DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/1

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

Retningslinjer med henblik på at sikre respekt for Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder under gennemførelse af de europæiske struktur- og investeringsfonde (»ESI-fondene«)

(2016/C 269/01)

Indholdsfortegnelse

1. Indledning 1

2. Chartret om grundlæggende rettigheders indhold og juridiske status 2

2.1. Chartrets indhold 2

2.2. Chartrets juridiske status og anvendelsesområde 3

2.2.1. Chartrets juridiske status 3

2.2.2. Chartrets anvendelsesområde 3

3. Gennemførelse af ESI-fonde og chartret 3

3.1. Fastlæggelse af interventionsstrategien for ESI-fonde og udarbejdelse af programmeringsdokumenter (udarbejdelse af strategiske politikrammer, partnerskabsaftaler, programmer osv.) 4

3.2. Oprettelse af systemer til forvaltning, overvågning og styring 5

3.3. Gennemførelsesprogrammer og udførelse af konkrete handlinger beskrevet i en projektbeskrivelse for arbejder udført under gennemførelse af ESI-fonde 5

3.4. Chartrets anvendelsesområde i forbindelse med samhørighedspolitikken: Hvorfor er chartret relevant for de statslige myndigheder, som forvalter ESI-fonde? 6

4. Sådan vurderes overensstemmelse med chartret — tjekliste over grundlæggende rettigheder 6

Bilag

— Bilag I — Eksempler på medlemsstaternes gennemførelse af EU-lovgivningen i forbindelse med ESI-fondene

— Bilag II — Grundlæggende EU-rettigheder ud over chartret

— Bilag III — Centrale spørgsmål

1. INDLEDNING

Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (chartret) blev juridisk bindende i EU med ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten i december 2009 og har nu samme juridiske værdi som EU-traktaterne. EU's institutioner, organer, agenturer og kontorer samt EU-medlemsstater, når de implementerer EU-lovgivning, har derfor en juridisk forpligtelse om at respektere de grundlæggende rettigheder, som chartret indeholder, under alle deres aktiviteter.

Formålet med disse retningslinjer er at forklare medlemsstaterne, hvor vigtigt det er, at chartret om grundlæggende rettigheder respekteres under gennemførelse af ESI-fondene, og forsyne et praktisk værktøj, »tjeklisten over grundlæggende rettigheder«, som kan hjælpe medlemsstaterne med at vurdere foranstaltninger, der gennemfører ESI-fondene, i forhold til chartret.

Disse retningslinjer indeholder forklaringer om chartrets indhold, juridiske status og anvendelsesområde set ud fra et generelt synspunkt og inden for rammerne af ESI-fondene. De forklarer også dets håndhævelse i forbindelse med ESI-fondene og de mulige konsekvenser for overtrædelser af chartret. Retningslinjerne indeholder også anbefalinger til relevante aktører om, hvordan disse kan udføre vurderinger af handlingers overensstemmelse med chartret, og angiver i forbindelse med ESI-fondene de handlinger, der anses som implementering af EU-lovgivning.

2. CHARTRET OM GRUNDLÆGGENDE RETTIGHEDERS INDHOLD OG JURIDISKE STATUS

2.1. Chartrets indhold

Chartret indeholder rettigheder og principper inden for seks temaer: værdighed, friheder, ligestilling, solidaritet, borgerne i unionens medlemsstater og retfærdighed i retssystemet, som er opsummeret i nedenstående tabel.

Kapitel I »Værdighed« (artikel 1-5): — den menneskelige værdighed, ret til livet, ret til respekt for menneskets integritet, forbud mod tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, forbud mod slaveri og tvangsarbejde Kapitel II »Friheder« (artikel 6-19): — ret til frihed og sikkerhed, respekt for privatliv og familieliv, beskyttelse af personoplysninger, ret til at indgå ægteskab og ret til at stifte familie, ret til at tænke frit og til samvittigheds- og religionsfrihed, ytrings- og informationsfrihed, forsamlings- og foreningsfrihed, frihed for kunst og videnskab, ret til uddannelse, erhvervsfrihed og ret til at arbejde, frihed til at oprette og drive egen virksomhed, ejendomsret, asylret, beskyttelse i tilfælde af udsendelse, udvisning og udlevering Kapitel III »Ligestilling« (artikel 20-26): — lighed for loven, ikke-forskelsbehandling, kulturel, religiøs og sproglig mangfoldighed, ligestilling mellem mænd og kvinder, børns rettigheder, ældres rettigheder, integration af mennesker med handicap Kapitel IV »Solidaritet« (artikel 27-38): — ret til information og høring af arbejdstagerne i virksomheden, forhandlingsret og ret til kollektive skridt, ret til arbejdsformidling, beskyttelse i tilfælde af ubegrundet opsigelse, retfærdige og rimelige arbejdsforhold, forbud mod børnearbejde og beskyttelse af unge på arbejdspladsen, familieliv og arbejdsliv, social sikring og social bistand, sundhedsbeskyttelse, adgang til tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, miljøbeskyttelse, forbrugerbeskyttelse Kapitel V »Borgerne i unionens medlemsstater« (artikel 39-46): — stemmeret og valgbarhed til Europa-Parlamentet, stemmeret og valgbarhed til kommunale valg, ret til god forvaltning, ret til aktindsigt, ombudsmanden, ret til at indgive andragender, fri bevægelighed og opholdsret, diplomatisk og konsulær beskyttelse Kapitel VI »Retfærdighed i retssystemet« (artikel 47-50): — adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, uskyldsformodning og forsvarets rettigheder, legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf, ret til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse

Chartret kan findes på følgende adresse:

http://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=CELEX:12012P/TXT.

Forklaringer til chartret om grundlæggende rettigheder vejleder omkring betydningen af chartrets bestemmelser og kan findes på nedenstående adresse:

http://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=uriserv%3AOJ.C_.2007.303.01.0017.01.ENG.

Agenturet for Grundlæggende Rettigheder (FRA) har, for at bidrage til større opmærksomhed om grundlæggende rettigheder, udviklet det brugervenlige onlineredskab Charterpedia, som samler international, europæisk og national forfatningsret, der omhandler grundlæggende rettigheder, og forbinder disse med charterets emner, kapitler og artikler (1).

2.2. Chartrets juridiske status og anvendelsesområde

2.2.1. Chartrets juridiske status

Lissabontraktaten tildelte chartret samme juridiske værdi som EU-traktaterne. Den er juridisk bindende, og det er et lovkrav at respektere de grundlæggende rettigheder, som chartret indeholder.

I henhold til artikel 51, stk. 1, i chartret er dets bestemmelser rettet til Unionens institutioner og organer under iagttagelse af nærhedsprincippet samt til medlemsstaterne, dog kun når de gennemfører EU-lovgivning. De skal derfor respektere de rettigheder og overholde de principper, som chartret indeholder, og fremme anvendelsen heraf i overensstemmelse med deres respektive kompetencer under vedtagelse og gennemførelse af regler. Artikel 6, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 51, stk. 2, i chartret angiver, at chartrets bestemmelser ikke på nogen måde kan udvide de kompetencer, der er tildelt Unionen i traktaterne.

Kravet om at respektere rettigheder defineret i chartret er kun bindende for medlemsstater, når disse handler inden for omfanget af EU-lovgivning. Hvad angår medlemsstater, er chartret gældende for alle »statslige organer«. Det er derfor gældende for centrale myndigheder samt regionale, lokale og andre offentlige myndigheder under gennemførelse af EU-lovgivning.

Alle de aktiviteter, som medlemsstater udfører for at gennemføre gældende lovgivning, hører i forbindelse med implementering af ESI-fondene under EU-lovgivningens anvendelsesområde. Chartret kan være gældende for dem, der drager nytte af ESI-fondene, uanset deres juridiske status, og som i medfør af en foranstaltning vedtaget af en medlemsstat er gjort ansvarlig for at levere en offentlig tjeneste under statens kontrol og til det formål besidder særlige beføjelser ud over dem, der stammer fra de regler, som normalt er gældende ved relationer mellem enkeltpersoner.

Da respekt for de grundlæggende rettigheder i chartret er et lovmæssigt krav, er der ingen lovmæssig forpligtelse i chartret til at træffe aktive foranstaltninger, der fremmer rettighederne i chartret, men medlemsstaterne opfordres til at vedtage disse foranstaltninger, hvis de ønsker det.

2.2.2. Chartrets anvendelsesområde

I medfør af chartrets artikel 51, stk. 1, henvender chartret sig kun til medlemsstaterne, når de gennemfører EU-lovgivning.

I medfør af Domstolens faste praksis for tolkning af disse bestemmelser betyder begrebet om »medlemsstater, som gennemfører EU-lovgivning« ikke, at medlemsstater automatisk gennemfører EU-lovgivning, når de uddeler støtte i forbindelse med ESI-fondene, uanset hvad den »nationale foranstaltning« eller »nationale lovgivning«, som ligger til grund for loven, der kritiseres af en klager eller ansøger, består af.

For at bestemme, om en national foranstaltning omfatter gennemførelse af EU-lovgivning, skal der iht. Domstolen »foretages en efterprøvning af bl.a.

— om den pågældende nationale lovgivning har til formål at gennemføre en EU-retlig bestemmelse

— denne lovgivnings karakter

— om den forfølger andre formål end dem, der er omfattet af EU-lovgivningen, selv om den indirekte vil kunne påvirke sidstnævnte

— om der foreligger specifikke EU-retlige bestemmelser på området, eller som kan påvirke den.«

Ovenstående spørgsmål ville finde tilsvarende anvendelse for alle nationale foranstaltninger, der gennemfører EU-lovgivning, uanset om de er lovgivningsmæssige eller ej.

Domstolen har yderligere bekræftet, at begrebet om »gennemførelse af EU-lovgivning« inden for samhørighedspolitik samt andre områder kræver en vis forbindelse mellem de pågældende områder, som er mere, end at de to er tæt knyttet, eller det ene område indirekte påvirker det andet.

Som konsekvens af denne retspraksis vil det være nødvendigt at undersøge, hvorvidt en national foranstaltning i en praktisk sag er rettet mod at gennemføre en bestemmelse, der hører under EU-lovgivning.

Nedenstående afsnit 3 og bilag I forklarer gennemførelsen af EU-lovgivning i forbindelse med gennemførelsen af ESI-fondene.

3. GENNEMFØRELSE AF ESI-FONDENE OG CHARTRET

Bestemmelserne i chartret om grundlæggende rettigheder finder i forbindelse med gennemførelsen af samhørighedspolitikker anvendelse under nedenstående betingelser.

Princippet om ikke-forskelsbehandling er blevet forstærket i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (2) (herefter kaldet »FFB«) gennem indførelsen af en forudgående kontrol af tilstedeværelsen af ordninger, som sikrer, at princippet respekteres.

I medfør af artikel 7 i FFB skal medlemsstaterne og Kommissionen sikre, at principperne om ligestilling mellem mænd og kvinder og forhindring af enhver forskelsbehandling respekteres under forberedelse og gennemførelse af programmer.

Det skal i forlængelse af princippet om ikke-forskelsbehandling på baggrund af handicap og princippet om integrering af personer med handicap bemærkes, at EU er part i UNCRPD (3). De juridiske konsekvenser af Unionens ratificering af UNCRPD for forvaltning af ESI-fondene er beskrevet i nedenstående bilag II.

I henhold til artikel 4, stk. 2, i FFB skal Kommissionen og medlemsstaterne sørge for, at støtte fra ESI-fondene er forenelig med relevante politikker, horisontale principper, som bl.a. omhandlet i artikel 7 i forordning (EU) nr. 1303/2013, og EU-prioriteter.

De juridiske rammer, som finder anvendelse for samhørighedspolitikker, er blevet forstærket yderligere for at sikre, at medlemsstaterne besidder et system til at håndtere klager, inklusive klager over, at chartret om grundlæggende rettigheder angiveligt er overtrådt.

EU-lovbestemmelser, som resulterer i chartrets anvendelse, kan i forbindelse med ESI-fonde forefindes i følgende EU-forordninger og -direktiver:

1. FFB.

2. Fondsspecifikke forordninger.

3. Kommissionens delegerede forordninger og gennemførelsesforordninger, der er vedtaget på baggrund af FFB eller fondsspecifikke forordninger.

4. Andre EU-forordninger og -direktiver, der finder anvendelse på medlemsstaternes handlinger, som gennemfører ESI-fonde. Det ville være uden for disse retningslinjers omfang at angive alle de andre nationale foranstaltninger til gennemførelse af EU-forordninger og -direktiver, der finder anvendelse for medlemsstaternes handlinger under gennemførelse af ESI-fonde. De nationale myndigheder har dog en forpligtelse om også at respektere chartret i denne sammenhæng.

I forbindelse med ESI-fondene gennemfører medlemsstaterne EU-lovgivning, når de fastlægger interventionsstrategien for ESI-fondene og udarbejder programmeringsdokumenter (1), når de opretter systemer til forvaltning, overvågning og styring (2), og når de gennemfører programmer (3) under de nævnte forordningskategorier i pkt. 1-3. Medlemsstaterne skal derfor sikre overensstemmelse med chartret i følgende faser (4):

3.1. Fastlæggelse af interventionsstrategien for ESI-fondene og udarbejdelse af programmeringsdokumenter (udarbejdelse af strategiske politikrammer, partnerskabsaftaler, programmer osv.)

Medlemsstaterne anses for at handle inden for rammerne af EU-lovgivningen, når de vedtager love eller udarbejder dokumenter, som stammer fra en forpligtelse indeholdt i FFB eller en af dennes delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter. Dette omfatter f.eks. udarbejdelse af partnerskabsaftalen eller operationelle programmer (OP'er).

Når medlemsstaterne udarbejder sådanne dokumenter, skal de med hjælp fra »tjeklisten over grundlæggende rettigheder« sikre, at dokumentets indhold stemmer overens med chartrets bestemmelser. Dokumentets indhold skal respektere de rettigheder, som beskyttes af chartret, og overholde principperne deri.

I forlængelse heraf er de mest relevante rettigheder og principper lighed for loven, ikke-forskelsbehandling, ligestilling mellem mænd og kvinder, integration af mennesker med handicap, ejendomsret og miljøbeskyttelse.

3.2. Oprettelse af systemer til forvaltning, overvågning og kontrol

Medlemsstaterne anses for at handle inden for rammerne af EU-lovgivning, når de opretter de strukturer og procedurer, som FFB kræver, til forvaltning, overvågning og kontrol af ESI-fondene, eller når de opretter sådanne strukturer med henblik på at gennemføre fondsspecifikke regler, FFB eller deres delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter, selv når dette ikke er et krav. Dette omfatter udpegelse af myndigheder og bemyndigede organer, arbejdsforholdene mellem disse, oprettelse af overvågningsudvalg og vedtagelse af proceduremanualer.

Medlemsstaterne skal under disse handlinger sikre, at chartrets rettigheder og principper respekteres. I denne sammenhæng er de mest relevante bestemmelser artikel 7, 8, 41 og 47 i chartret.

Artikel 47 anerkender retten til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, herunder retten til at blive hørt. Artikel 7 omhandler respekt for privatliv og familieliv. Artikel 8 vedrører beskyttelse af personoplysninger, og artikel 41 vedrører myndigheders forpligtelse om at begrunde deres afgørelser.

Retten til effektive retsmidler og til en upartisk domstol (retfærdig procedure) skal sikres for alle procedurer, som fastsættes med henblik på at gennemføre bestemmelserne i FFB, fondsspecifikke regler eller FFB's delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter.

For eksempel omhandler Domstolens sag C-562/12 MTÜ Liivimaa Lihaveis mod Eesti-Läti programmi 2007-2013 Seirekomitee følgende opstilling under det grænseoverskridende samarbejdsprogram mellem Republikken Estland og Republikken Letland: Seirekomitee, som er et organ, der består af repræsentanter fra begge medlemsstater, traf de endelige afgørelser om kvalitetsvurderingen af projektanvendelser i medfør af førnævnte program. Seirekomitee vedtog også en programmanual, som fastsatte, at dennes afgørelser ikke kunne appelleres ved en national domstol. Domstolen konkluderede, at programmanualen tydeligvis var vedtaget med henblik på at gennemføre EU-lovgivning, og at den var bindende for alle personer, der ønskede at indhente støtte under førnævnte program, selv om vedtagelsen af en manual hverken blev udtrykkeligt henvist til i den gældende lovgivning for programmeringsperioden 2007-2013 eller i europæiske gennemførelsesbestemmelser. Chartret inklusive dets artikel 47 blev anset for at finde anvendelse i denne sag. Domstolen mente, at udelukkelse af en juridisk gennemgang af en afgørelse om at afvise tilskud i en programmanual foran en national domstol er i strid med artikel 47.

Med henblik på partnerskabets organisation er de mest relevante rettigheder og principper i chartret: ikke-forskelsbehandling, sproglig mangfoldighed, ligestilling mellem mænd og kvinder og integration af mennesker med handicap, mens det i forhold til f.eks. udformning af medlemsskabsregler vil være nødvendigt at tage særligt hensyn til rettigheder og principper for ikke-forskelsbehandling, sproglig mangfoldighed og ligestilling mellem mænd og kvinder.

Hvad angår funktionerne og forpligtelserne for overvågningsudvalget inden for rammerne af oprettelsen af systemet til forvaltning, overvågning og kontrol, er de mest relevante rettigheder og principper i chartret: beskyttelse af personoplysninger, ikke-forskelsbehandling, sproglig mangfoldighed, ligestilling mellem mænd og kvinder, integration af mennesker med handicap, lighed for loven og retten til effektive retsmidler og til en upartisk domstol.

3.3. Gennemførelsesprogrammer og udførelse af konkrete handlinger beskrevet i en projektbeskrivelse for arbejder udført under gennemførelse af ESI-fonde

Programmernes gennemførelse kræver, at forvaltningsmyndigheden eller de bemyndigede organer udfører handlinger (5). Disse handlinger, der f.eks. omfatter iværksættelse af forslagsindkaldelser, udvælgelse af operationer, underskrivelse af tilskudsaftaler, opfølgning på gennemførelsen, kontrol af støttemodtageres betalingsanmodninger, udførelse af verifikationer på stedet, tilsyn med bemyndigede organers arbejde, udsendelse af betalingsanmodninger og udarbejdelse og indsendelse af rapporter, gennemfører EU-lovgivning.

Attesteringsmyndighedernes ansvarsområder i medfør af artikel 126 i FFB omfatter også foranstaltninger til gennemførelse af EU-lovgivning. Det samme er gældende for revisionsmyndighederne, når disse udarbejder en revisionsstrategi, udfører en revision og forbereder udkast til revisionserklæringer og kontrolrapporter.

Endvidere kan chartret som forklaret i kapitel 2.2, chartrets juridiske status, finde anvendelse for visse støttemodtagere, når betingelserne opstillet i kapitel 2.2 opfyldes (medlemsstater vedtager en foranstaltning, som gør disse støttemodtagere, uanset deres juridiske status, ansvarlige for at levere en offentlig tjeneste under statens kontrol. De besidder til dette formål særlige beføjelser ud over dem, der stammer fra de normalt gældende regler for forhold mellem enkeltpersoner) (6).

De nationale myndigheder skal under udførelse af deres opgaver sikre, at chartrets rettigheder og principper overholdes, og i denne sammenhæng er de mest relevante rettigheder og principper i chartret følgende: retten til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, beskyttelse af personoplysninger, lighed for loven, ligestilling mellem mænd og kvinder, ikke-forskelsbehandling, børns rettigheder, integration af mennesker med handicap, et højt niveau af miljøbeskyttelse, sproglig mangfoldighed, sikre arbejdsforhold, ytrings- og informationsfrihed, forsamlings- og foreningsfrihed, ret til uddannelse, erhvervsfrihed, ejendomsret, beskyttelse i tilfælde af udsendelse, udvisning og udlevering og respekt for privatliv og familieliv.

3.4. Chartrets anvendelsesområde i forbindelse med samhørighedspolitikken: Hvorfor er chartret relevant for de statslige myndigheder, som forvalter ESI-fondene?

Et brud med en grundlæggende ret indeholdt i chartret skal underkastes en juridisk gennemgang ved medlemsstaternes domstole og Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«).

Bestemmelser i EU-lovgivning og national lov baseret på EU-lovgivning skal tolkes i overensstemmelse med chartrets forpligtelser, således at de rettigheder, som garanteres i medfør af chartret, gennemføres. Når en national domstol er i tvivl om chartrets anvendelsesområde eller den korrekte tolkning af dets bestemmelser, kan den — eller skal den, hvis der er tale om en national sidsteinstansdomstol — anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse. Med svaret fra Domstolen kan den nationale domstol træffe afgørelse i sagen. De nationale domstole benytter ofte denne procedure. Den hjælper udviklingen af sager relateret til chartret og styrker de nationale domstoles opgave med at opretholde chartret.

Kommissionen har som traktaternes vogter beføjelsen til at standse en overtrædelse af chartret. Den kan anlægge traktatbrudssager mod medlemsstater for ikke at overholde chartret.

Da chartret kun finder anvendelse på medlemsstater, når de gennemfører EU-lovgivning, kan Kommissionen ikke anlægge traktatbrudssager, hvis national lov, som ikke overholder chartret, ikke gennemfører EU-lovgivning. Hvis chartret ikke finder anvendelse, garanteres de grundlæggende rettigheder fortsat på nationalt niveau under medlemsstaternes forfatninger eller traditioner afledt heraf samt internationale konventioner, som disse har ratificeret, og de nationale domstole sikrer, at disse rettigheder respekteres.

I forlængelse heraf kræver artikel 6 i forordning (EU) nr. 1303/2013 i forbindelse med ESI-fondene, at operationer støttet af ESI-fondene overholder gældende EU-ret samt national lovgivning vedrørende anvendelsen heraf. Hvis medlemsstater ikke passende respekterer chartret under handlinger eller foranstaltninger til gennemførelse af EU-lovgivning, kan det udgøre en uregelmæssighed for en økonomisk aktør (artikel 2, nr. 36), i FFB). Kommissionen vil derfor, hvor den finder det passende, gøre brug af de midler, som den har til rådighed, til at sikre, at EU-fondene anvendes i overensstemmelse med chartret, hvor det finder anvendelse, inklusive afbrydelse af betalingsfrister, suspension af betalinger og finansielle korrektioner samt traktatbrudssager i medfør af artikel 258 i TEUF.

De nationale myndigheders pligt til at sikre respekt for og overholdelse af de grundlæggende rettigheder er særligt relevant med henblik på de klager, som medlemsstater kan modtage omhandlende en mulig overtrædelse af chartret. I forlængelse af spørgsmålet om overvågning af anvendelsen og gennemførelsen af chartret i medlemsstater har medlemsstaterne en forpligtelse jf. artikel 74, stk. 3, i FFB til at have effektive ordninger på plads til at undersøge klager vedrørende ESI-fondene, som indsendes af juridiske eller fysiske personer. Klager vedrørende ESI-fondene kan også indsendes direkte til Kommissionen.

4. SÅDAN VURDERES OVERENSSTEMMELSE MED CHARTRET — TJEKLISTE OVER DE GRUNDLÆGGENDE RETTIGHEDER

De nationale myndigheder, som er ansvarlige for at gennemføre ESI-fondene, inviteres til grundigt at vurdere, om anvendelsesområdet for handlinger og foranstaltninger, som disse har planlagt eller allerede har gennemført, hører under EU-lovgivninger, og kontrollere, om de har konsekvenser for de grundlæggende rettigheder indeholdt i chartret.

Følgende tjekliste foreslås som et praktisk værktøj til at hjælpe dem med at udføre denne vurdering. Det er ikke obligatorisk at bruge tjeklisten.

I. TJEK — om den planlagte nationale handling eller foranstaltning gennemfører EU-lovgivning og derfor hører under chartrets anvendelsesområde

NB: Dette tjek er ikke nødvendig for handlinger og dokumenter, som i disse retningslinjer er klassificeret som gennemførelse af EU-lovgivning

a) Tjek, om der er en forpligtelse i EU-lovgivningen ud over chartret, som finder anvendelse på den nationale handling eller foranstaltning.

b) Hvis en sådan forpligtelse er til stede i EU-retten, skal det tjekkes, om den nationale handling eller foranstaltning har til hensigt at gennemføre denne.

II. TJEK — om der er et eventuelt brud på de grundlæggende rettigheder

1) Hvilke grundlæggende rettigheder er berørt? (Ved at vurdere den planlagte handling eller foranstaltning ud fra de grundlæggende rettigheder i chartret samt »nøglespørgsmål om konsekvenser« i bilag III kan det give en indledende antydning af, hvilke grundlæggende rettigheder der er berørte).

2) Er de pågældende rettigheder absolutte rettigheder? (Eksempler herpå er forbuddet mod tortur og forbuddet mod slaveri eller pligtarbejde).

Hvis det konstateres, at den undersøgte handling eller foranstaltning begrænser en absolut rettighed, skal den kasseres allerede i denne fase, da absolutte rettigheder ikke må begrænses, og det vil være unødvendigt med yderligere analyse jf. pkt. 3-6.

3) Hvad er konsekvenserne for den planlagte handling eller foranstaltning under hensyntagen til de grundlæggende rettigheder? Dette trin er rettet mod at angive alle positive konsekvenser (fremme af de grundlæggende rettigheder) eller negative konsekvenser (begrænsning af de grundlæggende rettigheder) for alle forskellige berørte interessenter.

4) Har den planlagte handling eller foranstaltning både positive og negative konsekvenser for de berørte grundlæggende rettigheder (f.eks. negative konsekvenser for ytringsfriheden og positive konsekvenser for intellektuelle ejendomsrettigheder)?

Hvis analysen viser, at den planlagte handling eller foranstaltning ikke vil have væsentlige konsekvenser for de grundlæggende rettigheder eller kun positive konsekvenser for de grundlæggende rettigheder, er der ikke behov for yderligere analyser jf. pkt. 5 og 6. Hvis der konstateres negative konsekvenser, tages følgende under overvejelse:

5) Er begrænsningen af/de negative konsekvenser for de grundlæggende rettigheder fastsat ved lov på en tydelig og forudsigelig måde?

6) Vil en sådan begrænsning/negativ konsekvens: — reelt opfylde et mål, som er af generel interesse for Unionen eller beskytter andres rettigheder og friheder (dette trin skal angive, hvilket mål af generel interesse eller hvilken beskyttelse af andres rettigheder og friheder der er tale om)? — være nødvendig i forhold til det forfulgte mål? (dette trin skal undersøge, om foranstaltningen er passende og effektiv, og om den indeholder elementer, der ikke er nødvendige til at opnå det forfulgte mål? Findes der en foranstaltning med samme effektivitet, men som er mindre indgribende?) — være rimelig i forhold til det forfulgte mål? — være forenelig med hovedindholdet i den omhandlede grundlæggende rettighed?

Hvis alle disse spørgsmål kan besvares med et »ja«, så kan begrænsningen af den berørte grundlæggende rettighed legitimeres.

Nedenfor er angivet et konkret eksempel på tjeklistens anvendelse på baggrund af faktaene i sag C-401/11 Blanka Soukupová v Ministerstvo zemědělství og Domstolens vurdering i sin dom af 11. april 2013.

Den pågældende medlemsstat havde oprettet en støtteordning til førtidspension for landmænd, som var medfinansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL). Begrebet »pensionsalder«, der var et krav for at tage del i ordningen, blev defineret i national lovgivning. National lovgivning fastsatte en pensionsalder, der var forskellig alt efter ansøgerens køn og, for kvinder, antallet af børn, de har opfostret.

Følgende spørgsmål analyseres ved anvendelse af tjeklisten i dette eksempel:

1) Hvilke grundlæggende rettigheder er berørt? Støtteordningen til førtidspension har konsekvenser for princippet om ligebehandling og ikke-forskelsbehandling, som findes i artikel 20, 21, stk. 1, og artikel 23 i chartret.

2) Er de pågældende rettigheder absolutte rettigheder? Nej, rettighederne i artikel 20, 21, stk. 1, og artikel 23 i chartret er ikke absolutte rettigheder.

3) Hvad er konsekvenserne for den planlagte handling eller foranstaltning under hensyntagen til de grundlæggende rettigheder? Dette trin er rettet mod at angive alle positive konsekvenser (fremme af de grundlæggende rettigheder) eller negative konsekvenser (begrænsning af de grundlæggende rettigheder) for alle forskellige berørte interessenter. Da den »normale pensionsalder« for støtte til førtidspension inden for landbrug varierer alt efter ansøgerens køn og, hvad angår kvindelige ansøgere, antallet af børn, som ansøgeren har opfostret, har støtteordningen til førtidspension negative konsekvenser for princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder og gør kvindelige landmænd dårligere stillet end mandlige landmænd.

4) Har den planlagte handling eller foranstaltning både positive og negative konsekvenser for de berørte grundlæggende rettigheder? Den planlagte handling har kun negative konsekvenser for den berørte rettighed, navnlig for kvinder, som har opfostret mange børn. Kvinder, som har opfostret mange børn, har objektivt en kortere periode, hvori de kan indsende en ansøgning til at blive registreret under støtteordningen for førtidspension, end mænd eller kvinder, som har opfostret få børn.

5) Er begrænsningen af/de negative konsekvenser for de grundlæggende rettigheder fastsat ved lov på en tydelig og forudsigelig måde? Ja, begrebet om »normal pensionsalder« er defineret i national lovgivning.

6) Vil en sådan begrænsning/negativ konsekvens: — reelt opfylde et mål, som er af generel interesse for Unionen eller beskytter andres rettigheder og friheder? Nej, forskelsbehandlingen opfylder ikke et mål, som er af generel interesse for Unionen eller beskytter andres rettigheder og friheder. — være nødvendig i forhold til det forfulgte mål? (dette trin skal undersøge, om foranstaltningen er passende og effektiv, og om den indeholder elementer, der ikke er nødvendige til at opnå det forfulgte mål? Findes der en foranstaltning med samme effektivitet, men som er mindre indgribende?) Nej, foranstaltningen er ikke nødvendig til at opnå det forfulgte mål, hvilket er at opfordre disse landmænd, uanset deres køn og antallet af børn, de har opfostret, til endegyldigt at lade sig pensionere som landmænd i en ung alder med henblik på at sikre bæredygtigheden af landbrugsbedrifter. Disse landmænd, både mænd og kvinder, er berettiget til at modtage denne støtte, hvis de endegyldigt har ophørt alle kommercielle landbrugsaktiviteter, efter at de har udført disse aktiviteter i 10 år før ophøret af disse aktiviteter, og var under 55 år gammel, men yngre end den normale pensionsalder, på tidspunktet for ophøret. Det forfulgte mål kan også opnås uden at forskelsbehandle på baggrund af køn eller antallet af opfostrede børn. Da disse spørgsmål ikke kan besvares med et »ja«, kan begrænsningen af den berørte grundlæggende rettighed (ligebehandling) ikke betragtes som legitim og overtræder derfor artikel 20, 21, stk. 1, og artikel 23 i chartret.

(1) http://fra.europa.eu/da/charterpedia

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17. december 2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 320).

(3) Konventionen om rettigheder for personer med handicap (vedtaget af Generalforsamlingen i dennes resolution 61/106 af 13. december 2006, som trådte i kraft den 3. maj 2008 ved dennes 20. ratificering) – https://www.un.org/development/desa/disabilities/conference-of-states-parties-to-the-convention-on-the-rights-of-persons-with-disabilities-2.html.

(4) Eksemplerne på medlemsstaters handlinger, der anses som gennemførelse af EU-lovgivning, angives på baggrund af de juridiske rammer for programmeringsperioden 2014-2020. Chartrets bestemmelser har dog været gældende siden 2009, bl.a. i forbindelse med gennemførelsen af ESI-fondene under forholdene nedskrevet i dette vejledende dokument.

(5) For eksempel lokale aktionsgrupper (LAG) beskrevet i artikel 34, stk. 1, og artikel 125 i FFB, der fungerer som bemyndigede organer.

(6) Tjeklisten angivet i kapitel 4 i disse retningslinjer kan benyttes til at vurdere, om en bestemt handling for disse støttemodtagere udgør en handling, som gennemfører EU-lovgivning.

BILAG II Grundlæggende EU-rettigheder ud over chartret Chartret er i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention, der er vedtaget inden for rammerne af Europarådet. Når chartret indeholder rettigheder, der stemmer fra denne konvention, er deres mening og anvendelsesområde de samme (artikel 52, stk. 3, i chartret) (1). Med hensyn til integration af personer med handicap (artikel 26 i chartret) ratificerede EU FN's konvention om rettigheder for personer med handicap (UNCRPD) i december 2010. Derfor er UNCRPD en »integreret del af Den Europæiske Unions retsregler« (2). Derudover har de internationale aftaler, indgået af Den Europæiske Union, forrang i forhold til sekundære retsinstrumenter. Derfor skal de sidstnævnte fortolkes på en måde, der er i overensstemmelse med UNCRPD (3). Eftersom både EU og medlemsstaterne er separate parter i aftaler, og hver har kompetencer inden for områder, der er dækket af UNCRPD, er konventionen en »blandet« aftale i EU-kontekst. Alle bestemmelserne i UNCRPD, der er omfattet af EU's kompetenceområde, er bindende for EU-institutionerne. Derudover forpligter EU-lovgivningen medlemsstaterne til at gennemføre konventionen i det omfang, dens bestemmelser er omfattet af EU's kompetenceområde. Gennemførelsen af konventionen inden for områder, der ikke er omfattet af EU's kompetenceområde, ligger udelukkende hos medlemsstaterne. På trods af deres forskellige kompetencer er Unionen og dens medlemsstater underlagt en pligt til ærligt samarbejde i forbindelse med opfyldelsen af forpligtelserne, der er fastsat i sådanne »blandede« aftaler. I sin erklæring efter ratifikationen stillede EU en liste til rådighed for FN over Unionens retsakter, der »afspejler omfanget af Fællesskabets kompetenceområde i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. (…)« Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999 (4) nævnes eksplicit i erklæringen. Med henblik på at støtte medlemsstaterne i opfyldelsen af deres forpligtelser iht. UNCRPD har Europa-Kommissionens tjenestegrene udarbejdet to vejledningsdokumenter (5) og en værktøjskasse om afinstitutionalisering (6). Med hensyn til forbud mod forskelsbehandling på ethvert grundlag, såsom race, hudfarve og etnisk eller social oprindelse (artikel 21 i chartret), har Kommissionen udarbejdet et vejledningsdokument om desegregering på bolig- og uddannelsesområdet for marginaliserede samfund (7). Med hensyn til miljøbeskyttelse og proceduremæssige grundlæggende rettigheder blev UNECE's konvention om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århuskonventionen) underskrevet af Fællesskabet og efterfølgende bekræftet i Rådets afgørelse 2005/370/EF (8). Derfor udgør bestemmelserne i denne konvention en integreret del af Den Europæiske Unions retsregler (9). Derudover har de forrang i forhold til sekundær EU-lovgivning, og den sidstnævnte skal derfor fortolkes på en måde, der er i overensstemmelse med Århuskonventionen (10). Desuden kan artikel 7 i TEU aktiveres i tilfælde af risiko for en medlemsstats alvorlige overtrædelse af Unionens værdier, som omhandlet i artikel 2, der omfatter respekt for menneskerettigheder og lighed for loven. Proceduren kan resultere i suspension af bestemte rettigheder, der stammer fra anvendelsen af traktaterne på den pågældende medlemsstat. Endelig skal man huske på, at EU-lovgivningens generelle principper, der er fastlagt i Den Europæiske Unions Domstols praksis, er en yderligere kilde til grundlæggende rettigheder i primær EU-lovgivning. Iht. artikel 6 i TEU og Den Europæiske Unions Domstols praksis er de fortsat relevante for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder i EU's retssystem parallelt med chartret. De generelle principper finder altid anvendelse, parallelt med chartret, når medlemsstaterne handler inden for rammerne af EU-lovgivningen. For eksempel henvender artikel 41 i chartret, der indeholder retten til god forvaltning, sig ikke til medlemsstaterne, men kun til Unionen. De generelle principper for god forvaltning kan imidlertid stadig finde anvendelse i tilfælde, hvor medlemsstaterne handler inden for rammerne af EU-lovgivningen. (1) Pressetjenesten for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har forberedt faktablade efter tema, der vedrører domstolens praksis og verserende sager. Disse faktablade er yderst nyttige, når der opstår tvivl om fortolkningen af bestemte grundlæggende rettigheder. De står findes her: http://www.echr.coe.int/Pages/home.aspx?p=press/factsheets&c=#n1347890855564_pointer Se især det seneste faktablad om miljøet og om EMRK med en oversigt over emner, der blandt andet vedrører gener (lugte, larm og forureningsgasser), der i visse tilfælde svarede til overtrædelsen af artikel 8 i EMRK om ret til respekt for privatliv og familieliv, der er omfattet af chartrets artikel 7 (ordlyden i artikel 8 i EMRK og i chartrets artikel 7 ligner hinanden): http://www.echr.coe.int/Documents/FS_Environment_ENG.pdf (2) Se for eksempel: Domstolens dom af 11. april 2013, HK Danmark, forenede sager C-335/11 og C-337/11, ECLI:EU:C:2013:222, præmis 30. (3) Se for eksempel: Domstolens dom af 11. april 2013, HK Danmark, forenede sager C-335/11 og C-337/11, ECLI:EU:C:2013:222, præmis 29. (4) EUT L 210 af 31.7.2006, s. 25. (5) Fælles europæiske retningslinjer for overgang fra institutionel til lokalsamfundsbaseret pleje, http://www.deinstitutionalisationguide.eu/wp-content/uploads/2016/04/GUIDELINES-Final-English.pdf, og tematisk vejledningsnote om overgang fra institutionel til lokalsamfundsbaseret pleje (afinstitutionalisering), http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/guidance_deinstitutionalistion.pdf. (6) Værktøjskasse om anvendelsen af EU-midler til overgang fra institutionel til lokalsamfundsbaseret pleje, http://www.deinstitutionalisationguide.eu/wp-content/uploads/2016/04/Toolkit-07-17-2014-update-WEB.pdf (7) http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/thematic_guidance_fiche_segregation_en.pdf (8) EUT L 124, af 17.5.2005, s. 1. (9) Domstolens dom af 8. marts 2011, Lesoochranárske zoskupenie, C-240/09 ECLI:EU:C:2011:125, præmis 30. (10) Se fodnote 3.