Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets miljøhandlingsprogram for 2001-2010"

(2001/C 221/12)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 21. februar 2001 under henvisning til EF-traktatens artikel 175 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Paolo Braghin til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. maj 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 382. plenarforsamling af 30.-31. maj 2001, mødet den 30. maj 2001, følgende udtalelse med 115 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Det sjette miljøhandlingsprogram, "Miljø 2010: Vores fremtid, vores ansvar", sigter mod at indkredse de overordnede mål og prioriteringer for EU's fremtidige miljøpolitik. Programmet tager udgangspunkt i de høringer, Kommissionen indledte i november 1999 med den globale vurdering af det 5. miljøhandlingsprogram ("Europas miljø: Hvilken kurs skal der sættes for fremtiden?") og tager endvidere afsæt i Det Europæiske Miljøagenturs rapport ("Miljøet i Den Europæiske Union ved århundredskiftet"). Det er desuden blevet videreudviklet i et meget stort antal seminarer og høringer. ØSU har deltaget aktivt i denne indledende fase og har afgivet en kritisk udtalelse(1), som er blevet diskuteret på et seminar med en række højtstående eksperter og nøje kommenteret af Kommissionen(2).

1.2. Rationel anvendelse af jordens ressourcer og beskyttelse af det globale økosystem er nødvendige forudsætninger for bæredygtig udvikling. I erkendelse af, at der fortsat findes en række hårdnakkede problemer, peger det nye program på, hvilke miljøspørgsmål, vi er nødt til at tage fat på for at opnå en bæredygtig udvikling. Til de vigtigste problemer hører klimaændringer, tab af biologisk mangfoldighed og naturlige levesteder, jorderosion og -forringelse, stigende mængder affald, ophobning af kemikalier i miljøet, støjforurening og en række luft- og vandforurenende stoffer.

1.3. Bæredygtig udvikling betyder ikke kun et renere miljø, men også behovet for tage hensyn til de eventuelle samfundsmæssige og økonomiske følger, med det formål at skabe generelt bedre livskvalitet for borgerne i Den Europæiske Union. Dette kræver desuden, at Fællesskabet reformerer sit nuværende forvaltningssystem, således at der skabes overensstemmelse mellem såvel de socioøkonomiske og miljømæssige målsætninger som de måder, hvorpå de skal imødekommes(3).

1.4. Det nye program sigter mod at fastsætte de generelle og mere konkrete miljømål, og beskriver, hvordan instrumenterne i Fællesskabets miljøpolitik vil blive brugt til at takle disse spørgsmål, samt understreger, hvilke tiltag der er behov for på andre politikområder. Det fremhæver især behovet for fortsat at indarbejde miljømålsætninger i andre sektorpolitikker, såsom transport, energi og landbrug, men lægger også stor vægt på, hvilken rolle arealplanlægning og tiltag på regionalt og lokalt plan spiller for fremme af bæredygtig udvikling.

1.5. Den globale vurdering tegnede et broget billede af virkningen af EU's miljøpolitik, og afslørede medlemsstaternes mangelfulde gennemførelse af EU-direktiverne samt en ringe inddragelse af de berørte parter i forbindelse med miljødirektiverne. Med det nye program lægges der især vægt på følgende to aspekter: en bedre anvendelse af miljøreglerne og en fastlæggelse af miljøvenlige produktions- og forbrugsmønstre ved hjælp af borgerinddragelse og fremme af innovation hos virksomhederne samt mere omfattende, videnskabeligt baseret information af borgerne.

1.6. Kommissionen har indkredset og fastlagt følgende prioriterede indsatsområder, der samtidig er de mest problemfyldte områder:

- Håndtering af klimaændringerne. Mål: ud fra en overordnet indfaldsvinkel og i kraft af et tæt internationalt samarbejde at stabilisere atmosfærens koncentrationer af drivhusgasser på et niveau, som ikke vil forårsage unaturlige svingninger jordens klima.

- Natur og biodiversitet. Mål: at beskytte og genoprette natursystemernes funktion og standse tabet af biodiversitet i Den Europæiske Union og globalt samt at beskytte jorden mod erosion og forurening.

- Miljø og sundhed. Mål: at sikre en miljøkvalitet, hvor niveauet af menneskeskabte kontaminanter, herunder forskellige former for stråling, ikke medfører væsentlige sundhedsvirkninger eller -risici for mennesker.

- Bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne og affaldsforvaltning. Mål: at sikre, at forbruget af de vedvarende og ikke-vedvarende ressourcer ikke overskrider miljøets bæreevne. At sikre afkobling mellem ressourceforbrug og økonomisk vækst i kraft af bedre ressourceeffektivitet, dematerialisering af økonomien og affaldsforebyggelse.

1.7. Den strategiske fremgangsmåde sigter derfor mod at anvende andre midler end lovgivning til at opnå de nødvendige ændringer i vore produktions- og forbrugsmønstre samt at anspore de personer, der har ansvaret for miljøpolitik og andre beslægtede politikområder, til at arbejde i samme retning. I programmet foreslås fem hovedstrategier, der skal hjælpe med at opfylde miljømålsætningerne:

- bedre gennemførelse af den gældende miljølovgivning,

- integration af miljøhensyn i andre sektorpolitikker,

- tættere samarbejde med markedet gennem inddragelse af såvel erhvervslivet som forbrugerne,

- ansvarliggørelse af den enkelte borger og hjælp til individuel adfærdsændring,

- fremme af en bedre arealplanlægning og -forvaltning.

1.8. Det 6. miljøhandlingsprogram vil blive gennemført i et udvidet EU. Kandidatlandene skal derfor i gang med at gennemføre Fællesskabets miljølovgivning med hjælp fra Fællesskabets finansielle støtteprogrammer. Efterfølgende foranstaltninger bør afspejle dette bredere perspektiv. På internationalt plan vil det være vitalt, at miljøhensyn integreres fuldt ud i alle aspekter af Fællesskabets forbindelser udadtil.

1.9. Overskriften til et af afsnittene i resuméet af programmet hedder "Politik baseret på deltagelse og et solidt videngrundlag". I det pågældende afsnit sammenkædes resultatet af Fællesskabets miljøpolitik med: et lovgrundlag, der kan anspore virksomhederne til at forny sig med fordel for såvel deres marked som miljøet; en bred dialog, understøttet af velunderbyggede videnskabelige og økonomiske vurderinger, baseret på oplysninger og data om miljøets tilstand og om miljøpresset og drivkræfterne bag miljøproblemer; forskningens rolle og bidrag til at hjælpe os til bedre at forstå vores samspil med miljøet og følgerne heraf; og en systematisk evalueringsproces for at forbedre fremtidig politik og gennemførelse heraf. Endvidere fremhæves betydningen af en dialog mellem myndigheder på alle niveauer, de berørte samfundsparter, miljøorganisationerne og forbrugerne.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU er tilfreds med Kommissionens forslag og er enig i de overordnede synspunkter, der fremsættes, så som:

- den store vægt, der tillægges miljøproblematikken som integrerende del af strategien for en bæredygtig udvikling;

- at miljøpolitikken bør blive en virkelig integrerende del af alle de fællesskabspolitikker, der har en direkte eller indirekte indvirkning på miljøet;

- det påtrængende behov for en mere økologisk fysisk planlægning og forvaltning;

- behovet for en mere streng overholdelse af miljølovningen fra medlemsstaternes og de regionale og lokale myndigheders side;

- det hensigtmæssige i at inddrage og samarbejde med erhvervslivet og at opmuntre forbrugerne til at vælge mere miljøvenlige produkter og adfærdsmønstre som led i en mere systematisk og langsigtet vision.

2.2. Med den af Kommissionen valgte fremgangsmåde nøjes miljøhandlingsprogrammet med at opstille generelle målsætninger i stedet for kvantificerbare mål, og for de fire prioriterede indsatsområder opridser det blot problemstillingerne, fastlægger målsætningerne og opremser, hvilke prioriterede aktioner, der skal iværksættes. Risikoen for, at mange af de foreslåede aktioner blot ender som tomme løfter, fordi de bremses af inerti, tekniske mangler og politisk modstand, bør afværges, ved at man fastlægger, hvor hurtigt de opstillede målsætninger skal gennemføres, hvordan man rent praktisk vil forsøge at nå dem, og hvordan de forskellige aktioner skal hænge sammen og skabe synergier, samt hvordan man vil sikre samspil og koordinering mellem myndighederne på EU-, nationalt, regionalt og lokalt plan.

2.3. ØSU støtter målsætningen om en mere udstrakt indarbejdelse af miljøbeskyttelseshensyn i de øvrige fællesskabspolitikker, og værdsætter det nyligt iværksatte forsøg på at udarbejde en strategi for bæredygtig udvikling, der giver mulighed for med faste mellemrum at evaluere de opnåede resultater på et overordnet plan. ØSU ser gerne, at indarbejdelsen af miljøbeskyttelseshensyn prioriteres højt på alle niveauer i EU's institutioner, eftersom der til trods for en stor indsats fortsat er huller og uoverensstemmelser, og at der i samtlige sektorpolitikker arbejdes på at løse opgaven, der blev lanceret af Det Europæiske Råd i Cardiff, med at udarbejde indikatorer og overvåge de opnåede resultater.

2.4. Den positive dialog, der blev ført med alle de berørte parter i programmets forberedende fase, og som blev understøttet af pålidelige videnskabelige og socioøkonomiske vurderinger, der var baseret på oplysninger og data om miljøets tilstand, presset på miljøet og årsagerne til miljøproblemerne, bør ikke alene tjene som model for, hvordan man omhyggeligt udarbejder planlagte gennemførelsesforanstaltninger, men bør også gribes som en mulighed for at tjekke, hvor langt man er kommet med at gennemføre de forskellige aktioner hos de ansvarlige, det være sig EU, nationale eller lokale myndigheder, erhvervssektorer eller repræsentanter for det organiserede civilsamfund. ØSU beklager, at der ikke findes en samlet oversigt over og tidsplan for de planlagte foranstaltninger. Ligeledes er der heller ikke opstillet en række foreløbige indikatorer, som man allerede nu kunne overvåge i lyset af vurderingen af det femte miljøhandlingsprogram. ØSU foreslår, at de årlige rapporter om de vigtigste miljøindikatorer udvides med informationer om, hvor langt man er kommet med at gennemføre de planlagte initiativer, for bedre at kunne vurdere virkningen heraf.

2.5. ØSU er enig i, at det haster med at gennemføre den gældende lovgivning bedre, og bifalder Kommissionens intention om at slå hårdere ned på overtrædelser. ØSU har ved tidligere lejligheder specifikt kommenteret gennemførelse og kontrol- og tilsynsredskaber(4), og ser positivt på Kommissionens seneste forsøg på at gå i rette med de medlemsstater, der ikke overholder deres forpligtelse. ØSU er ligeledes særdeles interesseret i forslaget om at harmonisere reglerne vedrørende organiseret miljøkriminalitet, som det særskilt vil afgive en udtalelse om(5). ØSU tror imidlertid, at det ud over sanktionering af overtrædelser og manglende overholdelse af forpligtelser også er nødvendigt at vedtage en pakke af indbyrdes koordinerede foranstaltninger, der fremmer lovlydighed og befordrer udbredelse af bedste praksis, overførsel af miljøvenlige teknologier (som bør fremmes på alle måder, evt. ved også at trække på den erfaring, man har erhvervet via EU's forskningsprogrammer) samt ordninger med indkredsning og belønning af virksomheders og lokale myndigheders gode miljøresultater.

2.6. Der er behov for en bredere implementering af de gældende regler for tildeling af det europæiske miljømærke til produkter og for virksomheders indførelse af ordningen for miljøledelse og miljørevision (EMAS)(6), men ØSU tror ikke, at disse tiltag i sig selv kan skabe en stadigt stigende og mere overordnet respekt for miljøet. Det er nødvendigt at yde en større kreativ indsats for at skabe betingelserne for, at markedsmekanismerne kan anerkende den økologiske merværdi, og for at de offentlige myndigheder forenkler administrationen, udvikler en "grøn" indkøbspolitik og opmuntrer til en mere miljøvenlig produktudvikling ved at tilbyde nye former for bistand, især til de små og mellemstore virksomheder. ØSU vil behandle disse emner særskilt i en udtalelse, som det er ved at udarbejde om Kommissionens grønbog om integreret produktpolitik.

2.7. ØSU er enig med Kommissionen i, at subsidier end ikke indirekte må fremme miljøskadelige aktiviteter, men derimod bør fremme udviklingen af design og fremstillingsmetoder af miljøvenlige produkter, hvilket også bør være målet for finanssektorens aktiviteter. ØSU mener imidlertid, at de handlingsforslag, der er fremsat i denne forbindelse, er meget vage, og opfordrer Kommissionen til i samarbejde med de berørte parter at se nærmere på, hvilke muligheder der er for at gennemføre aktionerne, og at indkredse instrumenter, der kan fremme og belønne innovation og teknologisk overførsel af mere miljøvenlige processer og produkter inden for rammerne af såvel "den integrerede produktpolitik" som de vertikale bestemmelser.

2.8. ØSU støtter den strategiske indfaldsvinkel med at fremme alle de berørte arbejdsmarkedsrepræsentanters deltagelse i opfyldelsen af miljømålene, især ved hjælp af almene og faglige uddannelsesaktiviteter, herunder livslang uddannelse på virksomheder og i fagforeningsregi. Fællesskabet kan imidlertid ikke nøjes med denne konstatering og så regne med, at det er nok blot at udbrede oplysninger, men bør derimod tage aktivt del i denne proces, da man ellers risikerer at få et endnu mere opdelt EU på dette område, alt afhængigt af de enkelte medlemsstaters forskellige grader af miljøbevidsthed.

2.9. Arealplanlægning og -forvaltning udgør unægteligt en strategisk ressource, som imidlertid bør indgå i en bredere indfaldsvinkel, der spænder lige fra byudvikling til transportnet, fra sociale aktiviteter (bl.a. sport, fritid) til aktiviteter med en mere direkte virkning som f.eks. byggeri, landbrug og turisme. ØSU støtter Kommissionens forslag om at lancere et særprogram til at fremme den bedste praksis inden for byplanlægning og udvikling af bæredygtige byer, men vil vente med at vurdere programmets praktiske værdi, til forslaget er trådt i kraft.

2.10. ØSU har allerede indgående behandlet klimaændringerne, og mener, at de foreslåede mål og målsætninger er for generelle. ØSU foreslår specielt, at man er mere opmærksom på de sektorer, hvor udledningsproblemerne er størst pga. omfanget (fremstilling af elektricitet) eller den forventede stigning (transport, tjenesteydelser), og hvor der er mindst garanti for at nå resultaterne pga. utilstrækkelige reguleringsmekanismer. Der bør hurtigst muligt iværksættes målrettede foranstaltninger, så de kan virke over en så lang periode som muligt. ØSU mener desuden, at man bør prioritere innovative energibesparende tiltag på alle niveauer og i alle sektorer, herunder også inden for rammerne af det sjette forskningsprogram, der er under udarbejdelse.

2.11. Skønt det i princippet er en god idé at anvende miljøafgifter, bør man nøje vurdere deres virkning på miljøet, den økonomiske effektivitet, det indre markeds funktion (bl.a. i betragtning af den omfattende handel internt i EU, som ville kræve en harmonisering af de pågældende skattepolitikker) og det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne, da eventuelle forskelle mellem medlemstaterne eller i forhold til andre steder i verden kan skabe alvorlige forvridninger på konkurrence- eller udviklingssiden. Indtægterne fra miljøafgifterne og andre beskatningsformer bør desuden øremærkes til miljøforbedringer og fremme energibesparelse og anvendelse af rene energikilder.

2.12. ØSU er enig i princippet om at beskytte naturen og biodiversiteten, men er ikke tilfreds med de foreslåede aktioners almene karakter (undtaget udvidelsen af Natura 2000-nettet). ØSU beklager endvidere, at der ikke er taget hensyn til de forslag, det har fremsat tidligere, især i dets udtalelse om vurderingen af det femte miljøhandlingsprogram og i dets initiativudtalelse om skovbrugsstrategien(7). ØSU vil muligvis på et senere tidspunkt behandle reglerne for gennemførelse af miljøbeskyttelsespolitikken mere indgående. ØSU er i færd med at udarbejde en initiativudtalelse om "Natur og naturbeskyttelse i Europa", der i vid udstrækning fokuserer på spørgsmålet om, hvordan man forener landbrug og beskyttelse af naturressourcerne ved at vende op og ned på den fælles landbrugsordnings rent kvantitative indfaldsvinkel og skabe bedre samordning mellem landbrug, miljøorganisationer, forbrugere og turister med henblik på at iværksætte en "god cirkel" omkring ressourcebevarelse.

2.13. ØSU er tilfreds med den vægt, der tillægges miljø- og sundhedsproblematikken, og deler Kommissionens bekymringer, hvilket det også har givet udtryk for i adskillige tidligere udtalelser om dette emne. ØSU finder det afgørende, at man kortlægger sundhedsrisikoen for mennesker for hver enkel type eller gruppe af forurenende stoffer. Dette bør foregå på en solid videnskabelig basis, især hvad angår specifikke befolkningsgrupper og langtidsvirkningerne af potentielt skadelige stoffer. ØSU mener endvidere, at det er afgørende nødvendigt at forstå, hvordan de pågældende stoffer virker, og ad hvilke veje de forurenende stoffer når kroppen, hvis man skal kunne minimere eksponeringsniveauerne og i hvert enkelt tilfælde vurdere risk/benefitforholdet. ØSU henleder endvidere opmærksomheden på forholdet mellem sundhed, fødevaresikkerhed, livskvalitet og miljø, og henviser til sine kommentarer om forureningens konsekvenser for fødekæden i punkt 3.18 i udtalelsen om fødevarelovgivning og oprettelse af en europæisk fødevaremyndighed.

2.14. ØSU bifalder, at der lægges større vægt på forebyggelse og forsigtighed, især hvis det fører til, at farlige stoffer erstattes af mindre farlige stoffer. ØSU anbefaler, at man anvender forsigtighedsprincippet med omtanke under henvisning til Kommissionens meddelelse, ØSU's udtalelse og den relevante resolution fra Det Europæiske Råd i Nice, der på en række punkter tog udgangspunkt i ØSU's udtalelse(8). ØSU anbefaler endvidere, at man, når man følger denne fremgangsmåde samtidig sørger for at undgå international konkurrenceforvridning til fordel for erhvervsaktiviteter i mindre miljøbevidste lande. ØSU opfordrer specielt Kommissionen til i alle internationale fora at arbejde for, at de samme miljøstandarder anvendes som lovgrundlag hele verden over.

2.15. ØSU støtter Kommissionens trinvise fremgangsmåde til vurdering af alle kemikalier, der produceres i væsentlige mængder, og er enig i, at det er nødvendigt at fremme metoder til nedbringelse af koncentrationen af pesticider i miljøet, som medfører væsentlige risici eller virkninger for menneskers sundhed. ØSU imødeser, at der planlægges en reduktion af anvendelsen af kemikalier, ledsaget af økologiske dyrkningsmetoder og integrerede plantebeskyttelsesteknikker. Endvidere ser ØSU frem til, at man hurtigst muligt færdiggør FN-konventionen om persistente organiske miljøgifte (POP) og Rotterdam-konventionen. ØSU støtter desuden udviklingen af et nyt enhedssystem for afprøvning, vurdering og forvaltning af nye og eksisterende, producerede eller importerede, kemikalier. ØSU understreger imidlertid, at der sideløbende hermed bør arbejdes på at reducere de negative følger af anvendelsen af metaller, mineraler og kulbrinter. ØSU planlægger at gå mere i dybden med disse emner, når det skal gennemgå hvidbogen om en strategi for en ny kemikaliepolitik(9), der er en af programmets hjørnestene.

2.16. Målet om at sikre, at forbruget af vedvarende og ikke-fornybare ressourcer og de hermed forbundne virkninger ikke overskrider miljøets bæreevne, skal først og fremmest forfølges ved at foretage den analyse, der er nødvendig for at kunne opstille kriterier for fastlæggelsen af prioriteter, og ved at indkredse og gennemføre specifikke strategiske foranstaltninger, der sigter mod at reducere forbruget af disse ressourcer. De foreslåede foranstaltninger virker alt for teoretiske, og det er overraskende, at vurderingen af det foregående program ikke har ført til forslag om mere målrettede og bedre afgrænsede foranstaltninger til at omsætte disse teorier i effektive aktioner eller incitamenter inden for en rimelig tidshorisont. Efter ØSU's mening bør alle foranstaltninger omhyggeligt overvejes for at forhindre forvridninger af konkurrencen eller af virksomhedernes konkurrenceevne, og der bør være en vis balance mellem indgreb på udbuds- og efterspørgselssiden. I en markedsøkonomi er det primært forbrugeren, der bestemmer, hvordan udbuddet ser ud, og ØSU mener derfor, at der bør gives høj prioritet til information og aktiviteter, der sigter mod at påvirke forbrugerens valg i retningen af mere miljøvenlige produkter og leverandører.

2.17. I princippet er ØSU enig i, at der ligger en udfordring i at opnå, at ressourceforbruget ikke automatisk stiger i takt med den økonomiske vækst, hvilket skal ske gennem en betydelig bedre ressourceudnyttelse, dematerialisering af økonomien og forebyggelse af øget affaldsdannelse. De konkrete forslag synes imidlertid at mangle substans, specielt hvad angår forebyggelse og metoder til at fremme en tilgang til design, der reducerer affaldsdannelse og enhver form for miljøforurening gennem hele produktets livscyklus.

2.18. ØSU understreger, at det er vigtigt at holde øje med, at medlemsstaterne gennemfører rammedirektivet om affaldshåndteringshierakiet, og især at lægge den fornødne vægt på energibesparelse. ØSU ønsker endvidere, at man med opstillingen af kvantificerbare mål sender det rigtige signal om målsætninger til Europas befolkning og til de ansvarlige myndigheder.

2.19. ØSU konstaterer, at der kun henvises kort til energibesparelse og -indvinding, selv om det er et område, hvor der kan opnås betydelige resultater, i erhvervslivet og i de private hjem, i tilgangen til såvel affaldsforvaltning som fysisk planlægning på landet og i byerne. Denne indikator burde altid indgå i cost benefit-analyser, og fortjener en nærmere uddybelse i forbindelse med indførelsen af ordninger til belønning af virksomheders miljøindsats.

2.20. ØSU understreger, at det nærværende program er en væsentlig del af udfordringen om "bæredygtighed"(10), der primært handler om, hvordan man kan kombinere en dynamisk økonomi med et samfund, der byder på muligheder for alle, og om, hvordan man rent praktisk lader økonomien udvikle sig og samtidig undgår at skade miljøet.

2.21. Det står nu klart, at det såvel globalt som lokalt drejer sig om at iværksætte en afbalanceret og bæredygtig vækst, som respekterer forpligtelsen om at bevare ressourcer til de kommende generationer. Således forbereder EU sig på Rio+10-topmødet, der skal holdes i Sydafrika i år 2002. Samtidig er EU i færd med at revidere sine sektorpolitikker og opstille en prioriteret liste på baggrund af problemernes - eller rettere - truslernes alvor, tidshorisont og risiko for irreversibilitet.

3. Afsluttende anbefalinger

3.1. Den strategi, der fremlægges i meddelelsen, bør styrkes ved at anføre dels, omkring hvilke nøglemålsætninger Kommissionen, de øvrige ansvarlige myndigheder og andre implicerede parter vil koncentrere indsatsen, dels hvilke supplerende foranstaltninger der vil kunne gøre det muligt at nå disse målsætninger. Meddelelsen undermineres utilsigtet af det faktum, at listen over foreslåede aktioner ser ud som en tilfældig opremsning snarere end en liste prioriteret efter vigtighed og/eller gennemførelsestidspunkt. For at afhjælpe denne situation foreslår ØSU, at Kommissionen:

- udarbejder en skematisk oversigt over lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige aktiviteter inden for de fire prioriterede områder i stil med bilaget til hvidbogen om fødevaresikkerhed;

- i et separat bilag systematisk fremstiller, hvilke problemer, man er stødt på i forvaltningen af det 5. miljøhandlingsprogram, og hvilke begrænsninger, man har mødt i integrationen af miljøpolitikken i de øvrige fællesskabspolitikker og i adfærden hos de forskellige ansvarlige myndigheder;

- opstiller nogle præstationsindikatorer, som skal tages i brug omgående eller i den nærmeste fremtid, specificerer hvilke organer der skal være ansvarlige for gennemførelsen og anvendelsen heraf, og opstiller tidsfrister for evaluering og overvågning samt handlingsforslag;

- i muligt omfang fastsætter mellem- og langfristede kvantitative målsætninger, omend blot for at fremme diskussionen af realistiske mål og supplerende aktioner, der giver håb om at nå de ønskede resultater inden for den fastlagte frist;

- udpeger, hvilke målsætninger der skal nås på EU-plan inden for en fastlagt tidsplan, samt hvordan de skal indarbejdes i de nationale målsætninger, hvilket de lokale myndigheder skal have ansvaret for;

- ekspliciterer de højeste af de foreslåede referencestandarder og analyserer, hvilke økonomiske konsekvenser de har, hvordan de fordeles på de enkelte sektorer, samt de konkurrencemæssige konsekvenser deraf.

3.2. En væsentlig forudsætning for at nå et hvilken som helst miljømål er, at de implicerede parter inddrages konsekvent og systematisk. ØSU understreger, at inddragelse skal forstås i bredeste forstand og omfatte beslutningstagere på alle trin i processen og alle tænkelige former og redskaber til faglig og almen uddannelse af myndigheder, virksomheder, fagforeninger, brancheforeninger og forbrugerorganisationer samt de berørte borgere, da en mere miljøvenlig adfærd lettest opnås gennem en personlig erkendelse af miljøets værdi og gennem fremme af miljøbeskyttelsestiltag. ØSU efterlyser større støtte fra EU's side til indgåelse af frivillige aftaler, herunder også på lokalt plan, inden for rammerne af den bebudede rammeforordning om frivillige miljøaftaler.

3.3. En bæredygtig økonomisk udvikling i ansøgerlandene med udgangspunkt i nye rene teknologier og en bedre miljøforvaltning er afgørende, hvis man skal bevare de positive miljøaspekter i disse lande, der i højere grad skyldes en beskeden udvikling end et bevidst valg. Bevidtsgørelse og systematisk inddragelse af befolkningen og myndighederne med henblik på en korrekt økonomisk omstrukturering og planlægning af byudviklingen og udviklingen af især de offentlige transportsystemer kræver en sammenhængende indsats, både hvad angår overtagelsen af den samlede EU-lovgivning og den nødvendige finansiering. ØSU anbefaler en større klarhed i indkredsningen af, hvilke instrumenter der skal bruges til at overvinde den åbenlyse selvmodsigelse mellem målsætningen om at udbrede høje miljøstandarder og de begrænsede midler, der er afsat til denne indsats i forhold til omkostningerne derved.

3.4. Præmiering af mere miljøbevidst og -venlig adfærd, bl.a. i form af ikke-økonomiske incitamenter (som f.eks. økomærkning), er overordnet set et mere effektivt middel end sanktioner, der indebærer en risiko for blot at flytte problemet et andet sted hen og ikke imødekomme det behov, der globalt set er, for en sammenhængende miljøbeskyttelse. Udvikling af mere miljøvenlige produktionssystemer, processer, teknologier og produkter bør ses som en slags innovation, der bør fremmes og belønnes med alle eksisterende former for innnovationsincitamenter. Udbredelse af god praksis og overførsel af ren teknologi inden for de forskellige sektorer bør være genstand for en koordineret og konstant indsats såvel i EU som i medlemsstaterne.

3.5. Markedsinstrumenter såsom miljøafgifter og miljøskattereformer bør undersøges nærmere med henblik på at vurdere den reelle miljøgevinst derved, og de bør leve op til kravet om en harmoniseret tilgang på EU-plan og hverken skabe konkurrenceforvridning medlemsstaterne imellem eller skade europæisk industris konkurrenceevne. ØSU understreger på det kraftigste, at i overensstemmelse med deres betegnelse, bør sådanne afgifter anvendes til at fremme mere miljøvenlige produkter, teknologier og metoder og/eller til at genoprette miljøet.

3.6. Skattebegunstigelser, der sigter mod at fremme teknologisk innovation og lede industrielle processer i retningen af større miljøvenlighed, er ligeledes hensigtsmæssige, forudsat at de ikke er markedsforvridende. En forbedring af levestandarden kan bl.a. betyde højere omkostninger, som skal bæres af industrien og/eller af de offentlige finanser, og man er nødt til at sikre sig, at denne forbedring sker jævnt i hele EU, og at den ikke er til skade for udviklingen i EU.

3.7. Kommissionen bør udvide og fremskynde sin indsats for at opnå alle medlemsstaternes støtte på dette punkt, og den bør give en mere dybtgående vurdering af de socioøkonomiske konsekvenser af at anvende disse midler, således at der skabes tiltro til, at midlerne er både hensigtsmæssige og virkningsfulde. Den bør desuden spille en aktiv rolle i de internationale fora, specielt hvad angår klimaændringerne, og den bør selv fremstå som et godt eksempel og arbejde på at overtale andre lande og internationale organisationer - og ikke kun de miljøorienterede - til at overholde de højeste gældende miljøstandarder. Formålet bør være at sikre fair konkurrence og fuld overholdelse af miljøbeskyttelseskrav i alle dele af verden.

Bruxelles, den 30. maj 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 204 af 18.7.2000.

(2) Se brochuren CES 2001-2002 (der findes på fransk, engelsk og tysk), i hvilken Kommissionens kommentarer til ØSU's anbefalinger er gengivet.

(3) ØSU er i færd med at udarbejde særskilte udtalelser om disse emner (bæredygtighed og nye styreformer i EU). EFT C 123 af 25.4.2001.

(4) EFT C 206 af 7.7.1997 og EFT 138 af 18.5.1999 med María Sánchez Miguel som ordfører.

(5) Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om strafferetlig beskyttelse af miljøet (KOM(2001) 139 endelig).

(6) Se ØSU's udtalelse i EFT C 209 af 22.7.1999; forordningen er offentliggjort i EFT L 114 af 24.4.2001.

(7) EFT C 51 af 23.2.2000.

(8) EFT C 268 af 19.9.2000.

(9) KOM(2001) 88 endelig.

(10) EFT C 123 af 25.4.2001.