Europa-Parlamentets beslutning

af 10. maj 2011

om Den Europæiske Revisionsrets særberetninger i forbindelse med decharge for 2009 for Kommissionen

EUROPA-PARLAMENTET,

der henviser til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2009 [1],

der henviser til Den Europæiske Unions årsregnskab for regnskabsåret 2009 (SEK(2010) 963 — C7-0211/2010) [2],

der henviser til Revisionsrettens årsberetning om gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2009 med institutionernes svar [3], og til Revisionsrettens særberetninger,

der henviser til Revisionsrettens erklæring om regnskabernes rigtighed og de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, jf. artikel 287 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde [4],

der henviser til sin afgørelse af 10. maj 2011 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2009, Sektion III — Kommissionen [5] og til sin beslutning med bemærkningerne, der er en integrerende del af denne afgørelse,

der henviser til Revisionsrettens særberetninger, der er udarbejdet i medfør af artikel 287, stk. 4, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,

der henviser til Rådets henstilling af 15. februar 2011 om meddelelse af decharge til Kommissionen for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 2009 (05891/2011 — C7-0053/2011),

der henviser til artikel 17, stk.1, i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 317, 318 og 319 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt Euratomtraktatens artikel 179 a og 180 b,

der henviser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget [6], særlig artikel 145, 146 og 147,

der henviser til forretningsordenens artikel 76 og bilag VI,

der henviser til betænkning fra Budgetkontroludvalget og udtalelser fra de berørte udvalg (A7-0135/2011),

A. der henviser til, at Kommissionen i henhold til artikel 17, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union gennemfører budgettet og forvalter programmerne og i henhold til artikel 317 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde gør dette på eget ansvar i samarbejde med medlemsstaterne og i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning,

B. der henviser til, at Revisionsrettens særberetninger giver oplysninger om problematiske spørgsmål i forbindelse med gennemførelsen af bevillinger, som derved er nyttige for Parlamentet ved udførelsen af dets rolle som dechargemyndighed,

C. der henviser til, at dets bemærkninger om Revisionsrettens særberetninger udgør en integrerende del af Parlamentets afgørelse af 10. maj 2011 om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2009, Sektion III — Kommissionen,

GENERELLE BEMÆRKNINGER

1. glæder sig over, at Revisionsretten har formået hvert år at udarbejde flere og bedre særberetninger; beklager, at de desværre ikke altid får den politiske opmærksomhed, som de fortjener, på grund af de gældende regler i Parlamentet;

2. påpeger, at disse særberetninger er af stor betydning for overvejelser vedrørende og ændring og/eller tilpasning af programmer og projekter, fordi de kan føre til en mere effektiv udnyttelse af de menneskelige og budgetmæssige ressourcer; glæder sig over Kommissionens positive holdning til disse processer og dens vilje til at træffe øjeblikkelige foranstaltninger til at rette op på de fleste af de mangler, som Revisionsretten har bemærket i beretningerne;

3. opfordrer endnu en gang sine kompetente organer til at tilpasse reglerne, således at det kompetente udvalg kan afgøre — på grundlag af hvor alvorlige Revisionsrettens konstateringer er — hvorvidt der er behov for at udarbejde en initiativbetænkning uden for den fastsatte kvote for initiativbetænkninger;

SÆRLIGE BEMÆRKNINGER

Del I: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 15/2009 med titlen "EU-bistand ydet gennem De Forenede Nationers organisationer: beslutningstagning og overvågning"

4. noterer sig, at Unionens udviklingsmidler, som blev kanaliseret gennem FN-organer, blev fordoblet til over 1 mia. EUR mellem 2002 og 2008;

5. glæder sig over, at arbejdet via FN-organer kan medføre stordriftsfordele såvel som mere effektiv bistand som følge af bedre koordinering af donorer; påpeger dog, at dette ikke nødvendigvis altid er tilfældet, idet civilsamfundets organisationer ofte bidrager med værdfuld lokal viden, og deres inddragelse kan føre til større ejerskab blandt udviklingslandenes partnere;

6. er bekymret over Revisionsrettens konstatering af, at der er problemer med at omsætte de strenge retlige krav for objektiv og gennemsigtig udvælgelse af partnere til praktiske kriterier for at støtte beslutningsprocessen;

7. opfordrer derfor Kommissionen til at udarbejde klare udvælgelseskriterier og -processer, der sikrer, at der altid vælges de mest effektive og virkningsfulde mekanismer til levering af bistand;

8. opfordrer Kommissionen til mere indgående at overvåge de bistandsprojekter, der gennemføres af FN, for at vurdere deres faktiske virkninger og omkostningseffektivitet;

9. mener, at Kommissionens forslag om multidonorfonde bør kombinere Kommissionens kapacitet til at oprette, forvalte og koordinere sådanne fonde med tilstrækkelig demokratisk og budgetmæssig kontrol;

10. mener, at yderligere samarbejde med FN-systemet bør afhænge af tilfredsstillende fremskridt for så vidt angår FN-reformprocessen, Kommissionens status i FN-systemet samt udviklingen af procedurer og praksisser for retsforfølgelse af kriminelle handlinger begået af medarbejdere i internationale organisationer; mener endvidere, at det er nødvendigt at oprette et system for fastlæggelse af de faktiske omstændigheder og tilbagesøgning af uretmæssigt anvendte EU-midler;

11. bemærker behovet for at fuldstændiggøre den eksisterende kontrolstruktur ved at give Kommissionens ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede, Kommissionens interne revisionstjeneste og Revisionsretten adgang til FN’s interne revisionsrapporter;

12. mener, at Parlamentet bør forsynes med revisionsbevis i form af en revisionserklæring fra den internationale organisation svarende til den erklæring, som Kommissionens ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede skal afgive og svarende til de nationale forvaltningserklæringer, som Parlamentet kræver, at medlemsstaterne forelægger;

13. mener, at oprettelsen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og dennes komplekse struktur, der giver tjenestemændene mulighed for at administrere Kommissionens midler i forbindelse med eksterne aktioner, gør forvaltnings- og kontrolproblemerne endnu mere presserende; mener derfor, at det er vigtigt, at Unionen ligestilles med medlemsstaterne i FN for at kunne opnå synlige fremskridt med hensyn til kontrol og — alt efter omstændighederne — følge op på tilbagesøgninger eller andre forpligtelser;

14. opfordrer indtrængende Kommissionen til at øge mængden af oplysninger om gennemførelsen af EUF på nationalt og regionalt plan i AVS-landene og til at sikre bedre synlighed af alle aktiviteter i tredjelande, der finansieres af Unionen;

Del II: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 17/2009 med titlen "Erhvervsuddannelsesaktioner for kvinder medfinansieret af Den Europæiske Socialfond"

15. minder Revisionsretten og Kommissionen om, at i henhold til artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde er fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder et grundlæggende princip i alle Unionens aktiviteter; kønsaspektet skal derfor tages i betragtning på alle trin i budgetproceduren, herunder forberedelse, gennemførelse og revision af Unionens budget;

16. minder Revisionsretten og Kommissionen om resultaterne og anbefalingerne i gennemførlighedsundersøgelsen om kønsbudgettering;

17. glæder sig over beretningen, der er baseret på evalueringer foretaget i Kommissionen og i fem medlemsstater (Tyskland, Spanien, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige), og som i alt tegner sig for 76 % af udgifterne og omhandler ESF-medfinansierede erhvervsuddannelsesaktioner for kvinder i programperioden 2000-2006; bemærker imidlertid, at beretningen afslørede en række svagheder i forbindelse med etableringen af foranstaltningerne og udvælgelsen af de projekter, der revideres af Revisionsretten, og bemærker manglerne med hensyn til overvågning af programmernes ydeevne;

18. bemærker, at uddannelsesaktionerne i de programmer, der blev revideret, ikke direkte var udarbejdet på baggrund af analyser af arbejdsmarkedets behov, og at der i foranstaltningerne var en tilbøjelighed til at afsætte vide rammer for gennemførelsen af aktionerne og ikke i tilstrækkelig grad fokusere på bestemte målgrupper; beklager, at Revisionsretten ikke tog hensyn til bredere spørgsmål omkring det at få kvinder tilbage i arbejde eller forbedre deres færdigheder;

19. mener, at fremtidige operationelle programmer skal tage højde for en analyse af arbejdsmarkedet, så uddannelsesaktionerne stemmer overens med resultaterne af denne analyse; mener stadig, at uddannelse for kvinder skal forbedre deres færdigheder og samtidig tage højde for kvinders særlige behov, herunder børnepasningsmuligheder og fleksible arbejdsforhold; er desuden for, at der indføres en effektiv procedure for projektudvælgelse, så man godkender de projekter, der bedst kan tackle uligheder og løse de problemer, som analysen fremhæver;

20. bemærker, at der i de reviderede medlemsstaters projektudvælgelseskriterier ved anvendelse af de nuværende indikatorer ikke var taget tilstrækkeligt hensyn til arbejdsmarkedsanalyserne, og at kriterierne ikke sikrede, at de udvalgte projekter havde mål, som var i overensstemmelse med de overordnede programmål; anbefaler, at indikatorerne for fremtiden i højere grad fokuserer på ligestilling mellem kønnene, at der opstilles klare mål, og at pålideligheden af oplysningerne forbedres, så det sikres, at de gennemførende myndigheder, medlemsstaterne og Kommissionen kan foretage effektive evalueringer;

21. opfordrer Kommissionen til fortsat at føre tilsyn med, at medlemsstaterne opstiller hensigtsmæssige og anvendelige indikatorer for at sikre, at der indsamles pålidelige data, som gør det muligt at drage brugbare konklusioner om de medfinansierede aktioners produktivitet og effektivitet; anmoder om med jævne mellemrum at blive underrettet om de gjorte fremskridt for at sikre, at projektsponsorernes forpligtelser ikke bliver for omfattende;

22. opfordrer Revisionsretten til at tage hensyn til Kommissionens bemærkning i årsberetningen om gennemførelse af budgettet, vedrørende budgetposterne 4 og 13, om, at de har et bredere anvendelsesområde og bl.a. omfatter ligestillingspolitikken;

23. opfordrer i lyset af de vedvarende kønsbestemte lønforskelle i Kommissionen til at blive ved med at fremme erhvervsuddannelsesaktioner, som er specifikt rettet mod kvinder, med henblik på at give dem eller forbedre de færdigheder, der er nødvendige for at udligne dette misforhold;

24. beklager Revisionsrettens bemærkninger i årsberetningen vedrørende uberettigede udbetalinger i forbindelse med gennemførelsen af Daphne II-projektet; opfordrer indtrængende Kommissionen til at følge op på situationen og sikre en ordentlig gennemførelse af Daphne-programmet i fremtiden;

25. gentager sit krav til Kommissionen og Revisionsretten om, at information om ligestillingspolitikker og kønsspecifikke data inkluderes i dechargebetænkningen;

Del III: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 1/2010 — "Bliver de forenklede toldprocedurer ved indførsel kontrolleret effektivt?"

26. glæder sig over offentliggørelsen af Revisionsrettens særberetning og dens grundige analyse;

27. anerkender den centrale rolle, som de forenklede toldprocedurer ved indførsel som handelsfremmende foranstaltninger indtager for de økonomiske operatører, men beklager, at disse procedurer har medført urimeligt høje tab for Unionens budget og overtrædelser af Unionens handelspolitik;

28. glæder sig over det forbedrede regelsæt for forenklede procedurer for import, der blev indført fra begyndelsen af 2009, og forventer, at Kommissionen færdiggør sine retningslinjer for efterfølgende revisioner uden yderligere forsinkelser og senest ved udgangen af 2011;

29. opfordrer medlemsstaterne til at gennemføre dette regelsæt hurtigst muligt og opfordrer Kommissionen til at overvåge fremskridtene grundigt;

30. finder det uacceptabelt, at der, som særberetningen afslører, savnes effektive kontroller af de forenklede procedurer ved import i medlemsstaterne, og opfordrer Kommissionen til fortsat at undersøge effektiviteten af kontroller for forenklede procedurer i medlemsstaterne og især til at undersøge fremskridt i medlemsstaternes udførelse af efterfølgende revision (f.eks. hyppighed, metodologi, anvendelse af risikoanalyse og tilrettelæggelse heraf) og til at fremlægge resultaterne af disse undersøgelser for Parlamentet ved udgangen af 2011 vedrørende mindst halvdelen af medlemsstaterne og ved udgangen af 2012 vedrørende de resterende medlemsstater;

31. er af den opfattelse, at medlemsstaterne i højere grad bør bestræbe sig på at sikre effektiv opkrævning af told, ikke mindst i betragtning af at de beholder 25 % som kompensation for udgifterne til opkrævning;

32. anmoder Revisionsretten om at overveje at følge op på denne særberetning efter indførelsen af retningslinjer for efterfølgende revision og opfordrer Kommissionen til at fremlægge skøn for Parlamentet over tab af traditionelle egne indtægter som følge af de aktuelle, ineffektive kontroller af de forenklede procedurer i medlemsstaterne;

33. opfordrer Kommissionen til at analysere det nederlandske koncept for revision før bevillingsudstedelse, idet Revisionsretten mente, at det, selv om det ikke følges konsekvent i Nederlandene, svarer fuldt ud til rettens egen kontrolmodel, og til at anbefale anvendelsen af denne model i andre medlemsstater og til at informere Parlamentet om de opnåede fremskridt senest i september 2011;

34. opfordrer indtrængende Kommissionen til nærmere at undersøge spørgsmålet om misbrug af "superforenkling" (fritagelse for underretning) og til at fremlægge detaljerede tal for Parlamentet om hyppigheden af superforenklinger i hver medlemsstat inden afslutningen af dechargeproceduren for 2009; opfordrer Kommissionen til at præcisere de særlige omstændigheder, hvorunder erhvervsdrivende kan bevilges fritagelse for underretning;

35. opfordrer Kommissionen til inden februar 2011 at undersøge forholdene i Belgien, Frankrig, Irland, Sverige og Det Forenede Kongerige, hvor erhvervsdrivende ikke var i stand til at fremlægge den påkrævede tolddokumentation i forbindelse med efterfølgende revisioner, og til at informere Parlamentet om de foranstaltninger, som disse medlemsstater har truffet med henblik på at afhjælpe situationen inden afslutningen af dechargeproceduren for 2009;

36. beklager manglen på en sammenhængende EU-politik vedrørende sanktioner, som medlemsstaterne træffer over for erhvervsdrivende, der overtræder reglerne om forenklede procedurer, der er indført for at lette den økonomiske virksomhed; opfordrer Kommissionen til at informere Parlamentet om de foranstaltninger, der træffes henblik på at afhjælpe denne situation;

37. opfordrer medlemsstaterne til at gøre deres økonomiske operatører opmærksomme på deres ansvar i forbindelse med anvendelsen af forenklede procedurer, herunder gennem obligatorisk uddannelse;

Del IV: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 2/2010 med titlen "Hvor effektive er ordningerne for støtte til projekteringsundersøgelser og opbygning af ny infrastruktur under sjette rammeprogram for forskning?"

38. bemærker den voksende konkurrence, som Den Europæiske Union ser sig konfronteret med fra traditionelle konkurrenters og nye industrilandes side inden for forskning, udvikling og innovation; bemærker på baggrund heraf, at forskning og især ny forskningsinfrastruktur er afgørende for, om Den Europæiske Union kan opfylde målsætningerne i Europa 2020-strategien: intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst;

39. understreger, at Kommissionen nøje bør overveje alle faktorer for at sikre sig, at den får mest muligt for pengene; bemærker imidlertid, at hverken særberetningen eller Kommissionens svar giver grundlag for at konkludere, at Kommissionen rent faktisk har fået mest muligt for pengene;

40. understreger betydningen af konklusionen af den analyse, som Kommissionen foretog i 2000, om at den teknologiske udvikling på infrastrukturområdet savner kritisk masse; konstaterer, at hverken særberetningen eller Kommissionens svar fører til den konklusion, at de finansierede projekters art og antal (28 i alt) har nået denne kritiske masse; opfordrer derfor Kommissionen til i dette specifikke tilfælde yderligere at præcisere målsætningen om at nå en kritisk masse og den måde, hvorpå man har fremmet denne målsætning;

41. bemærker, at det hvad projekteringsundersøgelserne angår ikke fremgår klart, at Revisionsretten, da den interviewede støttemodtagerne, repræsentanterne for forskningsinstitutterne og medlemsstaternes og de associerede landes repræsentanter, tog i betragtning, at de ifølge sagens natur på forhånd er positivt indstillet over for de gennemførte undersøgelser; opfordrer endvidere Revisionsretten til at anvende supplerende dokumentation for bedre at vurdere de pågældende projekters effektivitet;

42. bemærker, at det fremgår af Kommissionens svar, at EU-finansieringen under ONI-ordningen ikke havde til formål at udløse en beslutning om at opbygge ny infrastruktur, men snarere at forbedre den europæiske dimension; bemærker imidlertid, at der ikke findes nogen tilfredsstillende definition af begreberne "europæisk dimension" og "europæisk nytteværdi" [7] og især ikke af, hvordan de måles, og i hvor høj grad de midler, der anvendes til disse projekter, svarer til begreberne "europæisk dimension" og "europæisk nytteværdi"; opfordrer derfor Kommissionen til yderligere at præcisere disse begreber på en specifik og målbar måde;

43. er enig med Revisionsretten i, at fordelene ved at anvende supplerende finansieringskilder bør gøres synlige for potentielle ansøgere og fortsat bør fremhæves af Kommissionen og medlemsstaternes myndigheder, selv om der er sket betydelige fremskridt under RP7;

44. bemærker, at anvendelsen af supplerende finansieringskilder har afgørende betydning for opbygningen af ny forskningsinfrastruktur i de kommende år;

45. bemærker, at det også vil være nødvendigt, at Kommissionen træffer praktiske foranstaltninger med henblik på at administrere suppleringsaspektet på passende vis, ved bl.a. at gennemføre kontroller vedrørende dobbeltfinansiering eller uberettiget medfinansiering;

46. minder om, at Kommissionen i 2008 offentliggjorde en praktisk vejledning i EU-finansieringsmuligheder for forskning og innovation og opfordrede medlemsstaterne til at forbedre ordningerne med henblik på at sikre en koordineret anvendelse af midlerne;

47. anmoder Revisionsretten om ud fra et regnskabs- og budgetperspektiv at foretage en evaluering af EU-finansieret forskning og udvikling på det sikkerhedsmæssige område, herunder RP6, PASR og RP7, i henhold til anbefalingerne i undersøgelsen foretaget af Parlamentets temaafdeling C) "Review of security measures in the research framework programme" fra oktober 2010;

Del V: Revisionsrettens særberetning nr. 3/2010 med titlen "Konsekvensanalyser i EU-institutionerne: er de en hjælp i beslutningsprocessen?"

48. hilser Revisionsrettens beretning velkommen og støtter Revisionsrettens bemærkninger og konklusioner;

49. glæder sig over en god start og roser navnlig de aktuelle forbedringer af Kommissionens konsekvensanalysesystem, den konstante ajourføring af Kommissionens retningslinjer for konsekvensanalyse og den styrkede rolle, som Udvalget for Konsekvensanalyse (IAB) spiller;

50. bemærker med tilfredshed, at konsekvensanalyseprocedurerne ifølge Revisionsretten er blevet en integreret del af politikudviklingsprocessen og har bidraget til at forbedre Kommissionens lovforslag;

51. opfordrer Kommissionen til at indføre foranstaltninger, der har til formål at styrke gennemsigtigheden af planlægningsprocessen for konsekvensanalyser; mener, at Kommissionen ikke blot bør forklare, hvorfor det er nødvendigt med en konsekvensanalyse, men også bør offentliggøre grundene til beslutningerne om ikke at foretage en konsekvensanalyse (navnlig i tilfælde, hvor Udvalget for Konsekvensanalyse (IAB) har fastslået et behov for at foretage en konsekvensanalyse);

52. mener, som det anføres i den anden interimsrapport om lovgivningsaktiviteter og interinstitutionelle forbindelser af Europa-Parlamentets arbejdsgruppe om reform af Europa-Parlamentet af 21. maj 2008, at konsekvensanalyser bør dække alle lovgivningsinitiativer, herunder foranstaltninger vedrørende forenklinger og udvalgsprocedurer; opfordrer alle involverede parter til at gendefinere anvendelsesområdet for konsekvensanalyser under de kommende interinstitutionelle drøftelser og navnlig tage hensyn til de seneste ændringer, som Lissabontraktaten har indført;

53. opfordrer indtrængende Kommissionen til ikke kun at inddrage interessenter i det forberedende arbejde i forbindelse med konsekvensanalyser, men også at høre de interesserede parter om udkast til konsekvensanalyserapporter og i lighed med visse OECD-lande at offentliggøre udkast til konsekvensanalyser;

54. opfordrer Kommissionen til at forbedre planlægningen af konsekvensanalyseprocessen med henblik på at afsætte tilstrækkelig tid til IAB's kontrol;

55. mener, at forelæggelsen og drøftelsen af konsekvensanalyserne bør være en integreret del af Parlamentets lovgivningsarbejde, og opfordrer sine udvalg til oftere at opfordre Kommissionens repræsentanter til at deltage heri;

56. henleder Kommissionens opmærksomhed på de kritiske kommentarer om, at konsekvensanalyserne er lange, tekniske og skrevet i et kompliceret sprog; mener, at en forbedring på disse områder vil styrke konsekvensanalysernes nytte for lovgiverne, interessenterne og offentligheden;

57. bemærker imidlertid, at uafhængigheden af konsekvensanalyserne, sådan som de foretages i øjeblikket, er tvivlsom på grund af, at medlemmerne af Kommissionens Udvalg for Konsekvensanalyse (IAB), der er ansvarlig for Kommissionens konsekvensanalyser, udpeges af Kommissionens formand og er underlagt dennes anvisninger;

58. bemærker endvidere, at der opstår det samme problem med hensyn til Kommissionens efterfølgende evalueringer, der kun er af begrænset værdi som støtte for Parlamentet i dets overvågning af Kommissionens gennemførelse af budgettet;

59. understreger, at konsekvensanalyser ikke blot bør gennemføres forud for vedtagelsen af en lovgivningsmæssig tekst (ex ante), men også efterfølgende (ex post); påpeger, at dette er nødvendigt for nøjere at kunne vurdere, om målene med en retsakt virkelig er blevet nået, og i hvilket omfang en retsakt bør ændres eller bibeholdes;

60. er overbevist om, at konsekvensanalyser og evalueringer foretaget på vegne af Parlamentet ville øge offentlighedens indsigt i og kendskab til værdien af Unionens politikker og bidrage til, at der skabes offentlig deltagelse og debat;

61. understreger, at Kommissionens initiativret begrænser Parlamentets rolle, og er overbevist om, at uafhængige og frie konsekvensanalyser og evalueringer uden restriktioner ville give Europa-Parlamentets medlemmer mere indflydelse på den fremtidige udvikling af EU's politikker;

Del VI: Revisionsrettens særberetning nr. 4/2010 med titlen "Er mobilitetsordningen under Leonardo da Vinci-programmet udformet, og forvaltes den på en sådan måde, at den vil kunne føre til effektive resultater?"

62. glæder sig over Revisionsrettens beretning og den heri indeholdte grundige vurdering af udformningen og forvaltningen af mobilitetsordningen under Leonardo da Vinci-programmet;

63. bemærker med tilfredshed, at Revisionsretten samlet set konkluderer, at mobilitetsordningen under Leonardo da Vinci-programmet er udformet og forvaltes på en sådan måde, at den vil kunne føre til effektive resultater;

64. er fuldt ud klar over, at det er en kompleks opgave at udarbejde passende indikatorer for de mange mål, der er fastsat for programmet, og erkender det nylige fremskridt i denne forbindelse; er imidlertid bekymret over Revisionsrettens konstatering af, at der endnu ikke er etableret et omfattende system til måling af programmets effekt, og over at Kommissionen tre år inde i programmet — efter ca. halvdelen af dets løbetid — endnu ikke kan vurdere, i hvilket omfang det opfylder sine mål;

65. opfordrer Kommissionen til at holde Parlamentet orienteret om fremskridtene med hensyn til etablering af et nyt brugervenligt og effektivt værktøj til partnersøgning, som kunne løse ansøgernes problemer med at finde værtspartnere i andre lande;

66. opfordrer Kommissionen til at sørge for korrekt bedømmelse af ansøgninger ved at videreudvikle evaluatorernes bedømmelseshåndbog og ved at kontrollere bedømmelser af ansøgninger under de kontrolbesøg vedrørende kvalitet og effekt, som den aflægger i deltagerlandene, hvis analysen af merværdien af sådanne kontroller viser sig at være positiv;

67. opfordrer Kommissionen til at etablere et omfattende system til måling af Leonardo da Vinci-programmets effekt og til at forbedre systemet for rapportering om programmets resultater og virkninger og særlig til at færdiggøre LLPLink-softwareapplikationen til rapportering af effektmåling så hurtigt som muligt og løbende orientere Parlamentet om udviklingen i denne henseende;

68. opfordrer Kommissionen til at håndtere de svagheder i forbindelse med kontroller, som Revisionsrettens særberetning har påpeget;

Del VII: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 5/2010 med titlen "Gennemførelsen af Leadermetoden til udvikling af landdistrikterne"

69. bemærker, at Revisionsretten understreger, at der er en række områder, hvorpå der kan foretages betydelige forbedringer for at sikre opnåelsen af den merværdi, som er det vigtigste element i Leaderstrategien; finder det meget beklageligt, at de samme alvorlige svagheder fortsat findes ti år efter Revisionsrettens tidligere revision af Leaderstrategien;

70. støtter Revisionsrettens anbefaling 3, 4, 5 og 6;

71. er enig i anbefaling 1 om, at der ikke skal ydes støtte til projekter, der er afsluttet, men mener, at dette ikke bør afholde Leader fra at finansiere udvidelsen af de eksisterende projekter; glæder sig derfor over Kommissionens hensigt om at fremsætte forslag, der vil give mulighed for at udvide projekter, til hvilke der er blevet indgivet en ny ansøgning om finansiering til efterfølgende faser;

72. bemærker i anbefaling 2, at medlemmer af de lokale aktionsgrupper (LAG’er) ikke bør være "til stede under drøftelser, vurderinger og beslutninger", hvis de har "personlige, politiske, faglige eller erhvervsmæssige interesser i et projektforslag"; bemærker endvidere, at finansforordningen forbyder handlinger, der kan resultere i interessekonflikter; opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at sikre, at finansforordningen gennemføres fuldt ud af medlemmer af LAG’ernes projektvurderingsudvalg og beslutningstagende udvalg; er enig i, at der altid bør udarbejdes en skriftlig interesseerklæring, hvor det er nødvendigt, og at interesseerklæringer bør offentliggøres i mødereferatet;

73. opfordrer Kommissionen til at sikre en klar definition af begrebet "interesse i et projekt" og mener, at detaljerede mødereferater af alle møder, hvor der træffes beslutninger, bør være normen for at fjerne bekymringerne om uretfærdig udvælgelse af projekter og styrke gennemsigtigheden og neutraliteten i beslutningstagningen;

74. mener, at Kommissionen for at sikre Leaders "merværdi" bør opfordre LAG’er yderligere til at stå for opsøgende arbejde med henblik på at identificere lokale aktører, som kan udvikle mere strategiske projekter på forskellige områder, som det i øjeblikket ses i Mecklenburg-Vorpommern (Tyskland) og Irland;

75. opfordrer Kommissionen til hurtigst muligt at øge gennemsigtigheden i forbindelse med udvælgelsen af projekter og i denne forbindelse anvende eksemplerne i Mecklenburg-Vorpommern (Tyskland) og Pays de la Loire (Frankrig) og mener, at der bør indføres et system, hvorved LAG’erne offentliggør mødereferater af møder til udvælgelse af projekter på deres websteder;

Del VIII: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 6/2010 med titlen "Har reformen af sukkermarkedet opfyldt de væsentligste mål?"

76. bemærker, at 2006-reformen af EU's sukkermarked generelt har været vellykket og har opfyldt målene om øget konkurrenceevne og mindskning af prisforskellen mellem EU's indre marked og verdensmarkedet;

77. bemærker, at Revisionsretten har forbehold over for en måling af konkurrenceevne alene baseret på regioner; understreger, at Kommissionen ikke havde mulighed for at undersøge de enkelte roedyrkeres og fabrikkers faktiske konkurrenceevne; er bekymret over det forhold, at hvis konkurrenceevnen i en region ikke er baseret på dens reelle potentiale, men på en skævvridning af markedet grundet relativt høje kvoter i visse regioner ud fra politiske kriterier, garanterer den nye situation, der er et resultat af reformen, ikke det optimale, hvad angår disse regioners faktiske potentiale i konkurrencemæssig henseende;

78. er enig med Revisionsretten i, at oplysninger om sukkerproducenternes produktivitet og effektivitet ville være yderst nyttige med henblik på at vurdere gennemførelsen af reformen; spørger derfor Kommissionen, hvorfor den ikke bad om sådanne oplysninger som en betingelse for at modtage økonomisk støtte;

79. spørger Kommissionen, hvorfor de store sukkerproducenter, som har afstået fra deres kvoter ved at modtage kompensation fra omstruktureringsfonden som et økonomisk incitament for at forlade sektoren, ikke blev bedt om at fremlægge oplysninger om, hvordan de anvendte denne kompensation; bemærker også vigtigheden af at indsamle og behandle sådanne oplysninger for at fremme en mere effektiv og virksom organisering af den fælles landbrugspolitik i fremtiden;

80. minder om, at sukkerfabrikker spiller en vigtig rolle i den fælles landbrugspolitik, og at deres lokale tilstedeværelse er en forudsætning for sukkerroeproduktion, selv om dette ikke gælder de traditionelle rørsukkerraffinaderier, eftersom sukkerrør produceres uden for EU; spørger derfor Kommissionen om, hvilken gavn almenvellet har haft af overgangsstøtten til sukkerrørsindustrien;

81. understreger hvad angår de supplerende isoglucosekvoter, at den industrielle produktion heraf ikke er forbundet med den lokale tilgængelighed af majs og andre råvarer, og som Kommissionen nævner, påvirkes prisen på majs og andre råvarer, der anvendes til fremstilling af isoglucose, ikke; bemærker derfor, at efterspørgslen efter og mønstret for isoglucoseforbruget er fundamentalt anderledes end for sukkerforbruget; er følgelig enig med Revisionsretten i, at "logikken bag at inkludere disse supplerende gratis kvoter i de efterfølgende kvotereduktioner er langt fra klar" [8], og spørger Kommissionen, hvordan de gratis tilladelser, der blev tildelt isoglucoseproducenterne, tjente almenvellet;

82. opfordrer Kommissionen til at undersøge, hvorvidt midler afsat til omstruktureringsplanen er blevet brugt til udflytning af visse EU-fabrikker til tredjelande, der får præferencebehandling af EU, eftersom subsidiering af produktion uden for Europa ikke var et af sukkerreformens mål;

83. henleder Kommissionens opmærksomhed på, at fordelene ved den øgede industrielle koncentration i sektoren har ført til ingen eller begrænsede prissænkninger for forbrugerne; spørger derfor, om Kommissionen i forbindelse med sukkerreformen traf nogen foranstaltninger eller tog nogen initiativer med henblik på at sikre, at reduktionen i prisen på sukker i løs afladning ville komme forbrugerne til gavn;

84. bemærker, at der ifølge Revisionsrettens særberetning er "meget store udsving, fra et nettooverskud på 390 euro for hver ton, der var givet afkald på, sammenholdt med nettonedlukningsomkostningerne, til et nettounderskud på 226 euro pr. ton" [9], og overvejer, om reformen kunne være udformet på en måde, der ville have minimeret disse variationer;

85. er enig med Revisionsretten i, "at der ikke foreligger fuldstændige data om, hvilken effekt afgivelsen af kvoter har på de lokale økonomier, hvor mange arbejdspladser der er gået tabt, eller om de tidligere ansatte på de nu nedlagte fabrikker har kunnet finde anden beskæftigelse" [10] — og betragter disse data som meget nyttige i bestræbelserne på at få et samlet billede af reformen i de berørte regioner; bemærker derfor, at man, baseret på den europæiske skatteyders ret til denne viden, må forvente gennemsigtige oplysninger om anvendelsen af de midler, som EU tildeler støttemodtagere, hvilket på ingen måde står i modsætning til medlemsstaternes kompetencer;

86. er enig med Revisionsretten i, at de medlemsstater, som besluttede at yde diversificeringsstøtte, skulle have udarbejdet nationale omstruktureringsprogrammer, der indeholder en detaljeret beskrivelse af de diversificeringsforanstaltninger, der skal gennemføres i de berørte regioner, og skulle have informeret Kommissionen om disse programmer; opfordrer derfor Kommissionen til at informere om diversificeringsstøttens virkning i de berørte regioner;

87. er enig med Revisionsretten i, at Kommissionen burde foreslå en række foranstaltninger for at fjerne stivhederne og restriktionerne i det nuværende kvotesystem, der forringer avlernes og producenternes konkurrenceevne [11];

88. kan — hvad angår Revisionsrettens bemærkning om, at EU er blevet mere afhængig af import — ikke bedømme Kommissionens svar om, at alt i alt "kan det niveau for selvforsyning, der er fastholdt efter reformen (ca. 85 %), anses som tilfredsstillende" [12], idet der tages hensyn til åbningen af EU's marked for tredjelande; bemærker, at drøftelsen vedrørende adgangen til forsyninger ikke er veldokumenteret eller velbegrundet, og at Parlamentet ingen adgang havde til undersøgelser vedrørende det optimale niveau for sukkerforsyninger eller mulige scenarier for konsekvenserne af manglende forsyninger og mulige reaktioner (samt de relevante omkostninger) i tilfælde af en væsentlig forstyrrelse på verdensmarkedet for sukker;

Del IX: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 8/2010 med titlen "Bedre transportpræstationer på de transeuropæiske jernbaneakser: Har EU's investeringer i jernbaneinfrastruktur været effektive?"

89. glæder sig over offentliggørelsen af Revisionsrettens velforberedte og konstruktive særberetning og dens grundige analyse;

90. mener, at forbedringer i definitionen af prioriterede projekter ville kunne styrke koordineringen og koncentrationen af EU's økonomiske midler yderligere; opfordrer Kommissionen til at fastlægge definitionen af prioriterede projekter i overensstemmelse med påviselige behov i form af eksisterende og fremtidige jernbanetjenesteydelser;

91. opfordrer Kommissionen til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at tilpasse jernbaneinfrastrukturen til at imødekomme transeuropæiske tjenester og samtidig skabe de manglende forbindelser på grænseoverskridende lokaliteter, fjerne flaskehalse i vigtige knudepunkter og erstatte eller opgradere den gamle jernbaneinfrastruktur;

92. glæder sig over Kommissionens indsats for at gøre fremskridt på europæisk niveau med den vedtagne lovgivning; mener, at Kommissionen bør forbedre samarbejdet med medlemsstaterne yderligere, så lovgivningen omkring jernbanesikkerhed og passagerrettigheder, åbning af markederne og interoperabilitet på EU-niveau kan gennemføres vellykket i national lovgivning;

93. glæder sig over Kommissionens bestræbelser for fortsat at investere betydelige midler i at bidrage til at forbedre projektforberedelsen;

94. opfordrer indtrængende Kommissionen til at konsultere eksterne eksperter i jernbaneinfrastruktur med henblik på bedre at kunne vurdere de tekniske aspekter af foreslåede projekter forud for godkendelsen under Samhørighedsfonden;

95. understreger behovet for at fremme en bedre forberedelse af projekterne med henblik på at mindske risikoen for omkostningsstigninger i forbindelse med de fremtidige projekter som følge af uforudsigelige faktorer, f.eks. uventet vanskelige geografiske forhold og miljøbeskyttelseskrav;

96. bemærker, at der nogle gange optræder forsinkelser, før infrastrukturen bliver klar til brug; anmoder Kommissionen om at samarbejde tættere med medlemsstaterne om de nødvendige forbedringer i den fremtidige planlægning;

97. glæder sig over, at den faktisk opnåede præstation på de strækninger, der er forbeholdt højhastighedspassagertrafik, svarer til forventningerne;

98. bemærker, at Revisionsretten har konstateret forskellige komplikationer, herunder forskelle i sporvidde, kørestrømsforsyning, togkontrol- (signalerings-) systemer, toglængde og driftsregler; anmoder Kommissionen om i højere grad at hjælpe medlemsstaterne med at gøre fremskridt med hensyn til at fjerne sådanne komplikationer, hvilket vil kunne bidrage til at lette forbedringer i udviklingen af transeuropæiske transportforbindelser; påpeger, at EU skal spille en betydelig rolle, når det gælder om at fremme interoperabiliteten mellem nationale net, sideløbende med effektiv økonomisk støtte;

99. bemærker, at udpegelsen af europæiske koordinatorer i væsentlig grad har forbedret gennemførelsen af TEN-T-projekter ved at koncentrere investeringer og lette udviklingen af de prioriterede projekter; opfordrer Kommissionen til at bevare den rolle, som koordinatorerne spiller i dag, og til at vurdere muligheden for at udpege flere koordinatorer for de strækninger i de prioriterede projekter, som står over for komplicerede udfordringer;

100. mener, at ansvarsopgaverne for Forvaltningsorganet for TEN-T skal udvides i form af en effektiv kontrol og evalueringsprocedure med hensyn til samfinansieringen af de prioriterede projekter;

101. bemærker, at koncentrationen af TEN-T-samfinansieringen på grænseoverskridende lokaliteter er forbedret siden 2006, men at der stadig er mange opgaver, der venter, herunder fjernelse af flaskehalse og udfyldelse af manglende forbindelser;

102. understreger, at alle de resterende problemer og spørgsmål skal evalueres under forberedelserne til revisionen af TEN-T-retningslinjerne;

103. opfordrer Kommissionen til at revidere TEN-T-politikken for at kunne imødekomme fremtidige udfordringer i forbindelse med klimamålene, fortsat økonomisk vækst og social og økonomisk samhørighed.

Del X: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 9/2010 med titlen "Anvender EU strukturforanstaltningsmidlerne til forbedring af vandforsyningen til husholdningsforbrug bedst muligt?"

104. understreger, at vand, og navnlig drikkevand, er en strategisk naturressource, der på linje med andre naturressourcer er under et stigende pres i det 21. århundrede som følge af den konstant stigende efterspørgsel, og at det derfor er Parlamentets opgave og pligt at være særligt opmærksom på at beskytte samt sikre en fornuftig og rationel anvendelse af vand med henblik på at sikre en tilstrækkelig drikkevandsforsyning af høj kvalitet til den voksende befolkning og fremtidige generationer;

105. glæder sig over Revisionsrettens konstruktive anbefalinger og opfordrer medlemsstaterne til under forberedelsen af deres programmer og projekter til EU-medfinansiering at være mere opmærksomme på den integrerede vandforvaltning, som tjener både miljømæssige og økonomiske interesser, samt til at bestræbe sig på at udnytte EU-interventionens merværdi maksimalt;

106. understreger nødvendigheden af en mere gennemgribende undersøgelse af projekter på ansøgningsstadiet med henblik på at forebygge mangler; opfordrer derfor Kommissionen til yderligere at udvikle brugen af retningslinjer og tjeklister ved at fastsætte klarere kriterier for vurdering af støtteansøgninger med henblik på at gøre procedurerne og resultaterne heraf mere effektive og sammenhængende samt sikre en ordentlig opfølgning i tilfælde af, at de påkrævede oplysninger ikke er forelagt, eller de nødvendige foranstaltninger ikke er truffet;

107. er chokeret over Revisionsrettens konstatering af, at nogle projekter, selv om de var blevet afsluttet flere år før revisionens gennemførelse, ikke var sat i drift grundet manglende supplerende infrastruktur; opfordrer derfor indtrængende medlemsstaterne til at styrke projektplanlægningen for at forhindre, at dyr infrastruktur, f.eks. inden for vandforsyningssektoren, ikke kan tages i brug på grund af manglende forbindelser i netværket;

108. opfordrer endvidere medlemsstaterne til at sikre en bedre planlægning gennem udarbejdelsen af grundige behovsvurderinger og så vidt muligt sikre, at investeringerne er effektive og økonomiske ved at vurdere muligheden for at få dækket udgifterne gennem brugerbetaling samt forbedre effektiviteten af vandforbruget for at beskytte vandressourcerne, men også ved at tilstræbe en forbedring af vandeffektiviteten og nedbringe vandspild;

109. opfordrer medlemsstaterne til at sikre en bedre koordinering og inddrage flere interessenter i projektplanlægningen med henblik på at modvirke situationer, hvor f.eks. en kommune investerer i udvidelsen af sin vandforsyningskapacitet uden at tage højde for andre investeringer, der har nedbragt vandforbruget i samme kommune, eller hvor der investeres i et overkommunalt forsyningssystem, uden at kommunerne har forpligtet sig til at benytte det;

Del XI: Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 10/2010 med titlen "De særlige foranstaltninger til fordel for landbruget i EU's fjernområder og på de mindre øer i Det Ægæiske Hav"

110. glæder sig over Revisionsrettens beretning og Kommissionens svar;

111. støtter Revisionsrettens anbefaling 1; anerkender med hensyn til artikel 12 i Rådets forordning (EF) nr. 247/2006 af 30. januar 2006 om særlige foranstaltninger på landbrugsområdet i EU's fjernområder [13], at nærhedsprincippet finder anvendelse i forbindelse med udarbejdelse af programmer i henhold til de rammebetingelser, som Kommissionen har fastsat; erkender nødvendigheden af, at de korrekte foranstaltninger inden for de ovennævnte rammebetingelser fastsættes på nationalt plan; glæder sig over Kommissionens rolle i forbindelse med at undersøge, om programmerne er i overensstemmelse med EU-lovgivningen, samt i forbindelse med koordineringen med de nationale myndigheder under programmeringen, hvori også indgår de retningslinjer, der sendes til medlemsstaterne; fremhæver navnlig vigtigheden af at udvide samarbejdet mellem Kommissionen og medlemsstaterne om forbedring af kontrolindikatorerne og effektiviteten;

112. støtter Revisionsrettens anbefaling 2; glæder sig over ændringen af den relevante artikel i forordning (EF) nr. 247/2006, som Kommissionen har foreslået for at lette medlemsstaternes årlige revisionsproces;

113. støtter Revisionsrettens anbefaling 3; anerkender anvendelsen af nærhedsprincippet i forbindelse med fastsættelse af foranstaltninger; fastslår, at en øget inddragelse af programdeltagere samt en mere detaljeret økonomisk analyse i de pågældende medlemsstater kan føre til forbedrede foranstaltninger; fastholder, at der må tages behørigt hensyn til bæredygtige mål ved fastsættelsen af foranstaltninger på nationalt plan for at undgå en fokusering på overfladiske foranstaltninger; mener, at det i visse områder er nødvendigt med en fast støtte såvel som rent produktionsbaseret støtte, men opfordrer til udvikling af bæredygtige metoder, som sikrer landbrugets fremtidige levedygtighed i de pågældende områder;

114. støtter Revisionsrettens anbefaling 4; opfordrer desuden medlemsstaterne til at udarbejde retningslinjer for fælles kontrolindikatorer; er klar over, at de enkelte programmers forskellige karakteristika vanskeliggør udviklingen af generelle kontrolindikatorer, der skal være gældende for hele Unionen; mener dog, at det er nødvendigt med fælles kontrolindikatorer for at opnå en bæredygtig udvikling af landbruget og landdistrikterne; glæder sig over Kommissionens høringer med medlemsstaterne om at fastsætte fælles kontrolindikatorer, som skal gælde for programmerne fra 2011 og fremefter; ser disse høringer som en tilgang for etablering af en model, der i fremtiden også kan anvendes inden for andre områder, som modtager EU-midler;

115. støtter Revisionsrettens anbefaling 5; glæder sig over Revisionsrettens forslag til at forkorte evalueringsintervallet for programmerne til mindre end fem år; bemærker Kommissionens svar til Revisionsrettens forslag; foreslår ligesom Revisionsretten en forkortelse af evalueringsintervallet fra fem til et år, uden at dette indvirker på de årlige gennemførelsesrapporter, som medlemsstaterne sender til Kommissionen; opfordrer desuden til, at der etableres et informationsstyringssystem til overvågning af de data, som medlemsstaterne indsamler, på grundlag af repræsentative kontrolindikatorer, hvilket skal føre til en mere effektiv og mere bæredygtig anvendelse af den finansielle støtte;

116. opfordrer Kommissionen til at samarbejde mere effektivt med medlemsstaterne; noterer sig, at Kommissionen ikke kan tvinge nogen medlemsstat til at gennemføre de foreslåede ændringer, som vil forbedre programmernes bæredygtighed; mener, at en øget inddragelse af Kommissionen i forbindelse med kontrollen vil øge programmernes effektivitet;

117. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, Domstolen og Revisionsretten og drage omsorg for, at den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (L-udgaven).

[1] EUT L 69 af 13.3.2009.

[2] EUT C 308 af 12.11.2010, s. 1.

[3] EUT C 303 af 9.11.2010, s. 1.

[4] EUT C 308 af 12.11.2010, s. 129.

[5] Vedtagne tekster, P7_TA(2011)0194 (Se side 31 i denne EUT).

[6] EUT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

[7] Særberetning nr. 2/2010, Kommissionens svar til punkt 25-26: Formålet med ONI-ordningen var at optimere den europæiske infrastruktur ved begrænset støtte til udvikling af et begrænset antal projekter til ny infrastruktur i behørigt begrundede tilfælde, "hvis en sådan støtte kan få afgørende katalysatorvirkning med hensyn til europæisk nytteværdi".

[8] Særberetning nr. 6/2010, punkt 43.

[9] Særberetning nr. 6/2010, punkt 72.

[10] Særberetning nr. 6/2010, punkt 73.

[11] Særberetning nr. 6/2010, anbefaling 2.

[12] Særberetning nr. 6/2010, Kommissionens svar, punkt 58.

[13] EUT L 42 af 14.2.2006, s. 1.

--------------------------------------------------