KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
Bruxelles, den1.3.2000
KOM(2000) 79 endelig
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN
SKABELSE AF ET EUROPA MED PLADS TIL ALLE
2INDHOLDSFORTEGNELSE
1. SAMMENDRAG...................................................................................................4
1.1. Indledning....................................................................................................41.2. Mandatet......................................................................................................41.3. Målene.........................................................................................................42. D
EN UDFORDRING ,SOM SOCIALUDSTØDELSEUDGØR ..............................................5
2.1. Lavindkomst og sårbarhed............................................................................52.2. Et multidimensionalt fænomen.....................................................................62.3. Et strukturbestemt fænomen.........................................................................72.3.1. Et arbejdsmarked istadig forandring........................................................72.3.2. Vidensamfundet.......................................................................................72.3.3. Sociodemografisk forandring....................................................................72.3.4. Territorialisering.......................................................................................72.4. Konklusion: Påvej mod en helhedsorienteret politisk tilgang.......................83. P
OLITISKEUDVIKLINGER IMEDLEMSSTATERNE ........................................................8
4. FÆLLESSKABSINSTRUMENTERS OG –POLITIKKERS BIDRAG TIL FREMME AF SOCIAL
INDDRAGELSE .......................................................................................................10
5. STØTTE AF MEDLEMSSTATERNES INDSATS TIL FREMME AF INDDRAGELSE OG
DELTAGELSE .........................................................................................................12
5.1. Fælles mål for socialinddragelse................................................................12
5.1.1. Mål.........................................................................................................125.1.2. Fællesprincipper ogmetoder.................................................................135.1.3. Områder, hvor derbør sættesind med enstyrket indsats.........................135.1.4. Benchmarking og vurdering...................................................................135.2. Operationelle værktøjer i henhold til de nye bestemmelser i Amsterdam-
traktaten...............................................................................................................14
5.2.1. Et flerårigt programforoperationelstøttetilsamarbejde........................14
5.2.2. Et rammeinstrument til fremme af integration af mennesker, der er udstødt
fraarbejdsmarkedet..............................................................................................15
BILAG- STATISTISKNOTAT...........................................................................................16
31. MÅLINGAFSOCIALUDSTØDELSEOGFATTIGDOM :STATISTIKOGINDIKATORER .......16
2. INDKOMSTFATTIGDOMMENSOMFANG ....................................................................16
3. VARIGHED:LEJLIGHEDSVISE PERIODER OVER FOR LANGVARIGE PERIODER MED
INDKOMSTFATTIGDOM ..........................................................................................17
4. KOBLINGEN MELLEM LAVINDKOMST ,ARBEJDE OGLØN ..........................................18
5. SOCIAL UDSTØDELSE OG FATTIGDOM :BEHOV FOR FLERDIMENSIONEREDE DATA ,
TIDSSERIER OGINDIKATORER ................................................................................19
41. S AMMENDRAG
1.1. Indledning
Det herværende, af Europa-Kommissionen foreslåede initiativ, er udtryk for Unionens
ambition om og engagement i at medvirke til udviklingen af økonomier og samfund, der i
højere grad inddrager alle. Det er samtidigt et svar på de stærke forventninger, der er blevet
udtrykt af Europa-Parlamentet, ngo’er, arbejdsmarkedets parter, lokale myndigheder, og som
blev bekræftet af medlemsstaterne ved det seneste uformelle socialministermøde i Lissabon
den 11.-12. februar 2000. Initiativet vil anvende de i Amsterdam aftalte, vigtige nye
traktbestemmelser, til at lancere et politisk samarbejde, etablere konkrete foranstaltninger til
støtte for medlemsstaternes indsats og til at supplere eksisterende fællesskabspolitikker, der
(direkte eller indirekte) bidrager til social samhørighed. Initiativet tilskynder til partnerskab
mellem alle relevante interessenter ved at øge deres evne til at udvikle sig henimod et Europa
med plads til alle.
1.2. Mandatet
Den Europæiske Union går ind i det nye århundrede med en fornyet og styrket forpligtelse til
at fremme solidaritet og til at komme tættere på borgerne. Med baggrund i de hidtidige
resultater og udsigterne for europæisk økonomisk integration gav Amsterdam-topmødet et
kraftfuldt signal til udvikling af EU’s beskæftigelses- og socialpolitikker. Som opfølgning
herpå lancerede Luxembourg-topmødet den europæiske beskæftigelsesstrategi og en lovende
proces, hvor beskæftigelsespolitikkerne og de økonomiske politikker gensidigt forstærker
hinanden. Og nu vil det forestående Lissabon-topmøde for at få sat fart i overgangen til et
innovations- og vidensbaseret Europa udvide det politiske samarbejde med henblik på at
skabe en yderligere kobling mellem beskæftigelse, økonomisk reformog socialsamhørighed.
1.3. Målene
I lyset af disse udviklinger og som opfølgning på den brede høring af medlemsstater og
borgerorganisationer, der har fundet sted ide seneste 12 måneder, foreslår Kommissionen nu,
at der igangsættes et nyt initiativ, der sigter på at støtte medlemsstaternes bestræbelser på at
bekæmpe social udstødelse. Dette initiativ er en reaktion på medlemsstaternes erkendelse af,
at social udstødelse udgør en af de store udfordringer, som vores økonomier og samfund står
overfor i dag. Udfordringen består ikke blot i at sørge for bedre bistand til de udstødte (eller
dem, der befinder sig i risiko for udstødelse). Den består også i aktivt at gøre noget ved de
strukturelle barrierer, der er for social inddragelse, og således reducere forekomsten af social
udstødelse. Dette initiativ består også i at gøre noget ved de potentielle nye former for social
udstødelse, der kan forekomme ved overgangen til vidensøkonomien og vidensamfundet. Det
er i denne nye sammenhæng, at der nu må udformes strategier til at få alle med.
Kommissionen søger ved fremsættelsen afdenne meddelelse at supplere sit samlede bidrag til
en tilpasning af vores økonomier og samfund tilden stadig øgede mængde af teknologiske og
vidensbaserede nyskabelser. Dens meddelelse "e-Europa – Informationssamfundet for alle"
understregede e-Europas potentiale for vækst og foreslog initiativer til at få sat fart i Europas
overgang til informationssamfundet og øge dets indvirkning1; i dens meddelelse “Strategier
for job i informationssamfundet”2blev der foreslået måder, hvorpå man kunne styrke
1KOM (1999)687
2KOM (2000)48
5jobskabelsen, og herværende meddelelse lægger vægt på behovet for at forholde sig til
informationssamfundets konsekvenser for densociale samhørrighed.
Ved at foreslå nærværende initiativ om social inddragelse fortsætter Kommissionen sine
bestræbelser på at bidrage til fremme af et Europa for alle, og den supplerer den
forslagspakke, somden for nylig vedtogombekæmpelse afforskelsbehandling3.
2. D EN UDFORDRING ,SOM SOCIAL UDSTØDELSE UDGØR
Europa eret rigt kontinent, og dets kraftfulde økonomi genererer betydelig velstand og skaber
arbejdspladser. Begge dele er afgørende for at opretholde en høj levestandard og livskvalitet.
Medlemsstaterne har desuden udviklet omfattende mekanismer til en omfordeling af den
velstand, der er skabt af den konkurrenceprægede økonomi, navnlig via deres
socialsikringssystemer. Men et stort antal europæere lever stadig i fattigdom og er udsat for
socialudstødelse somfølge afstrukturelle barrierer.
De stadigt hurtigere forandringer, der omformer vores økonomier og samfund, vil med stor
sandsynlighed øge sårbarhedenog forstærke risikoen for socialudstødelse. Det vil især berøre
dem, der ikke er i besiddelse af de færdigheder, der er nødvendige for at klare sig i det
innovations- og vidensbaserede samfund, og dem, der af forskellige årsager ikke er aktive på
arbejdsmarkedet.
2.1. Lavindkomst og sårbarhed
Ifølge aktuelle EUROSTAT-data lever omkring 18% af EU’s befolkning for mindre end de
60% af den nationale medianindkomst, der udgør den lavindkomsttærskel, som bruges til at
måle relativ fattigdom4. Dette EU-gennemsnit afspejles i nationale fattigdomsprocenter, der
varierer mellem 11 og 24% og som har ændret sig meget lidt i de seneste 10 år. Sociale
indkomstoverførsler har formået at holde procenten nede på 18. Uden dem ville
fattigdomsprocenten i stedet være på 26%. Dette viser både styrken og begrænsningerne i
indkomstomfordelingspolitikkerne5. EUROSTAT-dataene viser også, at de personer, der lever
under fattigdomsgrænsen, lider afsavn og har meget svært ved at deltage fuldt ud i
samfundet6. Omfanget af fattigdommen og den sociale udstødelse sætter spørgsmålstegn ved
opfattelsenafEuropasommester isocialretfærdighedogsolidaritet.
Kommissionens første rapport om økonomisk og social samhørighed indikerer, at
samhørigheden i de fleste medlemsstater er svækket i de sidste 10 år. OECD og nationale
statistiske kilder i medlemsstaterne peger ligeledes på en tendens henimod større forskelle og
en stadig mindre samhørighed. Data fra medlemsstaterne viser, at over 10 millioner
mennesker er afhængige af sociale bistandsordninger, uden hvilke de ikke ville være i stand
t i la tk l a r es i g .D e te rs æ r l i g tf o r u r o l i g e n d e ,a ts i t u a t i o n e nf o r v æ r r e sie tf l e r t a la f
medlemsstaterne.
3KOM (1999)564-565-566-56725/11/1999
4EUROSTAT, Statistics in Focus, 1/2000 Social exclusion in the EU Member States. Tallene stammer
fra anden udgave af Det Europæiske Fællesskabs Husholdningspanel og omhandlerindkomstsituationen i 1994 i 13 medlemsstater (EU undtagen Sverige og Finland). Anvendt på 15medlemsstater vilde18%udgøremereend65millioner mennesker.
5EUROSTAT, Statistics in Focus, 13/1999 (i disse tal betragtes pensioner ikke som socialeindkomstoverførsler)
6EUROSTAT Statistics in Focus 1/2000; se også Kommissionens kommende meddelelse "SocialTrends: prospects and challenges"
6OECD og nationale undersøgelser (i bl.a. Tyskland, Det Forenede Kongerige, Frankrig og
Nederlandene) viser, at sårbarheden er mere udbredt, end man får opfattelse af ved at læse
øjeblikstalomfattigdommen. Ud over de mennesker, der oplever langtidsfattigdom(måske 3-
6% ifølge de knappe data, der er til rådighed), oplever et stort antal europæere fattigdom og
usikkerhed på arbejdsmarkedet som følge af lave indkomster. Det at have et job på et bestemt
tidspunkt beskytter ikke nødvendigvis folk mod risikoen for social udstødelse. Selv i
medlemsstater med en tilsyneladende relativt lige indkomstfordeling lever mellem 20 og 40%
af befolkningen lige omkring fattigdomsgrænsen og oplever perioder med lavindkomst over
enperiode på 3-6 år, navnlig somfølge afgentagne arbejdsløshedsperioder7.
2.2. Et multidimensionalt fænomen
Den sociale udstødelses omfang kræver, at samfundet påtager sig ansvaret for at sikre lige
muligheder for alle. Dette omfatter lige adgang til arbejdsmarkedet, til uddannelse, til
sundhedspleje,tilretssystemet,tilrettighederogtilbeslutningstagningogmedbestemmelse.
Beskæftigelse er den væsentligste vej til integration og social inddragelse. Arbejdsløshed er
hovedårsagen til udstødelse. Ikke mindst langtidsledighed og den øgede koncentration af
arbejdsløsheden i husholdninger, hvor ingen har arbejde, spiller en stor rolle. Ud over de 16
millioner arbejdsløse, hvoraf halvdelen er langtidsledige, er der de såkaldte ”modløse”
arbejdstagere – folk, der ikke ser nogen udsigt til at komme i arbejde. Der er også dem, der
oplever tilbagevendende perioder af arbejdsløshed eller inaktivitet afbrudt af med perioder
med lav indkomst ofte i forbindelse med usikker beskæftigelse. At tage et lavtlønnet arbejde
kan gøre det muligt for arbejdsløse at få erhvervserfaring og forbedre deres
beskæftigelsesudsigter. Men sådanne job er ikke altid tilstrækkelige til, at de kan slippe ud af
denonde udstødelsescirkelog komme over ijobafbedre kvalitet.
Men social udstødelse er mere end et spørgsmål om arbejdsløshed og adgang til
arbejdsmarkedet. Der er tale om forskellige typer af afsavn og barrierer, som alene eller
sammen forhindrer fuld deltagelse inden for sådanne områder som uddannelse, sundhed,
miljø, bolig, kultur, adgang til rettigheder eller familieydelser såvel som efteruddannelse og
jobmuligheder. Forskelsbehandling og fremmedhad kan forværre den sociale udstødelse, ikke
mindst for indvandrere. Social udstødelse rejser også nogle særlige spørgsmål med hensyn til
den sociale sikring – og navnlig i forhold de sociale sikkerhedsnet og de dertil hørende
foranstaltninger. Der er behov for opmærksomhed omkring uddannelsespolitikkerne, navnlig
fordi livslang uddannelse bliver absolut nødvendig, hvis folk skal blive i stand til at fungere
som fulde medlemmer af videns- og informationssamfundet8. Adgang til og kvaliteten af de
offentlige og private ydelser er også vigtige spørgsmål, og det samme er pasningsordningerne.
Bekæmpelse af skolenederlag og sikring af adgang til videnssamfundets teknologi og de
færdigheder og kompetencer, der er nødvendige for at kunne benytte sig af den, er også
væsentlige for at sikre, at informationsalderen ikke skaber nye skel i samfundet, men snarere
fremmer inddragelse og samhørighed.
Forholdet mellem de faktorer, der bidrager til oplevelse af udstødelse, varierer mellem
individer, mellemmændogkvinderogmellemmedlemsstaterne.
7Sestatistisknotat
8Som det er blevet erkendt i hvidbogen: "Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund" og
navnliginden for rammerneafdenstredjemålsætning: "Bekæmpelseafudstødelse".
72.3. Et strukturbestemt fænomen
De strukturelle tendenser, der for nærværende er ved at omforme vores samfund, vil, hvis det
lykkes at udnytte dem fornuftigt føre til økonomisk vækst og således skabe muligheder for et
samfund med større samhørighed. Mende rummer også enrisiko for øget socialudstødelse.
2.3.1. Et arbejdsliv i stadigforandring
Økonomiske fremskridt giver ikke automatisk fordele til alle. Uligheder i fordelingen af
fordele og ulemper er et produkt af markedskræfterne, der skaber vindere og tabere. Med
globalisering af økonomierne, rivende teknologisk udvikling, omstruktureringer i industrien
og dynamikken omkring nedlæggelse og frembringelse af jobs forandrer og omformer
arbejdet og arbejdsmarkedet på drastisk vis balancen mellem fleksibilitet og sikkerhed og
tilbyder nye muligheder for dem, der er mest beskæftigelsesegnede og omstillingsparate. Men
de har også en tilbøjelighed til at marginalisere dem, der ikke er i stand til at omstille sig til
mobile og fleksible arbejdsmønstre, eller som ikke er rede til at erhverve de færdigheder, der
kræves for at kunne bestride de nye opgaver indenfor vidensøkonomien.
2.3.2. Vidensamfundet
Selvomalle samfund i historiens løb har gjort fremskridt gennem udvikling og anvendelse af
viden, oplever vi nu enstørreændring idenrolle, somvidenspiller iøkonomien. Viden udgør
større andel af værdien af produkter og tjenesteydelser end nogensinde tidligere. Vore dages
viden bliver mere og mere kodificeret og overført via informationsteknologierne, der er den
største drivkraft for vækst og jobskabelse9. Den øgede brug af disse teknologier vil reducere
afstandsbarrierer og give nye muligheder tilmindre gunstigt stillede grupper ogområder. Men
de kanogså skabe nye former for socialudstødelse somfølge afdigitalanalfabetisme og ulige
adgang til muligheder for at erhverve og ajourføre færdigheder. Den vidensbaserede økonomi
udgør i stigende grad en udfordring for virksomhedernes og arbejdsstyrkens omstillingsevne
og skaber nye skel mellem dem, der har, og dem, der ikke har - færdigheder, kvalifikationer
ogkompetencer.
2.3.3. Sociodemografisk forandring
Befolkningens aldring øger ældreforsørgelsesbyrdenogtenderertilat forstærke det finansielle
pres på socialpolitikkerne. Som følge afden demografiske aldring og opbrud ide traditionelle
familiestrukturer og –mønstre oplever flere mennesker en mere individualiseret livsstil og
noget, der kan være lange perioder af isolation, hvilket gør dem endnu mere sårbare over for
udstødelse. Der Ulighederne mellem husholdninger med to indkomster og husholdninger med
kun en indkomst bliver stadig større. Og de er særligt store når vi har at gøre med enlige
forældre og ikke mindst med enlige mødre. Hjemløshed er et af de mere alvorlige udtryk for
fattigdomog socialudstødelse.
2.3.4. Territorialisering
Risikoen for at skellene i samfundet forstærkes stiger ligeledes som følge af den stadig større
geografiske polarisering af udviklingen. Dette gør sig navnlig gældende i områder, hvor et
lavt velstandsniveau og manglende infrastrukturer udgør strukturelle hindringer for
økonomisk og social udvikling. Desuden er de negative tendenser tydelige i økonomisk
9Se ovennævnte meddelelser "e-Europa – Et informationssamfund for alle " og "Strategier for job i
informationssamfundet "
8dårligt stillede landdistrikter, i tidligere industriområder såvel som i mange byområder, der er
berørt af arbejdsløshed, underbeskæftigelse, forskelsbehandling, segregation, vold og hvor
ghettoisering betyder, at hele bydele bliver mere og mere ugunstigt stillede og afskåret fra
samfundet omkring dem.
2.4. Konklusion: På vej mod enhelhedsorienteret politisktilgang
Udfordringens fulde omfang bliver måske først erkendt, når dens multidimensionale og
strukturelle art bliver fastslået og taget op. Derfor bør en helhedsorienteret og samordnet
politisk tilgang til social inddragelse gå meget længere end blot til en omfordeling af
velstandenved hjælp afpassive ydelser, der udbetales til dem, der er udstødes som følge af de
økonomiske og sociale forandringer – udfordringen er ikke så meget at øge omfordelingen
som at forvalte vores økonomier og samfund på en måde, der maksimerer potentialet for fuld
deltagelse og livskvalitet til alle. Der bør sættes fokus på at skabe aktiv deltagelse, således at
man mindsker spildet af menneskelige ressourcer og når frem til en retfærdig fordeling af
mulighederne. Der bør også fokuseres på at sikre, at målet om social inddragelse bliver
medtaget ide økonomiske og sociale politikker.
I lyset af de aktuelle økonomiske og teknologiske forandringers dynamik er et sådant pro-
aktivt perspektiv til fordel for social inddragelse af vital betydning. Det kræver en bred
mobilisering af offentlige såvel som private aktører på alle niveauer. Mere end nogensinde
udgør tilskyndelse og støtte til en fremsynet tilpasningsproces, der forbereder alle borgere til
at klare forandringerne, den bedste mulighed for at øge solidariteten og den sociale
samhørighed.
3. P OLITISKE UDVIKLINGERI MEDLEMSSTATERNE
Bekæmpelse af social udstødelse er først og fremmest medlemsstaternes og deres nationale,
regionale og lokale myndigheders ansvar. Arbejdsmarkedets parter og ngo’er har også en
væsentlig rolle at spille her.
I de sidste tiår er socialudstødelse blevet et stadig vigtigere punkt på den politiske dagsorden
i de fleste medlemsstater, navnlig men ikke udelukkende i relation til beskæftigelse og social
sikring. Der er blevet sat øget fokus på behovet for at garantere social integration.
Den sociale udstødelses betydning for den politiske planlægning ses tydeligst ved, at
størsteparten af de offentlige udgifter i medlemsstaterne går til områder, der bidrager til at
imødegå eller dæmpe virkningerne af udstødelse. Der gennemføres konkrete foranstaltninger
inden for en lang række områder, såsom bolig-, uddannelses-, sundheds- og informations- og
kommunikationsområdet samt inden for mobilitets-, sikkerheds-, rets-, fritids- og
kulturområdet m.v. Men efterhånden som erfaringen med at tage udstødelse op inden for
forskellige politiske områder øges, er der en stigende erkendelse af, at sikring af fuld
inddragelse af folk i et stadigt mere konkurrencepræget viden- og informationssamfund
kræver sofistikerede, målrettede, nyskabende og integrerede tilgange såvel som nye former
for partnerskabog deltagelse af interessenterne, herunder de udstødteselv.
Bekæmpelse af social udstødelse er således ikke blot blevet en stadig større prioritet for
medlemsstaterne men også et mål, som de i stadig højere grad forsøger at tackle gennem
strategiske foranstaltninger og handling. Irland og Portugal har f.eks. indført nationale
programmer.
9– Irland indførte efter FN-konferencen om social udvikling i København i 1995 en strategi
med titlen "Sharing in progress: the national anti-poverty strategy" med det overordnede
formål at reducere andelen af den irske befolkning, der lever i vedvarende, langvarig
fattigdom fra 9-15% til under 5-10%. Den irske strategi, der er baseret på en
multidimensional forståelse af fattigdom og social udstødelse, understøttes af en stærk
partnerskabstilgang og særlige institutionelle strukturer på det politiske og administrative
niveau, hvor der anvendes målrettede mekanismer såsom ’fattigdoms- og
lighedspræparering’afrelevantepolitikker.
– Portugal blev "Programa Nacional de luta contra la pobreza" suppleret af INTEGRAR og
fulgt af indførelsen af en minimumsindkomstordning i 1997, der tilbyder modtagere
økonomisk støtte såvel som aktive foranstaltninger til fremme af deres sociale og
erhvervsmæssige integration. Som støtte for disse to programmer sigter "O pacto de
Cooperação para a solidariedade social" på at fremme et bredt samarbejde mellem alle
interessenter.
I Nederlandene og Belgien og senest også i Det Forenede Kongerige er fattigdom og social
udstødelse blevet en tværministeriel prioritet, der gennemføres via særlige
samordningsmekanismer. Fremskridt overvåges systematisk, og der tilskyndes aktivt til en
offentlig politisk debat baseret på offentliggørelsen af omfattende rapporter omfattigdomssituationen og de fremskridt, der gøres. Dette er blevet ledsaget af en udvikling af
et stadig stigende antal indikatorer og fastsættelse af konkrete mål i relation til social
udstødelse og fattigdom inden for en række nøgleområder (beskæftigelse, uddannelse,
sundhed, bolig, serviceydelser m.v.), for høj-risiko grupper (langtidsledige, enlige forældre,
børnefattigdom, unge, der går tidligt ud af skolen, lavindkomsthusholdninger, handicappede
m.v.), for mindre gunstigt stillede områder ogkvarterer.
Andre medlemsstater såsom Frankrig sigter på at forbedre den samlede indvirkning af
politikkerne for social inddragelse gennem rammelovgivning, der definerer udstødelse i
forhold til adgang til grundlæggende rettigheder med hensyn til beskæftigelse, bolig,sundhedspleje, retsvæsen, uddannelse, kultur, familie- og børnebeskyttelse. Lovgivningen har
gjort social inddragelse til en særlig prioritet for de offentlige politikker, der tvinger alle
offentlige institutioner og andre interessenter til at deltage i gennemførelsen af de principper,
der er fastsat ilovgivningen. For at få politikkerne tilat fungere bedre for de mennesker, de er
rettet mod, fastslår loven ligeledes, at de udstødte såvel som de organer, der forsvarer deres
interesser, er repræsenteret ide forskellige fora, hvor der træffes beslutninger omdem.
Der er engenereltendens ide lande, hvor bekæmpelse afsocial udstødelse og fattigdomer en
prioritet, til at forsøge at inddrage de udstødte i at gøre politikkerne mere vidtfavnende.
Behovet for en integreret tilgang ligger bag idéen om 'Veje til integration', et operationelt
begreb, der er blevet et nøgleprincip for foranstaltninger til bekæmpelse af udstødelse, som ergennemført ialle medlemsstatermedstøttefraStrukturfondene.
For at bekæmpe social udstødelse og forebygge, at der ikke opstår et todelssamfund har en
række medlemsstater såsomDanmark ogSverige lagt vægt på aktivering ideres politikker for
beskæftigelse og mod social udstødelse for at øge beskæftigelsesegnetheden og den socialeintegration, forhindre udstødelse fra arbejdsmarkedet og reducere bistandsafhængighed ogfattigdomsfælderne. Indsatsen har ført tilen voksende erkendelse af, at beskæftigelse bidrager
til at løse udstødelsesproblemet, men at det ikke er løsningen. Fremme en bæredygtig
inddragelse af f.eks. lavtuddannede, der har en tendens til at bevæge sig mellem lavtlønnede
jobog perioder med arbejdsløshed, er blevet et vigtigt indsatsområde for alle medlemsstater.
10Det endelige mål for alle disse bestræbelser er at få alle relevante politikker til at fungere
bedre for social inddragelse ved at fremme en integreret tilgang og samarbejde, der tager
højde for dynamikken bag udstødelse.
Denne brede vifte af foranstaltninger udgør en rig kilde til erfaring og god praksis og skaber
potentialet for udvikling af en fællesskabsaktion, der kan fremme et frugtbart samarbejde og
udveksling mellempolitiske beslutningstagereog andre aktørerpå detteområde.
4. F ÆLLESSKABSINSTRUMENTERS OG –POLITIKKERS BIDRAG TIL FREMME AF SOCIAL
INDDRAGELSE
Der findes allerede en række fællesskabspolitikker, der er relevante for social inddragelse,
entendirekte eller oftere indirekte. Deres indvirkning bør øges menogså gøres mere synlig.
Unionen er forpligtet til at sikre, at økonomisk udvikling og sociale fremskridt går hånd i
hånd. Den fulde gennemførelse af EU’s overordnede retningslinjer for den økonomiske
politik og beskæftigelsesretningslinjerne er væsentlig, hvis man skal sikre en gensidigt
forstærkende fremme afvækst, beskæftigelse og socialsamhørighed.
Jobskabelse er af afgørende betydning, hvis man skal bekæmpe social udstødelse. Den
europæiske beskæftigelsesstrategi yder et væsentligt bidrag ved at se på
arbejdsmarkedsspørgsmål generelt og mere specielt ved at beskæftige sig med
langtidsledighed og ungdomsarbejdsløshed såvel som de manglende lige muligheder for
kvinder og handicappede på arbejdsmarkedet og ved at fremme en passende balance mellem
fleksibilitet og sikkerhed. I 1999-beskæftigelsesretningslinjerne blev der lagt øget vægt på at
sikre, at disse effektivt afspejler alles behov. Den vægt, der heri lægges på aktive
foranstaltninger til genindslusning af folk på arbejdsmarkedet, blev øget. Dette omfatter
reformer af skatte- og bistandssystemer og fremme af livslang uddannelse for at gøre det
muligt for arbejdstagerne, og navnlig de ældre arbejdstagere og folk, der er udstødt fra
arbejdsmarkedet (f.eks. handicappede og etniske minoriteter), at forbedre deres færdigheder,
navnlig inden for områder i hastig forandring såsom informations- og
kommunikationsteknologierne, og derved være i stand til at forblive og deltage aktivt på
arbejdsmarkedet. Der er et øget engagement til at skabe lige muligheder for kvinder, og der
lægges yderligerevægt påjobkvaliteten:at skabe jobmenogsågodejob.
Strukturfondene er hovedkilden til direkte fællesskabsstøtte til de mindst gunstigt stillede
regioner og folk i EU. Efter de aktuelle reformer vil fondene i perioden 2000-2006 i stadig
større grad fremme social inddragelse. Fokuseringen på integration, tematisk og geografisk
koncentration og partnerskab vil øge mål 1- og 2-strukturforanstaltningernes effektivitet, når
det gælder mindskelse af regionale forskelle og støtte til udviklingen af mindre gunstigt
stillede områder. Mål 3 sigter på at støtte tilpasning og modernisering af systemer og
politikker på uddannelses- og beskæftigelsesområdet. Det omfatter navnlig genindslusning af
folk, der er udstødt fra arbejdsmarkedet, og bekæmpelse af langtidsledighed. Aktuelle
fællesskabsinitiativer sigter ligeledes på at fremme social inddragelse, herunder bl.a.
EMPLOYMENT-initiativets INTEGRA-aktion og URBAN og LEADER for integration af
henholdsvis byområder og landdistrikter. Det nye fællesskabsinitiativ under Den Europæiske
Socialfond, EQUAL, vil yde støtte til nye måder at tackle udstødelse, forskelsbehandling og
uligheder irelation til beskæftigelse.
11Fremme af social inddragelse er et af målene i den fælles strategi for social sikring, som
Kommissionen for nylig forelagde for Rådet10. Henstilling nr. 92/441/EØF af 24. juni 1992
om fælles kriterier vedrørende tilstrækkelige ressourcer og social bistand i sociale
sikringsystemer bidrog til at lette erfaringsudvekslingen mellem medlemsstater og udgør et
godt grundlag, sommankanbasere videreudvikling på.
Vidensamfundet har potentialet tilat blive enstærk drivkraft for inddragelse og samhørighed i
Europa, såfremt der udformes strategier med dette for øje, der imødekommer de mindre
gunstigt stillede gruppers og geografiske områders behov. Kommissionens forslag om "e-
Europa –Informationssamfundet for alle" og "Strategier for job i informationssamfundet"- vil
også give et skubtilpolitikker, der er mere lydhøre for de udfordringer, der ligger iat fremme
inddragelse og samhørighed. Der er brug for investering i oplysningsvirksomhed og offentlig
adgang – fra både regerings- og erhvervslivets side. Mere generelt bør Europas befolkning og
navnlig de unge have udvidet adgang til nye grundlæggende færdigheder – de må hjælpes til
at udvikle en evne til at lære at lære og til at løse problemer. De har brug for en forståelse for
naturfaglige og teknologiske færdigheder. De har brug for at kunne anvende
informationsteknologi, tale fremmedsprog, udvikle initiativ og iværksætterånd og for at være
aktive, frie og ansvarlige borgere.
Andre fællesskabspolitikker bidrager ligeledes til fremme af social inddragelse, nemlig
rammeprogrammerne for forskning, Kommissionens rammeforanstaltninger for bæredygtig
bymæssig udvikling, programmerne for almen uddannelse (SOCRATES),
erhvervsuddannelse (LEONARDO DA VINCI) og ungdomsanliggender (YOUTH), "second
chance”-skoleordningen, Kommissionens forslag til bekæmpelse af forskelsbehandling,
kønsligestillingspolitikker og den nye fællesskabshandicapstrategi. På det retlige område
forelagde Kommissionen for nylig sine første tanker om, hvordan man bedst opnår et
passende niveau af retshjælp i forbindelse med grænseoverskridende sager over hele
Unionen11. En række aktiviteter, der er relevante for inddragelsesspørgsmålet, gennemføres
ligeledes inden for rammerne af erhvervspolitikken, navnlig til støtte for små og
mikrovirksomheder. En del af disse initiativer er rettet mod særlige grupper, såsom unge og
kvinder, eller bistår iværksættere, der repræsenterer mindretal eller handicappede. Mere
direkte leverer fællesskabsprogrammet til uddeling af landbrugsprodukter til de fattige
fødevarehjælp til omkring 7 millioner mennesker i Europa hvert år, hvor Ngo’er er
hovedansvarlige for uddelingen.
Europa-Kommissionen har et tæt samarbejde med ngo’er, der arbejder med bekæmpelse af
fattigdom og social udstødelse, og støtter deres europæiske netværks aktiviteter. Den støtter
ligeledes Det Europæiske Virksomhedsnet til Fremme afSocialSamhørighed.
Sammen med medlemsstaterne bidrager Fællesskabet ligeledes til samarbejdet på
internationalt plan til bekæmpelse af social udstødelse og fremme af fattigdomsbegrænsning.
Dette gennemføres sammen med Europarådet, FN og dets specialiserede organer (navnlig
DenInternationale Arbejdsorganisation– ILO) ogOECD.
10KOM (1999)347endeligaf14.7.99
11KOM (2000)51
125. S TØTTE AF MEDLEMSSTATERNES INDSATS TIL FREMME AF INDDRAGELSE OG
DELTAGELSE
De drøftelser, der har fundet sted på fællesskabsplan i det sidste års tid, har vist, at
medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og borgerorganisationerne alle er interesseret i et
initiativ til fællesskabsstøtte til medlemstatsforanstaltninger inden for dette område, der
støttespåhøjesteplaniUnionen.
Somdet blev bekræftet ved det uformelle socialministermøde12for nylig, er der bred enighed
omat gøre vores økonomiske og sociale politikker mere helhedsorienterede og med dette for
øje for en mainstreaming af social inddragelse inden for rammerne af EU-samarbejdet om
beskæftigelse og socialsikring. Der erogså et udtalt kravomet politisk engagement fra EU’s
side og om at fremme et tværnationalt samarbejde og relevante benchmarking-mekanismer,
der bygger på viden, erfaringer og foranstaltninger i medlemsstaterne. Det er formålet at
tilskynde til åbne og fleksible former for samarbejde mellem medlemsstater og ikke at
etablere en tung samordningsproces og samtidig levere et klart og synligt budskab om et
Europa med plads til alle. De nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten baner vejen for et
sådant engagement og samarbejde på europæisk plan ifuld respekt for nærhedsprincippet.
Topmødet i Lissabon kunne være et passende forum for at give det nødvendige skub til dette
ved at igangsætte udviklingen af fælles mål og en fælles tilgang på EU-plan (dette forklares i
afsnit 1 nedenfor). Kommissionen har for at supplere sine bestræbelser på en mainstreaming
af social inddragelse i alle fællesskabspolitikker til hensigt at fremsætte forslag til
gennemførelse af de nye bestemmelser i traktaten, der sigter på at støtte samarbejde blandt
medlemsstaterog andre aktørerpåoperationelbasis (dette forklares iafsnit 2 nedenfor).
5.1. Fællesmålforsocialinddragelse
I henhold til traktatsbestemmelserne er det Fællesskabets rolle at supplere og støtte initiativer,
der gennemføres imedlemsstaterne, og derved fokusere på foranstaltninger, der skaber en reel
merværdi.
De sammenfaldende udviklinger, der er på vej i medlemsstaterne, og det, man har lært af de
offentlige myndigheders og borgerorganisationernes praktiske erfaringer og foranstaltninger,
gør det muligt at planlægge udviklingen af fælles mål og en fælles tilgang på EU-plan til
fremme afsocialinddragelse.
Et udgangspunkt i denne henseende kunne være en bekræftelse af det politiske engagement
fra Unionens og medlemsstaternes side og udvikling af et praktisk samarbejde til fremme af
god praksis, fælles indikatorer og benchmarking.
Det politiske engagement kunne komme tiludtryk ved at gøre fremme afsocial inddragelse til
en prioritet i Unionen og medlemsstaterne og derefter vurdere og mobilisere alle relevante
politikker ien helhedsorienteret ogintegreret strategi.
5.1.1. Mål
Et sådant engagement ville indebære udvikling af mål og eventuelt målsætninger på EU-plan
omf.eks.:
12Lissabon, 10.-12. februar 2000
13– at styrke den proaktive tilgang til social inddragelse, der kan udvikles i regi af EU- og
medlemsstatspolitikker og navnlig en mainstreaming af social inddragelse inden for
rammerne af EU-politikkerne, f.eks. inden for det samarbejde, der er ved at blive udviklet
ombeskæftigelses- og socialsikringsspørgsmål;
– at nå til enighed om at udvikle fælles indikatorer for social udstødelse såvel som for social
inddragelse med henblik på at kunne analysere og overvåge tendenser og politikker, f.eks. i
relation til hjemløshed, varig/forbigående fattigdom, mangeartede afsavn og beslægtede
diskriminationsspørgsmål, herunder kønsspørgsmål;
– at sørge for adgang for alle til vidensamfundet ved at tage sådanne spørgsmål op som
informationssamfundsfærdigheder og demokrati, e-forvaltning, navnlig offentlige
tjenestegrene, gratis offentligt tilgængelige tjenester, integration i lokalsamfund, almen
uddannelse og erhvervsuddannelse, sproglig mangfoldighed og kulturel integration og
inddragelse affjerntliggende områder;og
– at fremme vækst og drage fordel af den økonomiske vækst, der forventes at indfinde sig i
det næste tiår, til at investere i aktiv deltagelse for alle med henblik på på langt sigt at
mindske behovet for og byrden af de sociale indkomstoverførsler, med andre ord at
omkanalisere de offentlige udgifter mod aktive investeringer og fremsynet omstilling og
væk frapassiveoverførsler.
5.1.2. Fælles principper og metoder
Dette indebærer, at medlemsstaterne enes om på nationalt plan at etablere eller styrke
helhedsorienterede og overensstemmende strategier og, hvor dette måtte være nødvendigt,
udvikle nationale programmer, rammelovgivning og/eller samordningsmekanismer for en
fokuseret offentlig foranstaltning. Disse strategier kunne være baseret på principper, der har
vist sig at være effektive, såsom den samlede tilgang til integration, aktiveringspolitikker,
partnerskabstilgangen, inddragelse af alle interessenter m.v. (som beskrevet i afsnit II
ovenfor).
5.1.3. Områder, hvor der bør sættes ind med en styrket indsats
Engagementet kunne også omfatte medlemsstaternes tilsagn om at styrke deres nationale
politikker inden for områder, som de identificerer som værende af særlig relevans for deres
nationale forhold, f.eks. politikker vedrørende sociale minima, almen uddannelse og
ungdomsanliggender, infrastrukturer til fremme afsocial samhørighed, adgang til tjenester og
grundlæggende ydelser, herunder børnepasning, sundhedspleje og adgang tilIT-tjenester.
5.1.4. Benchmarking og vurdering
Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne udvikle benchmarking- og
afrapporteringsmekanismer til overvågning af de fremskridt, der bliver gjort. Den vil på
årsbasis vurdere tendenser og politikker i forhold til indikatorer fastsat sammen med
medlemsstaterne og identificere bedste praksis for at aflægge beretning herom til Rådet.
Resultaterne kan anvendes som input til de eksisterende politikker med henblik på en
mainstreaming afinddragelse.
145.2. Operationelle værktøjer i henhold til de nye bestemmelser i Amsterdam-
traktaten
5.2.1. Etflerårigt programfor operationel støtte tilsamarbejdeI henhold til artikel 137, stk. 2, sidste sætning i traktaten ”kan Rådet efter fremgangsmåden i
artikel 251 vedtage foranstaltninger til fremme af samarbejdet mellem medlemsstaterne
gennem initiativer, der tager sigte på at opnå større viden, udvikle udvekslingen af
information og gode erfaringer, fremme nytænkning og vurdere erfaringerne med det formål
at bekæmpe socialudstødelse".
Det påtænkte flerårige program, der vil blive foreslået med hjemmel i denne artikel, vil på en
praktisk måde kunne fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne med henblik på at gøre
deres politikker mere vidtfavnende. Det vilvære enprioritet for dette politikområde.
Programmet vil for at støtte udmøntningen af ovennævnte engagement skulle tage sigte på at
tilskynde tilog stimulere god praksis og politiske foranstaltninger.
Den sociale inddragelses horisontale og integrerede karakter betyder, at fællesskabsaktionen
og –samarbejdet skal hjælpe med til at udvikle og styrke koblingerne mellem relevante
politikker og aktører – på lokalt, nationalt og fællesskabsplan – med henblik på at øge deres
indvirkning på den sociale inddragelse, både på overordnet plan og i relation til konkrete
aspekter (de mest sårbares situation, kønsdimensioner i forbindelse med udstødelse,
udstødelse fra arbejdsmarkedet m.v.).
Merværdien på fællesskabsplan nås ved at hjælpe medlemsstaterne i deres bestræbelser og
ikke ved at bidrage direkte med yderligere midler. Programmet vil benytte sig af de
eksisterende menneskelige ressourcer og får et begrænset budget (der i det store og hele
svarer tildet budget, der for nærværende er tilrådighed til de forberedende aktioner inden for
dette område
13). Det vil ikke samfinansiere projekter, der gennemføres ude i felten, og som
har til formålat tage sig af social udstødelse på lokalt, regionalt eller nationalt plan. Alle dets
aktiviteter vil være policy-orienterede og fokusere på tværnationale udvekslinger og bestå af
trehovedsaktioner:
– at udvikle en forståelse for social udstødelse såvel som for policy-mekanismer i relation til
social inddragelse, herunder indikatorer og metoder til sporing af succes/nederlag og
omkostningerne iforbindelse med socialudstødelse
– at identificere og udveksle god praksis for at øge kapaciteten til politisk planlægning og
nyskabelse
– at fremmedenpolitiskedialogogdebat.
Der ville inden for disse aktioner blive set med særlig opmærksomhed på, hvordan man kan
gøre noget ved de nye former for udstødelse, der er forbundet med det vidensamfund, der nu
er på vej.
Et sådant programbør ligeledes øge integrationenafkønsdimensionenafudstødelse.
13I 2000 er der afsat 11 M /uni20ACunder budgetpost B3-4105 –"Forberedende foranstaltninger til bekæmpelse
og forebyggelse af udstødelse" - plus 3,8 M /uni20ACsom en del af budgetpost B3-4101 "Samarbejde med
velgørendeorganisationer "
155.2.2. Et rammeinstrument til fremme af integration af mennesker, der er udstødt fra
arbejdsmarkedet
Samarbejdet om integration af mennesker, der er udstødt fra arbejdsmarkedet, bliver ligeledes
behandlet i en anden bestemmelse i Amsterdam-traktaten. Den nye artikel 137, stk. 1, 4.
indryk og stk. 2, første sætning indeholder bestemmelser om fremme af integration af
mennesker, der er udstødt fra arbejdsmarkedet ved at vedtage minimumskrav på
fællesskabsplan.
Bekæmpelse af udstødelse fra arbejdsmarkedet kræver først og fremmest synergi mellem
beskæftigelsesstrategien, socialfondsinstrumenterne og EU-processen til støtte af
moderniseringen afsocialsikringssystemerne.
Bestræbelser i denne henseende kan bygge på det positive resultat af henstilling nr.
92/441/EØF af 24. juni 1992 vedrørende en garanti om ressourcer til at leve en
menneskeværdig tilværelse. Med udgangspunkt i dette kunne der lægges vægt på at
konsolidere de principper, der er ved at dukke frem om at gøre en genindslusning på
arbejdsmarkedet både mulig og attraktiv for folk på mindsteindkomstordninger og gøre dem
til en ramme for mindstekrav for integration på europæisk plan. De principper, der ligger til
grund for et sådant rammeinstrument, bør være inspireret af god praksis i medlemsstaterne.
Nøgleprincipperne herfor kunne derfor være behovet for en helhedsorienteret og integreret
tilgang til social udstødelse; behovet for partnerskabs- såvel som samordningsforanstaltninger
og –strukturer, der vil sikre dette; og veje til integration, der kombinerer indkomststøtte,
aktive arbejdsmarkedspolitikker og andre beslægtede støtteforanstaltninger, herunder almen
uddannelse, erhvervsuddannelse såvelsomde tjenesterogydelser, der måtte være brug for for
at forbedre adgangentil vidensamfundet.
16BILAG- STATISTISKNOTAT
1. M ÅLINGAFSOCIAL UDSTØDELSE OGFATTIGDOM :STATISTIKOGINDIKATORER
På foranledning af henstillinger fra en EU-ekspertgruppe vedrørende social udstødelses- og
fattigdomsstatistik i1998 har EUROSTAT i samarbejde med de nationale statistiske kontorer
i medlemsstaterne optrappet bestræbelserne på at forbedre de statistiske data om social
udstødelse og indkomstfattigdom på EU-plan. Der er blevet udgivet flere numre af "Statistics
in Focus" siden da14. Der er flere numre og rapporter på vej, der bl.a. fokuserer på
dynamikken og multidimensionaliteten ved fattigdom og social udstødelse. Medmindre andet
er angivet, er tabellerne og dataene nedenfor taget fra disse publikationer.
2. I NDKOMSTFATTIGDOMMENSOMFANG
Figuren nedenfor viser den andel af befolkningen, der befinder sig under
lavindkomsttærsklen15ihvert enkelt land såvelsompengeværdien målt ikøbekraftsstandarder
(Purchasing PowerStandards– PPS), dersvarer tiltærsklerne og Ginis indekser for uligheder.
Ginis indekser for uligheder giver en samlet angivelse af forskellene i det enkelte lands
indkomstfordeling.
Figurerne angiver, at 18% af befolkningen i EU, eller ca. 65 millioner16mennesker, lever i
14Statistics in Focus 1998/6 "Low income and low pay in a household context (EU12)"; 1998/11
"Analysis of income distribution in 13 EU Member States"; 1999/13 "Social benefits and theirredistributiveeffect"; 2000/1"Social exclusion in theEUMember States"
15Lavindkomsttærsklen er ansat til 60% af den ækvivalente medianindkomst pr. person i hver enkelmedlemsstat. Medianindkomsten er et robust mål, da den ikke berøres af indkomstfordelingens
ydergrænser og mindre af stikprøveudsvingninger. Medianen beskriver midterdelen af fordelingen, og
eftersom social udstødelseindebærer afstand frastandardindkomstniveauet, kan den anses for at være etpassende mål. EUROSTAT vælger 60%’s afskæringspunktet som et hovedreferencepunkt blandt flerepunkter anvendt i en sådan analyse.Figur 2: Lavindkomstpopulationen (i PPS og %) og Ginis indeksfor ulighed (1994)
020004000600080001000012000
Kilde:Det EuropæiskeFællesskabs Husholdningspanel, bølge2:Sverigeog Finland ikkemedregnetLavindkomsttærskel (PPS) 7560 7759 7422 4268 4544 7025 5447 5228 11219 6583 7404 3790 6715 6340
Lavindkomstpopulation(%) 18 11 18 21 19 16 21 19 14 10 17 24 20 18
Ginisindeksforuli ghed 29 23 29 34 33 29 35 31 31 27 29 37 33 31BD KDE LE FI R L I LN LA PU K E U 1 3
17lavindkomsthusholdninger. Luxembourg har den højeste lavindkomsttærskel, og 14% af dets
befolkning lever under den. Selvom Portugals lavindkomsttærskel kun er en tredjedel af
Luxembourgs, lever en fjerdedel af den portugisiske befolkning under den. Bortset fra disse
yderpunkter kan de resterende medlemsstater placeres i to grupper. En gruppe
(B,DK,D,F,NL,A,UK) med lavindkomsttærskler på omkring 7000 PPS og
lavindkomstpopulationer på omkring EU-gennemsnittet (16-18%), undtagen DK og NL, hvor
forskellene i indkomstfordelingen er mindst, og hvor lavindkomstpopulationen kun udgør
omkring 10%. I den anden gruppe (EL,E,IRL,I) med lavindkomsttærskler på omkring 5000
PPS lever omkring 20% afpopulationenunder tærsklen.
3. V ARIGHED :LEJLIGHEDSVISE PERIODER OVER FOR LANGVARIGE PERIODER MED
INDKOMSTFATTIGDOM
Det temmelig stabile antal fattige, der normalt forekommer i undersøgelser af tendenser,
afslører bemærkelsesværdige processer afmobilitet ind og ud affattigdom.
En OECD17-analyse af fattigdomsdynamikken i fire OECD-lande, herunder Tyskland og Det
Forenede Kongerige, konkluderede, at "mellem 20 og knap 40% af befolkningen er berørt af
fattigdom over en seksårig periode, hvilket er en meget større andel, end man kan læse ud af
de statiske fattigdomsprocenter. Inden for denne gruppe har flertallet imidlertid korte
perioder. Når perioderne bliver længere, falder sandsynligheden for at komme ud af
fattigdommen, således at en mindre gruppe af befolkningen forbliver i fattigdom i lange
perioder tilsyneladende kun med ringe chance for at komme ud af den". Den fandt ligeledes,
at individer, der har befundet sig i fattigdom i seks eller flere år, typisk udgør 2-6% af
befolkningen.
Selvom der kun findes få pålidelige tal, viser sammenlignelige data for en række europæiske
lande (baseret på en 50%’s medianstandardindkomst), at 82-83% af den tyske og
nederlandske befolkning i perioden 1990-1995 aldrig oplevede fattigdom, medens dette i Det
Forenede Kongerige kun var tilfældet for 69% af befolkningen. Mens de fleste af de fattige i
Tyskland og Nederlandene kun er fattige i en kort periode, synes fattigdommen at være mere
vedvarende iDet Forenede Kongerige, hvor andelen af vedvarende fattige er 2,5 gange større.
Sandsynligheden for at forblive fattig efter en lang fattigdomsperiode er også større (31%
mod 25-26 % iTyskland og Nederlandene)18.
Nyere forskning i Frankrig og Tyskland19, som beskæftigede sig med langvarig afhængighed
af sociale ydelser som stedfortræder for fattigdommens varighed, bekræftede eksistensen af
langvarig fattigdom. Mens mellem en fjerdedel og en tredjedel af modtagerne normalt er i
16De 65 millioner er en ekstrapolation og løselig angivelse af lavindkomstpopulationen for de 15 EU-
lande, der er baseret på 18%’s lavindkomstpopulationen i de 13 EU-lande (370 millioner x 0.18 = 66.6
million)
17“Povertydynamics in four OECDcountries”, OECD, Paris (1998),ref. ECO/CPE/WP1(98)13
18Komparativ dokumentation for fattigdomsdynamikken i Belgien er angivet i Fouarge & Dirven (1995;
sammenligning med Nederlandene og Tyskland) og Dirven & Fouarge (1998; sammenligning medNederlandene). En mere detaljeret undersøgelse af situationen i Nederlandene er angivet i Muffels &Fouarge(1997);jf. Muffels R. and D. Fouarge(1998), Welfare dynamics in threetypical welfare states.Paper for theTSERpanelworking group, June1998
19Kilder: Frankrig: CNAF ( Caisse Nationale des Allocations Familiales ), Paris, 1999; Germany: "Long-
term recipiency of social assistance in Germany: the eighties versus the nineties", i H-J Andres,Empirical PovertyResearch in aComparativePerspective, Ashgate, 1998
18stand til at forlade bistandssystemet efter 12 måneder, var ca. en ud af fem modtagere stadig
afhængige af systemet efter fem år iFrankrig og 6% iTyskland.
De vanskeligheder, som de længerevarigt fattige har med at slippe ud af deres
lavindkomstsituation, er ligeledes blevet bekræftet af en nyere analyse i Nederlandene20,s o m
er baseret på data i de nationale "Poverty Monitor" rapporter fra 1993 til 1997. Den fandt, at
ca. 22% afhusholdningerne over en niårig periode oplevede perioder med lav indkomst, heraf
10% periodisk og 30% det meste af tiden eller konstant. Desuden er gennemsnitsindkomsten
for 80% af lavindkomsthusholdningerne over en periode af fire på hinanden følgende år i et
hvilket som helst år lavere end fattigdomsindkomsttærsklen, hvilket angiver, at de perioder,
hvor de pågældende ikke befinder sig i indkomstfattigdom, ikke er i stand til at kompensere
for lavindkomstperioderne. Med andre ordopnår de, der slipper ud af fattigdommen, sjældent
det storeudbytte.
4. K OBLINGENMELLEM LAVINDKOMST ,ARBEJDE OGLØN
Tabellen nedenfor bekræfter, at risikoen for fattigdom er højest blandt de ”arbejdsløse”
(næsten2 ud af3)og de ”øvrige økonomisk inaktive” (mere end 1 ud af2).
Men 12% afde beskæftigede lever i fattigdom (arbejdende fattige). Tilstedeværelsen af noget
arbejde i husholdningen er ikke altid tilstrækkeligt til at slippe ud af lavindkomsten. Mens
risikoen for lavindkomst er højest blandt individer i husholdninger uden indtjening, tegner
husholdninger i arbejde sig stadig for en betydelig andel af lavindkomstindividerne.
EUROSTAT har beregnet, at for EU som helhed lever 53% af lavindkomstindividerne i
husholdninger med nogen beskæftigelse.
En vigtig årsag til dette er, at arbejdstagere i lavindkomsthusstande ofte har lavtlønnede job.
Ifølge EUROSTAT har ca. to tredjedele af de fuldtidsbeskæftigede i lavindkomstshusstande i
EU lavtlønnede job, hvorimod knap 1 ud af 6 fuldtidsbeskæftigede i husholdninger med
højere indkomst har lavtlønnet arbejde.
Tallene nedenfor understreger ligeledes, at over halvdelen af lavindkomstindividerne enten er
iarbejde (28%) eller på pension(24%).
Individets arbejdsmarkedsstatus Fordeling af
lavindkomstindivider
%Fattigdomsprocent eller risiko
%
I arbejde men med lavindkomst
(arbejdendefattige):
•arbejdsgiver + ansat
familiemedlem +arbejdstager
•selvstændig21
711
1216
Arbejdsløs 13 64
20Fattigdommens varighed, Evert Pommer i"Oud ennieuw1999-2000", Sociaal en Cultureel Planbureau,
Haag (2000)
19Pensioneret 24 23
Anden økonomisk inaktiv
(i gang med almen uddannelse,
erhvervs- eller lærlinge-uddannelse, hjemmegående,børnepasningm.v.)34 55
I alt 100
(Kilde:EUROSTAT, ECHP 1994, EU13)
5. S OCIAL UDSTØDELSE OG FATTIGDOM :BEHOV FOR FLERDIMENSIONEREDE DATA ,
TIDSSERIEROGINDIKATORER
Social udstødelse er et multidimensionalt fænomen, og der må udvikles indikatorer i forhold
hertil. Social udstødelse er mere end blot lav indkomst. Det er koblet op til aktivitetsstatus
såvel som en række indikatorer, der relaterer til et individs midler (f.eks. uddannelsesniveau,
egen bolig eller bil), opfattelser (f.eks. har problemer med at få pengene til at slå til, har ikke
råd til en årlig uges ferie) og tilfredshed (f.eks. at være tilfreds med ens arbejde, uddannelse,
helbred, bolig og omgivelser), hvilket alle er nøglefaktorer, der bestemmer folks levestandard
og livskvalitet. Social udstødelse og fattigdom er ligeledes et dynamisk fænomen. Folks
behov og situation ændrer sig over tid (bl.a. som et resultat af politikker). Politikkerne vil
blive mere vidtfavnende, hvis de har held til at opretholde social inddragelse af folk over tid.
Det kræver en dynamisk forståelse af deres situation. Der er behov for at styrke data og
analyse, der giver både en flerdimensional og dynamisk (tidsserie) forståelse for social
udstødelse og fattigdom. Dette er et område, hvor samarbejde på fællesskabsplan kan være
meget nyttigt og er ved at udvikle sig. Det understreger ligeledes betydningen af
sammenlignelige statistiske kilder, nationale såvel som europæiske (f.eks. Det Europæiske
Fællesskabs Husholdningspanel), der gørdet muligt at analysere begge disse aspekter.