DEN ELLEVTE BERETNING OM KONTROLLEN MED GENNEMFØRELSEN AF FÆLLESSKABSRETTEN (1993) /* KOM/94/500ENDEL */



EF-Tidende nr. C 154 af 06/06/1994 s. 0001



DEN ELLEVTE BERETNING til Europa-Parlamentet om kontrollen med gennemfoerelsen af faellesskabsretten - 1993 - (94/C 154/01) KOM(94) 500 endelig udg. INDHOLDSFORTEGNELSE Side A. FORORD 6 B. ET OMRAADE UDEN INDRE GRAENSER 8 1. Indledning 8 2. Situationen i de forskellige sectorer 9 2.1. Fjernelse af fysiske hindringer 9 2.1.1. Toldunionen 9 2.1.2. Fri bevaegelighed for landbrugsvarer 10 2.1.2.1. Importkontrol 10 2.1.2.2. Importforbud 11 2.1.2.3. De nye politikker 11 2.2. Fjernelse af tekniske hindringer 12 2.2.1. Frie varebevaegelser 12 2.2.1.1. EF-traktatens artikel 30 ff. og gennemfoerelsen af princippet om gensidig anerkendelse 12 2.2.1.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 83/189/EOEF 14 2.2.1.3. Status over gennemfoerelsen af direktiverne inden for de enkelte sektorer med hensyn til frie varebevaegelser 14 2.2.2. Markedet for tjenesteydelser 17 2.2.2.1. Den audiovisuelle sektor 17 2.2.2.2. Intellektuel og industriel ejendomsret 17 2.2.2.3. Telekommunikation 18 2.2.3. Frie kapitalbevaegelser 19 2.2.4. Fri udveksling af finansielle tjenesteydelser, direkte beskatning og selskabsret 19 2.2.5. Offentlige kontrakter 22 2.3. Fjernelse af beskatningsmaessige graenser 23 2.4. Fri bevaegelighed for personer og etableringsret 25 2.4.1. Forbud mod forskelsbehandling 25 2.4.2. Indrejse og ophold 26 2.4.3. Faglige rettigheder 27 Side 2.4.4. Adgang til ansaettelse i den offentlige administration 27 2.4.5. Anerkendelse af eksamensbeviser 28 2.4.6. Selvstaendige handelsagenter 30 2.5. Forbrugerpolitik og produktsikkerhed 31 C. KONKURRENCE 32 D. BESKAEFTIGELSE OG SOCIALPOLITIK 33 1. Indledning 33 2. Situationen i de forskellige sektorer 33 2.1. Ligebehandling af maend og kvinder 33 2.2. Kraeftbekaempelse 34 2.3. Vandrende arbejdstageres sociale sikring 34 2.4. Arbejdsvilkaar 34 2.5. Sundhed og sikkerhed paa arbejdspladsen 35 E. LANDBRUG OG UDVIKLING AF LANDDISTRIKTERNE 36 1. Indledning 36 2. Landbrugsordningerne 36 3. Gennemfoerelse af landbrugsdirektiverne 37 F. FISKERI 41 1. Indledning 41 2. Situationen paa de enkelte omraader 41 3. Faellesskabsretten og nationale bestemmelser om udenlandske fartoejers registrering 41 G. MILJOE 42 1. Indledning 42 2. Status over situationen i de forskellige sektorer 46 2.1. Affald 46 2.2. Vandkvalitet 47 2.3. Luftkvalitet 48 2.4. Stoej 49 2.5. Naturen 49 2.6. Kemiske stoffer 50 2.7. Straalebeskyttelse 50 Side H. TRANSPORT 52 1. Indledning 52 2. Situationen inden for de forskellige omraader 52 2.1. Vejtransport 52 2.2. Kombineret transport 52 2.3. Transport ad indre vandveje 52 2.4. Jernbaner 53 2.5. Soetransport 53 2.6. Lufttransport 53 I. ENERGI 54 J. FORBINDELSER MED TREDJELANDE 55 K. FAELLESSKABERNES PERSONALE 55 L. STATISTIK 56 M. BUDGETTER 56 BILAG Bilag I: Formodede overtraedelser 57 Bilag II: Konstaterede overtraedelser 64 Bilag III: Overtraedelse af traktater, forordninger og afgoerelser 71 Bilag IV: Status over gennemfoerelsen af direktiverne 87 Bilag V: Domme der ikke var efterkommet pr. 31. december 1993 169 Bilag VI: Faellesskabets anvendelse ved de nationale domstole 174 A. FORORD Beretningen om kontrollen med gennemfoerelsen af faellesskabsretten udarbejdes hvert aar af Europa-Kommissionen paa anmodning af Europa-Parlamentet (beslutning af 9. februar 1983) og medlemsstaterne (erklaering nr. 19, punkt 2, som danner bilag til Maastricht-traktaten af 7. februar 1992). Beretningen er ligeledes udarbejdet paa anmodning af Det Europaeiske Raad og af Raadet for bestemte omraaders vedkommende. Denne ellevte beretning daekker 1993. Da lovgivningsprogrammet for faerdiggoerelsen af det indre marked naesten var afsluttet paa dette tidspunkt, har man lagt hovedvaegten paa kontrollen med anvendelsen af faellesskabsretten. Kommissionens indsats hvad angaar det indre marked, men ogsaa de oevrige omraader, har, som tallene viser, gjort det muligt at faa bragt en hel del uregelmaessigheder ud af verden. Hvordan er dette sket? Kommissionen har naturligvis benyttet overtraedelsesproceduren i henhold til EF-traktatens artikel 169, men ogsaa bestraebt sig paa efterhaanden at faa etableret et administrativt samarbejde med medlemsstaterne for at opnaa en bedre overholdelse af faellesskabsbestemmelserne. Overtraedelsesproceduren Ogsaa i 1993 tog Kommissionen i vid udstraekning udgangspunkt i de klager, der var indkommet fra privatpersoner og virksomheder (jf. tabel 1.1 i bilag I). Der var dog i 1993 tale om et mindre fald i antallet af klager i forhold til aaret foer (1 040 i 1993 mod 1 185 i 1992). Den brug, der blev gjort af muligheden for at klage til Kommissionen uden udgifter og formaliteter, viser, at borgerne har faaet oejnene op for den gavn, den kan have af Faellesskabet. Ved gennemgangen af klagerne udnytter Kommissionen alle informationskilder, der kan kaste lys over overtraedelsessagerne. Udover kontrollen med gennemfoerelsen af direktiverne er der tale om de sager, Kommissionen selv opdager (247 i 1993) og de sager, andragenderne (23) og forespoergslerne (30) fra Parlamentet giver anledning til. I det foelgende anfoeres en raekke tal til illustration af Kommissionen indsats. I 1993 blev der indledt 1 209 overtraedelsesprocedurer in henhold til EF-traktatens artikel 169. Der blev afsendt 352 begrundede udtalelser og indbragt 44 sager for Domstolen. I 1993 var antallet af overtraedelsesprocedurer 1 209, hvilket stort set er det samme som i 1992 (1 216), hvorimod der blev afsendt ca. 100 flere begrundede udtalelser (352 mod tidligere 248) navnlig paa grund af manglende meddelelse om gennemfoerelsesforanstaltninger (244 begrundede udtalelser af denne aarsag i 1993 mod 126 i 1992). Denne staerke stigning skyldes stigningen i antallet af aabningsskrivelser i 1992 (1 216) i sammenligning med 1991 (853). AArsagen hertil var, at der ikke var givet meddelelse om gennemfoerelsesforanstaltninger for et stort antal direktiver, der traadte i kraft i 1992. Det antal sager, der blev indbragt for Domstolen, faldt med over 30 % (fra 64 i 1992 til 44 i 1993). En tredjedel af medlemsstaterne er ikke blevet indbragt for Domstolen. Dette bekraefter den tendens, man allerede har kunnet konstatere i flere aar (97 sagsanlaeg i 1989, 78 i 1990, 65 i 1991). Det viser ogsaa, at Kommissionens indsats er effektiv, da det i langt de fleste tilfaelde lykkes denne at faa medlemsstaterne til at overholde faellesskabsretten i de faser, der gaar forud for et sagsanlaeg. Det baerer antallet af henlaeggelser ogsaa vidnesbyrd om. I 1992 og 1993 har Kommissionen saaledes kunnet henlaegge 50 % af de overtraedelsessager, der var indledt paa grund af manglende meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktiverne, da medlemsstaterne i mellemtiden havde truffet de noedvendige foranstaltninger. Det kan derfor konstateres, at faellesskabsretten i det store og hele bliver overholdt. Kommissionen er dog bekymret over de problemer, der fortsat bestaar paa visse omraader. En positiv udvikling Kommissionen har konstateret en tydelig forbedring paa visse noegleomraader af Faellesskabets virksomhed. Hvad angaar de bestemmelser i traktaten, der forbyder hindringer for frie varebevaegelser, navnlig artikel 30 ff. (ikke-toldmaessige hindringer) og artikel 95 (diskriminerende interne afgifter), var 1993 praeget af en staerk stigning i antallet af henlaeggelser af overtraedelsessager og af et fald i antallet af begrundede udtalelser og sagsnlaeg. Det skal endvidere anfoeres, at Kommissionen har modtaget faerre klager over varekontrol ved graenserne. Dette viser, at medlemsstaterne bliver bedre til at overholde faellesskabslovgivningen. Grunden hertil er bl.a. det administrative samarbejde, der er etableret navnlig vedroerende det indre marked, og sektormoederne, ogsaa kaldet »pakkemoederne«, hvor man for hver enkelt medlemsstat behandler samtlige overtraedelsessager paa et bestemt omraade, f.eks. artikel 30, landbrug, miljoe eller indirekte beskatning. Indsatsen boer naturligvis fortsaettes. Paa visse omraader kan der imidlertid konstateres en forvaerring for visse medlemsstaters vedkommende. Saaledes anvendes udbudsdirektiverne, som er blevet gennemfoert for flere aar siden, stadig ikke tilfredsstillende. Her er det meget faa sager, der har kunnet henlaegges i 1993, og der har vaeret tale om et stigende antal begrundede udtalelser og sagsanlaeg. Gennemgangen af de enkelte omraader og oversigten over overtraedelser af traktater, forordninger og afgoerelser i bilag III viser medlemsstaternes problemer paa de forskellige omraader. Flere direktiver gennemfoert Nedenstaaende tabel viser gennemfoerelsesproducenten for samtlige direktiv er pr. 31. december 1993. >TABELPOSITION> Som denne tabel viser, havde medlemsstaterne den 31. december 1993 givet meddelelse om over 90 % af de foranstaltninger, der var noedvendige til gennemfoerelsen af samtlige direktiver. Det er et ubetydeligt fald i forhold til situationen pr. 31. december 1992, hvor den tilsvarende procentsats var 91. Det skal dog bemaerkes, at der den 31. december 1993 var ca. 60 direktiver mere, der var traadt i kraft, end paa samme dato aaret foer. Disse samlede tal daekker imidlertid over meget forskellige situationer, baade hvad angaar medlemsstater og omraader. Det viser oversigten i bilag IV: I 1993 kunne der saaledes konstateres et tydeligt fald i gennemfoerelsesprocenten paa landbrugs- og miljoeomraadet. For landbrugets vedkommende faldt antallet af gennemfoerte foranstaltninger med 4 % for samtlige medlemsstater, navnlig fordi det paa én gang var noedvendigt at omarbejde lovgivningen og foretage administrative omlaegninger. I et forsoeg paa at overholde tidsfristen (den 1. januar 1993) har medlemsstaterne ofte lagt hovedvaegten paa den praktiske gennemfoerelse, hvilket saa er gaaet ud over lovgivningsreformer. Paa miljoeomraadet har man kunnet konstatere forsinkelser med gennemfoerelsen, der i det store og hele skyldes administrative koordinationsproblemer. Kommissionen er klar over problemets omfang og laegger fortsat pres paa medlemsstaterne for at faa forsinkelserne indhentet. Paa andre omraader er det derimod gaaet hurtigere med gennemfoerelsen. Det er f.eks. tilfaeldet med laegemidler, motorkoeretoejer, maskiner, telekommunikation, udbud, anerkendelse af eksamensbeviser, forbrugerpolitik og produktsikkerhed. Gennemfoerelsesprocenten har som tidligere vaeret meget hoej paa toldomraadet (100 %) og med hensyn til indirekte beskatning (99 %). Gennemfoerelsen af direktiverne er en vanskelig opgave, som Kommissionen skal vaere medlemsstaterne behjaelpelig med. Derfor har den i en aarraekke afholdt aarlige moeder i de medlemsstater, som oensker det. Paa disse moeder ser man paa, hvor langt medlemsstaterne er kommet med gennemfoerelsen af de direktiver, som der endnu ikke er indsendt meddelelse om gennemfoerelsesforanstaltninger til Kommissionen for. Dette goer man ogsaa for direktiver, som endnu ikke er traadt i kraft. Fremtidsudsigter Konferencen om Den Europaeiske Union har oensket at styrke Kommissionens kontrolopgaver. Derfor fik artikel 171 i EF-traktaten en ny udformning, i henhold til hvilken Kommissionen i forbindelse med et eventuelt andet sagsanlaeg for Domstolen paa grund af manglende opfyldelse af en dom som led i en overtraedelsesprocedure kan fremsaette forslag om at paalaegge den paagaeldende medlemsstat en oekonomisk sanktion. Der er nu overvejelser i gang om, hvorledes denne bestemmelse skal anvendes i praksis. For det er jo ikke nok blot at konstatere manglende opfyldelse af dommene (jf. bilag V), der maa handling til. Styrkelsen af denne artikel maa imidlertid ikke gaa ud over samarbejdet med medlemsstaternes administrationer, da dette samarbejde meget ofte goer det muligt at finde en mindelig loesning paa mange af problemerne. Derfor har Kommissionen til hensigt at fremme afholdelsen af »pakkemoeder« og afholde yderligere moeder alt efter behovet. Den har ligeledes til hensigt i sin kontakt med medlemsstaterne at laegge stoerre vaegt paa betydningen af, at de nationale gennemfoerelsesforanstaltninger er i overensstemmelse med direktiverne (gennemfoerelsens kvalitet), som er et aspekt, der undertiden negligeres. Dette gaelder navnlig for visse omraader af det indre marked, hvor direktiverne allerede er gennemfoert, men ikke paa en saadan maade, at de er i fuld overensstemmelse med direktivernes maal. Kommissionen vil fortsaat satse paa at styrke overtraedelsesprocedurerne og det administrative samarbejde med medlemsstaterne, saa den kan varetage sin rolle som traktatens vogter saa effektivt som muligt. Opbygningen af den ellevte beretning Der er i videst muligt omfang taget hensyn til de onsker om forbedringer, der bl.a. er kommet til udtryk i Europa-Parlamentets beslutninger. Man har endvidere forsoegt at give et kortfattet, men afbalanceret overblik over situationen paa de enkelte omraader. Beretningen indeholder: - en gennemgang af de enkelte sektorer - statistiske tabeller pr. 31. december 1993 om de formodede overtraedelser (bilag I) og de konstaterede overtraedelser (bilag II). - en oversigt over de konstaterede overtraedelser af traktater, forordninger og afgoerelser i 1993 (bilag III) - status over medlemsstaternes gennemfoerelse af de direktiver, der var traadt i kraft den 31. december 1993, med oplysning om eventuelle overtraedelsessager (bilag IV) - en oversigt over domme, der endnu ikke var efterkommet (bilag V) - en oversigt over faellesskabsrettens anvendelse ved de nationale domstole (bilag VI). B. ET OMRAADE UDEN INDRE GRAENSER 1. INDLEDNING Virkeliggoerelsen af det indre marked, der foerste gang omtales i Rom-traktaten, har i de senere aar sat sit tydelige praeg paa Faellesskabets politik. Denne overordnede maalsaetning er udtrykkelig formuleret i EF-traktatens artikel 7 A, hvori det hedder, at der inden den 31. december 1992 skal oprettes et omraade uden indre graenser, hvor de fire frihedsrettigheder er sikret. Virkeliggoerelsen af denne maalsaetning beror foerst og fremmest paa, at den vedtagne faellesskabslovgivning gennemfoeres. Til dette formaal vedtoges i 1985 hvidbogen om Faellesskabets lovgivningsprogram, hvori der paa forskellige af EU's virkefelter opstilledes en raekke foranstaltninger af afgoerende betydning for etableringen af det indre marked. Programmet har i hele denne periode vaeret en vaesentlig drivkraft i arbejdet paa at virkeliggoere det indre marked, og det har tjent som referencepunkt for evalueringen af de opnaaede resultater. Kommissionen har siden vedtagelsen af lovgivningsprogrammet loebende foert tilsyn med, at bestemmelserne gennemfoeres i national ret. Gennemfoerelsen skrider helt paent frem paa trods af de problemer, som forskellige forhold i medlemsstaterne har frembudt. Ved udgangen af 1993 havde Raadet vedtaget naesten samtlige programmets 282 retsakter. 263 af de vedtagne retsakter er traadt i kraft, og kun 222 heraf kraever nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. Medlemsstaterne har indtil videre vedtaget 86 % af de nationale retsakter, der er noedvendige for at gennemfoere disse Faellesskabsbestemmelser. Kommissionen foerer ikke blot tilsyn med, hvor mange bestemmelser der gennemfoeres, men kontrollerer ligeledes kvaliteten af de nationale gennemfoerelsesbestemmelser, der er afgoerende for, hvordan Faellesskabets retsforskrifter foeres ud i praksis. Denne kontrol udfoeres paa grundlag af en overensstemmelsesundersoegelse af de foranstaltninger, der er vedtaget paa nationalt plan. Overensstemmelsesundersoegelsen er andet og mere end en simpel sammenligning af tekster; den tager desuden hoejde for de nationale retssystemer. Ud over en noeje kontrol med gennemfoerelsen af faellesskabsretten boer Kommissionen sikre, at der opstilles de noedvendige administrative strukturer for anvendelsen af bestemmelserne og for virkeliggoerelsen af de vedtagne maalsaetninger. I den hensigt og desuden for at sikre faellesskabsrettens effektive gennemfoerelse tager Kommissionen en lang raekke initiativer til samarbejde med medlemsstaterne med henblik paa at tilstraebe en ensartet anvendelse af faellesskabsbestemmelserne. Kommissionen sikrer aabenhed i lovgivningsarbejdet og offentliggoer i dette oejemed periodiske beretninger om gennemfoerelsen af faellesskabsretten og soerger for, at bl.a. samtlige oplysninger om de nationale gennemfoerelsesforanstaltninger er tilgaengelige paa edb. Kommissionen er gaaet i gang med at kodificere faellesskabslovgivningen med henblik paa at goere den mere overskuelig og lettere tilgaengelig. En kodificering er desuden blevet noedvendig, eftersom faellesskabsretten konstant udbygges. Derudover soeger Kommissionen til stadighed at styrke samarbejdet med medlemsstaterne. Den har i sinde at prioritere samarbejdet med de nationale myndigheder og oprette et »administrativt partnerskab«. Blandt initiativerne paa dette omraade kan naevnes: - bilaterale moeder med de nationale myndigheder for at goere status over gennemfoerelsen af Faellesskabets retsakter og kontrollere overholdelsen af Rom-traktatens artikel 30 om forbud mod enhver foranstaltning, der kan vaere til hinder for samhandelen mellem medlemsstaterne. Der blev i loebet af 1993 afholdt moeder af denne art med de italienske, spanske, graeske, franske og tyske myndigheder. Generelt set giver disse moeder mulighed for at afklare visse problemer og dermed at bringe arbejdet med at gennemfoere faellesskabsbestemmelserne i national ret ud af et eventuelt doedvande. De goer det endvidere muligt at nedbringe antallet af misforstaaelser mellem de paagaeldende tjenestegrene, der bl.a. skyldes manglende underretning. Paa denne maade har en lang raekke overtraedelsesprocedurer kunnet undgaas eller henlaegges. - specialiserede fora: eftersom den tidsfrist, der blev fastsat for virkeliggoerelsen af det indre marked, er passeret, og der er konstateret bemaerkelsesvaerdige fremskridt paa samtlige Faellesskabets virkefelter, er udfordringen for Kommissionen paa nuvaerende tidspunkt at administrere dette omraade og samtidig tage hensyn til de nationale forskelle. Den boer drage omsorg for, at det indre marked fungerer i praksis. I lyset af denne nye situation er der blevet oprettet et raadgivende udvalg for samordning i det indre marked (1). Udvalget har til opgave at loese ethvert problem i forbindelse med det indre markeds funktion og i givet fald som foelge af afskaffelsen af kontrollen ved de indre graenser. Det skal desuden bidrage til at udbygge og konsolidere det administrative samarbejde der har til formaal at tilse, at det indre marked fungerer efter hensigten. - et udvekslingsprogram for nationale embedsmaend, der er beskaeftiget med EU-lovgivningen om det indre marked. Dette program, der paa Kommissionens beslutning (2) kaldes Karolus, udspringer af Kommissionens hvidbog om virkeliggoerelsen at det indre marked og har vaeret i kraft siden begyndelsen af aaret. Programmet er aabent for enhver embedsmand, der er beskaeftiget med gennemfoerelsen af EU-retten i de forskellige nationale eller lokale administrationer. Inden for hvilke omraader udveksklingerne skal foregaa vil blive afgjort under hensyntagen til de saerlige forhold og de reelle behov, der goer sig gaeldende paa de enkelte omraader. I det strategiske program for de tindre marked, der blev vedtaget i december, tillaegges disse initiativer en ny dimension i lyset af virkeliggoerelsen af det indre marked. Dette program tager udgangspunkt i rapporten fra Sutherland-gruppen, der af Kommissionen fik mandat til at fremsaette forslag til, hvad der skulle goeres, for at det indre marked kunne fungere korrekt efter 1992. Det strategiske program indeholder en undersoegelse af, hvilke midler der kan bringes i anvendelse for at sikre, at tilliden til det indre marked bevares, og for at sikre, at de oekonomiske fordele, som det indre marked frembyder, udnyttes optimalt. 2. SITUATIONEN I DE FORSKELLIGE SEKTORER 2.1. Fjernelse af fysiske hindringer 2.1.1. Toldunionen 2.1.1.1. Kommissionens arbejde Der blev sendt to begrundede udtalelser til Tyskland. Den foerste med henblik paa at sikre overholdelsen af de minimumspriser, der i henhold til den internationale aftale for mejerisektoren skal betales ved udstedelsen af bevillinger til aktiv foraedling, og naar en vare henfoeres under denne toldprocedure. Den anden med det formaal at faa de tyske myndigheder til at opgive en toldbestemmelse, i henhold til hvilken toldmyndighederne bemyndiges til at indgaa aftale med klarererne om forenkling af formaliteterne, bl.a. i forbindelse med fastlaeggelsen af toldvaerdien, eftersom saadanne aftaler ikke er tilladt i henhold til EU-bestemmelserne. I sidstnaevnte tilfaelde blev den omstridte bestemmelse ophaevet, og sagen kunne henlaegges. Der er ligeledes blevet sendt to begrundede udtalelser til Portugal. Den foerste fordi de portugisiske myndigheder uretmaessigt naegtede at udstede en bevilling til aktiv foraedling til en virksomhed, der forarbejder olieholdige foderkager, men overtraedelsesproceduren kunne henlaegges, da de portugisiske myndigheder til slut accepterede at udstede bevillingen. Den anden begrundede udtalelse vedroerer indroemmelse af tildfritagelse for materiel, der ikke specifikt kan betegnes som forsvarsmateriel, og or hvilke der ikke kan bevilges toldfritagelse i henhold til EU-lovgivningen. Portugal er herefter den niende medlemsstat, der har modtaget en begrundet udtalelse for denne overtraedelse. Endelig har de italienske myndigheder modtaget en begrundet udtalelse med krav om aendring af en raekke bestemmelser i den italienske toldlovgivning, i henhold til hvilke det er tilladt at opkraeve toldafgifter efter en enhedssats, hvis en vare, der er blevet behandlet efter en national forsendelsesprocedure, ikke ved ankomsten er blevet frembudt for toldvaesenet. Disse bestemmelser er i modstrid med EU's toldlovgivning og tjener ikke til at sikre en korrekt overdragelse af de egne indtaegter til EU. >TABELPOSITION> 2.1.2. Fri bevaegelighed for landbrugsvarer Et af de grundlaeggende principper for den faelles landbrugspolitik og de faelles markedsordninger er at sikre den fri bevaegelighed for landbrugsvarer paa et faelles marked. EF-Domstolen har gentagne gange fastslaaet, at EF-traktatens artikel 30 og 34 er en integrerende del af de faelles markedsordninger, selv om det siden den 1. januar 1970 har vaeret overfloedigt udtrykkeligt at henvise til dem. Kommissionen har i 1993 til stadighed holdt et vaagent oeje med situationen for hurtigst muligt at kunne fjerne hindringerne for handelen med landbrugsvarer i Faellesskabet. Opmaerksomheden har saerligt vaeret henledt paa ophaevelsen af kontrollen ved de indre graenser. 2.1.2.1. Importkontrol Foer ophaevelsen af de indre graenser var importkontrol den mest almindelige og den mest alsidige form for handelshindring. Som led i virkeliggoerelsen af det indre marked er der blevet indfoert en raekke harmoniseringsinstrumenter i den veterinaere og den fytosanitaere sektor. Siden har det vaeret muligt at finde en positiv loesning i en lang raekke af de sager, hvor der var indledt overtraedelsesprocedurer. Disse sager kan opdeles i foelgende kategorier: a) Dobbelt kontrol og systematisk kontrol som f.eks. den, der foretages i Italien for at sikre, at de nationale bestemmelser om histaminforekomster overholdes, i forbindelse med indfoersel af saltet fisk fra Graekenland med sundhedscertifikat fra den medlemsstat, hvorfra forsendelsen finder sted. Ikrafttraedelsen af direktiv 91/493/EOEF om sundhedsmaessige betingelser for produktion og afsaetning af fiskerivarer har gjort det muligt at loese dette problem. Det maa forventes, at ovennaevnte direktiv ligeledes bliver afgoerende for, at Italien maa efterkomme Domstolens dom i sag C-228/91, hvori den har underkendt den ordning, hvorefter de italienske myndigheder systematisk foerer kontrol med fiskerivarr indfoert fra en anden medlemsstat eller fra Norge (3). b) Krav om licenser eller tilladelser, foer varerne indfoeres, stilles f.eks. i Spanien med hensyn til levende faar, der indfoeres fra en anden medlemsstat via Irland, og i forbindelse med saed fra okser og svin bestemt til insemination samt i Italien i forbindelse med plantemateriale, der er foelsomt over for angreb af ildsot. Kongeriget Spanien har afskaffet den ordning, hvorefter der kraevedes individuelle tilladelser ved indfoersel af svin, og overtraedelsesproceduren kunne henlaegges. I sin dom af 17. november 1992 i sag C-235/91 (4) udtalte Domstolen, at Irland ved at stille krav om importlicens og indfoere en raekke restriktioner for indfoersel af saed fra okser og svin havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 30 i EF-traktaten, forordning nr. 805/68/EOEF og 827/68/EOEF, direktiv 77/504/EOEF og beslutning 88/124/EOEF. Herefter har de irske myndigheder givet meddelelse om, hvilke retsakter de er i faerd med at vedtage for at efterkomme Domstolens dom og gennemfoere de direktiver, der er gaeldende for denne sektor, i national ret. I forbindelse med gennemfoerelsen og ivaerksaettelsen af direktiv 77/93/EOEF, der indeholder de nye faelles bestemmelser for den fytosanitaere sektor, har de italienske myndigheder opgivet at kraeve forudgaaende tilladelse for indfoersel af plantemateriale, der er foelsomt for angreb af ildsot, i den periode, hvor en saadan indfoersel ikke er forbudt. Kommissionen har imidlertid oensket, at der traeffes en principiel afgoerelse i denne sag, og har derfor ikke fundet det hensigtsmaessigt at haeve den sag, der verserer for Domstolen (sag C-249/92). c) Overdreven kontrol, som f.eks. det italienske forbud mod at importere grapefrugter fra andre medlemsstater over landegraenserne. Dette forbud blev underkendt at Domstolen, der fandt, at Italien havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 30 i EF-traktaten og i henhold til Raadets direktiv 77/93/EOEF om foranstaltninger mod indslaebning af skadegoerer paa planter eller planteprodukter (5). Ogsaa i denne sag ophaevedes forbuddet mod at indfoere grapefrugter over landegraenserne med vedtagelsen af de nationale bestemmelser til gennemfoerelse af direktiv 91/683/EOEF, i henhold til hvilket der paa det fytosanitaere omraade indfoeres et faelles marked uden indre graenser. Overtraedelsesproceduren kunne saaledes henlaegges. 2.1.2.2. Importforbud Medlemsstaternes gradvise gennemfoerelse af harmoniseringsdirektiver har ligeledes gjort det muligt at haeve en raekke importforbud, som f.eks. det spanske forbud mod indfoersel af frosset, hakket koed fra Frankrig. Forbuddet mod indfoersel af hakket koed i Spanien er saaledes blevet ophaevet med vedtagelsen af de nationale bestemmelser til gennemfoerelse af direktiv 88/657/EOEF om krav til fremstilling af og handel med hakket koed, koed i stykker paa under 100 g og tilberedt koed. I to tilfaelde har de portugisiske myndigheder lagt alvorlige hindringer i vejen for importen og ved samme lejlighed undladt at goere brug af de procedurer, der er foreskrevet i direktiverne. Kommissionen har forfulgt disse sager med en beslutsomhed, der afspejler, hvor stor betydning den tillaegger, at de bestemmelser, der regulerer det indre marked, overholdes. I de to ovennaevnte tilfaelde har de portugisiske myndigheder vedtaget at indfoere ensidige foranstaltninger for at forhindre import af levende svin og svinekoed uden overhovedet at goere brug af de beskyttelsesforanstaltninger mod udbredelsen af alvorlige sygdomme, der er foreskrevet i direktiv 90/425/EOEF og 89/662/EOEF. Importforbuddet fik foerste gang virkning fra den 9. marts 1991 til engang i 1993 som beskyttelsesforanstaltning mod den nye svinesygdom. Domstolen underkendte denne praksis (6). Efter at der i november 1993 udbroed en epidemi af afrikansk svinepest, genindfoerte de portugisiske myndigheder ensidigt, og uden at goere brug af de foreskrevne beskyttelsesforanstaltninger, importforbuddet under paaberaabelse af artikel 36 i EF-traktaten. 2.1.2.3. De nye politikker Mens gennemfoerelsen af direktiver paa nogle omraader har gjort det muligt at loese en lang raekke tvister, betyder den nye politik paa andre omraader, at flere allerede indledte procedurer maa gennemfoeres efter nye kriterier. Dette er f.eks. tilfaeldet efter gennemfoerelsen af politikken om kvaliteten af landbrugsprodukter. Siden ikrafttraedelsen af forordning (EOEF nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler maa problemer forbundet med oprindelesbetegnelser, som f.eks. det forhold at visse betegnelser forbeholdes oste produceret i bestemte omraader i Graekenland, udelukkende behandles efter ovennaevnte forordning. Af denne aarsag har Kommissionen henlagt ovennaevnte sag og paataenker at indlede en ny procedure i henhold til artikel 17 i forordning (EOEF) nr. 2081/92. 2.2. Fjernelse af tekniske hindringer 2.2.1. Frie varebevaegelser 2.2.1.1. EF-traktatens artikel 30 ff. og gennemfoerelsen af princippet om gensidig anerkendelse EF-traktatens artikel 30 forbyder kvantitative indfoerselsrestriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning i samhandelen mellem medlemsstaterne. Artikel 34 indeholder samme forbud, hvad angaar udfoersler. Artikel 36 bestemmer imidlertid, at disse to artikler ikke er til hinder for nationale bestemmelser begrundet i et af de heri omtalte almene hensyn, herunder hensyn til den offentlige orden og den offentlige sikkerhed og beskyttelse af menneskers liv og sundhed. Bestemmelserne er imidlertid, uanset om de, saavel retligt som faktisk, anvendes uden forskel paa indenlandsk fremstillede og importerede varer, i modstrid med artikel 30, hvis ikke de er begrundet i et noedvendigt krav om f.eks. forbrugerbeskyttelse eller miljoebeskyttelse. For at en saadan bestemmelse kan anses for begrundet, skal den endvidere staa i et rimeligt forhold til det efterstraebte maal, dvs., at den skal udgoere den mindst mulige hindring for samhandelen mellem medlemsstaterne i sammenligning med andre alternative foranstaltninger. Det er vaerd at bemaerke, at Domstolen i sin dom i sagen »Keck og Mithouard« af 24. november 1993 (7) paa den ene side stadfaestede, at regler, der indeholder betingelser, som varerne skal opfylde (f.eks. med hensyn til vaegt, praesentation, maerkning, dimensioner, sammensaetning, emballage, form og benaevnelse), er i modstrid med artikel 30, naar anvendelsen af saadanne regler ikke kan begrundes ud fra et alment hensyn, og det uanset om reglerne anvendes uden forskel paa alle varer. Paa den anden side udtalte Domstolen, at det forhold, at nationale bestemmelser, som begraenser eller forbyder bestemte former for salg, bringes i anvendelse paa varer fra andre medlemsstater, ikke, saaledes som anfoert i dommen i Dassonville-sagen (8), er direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt til hinder for samhandelen mellem medlemsstaterne, forudsat at saadanne nationale bestemmelser finder anvendelse paa alle de beroerte erhvervsdrivende, der udoever virksomhed i indlandet, og forudsat at bestemmelserne, saavel retligt som faktisk, paavirker afsaetningen af indenlandsk fremstillede varer og varer fra andre medlemsstater paa samme maade. Domstolen bekraeftede denne principielle holdning i sin dom i sagen »Huenermund« af 15. december 1993 (9). Det er endnu for tidligt at sige noget om, hvilken betydning denne domspraksis vil faa. Handelshindringerne fjernes ved at gennemfoere princippet om gensidig anerkendelse, saaledes som det er blevet formuleret i den retspraksis, Domstolen har skabt med fortolkningen af artikel 30, der er almindelig kendt som den foerste dom indeholdende det banebrydende princip (10) om, at alle varer, der lovligt fremstilles eller markedsfoeres i en af EU's medlemsstater, skal kunne indfoeres til alle de andre medlemsstater, medmindre der foreligger gyldige grunde til at forbyde indfoerslen (jf. tidligere omtalte krav). Medlemsstaterne tillader saaledes indfoersel af varer, der er i overensstemmelse med de gaeldende regler, standarder og tekniske metoder i en anden medlemsstat, forudsat at disse sikrer et beskyttelsesniveau, der lever op til kravene i importlandets lovgivning. Dette forbehold sikrer varernes fri bevaegelighed, samtidig med at de enkelte landes beskyttelseskrav respekteres, indtil der indfoeres harmoniserede EU-bestemmelser paa det paagaeldende omraade. Kommissionen modtager i hundredevis af klager paa dette retsgrundlag, den ivaerksaetter desuden undersoegelser paa eget initiativ og om noedvendigt indleder den overtraedelsesprocedurer. Kommissionens tjenestegrene forsoeger saa hurtigt som muligt og uden at det kommer til en retssag at loese de problemer, det bliver forelagt. I dette oejemed moedes de jaevnligt med de nationale myndigheder, de saakaldte pakkemoeder, hvor en raekke forskellige spoergsmaal vedroerende den paagaeldende medlemsstat droeftes. I loebet af 1993 er der blevet afholdt saadanne moeder med Frankrig, Italien, Spanien, Graekenland og Tyskland til parternes faelles tilfredshed. Dette partnerskab har desuden et paedagogisk sigte, eftersom det vaenner de nationale myndigheder til i lovgivningsarbejdet af tage hensyn til faellesskabsrettens grundlaeggende krav, som f.eks. princippet om varernes frie bevaegelighed. Denne fremgangsmaade, hvis formaal er samarbejde og forebyggelse af tvister, tager sit udgangspunkt i en undersoegelse af de udkast til tekniske forskrifter, som medlemsstaterne indberetter som led i informationsproceduren i henhold til direktiv 83/189/EOEF. Meningen er, at de nationale myndigheder efter informationsrunden i den endelige vedtagne tekst skal indfoeje en passus om gensidig anerkendelse. Det boer fremhaeves, at stadig flere medlemsstater af egen drift indfoejer en saadan passus i de indsendte udkast. Indtil der kan foretages en formel aendring af de bestemmelser, der er i modstrid med artikel 30, vedtager medlemsstaterne ofte midlertidige foranstaltninger, der i form af cirkulaerer eller meddelelse offentliggoeres i den paagaeldende stats statstidende eller i nyhedsbulletiner fra de myndigheder, der har ansvaret for gennemfoerelsen af de paagaeldende foranstaltninger. Paa denne maade informeres de erhvervsdrivende om, at de omtvistede nationale bestemmelser skal fortolkes paa en maade, der er forenelig med princippet om varernes frie bevaegelighed, og at myndighederne vil forvalte bestemmelserne i overensstemmelse hermed. Saaledes har de italienske myndigheder udsendt et cirkulaere, hvori de erhvervsdrivende goeres opmaerksom paa, at forpligtelsen til at kunne fremvise et saerligt ledsagedokument for varene (»bolla di accompagnamento dei beni viaggianti«) kun gaelder indenlandsk transport og altsaa ikke omfatter indfoersler fra EU-lande. Medlemsstaterne benytter ligeledes offentliggoerelse i statstidende eller en officiel bulletin for at udsende supplerende eller praeciserende meddelelser i anledning af aendringer af den nationale lovgivning med henbilk paa at bringe den i overensstemmelse med faellesskabsretten. Saaledes offentliggjorde de franske myndigheder en meddelelse til importoererne om, at bekendtgoerelsen indeholdende forskrifter for damptrykapparater med aftageligt laag aendres med henblik paa, at andre medlemsstaters tekniske standarder og specifikationer ligestilles med sikkerhedskravene i den franske lovgivning, og at det herefter er tilstraekkeligt at gennemfoere anerkendelsesproceduren en gang, naar det drejer sig om apparater af samme type (11). Paa samme maade haender det, at det for at bringe den nationale retsorden i overensstemmelse med faellesskabsretten er noedvendigt at inddrage ikke blot de lovgivende eller udoevende myndigheder, men ligeledes organer eller sammenslutninger, som statsmagten har overdraget sine befoejelser paa et bestemt omraade. Dette er aarsagen til, at Kommissionen foerst henlagde den sag, den have indledt mod Tyskland vedroerende tekniske specifikationer for forskellige maskintyper af hensyn til ulykkesforebyggelse (»Durchfuehrungsanweisungen zu Unfallverhuetungsvorschriften«), da der var blevet indsat en klausul om gensidig anerkendelse i loven om produktsikkerhed (»Geraetesicherheitsgesetz«), og efter at de forskellige erhvervssammenslutninger, der efter tysk ret er befoejet til at udarbejde tekniske specifikationer, havde offentliggjort en tilsvarende klausul i deres officielle tidsskrifter (»Schriften der Berufsgenossenschaften«). Tyskland har aendret sin lovgivning om levnedsmidler ved at indfoere en bestemmelse i henhold til hvilken indfoersel og markedsfoering af disse produkter tillades, naar de er lovligt fremstillet og/eller markedsfoert i en anden medlemsstat, selv naar bestemmelserne om levnedsmidler i afsendelsesstaten afviger fra de tyske forskrifter, dog under forudsaetning af at forbrugeren paa passende maade oplyses om saadanne eventuelle afvigelser, hvis dette er noedvendigt at hensyn til forbrugerbeskyttelsen (12). Kommissionen kan paa grundlag af de domme, som Domstolen har afsagt om eksklusivrettigheder og salgsmonopoler (13), undersoege om bestemmelserne i EF-traktatens artikel 30 efterleves i de nationale bestemmelser, i henhold til hvilke salget af et specifikt produkt forbeholdes bestemte saelgere eller en bestemt kategori af saelgere, og endvidere i de bestemmelser, hvorefter en offentlig virksomhed eller en virksomhed, der er underlagt statstilsyn, har faaet eneret paa markedsfoeringen af et bestemt produkt. I saadanne tilfaelde kanaliseres salget gennem monopolet, som derfor vil kunne taenkes at paavirke mulighederne for afsaetning af importerede produkter og under disse omstaendigheder udgoere en foranstaltning med tilsvarende virkning, som er forbudt i henhold til artikel 30. Et saadant monopol kan dog eventuelt begrundes i et af de hensyn, der er opregnet i traktatens artikel 36, eller, da monopolet i princippet uden forskel omfatter indenlandsk fremstillede varer og indfoerte varer, i en uomgaengelig noedvendighed, som fastslaaet af Domstolen i »Cassis de Dijon«-dommen. Endelig skal det fremhaeves, at hele denne problematik maaske burde undersoeges paa ny paa baggrund af de konklusioner, der kan udledes af dommen i sagen Keck og Mithouard af 24. november 1993 (14). Der er sket et stort fremskridt for varernes fri bevaegelighed, eftersom virkeliggoerelsen af det indre marked indebar, at kontrollen ved Faellesskabets indre graenser blev ophaevet pr. 1. januar 1993 i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 7 A. Medlemsstaterne har alle som én meddelt, at de har ophaevet varekontrollen. Det er vaerd at bemaerke, at der naesten ingen klager har vaeret paa dette omraade. 2.2.1.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 83/189/EOEF Den informationsprocedure, der er indfoert ved direktiv 83/189/EOEF, som aendret ved direktiv 88/182/EOEF, er af afgoerende betydning for forebyggelsen af aendringer i samhandelen og for den gensidige udveksling af oplysninger. I henhold til dette direktiv er medlemsstaterne som led i informationsproceduren forpligtet til at forelaegge deres udkast til tekniske forskrifter til kontrol forud for den endelige vedtagelse. Undtaget fra denne procedure er tekniske forskrifter, der vedtages som led i gennemfoerelsen af faellesskabsdirektiver. I loebet af 1993 modtog Kommissionen 385 udkast til tekniske forskrifter, som blev gennemgaaet af de kompetente tjenestegrene. Der er tale om en stigning paa 6 % i forhold til 1992. Der blev afgivet udfoerlig udtalelse om 85 (15) af disse 385 underretninger. Udtalelserne omhandlede indfoerelsen af princippet om gensidig anerkendelse i de sektorer, hvor de tekniske forskrifter skal finde anvendelse, med henblik paa at undgaa hindringer for samhandelen. Medlemsstaterne afgav 58 (16) udfoerlige udtalelser. I 3 tilfaelde (17) meddelte Kommissionen, at den havde til hensigt at foreslaa harmoniserende faellesskabsbestemmelser, og anmodede i denne forbindelse de paagaeldende medlemsstater om at udsaette vedtagelsen af den aendrede nationale foranstaltning i et aar. Kommissionen har foreslaaet en aendring af Raadets direktiv 83/189/EOEF med henblik paa at tydeliggoere og udvide begrebet tekniske forskrifter og praecisere de proceduremaessige bestemmelser, der er fastsat for medlemsstaterne. Dette forslag blev vedtaget den 27. november 1992 (18), og Europa-Parlamentet afgav foerstebehandlingsudtalelse den 24. maj 1993, hvorefter Kommissionen forelagde et aendret forslag til direktiv (19) den 6. oktober 1993. Raadet vedtog en faelles holdning den 12. november 1993. Siden 1989 har Kommissionen sikret sig, at underretningsforpligtelsen overholdes ved systematisk at gennemgaa alle medlemsstaternes officielle publikationer. Konstaterer Kommissionen, at der er sket en tilsidesaettelse af bestemmelserne i direktiv 83/189/EOEF, indleder den konsekvent en overtraedelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169. Domstolen afsagde for foerste gang dom i en sag vedroerende overtraedelse af direktiv 83/189/EOEF den 2. august 1993 (20). Det fremgaar med al tydelighed af dommen, at artikel 8 og 9 har karakter af paabud, idet de dels paafoerer medlemsstaterne en forpligtelse til at give meddelelse om tekniske forskrifter forud for vedtagelsen, og dels fastsaetter en periode, hvori vedtagelsen kan blokeres. 2.2.1.3. Statut over gennemfoerelsen af direktiverne inden for de enkelte sektorer med hensyn til frie varebevaegelser a) Levnedsmidler I loebet af 1993 er 81 tilfaelde af overtraedelser blevet undersoegt af de ansvarlige tjenestegrene. Blandt disse procedurer vedroerte 75 manglende meddelelse, og 6 andre angik ukorrekt anvendelse af allerede gennemfoerte direktiver. En stor del af sagerne vedroerende manglende meddelelse er blevet indstillet, eftersom der i 47 tilfaelde har fundet gennemfoerelse sted i loebet af aaret. I 1993 blev der sendt 48 aabningsskrivelser og 10 begrundede udtalelser til medlemsstater, fordi de havde tilsidesat deres forpligtelse til at give meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktiver inden for de fastsatte frister. Af de 6 andre sager vedroerende overtraedelse af direktiver kunne én henlaegges i 1993. >TABELPOSITION> b) Laegemidler I loebet af 1993 blev der undersoegt 109 tilfaelde af overtraedelse, heraf 108 for manglende meddelelse om nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. I disse sidstnaevnte tilfaelde er der blevet fremsendt aabningsskrivelse. En stor del af disse procedurer kunne indstilles i loebet af aaret, efter at medlemsstaterne havde givet meddelelse om gennemfoerelsesforanstaltninger. Hvad angaar de loebende procedurer, har stoerstedelen af medlemsstaterne tilsendt Kommissionens tjenestegrene udkast til foranstaltninger eller foreloebige oplysninger om, hvor langt de er fremme i arbejdet med at gennemfoere faellesskabslovgivningen. Det boer i denne forbindelse understreges, at medlemsstaterne har haft usaedvanlig korte frister, omkring 12 maaneder, til at gennemfoere disse relativt komplicerede tekniske akter i national lovgivning. Paa baggrund af de modtagne oplysninger maa det forventes, at der vil ske store fremskridt i gennemfoerelsesarbejdet i loebet af de kommende maaneder. >TABELPOSITION> c) Kemiske produkter Kommissionens ansvarlige tjenestegrene har i loebet af 1993 gennemgaaet 87 tilfaelde af overtraedelser vedroerende manglende meddelelse om nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. I 31 af tilfaeldene har de paagaeldende medlemsstater efter af have modtaget aabningsskrivelse eller begrundet udtalelse gennemfoert faellesskabsbestemmelserne i loebet af aaret. I de resterende 56 sager er der afgivet 11 begrundede udtalelser, afsendt 42 aabningsskrivelser, og i en enkelt sag er der truffet beslutning om henlaeggelse. I visse tilfaelde skyldes forsinkelsen kompetenceproblemer mellem forskellige ministerier; i andre, retsaktens komplicerede karakter. >TABELPOSITION> d) Motorkoeretoejer, traktorer og motorcykler Gennemfoerelsen af direktiverne i sektoren for motorkoeretoejer, traktorer og motorcykler er i det store og hele yderst tilfredsstillende. Gennemfoerelsesraten for samtlige ikrafttraadte direktiver (grunddirektiver og gennemfoerelsesdirektiver) er for medlemsstaterne under ét 98,5 %. Eftersom disse direktiver er meget detaljerede og tekniske i deres indhold, henviser flere medlemsstater simpelthen til faellesskabsretsakten i deres egen statstidende, hvilket fremmer saavel gennemfoerelsen som overensstemmelseskontrollen. I de andre medlemsstater forekommer det hyppigere, at gennemfoerelsen forsinkes, som foelge af en tungere gennemfoerelsesprocedure, hvor det er noedvendigt at vedtage en national lov. Disse forsinkelser overskrider dog sjaeldent nogle maaneder. I loebet af 1993 konstaterede og undersoegte Kommissionen saaledes 61 tilfaelde af manglende meddelelse. Heraf er 52 blevet indstillet i loebet af aaret, efter at der er modtaget meddelelse om nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. Desuden blev der i loebet af aaret indledt 2 procedurer paa grund af overtraedelser af direktiver, men i begge tilfaelde blev der truffet beslutning om at henlaegge sagerne. >TABELPOSITION> e) Byggevarer Indtil videre har 10 medlemsstater gennemfoert direktiv 89/106/EOEF om byggevarer i national ret. De to medlemsstater, der endnu ikke har meddelt nationale gennemfoerelsesforanstaltninger, Belgien og Graekenland, har fremsendt udkast, der goer det berettiget at forvente, at disse vil kunne gennemfoeres i loebet af foerste halvdel af 1994. f) Mekanisk udstyr, personlige vaernemidler, faerdigpakninger, metrologi, elektroteknik og medicinsk apparatur I disse sektorer er gennemfoerelsesfristen udloebet for 86 direktiver. Der kan i aar konstateres langt faerre tilfaelde af forsinket gennemfoerelse end sidste aar. Ved udgangen af 1992 var 56 sager vedroerende manglende gennemfoerelse endnu uafsluttede mod 23 i 1993. Dette skyldes en kombination af forskellige faktorer: - Fristerne for gennemfoerelsen af direktiverne i denne sektor er nu foraeldede, eftersom stoerstedelen er traadt i kraft. - Kun faa gennemfoerelsesfrister er udloebet i 1993. - Medlemsstaterne har for stoerstedelens vedkommende indhentet forsinkelserne. Det kan dog naevnes, at en enkelt sag mod Italien vedroerende manglende gennemfoerelse af direktivet om elevatorer er blevet indbragt for Domstolen. Kommissionens tjenestegrene koncentrerer for tiden deres indsats om kvaliteten af gennemfoerelserne, navnlig hvad angaar direktiverne vedroerende den nye metode. Gennemfoerelsen af disse direktiver i national ret indebaerer en omarbejdelse paa det idémaessige plan snarere end paa det tekstlige. Det fremgaar af den igangvaerende analyse af de nationale gennemfoerelsesforanstaltninger, at, selv om hovedprincipperne i den nye metode overholdes, synes der at vaere tendens til, at gennemfoerelsesretsakterne frembyder problemer, hvad angaar foreneligheden med direktiverne. Med hensyn til tilfaelde af ukorrekt anvendelse af direktiverne, er der kun et begraenset antal overtraedelsesprocedurer og ligeledes kun faa klager. Det skyldes bl.a. den praeventive virkning af proceduren i direktiv 83/189/EOEF (og af den gensidige information mellem Kommissionen, medlemsstaterne og erhvervsorganisationerne). >TABELPOSITION> 2.2.2. Markedet for tjenesteydelser 2.2.2.1. Den audiovisuelle sektor Direktiv 89/552/EOEF om fjernsyn uden graenser, for hvilket gennemfoerelsesfristen udloeb den 31. oktober 1991, skal sikre den frie bevaegelighed for tv-udsendelser og tilskynde til distribution og produktion af europaeiske tv- og videoprogrammer for dermed at bidrage til oprettelsen af et europaeisk audiovisuelt omraade. I 1992 blev der indledt tre overtraedelsesprocedurer paa grund af manglende meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktivet (Danmark, Graekenland og Spanien). Heraf er to blevet henlagt (Graekenland 1992 og Danmark 1993). Spanien modtog i 1993 en begrundet udtalelse paa grund af manglende meddelelse. Kommissionen har undersoegt de nationale bestemmelser, meddelt af medlemsstaterne, og har konstateret, at en raekke af de nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af dette direktiv ikke er i overensstemmelse med kravene. Den har derfor i 1993 sendt en begrundet udtalelse til Det Forenede Kongerige. Der er planer om at sende begrundet udtalelse til en raekke andre medlemsstater (bl.a. Belgien og Frankrig) i loebet af 1994. Der er blevet indledt en overtraedelsesprocedure i henhold til direktiv 89/552/EOEF, saerlig artikel 2, og EF-traktatens artikel 59 mod Belgien for at laegge hindringer i vejen for princippet om fri modtagelse af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater. Denne procedure gennemfoeres i forening med sagen om manglende overensstemmelse mellem den belgiske lovgivning og direktivet om fjernsyn uden graenser. 2.2.2.2. Intellektuel og industriel ejendomsret a) Kommissionenes arbejde Danmark, Graekenland, Spanien, Frankrig og Italien har meddelt nationale gennemfoerelsesforanstaltninger for direktiv 89/104/EOEF om varemaerker. De oevrige medlemsstater, mod hvilke der er indledt overtraedelsesprocedure, er i faerd med at udarbejde gennemfoerelsesakter. Fristen for gennemfoerelse i national ret af direktiv 91/250/EOEF om retlig beskyttelse af edb-programmer udloeb den 1. januar 1993. Kun Danmark, Italien og Det Forenede Kongerige havde overholdt fristen for meddelelse af gennemfoerelsesforanstaltninger, og Kommissionen har sendt en aabningsskrivelse til de ni oevrige medlemsstater. I loebet af 1993 meddelte Tyskland, Graekenland og Irland at have gennemfoert de noedvendige foranstaltninger, og disse tre sager kunne derefter henlaegges. Det paagaaende lovgivningsarbejde i Frankrig giver anledning til at forvente, at denne sag vil kunne henlaegges i loebet af 1994. Endelig har samtlige medlemsstater givet meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktiv 87/54/EOEF om retlig beskyttelse af halvlederprodukters topografi. Kommissionen er i denne forbindelse i faerd med at undersoege, om de graeske retsforskrifter er i overensstemmelse med kravene. >TABELPOSITION> 2.2.2.3. Telekommunikation a) Kommissionens arbejde Kommissionen fortsatte sit arbejde med dels at undersoege de indberettede nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af de direktiver, der skulle traede i kraft i loebet af aaret, dels ved at kontrollere gennemfoerelsen og ivaerksaettelsen af en raekke andre retsakter, der er blevet vedtaget paa omraadet som led i gennemfoerelsen af maalsaetningerne i Faellesakten (virkeliggoerelsen af det indre marked) og som foelge af de anviste retningslinjer i »groenbogen om udvikling af et faelles market for telekommunikationstjenester og telekommunikationsudstyr« (21). De fleste medlemsstater har meddelt deres nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af de tre frekvensdirektiver, dvs. direktiv 87/372/EOEF-GSM om de frekvensbaand, der skal stilles til raadighed for samordnet indfoerelse af offentlig faelleseuropaeisk digital celleopbygget landmobilradiokommunikation i Faelleskabet (22), 90/544/EOEF-Ermes (23) om de frekvensbaand, der skal anvendes til samordnet indfoerelse af faelleseuropaeisk landbaseret offentlig personsoegning i Faellesskabet og 91/287/EOEF-DECT (24) om det frekvensbaand, der skal allokeres i forbindelse med den samordnede indfoerelse af digital europaeisk traadloes telekommunikation i Faellesskabet. Der er endnu ikke modtaget meddelelse om gennemfoerelsesforanstaltninger for direktiv 91/287/EOEF fra Italien og for direktiv 90/544/EOEF og 91/287/EOEF, men disse to medlemsstater er i faerd med at udarbejde de paagaeldende retsakter. Kommissionen er desuden netop ved at afslutte overensstemmelseskontrollen af de indberettede retsakter. Resultatet er tilfredsstillende for stoerstedelens vedkommende (Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Det Forenede Kongerige). Hvad angaar ONP (Open Network Provision), har alle medlemsstater meddelt deres nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af ONP-rammedirektivet 90/397/EOEF (25) om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemfoerelse af tilraadighedsstillelse af aabne net. En undersoegelse af de indberettede retsakter har vist, at de er i overensstemmelse med kravene i faellesskabsretten. Kommissionen foelger imidlertid noeje lovgivningsarbejdet i Graekenland i samarbejde med de nationale lovgivende myndigheder. Gennemfoerelsesproceduren for direktiv 92/44/EOEF (26) om etablering af ONP-vilkaar for faste kredsloeb et netop begyndt. Det boer bemaerkes, at gennemfoerelsen af dette direktiv skal ske gradvis. Hvad angaar de bestemmelser, der traadte i kraft den 1. januar 1993 (artikel 3, stk. 2 om de betingelser for offentliggoerelse af tekniske oplysninger, der stilles i direktivet, og artikel 11 om indberetning af navnet paa det nationale myndighedsorgan), har alle medlemsstater, bortset fra Graekenland, indsendt de fordrede oplysninger til Kommissionen. Stoerstedelen af bestemmelserne er ikke desto mindre traadt i kraft den 1. juni 1993, og kun seks medlemsstater (Belgien, Frankrig, Tyskland, Det Forenede Kongerige, Danmark og Nederlandene) har givet meddelelse om nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. Kommissionen undersoeger for tiden om disse er i overensstemmelse med direktivet. Ivaerksaettelsen af »telefonnummer«-beslutningerne er ved at blive undersoegt. Med hensyn til beslutning 91/396/EOEF (27) om indfoerelse af et faelleseuropaeisk alarmnummer har fem medlemsstater (Danmark, Tyskland, Belgien, Luxembourg og Det Forenede Kongerige) truffet foranstaltninger til gennemfoerelse af denne beslutning og fire andre (Nederlandene, Frankrig, Irland og Italien) har anmodet Kommissionen om udsaettelse i henhold til artikel 3, stk. 2 i beslutningen. Kommissionen har bevilget Nederlandene udsaettelse og undersoeger for tiden, om de tre andre udsaettelsesanmodninger er velbegrundede. Endvidere undersoeges ivaerksaettelsen af af beslutning 92/264/EOEF (28) om indfoerelse i Faellesskabet af et faelles praefiks for telefonopkald til udlandet. Naermere bestemt har syv medlemsstater (Belgien, Tyskland, Graekenland, Luxembourg, Irland, Italien og Portugal) gennemfoert denne beslutning i national ret, og Kommissionen har i henhold til artikel 3, stk. 2 bevilget tre andre medlemsstater (Frankrig, Danmark og Det Forenede Kongerige) en yderligere frist for gennemfoerelsen af denne beslutning. Direktiv 91/263/EOEF (29) vedroerer indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse. Det indeholder en bestemmelse om, at medlemsstaterne skal have truffet de noedvendige gennemfoerelsesforanstaltninger senest den 6. november 1992. Der er saaledes blevet indledt overtraedelsesprocedurer for manglende meddelelse om alle de medlemsstater, der paa denne dato ikke havde givet meddelelse om nationale gennemfoerelsesforanstaltninger. Paa nuvaerende tidspunkt er der stadig fire medlemsstater (Belgien, Graekenland, Irland og Luxembourg), der ikke har fremsendt gennemfoerelsesretsakten til Kommissionen. Det fremgaar af de undersoegelser, Kommissionens tjenestegrene har foretaget, at Danmark, Frankrig, Italien, Portugal og Det Forenede Kongerige har truffet foranstaltninger, der omfatter direktivet i sin helhed. Tyskland har truffet foranstaltninger, der goer bestemmelserne i direktivet praktisk anvendelige, men gennemfoerelsen er dog ikke fuldt ud tilfredsstillende. Endnu en retsakt forventes gennemfoert i naer fremtid. >TABELPOSITION> 2.2.3. Frie kapitalbevaegelser Med henblik paa at gennemfoere direktiv 88/361/EOEF af 24. juni 1988, i henhold til hvilket udloebet af overgangsperioden for fuldstaendig liberalisering af kapitalbevaegelserne er sat til den 31. december 1992, har Irland, Spanien og Portugal inden for den fastsatte tidsfrist fjernet de tilbagevaerende restriktioner. Som foelge heraf er der fra 1. januar 1993 fuldstaendig frie kapitalbevaegelser i Faellesskabet. Den eneste midlertidige undtagelse fra denne generelle liberalisering vedroerer Graekenland. Denne medlemsstat fik Raadets tilladelse til at opretholde visse restriktioner for kortfristet kapital indtil den 30. juni 1994. I Irland, Spanien og Portugal er direktivet allerede blevet gennemfoert i national ret. Graekenland har endvidere offentliggjort et praesidentielt dekret med naermere angivelse af, hvilke transaktioner der vil vaere omfattet af de i direktiv 92/122/EOEF (30) anfoerte restriktioner. Kommissionens tjenestegrene fortsatte aaret igennem tilsynet med gennemfoerelsen af faellesskabsretten med hensyn til kapitalbevaegelser. I en raekke sager, hvor de involverede nationale bestemmelser eller fremgangsmaader ansaas for at vaere uforenelige med faellesskabsretten, er der blevet truffet foranstaltninger for at rette op paa disse forhold. Flere af disse sager, der var blevet indledt i loebet af indevaerende aar eller tidligere, blev loest, ved at de paagaeldende medlemsstater efterlevede faellesskabsreglerne, uden at Kommissionen havde brug for at tage yderligere skridt efter at have fremsendt aabningsskrivelse. Det er vaerd at bemaerke, at der paa trods af valutauroen i det europaeiske monetaere system i loebet af perioden ikke var nogen medlemsstater, der gjorde brug af de bestemmelser i direktivet eller traktaten, der aabner mulighed for midlertidige beskyttelsesforanstaltninger i tilfaelde af, at omfattende kortfristede kapitalbevaegelser udgoer en trussel for de paagaeldende medlemsstaters valutakurser og valutapolitikker. 2.2.4. Fri udveksling af finansielle tjenesteydelser, direkte beskatning og selskabsret Der er i loebet af 1993 sket en nettostigning i antallet af klager og generelt er antallet af overtraedelsesprocedurer behandlet af Kommissionens tjenestegrene, navnlig i henhold til EF-traktatens artikel 59, gaaet op. Der skal her mindes om, at artikel 59, der er direkte anvendelig ifoelge Domstolens retspraksis, i sig selv giver henholdsvis erhvervsdrivende, der er lovligt etablerede i deres oprindelsesmedlemsstat, og forbrugere en grundlaeggende og generel ret til at yde og modtage tjenesteydelser paa tvaers af graenserne. Hertil kommer at den afledte faellesskabsret, dvs. de direktiver, der regulerer specifikke sektorer eller bestemte problemer vedroerende udveksling af tjenestydelser, under alle forhold skal fortolkes og anvendes i overensstemmelse med og efter hensigten i traktatens bestemmelser. For at forbedre borgernes og de nationale administrationers kendskab til EF-Domstolens retspraksis udgav Kommissionen i 1993 en meddelelse, hvori den naermere redegjorde for fri udveksling af tjenesteydelser paa tvaers af graenserne og dermed samtidig bidrog til stoerre aabenhed i faellesskabsretten (31). De nationale myndigheder opstiller forskellige former for hindringer. De vaesentligste kan kort gengives som foelger: - love eller administrative bestemmelser og/eller administrative metoder, der giver mulighed for forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet - foranstaltninger, der, selv om de anvendes uden forskel, viser sig at vaere overdrevent restriktive og/eller savner grundlag - sammenkobling af ordninger for udveksling af tjenesteydelser med et bopaelskrav. »Bopaelskravet« i forbindelse med udveksling af tjenesteydelser er uforeneligt med pricippet bag det indre marked. Det besvaerliggoer udveksling af tjenesteydelser paa tvaers af graenserne og virker dermed som en hindring, for saa vidt som de tjenesteydere, der kommer fra en anden medlemsstat, ville vaere omfattet af flere forskellige nationale ordninger paa en gang, nemlig oprindelsesstatens og modtagerstatens. I en raekke tilfaelde har EU-statsborgere gjort gaelende, at artikel 59-66 skal finde direkte anvendelse paa en raekke forskellige omraader. De i det foelgende naevnte aktiviteter tjener som eksempel paa saadanne »atypiske«, ikke harmoniserede omraader: biludlejning, markedsfoering af timeshare-projekter, deltagelse i offentlige udbud af tjenesteydelser (hvis vaerdi er lavere end den taerskel, der er fastsat i Faellesskabets direktiver paa omraadet), skatteraadgivning, ejendomsmaeglervirksomhed, forskellige forretningsmaessige aktiviteter, rengoering, gulvlaegning, luftfotografering, tjenesteydelser i havne og lufthavne, konsulentvirksomhed i trafikspoergsmaal, hotelvirksomhed, vikararbejde, pengetransport, privat arbejdsanvisning osv. 2.2.4.1. Finansielle tjenesteydelser Ivaerksaettelse af de vigtigste af Faellesskabets foranstaltninger til virkeliggoerelsen af det indre marked paa omraadet for finansielle tjenesteydelser saetter Kommissionen i stand til at gaa i gang med at undersoege gennemfoerelsen af naesten samtlige de paataenkte foranstaltninger paa dette omraade. Efter ikrafttraedelsen den 1. januar 1993 af direktiv 89/646/EOEF, det andet bankdirektiv, hvormed der indfoertes et »europaeisk pas« for alle banker, der er etableret i en medlemsstat, har Kommissionen saaledes styrket samarbejdet med medlemsstaternes kontrolmyndigheder med henblik paa at sikre en koordineret og ensartet anvendelse af bestemmelserne i dette overordnede direktiv samt i de dermed beslaegtede direktiver (89/299 - egenkapital; 89/647 - solvensnoegletal; 92/30 - tilsyn paa konsolideret grundlag). I dette oejemed er der i loebet af aaret blevet holdt en raekke moeder i ad hoc-arbejdsgruppen om fortolkning og anvendelse af direktiver (GTIAD - Groupe de Travail sur l'Interprétation et l'Application des Directives). Denne gruppe vil paa ny blive indkaldt i naer fremtid. Der er endu ikke oprettet lignende grupper for forsikringer og vaerdipapirer, eftersom den grundlaeggende aendring, som den generelle indfoerelse af det europaeiske pas udgoer, foerst finder sted i henholdsvis 1994 og 1995. Hvad angaar mere specifikke gennemfoerelsesproblemer, skal det naevnes, at Italien ikke har truffet de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme den begrundede udtalelse, som Kommissionen fremsendte vedroerende den italienske lov nr. 1/91 om finansielle mellemmaend (32). De italienske myndigheder har endnu ikke som meddelt aendret den anfaegtede lovgivning. I sin dom af 14. juli 1993 (33) udtalte Domstolen sig i spoergsmaalet om, hvorvidt den virksomhed, der udoeves af et godkendt bestyrelsesmedlem, der i henhold til den belgiske lovgivning om kontrol med forsikringsselskaber, er bemyndiget til at udfoere visse kontrolopgaver over for selskaberne, er en direkte og specifik deltagelse i udoevelse af offentlig myndighed efter betydningen i EF-traktatens artikel 55, hvilket i bekraeftende fald ville betyde, at de belgiske myndigheder kunne forbeholde denne funktion for belgiske statsborgere. Domstolen udtalte i sin afgoerelse, at den bistaaende og forberedende rolle, som er tillagt det godkendte bestyrelsesmedlem i forhold til kontrolmyndigheden OCA, ikke kan anses at opgoere en saadan deltagelse, eftersom den endelige beslutning om omstoedelse af en af forsikringsselskabet truffet beslutning, hvis udfoerelse ville vaere strafbar, tilkommer OCA. Med hensyn til det godkendte bestyrelsesmedlems forpligtelser, som bestaar i at aflaegge beretning om eventuelle lovovertraedelser og faktiske omstaendigheder, som kan true forsikringsselskabets finansielle stilling, bemaerkede Domstolen, at andre organer har lignende forpligtelser, uden at disse af den grund anses for at hoere til udoevelsen af offentlig myndighed. Dette gaelder bl.a. laangivnings- og finansieringsinstitutter, som er forpligtet til at oplyse myndighederne om ethvert forhold, som kan vaere tegn paa hvidvaskning af penge. 2.2.4.2. Direkte beskatning I sin dom af 28. januar 1993 (34) fandt Domstolen, at en tysk tandlaege, der havde bopael i Nederlandene, og som havde faaet sin tandlaegeuddannelse i Tyskland, kunne beskattes haardere end en tandlaege med bopael i Tyskland, eftersom dette forhold udgjorde et internt tysk anliggende. Domstolen har endnu ikke udtalt sig om de beskatningsmaessige forskelle, der foelger af udoevelse af en erhvervsvirksomhed i en anden medlemsstat end bopaelsstaten. Den lovhjemlede haardere beskatning af valutaudlaendinge risikerer at udgoere en hindring for den frie bevaegelighed for personer, der er sikret i EF-traktatens artikel 48 (vandrende arbejdstagere) og 52 (selvstaendig erhvervsvirksomhed). Dette spoergsmaal er netop blevet forelagt Domstolen i den praejudicielle sag C-259/93 - Schumackers. Denne sag vedroerer selve det principielle i spoergsmaalet, men ogsaa mere konkret bl.a. skattebegunstigelse for aegtefaeller. Desuden vedtog Kommissionen den 21. december 1993 en henstilling vedroerende beskatning af visse indtaegter oppebaaret af valutaudlaendinge i en anden medlemsstat end bopaelsstaten (35). Det henstilles heri, at medlemsstaterne indfoerer en beskatningsordning, hvorefter valutaudlaendinge med hensyn til reglerne for beskatning af aegtefaeller faar adgang til de samme skattemaessige fordele som valutaindlaendinge. Kommissionen fortsatte paa grundlag af dommen af 28 januar 1992 vedroerende Belgien (36) sine bestraebelser paa at fjerne beskatningsregler med diskriminatorisk virkning over for leverandoerer af finansielle tjenesteydelser, der udoever deres virksomhed i en anden medlemsstat end bopaelsstaten, og over for personer, der benytter sig af arbejdskraftens frie bevaegelighed. Det konkluderedes i ovennaevnte dom, at beskatningsregler, der begraenser fradragsmulighederne for forsikringspraemier til kun at gaelde for forsikringer tegnet hos nationale selskaber, udgoer en hindring for arbejdskraftens frie bevaegelighed og for fri udveksling af tjenesteydelser. En saadan aendring kan kun vaere begrundet i hensynet til at sikre sammenhaengen i den beskatningsordning, der finder anvendelse. Lovgivningerne i en raekke andre medlemsstater er ligeledes tvivlsomme. Kommissionen haaber imidlertid, at det vil vaere muligt at naa til enighed om tilpasning af de nationale beskatningsordninger, saaledes at betingelserne for fri udveksling af tjenesteydelser kan opfyldes (jf. tredje livsforsikringsdirektiv 92/96/EOEF). Kommissionen har henlagt en raekke klager vedroerende formuebeskatning i Spanien. Selv om den spanske lovgivning skelner mellem valutaindlaendinge og -udlaendinge, og valutaindlaendinge indroemmes et fradrag, der ikke indroemmes valutaudlaendinge, er der i praksis kun tale om en helt ubetydelig forskelsbehandling. Til gengaeld har valutaudlaendinge ikke pligt til at opgive den del af formuen, der befinder sig uden for det paagaeldende lands graenser, hvilket ville vaere en forudsaetning for, at de kunne udnytte fradraget i formuebeskatningen. Paa foranledning af en praejudiciel forespoergsel forelagt paa baggrund af en tvist mellem de britiske skattemyndigheder og en britisk filial af en tysk bank (37) praeciserede Domstolen i sin dom af 13. juli 1993 betydningen af EF-traktatens artikel 52 og 53. Den udtalte, at disse artikler er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning indroemmer selskaber, som har skattemaessigt hjemsted i denne stat, ret til tillaeg til tilbagebetaling af urigtigt erlagt skat og naegter selskaber, der har skattemaessigt hjemsted i en anden medlemsstat, saadanne tillaeg. Denne afgoerelse er i overensstemmelse med den holdning, Kommissionen har indtaget. Konventionen om voldgift af 23. juli 1990 (90/436/EOEF) er endnu ikke traadt i kraft, eftersom fire medlemsstater (Graekenland, Irland, Nederlandene og Portugal) endnu ikke har deponeret deres ratifikationsinstrumenter. 2.2.4.3. Selskabsret Kommissionen har henlagt en overtraedelsesprocedure, den paa foranledning af aktionaererne i en graesk bank havde indledt mod Den Hellenske Republik for manglende overholdelse af artikel 25 i andet selskabsretdirektiv (direktiv 77/91/EOEF), der bestemmer, at enhver forhoejelse af aktiekapitalen i aktieselskaber skal vedtages af generalforsamlingen. Proceduren er blevet indledt, efter at den paagaeldende banks aktiekapital var blevet forhoejet ved en administrativ beslutning. Efter at Kommissionen har vaeret i kontakt med den graenske regering, har Graekenland aendret den anfaegtede lovgivning. Den nye lovgivning traeder i kraft i 1994. I mellemtiden har de graeske myndigheder forpligtet sig til at overholde ovennaevnte artikel 25, uanset om det drejer sig om banker eller andre selskaber, og dermed har de ligeledes forpligtet sig til i fremtiden at undlade at vedtage love eller administrative bestemmelser om tvungne aktiekapitalforhoejelser. Kommissionen foelger situationens udvikling. >TABELPOSITION> 2.2.5. Offentlige kontrakter 2.2.5.1. Kommissionens arbejde Kommissionen har foerst og fremmest viderefoert sine undersoegelser af direktivernes gennemfoerelse, og med hensyn til de nationale foranstaltninger til gennemfoerelse af direktiv 90/531/EOEF om de udelukkede sektorer, 92/13/EOEF om klagemuligheder i de udelukkede sektorer og 90/50/EOEF om tjenesteydelser har den foerst og fremmest set paa, om disse direktiver er i overensstemmelse med kravene. Det skal bemaerkes, at Spanien, Graekenland og Portugal har en laengere frist til at gennemfoere de to foerstnaevnte direktiver end de oevrige medlemsstater (1. januar 1996 i Spaniens tilfaelde og 1. januar 1998 i Graekenlands og Portugals tilfaelde). Naar det er sagt, boer det understreges, at de fleste medlemsstater har gjort en stor indsats for at faa gennemfoert samtlige bestemmelser i direktiv 90/531/EOEF inden for et rimeligt tidsrum efter ikrafttraedelsesdatoen. I de tilfaelde hvor de formelle gennemfoerelsesakter endnu ikke er vedtaget, er der blevet vedtaget saerlige administrative bestemmelser for at sikre direktivets gennemfoerelse efter den 1. januar 1993. Hverken Tyskland eller Italien har imidlertid meddelt nationale gennemfoerelsesforanstaltninger, og Kommissionen har derfor sendt de to medlemsstater en begrundet udtalelse. Hvad angaar direktiv 92/13/EOEF og 92/50/EOEF er situationen helt utilfredsstillende. Eftersom det er de faerreste medlemsstater, der har meddelt nationale gennemfoerelsesforanstaltninger, er der intet der tyder paa en snarlig vedtagelse. Kommissionen har paa denne baggrund indledt overtraedelsesprocedure mod de paagaeldende medlemsstater. Kommissionen fortsatte naturligvis sin behandling af de sager, der blev indledt paa baggrund af kontrollen med gennemfoerelsen af en raekke direktiver, der allerede var i kraft i 1993 (det aendrede direktiv 71/305/EOEF om bygge- og anlaegsarbejder og det aendrede direktiv 88/295/EOEF om indkoeb). Disse sager har medfoert, at Tyskland er blevet indklaget for Domstolen paa grund af ukorrekt gennemfoerelse. Desuden har Kommissionen skaerpet kontrollen af den praktiske anvendelse hos de forskellige ordregivende myndigheder i de enkelte medlemsstater. I 1993 blev indsatsen koncentreret om to punkter: for det foerste klagevilkaarene efter den begraensede hasteprocedure og for det andet overholdelsen af de fastsatte frister for offentliggoerelse af udbud vedroerende transaktioner, hvis vaerdi overstiger de maksimumbeloeb, der er fastsat i direktiverne. Kommissionen har endvidere behandlet samtlige klagesager og sager, indledt paa eget initiativ, der omhandler overtraedelser i forbindelse med anvendelsen af saadanne faellesskabsretlige bestemmelser, som parterne i en sag vedroerende offentligt udbud kunne taenkes at ville paaberaabe sig (direktiver og EF-traktatens artikler). Kommissionen har siden 1. januar 1993 kunnet anvende proceduren efter artikel 8 i direktiv 92/13/EOEF, i henhold til hvilken de muligheder, der gives efter artikel 3 i direktiv 84/665/EOEF om klagemuligheder i tilfaelde af klare og aabenbare overtraedelser af grunddirektivet, udstraekkes til ogsaa at omfatte de udelukkede sektorer. Kommissionens mellemkomst har i en raekke tilfaelde gjort det muligt at finde loesninger i overensstemmelse med faellesskabsretten, uden at det var noedvendigt at indbringe sagerne for Domstolen. Dette var saaledes tilfaeldet i foelgende sager vedroerende: - AEndring af udbudsbetingelserne i loebet af proceduren og for kort frist. En fransk ordregivende myndighed havde i forbindelse med et udbud efter forhandling, der var blevet offentliggjort, efter at det foerste udbud var blevet erklaeret resultatloest, aendret en raekke tekniske elementer i udbudsbetingelserne og havde endvidere undladt at soerge for, at samtlige deltagere fik tilstraekkelig lang tid til at afgive bud. Ved Kommissionens indgriben lykkedes det, at faa foretaget en fornyet behandling af udbudsbetingelserne, genaabne proceduren og opfordre alle de tidligere tilbudsgivere til at deltage. - Manglende offentliggoerelse i forbindelse med indgaaelse af offentlige indkoebsaftaler. Den italienske ordregivende myndighed har rettet overtraedelsen og har sendt et udkast til udbud til Kommissionens tjenestegrene, der saaledes har kunnet kontrollere, at det overholder kravene inden offentliggoerelsen i Tidende. I en raekke andre sager, hvor overtraedelserne ikke var blevet afhjulpet i denne indledende fase, maatte Kommissionen dels indbringe en raekke sager for Domstolen, dels viderefoere de allerede indbragte sager. I langt de fleste tilfaelde var det dog muligt at finde en loesning, hvorefter overtraedelserne er blevet eller snart vil blive bragt til ophoer. Dette gaelder f.eks. foelgende sager vedroerende: - Manglende overholdelse af faste tildelingskriterier: i forbindelse med indgaaelsen af en indkoebsaftale finansieret af EUGFL i Portugal, blev to tilbudsgivere fravalgt af aarsager, der ikke var forudset i de faste tildelingskriterier. Ydermere var visse af disse kriterier diskriminatoriske. Efter at have modtaget en aabningsskrivelse accepterede den ordregivende myndighed at annullere proceduren og offentliggoere et udbud, der er blevet vurderet og fundet i overensstemmelse med kravene. - Sammenblanding af udvaelgelseskriterier og tildelingskriterier: under et kontrolbesoeg i Frankrig konstateredes det, at der i adskillige kontrakter fandt en saadan sammenblanding sted. Kommissionen fremsendte aabningsskrivelse, og de ordregivende myndigheder traf de fornoedne foranstaltninger til at bringe denne sammenblanding til ophoer, hvorefter sagen kunne henlaegges. To sager, som for nylig er blevet afgjort til Kommissionens tilfredshed, fortjener at blive fremhaevet: - EF-Domstolen (38) udtalte i sin dom af 2. august 1993 vedroerende et spoergsmaal, der blev rejst i 1988, om opfoerelsen af et lavinedige uden forudgaaende offentliggoerelse i EFT, at Italien havde undladt at opfylde sine forpligtelser i medfoer af direktiv 71/305/EOEF. - Den 22. juni 1993 afsagde EF-Domstolen (39) i sag C-234/89 om Storebaeltsbroen en principielt vigtig dom om forhandlinger i offentlige og begraensede udbud. Forhandlingerne fandtes at vaere uforenelige med direktiverne om offentlige kontrakter. Domstolen bemaerkede desuden, at princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne foelger af selve hovedformaalet med direktivet. Endelig har Kommissionen fortsat sine kontrolopgaver i forbindelse med de forskellige projekter og programmer, der finansieres over strukturfondene og de andre faellesskabsinstrumenter. >TABELPOSITION> 2.3. Fjernelse af beskatningsmaessige graenser 2.3.1. Gennemfoerelsen af de nye bestemmelser pr. 1. januar 1993 Kommissionen har siden 1. januar 1993 udvist forstaaelse over for de medlemsstater, der har begrebsmaessige eller slet og ret tekniske vanskeligheder i forbindelse med gennemfoerelsen af de nye beskatningsdirektiver i national ret. Den har dog paa den anden side ikke undladt at goere visse medlemsstater opmaerksom paa deres faellesskabsforpligtelser, i det omfang deres nationale gennemfoerelsesforanstaltninger syntes at vaere forsaetligt vedtaget i modstrid med direktiverne. Eftersom der naermere bestemt er tale om indirekte beskatning, herunder moms - et omraade hvor harmoniseringsbestraebelserne har staaet paa laenge, er det vaerd at bemaerkte, at medlemsstaternes gennemfoerelsesforanstaltninger, hvad overensstemmelse med de nye beskatningsdirektiver angaar, i vid udstraekning leder tankerne hen paa tidligere tider og paa den maade, hvorpaa medlemsstaterne behandlede gennemfoerelsen i national ret af sjette momsdirektiv og EF-traktatens artikel 95. Set i lyset heraf tager vedtagelsen af det indre marked sig ofte ud som en simpel omstrukturering af gamle bestemmelser, der giver tidligere tiders vaner lov at overleve og til tider forringe kvaliteten af resultaterne paa faellesskabsplan. 2.3.2. Anvendelse af EF-traktatens artikel 95 Flere af de sager, som tidligere var blevet indledt mod Graekenland i henhold til EF-traktatens artikel 95, kunne henlaegges i loebet af aaret, efter at Graekenland havde aendret sin momslovgivning og fjernet de anfaegtede diskriminerende beskatningsregler. Der var tale om foelgende overtraedelser: en i vidt omfang diskriminerende beskatning af importeret kaffe til fordel for kaffe forarbejdet paa lokale virksomheder; for hoej beskatning af importerede alkoholholdige drikkevarer saasom whisky, gin og rom i forhold til tilsvarende drikkevarer fremstillet i Graekenland saasom ouzo og forskellige likoerer, og endelig var der sagen om forsoelvet spisebestik, hvor hensigten med bestemmelserne ligeledes var at beskytte den lokale produktion. Efter af Domstolen havde afsagt dom den 17. november 1992 (40), og Graekenland havde ophaevet den diskriminerende foranstaltning, kunne Kommissionen ligeledes henlaegge proceduren vedroerende anvendelsen af den saerlige forbrugsafgifts fulde sats paa importerede, teknisk set traditionelle koeretoejer (uden anti-forurenende anordning), mens tilsvarende graeske koeretoejer var omfattet af en afgiftslettelse. Til gengaeld var det noedvendigt at indlede en ny procedure mod samme medlemsstat paa grund af diskriminerende beskatning af brugte biler indfoert fra andre medlemsstater. Nederlandene har taget Kommissionens synspunkt til efterretning vedroerende den lavere beskatning af landets egne frugtvine i forhold til tilsvarende eller konkurrerende produkter fra andre medlemsstater, saasom italiensk vermouth eller spansk sherry, der er belagt med hoejere afgifter. De importerede produkter beskattes herefter paa samme maade som de indenlandsk fremstillede produkter. Et lignende problem gjorde sig gaeldende i Belgien, hvor perlevin af druer fra andre medlemsstater takseredes hoejere end de tilsvarende indenlandsk fremstillede produkter. Efter Kommissionens indgriben blev denne diskriminerende praksis bragt til ophoer som led i harmoniseringen af punktafgifter. De resterende overtraedelsesprocedurer vedroerende oelafgifter (beskatningsordning for tab opstaaet i loebet af fremstillingsprocessen), der omfattede Belgien, Luxembourg og Italien, kunne ligeledes henlaegges. Disse medlemsstater har i oevrigt foretaget en korrekt gennemfoerelse af de nye faellesskabsbestemmelser om beskatningsordningens struktur og om satserne for punktafgifter paa alkohol og alkoholholdige drikkevarer, der traadte i kraft den 1. januar 1993, og i henhold til hvilke der indfoeres obligatorisk beskatning af det endelige produkt. I sin dom af 2. august 1993 udtalte Domstolen, at Frankrig ved at indfoere og anvende en ordning, hvorefter overtraedelser af reglerne om mervaerdiafgift i forbindelse med indfoersel fra en anden medlemsstat medfoerer strengere sanktioner end efter den ordning, som gaelder for tilsvarende transaktioner, der foretages inden for landets graenser, havde tilsidesat de forpligtelser, der paahviler den i henhold til traktatens artikel 95. 2.3.3. Gennemfoerelse af direktiverne Som led i kontrollen af, om den faelles mervaerdiafgiftsordning anvendes korrekt har Kommissionen vaeret noedt til at indlede tre nye procedurer. Den ene mod Graekenland paa grund af dette lands ordning for beskatning af befordring af rejsende samt af krydstogter og »pakketurer«. De to andre procedurer vedroerer den faste overkompensation, der i Frankrig og Tyskland ydes for erlagt moms inden for skovbruget. Proceduren mod Tyskland kunne imidlertid indstilles, for saa vidt som de tyske myndigheder havde bragt deres faste kompensationsordning i overensstemmelse med direktiv 77/388/EOEF. Kommissionen kunne ligeledes indstille den procedure, den havde indledt mod Tyskland vedroerende fastsaettelsen af rejsebureauers fortjenstmargen, efter af Domstolen den 27. oktober 1992 havde afsagt dom, og efter af medlemsstaten havde truffet foranstaltninger til at efterkomme dommen. Domstolen stadfaestede ligeledes ved sin dom af 1. december 1993 sin tidligere praejudicielle afgoerelse, om at det danske arbejdsgiverbidrag, der i mellemtiden er blevet afskaffet, er uforeneligt med artikel 33 i sjette momsdirektiv. Kommissionen havde isaer opmaerksomheden henledt paa faellesskabsbestemmelserne om afgiftsfritagelser, der indroemmes private. Saaledes fortsattes proceduren mod Spanien, hvis myndigheder endnu ikke har meddelt Kommissionen, at de har truffet foranstaltninger til at bringe de spanske bestemmelser i overensstemmelse med Raadets direktiv 83/182/EOEF om afgiftsfritagelse ved midlertidig indfoersel af visse transportmidler. I denne forbindelse er det tillige vaerd at bemaerke, at Domstolen den 2. august 1993 doemte Graekenland for at handle i modstrid med en raekke direktiver om afgiftsfritagelse ved midlertidig og endelig indfoersel af transportmidler. En raekke andre procedurer, der tidligere var blevet indledt mod Italien paa samme omraade, kunne indstilles, efter at denne medlemsstat endelig havde indfoert direktiv 83/181/EOEF og 83/183/EOEF i national ret. Domstolen havde allerede i henhold til EF-traktatens artikel 171 paa Kommissionens foranledning afsagt to domme i sagen, som de italienske myndigheder endnu ikke havde efterkommet. De spanske myndigheders krav om, at rejsende skal fremlaegge en specialfaktura for at opnaa afgiftsgodtgoerelse ved udfoersel af varer til en anden medlemsstat blev ved dom underkendt af Domstolen den 9. juni 1992. Spanien har efterkommet dommen, og Kommissionen kunne saaledes indstille den indledte procedure. Endelig hvad angaar direktiverne om punktafgifter paa forarbejdet tobak, er det vaerd at bemaerke, at Domstolen paa Kommissionens foranledning i sin dom af 28. april 1993 udtalte, at Italien har opretholdt en lovgivning, hvoraf det ikke udtrykkeligt fremgaar, at den kompetente forvaltningsmyndighed paa de betingelser og med de begraensninger, der er fastlagt i direktiv 72/464/EOEF, skal foelge princippet om, at producenter og importoerer frit fastsaetter maksimumspriserne paa forarbejdet tobak, der er indfoert til Italien. Italien har siden aendret sin lovgivning med henblik paa at efterkomme denne dom. Til gengaeld har Frankrig ikke efterkommet dom 171 af 13. juli 1988 i sag C-87/169. 2.3.4. Domstolens afgoerelser Kommissionen foerer ligeledes tilsyn med, at Domstolens afgoerelser efterkommes, naar det drejer sig om afgoerelser truffet som led i proceduren i EF-traktatens 177. Spanien havde saaledes mellem 1988 og 1991 undladt at rette sig efter den retspraksis, der er fastlagt i »Schul«-dommene om dobbeltbeskatning i forbindelse med indfoersel af brugte varer. Kommissionen har loebende rettet henvendelse til denne medlemsstat med henblik paa at bringe forholdene i overensstemmelse med denne retspraksis. En tilsvarende sag mod Frankrig kunne henlaegges, da klageren blev fyldestgjort efter Kommissionens henvendelse til de franske myndigheder. Kommissionen havde rettet henvendelse til en raekke medlemsstater (Irland, Graekenland, Italien, Spanien og Portugal), fordi de ikke efterlevede principperne i »Ledoux«-dommen af 6. juli 1988 om midlertidig afgiftsfritagelse for valutaindlaendinge, der benytter et koeretoej stillet til deres raadighed af en arbejdsgiver i en tilgraensende medlemsstat. Der blev fundet en tilfredsstillende loesning paa disse sager som foelge af fjernelsen af de beskatningsmaessige graenser pr. 1. januar 1993. >TABELPOSITION> 2.4. Fri bevaegelighed for personer og etableringsret 2.4.1. Forbud mod forskelsbehandling Kommissionen har indbragt Spanien for Domstolen, fordi landet opretholder en ordning, der medfoerer forskelsbehandling af statsborgere fra andre medlemsstater i forbindelse med entre til museer (sag C-45/93). Paa anvendelsesomraadet for forordning (EOEF) nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed loeber der en raekke overtraedelsesprocedurer mod flere medlemsstater. Med hensyn til ligebehandling ved arbejde paa skibe har to ud af de fem sager, der var indledt ved udgangen af 1992 mod Belgien, Graekenland, Spanien, Frankrig og Italien kunnet henlaegges som foelge af aendringer af den graeske og den spanske lovgivning. I sagen mod Belgien har Domstolen afsagt en dom, som giver Kommissionen medhold. Som led i bestraebelserne paa at sikre EF-borgerne ligebehandling med hensyn til sociale goder har Kommissionen fortsat de procedurer, der er indledt mod en raekke lande. Saaledes er der indbragt en sag mod Luxembourg (C-111/91) for Domstolen, som afsagde dom den 10. marts 1993. Heri fandt Domstolen, at storhertugdoemmet Luxembourg med de bopaelskrav, som det goer gaeldende for tildeling af barsels- og moderskabsydelser, ikke har opfyldt de forpligtelser, der paahviler landet i medfoer af faellesskabsretten (artikel 7 i forordning (EOEF) 1612/68 og artikel 18 i forordning 1408/71). En anden sag vedroerer Belgien, hvor der i henhold til lovgivningen ikke kan ydes tilskud til universiteternes optagelse af studerende fra andre medlemsstater, som opholder sig i Belgien med det ene formaal at foelge undervisningen ved en hoejere laereanstalt, medmindre disse betaler et supplerende indskrivningsgebyr. Da de belgiske myndigheder ikke har efterkommet Kommissionens henstillinger, har denne indbragt sagen for Domstolen (sag C-93/47). Stadig vedroerende ligebehandling med hensyn til sociale goder har Kommissionen i 1993 rettet begrundede udtalelser til Belgien (stipendier som led i et statsligt udvekslingsprogram mellem Belgien, Luxembourg og USA og arbejdsloeshedsdagpenge til unge foerstegangsarbejdssoegende), til Graekenland (krav til faellesskabsborgere for at opnaa tilladelse til at undervise i et fremmedsprog og afgiftsfritagelse i forbindelse med en handicappets indfoersel af en bil) og til Frankrig (beskyttelse mod risikoen for tab af beskaeftigelse for udstationerede loenmodtagere). Sidste sag har kunnet henlaegges som foelge af tilfredsstillende svar fra de franske myndigheder. En anden sag mod Graekenland (jernbaneselskabets afslag paa ansoegning om sociale takster) har ligeledes kunne henlaegges. Med hensyn til ligebehandling for saa vidt angaar skattemaessige fordele for arbejdstagere fra Faellesskabet, navnlig diskriminerende bestemmelser i medlemsstaternes lovgivninger om beskatning af loenindtaegter for arbejdstagere uden bopael i landet, er der indledt sager mod Tyskland og Luxembourg paa grundlag af forordning (EOEF) nr. 1612/68, saaledes som Domstolen har fortolket denne i sin dom af 18. maj 1990 (sag C-175/89 Biehl). Kommissionen har kunnet henlaegge den sag, der var indledt mod Frankrig. Den overtraedelsessag, der var indledt mod Tyskland paa grund af visse diskriminerende bestemmelser, der bevirker, at der ved beregningen af familiekvotienten med henblik paa nedslag i indkomstskatten ses bort fra boern eller andre familiemedlemmer, der er bosat i udlandet, loeber stadig. 2.4.2. Indrejse og ophold 2.4.2.1. Kommissionens indsats Efter den 1. januar 1993, hvor den fri bevaegelighed for personer som omhandlet i traktatens artikel 7 A (tidligere artikel 8 A) skulle have vaeret indfoert, har Kommissionen modtaget en raekke klager fra personer, der goer opmaerksom paa, at de har vaeret udsat for kontrol af deres identitetspapirer ved passage af de indre graenser i EF efter denne dato. Da Kommissionen har maattet konstatere, at maalet om fri bevaegelighed for personer ikke i fuldt omfang var naaet den 1. januar 1993, har den oeget bestraebelserne for at naa dette maal uden nye forsinkelser, da det er et vaesentligt element i det europaeiske samarbejde. For at naa maalet vil den arbejde i to faser: I foerste omgang vil Kommissionen fortsaette med at tage politiske initiativer og til stadighed laegge pres paa medlemsstaterne for at faa dem til at konkretisere de foranstaltninger, de har bebudet for 1993. I anden omgang vil den goere status over de initiativer, der er taget, samt traeffe beslutning om, hvilke nye foranstaltninger, navnlig paa lovgivningsomraadet, der skal traeffes, samtidig med at den opretholder det politiske pres. I forbindelse med anden fase vil Kommissionen tage stilling til de indkomne klager. Med hensyn til opholdsret har Tyskland, Frankrig og Det Forenede Kongerige stadigvaek ikke gennemfoert direktiv 90/364/EOEF (om opholdsret) og 90/365/EOEF (om opholdsret for pensionister). Derfor er der rettet en begrundet udtalelse til disse tre medlemsstater. Medlemsstaternes forpligtelse til at efterleve direktiv 90/366/EOEF om opholdsret for studerende bestaar fortsat paa trods af, at dette direktiv er annulleret ved Domstolens dom af 7. juli 1992 (41), eftersom Domstolen har oensket at opretholde direktivets virkninger, indtil ikrafttraedelsen af et direktiv, der er vedtaget paa et hensigtsmaessigt retsgrundlag. For ikke at gribe ind i arbejdet med dette nye direktiv, (den 29. oktober 1993 vedtog Raadet direktiv 93/96/EOEF om opholdsret for studerende) har Kommissionen ikke indledt overtraedelsesprocedurer mod Tyskland, Belgien, Frankrig og Det Forenede Kongerige, som endnu ikke har gennemfoert direktiv 90/366/EOEF. Betingelserne for udstedelse af visum til statsborgere fra tredjelande, som er medlem af en familie i Faellesskabet, giver fortsat anledning til megen brevveksling og mange klager. I henhold til faellesskabslovgivningen skal medlemsstaterne udstede saadanne visa gratis, ligesom de skal indroemme saadanne personer alle rettigheder. Trods Kommissionens henvendelser fortsaetter flere medlemsstaters konsulater med uberettiget at kraeve forskellige dokumenter af visumansoegerne (arbejds- og indkomstattest, oplysninger om rejsens formaal, adresse under opholdet osv.) eller betaling for udstedelsen af visummet. I visse tilfaelde er der ligeledes tale om overdrevent lange ventetider. >TABELPOSITION> 2.4.3. Faglige rettigheder I sin dom af 4. juli 1991 (praejudiciel sag) (42) fandt Domstolen, at den luxembourgske lovgivning, der naegtede arbejdstagere fra Faellesskabet ret til at stemme ved valg af medlemmer til fagforeningsorganer, var i strid med forordning (EOEF) nr. 1612/68. Luxembourg har efterkommet denne dom. Dommen omhandler ikke EF-borgeres valgbarhed til fagforeningsorganer. Derfor opretholder Kommissionen overtraedelsesproceduren mod Luxembourg, som ikke anerkender disse arbejdstageres valgbarhed, og har anlagt sag ved Domstolen med paastand om anerkendelse af denne ret (sag C-118/92). 2.4.4. Adgang til ansaettelse i den offentlige administration Kommissionen besluttede den 25. juli 1990 at indlede overtraedelsesprocedurer i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 mod alle de medlemsstater, der ikke havde opfyldt deres forpligtelser inden for de fire sektorer, der betegnes som »prioriterede« inden for det offentlige (offentlig undervisning, forskning med civilt formaal, operationelle dele af det offentlige sundhedsvaesen samt organer, der har til opgave at forvalte en service med kommercielt sigte) (43). Kommissionen har i loebet af 1992 afgivet adskillige begrundede udtalelser for disse sektorers vedkommende. Der er tale om undervisningssektoren i Belgien, Tyskland, Spanien, Graekenland, Italien og Luxembourg; forskning med civilt formaal i Spanien, Graekenland, Italien og Luxembourg, det offentlige sundhedsvaesen i Belgien, Tyskland, Spanien, Graekenland, Italien og Luxembourg; service med kommercielt sigte i Belgien (4 sager), Tyskland (4 sager), Spanien (3 sager), Frankrig (1 sag), Graekenland (4 sager), Italien (5 sager) og Luxembourg (3 sager). Der er ligeledes afgivet en begrundet udtalelse til Italien om adgang til ansaettelse ved offentligretlige organer. Paa grund af sagernes betydning og komplicerede karakter har Kommissionen i de begrundede udtalelser givet medlemsstaterne en frist paa fire maaneder til at bringe forholdene i orden. Paa procedurens nuvaerende stadium har alle medlemsstater indtaget en positiv holdning til Kommissionens fremgangsmaade. Princippet om at give EF-borgernes adgang til ansaettelse inden for det offentlige giver ikke anledning til principielle indvendinger, selv om den praktiske gennemfoerelse for de enkelte medlemsstater indebaerer vanskeligheder i forskellig udstraekning. I 1993 har visse medlemsstater fortsat arbejdet med en reform af betingelserne for adgang til ansaettelse inden for det offentlige i de prioriterede sektorer. Der er tale om: - Belgien: adgang til ansaettelse inden for offentlig undervisning og transport - Spanien: adgang til ansaettelse inden for soetransport - Italien: adgang til ansaettelse ved offentlig teater og orkestre. I visse medlemsstater, f.eks. Frankrig, Danmark og Portugal, har udviklingen i lovgivningsarbejdet vaeret tilfredsstillende og allerede gjort det muligt at henlaegge et vist antal sager (ca. 15). I andre (f.eks. Tyskland, Spanien, Graekenland, Italien og Belgien) er den undertiden lange og komplicerede lovgivningsproces endnu ikke afsluttet. I Spanien kan der efter vedtagelsen af lov nr. 17/93 forventes en positiv udvikling i betingelserne for faellesskabsborgernes adgang til stillinger inden for det offentlige. Det skal bemaerkes, at Kommissionen har afsendt et antal begrundede udtalelser i en raekke sager, der vedroerer ansaettelse inden for det offentlige uden for de fire omhandlede sektorer. Der er tale om Graekenland (adgang til stillingen som cellist ved Athens opera), Frankrig (assistent ved socialvaesenet i et departement) og Italien (violinist). Sidstnaevnte sag har kunnet henlaegges som foelge af en aendring af den italienske lovgivning. Endelig er der i 1993 rettet en begrundet udtalelse til Italien som led i en overtraedelsesprocedure vedroerende adgang til stillinger som universitetslektorer. 2.4.5. Anerkendelse af eksamensbeviser Kommissionen har i 1993 modtaget ca. 40 klager over begraensninger, der strider mod EOEF-traktatens artikel 52 og 59 og direktiverne om lettelse af gensidig anerkendelse af uddannelsesbeviser med henblik paa erhvervsudoevelse. Visse af disse klager har foert til, at der er blevet indledt overtraedelsesprocedurer, medens andre er blevet henlagt som ubegrundede. Domstolen har ligeledes afsagt en raekke vigtige domme om etableringsret og retten til at levere tjenesteydelser. 2.4.5.1. Domstolens retspraksis Domstolen har ved en raekke praejudicielle afgoerelser taget stilling til fortolkningen af EOEF-traktatens artikel 52 og 59 samt af de direktiver, der er vedtaget paa grundlag af EOEF-traktatens artikel 49, 57 og 66. Her skal der isaer naevnes foelgende: - Dommen i »Kraus«-sagen (44) om retten til at betegne sig med en akademisk grad, som er erhvervet paa grundlag af et postgraduat universitetsstudium i en anden medlemsstat. I denne sag fandt Domstolen under henvisning til sin i dom i »Knoors«-sagen, at den grundlaeggende ret til fri bevaegelighed ikke ville vaere sikret fuldt ud, hvis medlemsstaterne kunne naegte at lade de borgere vaere omfattet af faellesskabsretten, som netop har gjort brug heraf for at erhverve en supplerende universitetseksamen, som de oensker at bruge efter deres hjemvenden. Domstolen har derfor udvidet den argumentation, den brugte i forbindelse med anerkendelse af erhvervskvalifikationer til ogsaa at omfatte retten til at betegne sig med en akademisk grad under henvisning til de traktatfaestede rettigheder. Retten fandt desuden, at artikel 48 og 52 finder anvendelse, ogsaa naar den paagaeldende universitetseksamen ikke giver adgang til et fag, men kun er en fordel paa arbejdsmarkedet. - Desuden anvender Domstolen i denne meget vigtige dom for saa vidt angaar artikel 52 proportionalitetsprincippet paa samme maade som i forbindelse med varer (artikel 30) og tjenesteydelser (artikel 59). Det er ikke tilladt i henhold til traktatens artikel 48 og 52, at »indfoere nationale bestemmelser - ogsaa selv om de ikke er diskriminerende paa grund af nationalitet - om betingelser for at betegne sig med en supplerende akademisk grad erhvervet i en anden medlemsstat, hvis disse bestemmelser kan indskraenke faellesskabsborgernes (inklusive dem i den medlemsstat, der har indfoert bestemmelserne) muligheder for at goere brug af traktatsikrede grundlaeggende rettigheder eller goere dette mindre tiltraekkende«. Saadanne bestemmelser kan dog vaere berettigede af hensyn til almenvellet paa betingelse af, at de begrundes objektivt og staar i forhold til de forfulgte maal. For saa vidt angaar medlemsstaternes manglende overholdelse af artikel 52 og 59, kan der eksempelvis henvises til den sag om turistguider, der blev koert mod Spanien i 1992. - Efter de domme, der er faldet i sagerne om fri udveksling af tjenesteydelser for turistguider (45), har man opretholdt overtraedelsesproceduren mod Spanien, hvor det i lovgivningen kraeves, at turistguider - ogsaa naar de arbejder for en sluttet gruppe af turister, som de ledsager under hele rejsen fra en anden medlemsstats territorium, er i besiddelse af saerlige kvalifikationer erhvervet og godkendt i Spanien (sag C-375/92). Generaladvokaten fremsatte sine konklusioner i denne sag den 15. december 1993. Blandt de overtraedelsesprocedurer, der er indledt under henvisning til EOEF-traktatens artikel 171 (manglende efterkommelse af Domstolens dom), kan naevnes: - Den dom, hvor Domstolen (46) doemmer Graekenland for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 48, 52 og 59, fordi landet forbyder de oevrige EF-landes statsborgere at oprette »Frontistiria«-skoler, private musik- og danseskoler og give privat undervisning i hjemmet samt at bestride stillinger som leder af eller laerer ved disse skoler. Da Graekenland ikke havde efterkommet denne dom, blev landet doemt for anden gang ved en dom af 30. januar 1992 (47). Trods disse to domme har Graekenland stadig ikke bragt sine bestemmelser i overensstemmelse med faellesskabsretten. Denne sag er saaledes saerlig alvorlig. - Sagerne vedroerende turistguiders fri udveksling af tjenesteydelser i Italien, Frankrig og Graekenland, idet den dom, der blev afsagt den 26. februar 1991, endnu ikke er efterkommet af de tre medlemsstater. - Den dom, der er afsagt i sagen om »dobbeltpraksis«, er saerlig interessant, fordi den ligger i forlaengelse af dommene i »Klopp«-sagen (48) og i Kommissionens sag mod Frankrig (49). I den dom, der er afsagt i denne sag (50), fastslaar Domstolen, at Luxembourg havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 48 og 52 ved i bestemmelserne om udoevelse af erhvervet som laege, tandlaege eller dyrlaege at indfoere en regel om, at de paagaeldende kun maa have én praksis; denne regel forhindrer nemlig laeger, tandlaeger og dyrlaeger, der er etableret eller udoever loennet beskaeftigelse i et anden medlemsstat, i at etablere sig i Luxembourg eller udoeve loennet beskaeftigelse dér og samtidig bevare deres praksis eller beskaeftigelse i den anden medlemsstat. Denne bestemmelse er ikke i overensstemmelse med traktaten, men indebaerer restriktioner, der kan foere til forskelsbehandling af praktiserende laeger, der er etableret i andre medlemsstater, eller til hindringer, der ikke er berettiget ud fra hensynet til generelle forpligtelser, der gaelder for den hensigtsmaessige udoevelse af det paagaeldende erhverv. 2.4.5.2. Kommissionens indsats a) Traktatbrud Overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 52 og 59 har ligeledes givet anledning til overtraedelsesprocedurer, der nu har naaet stadiet for afgivelse af begrundet udtalelse. I denne forbindelse skal bl.a. naevnes den procedure, der er indledt mod Frankrig, hvor retten til at udoeve erhvervet som ejendomsmaegler er forbeholdt personer, der er i besiddelse af en fransk titel som saadan. I mellemtiden er der indfoert en ordning, hvor der tages hensyn til