EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 4.4.2019 COM(2019) 149 final MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET, DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG REGIONSUDVALGET EMPTY Revision af gennemførelsen af miljøreglerne 2019: Et Europa, der beskytter sine borgere og forbedrer deres livskvalitet



















{SWD(2019) 111 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 135 final} - {SWD(2019) 136 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



1.Mangler i gennemførelsen af miljøreglerne koster europæerne ca. 55 mia. EUR om året Gennemførelsen af EU's miljøpolitik og -lovgivning er afgørende for et sundt miljø. Det er afgørende at fjerne kløften mellem det, der er blevet besluttet, og det, der faktisk gennemføres, for at sikre gode miljøresultater for borgerne, sikre lige vilkår for de økonomiske operatører og skabe muligheder for social og teknologisk innovation og økonomisk udvikling. I en ny undersøgelse anslås det, at de samlede omkostninger for samfundet af de nuværende mangler i gennemførelsen af miljøreglerne udgør ca. 55 mia. EUR om året . Formålet med revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne er at forbedre gennemførelsen af EU's miljøpolitik og -lovgivning ved at fastslå årsagerne til mangler i gennemførelsen og tackle systemiske hindringer for integration af miljøaspekter på tværs af de politiske sektorer. Den kortlægger de vigtigste udfordringer for hver medlemsstat samt eksisterende god praksis og vellykkede resultater. Den første revisionspakke vedrørende gennemførelsen af miljøreglerne blev vedtaget i februar 2017 . Siden den blev vedtaget, har mange medlemsstater gennemført nationale dialoger inden for rammerne af revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne om de prioriterede temaer, der er påpeget i deres rapporter. I mange tilfælde har de regionale og lokale myndigheder og centrale interessenter været involveret. Desuden er flere sektorspecifikke dialoger blevet gennemført. Kort efter vedtagelsen af den første pakke blev TAIEX-EIR-peer-to-peer-værktøjet lanceret for at fremme peerlæring mellem medlemsstater, regioner og kommuner om, hvordan deres gennemførelsespraksis kan forbedres . Denne pakke omfatter nærværende meddelelse, et bilag med en liste over de vigtigste prioriterede foranstaltninger, et baggrundsdokument vedrørende politikken og 28 landerapporter, der skitserer status for gennemførelsen af de vigtigste områder og målsætninger i EU's regelsæt på miljøområdet samt de vigtigste udfordringer og muligheder for den enkelte medlemsstat. Traktatbrudssager er fortsat et vigtigt redskab til at sikre en korrekt gennemførelse af de retlige forpligtelser , og revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne berører derfor ikke Kommissionens håndhævelsesforanstaltninger i henhold til traktaterne under Den Europæiske Unions Domstols kontrol . Revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne gør det muligt at forbedre overholdelsen af EU's miljølovgivning ved at tage fat på de grundlæggende årsager til mangelfuld gennemførelse og fremme en mere effektiv anvendelse, forudsat at medlemsstaterne hurtigt og beslutsomt iværksætter i det mindste de prioriterede foranstaltninger. Pakken viser status for gennemførelsen af miljøreglerne pr. januar 2019 og har til formål at fremme samarbejdet mellem offentlige myndigheder og interessenter for at finde skræddersyede løsninger, der kan afhjælpe mangler i gennemførelsen mere effektivt. Landerapporterne for 2019 omfatter også flere nye emner sammenlignet med landerapporterne for 2017, navnlig som opfølgning på tilbagemeldinger fra medlemsstaterne, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og forskellige interessenter i den første cyklus, nemlig klimaændringer, invasive ikkehjemmehørende arter, industrielle emissioner og kemikalier samt nye oplysninger. Ikke desto mindre svarer strukturen fortsat til rapporterne om revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne fra 2017.



2.Status over gennemførelsen: vigtigste prioriteter 2.1. Omdanne EU til en cirkulær, ressourceeffektiv, grøn og konkurrencedygtig lavemissionsøkonomi Overgangen fra en lineær til en cirkulær økonomi er en mulighed for at omstille vores økonomi og gøre den mere bæredygtig og gå over til en model, hvor produkter, materialer og ressourcer vedligeholdes og anvendes så længe som muligt. Forsvarlig affaldsforebyggelse og -håndtering er en vigtig byggesten i den cirkulære økonomi, da dette både bidrager til at forhindre, at affald har en negativ indvirkning på miljøet og sundheden, og leder det i retning af en effektiv udnyttelse. Siden 2017 har Kommissionen videreført gennemførelsen af sin handlingsplan for den cirkulære økonomi , hvilket omfattede offentliggørelse af EU's strategi for plast i en cirkulær økonomi som led i pakken vedrørende cirkulær økonomi fra 2018 og Europa-Parlamentets og Rådets vedtagelse af ændringerne til affaldslovgivningen . Kommissionen har også vedtaget en ramme for overvågning af den cirkulære økonomi , et nyt værktøj, der vil gøre det muligt for de politiske beslutningstagere at afdække god praksis og prioritere områder, hvor der er behov for yderligere foranstaltninger. En ny meddelelse om en bæredygtig europæisk bioøkonomi blev offentliggjort i oktober 2018 med det formål at skabe større økonomisk, social og miljømæssig sammenhæng. Forslaget fra 2018 om at mindske visse plasttypers indvirkning på miljøet illustrerer yderligere de kombinerede bestræbelser i EU på mere effektivt at løse miljøproblemer i forbindelse med udformning, fremstilling og bortskaffelse af plast. Gennemførelsen heraf vil blive vurderet i de kommende cyklusser for revision af gennemførelsen af miljøreglerne. Desuden har Kommissionen for nylig foreslået forskellige krav, der vil bidrage til at forlænge produkternes levetid . Forbrugerbeskyttelsesmyndighederne fokuserer i stigende grad på produkters for tidlige forældelse. Kommissionen vil overvåge denne udvikling yderligere inden for rammerne af forbrugerbeskyttelsessamarbejdet . Med hensyn til fremskridt er der sket en vis forbedring i opfyldelsen af EU's krav om affaldshåndtering. På EU-plan er genanvendelsesraterne steget fra 43,7 % i 2014 til 46,4 % i 2017, og mængden af deponeret kommunalt affald er faldet med 20,6 % mellem 2013 og 2017 . Situationen er imidlertid meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat. Affaldsbehandlingsforpligtelserne er stadig ikke opfyldt fuldt ud, og der er store forskelle i resultaterne inden for EU. Med hensyn til de lande, der er i fare for ikke at opfylde deres 2020-mål om forberedelse til genbrug/genanvendelse af kommunalt affald, har Kommissionen fremlagt rapporter om tidlig varsling med planer for indsatsen for at opnå overensstemmelse med EU's affaldslovgivning. Politiske konklusioner: ·Generelt er den politiske ramme for den cirkulære økonomi blevet styrket siden 2017. Flere medlemsstater bør imidlertid gennemføre principperne om den cirkulære økonomi bedre på forskellige områder, f.eks. vedrørende vand- og energibesparelser, affaldsforebyggelse, genanvendelse af materialer, fremme af genbrug og reparation og anvendelse af sekundære råmaterialer. ·Nogle medlemsstater bør yderligere tilskynde til ressourceeffektivitetsforanstaltninger, forbedre deres resultater inden for økoinnovation, øge bevidstheden om og fremme udbredelsen af frivillige instrumenter såsom EU's miljømærke og miljøledelses- og miljørevisionsordninger, øge genanvendelse og cirkulære foranstaltninger i SMV-sektoren og/eller fremme grønne investeringer og lette adgangen til finansiering.

·Affaldsforebyggelse er fortsat en vigtig udfordring i alle medlemsstaterne, herunder medlemsstater med høje genanvendelsesrater. Seks medlemsstater producerer mindst dobbelt så meget kommunalt affald pr. indbygger som den medlemsstat, der har den laveste affaldsproduktion . Endvidere er den gennemsnitlige produktion af kommunalt affald i EU steget siden 2014, idet kun ni medlemsstater har reduceret deres produktion pr. indbygger mellem 2014 og 2016 . ·Ifølge de data, der er indberettet til Kommissionen, har kun nogle få medlemsstater allerede nået målet for genanvendelse af kommunalt affald på 50 % inden 2020 , mens flere medlemsstater er blevet udpeget som værende i fare for ikke at nå det . Der er mulighed for at indføre eller forbedre politikker, herunder økonomiske instrumenter (f.eks. deponeringsafgifter, udvidet producentansvar, mængdebaserede affaldsordninger), med henblik på at fortsætte gennemførelsen af affaldshierarkiet og gøre genbrug og genanvendelse økonomisk mere attraktivt. Vellykket praksis: Slovenien har vist, at der kan gennemføres politikker baseret på den cirkulære økonomi og forbedret affaldshåndtering på kort tid. En omfattende strategi for cirkularitet har fremmet særskilt indsamling og genanvendelse ved hjælp af EU-midler. Danmark er et godt eksempel på et åbent samarbejde baseret på værdikæder og innovation med henblik på at fremme den cirkulære økonomi. Procentdelen af SMV'er, der tilbyder grønne produkter eller tjenesteydelser, er markant højere end EU-gennemsnittet. Frankrig vedtog en ambitiøs køreplan for cirkulær økonomi i 2018 med foranstaltninger, der skal reducere ressourceforbruget med 30 % inden 2030, og indførte et ambitiøst mål om 100 % genanvendelse af plast inden 2025, hvilket forventes at skabe 300 000 nye grønne job. ·Mange medlemsstater er nødt til at øge effektiviteten af særskilt affaldsindsamling, hvilket er en forudsætning for at forbedre genanvendelse i henseende til kvantitet og/eller kvalitet. Et andet problem er forbrænding eller deponering af genanvendeligt affald. Næsten alle medlemsstater opfordres til at gennemføre nye foranstaltninger, der tager sigte på at flytte affald, der kan genbruges og genanvendes, væk fra forbrænding og deponering og forbedre og udvide deres særskilte indsamlingssystemer. Antallet af deponeringsanlæg, som ikke opfylder kravene i direktivet om deponering af affald , giver fortsat anledning til betænkeligheder. 2.2. Klimaændringer og miljøet Mange økosystemer og nogle af de tjenester, de leverer, har allerede ændret sig på grund af den globale opvarmning og er under yderligere pres på grund af ændrede klimaforhold. Klimaindsatsen er afgørende for at tackle mange miljømæssige udfordringer såsom luftforurening, biodiversitet, vand eller invasive arter. Omvendt kan en indsats på mange miljøområder have en direkte gunstig indvirkning på klimaet; bl.a. inden for landbrug og arealanvendelse, affald og luftforurening. Kommissionens strategiske og langsigtede vision for en fremgangsrig, moderne, konkurrencedygtig og klimaneutral økonomi bekræfter Europas tilsagn om at føre an i den globale klimaindsats og udgør en vision, der kan føre til opnåelse af målet om nul nettodrivhusgasemissioner inden 2050. I 2018 vedtog EU lovgivning, der sigter mod at reducere dets drivhusgasemissioner med mindst 40 % inden 2030 i forhold til 1990 . For første gang dækker EU's ramme både emissioner og optag fra land. Ambitionsniveauet for vedvarende energi og energieffektivitet er også øget. Når den vedtagne EU-lovgivning er blevet gennemført fuldt ud, forventes reduktionen i EU's emissioner at nå op på ca. 45 % inden 2030. Ved udgangen af 2018 skulle medlemsstaterne indsende deres udkast til nationale energi- og klimaplaner og udarbejde deres udkast til nationale programmer for bekæmpelse af luftforurening og deres planer for regnskab med drivhusgasemissioner og optag fra arealanvendelse, ændringer i arealanvendelse og skovbrug. Disse planer forventes at øge sammenhængen mellem klima-, luft- og energipolitikker og kunne derfor blive gode eksempler på, hvordan sektorspecifikke politikker såsom landbrugs-, natur- og vandpolitikker og transport-, luft- og sundhedspolitikker kan kædes sammen for at imødegå fælles udfordringer. Kommissionens strategi for tilpasning til klimaændringer har til formål at bidrage til et mere klimarobust Europa gennem bedre forberedelse og større kapacitet til at reagere på virkningerne af klimaændringer på lokalt, regionalt og nationalt niveau og EU-niveau. Kommissionen har evalueret EU's tilpasningsstrategi fra 2013 og i den forbindelse foreslået områder, hvor der skal gøres en større indsats for at forberede sårbare regioner og sektorer . Der er behov for synergier mellem indsatsen for tilpasning, bæredygtig udvikling og katastroferisikobegrænsning med henblik på at undgå fremtidige skader. Generelt har medlemsstaterne gjort gode fremskridt med at udvikle en national tilpasningsstrategi og/eller en national tilpasningsplan. Dette fremskridt tyder på, at udgangspunktet for udformning af forberedelses- og tilpasningspolitikker er væsentligt bedre end i 2013. Tilpasningsmålene skal også indgå i de nationale energi- og klimaplaner i henhold til rammerne for forvaltning af energiunionen . Politiske konklusioner: ·Generelt er der opnået et godt niveau for gennemførelse af klimalovgivningen i hele EU, og 2020-målene vil derfor sandsynligvis blive opfyldt. ·Alle medlemsstater opfyldte deres forpligtelser i henhold til beslutningen om indsatsfordeling i 2013-2015. Nogle medlemsstater er nødt til at anvende de fleksibilitetsmekanismer, der er fastsat i lovgivningen, for at opfylde deres nuværende forpligtelser. ·EU ETS har en meget høj overholdelsesgrad, idet anlæggene hvert år dækker ca. 99 % af deres emissioner med det påkrævede antal kvoter. ·Pr. oktober 2018 havde 25 medlemsstater allerede udviklet nationale tilpasningsstrategier, og de resterende tre fortsatte bestræbelserne på at færdiggøre deres. ·Tilpasningsindsatsen i de enkelte medlemsstater og på EU-plan skal intensiveres, da en passende indsats for at forebygge og/eller minimere skader, der kan forårsages af klimaændringer, indebærer betydelige økonomiske og samfundsmæssige fordele. Vellykket praksis: I henhold til beslutningen om indsatsfordeling gjorde Sverige ikke brug af hele sin tildeling og annullerede den uudnyttede årlige emissionstildeling for at forbedre systemets miljømæssige integritet som helhed. EU-strategien for Donauområdet sætter særligt fokus på tilpasning til ekstreme vejrforhold og udgør en vigtig platform for fremme af samarbejdet mellem Bulgarien, Kroatien, Rumænien, Slovakiet, Tjekkiet, Tyskland, Ungarn, og Østrig om fælles overvågning og oversvømmelsesstyring . Desuden findes der internationale konventioner om Alperne og Karpaterne . Der samarbejdes også på tværs af landegrænser med ikke-EU-medlemsstater om biodiversitets- og tilpasningsspørgsmål i Nordeuropa. Initiativet vedrørende det fennoskandiske grønne bælte understøtter et fælles naturbevaringssamarbejde mellem Finland, Norge og Rusland, hvor der blandt andet fokuseres på trusler mod økosystemtjenester som følge af klimaændringer. 2.3. Beskytte, bevare og forbedre naturkapitalen

Europas enestående og rige natur har en iboende værdi og er en kilde til værdifulde ressourcer og fordele for mennesker og økonomien. EU har udviklet et omfattende system af regler, der dækker natur, biodiversitet samt beskyttelse af jord og havmiljøet, som er afgørende for at nå det overordnede mål i biodiversitetsstrategien frem til 2020 om at standse tabet af biodiversitet og økosystemtjenester og så vidt muligt genetablere dem. Opnåelse af en gunstig bevaringsstatus for beskyttede arter og levesteder kræver en fuldstændig gennemførelse af habitatdirektivet og fugledirektivet . Handlingsplanen for naturen, mennesket og økonomien sigter mod en hurtig forbedring af den praktiske gennemførelse af ovennævnte naturdirektiver og fremskyndelse af udviklingen hen imod EU's 2020-mål om at standse og vende tabet af biodiversitet og økosystemtjenester . Hvert sjette år aflægger medlemsstaterne rapport om de fremskridt, der er gjort i denne henseende, og derfor foreligger der ikke nye oplysninger for denne cyklus af revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne. Rapportering, der skal foretages senere i 2019, vil blive afspejlet i Kommissionens rapport om naturens tilstand i 2020. Generelt kan det siges, at selv om der fortsat er nogle store mangler, er Natura 2000-nettet fortsat vokset i havområder, og EU har allerede nået 2020-Aichimålet på 10 % af de kyst- og havområder, der er omfattet af beskyttede områder. Der er også gjort fremskridt med vedtagelsen af de nødvendige bevaringsforanstaltninger såsom forvaltningsplaner for lokaliteter, selv om de stadig kun dækker 70 % af Natura 2000-områderne. Der er stadig behov for en stor indsats for at sikre gennemførelsen, herunder finansieringen, af sådanne foranstaltninger på stedet og opfyldelsen af deres bevaringsmålsætninger. Dette gælder også for foranstaltninger i nogle af regionerne i den yderste periferi og de oversøiske lande og territorier. Introduktion og spredning af invasive ikkehjemmehørende arter udgør en voksende trussel mod biodiversiteten i Europa. Forordningen om invasive ikkehjemmehørende arter indeholder en række foranstaltninger, der skal træffes i hele EU, i forbindelse med arter, der er opført på den liste over arter, som er problematiske på EU-plan . De foreliggende oplysninger tyder på, at marine økosystemer og landøkosystemer samt jordbunden fortsat påvirkes af flere belastninger, fra uhensigtsmæssig landbrugspraksis, arealer, der tages ud af drift, klimaændringer, infrastrukturudvikling, byspredning, luft-, jord- og vandforurening til øget pres fra invasive ikkehjemmehørende arter. Håndtering af en så bred vifte af belastninger kræver bl.a. effektiv integration af biodiversitetsmålene i andre politikker, navnlig dem, der vedrører finansiering og fremme af dialogen mellem aktørerne. Politiske konklusioner: ·Betydelige mangler i forbindelse med gennemførelse, håndhævelse, finansiering og politikintegration påvirker bestræbelserne på at beskytte de europæiske økosystemer. Tabet af biodiversitet fortsætter i EU, selv om der er gjort visse fremskridt på lokalt plan. ·Trods visse fremskridt siden 2017 med hensyn til færdiggørelse og forvaltning af Natura 2000 er de fleste medlemsstater nødt til at fremskynde indsatsen for at færdiggøre deres net, navnlig i havmiljøet, og fuldføre processen med at udpege særlige beskyttede områder, samtidig med at der udvikles og gennemføres mere effektive bevaringsforanstaltninger. Nogle medlemsstater bør også udvikle og fremme mere intelligente og strømlinede gennemførelsesmetoder for at sikre overholdelse. Der er behov for bedre kapacitet i de nationale forvaltninger og tilstrækkelig finansiering for at forhindre forringelse og sikre en god forvaltning af Natura 2000-lokaliteter . ·Kortlægningen af økosystemer og deres tjenester er generelt blevet forbedret siden 2017, men nogle medlemsstater halter fortsat bagefter. ·Nogle medlemsstater bør forbedre deres beskyttelse af skov- og græslandshabitater gennem incitamenter for skovbrugere og landbrugere som følge af EU's skovstrategi fra 2013 . Bæredygtig skovforvaltning og effektiv anvendelse af biomasse er afgørende for en bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne. ·Nogle medlemsstater har ikke vedtaget national lovgivning for at overholde forordningen om invasive ikkehjemmehørende arter og/eller har ikke rettidigt givet Kommissionen meddelelse om udryddelsesforanstaltningerne . ·Utilstrækkelige data, overvågning og rapportering påvirker evalueringen af beskyttelsesforanstaltninger i havområder. Nogle lande har ikke rapporteret rettidigt , mens mange andre skal forbedre deres samarbejds- og overvågningsprogrammer. Vellykket praksis: I Rumænien har LIFE-projektet "Connect Carpathians" til formål at forbedre landskaberne i de økologiske korridorer i Natura 2000-lokaliteter i det vestlige Rumænien. Disse lokaliteter er områder, hvor flagskibsarter såsom bjørne og ulve kan bevæge sig uden risiko for at blive jaget eller dræbt ved et uheld. Projektet suppleres af flere aktiviteter med henblik på at forbedre den administrative kapacitet, inddrage lokale interessenter og sikre arealer til udvikling af forbindelseskorridorer. Cypern er et af de lande, der har fremskyndet gennemførelsen af EU's tømmerforordning. Til trods for landets ringe størrelse udførte det oftere kontrol af indenlandske og udenlandske virksomheder inden for træbranchen end nogen anden medlemsstat. 100 % af de nationale operatører modtog uddannelse i deres retlige forpligtelser, og bøderne for overtrædelser er blandt de højeste i EU. 2.4. Sikring af borgernes sundhed og livskvalitet Luftkvalitet og støj Luftkvaliteten i Europa er blevet forbedret i de seneste årtier takket være en fælles indsats fra EU og de nationale, regionale og lokale myndigheder . Siden 2000 er EU's bruttonationalprodukt vokset med 32 %, mens emissionerne af de vigtigste luftforurenende stoffer er faldet med mellem 10 % og 70 %, afhængigt af det forurenende stof. Koncentrationerne i luften er også faldet de seneste år for de fleste luftforurenende stoffers vedkommende. I de fleste medlemsstater er borgernes livskvalitet dog fortsat hæmmet, da koncentrationen af visse luftforurenende stoffer ligger over EU's luftkvalitetsnormer. Situationen er særlig alvorlig i byområder, hvor de fleste europæere bor. I 2018 fremlagde Kommissionen meddelelsen "Et Europa, der beskytter: Ren luft til alle", der skitserede de foranstaltninger, som er til rådighed for at hjælpe medlemsstaterne med at bekæmpe luftforurening og skabe nationale dialoger på et højere plan om ren luft . Der gennemføres for øjeblikket en kvalitetskontrol af de to EU-direktiver om luftkvalitet, hvor deres relevans, effektivitet, sammenhæng og merværdi evalueres . Medlemsstaterne er begyndt at udarbejde deres nationale programmer for bekæmpelse af luftforurening, der skal foreligge i 2019. Desuden er der blevet iværksat forsknings- og innovationsinitiativer for at hjælpe de nationale og lokale myndigheder med at forstå og bekæmpe luftforurening . Som led i indsatsen for at bekæmpe støjforurening har EU fastlagt en fælles tilgang til forebyggelse eller reduktion af de skadelige virkninger af eksponering for ekstern støj. Denne tilgang er baseret på anvendelse af fælles metoder til kortlægning af støj, tilvejebringelse af oplysninger til offentligheden og vedtagelse og gennemførelse af skræddersyede handlingsplaner på lokalt plan. Politiske konklusioner: ·Der er en risiko for, at luftforurening undervurderes i visse tilfælde, fordi den ikke altid overvåges på de rigtige steder . Prøvetagningsstederne skal være placeret både "der, hvor befolkningen antages at blive […] eksponeret for de største koncentrationer", og andre steder, som "er repræsentative for den eksponering, befolkningen udsættes for", med henblik på også at måle luftkvaliteten i nærheden af store industrianlæg eller store veje i byområder.

·Selv om situationen er blevet bedre i nogle af disse lande, skal 18 medlemsstater stadig fremskynde reduktionen af nitrogenoxidemissioner (NOx) og koncentrationer af nitrogendioxid (NO2) ved yderligere at reducere emissionerne fra transport, navnlig i byområder. Dette kan også kræve forholdsmæssige og målrettede restriktioner for køretøjers adgang til byområder og/eller skattemæssige incitamenter. Når der fortsat forekommer overskridelser, har Kommissionen indledt traktatbrudssager, herunder indstævning af flere medlemsstater for Den Europæiske Unions Domstol. ·Der er behov for at fremskynde reduktionerne af partikler (PM2,5 og PM10) i 15 EU-medlemsstater , bl.a. ved at fremme renere energiproduktion og effektiv og ren fjernvarme. I denne forbindelse verserer der flere traktatbrudssager. Nogle af de berørte medlemsstater er blevet indstævnet for EU-Domstolen på grund af vedvarende høje niveauer af partikler (PM10), og Domstolen har allerede afsagt dom i to af disse sager. ·En reduktion af emissionerne af ammoniak (NH3) i seks medlemsstater kræver en reduktion af emissionerne fra landbruget. Dette kan opnås ved at indføre landbrugsteknikker med lave emissioner, herunder for husdyrhold, husdyrgødning og gødningshåndtering. ·Der mangler stadig handlingsplaner for støjforvaltning i 13 medlemsstater , og syv lande har stadig ikke vedtaget de nødvendige støjkort. Vellykket praksis: Siden 2017 har medlemsstaterne og Kommissionen indledt en række dialoger med fokus på luftkvalitet. Ved udgangen af 2018 var der blevet holdt seks "dialoger om ren luft" for at imødegå specifikke udfordringer i Irland, Luxembourg, Slovakiet, Spanien, Tjekkiet og Ungarn. Disse bestræbelser er blevet suppleret af afholdelsen af tematiske workshopper med støtte fra Kommissionens TAIEX-EIR-peer-to-peer-mekanisme. I Polen yder LIFE-projektet "Małopolska Region" støtte og rådgivning med henblik på gennemførelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af alvorlig luftforurening i regionen. Industrielle emissioner Industrien tegner sig for 24 % af EU's bruttonationalprodukt, beskæftiger 50 mio. mennesker og yder dermed et væsentligt bidrag til vores kontinents økonomiske velfærd og udvikling . Ikke desto mindre kan forurening fra industrielle aktiviteter påvirke mennesker og miljø negativt. En ren industrisektor er derfor af afgørende betydning. Gennem en samlet tilgang – hvor direktivet om industrielle emissioner fører an – er det EU's mål at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet og samtidig styrke innovation og konkurrenceevne. For øjeblikket udleder industrien 40 % af de samlede forurenende stoffer til luft og 20 % af de samlede forurenende stoffer til vand . Direktivet om industrielle emissioner tackler disse emissioner ved at overvåge miljøpåvirkningen fra de 50 største industrianlæg og fastsætte emissionsgrænser for mere end 80 luft- og vandforurenende stoffer. Industriens indvirkning på miljøet mindskes også af præstationsnormerne. Direktivet fastsætter hovedprincipperne for udstedelse af tilladelser til og kontrol med anlæg på grundlag af en integreret tilgang og anvendelse af de bedste tilgængelige teknikker for at opnå et højt miljøbeskyttelsesniveau under hensyntagen til omkostninger og fordele. Der anvendes allerede mange banebrydende teknologier, hvormed udledningen af drivhusgasser og forurenende stoffer kan reduceres betydeligt, ofte i kombination med teknologier relateret til den cirkulære industri. Politiske konklusioner: ·Alle EU's medlemsstater skal gennemgå de godkendelser, der er givet, for at kontrollere deres overensstemmelse med de nyligt vedtagne konklusioner om den bedste tilgængelige teknik, samt styrke kontrollen og håndhævelsen i praksis. ·Luft- og/eller vandforurening som følge af emissioner fra anlæg i energisektoren er den vigtigste forureningskilde for 11 EU-medlemsstater . For syv landes vedkommende tegner emissioner fra sektoren for intensivt opdræt af fjerkræ og svin sig for den største del af emissionerne. Dertil kommer, at den nuværende situation i to medlemsstater med hensyn til luftforurenende emissioner fra jern- og stålværker giver anledning til alvorlig bekymring. Emissioner fra affaldsbehandling giver fortsat anledning til bekymring i tre medlemsstater . Vandkvalitet, oversvømmelser og vandforvaltning Beskyttelse af vandressourcer, ferskvands- og havvandsøkosystemer samt drikke- og badevand er et vigtigt element i miljøbeskyttelsen i Europa. Med det eksisterende EU-lovgivningskompleks vedrørende vand er der blevet indført en ramme for forvaltning af ferskvand og havvand samt for specifikke forureningskilder. Formålet med den fælles fiskeripolitik er at begrænse fiskeriets virkninger til niveauer, som er hensigtsmæssige for en bæredygtig udnyttelse af bestandenes produktionspotentiale, samtidig med at virkningerne for økosystemet begrænses. Europas farvande påvirkes i stigende grad af klimaændringer. Overholdelse af EU's vandlovgivning bidrager allerede til at håndtere virkningerne af et klima i forandring ved at foregribe flere perioder med tørke og oversvømmelser. EU's vandpolitik har et betydeligt potentiale til at modvirke klimaændringerne, forudsat at der træffes effektive foranstaltninger nu. Derudover har EU's vandpolitik bidraget til at udvikle en dynamisk vandsektor, der er førende på verdensplan, og som omfatter 9 000 små og mellemstore virksomheder og skaber næsten en halv million fuldtidsjob . Kommissionens vurdering af medlemsstaternes anden generation af vandområdeplaner i henhold til vandrammedirektivet konkluderede, at viden og rapportering om vandrammedirektivet er blevet væsentligt forbedret. Kommissionens vurdering af medlemsstaternes første generation af planer for styring af oversvømmelsesrisikoen i henhold til oversvømmelsesdirektivet konkluderede, at der er taget vigtige skridt, selv om graden af udarbejdelse varierer i praksis. Kommissionen har taget hensyn til resultaterne af EU's vandkonference i 2018 i Wien , som gav en række interessenter og medlemsstater mulighed for at komme med input til gennemførelsen af EU's vandlovgivning, hvilket viste et broget billede. Politiske konklusioner: ·På grundlag af medlemsstaternes anden generation af vandområdeplaner har Kommissionen vurderet overholdelsen af vandrammedirektivets målsætninger og konkluderet, at det går den rigtige vej. Imidlertid synes vejen hen imod mod fuld overholdelse af vandrammedirektivets målsætninger inden 2027, hvorefter mulighederne for undtagelser er begrænsede, på nuværende tidspunkt at være belagt med en del hindringer. ·Der er stadig meget, der skal gøres, for fuldt ud at nå målene i vandrammedirektivet og andre relaterede direktiver. Øgede investeringer er afgørende for at nå disse mål. Medlemsstaterne vil drage fordel af en større inddragelse af alle relevante markeds- og civilsamfundsaktører for at sikre en bedre håndhævelse af forureneren betaler-princippet. EU vil fortsat støtte disse gennemførelsesbestræbelser. ·Selv om en række medlemsstater har truffet gode politiske foranstaltninger, herunder investeringer, vil forbedringer af vandkvaliteten stadig tage nogen tid for mange vandløbsoplande. ·Størstedelen af grundvandsforekomsterne har opnået en god tilstand, mens dette kun er tilfældet for under halvdelen af overfladevandområderne. Tendenserne i flere underliggende individuelle kvalitetselementer og stoffer er dog mere positive.

·Det vil kræve en vedvarende indsats fra medlemsstaternes side i de følgende cyklusser at forfølge oversvømmelsesdirektivets mål om at reducere de potentielle negative konsekvenser af større oversvømmelser. ·Byspildevand behandles stadig ikke, som det burde, i mange medlemsstater , og derfor står de fleste af dem stadig over for traktatbrudssager, og nogle få er blevet pålagt økonomiske sanktioner. Fremskridt er betinget af, at medlemsstaterne prioriterer investeringer i rensningsanlæg for byspildevand, herunder gennem effektiv anvendelse af midler fra samhørighedspolitikken, når disse er til rådighed, og lån fra Den Europæiske Investeringsbank. ·Vandforurening som følge af nitrater, der skyldes intensive landbrugsmetoder, er faldet i Europa i de seneste to årtier. Til trods for denne positive generelle tendens forårsager nitratforurening og eutrofiering imidlertid fortsat problemer i mange medlemsstater , da landbrugets belastning af vandkvaliteten stadig er stigende på nogle områder. Medlemsstaterne bør øge deres indsats for at bekæmpe diffus forurening fra nitrater og fosfater. Vellykket praksis: Grøn infrastruktur finansieres inden for rammerne af SIGMA II-planen for Scheldeflodmundingen i Belgien. Luxembourg og Portugal har for nylig opnået en tilfredsstillende overholdelse af kravene i direktivet om rensning af byspildevand til trods for tidligere problemer. De er gode eksempler på, hvordan målrettede offentlige investeringer til tackling af problemer med overholdelse kan mindske miljørisici og beskytte borgerne i deres dagligdag. Kemikalier Miljømæssigt forsvarlig håndtering og sikker anvendelse af kemikalier i det indre marked er det primære fokus i EU's kemikalielovgivning. Forordningen om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) og forordningen om klassificering, mærkning og emballering af stoffer og blandinger (CLP) fører an i denne lovgivning. Specifikke grupper af produkter såsom biocider, pesticider, lægemidler eller kosmetik er dog omfattet af deres egen lovgivning. Den umiddelbart gældende lovgivning sikrer den frie bevægelighed for stoffer i det indre marked og styrker samtidig konkurrenceevnen og innovationen. Juni 2018 var sidste frist for registrering af det sidste parti eksisterende stoffer i henhold til REACH, dvs. stoffer, der fremstilles eller importeres i en mængde på 1 ton eller derover. Dette betyder, at REACH først blev fuldt operationel i 2018, og den første gennemførelsesrapport, der forventes i 2021, vil give et fuldstændigt billede af gennemførelsen i medlemsstaterne. Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) foretager regelmæssigt målrettede kontroller af overholdelsen for at bringe registreringsdossiererne i overensstemmelse med oplysningskravene. Der er dog blevet påvist mangler i denne proces i Kommissionens meddelelse: "Rapport om, hvordan REACH fungerer" , og ECHA har været nødsaget til at øge effektiviteten af evalueringsprocedurerne betydeligt inden 2019 gennem forskellige foranstaltninger. Selv om data om stoffernes egenskaber er tilgængelige på EU-plan, konkluderes det også i ovennævnte meddelelse, at "håndhævelsen af alle aktørers forpligtelser, herunder registranters, downstreambrugeres og navnlig importørers forpligtelser," skal styrkes. Med henblik på at koordinere og evaluere harmoniserede håndhævelsesprojekter og fælles inspektioner samarbejder medlemsstaterne i det forum for informationsudveksling om håndhævelsesaktiviteter, der er oprettet under REACH. En vigtig fremtidig opgave vil være en bedre integration af toldkontrollen ved grænsen for at forhindre, at forbudte stoffer kommer ind på det indre marked i ren tilstand eller i forarbejdede varer. Den kommende revision af gennemførelsen af miljøreglerne vil søge at medtage flere oplysninger om overholdelsen på medlemsstatsniveau vedrørende spørgsmål såsom antallet og kvaliteten af de nationale myndigheders toldkontroller og de nationale tilsynsmyndigheders kapacitet. Vellykket praksis: Italien anvender Kommissionens Enterprise Europe-netværk til at forbedre virksomhedernes kendskab til deres roller og forpligtelser i relation til REACH, hvilket er en særlig udfordring i betragtning af det store antal mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder i den kemiske sektor i dette land. Den nederlandske regering er i færd med at udarbejde en "national innovativ dagsorden for sikre kemikalier", et initiativ, der skal fremme sikre materialer og produkter til erstatning for farlige kemikalier. Denne forskningsdagsorden skal tjene som vejledning for FoU-politikker på EU- og medlemsstatsniveau . 2.5. Grøn beskatning, grønne offentlige indkøb og miljøfinansiering Finansielle incitamenter og økonomiske instrumenter er et effektivt middel til at nå de miljøpolitiske mål. Landerapporterne indeholder en analyse af miljøbeskatningen, udfasningen af miljøskadelige subsidier og grønne offentlige indkøb. Kommissionen drøfter anvendelsen af sådanne økonomiske instrumenter i en bredere sammenhæng inden for rammerne af det europæiske semester, hvorfor der ikke er medtaget nogen specifikke nye prioriterede foranstaltninger her. Øremærket finansiering er ofte nødvendig for at nå miljømålene. Denne finansiering kan komme fra offentlige EU-midler og nationale offentlige midler samt fra lån fra EIB og nationale banker og kan supplere de nødvendige private investeringer. Analysen i landerapporterne tilstræber at afspejle de forskellige kilder til offentlige investeringer og sætte dem i perspektiv, f.eks. som en procentdel af BNP . Politiske konklusioner: ·Miljøafgifternes andel af BNP varierer fra ca. 1,7 % til 4 %. Flere medlemsstater har indført miljørelaterede afgifter i 2017, herunder en stigning i omkostningerne til dieselbrændstof eller lavere miljøskadelige subsidier. Der er dog fortsat skattefordele ved privat brug af firmabiler i flere medlemsstater, hvilket hæmmer fremskridt i forbindelse med håndteringen af trafikpropper og luftforurening . ·Inden for de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene) tegner "miljøbeskyttelse og ressourceeffektivitet" sig for den største tildeling i perioden 2014-2020 i 12 medlemsstater . Derudover var EU-bevillinger til miljøformål højere end de nationale statslige udgifter på miljøområdet i perioden 2014-2018 for 11 medlemsstater . ·I flere medlemsstater er den største udfordring for miljøfinansieringen at sikre, at den forbliver på et tilstrækkeligt niveau . I nogle medlemsstater er der et problem med den effektive udnyttelse af EU-midler , hvilket nogle gange skyldes, at forvaltningerne ikke har tilstrækkelig kapacitet. Ved at omdirigere midlerne til ikkemiljømæssige projekter kan man undgå at miste penge, hvilket dog kan føre til forsinkelser i gennemførelsen af miljøreglerne. Vellykket praksis: Deponeringsafgiften i Det Forenede Kongerige er begyndt at vise klare resultater med hensyn til at reducere deponering. Den stigende deponeringsafgift, der for øjeblikket er en af de højeste i Europa, har reelt reduceret bortskaffelsen af affald og dermed maksimeret genanvendelsen af tørre materialer og fødevareaffald. Østrig har oprettet en platform og en helpdesk for at lette udvekslingen af erfaringer mellem dem, der er ansvarlige for grønne offentlige indkøb på forskellige myndighedsniveauer. Polen har et spildevandsgebyr, hvis indtægter anvendes til investeringer i miljøbeskyttelse. Sverige har indført NOx-og SO2-afgifter, hvilket har ført til en reduktion af disse luftforurenende stoffer, og i 2018 blev der indført afgifter på kemikalier, flyrejser og et system til indeksering af miljøafgifter. Kroatien har et gebyr for benyttelse af de fordele, skovene giver offentligheden, hvilket betyder, at virksomhederne skal bidrage finansielt til skovforvaltningen. Baden-Württemberg (Tyskland) betaler landbrugerne for at have arter af vilde blomster på deres græsareal.

2.6. Støtte til multilaterale foranstaltninger EU er fast besluttet på at styrke miljølovgivningen og dens gennemførelse på globalt plan, bl.a. ved at støtte processen i forbindelse med den globale miljøpagt, der blev godkendt af FN's Generalforsamling i maj 2018. Parisaftalen om klimaændringer er også af afgørende betydning, og både Kommissionen og medlemsstaterne arbejder aktivt på at gennemføre den fuldt ud. Desuden har EU som led i sine internationale forpligtelser og i lyset af den globale karakter af de miljømæssige udfordringer og muligheder givet tilsagn om at støtte miljøbeskyttelse i partnerlande gennem sine internationale samarbejds- og udviklingsmekanismer. Revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne er et af redskaberne til at sikre, at medlemsstaterne viser et godt eksempel ved at respektere EU's miljøpolitikker, lovgivning og internationale aftaler, og derfor overvåges ratificeringen og gennemførelsen af internationale aftaler fortsat. De nye landerapporter kommer også ind på de administrative rammer for håndtering af international handel med tropisk træ, adgang til genetiske ressourcer og international handel med vilde dyr og planter. EU's tømmerforordning er et eksempel på konkret støtte fra Europa-Kommissionen. I 2018 blev der afholdt to workshopper, hvori flere lande deltog, om, hvordan man kan forbedre dens gennemførelse ved hjælp af TAIEX-EIR-peer-to-peer-værktøjet, med deltagelse af 12 medlemsstater. En god miljømæssig gennemførelse inden for EU er afgørende for at opnå fuld gennemførelse af målene for bæredygtig udvikling, som blev vedtaget i 2015. Dette vedrører navnlig målene om beskyttelse af vandøkosystemer mod forurening og brug af vand på en bæredygtig måde (mål 6), bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion (mål 12), klimaindsats (mål 13), beskyttelse af marine økosystemer (mål 14) og håndtering af presset på Europas naturkapital (mål 15). For at håndtere mangler i gennemførelsen af miljøreglerne er det afgørende at råde over effektive institutioner og en effektiv forvaltning (mål 16) og at forbedre politikkohærens og stimulere samarbejdet inden for partnerskaber med mange interessenter (mål 17). Målene for bæredygtig udvikling fremmer også miljøintegrationen, fordi de samler miljømæssige, sociale og økonomiske politikker i én sammenhængende ramme. Politiske konklusioner: ·Mange medlemsstater har stadig ikke undertegnet og ratificeret en eller flere multilaterale miljøaftaler . ·Nogle medlemsstater bør forbedre deres gennemførelse af EU-reglerne vedrørende brugen af genetiske ressourcer, og flere lande gennemfører endnu ikke reglerne om tropisk træ fuldt ud. Vellykket praksis: 3.Styrkelse af miljøforvaltningen 3.1. Miljøforvaltning Kvaliteten af medlemsstaternes offentlige forvaltning har stor indvirkning på resultaterne af EU's politikker. Ifølge en undersøgelse fra 2018 er der en indbyrdes sammenhæng mellem kvaliteten af et lands offentlige tjenester og graden af tillid til den offentlige forvaltning, gunstige betingelser for at drive virksomhed og trivslen i samfundet. I forbindelse med revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne i 2017 blev der påvist en række fælles grundlæggende årsager til mangler i forbindelse med gennemførelsen, som var knyttet til forvaltningen , men der var behov for en mere systematisk analyse. En vurdering af resultaterne af medlemsstaternes miljøforvaltning er blevet iværksat som et første skridt hen imod gensidig læring og tilvejebringelse af skræddersyede løsninger . Kommissionen vil i Forummet for Overholdelse af Miljøbestemmelserne og Forvaltning af Miljøet og i ekspertgruppen om overholdelse af miljøbestemmelser og forvaltning af miljøet drøfte, hvordan de resultater og data, der er indsamlet i forbindelse med projektet, kan anvendes og ajourføres for at understøtte fremtidige cyklusser af revision af gennemførelsen af miljøreglerne. Med hensyn til de fremskridt, der er sket siden 2017, er de vigtige standarder for gennemsigtighed, offentlig deltagelse og adgang til klage og domstolsprøvelse, der er fastsat i Århus-konventionen , endnu ikke blevet gennemført fuldt ud i hele EU. En yderligere indsats på disse områder vil være til gavn for borgerne, virksomhederne og forvaltningerne. De berørte parters ret til at anlægge sag ved de nationale domstole, ofte på grundlag af domme afsagt af Den Europæiske Unions Domstol, anerkendes i stigende grad. For at gøre det lettere for fysiske og juridiske personer at tage retlige skridt blev der i 2017 vedtaget en fortolkningsmeddelelse om adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet . Desuden har handlingsplanen om sikring af overensstemmelse , der blev vedtaget i begyndelsen af 2018, til formål at tilvejebringe god praksis og vejledning i behandling af klager, bekæmpelse af miljøkriminalitet og sikring af overholdelse i landdistrikterne samt en bredere ramme for vurdering af, hvordan medlemsstaterne opfylder miljøkravene. Forordningen om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen trådte i kraft i december 2018 og vil i væsentlig grad styrke integrationen mellem energi-, klima- og miljøpolitikken, navnlig med forpligtelsen for medlemsstaterne til at udarbejde nationale energi- og klimaplaner . Behovet for at bekæmpe miljøkriminalitet, navnlig ulovlig handel med vilde dyr og planter og affald, er blevet anerkendt som en prioritet som led i EU's politik for bekæmpelse af organiseret kriminalitet i perioden 2018-2021 . Som følge heraf er der under ledelse af retshåndhævelsesinstanser i medlemsstaterne blevet gennemført mange konkrete foranstaltninger i hele EU med støtte fra Europol og ved hjælp af EU-midler til bekæmpelse af forskellige former for miljøkriminalitet. Ikke mindst spiller netværk af fagfolk (f.eks. EU-netværket til gennemførelse og håndhævelse af miljølovgivning ) en afgørende rolle, og Kommissionen har til hensigt at styrke deres rolle yderligere. Digitalisering og e-forvaltningstjenester kan også bidrage til at udvikle en mere effektiv og bedre integreret håndhævelsesforvaltning. En række EU-initiativer understøtter medlemsstaterne i denne henseende. Politiske konklusioner:

·En stærkere miljøforvaltning i medlemsstaterne forbedrer gennemførelsen af miljøpolitikken. Medlemsstaterne kan forbedre deres overordnede miljøforvaltning yderligere. ·Øget gennemsigtighed fremmer klart gennemførelsen. Den forbedrer viden, ansvar, offentlig deltagelse og støtte. Medlemsstaterne bør i højere grad gøre brug af digitale muligheder for at forbedre gennemsigtigheden ved bedre at informere offentligheden om miljøets faktiske tilstand på lokalt/regionalt plan og fremme adfærdsændringer. ·Til trods for de generelle fremskridt, der er sket, skal medlemsstaterne fortsat forbedre adgangen til miljøoplysninger, navnlig geodata og -tjenester, således at de kan genbruges nemt og uden omkostninger (i overensstemmelse med Inspire-direktivet , direktivet om offentlig adgang til miljøoplysninger og direktivet om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer) . ·Flere medlemsstater bør sikre, at miljø-NGO'er har retlig kompetence til at anlægge retssager om miljøspørgsmål, og at klagere i miljøsager ikke længere bliver mødt af forhindringer såsom prohibitivt høje omkostninger. ·26 medlemsstater bør forbedre anvendelsen af direktivet om miljøansvar på et eller flere af følgende områder: finansiel sikkerhed, vejledning og indsamling og offentliggørelse af oplysninger om miljøskader. 3.2. Miljøintegration Opfyldelsen af miljø- og klimamål afhænger ikke kun af gennemførelsen af miljølovgivningen, men kræver også, at miljøhensyn integreres i andre politikker, sådan som det gentagne gange er blevet understreget i Kommissionens miljøhandlingsprogrammer . Dette kan illustreres ved eksemplet med den fælles landbrugspolitik, da landbrugsjord dækker ca. halvdelen af EU's areal. Den fælles landbrugspolitik kan i betydelig grad bidrage til at nå miljø- og klimamålene, f.eks. ved at standse tabet af biodiversitet, mindske jord- og jordbundsforringelse, sikre vandkvalitet, reducere ammoniakemissioner og styre og reducere drivhusgasemissioner. De seneste reformer af den fælles landbrugspolitik har medført lovende ændringer i den politiske ramme med hensyn til at skabe bedre sammenhæng med miljø- og klimamål. De lovgivningsmæssige forslag til den fælles landbrugspolitik efter 2020 vil yderligere styrke denne sammenhæng. Den opdaterede bioøkonomiske strategi er også et forsøg på at integrere miljømæssige, sociale og økonomiske mål, så der skabes sammenhæng på tværs af politikker. De forskellige myndigheders politik og lovgivning inden for forskellige sektorer bør være sammenhængende og bygge på en fælles logik, videnskabelig dokumentation og en god anvendelse af de tilgængelige teknologier. Dette understreges også i artikel 11 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Miljøintegration forudsætter et effektivt samarbejde mellem myndighederne, men i virkeligheden arbejder forskellige ministerier og subnationale myndigheder stadig i isolerede "siloer". Utilstrækkelig politisk og institutionel sammenhæng er en af de vigtigste årsager til mangler i gennemførelsen af målene i EU's miljøpolitik og -lovgivning. Fremme af politisk og institutionel sammenhæng er en konstant udfordring. Landerapporterne viser, at miljøbelastningen er tæt knyttet til økonomiske sektorer (bl.a. landbrug, transport, industri, fødevarer eller energi) i mange medlemsstater. Et eksempel er, hvordan den cirkulære økonomi afhænger af produktudvikling, effektiv affaldshåndtering og stimulering gennem bæredygtige offentlige indkøb. På EU-plan viste en analyse af forbindelsen mellem landbrug og vand, at det er muligt at skabe en mere integreret tilgang . I mange tilfælde kunne en samarbejdsbaseret tilgang med hensyn til forskellige interesser være en bedre vej frem end vedtagelse af ny lovgivning. Derudover tjener tværsektorielle møder på politisk plan (f.eks. fælles møder i rådssammensætninger) og fælles projekteksperthold som værktøjer til at påvise, analysere og løse tilfælde af svag miljøintegration. Peer-to-peer-læring har vist sig at være et vigtigt instrument til forbedring af gennemførelsen af miljøreglerne. TAIEX-EIR-peer-to-peer-værktøjet, der blev indført under den første cyklus af revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne, er blevet godt modtaget af miljømyndighederne. I 2018, der var det første år, hvor værktøjet blev anvendt, var alle medlemsstater involveret i mindst ét arrangement, og mere end 50 % af arrangementerne var workshopper med deltagelse af flere lande. I de 19 projekter, der blev gennemført i 2018, er værktøjet hovedsagelig blevet anvendt af miljømyndighederne, men det kan bidrage til en bedre integration ved at inddrage andre relevante myndigheder, sådan som det fremgår af de politiske konklusioner. Politiske konklusioner: ·Alle medlemsstater kan forbedre deres overordnede miljøforvaltning yderligere. I flere medlemsstater er miljømyndighederne stærkt underbemandede, og denne mangel på kapacitet og ressourcer påvirker deres evne til at gennemføre og håndhæve reglerne. I de fleste medlemsstater findes der koordineringsstrukturer på tværs af sektorforvaltninger og på forskellige niveauer, men deres effektivitet varierer. Tre medlemsstater opfordres kraftigt til at gøre noget ved den regionale og lokale fragmentering ved at udvikle bedre koordineringsmekanismer for miljøet. ·To medlemsstater har endnu ikke afsluttet gennemførelsen af det reviderede direktiv om miljøkonsekvensvurdering (VVM) i national ret. Miljøvurderingsprocedurerne skal strømlines, og der skal sikres effektiv offentlig deltagelse i hele EU. ·Peer-to-peer-udvekslinger er hovedsagelig blevet anvendt i forbindelse med tematiske udfordringer, men der er også mulighed for at anvende værktøjet til udvekslinger vedrørende de grundlæggende årsager til den utilstrækkelige gennemførelse af de offentlige forvaltningers kvalitets- og styringsmekanismer. Vellykket praksis: Bulgarien har taget skridt til at indføre strømlinede miljøvurderinger ved at inkorporere den relevante vurdering i henhold til habitatdirektivet, godkendelsesprocessen for integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (IPPC) og Seveso-processen for kemisk sikkerhed i sine VVM-procedurer. Strømlining er med til at mindske den administrative byrde, skabe større sammenhæng og fremskynde beslutningstagningen, og bestræbelserne bør gå i retning af en hensigtsmæssig gennemførelse af disse bestemmelser. 4.Vejen frem Revisionen af gennemførelsen af miljøreglerne har afdækket nogle få grundlæggende problemer, som kræver særlig opmærksomhed i de kommende år, og har gjort de centrale myndigheder og borgerne opmærksomme på manglerne i gennemførelsen af miljøreglerne i deres lande. Integrationen af miljømål i andre legitime politiske mål er ofte utilstrækkelig, hvilket har negative konsekvenser for gennemførelsen. En bedre integration af alle disse mål i de forskellige faser af politikplanlægningen og -gennemførelsen er afgørende for, at hvert af de relevante politikområder og i sidste ende vores samfund bliver en succes. De udsigter, der kommer til udtryk i den seneste rapport om miljøsituationen og rapporten om miljøindikatorer for 2018 , er ret dystre, og en fuldstændig gennemførelse af EU's nuværende miljølovgivning er således kun et udgangspunkt for ændring af tendenserne.