skal  skelnes  mellem  varer  i fri omsætning 
(intern  fællesskabsforsendelse)  og andre  varer  (eks-
tern fællesskabsforsendelse),  hvilket  ellers  er særde-
les nemt. 
2.3. Den  foreslåede  foranstaltning  bør følges  af en 
lempelse  af formaliteterne  i forbindelse  med  varer, 
der henhører  under  den fælles  landbrugspolitik. 2.6. Afskaffes  nu denne  attest,  uden  at afgiftssatser 
og strafferammer  harmoniseres,  risikerer  den hoved-
forpligtede  ikke  at kunne  føre  ovennævnte  bevis  og 
at blive  retsforfulgt  af den  medlemsstat,  som  har de 
højeste  afgiftssatser  og de højeste  strafferammer,  i 
kraft  af den  formodning,  som  der referes  til i art. 1, 
litra k); jf. i øvrigt  pkt.  2.7. i denne  udtalelse. 
2.7. De  ændringer  af forordningens  art.  36, der 
foreslås  i art.  1, litra  k), løser  ikke  problemet;  de 
indebærer  blot,  at bevisbyrden  ændres  til ugunst  for 
den hovedforpligtede,  og at det  via lovgivningen 
fiktivt  fastsatte  sted  for overtrædelsen  ændres.  Kan 
den hovedforpligtede  ikke  bevise,  at varerne  er lov-
ligt udført  af den  medlemsstat,  som  retsforfølger 
ham,  fastsættes  det således  blot  i forordningen,  at 
afgangsmedlemsstaten  i dette  tilfælde  anses  for det 
sted,  hvor  overtrædelsen  er begået,  men  ikke  for det 
2. 4. 80 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 83/15 
faktiske  sted  for overtrædelsen;  modsat  fald  anses 
overtrædelsen  for at være  begået  i det første  transit-
land. 
2.8. Det  lægges  således  principielt  op til de enkelte 
medlemsstater  alene  at afgøre,  hvornår  der er tale 
om en overtrædelse,  og hvori  sanktionen  skal  bestå, 
selv om  det  eneste  naturlige  turde  være,  at en 
EF-forordning  baseredes  få — frem  for alt ensartede 
— EF-retsregler.  Herved  kunne  man  undgå,  at der 
bliver  anlagt  vidt  forskellige  vurderinger  og anvendt 
vidt forskellige  sanktioner  over  for én og samme 
overtrædelse,  alt efter  i hvilken  medlemsstat  den bli-
ver pådømt. 
2.9. Udvalget  tilslutter  sig således  den  forenkling, 
der ligger  i, at grænseovergangsattesterne  næsten 
afskaffes  totalt,  men  beklager  samtidig,  at det egent-
lige problem  ikke  er blevet  løst.  Det  imødeser  til-
fælde,  hvor  en person,  der foretager  fællesskabsfor-
sendelse,  ender  i en negativ  eller  positiv  konkurren-
cestrid  mellem  nationale  myndigheder,  hvor  han 
på grund  af manglende  bevismidler  vil have  svært  at 
gøre sin ret gældende  på fornuftig  måde. 
Det er i overvejende  grad  fragtførerne  der kan 
komme  ud i yderligere  vanskeligheder.  For at fore-
bygge  sådanne  foreslår  Udvalget,  at fragtførerne  får 
mulighed  for at anmode  indgangstoldstedet  om at 
stemple  formularen  T, hvilket  skulle  give  dem  et 
bevis  på  forsendelsens  lovlige  gennemførelse. 
Udvalget  må dog  erkende,  at der her kun  er tale om 
en midlertidig  løsning,  som  skal  forhindre,  at bruge-
ren står  helt uden  bevismidler.  Det foreslås  derfor  at 
tage spørgsmålet  op til ny behandling. 
2.10.  Artikel  I, litra  g) 
Udvalget  godkender  denne  bestemmelse  om frister, 
idet sædvane  afviger  fra medlemsstat  til medlems-
stat og den  hovedforpligtede  må sikres  ligebehand-
ling. 
2.11.  Artikel  1, litra  h) 
Med dette  ændringsforslag  hjemles  der mulighed  for 
fritagelse  for  kravet  om  sikkerhedsstillelse,  når 
»(medlemsstaterne)  skønner,  at der  kun  er ringe 
risiko  for,  at de ikke  kan  inddrive  told  og andre 
afgifter,  som  måtte  forfalde«. 
Udvalget  kan  tilslutte  sig tanken  bag  dette  forslag, 
men konstaterer  samtidig,  at det overlades  til med-
lemsstaterne  at vurdere  risikoens  omfang.  Så længe 
der ikke  er fastlagt  objektive  kriterier  for denne  vur-
dering  — hvilket  Kommissionen  dog  agter  at gøre — vil de nationale  myndigheder  dog  altid  søge  at 
dække  sig mest  muligt  ind.  Begrebet  »risiko«  bør 
derfor  præciseres  nærmere. 
2.12.  Artikel  1, litra  j) 
Udvalget  rejser  spørgsmålet,  om det er rimeligt  ud-
over 1 -årsfristen  vedr.  ikke-færdigbehandling  af T 1 -
angivelsen  at sætte  en frist  på 3 år for den endelige 
meddelelse  om,  hvilke  beløb  der skal  erlægges  på 
grund  af ikke-færdigbehandling.  Udvalget  skønner, 
at denne  meddelelse  kan foretages  tidligere. 
2.13.  Artikel  1, litra  k) 3 a) 
Jf. kommentaren  til artikel  1, litra  f) ovenfor. 
2.14.  Artikel  1, litra  k) 4) 
Udvalget  godkender  denne  bestemmelse,  hvis  for-
mål er at undgå,  at kautionisten  og/eller  den hoved-
forpligtede  automatisk  drages  til ansvar,  når  der 
gives  mulighed  for at retsforfølge  den person,  som 
reelt er ansvarlig  for overtrædelsen.  Det  skal  dog 
endnu  engang  beklage,  at det  overlades  til de 
enkelte  medlemsstater  frit at fortolke  begrebet  »pas-
sende  foranstaltninger«,  idet  bestemmelsen  derved 
snarere  fremstår  som  en henstilling  end  som  en 
objektiv  regel. 
2.15.  A rtikel  1, litra  l) 
Udvalget  er enig  i, at der bør kunne  dispenseres  fra 
kravet  om  sikkerhedsstillelse  i forbindelse  med 
intern  forsendelse.  Det mener,  at listen  over  undta-
gelser  bør være  så kort  som  muligt.  Det  understre-
ger, at der nok  er forskelle  medlemsstaterne  imellem 
med hensyn  til omkostninger  — specielt  for så vidt 
angår  skatter  og afgifter  — men  at listen  alligevel 
bør være  ens for alle og ikke  udgøre  en kumulering 
af medlemsstaternes  særanmodninger.  På dette  om-
råde må det dreje  sig om risikoen  på EF-plan  som 
sådan. 
2.16.  Artikel  1, litra  m) 
Udvalget  bemærker,  at de oplysninger,  der kræves 
af medlemsstaterne  i forbindelse  med  udførelsesan-
givelser,  hyppigt  er mere  omfattende  end  ved  T 
1-angivelse.  Hvor  dette  er tilfældet,  går det ud fra, at 
det vil være  tilstrækkeligt  at udfylde  en T 2-angi-
velse. 
3. Konklusion 
3.1. De  særlige  bemærkninger  ovenfor  skal  ses 
som et tegn  på, at de påtænkte  forenklinger  i prin-
Nr. C 83/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 2. 4. 80 
cippet  kan  være  nok  så udmærkede,  men  at de ikke 
er tilstrækkelige,  hvis  målet  er at nå frem  til en vir-
kelig  enkel  og klar  ordning  for EF-samhandelen.  I 
realiteten  er der primært  tale  om procedure-  og for-
malitetsforenklinger  og ikke  om  grundlæggende 
ændringer.  Deres  virkning  vil derfor  være  begræn-
set, og i visse  tilfælde  risikerer  man  at skabe  retlige 
•lakuner,  som  kan  være  til skade  for  de personer, 
ordningerne  vedrører. 
3.2. En  egentlig  reform  hører  således  endnu  fremti-
den til. De forgangne,  næsten  ti års erfaringer  med 
ordningen  for fællesskabsforsendelse  har vist,  hvor de virkelige  problemer  ligger.  En virkelig  forenkling 
kan kun  opnås,  hvis  der indføres  en egentlig  EF-told-
ordning,  og hvis  dette  mål  skal  nås,  må det være  en 
forudsætning,  at de samme  toldordninger  anvendes 
overalt,  og efter  samme  fremgangsmåder,  og at de 
samme  årsager  overalt  giver  samme  virkninger,  hvil-
ket igen  vil sige,  at uregelmæssigheder  må defineres 
og pådømmes  ens overalt.  I modsat  fald  vil de fore-
slåede  forenklinger  — hvor  gode  de end  er i princip-
pet — forblive  lapperier.  Udvalget  kan  ikk^  accep-
tere denne  situation,  som  der  snarest  bør  rådes  vir-
kelig  bod  på. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den 12. december  1979. 
Raffaele  VANNI 
Formand  for 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Udtalelse  om 
— »Forslag  til Rådets  direktiv  om grænseværdier  for udledning  af kviksølv  i vandmiljøet 
fra elektrolyse  af alkaliske  chlorider« 
og 
— »Forslag  til Rådets  direktiv  om kvalitetsmålsætninger  for det vandmiljø,  hvori  udledes 
kviksølv  fra elektrolyse  af alkaliske  chlorider« 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr. C 169  af 6. juli 1979,  s. 2 og 6. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  29. juni  1979  i medfør  af artikel  198  i Traktaten  om oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  174.  plenarforsamling,  holdt  i 
Bruxelles  den 12. og 13. december  1979  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: