Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Asbest"

(1999/C 138/09)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 19.-20. marts 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive en udtalelse om "Asbest".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Thomas Etty til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. marts 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 362. plenarforsamling af 24.-25. marts 1999, mødet den 24. marts 1999, med 55 stemmer for, 9 stemmer imod og 13 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledende bemærkninger

1.1. EU har allerede i mange år anerkendt de videnskabelige beviser for, at asbest kan fremkalde kræft hos mennesker. Siden 1983 har der været EU-lovgivning på området.

1.2. ØSU har i flere tidligere udtalelser om asbest og asbestrelateret EU-lovgivning tilsluttet sig Kommissionens syn, at alle asbestformer er kræftfremkaldende. ØSU har også påpeget, at "det ikke [er] muligt at fastsætte 'sikre' ekspositionsgrænser, som kan garantere mod asbestens farlige egenskaber(...). Selv en meget ringe dosis kan give kræft. Den eneste virkelig 'sikre' løsning er derfor at forbyde asbest. De fastlagte grænseværdier for asbest (...) må ikke betragtes som 'sikre', videnskabeligt funderede grænser, men snarere som resultater af en afvejning, hvorunder også ikke-medicinske hensyn har spillet en rolle"(1). Nye videnskabelige resultater er systematisk blevet fulgt op med strengere grænseværdier.

1.3. De fleste alvorlige, fortrinsvis dødelige, sygdomme, som er forårsaget af asbest (bl.a. forskellige kræftformer og asbestose), viser sig først mange år (5-10 eller flere) efter den første eksponering. Trods de sidste årtiers beskyttelseslovgivning er de videnskabelige prognoser for forekomsten af asbestrelaterede sygdomme stadig alarmerende. Det hedder eksempelvis i en nylig undersøgelse foretaget for det hollandske social- og arbejdsministerium, at der i løbet af de næste 35 år vil blive diagnosticeret 40 000 tilfælde af asbestrelaterede sygdomme i Holland. Det anslås, at ca. 10 000 personer i perioden 1945-1995 er blevet eksponeret for asbest i hollandske fabrikker under arbejde med rå asbest. Endvidere er omkring 330 000 personer blevet eksponeret for asbest i forbindelse med håndtering af og arbejde med asbestholdige materialer og produkter. Der forventes 19 000 tilfælde af pleuramesotheliom (lungehindekræft) og 19 000 tilfælde af asbestrelateret lungekræft(2). Dr. J. Peto, en førende ekspert, forudså for kort tid siden i en publikation, at asbestrelateret mesotheliom vil koste en kvart million mennesker livet i Vesteuropa i de næste 35 år. Petos undersøgelser fokuserede på seks lande: Tyskland, Storbritannien, Frankrig, Italien, Holland og Schweiz(3).

1.4. I EU har kun to af de tre kommercielt anvendte asbestfibre (blå og brun asbest) og produkter, der indeholder disse, være totalt forbudte siden januar 1986. Hvid asbest (chrysotil) er forbudt i 14 produktkategorier, men anvendes fortsat i asbestcementprodukter (f.eks. nedløbsrør, tag- og vægbeklædningsmaterialer - ca. 85 % af brugsvolumen), friktionsmaterialer (9 %), tekstiler, tætnings- og pakningsmaterialer (6 %) og nogle få meget specialiserede produkter såsom medicinske filtre.

1.5. Ni medlemsstater (Belgien, Danmark, Finland, Frankrig, Holland, Italien, Sverige, Tyskland, Østrig) har nu nedlagt forbud (med visse undtagelser) mod første brug (produktion, omdannelse, salg, import og markedsføring) af asbest. Irland og Luxembourg går principielt ind for et forbud, den britiske regering gennemfører for øjeblikket høringer om indførelse af et forbud. Regeringerne i Grækenland, Portugal og Spanien, lande der har en betydelig asbestcementproduktion, støtter fortsat status quo. De siger, at de ikke kan godkende de videnskabelige argumenter, som ligger til grund for de andre medlemsstaters holdninger, og henviser til de negative økonomiske konsekvenser af et forbud.

1.6. Ud over de risici, som arbejdstagere og forbrugere er udsat for i forbindelse med første brug af asbest, eksponeres EU's arbejdstagere og øvrige borgere for den eksisterende asbest, navnlig i bygninger, ved nedrivning, vedligeholdelse, reparation samt elektriker- og blikkenslagerarbejde. Disse situationer og aktiviteter er omfattet af gældende EU-lovgivning.

1.7. Endelig udgør asbestholdigt affald (fra asbestindustrien og nedrivning), som er blevet anvendt til vedligeholdelse af (lande)veje, sammen med korrosion fra asbestcementrør et alvorligt forureningsproblem for luft- og vandmiljøet. Der er også relevant EU-lovgivning på dette område.

2. Begrundelse for denne initiativudtalelse

2.1. Der kommer hele tiden nye videnskabelige beviser for de skadelige og ofte livsfarlige virkninger af eksponering for asbest (inklusive hvid asbest).

2.2. Man kan frygte, at eksisterende EU-lovgivning og håndhævelse ikke i tilstrækkelig grad beskytter arbejdstagerne og den brede offentlighed. For det første er der det førnævnte argument, at det er umuligt at fastlægge sikre eksponeringsniveauer for asbestens skadelige egenskaber. For det andet mener eksperter, at det i mange tilfælde er vanskeligt at kontrollere eksponeringen af arbejdstagere og andre, der håndterer eller bruger asbest og asbestholdige produkter. Det er muligt, at grænseværdier, der er fastlagt ved EU-lovgivning, ofte overskrides.

2.3. ØSU mener også, at de nuværende dispensationer er alt for omfattende og tillader unødvendig indførsel og brug af hvid asbest, enten hvor der ikke er noget som helst behov for brug af asbest, eller hvor mere sikre erstatningsprodukter er tilgængelige. ØSU er vidende om, at det i mange tilfælde kun er få medlemsstater, der fortsat anvender disse dispensationer, hvilket viser, at hvis der på et tidspunkt har været et behov for dem - og visse medlemsstater brugte dem i begyndelsen - så er dette ikke længere tilfældet.

2.3.1. ØSU mener imidlertid, at sådanne dispensationer kun bør eksistere, hvor der ikke er nogen sammenlignelige alternativer til stede. Eftersom der i næsten alle tilfælde findes sådanne alternativer, står vi i den mærkværdige situation, at der egentlig ikke er behov for dispensationerne, men at de i praksis bruges i et vist omfang (i ét tilfælde har en medlemsstat en særlig dispensation, men har kun brugt den otte gange.) ØSU mener, at når der findes passende alternativer, er dispensationer overflødige og bør afskaffes.

2.3.2. ØSU er også bekymret over, at de videnskabelige undersøgelser, der skulle bruges til at afgøre, hvorvidt en dispensation skulle tillades, har været mangelfulde, eftersom de kun har fokuseret på fremstillingen og den indledningsvise brug af asbestholdige produkter og ikke på deres brug efter et stykke tid, når der arbejdes med dem eller de forfalder. Overalt i EU er asbestholdige materialer, der ganske vist er sikre under ideelle betingelser, i færd med at smuldre og afgive fibre i arbejdsmiljøet og det omgivende miljø, hvadenten der bevidst røres ved dem eller ej.

2.4. Den aktuelle situation i EU, hvor ni medlemsstater nu går ind for et forbud mod første brug af asbest, betyder, at der er et klart kvalificeret flertal for en EU-politik, der har et forbud mod hvid asbest som mål.

2.5. Industrien har gjort store fremskridt med at udvikle godkendte alternativer til asbest, der regnes for at være mere sikre(4). Undersøgelser foretaget for Kommissionen har vist, at der nu på stort set alle den hvide asbests anvendelsesområder findes erstatningsprodukter, der betragtes som mindre farlige end denne, f.eks. polyvinylalkoholiske fibre, cellulose og p-aramid(5).

2.6. I betragtning heraf er ØSU tilfreds med Kommissionens meddelelse om, at den inden for den nærmeste fremtid agter at forbyde første brug af hvid asbest. Efter sigende vil der kun blive tale om et meget begrænset antal dispensationer fra dette forbud. Instrumentet får form af en ændring af Bilag I til Rådets direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater "(asbest)". Ændringen vil indeholde overgangsbestemmelser.

2.6.1. Det er klart, at et forbud mod første brug af hvid asbest vil få omfattende konsekvenser for asbestcementindustrien i Grækenland, Portugal og Spanien. ØSU ønsker at give sin mening til kende om dette spørgsmål.

2.7. Socialministrene anmodede på deres rådsmøde den 7. april 1998 om styrkelse af den nuværende kontrol med arbejdstageres asbesteksponering. Et direktiv, der totalt forbyder eller lægger stramme begrænsninger på markedsføring og brug af asbest, vil være et vigtigt skridt i den rigtige retning. Det vil dog ikke kunne løse de enorme problemer, som den eksisterende asbest i EU har skabt, problemer som det vil tage årtier at få bugt med. Disse problemer bør tages op igen.

2.8. En anden grund til, at ØSU fremsætter denne initiativudtalelse, er den klage, som Canada, verdens største eksportør af hvid asbest, har indgivet over for Frankrig i Verdenshandelsorganisationen (WTO) efter Frankrigs beslutning om at forbyde chrysotil. Klagen er rettet mod foranstaltninger fra fransk side, navnlig dekretet af 24. december 1996 om forbud mod asbest og asbestholdige produkter, der bl.a. omfatter forbud mod indførsel af sådanne produkter. Canada hævder i sin klage (WT/DS 135) af 28. maj 1998, at disse foranstaltninger strider mod artikel 2, 3 og 5 i Aftale om Anvendelse af Sundheds- og Plantesundhedsforanstaltninger, artikel 2 i Aftale om Tekniske Handelshindringer og artikel II, XI og XIII i GATT 1994. Canada hævder også, at rettigheder, som landet har i henhold til ovenstående aftaler, er blevet ophævet eller forringet. Hvis Canada får medhold i sin klage, kan dette få særdeles uønskede konsekvenser for EU-lovgivningen på området.

2.9. Endelig er denne initiativudtalelse motiveret af ØSU's bekymring over situationen i flere, og måske alle, ansøgerlande. I de central- og østeuropæiske lande har der i mange år ikke været sat fokus på, hvordan asbesteksponering indvirker på arbejdstagernes helbred. Det må antages, at asbestholdige produkter er blevet anvendt i stort omfang i forbindelse med byggeri og anlægsarbejde. Mange af ovennævnte problemer findes i disse lande - og i stort omfang. Ifølge Kommissionen er visse af ansøgerlandene for nylig begyndt at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger for at beskytte arbejdstagerne mod virkningerne ved asbesteksponering.

3. Den aktuelle lovgivning i EU's medlemsstater (navnlig med henblik på dispensationer)

3.1. De vigtigste dispensationer i europæisk lovgivning drejer sig om asbestcementprodukter, tætnings- og paknings- samt friktionsmaterialer. Der er mange detaljerede dispensationer for specifikke produkter i de enkelte medlemsstater, men generelt er situationen følgende: Når et land ikke nævnes, er der en generel dispensation for produkter, hvor der ikke findes nogen passende, mere sikre alternativer - de nedenfor omtalte lande har enten helt forbudt brugen af asbestcementprodukter eller tillader kun meget få dispensationer.

3.2. Dispensationerne for asbestcement udløb i 1994/1995 i Italien, Tyskland og Østrig (dog med en undtagelse for vandrør). Langt tidligere blev det forbudt i Danmark, Finland, Holland og Sverige. I Frankrig blev brugen af det forbudt i 1997. Syv medlemsstater har stadig generelle dispensationer for asbestcement.

3.3. Der er dispensationsmuligheder for paknings- og tætningsmaterialer i en række medlemsstater - Danmark (for kombinerede højtryk-/højtemperaturforhold), Finland, Holland (samme vilkår som Danmark) og Sverige (ditto) - men disse er udløbet i Østrig (1993), Tyskland (med undtagelse af diafragmer i eksisterende anlæg for elektrolyse af alkalichlorider) og Italien. Selv i de lande, hvor der findes dispensationer, skal der i hver enkelt tilfælde anvendes erstatningsprodukter, såfremt sådanne eksisterer. Kun i otte medlemsstater findes der en generel undtagelse.

3.4. Der fandtes dispensationer for friktionsmaterialer (forbudt fra og med den 1. januar 1999) i Danmark (men kun hvor der ikke var erstatningsprodukter, og da kun i køretøjer registreret før 1988), Finland (hvis der ikke fandtes nogen sammenlignelige erstatningsprodukter), Frankrig, Holland (visse tunge erhvervskøretøjer), Sverige (hvis der ikke fandtes nogen sammenlignelige erstatningsprodukter), Tyskland (hvor de kun omfattede jernbanekoblingsbelægning) og Italien. Syv medlemsstater havde indtil for nylig en generel dispensation.

3.5. Ud over hvad der er anført som begrundelse for denne udtalelse i punkt 2.3 ovenfor, ser ØSU også med bekymring på den praktiske gennemførelse af eksisterende EU-lovgivning. ØSU frygter, at de konkrete foranstaltninger i EU er mangelfulde, og at medlemsstaternes kapacitet til at overvåge og kontrollere gennemførelsen i mange tilfælde er utilstrækkelig.

4. Alternativer til asbest

4.1. Hvis der findes mere sikre erstatningsprodukter, er der ikke behov for at bevare dispensationer (især fordi mange dispensationer allerede tager højde for gradvis indførelse af sådanne alternativer).

4.2. "Alternativet" til asbest er ofte simpelt hen ikke at bruge produktet eller at fremstille produktet uden asbest. Asbest er alt for ofte blevet anvendt som den sikre løsning til eliminering af risici (f.eks. ildebrand), der i praksis ikke eksisterede. Ved identificeringen af behovet for at anvende asbestprodukter bør farerne ved at undlade at anvende dem overvejes og evalueres grundigt.

4.3. Således konstrueres mange tage med asbestholdige materialer, selv om dette ikke er nødvendigt, og der heller ikke er noget behov for at anvende alternativer til asbest. Man kan også ad ingeniørmæssig vej komme om ved behovet for asbestholdige materialer (eller alternativerne til disse) ved konstruktionen af bygninger eller ved processer, hvor hvid asbest eller et passende alternativ for øjeblikket anses for nødvendige.

4.4. ØSU er overbevist om, at der findes alternative produkter på markedet for næsten alle den hvide asbests aktuelle anvendelsesområder i EU. For visse produkters vedkommende er der marginale forskelle i ydeevne, og i flere produkters tilfælde er der tale om store prisforskelle (men prisforskellene afhænger delvis af, om der er et forbud). Der findes i hvert fald erstatningsprodukter for paknings- og tætningsmaterialer af asbest, der anvendes under kombineret højtryk-/højtemperaturforhold.

4.5. Ofte eksisterer der flere alternativer til et asbestholdigt produkt, og i visse tilfælde er alternativerne naturprodukter (ofte plantebaserede) snarere end de syntetiske mineralske fibre, som der ofte fokuseres på i diskussionerne om asbestalternativer.

4.6. ØSU erkender, at visse asbestalternativer, navnlig syntetiske mineralske fibre, kan være farlige, til tider endog meget farlige, og tager til efterretning, hvad udtalelsen fra GD XXIV's Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø har at sige herom. Det er vigtigt at forske mere i disse erstatningsprodukter. ØSU bifalder den vigtige konklusion, at de tre alternative produkter til chrysotil, der er nævnt ovenfor i punkt 2.5, sandsynligvis indebærer en mindre risiko hvad angår carcinogenese og lungefibrose. ØSU er fuldstændig enig i rekommandationen fra Den Videnskabelige Komité om at øge den toksikologiske og epidemiologiske forskning inden for alternative fibre såvel som inden for teknologien med henblik på at udvikle nye tykkere/mindre indåndelige fibre. ØSU går også ind for Den Videnskabelige Komités krav om, at kontrollen med erstatningsfibre på arbejdspladserne ikke skal lempes.

4.7. ØSU afviser forslaget fra visse berørte parter om, at arbejdstagerne fortsat skal eksponeres for de velkendte risici i forbindelse med hvid asbest, indtil der er blevet gennemført yderligere undersøgelser. Den 30. september 1997 afholdtes et fælles møde mellem canadiske og britiske forskere for at give canadierne mulighed for at fremlægge videnskabelige beviser for kontrollen med chrysotils sundhedsrisici. Detkonkluderedes på mødet, at hvid asbest kan forårsage lungekræft, mesotheliom og asbestose(6). På den baggrund bør man tage fat på de velkendte risici, inden man ser på de eventuelle risici ved andre produkter, men ØSU er enig i, at disse mindre velkendte produkter bør anvendes med meget stor forsigtighed.

5. Relevante internationale instrumenter

5.1. ILO har Konvention nr. 162 om sikkerhed ved brugen af asbest (1986) og Henstilling nr. 172 om samme emne. Konventionen drejer sig om kontrolleret brug af asbest, herunder typer som allerede er omfattet af et totalt forbud i EU, og giver mulighed for dispensation. Den forbyder brug af blå asbest og sprøjtning med alle former for asbest. De beskyttende og forebyggende foranstaltninger vedrører de samme forhold som EU-lovgivningen på området, men de er generelt mere procedureagtige og mindre strenge og detaljerede. Det samme gælder reglerne for overvågning af arbejdsmiljø og arbejdstagernes sundhed, såvel som for oplysning og uddannelse af arbejdstagere og arbejdsgivere omkring sundhedsfarerne i forbindelse med asbesteksponering, og for metoder til forebyggelse og kontrol.

5.2. Indtil nu har 22 af ILO's medlemsstater ratificeret konventionen. Heraf er kun fem EU-medlemsstater, nemlig Belgien, Finland, Spanien, Sverige og Tyskland. Portugal har ratificeret konventionen ved præsidentielt dekret nr. 56/98 af 2. december 1998; men ratifikationsdokumentet er endnu ikke deponeret. Det hollandske parlament gav sin godkendelse i begyndelsen af 1999, så en ratificering kan forventes inden for kort tid.

5.3. Dette er den eneste specifikke internationale konvention på området, og det er derfor vigtigt, at så mange lande som muligt tilslutter sig den. Det er beklageligt, at de fleste EU-medlemsstater endnu ikke har ratificeret den. Årsagen til dette er ikke, at konventionen strider mod eksisterende EU-lovgivning, men snarere at Kommissionen i nogen tid har hævdet at have enekompetence hvad angår visse centrale aspekter af ILO's standarder og foranstaltninger på sikkerheds- og sundhedsområdet.

5.4. Hvis alle EU-medlemsstater ratificerede ILO-konventionen, ville dette ikke kun være med til at fremme dens anseelse som et vigtigt instrument for verdensomspændende beskyttelse af arbejdstageres sikkerhed og sundhed. Det ville samtidig, hvilket er endnu vigtigere, gendrive det (falske) argument, som anvendes af mange udviklingslande, ifølge hvilket det faktum, at kun nogle få EU-lande åbenbart er i stand til at ratificere konventionen, tydeligt viser, at de standarder, som instrumenterne fastlægger, er alt for høje, og at udviklingslandene derfor ikke kan forventes at ratificere dem. Det er på ingen måde tilfældet. Som nævnt tidligere er EU-lovgivningen langt mere detaljeret og streng end de standarder, der er inkorporeret i Konvention nr. 162. (Det bør noteres, at ILO's konventioner og henstillinger er udformet med henblik på at fastlægge universelle mindstestandarder, som kan anvendes som basis af lande på ethvert økonomisk udviklingstrin, og ikke bindende forpligtelser i form af maksimumsstandarder, der ikke kan forbedres i den nationale lovgivning i lande, som har ratificeret instrumenterne.)

6. Forslag til EU-foranstaltninger

6.1. ØSU mener af principielle grunde, at EU bør indføre et totalt forbud mod første brug af alle asbesttyper. ØSU bifalder derfor Kommissionens hensigt om at ændre direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (asbest), så markedsføring og anvendelse af asbest helt forbydes.

6.2. ØSU erkender, at et forbud uden undtagelser for øjeblikket ikke er en realistisk politisk løsning. ØSU anbefaler derfor på det kraftigste, at disse undtagelser, såfremt EU tillader dem, begrænses mest muligt, både i omfang og tidsmæssigt, og ikke bliver mere vidtgående end de strengeste bestemmelser, der for øjeblikket er i brug inden for EU.

6.3. For at forhindre hamstring af farlige produkter mener ØSU, at brugen af chrysotilholdige produkter, der ikke er blevet anvendt, inden et forbud træder i kraft, bør forbydes med meget kort varsel.

6.4. For så vidt angår et chrysotilasbestforbuds økonomiske konsekvenser for Grækenland, Portugal og Spanien, og især for disse landes asbestcementindustri, tager ØSU til efterretning, hvad rapporten om forvaltning af miljøressourcer, som Kommissionen har bestilt, siger herom: En femårig overgangsperiode kan give asbestcementindustrien tilstrækkelig tid til at tilpasse sig hvad angår investeringer i asbestfrie produktionsteknologier (og dermed bevarelse af arbejdspladser) og absorbering af overskydende arbejdskraft i de lokale økonomier(7).ØSU bemærker også, at de tre lande vil modtage økonomisk støtte fra EU's strukturfonde til at overvinde de beskæftigelsesmæssige og økonomiske omstruktureringsvanskeligheder, som forbudet afføder, mens andre medlemsstater, som allerede har forbudt hvid asbest, selv har været nødt til at løse disse problemer.

6.5. Et totalt forbud (eller et forbud med meget begrænsede undtagelser) kræver en ekstra indsats fra medlemsstaternes side hvad angår overvågning af lovgivningen og kontrol med, om den overholdes. ØSU foreslår, at Kommissionen inden for den nærmeste fremtid undersøger, om den eksisterende lovgivning overholdes, og derefter fremlægger forslag til foranstaltninger med henblik på at fremme effektive kontrol- og håndhævelsesforanstaltninger.

6.6. Hvad angår nedrivning og vedligeholdelse er ØSU bekymret over, at de erhvervsgrupper, der for øjeblikket er i størst fare, er de, som er nødt til at arbejde med asbest i forbindelse med reparation, vedligeholdelse, fornyelse, nedrivning og fjernelse. Deres eksponering er ofte ikke planlagt, men skyldes tilfældigheder, og i modsætning til dem, som fremstiller og installerer sådanne produkter - og allerede er plaget af stor dødelighed og sygelighed - bliver de arbejdstagere, som beskæftiger sig med vedligeholdelse og fjernelse, eksponeret for de pågældende materialer i en langt fra perfekt tilstand. Mange af dem er selvstændige. På grund af arbejdets mobile karakter møder de stort set aldrig arbejdstilsynet. For at sikre disse arbejdstageres sundhed og sikkerhed er det nødvendigt med en effektiv regulering af deres arbejdsgiveres forhold (inklusive effektiv licensudstedelse og kvalitetsbedømmelse), en passende regulering af deres konkrete arbejdsvilkår samt en effektiv håndhævelse af reglerne, herunder tilstrækkelig inspektion fra de offentlige myndigheders side. ØSU er ikke tilfreds med den hidtidige gennemførelse af EU's sikkerhedslovgivning på dette område og anmoder Kommissionen om at arbejde tæt sammen med de nationale myndigheder om at forbedre situationen og, såfremt et sådant samarbejde ikke medfører nogen væsentlige fremskridt på kort sigt, fremlægge forslag, som kan løse disse problemer.

6.7. Visse medlemsstater har allerede registre over bygninger indeholdende asbest (Frankrig, Holland og Tyskland), eller har indsamlet relevante oplysninger. Som et første tiltag kunne Kommissionen undersøge de bagvedliggende motiver og erfaringerne med disse bestræbelser på nationalt niveau samt foretage en evaluering af registrets konkrete nytteværdi. ØSU opfordrer på dette grundlag Kommissionen til at undersøge de praktiske aspekter af et forslag om, at der i hver medlemsstat oprettes et register over asbestholdige bygninger og installationer.

6.8. Der er også brug for national lovgivning, som pålægger bygningsejere i samarbejde med beboere at konstatere, om der er asbest i deres bygninger, hvilket via undersøgelser o.l. kan sikre, at ingen arbejdstager påbegynder et arbejde uden at vide, om der er asbest til stede.

6.9. Hvad angår fjernelse og deponering anerkender ØSU, at der er store mængder asbest til stede i EU's bebyggede miljø inklusive arbejdspladser og boliger. De steder, hvor asbesten holdes under effektiv kontrol, bør det prioriteres højere at tage fat på andre asbestholdige materialer under mere usikre forhold, hvor der er stor fare for, at arbejdstagere eller offentligheden kan være udsat for fibre. Den første prioritering bør derfor være at fjerne eller reparere ødelagt asbest og vente med at fjerne asbest, der fortsat er forseglet, indtil man har fjernet de farligste kilder. Dette indebærer, at man de steder, hvor asbesten er intakt, indtil videre ikke bør fjerne den, eftersom de risici, der er forbundet med dette arbejde, er lige så store som risiciene ved ikke at fjerne asbesten.

Når asbesten fjernes, er det imidlertid vigtigt, at den fjernes på en sikker måde og deponeres under tilstrækkelig hensyntagen til arbejdstagernes og miljøets beskyttelse. Fjernelse af asbest bør altid indebære evakuering af medarbejdere, der ikke deltager i fjernelsen, brug af et system med udstedelse af arbejdstilladelser før, under og efter fjernelsen, godkendelse og overvågning af de virksomheder, der står for fjernelsen, samt mere effektive praktiske beskyttelsesforanstaltninger for de arbejdstagere, der fjerner asbest, end de ovenfor skitserede foranstaltninger for arbejdstagere, som vedligeholder den.

6.10. Det er særdeles vigtigt, at der udvikles effektive foranstaltninger til at forhindre videresalg og genbrug af asbestholdige materialer.

6.11. Ud over forslaget i punkt 6.5 ovenfor ser ØSU gerne, at Kommissionen træffer nye foranstaltninger til at reducere arbejdstagernes risici. Forslagene bør omfatte:

- stramning af grænseværdierne for eksponering,

- uddannelsestilbud og information til arbejdsgivere, arbejdstagere og den brede offentlighed (herunder til unge),

- obligatoriske undersøgelser skal foretages af bygningsejerne ved nedrivning eller vedligeholdelse for at konstatere, om der er asbest til stede,

- oplysningskampagner om mere sikre erstatningsprodukter, aktiv fremme af brugen af disse ad forskellige kanaler,

- oplysningskampagner om de risici, der er forbundet med brugen af erstatningsprodukter.

ØSU håber og forventer, at Kommissionens tjenesteenheder på området har tilstrækkelige ressourcer til at klare disse opgaver.

6.12. ØSU henleder opmærksomheden på de meget specielle problemer i forbindelse med militærpersonel. ØSU frygter, at gældende EU-lovgivning ikke beskytter dem tilstrækkeligt, og opfordrer Kommissionen til at udvikle forslag til, hvordan situationen kan forbedres.

6.13. Kommissionen bør aktivt støtte forskning i de sundheds- og sikkerhedsfarer, som brug af alternativer til asbest udsætter arbejdstagere og den brede offentlighed for.

6.14. I visse medlemsstater er der sket en interessant udvikling hvad angår anerkendelse af asbestrelaterede sygdomme som erhvervssygdomme og kompensationsordninger til gavn for ofrene eller de efterladte. Mesotheliom anerkendes af EU, Verdenssundhedsorganisationen og flertallet af medlemsstater som en erhvervssygdom. Andre asbestrelaterede sygdomme anerkendes generelt som erhvervssygdomme. Visse lande har registre over mesotheliom-ramte, men kun få har registre over andre kræftsygdomme, der er forårsaget af asbest. ØSU anmoder på denne baggrund Kommissionen om at tage sin henstilling til medlemsstaterne af 22. maj 1990 om vedtagelse af en europæisk liste over erhvervssygdomme op til fornyet overvejelse for at undersøge, om det er nødvendigt at stramme kravene.(8)

6.15. Nylige tiltag i medlemsstaterne med henblik på at forbedre lovgivningen vedrørende arbejdstageres sikkerhed og sundhed har ikke blot resulteret i strengere retlige instrumenter, men også i udvikling af "blød lovgivning" og adfærdskodekser. Som eksempler kan nævnes praktiske "trin for trin" vejledninger om fjernelse af asbestholdige materialer fra bygninger, der både behandler teknisk sikkerhed, arbejdssikkerhed og sundhedsaspekter, og som er udviklet af arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer inden for de enkelte erhvervssektorer. ØSU anbefaler Kommissionen at stimulere en tilsvarende udvikling på europæisk niveau, parallelt med EU-lovgivningen.

6.16. ØSU er særdeles bekymret over de mulige konsekvenser af den klage, som Canada har indgivet i Verdenshandelsorganisationen over Frankrigs chrysotilforbud. ØSU er meget overrasket over, at der hidtil slet ikke har været nogen offentlig debat om dette spørgsmål i EU. ØSU opfordrer Kommissionen til at åbne denne debat med en kritisk evaluering af den canadiske klage. ØSU opfordrer Rådet til at vedtage en erklæring, der i kraftige vendinger støtter Frankrig.

6.17. Med henvisning til ØSU's udtalelse fra 1995 om forholdet mellem EU og ILO foreslås det, at Kommissionen snarest muligt tager initiativ til et samarbejde med medlemsstaterne for at få de 10 medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret ILO-konvention nr. 162 om sikkerhed i forbindelse med brugen af asbest, til at gøre det inden for den nærmeste fremtid. Visse dele af ILO's henstilling nr. 172 kan muligvis bruges i fremtidig EU-lovgivning og/eller blød lovgivning.

6.18. ØSU anser det for logisk, at Kommissionen på nuværende tidspunkt og i betragtning af den nye udvikling inden for EU-lovgivningen (det foreslåede forbud) ser med friske øjne på de miljøpolitiske instrumenter på området.

6.18.1. Et vigtigt spørgsmål er fremme af alternative teknologier til behandling af asbestholdigt affald. Almindeligvis bortskaffes sådant affald ved kontrolleret deponering. I visse lande anvendes eller udvikles der for øjeblikket teknologier til behandling af asbesten ved høje temperaturer eller kemiske processer med henblik på at ødelægge asbestfibrenes struktur. Disse teknologier er i dag meget dyrere end deponering. Visse medlemsstater støtter forskning og udvikling inden for miljøteknologi af denne art. ØSU anser det for vigtigt, at Kommissionen også engagerer sig i dette spørgsmål.

6.18.2. ØSU henleder også Kommissionens opmærksomhed på problemerne i forbindelse med fremstillingen af granuleret stenfyld, som der anvendes store mængder af til vejunderlag. Dette materiale indeholder ofte asbest, selv om der gælder strenge regler for nedrivning. ØSU håber, at Kommissionen vil støtte forskning i de sundhedsrisici, der er forbundet hermed, og i udvikling af normaliserede og godkendte målemetoder for asbest i nedrivningsaffald og granuleret stenfyld. Hvis resultaterne viser, at der er et behov for EU-tiltag, forventer ØSU, at Kommissionen fremlægger forslag, herunder bestemmelser om importeret materiale.

6.18.3. I flere EU-lande er asbestaffald i mange år blevet (og bliver muligvis fortsat) anvendt til vedligeholdelse af landeveje i nærheden af (tidligere) asbestcementfabrikker. Kommissionen bør tilskynde medlemsstaterne til at undersøge disse forhold og træffe passende foranstaltninger.

6.19. For så vidt angår optagelsen af nye medlemsstater i EU gør ØSU Kommissionen opmærksom på de asbestrelaterede problemer, som disse står over for, herunder navnlig situationen i Central- og Østeuropa. Kommissionen bør indlede en diskussion med disse landes regeringer om de ovenfor diskuterede problemer og strategier med henblik på at udarbejde en fortegnelse over deres asbestrelaterede problemer og nuværende politikker på området. På basis af en sådan fortegnelse kan der udvikles forskellige former for samarbejde mellem EU og ansøgerlandene, f.eks. med henblik på udarbejdelse af ny lovgivning og navnlig den praktiske gennemførelse af denne nye lovgivning.

Bruxelles, den 24. marts 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) ØSU's "Udtalelse om forslag til Rådets andet direktiv om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest" i EFT C 310 af 30.11.1981, punkt 1.9, s. 44, gentaget i ØSU's "Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændringer af direktiv 83/477/EØF om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest" i EFT C 332 af 31.12.1990, s. 162.

(2) A. Burdorf m.fl., Schatting van asbest-gerelateerde ziekten in de periode 1996-2030 door beroepsmatige blootstelling in het verleden, Den Haag, marts 1997.

(3) British Journal of Cancer, vol. 79 (3/4). Antallet af asbestrelaterede lungekræftdødsfald svarer mindst til antallet af mesotheliomdødsfald. Det samlede antal asbestrelaterede dødsfald i Vesteuropa i løbet af de næste 35 år vil derfor sandsynligvis overstige 500 000.

(4) Alle alternative fibre godkendes i henhold til Rådets direktiv 80/1107/EØF af 27.11.1980 om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved at være udsat for kemiske, fysiske og biologiske agenser under arbejdet (EFT L 327 af 3.12.1980) og direktiv 94/24/EF af 7.4.1998 om kemiske agenser (EFT L 131 af 5.5.1998).

(5) Undersøgelse ved Environmental Resources Management (ERM) i Oxford, der ligger til grund for udtalelsen af 15. september 1998 fra Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø.

(6) Møde mellem canadiske og britiske repræsentanter den 30. september 1997, arrangeret af den britiske sundhedsstyrelse (Health and Safety Executive, HSE); rapport offentliggjort af HSE den 12. december 1997.

(7) I de tre lande driver 13 virksomheder 15 asbestcementanlæg med i alt 2 480 arbejdspladser. Indirekte og afledt beskæftigelse er af ERM beregnet til 5 695 (statistik for 1997). Produkterne er tagbeklædningsmaterialer og trykrør. Grækenland har den eneste fungerende asbestmine i EU, efter at Italien standsede sin minedrift i 1991. Hvis Grækenland, Portugal og Spanien får en overgangsperiode på 5 år, vurderer ERM, at lidt over en tredjedel af de 2 480 direkte arbejdspladser vil blive bevaret. Jobtab i asbestcementindustrien vil i vidt omfang blive opvejet af de nye arbejdspladser, der formodentlig vil blive skabt i virksomheder, der fremstiller PVC-rør og stålplader. Det er muligt, at der kan skabes op til 1 000 nye arbejdspladser i disse virksomheder.

(8) Jf. ØSU's initiativudtalelse om "Arbejdsmedicin", EFT C 307 af 19.11.1984, s. 28.