Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om 'Europæisk forsvar - Industri- og markedsspørgsmål - På vej mod en EU-politik med hensyn til forsvarsmateriel'"

(KOM(2003) 113 endelig)

(2004/C 10/01)

Kommissionen besluttede den 12. marts 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Clive Wilkinson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. september 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 402. plenarforsamling af 24. og 25. september 2003 (mødet den 24. september) følgende udtalelse med 117 stemmer for, 3 imod og 5 hverken for eller imod:

1. Indledning

1.1. I sin meddelelse(1) endelig foreslår Kommissionen, at tiden nu er inde til at indføre en mere koordineret forsvarsmaterielpolitik, der skal komplementere de nationale politikker på området. Meddelelsen er en opfølgning på to tidligere meddelelser om forsvarsrelaterede industrier(2), der kun har resulteret i et meget begrænset antal aktioner.

1.2. Kommissionen mener, at den kan yde et afgørende bidrag på dette område ved at forbedre kvaliteten af de regulatoriske rammer for behandlingen af våbenindustrien i EU, hvilket skal sikre overlevelsen af et bæredygtigt europæisk forsvarsindustrielt grundlag.

1.3. Kommissionens bemærkninger og forslag er fremsat på baggrund af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP) og i forbindelse med udviklingen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), men afhænger ikke af disse politikker.

1.4. Det er tanken med de foreslåede foranstaltninger, at de skal opmuntre til industriel omstrukturering og konsolidering, fremme etableringen af et europæisk marked for forsvarsmateriel og styrke den europæiske industris konkurrenceevne. Dette udgør en vigtig udfordring i forbindelse med udviklingen af ESFP. Foranstaltningerne skal ligeledes nå bredere socioøkonomiske målsætninger.

1.5. Kommissionen erkender, at en indsats fra EU's side højst sandsynligt vil skabe merværdi inden for markedet for forsvarsmateriel og forsvarsrelateret forskning.

1.6. Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) støttede på sit møde i Luxembourg den 16. juni flere af de aktiviteter, som fremgår af meddelelsen.

2. Generelle bemærkninger

2.1. EØSU bifalder meddelelsen, som Kommissionen er kommet med på det rigtige tidspunkt, og de fleste af de aktioner, som foreslås heri. Enhver ændring bør først og fremmest sigte mod at give medlemsstaterne den nødvendige forsvarskapacitet på den mest virkningsfulde og omkostningseffektive måde i det omfang, der er ressourcer til rådighed.

2.2. Forsvaret er i høj grad et politisk spørgsmål, og ikke alle medlemsstater er enige om, hvilken rolle EU skal spille i den sammenhæng. Disse forslag bør undersøges i denne politiske kontekst. Der er dog enighed om, at EU ikke råder over tilstrækkelig forsvarskapacitet til at kunne gennemføre alle de opgaver (Petersberg-opgaverne), der er planlagt i øjeblikket, for ikke at tale om fremtidige opgaver. Der er ingen tvivl om, at EU skal have den militære kapacitet, der er nødvendig for at kunne dække de behov, som følger af dens udenrigs- og forsvarspolitikker, hvis disse skal være troværdige. Så længe medlemsstaterne endnu ikke generelt er enige om, hvorvidt EU bør udbygge sin militære kapacitet, bifalder EØSU aktioner, der indgår som en vigtig del af en fremtidig levedygtig ESFP.

2.3. Forsvaret er endvidere et yderst komplekst område. De meget forskellige opgaver (på nationalt plan, inden for NATO, EU, FN og andre) og det materiel, der er nødvendigt i den sammenhæng, samt de eksisterende aftaler, som ofte overlapper og gentager hinanden, gør det umuligt at foretage en fuldstændig rationalisering. Der er dog ingen tvivl om, at det vil være hensigtsmæssigt at begrænse disse forskelle.

2.4. EU bør derfor bestræbe sig på at få mest muligt ud af de midler, der allerede er afsat til udvikling af denne kapacitet. Det er meget sigende, at mens EU's kombinerede udgifter på forsvarsområdet udgør 40 % af USA's, ligger den operationelle kapacitet kun på omkring 10 % af USA's. Det er tydeligt, at EU-landene får mindre valuta for penge med hensyn til de involverede ressourcer, end de kunne have fået.

2.5. Hvis der ikke sker egentlige fremskridt i udviklingen af nye teknologier på forsvarsområdet, vil den europæiske industri miste terræn, når det drejer sig om operationel kapacitet. Dette er i strid med Lissabon-strategien og dårligt for beskæftigelsesmulighederne. Den åbne koordinationsmetode kan i den forbindelse være et nyttigt instrument i samspillet mellem de nationale industripolitikker på EU-niveau. Denne metode giver mulighed for høringer, evaluering og benchmarking på EU-niveau, hvilket kan bidrage til en rationalisering af de berørte industrier.

2.6. Det er altid rigtigt at få så meget som muligt ud af de midler, der er til rådighed, men det har begrænset værdi, hvis man blot nøjes med dette. Der bør være en politisk vilje til at betale for det, som er nødvendigt for at kunne gennemføre eksisterende og forventede opgaver (jf. afsnit 2.3 ovenfor). Hertil kommer, at de militære styrker ikke vil kunne varetage de mest krævende opgaver, hvis ikke de råder over teknologisk avanceret materiel.

2.7. EØSU noterer sig, at meddelelsen kun i meget begrænset omfang beskæftiger sig med adgangen til og overførslen af teknologi og information mellem medlemsstaterne på forsvarsområdet. EØSU konstaterer, at dette vil have betydning for det teknologisk mest avancerede materiel.

2.8. Størstedelen af de nuværende medlemsstater og et væsentligt antal af de tiltrædende stater er medlemmer af NATO. Endvidere har EU via forhandlinger sikret sig adgang til visse NATO-faciliteter, hvad angår visse EU-operationer. Der bør derfor ved udviklingen af alle EU-systemer og -standarder fuldt ud tages højde for tilsvarende NATO-mekanismer. Dette gælder også for forsvarsmateriel, hvor interoperabilitet mellem EU- og NATO-styrker forbliver vigtig og fortsat vil være vigtigere end standardisering (der dog stadig bør fremmes i videst mulig omfang).

2.9. Eftersom situationen er så forskellig fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til forsvarsindustri og forsvarsudstyr(3), vil det især være hensigtsmæssigt med en fleksibel tilgang i flere tempi. EØSU bifalder derfor Kommissionens "når og hvis muligt"-tilgang og bemærker, at det generelt vil tage længere tid end ønsket, før fordelene viser sig. EØSU håber, at forskellene inden for forsvarsudstyr mellem store og mindre medlemsstater gradvis vil blive begrænset, når ændringerne indføres.

2.10. Procedurer på EU-niveau, der skal sikre en harmonisering af politikker inden for forsvarsmaterielsektoren, vil gradvis give de deltagende medlemsstater større effektivitet, bedre resultater, lavere omkostninger med en positiv afsmitning på udgifterne til FTU (forskning og teknologisk udvikling).

2.11. EØSU støtter Kommissionens forslag, undtagen hvor det er angivet i de følgende afsnit.

3. EU's forsvarsindustri

3.1. EØSU støtter på det kraftigste behovet for at bevare et levedygtigt europæisk forsvarsindustrielt grundlag, der er i stand til at konkurrere på verdensmarkedet. Uden et sådant grundlag vil medlemsstaterne være afhængige af tredjelande (især USA), når de skal købe det meste af deres forsvarsrelaterede materiel. Det er vigtigt at udvikle et "europæisk forsvarsmarked", der skal fremme indkøb inden for EU.

3.2. Der er allerede sket en betydelig konsolidering inden for EU's forsvarsindustri og forsvarsindustrien på verdensplan. Eftersom det er et verdensomspændende marked, har de fleste store EU-virksomheder allerede skabt forbindelser til virksomheder uden for EU (i form af ejerskab, partnerskab, kontrakter eller lignende), hvilket giver dem mulighed for at operere på verdensmarkedet på effektiv vis. Det er samtidig et begrænset marked, hvilket har fået virksomheder til at rationalisere og samarbejde for at bevare deres konkurrenceevne. Denne udvikling fortsætter og vil have stor betydning for visse af de tiltrædende lande, som indtil videre kun har gjort få fremskridt på området.

3.3. Som det bemærkes i meddelelsen kommer der nu et betydeligt bidrag til sikkerheds- og forsvarssystemer fra virksomheder, der også udvikler deres produkter og ydelser til civile formål. Denne udvikling vil formentlig tage til.

3.4. Statsdeltagelse i forsvarsindustrien er uundgåelig, eftersom staterne er de eneste egentlige kunder i forbindelse med mange af denne industris produkter. Statsejede industrier bør dog begrænses i videst mulig omfang, for at der kan være tale om egentlig konkurrence. Det erkendes, at staten fortsat vil være involveret i visse særligt følsomme områder (som f.eks. atomkraft og kryptografi), og at det ofte er nødvendigt med statsstøtte til FTU, hvis de væbnede styrker skal være på forkant med den teknologiske udvikling.

3.5. EØSU er enig i, at det først og fremmest er op til de pågældende industrier at foretage en omstrukturering under hensyntagen til markedsforholdene. EØSU bemærker endvidere, at mange af de tiltrædende lande står over for særlige udfordringer i forbindelse med omstruktureringen af deres forsvarsindustri(4), og at disse lande derfor så snart som muligt bør involveres fuldt ud i dette spørgsmål.

3.6. Omstrukturering betyder nødvendigvis, at medlemsstaterne vil miste nogen indenlandsk industriel kapacitet, således at de kan koncentrere sig om andre områder. Denne proces er allerede startet. Målet bør være at sikre, at medlemsstaterne råder over fuld industriel kapacitet, således at EU's forsvarsbehov kan dækkes.

4. Regulering af markedet

4.1. EØSU bifalder revisionen af de regulatoriske rammer for den europæiske forsvarsindustri. EØSU ønsker dog at kommentere tre aspekter ved de fremsatte forslag.

4.2. Overvågning: I henhold til meddelelsen er det nødvendigt at undersøge og overvåge den økonomiske situation for det forsvarsrelaterede industrigrundlag, herunder evnen til at understøtte ESDP's forsyningsbehov, konkurrenceniveau, designekspertise, F& U-investeringer osv. EØSU finder, at dette overvågningsniveau er urealistisk (f.eks. på grund af de faktorer, der nævnes i punkt 3.2 og 3.3) og unødvendig. Hertil kommer, at intellektuelle ejendomsrettigheder og den kommercielle fortrolighed i visse tilfælde vil kunne give store problemer. Medlemsstaterne bør, om nødvendigt, anmodes om at give alle relevante oplysninger og et skøn over antallet af ansatte i forhold til deres kompetencer.

4.3. Indkøb af forsvarsmateriel: EU bør i henhold til meddelelsen involveres direkte i indkøb af forsvarsmateriel. EØSU er enig i, at der kan være fordele ved en centralisering af visse aspekter i forbindelse med indkøb af forsvarsmateriel, men ønsker dog at kende merværdien af en sådan EU-rolle, inden det accepterer forslaget. EØSU er enig i, at målet på lang sigt, så vidt muligt, bør være at have et fælles regelsæt for indkøb af forsvarsmateriel. Det vil dog tage lang tid at opnå en sådan ensartethed på grund af de meget forskellige regler, som på nuværende tidspunkt finder anvendelse i medlemsstaterne, samtidig med at der altid bør være mulighed for at foretage indkøb i tredjelande, der har forskellige procedurer og regler. Det fremtidige agentur (jf. afsnit 6.1 nedenfor) forventes at spille en vigtig rolle ved udarbejdelsen af disse regler.

4.4. Konkurrencepolitik: EØSU støtter fuldt ud Kommissionens generelle holdning, men understreger, at anvendelsesområdet for artikel 296 ikke bør begrænses så meget, at medlemsstaterne ikke kan beskytte deres nationale sikkerhedsinteresser. EØSU understreger endvidere, at det vil blive endnu sværere at sikre det samme konkurrenceniveau som for andre produkter, eftersom staterne, der er de eneste egentlige kunder i forbindelse med det meste forsvarsmateriel, er involveret og har interesser på området.

5. En mere sammenhængende europæisk indsats med hensyn til avanceret forskning i sikkerhedsspørgsmål

5.1. Der investeres på nuværende tidspunkt alt for lidt i forsvarsrelateret forskning og FTU, og den organisation, som har til opgave at forvalte programmerne om forskningssamarbejde på forsvarsområdet (WEAG(5)), forvalter kun 2,5 % af de europæiske forsvarsinvesteringer. Hvor det er muligt, giver det mening og skaber merværdi at samordne nationale forskningsaktiviteter på EU-niveau, sådan som resultaterne på det europæiske forskningsområde har vist. FTU bliver et nøgleområde, hvis EU skal nå de mål, der følger af EU's forsvarsmaterielpolitik.

5.2. Det er nødvendigt at definere "EU-strategiske teknologier"(6), som kan åbne vejen for en aftale mellem medlemsstaterne om en europæisk dagsorden for avanceret forskning. De udvalgte projekter bør føre til en forbedring af den sikkerhedsmæssige kapacitet inden for de pågældende områder. Man bør også blive enige om tilvejebringelsen af de nødvendige ressourcer og fordelingen af de opnåede fordele, men det er klart, at der er behov for at øge forsvarsudgifterne i de fleste medlemsstater, hvis der skal gøres egentlige fremskridt på FTU-området. Det foreslåede agentur vil kunne spille en meget vigtig rolle som centrum for høringer, indsamling og udveksling af information og, hvor nødvendigt, for fremme af fælles projekter og produktion.

5.3. Mere overordnet bør man i videst mulig omfang fastlægge og vedtage fælles krav. Dette giver forsvarsindustrien mulighed for at tilbyde de mest omkostningseffektive udviklings- og produktionsskemaer (eller indkøbsskemaer), ligesom det letter interoperabiliteten og resulterer i levedygtige produktionsserier. Det er også nødvendigt at forstå nationale FTU-behov og forbedre samordningen mellem den teknologiske udvikling og den nødvendige finansiering.

6. Emner, der bør tages op til yderligere overvejelse

6.1. Et agentur for forsvarsmateriel i EU: Der har i tidens løb været mange opfordringer til at oprette et sådant agentur, som Kommissionen i sin meddelelse refererer til som et agentur for forsvarsmateriel. I Europa-Parlamentets betænkning om sikkerheds- og forsvarsstrukturen kaldes agenturet for et "forsvars- og forskningsagentur" og i et nyligt udkast fra Det Europæiske Konvent et "europæisk agentur for forsvarsmateriel, strategisk forskning og militær kapacitet". Der er ikke kun forskellige opfattelser af, hvad agenturet skal hedde, men også af hvilken rolle, det skal spille. På rådsmødet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 16. juni 2003 blev der imidlertid truffet en politisk beslutning om, at der skulle oprettes et agentur for forsvarskapacitet. Man er i færd med at drøfte, hvilken rolle agenturet skal spille.

6.2. EØSU bifalder Kommissionens opfattelse af, at et agentur bør afspejle medlemsstaternes politiske valg, at FTU og indkøb først og fremmest skal finde sted uden for rammerne af den nuværende EF-traktat, og deres ønske om at anvende eksisterende aftaler(7) som grundlag for agenturets arbejde. Eftersom ikke nødvendigvis alle medlemsstater deltager i agenturets arbejde, bør der vedtages et finansieringsgrundlag for agenturet, hvor der tages højde for, hvilke lande der deltager og deres bidrag. EØSU ser frem til at afgive en deltaljeret udtalelse om dette spørgsmål, når det ligger helt klart, hvilken funktion man har tiltænkt agenturet, og hvordan dette vil kunne skabe merværdi.

6.3. Forsyningssikkerhed: Kun få medlemsstater, om nogen overhovedet, vil begrænse deres indkøb af forsvarsmateriel til det indre marked, så der vil fortsat være bilaterale aftaler, både hvad angår forsyning og forsyningssikkerhed. EØSU mener, at ansvaret for forsyningssikkerheden under disse omstændigheder fortsat bør ligge hos medlemsstaterne, som kan vælge at anvende en hvilken som helst fællesskabsmekanisme (som f.eks. det foreslåede agentur) eller indgå bilaterale eller multilaterale aftaler på egen hånd.

6.4. Spørgsmål omkring handel med forsvarsmateriel: EØSU vil kommentere dette vigtige aspekt, når Kommissionen har fremsat detaljerede forslag hertil, men er enig i, at det på nuværende tidspunkt vil være hensigtsmæssigt at overvåge den eksisterende praksis ved eksport af varer med dobbelt anvendelse med henblik på at sikre en retfærdig konkurrence.

7. Konklusioner

7.1. EØSU glæder sig over, at man har indledt den proces, der skal føre til en mere koordineret forsvarsmaterielpolitik i EU som en vigtig del af en levedygtig europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP), og at der sættes fokus på, hvordan man kan opnå den kapacitet, som er nødvendig for at dække de behov, der følger af ESFP, inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP). Procedurer på EU-niveau kan føre til større effektivitet og lavere omkostninger for de deltagende medlemsstater.

7.2. EØSU erkender, at den nødvendige politiske vilje udgør et nøgleelement i den sammenhæng, navnlig i forbindelse med en forøgelse af ressourcerne.

7.3. Det er både i EU's politiske og økonomiske interesse at have en forsvarsindustri, som er konkurrencedygtig på verdensmarkedet. EØSU bemærker, at presset fra markedet i høj grad allerede har ført til omstruktureringer.

7.4. Medlemsstaterne er bedst i stand til at indsamle og følge op på relevant information om forsvarsindustrien, herunder information om antallet af ansatte i forhold til deres kompetencer.

7.5. EØSU har sine tvivl med hensyn til forslaget, om at EU bør være direkte involveret i indkøb af forsvarsmateriel.

7.6. Det er nødvendigt med en sammenhængende europæisk indsats i forbindelse med avanceret forskning i sikkerhedsspørgsmål, hvis der i fremtiden skal gøres fremskridt. Det er i den forbindelse nødvendigt at definere "EU-strategiske teknologier", som skal lukke hullerne i EU's forsvarskapacitet.

7.7. EØSU ser frem til at afgive en detaljeret udtalelse om EU-agenturet for udvikling af forsvarskapacitet, når man er blevet enig om dets rolle og andre detaljer i den forbindelse.

7.8. Forsyningssikkerhed bør indtil videre fortsat være medlemsstaternes ansvar, selv om agenturet kunne spille en nyttig rolle i denne sammenhæng.

Bruxelles, den 24. september 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(2003) 113 endelig.

(2) KOM(96) 10 endelig og KOM(97) 583 endelig.

(3) Den europæiske kapacitetshandlingsplan (ECAP) har konstateret, at der er huller i EU's kapacitet, som bør lukkes, hvis EU skal kunne varetage sine opgaver.

(4) Mange af disse lande havde væbnede styrker og en forsvarsindustri, som var en del af et system, der adskilte sig fra systemet i de nuværende medlemsstater.

(5) Den Vesteuropæiske Våbenorganisation (Western European Armaments Organisation).

(6) Herved forstås teknologier til udvikling af den kapacitet, som er nødvendig for, at EU kan varetage sine opgaver.

(7) Som f.eks. OCCAR (Fællesorganet for samarbejde på forsvarsmaterielområdet) og Det europæiske aftalememorandum (MoU), som blev indgået inden for rammerne af Den Vesteuropæiske Våbenorganisation (Western European Armaments Organisation).