DA Den Europæiske Unions Tidende C 127/2

En række klager registreret under referencenummeret CHAP(2015) 2880

(2016/C 127/02)

Europa-Kommissionen har modtaget en række klager vedrørende påstået diskriminerende beskatning af grænsearbejdere i Slovenien. Den har registreret disse breve under referencenummeret CHAP(2015) 2880.

I lyset af det betydelige antal klager, der er modtaget i denne sag, og for at sikre et hurtigt svar til de berørte parter og en effektiv anvendelse af de administrative ressourcer har Kommissionen offentliggjort kvitteringen for modtagelsen af klagen i Den Europæiske Unions Tidende C 74 af 26. februar 2016, s. 26, og på internettet på http://ec.europa.eu/eu_law/complaints/receipt/index_en.htm. Den offentliggør sit svar på samme måde.

1. Klagerne

Klagerne vedrører påstået uforholdsmæssig slovensk indkomstbeskatning af grænsearbejdere, der er bosiddende i Slovenien og arbejder i Østrig. Ifølge disse grænsearbejdere er dette et brud på retten til fri bevægelighed for personer og arbejdskraft, der er sikret ved traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Grænsearbejderne anfører, at de skal betale ekstra indkomstskat i Slovenien, på trods af at de allerede har betalt indkomstskat i Østrig. Klagerne anfører endvidere, at de stilles ringere på grund af den ekstra indkomstskattebyrde, som ikke pålægges deres kolleger fra andre medlemsstater. Endelig anmoder de Kommissionen om at vurdere den slovenske lovgivnings forenelighed med EU-retten, regulere status for skattepligtige personer med udenlandsk indkomst og bringe denne i overensstemmelse med lovgivningen i andre medlemsstater.

2. Kommissionens vellykkede tiltag med henblik på fjerne diskriminerende skattemæssige foranstaltninger over for grænsearbejdere

For det første bør det bemærkes, at arbejdskraftens mobilitet er blevet udpeget som en af de væsentligste potentielle kilder til øget vækst og beskæftigelse i Europa. Denne mobilitet bidrager også til at nå de målsætninger, som er fastlagt i EU's 2020-strategi for vækst og beskæftigelse og i meddelelsen »Et opsving med høj beskæftigelse« (1). Skattemæssige hindringer er fortsat en af de væsentligste afskrækkende faktorer for personer, der ønsker at arbejde i en anden medlemsstat. Derfor har Kommissionen siden 2012 foretaget en grundig vurdering af nationale direkte skatter for at finde frem til, om de medfører urimelige ulemper for arbejdstagere, som bor i en medlemsstat og arbejder i en anden (2). I de tilfælde, hvor der er blevet konstateret brud på traktatsikrede frihedsrettigheder, har Kommissionen gjort de nationale myndigheder opmærksomme derpå, og hvis der ikke er blevet truffet foranstaltninger til at ændre den nationale lovgivning, har den indledt traktatbrudssager. Kommissionens tiltag har bevirket, at næsten alle de nationale skatteregler i medlemsstaterne er blevet bragt i overensstemmelse med EU-retten, og derved er der blevet sat en stopper for et betydeligt antal krænkelser af grænsearbejderes rettigheder.

3. Begrænset EU lovgivning om direkte beskatning

Angående klagerne i den aktuelle sag noterer Kommissionen sig den situation, som beskrives i de mange breve fra de grænsearbejdere, der bor i Slovenien og arbejder i Østrig. Af følgende årsager vurderer Kommissionen imidlertid, at der ikke er tale om en forskelsbehandling, som er forbudt ifølge EU-retten.

For det første indeholder EU-retten på nuværende tidspunkt kun begrænsede forskrifter vedrørende direkte beskatning. Eftersom der ikke er gennemført harmonisering på området, er det grundlæggende op til medlemsstaterne at fastsætte regler for direkte beskatning (herunder for indgåelse og opretholdelse af dobbeltbeskatningsaftaler). Ved udøvelsen af denne kompetence skal medlemsstaterne imidlertid overholde deres forpligtelser efter TEUF som fortolket af EU-Domstolen. Medlemsstaterne må ikke forskelsbehandle på grundlag af nationalitet eller indføre eller opretholde forskelsbehandling af EU-borgere, herunder deres egne borgere, som udøver deres frihedsrettigheder i henhold til TEUF. De må heller ikke foretage uretmæssige eller uforholdsmæssige begrænsninger af disse frihedsrettigheder.

For det andet er der ikke i EU's lovgivning fastsat regler for bestemmelse af et enkelt beskatningsland, når skatteyderen har skattemæssige forbindelser til flere medlemsstater, som det er tilfældet i den foreliggende sag. Fordelingen af beskatningskompetencen fastlægges normalt i dobbeltbeskatningsaftaler, som medlemsstaterne indgår på bilateralt niveau. Anvendelsen og fortolkningen af disse aftaler er ikke reguleret i EU-retten. Det er derfor fortsat medlemsstaterne, der har kompetencen og frit kan fastsætte kriterierne for udøvelsen af deres beskatningsret. Det bør i den forbindelse bemærkes, at dobbeltbeskatning som sådan ikke er i strid med EU-retten ifølge EU-Domstolens faste retspraksis (3).

For det tredje er det et almindeligt gældende princip i international skatteret, at den såkaldte bopælsstat (i dette tilfælde Slovenien) normalt beskatter sine indbyggeres globalindkomst, herunder indkomst fra den såkaldte kildestat (i dette tilfælde Østrig), men derefter indrømmer en lempelse for den skyldige nationale skat på den udenlandske indkomst. Dette gøres enten ved i) ikke at beskatte den udenlandske indkomst igen (enten ved at se fuldstændig bort fra den (fuld eksemption) eller ved kun at tage hensyn til den med henblik på at fastsætte skattesatsen (eksemption med progressionsforbehold)) eller ii) ved at medtage den udenlandske indkomst i opgørelsen for at fastsætte den efter den nationale lovgivning skyldige skat og derefter at fratrække den skat, der er opkrævet i udlandet, fra den samlede skyldige skat (creditmetoden). EU-Domstolen har anerkendt, at begge ovennævnte metoder til at undgå dobbeltbeskatning er i overensstemmelse med EU-retten (4).

På grund af ovennævnte mangel på harmonisering af indkomstbeskatningen i EU kan medlemsstaterne således fortsat fastsætte kriterierne både med hensyn til den indbyrdes fordeling af beskatningskompetencen og metoden til at lempe dobbeltbeskatningen.

4. Dobbeltbeskatningsaftalen mellem Slovenien og Østrig (5)

Når en person, der er skattemæssigt hjemmehørende i Slovenien, arbejder i Østrig, har Østrig ret til at beskatte indkomsten derfra. Slovenien har imidlertid i henhold til artikel 15, stk. 1, i dobbeltbeskatningsaftalen forbeholdt sig retten til at beskatte den indkomst, som skattemæssigt hjemmehørende personer har modtaget for »ikke-selvstændigt arbejde« udført i Østrig. Eftersom både Slovenien og Østrig kan beskatte arbejdsindkomsten, kan disse indtægter beskattes i begge lande. I Slovenien undgås enhver form for dobbeltbeskatning imidlertid i medfør af artikel 24, stk. 2, i dobbeltbeskatningsaftalen, hvori følgende er fastlagt: »såfremt en person, der er bosiddende i Slovenien, oppebærer en indkomst (…), som i henhold til denne aftales bestemmelser kan beskattes i Østrig, indrømmer Slovenien en lempelse af indkomstbeskatningen med et beløb svarende til den indkomstskat, der er betalt i Østrig.« Det fastsættes således i dobbeltbeskatningsaftalen, at Slovenien skal anvende den ovenfor beskrevne creditmetode med henblik på at undgå dobbeltbeskatning.

Såfremt den skyldige skat i Østrig er lavere end den tilsvarende skat i Slovenien, vil skatteyderen derfor altid skulle betale differencen. Som følge heraf vil personen ved sammenlægning af den østrigske og den slovenske skattebetaling skulle betale samme samlede skattebeløb, som hvis pågældende kun var blevet beskattet i Slovenien. Personen er følgelig ikke ringere stillet, end hvis pågældende havde haft hele sin arbejdsindkomst i Slovenien. Der er derfor ikke tale om en krænkelse af arbejdstagernes ret til fri bevægelighed.

Det følger også af ovennævnte mangel på harmonisering af indkomstbeskatningen i EU og af EU-Domstolens faste retspraksis, at det forhold, at andre medlemsstater har indgået dobbeltbeskatningsaftaler med Østrig, der adskiller sig fra aftalen mellem Østrig og Slovenien, ved at der deri fastlægges en anden fordeling af beskatningskompetencen eller en eksemptionsmetode for at undgå dobbeltbeskatning, ikke udgør en tilsidesættelse af EU-retten fra Sloveniens eller nogen anden medlemsstats side.

5. Forslag til sagens afslutning

Kommissionens tjenestegrene vil på grundlag af ovenstående afslutte sagen, medmindre klagerne senest fire uger fra offentliggørelsen af denne meddelelse forelægger nye oplysninger, som kan begrunde en yderligere vurdering.

(1) COM(2012) 173 final af 18.4.2012.

(2) Jf. Kommissionens pressemeddelelse IP/12/340 på http://europa.eu/rapid/press-release_IP-12-340_en.htm.

(3) Jf. sag C-128/08 Damseaux og C-67/08 Block.

(4) Jf. sag C-336/96 Gilly.

(5) Konventionen mellem Republikken Østrig og Republikken Slovenien om at undgå dobbeltbeskatning for så vidt angår indkomstskat og formueskat, der blev indgået den 1. oktober 1997 og trådte i kraft den 1. februar 1999.