28. 1. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 25/11 
med militær forskning, hvis resultater ikke står til 
rådighed for en bredere kreds. Også i USA har man 
derfor måttet oprette civile tritium-laboratorier ud 
over de militære forskningsanlæg. 
Bruxelles, den 21. november 1984. 
Indledning 
Udvalget er dybt foruroliget over den stigende fat­
tigdom inden for Det europæiske Fællesskab, som 
oprindeligt blev oprettet for at fremme »en højnelse 
af levestandarden«. Udvalget ser med glæde på, at 
Kommissionen forsøger at gøre offentligheden og 
beslutningstagerne opmærksom på, at fattigdommen 
i Fællesskabet i dag er en kendsgerning, og at den 
medfører mange tragiske situationer, der kan true 
det demokratiske samfundssystem. 
Udvalget er stort set enigt i forslaget, men har visse 
specifikke synspunkter vedrørende rækkevidde, 
sigte og målsætninger for Kommissionens program, 
som nedenfor fremsættes tematisk og ikke punkt for 
punkt. 
i) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1984, s. 10. 16. Udvalget tager til efterretning, at det foreslåede 
tritium-program skal gennemføres inden for ram­
merne af FFC's samlede budget, hvor der allerede er 
afsat en post til formålet. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Bemærkninger 
1.1. Udvalget bemærker, at programmets be­
løbsramme er beskeden og ser med beklagelse på 
budgetnedskæringen fra ca. 44 mio ECU, som blev 
tildelt i det forudgående program (1975—1979), til 
de nu foreslåede 35 mio ECU (udtrykt i dette års 
priser, idet der er taget højde for inflationen) og 
mener, at beløbet bør forhøjes, så meget desto mere 
som situationen stadig forværres. 
1.2. Da bevillingsrammen er begrænset og man 
fortsat opererer med mikroprojekter, kan det fore­
slåede »aktionsforskningsprogram« kun udgøre et 
værdifuldt initiativ til bekæmpelse af fattigdommen, 
hvis det opfattes som en særaktion, der skal fungere 
som et beskedent, men nyttigt supplement til mere 
omfattende officielle programmer for foranstaltnin-Udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om en særlig fællesskabsindsats til bekæmpelse 
af fattigdom (•) 
(85/C 25/06) 
Procedure 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 10. august 1984 under henvis­
ning til EØF-traktåtens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs 
udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om en særlig fællesskabsindsats til bekæm­
pelse af fattigdom. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for sociale anliggender, som 
udpegede Brian Roycroft til ordfører (medordførere: Giacomo Regaldo og Thomas 
Etty). Afdelingen vedtog efter ordførerens mundtlige beretning sin udtalelse den 8. no­
vember 1984. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 221. plenarforsamling den 21. no­
vember 1984 enstemmigt følgende udtalelse: 
Nr. C 25/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 1. 85 
ger til bekæmpelse af fattigdommen. En omfattende 
indsats, som kræver en viljefast indsats fra regerin­
gernes side, må nødvendigvis koncentreres om de 
vigtigste variable faktorer i forbindelse med fattig­
dom og afsavn, f.eks. arbejdsløshed, sociale sik-
ringsproblemer, lav indkomst, boligproblemer osv. 
Et vigtigt spørgsmål er, hvilken langtidsvirkning der 
vil være af, at rimeligt aflønnet arbejde afløses af 
arbejdsløshed eller dårligt lønnet deltidsarbejde eller 
lejlighedsvis eller lavtlønnet beskæftigelse. En virk­
ning er, at de berørte mister de vigtigste ydelser 
under den sociale sikring, og at der opstår et omfat­
tende og stadig større socialhjælpsklientel. 
Hvis »aktions-forskningsprogrammet« ikke bliver 
opfattet som et supplement til sådanne bredere fæl­
les bestræbelser, men som en erstatning, eller en 
afledningsmanøvre, vil det få skadelige virkninger. 
Det er derfor vigtigt at fastholde programmet inden 
for den bredere aktionskontekst, hvis det skal gen­
nemføres med held. 
1.3. I den henseende mener Udvalget, at pro­
grammets titel »En særlig fællesskabsindsats til be­
kæmpelse af fattigdom« er misvisende, og at den 
burde rettes til følgende: »Særlige foranstaltninger 
til støtte for medlemsstaternes sociale politik til be­
grænsning og forebyggelse af fattigdommen«. Dette 
skal dog ikke opfattes som en undervurdering af den 
vitale rolle, som græsrodsgrupper og velgørenheds­
organisationer spiller uden for regeringsregie. 
2.1. Med hensyn til programmets sigte, bør det 
gøres helt klart, om de bevillinger, der er opført i 
Kommissionens finansieringsoversigt (pkt. 5.2.b), 
blot er eksempler eller om det er faste beløb; ellers 
kan dette give anledning til forudfattede meninger 
om de forskellige gruppers relative vægt i pro­
grammet. 
2.2. De fleste fattigdomstruede befolkningsgrupper 
er dækket i programmets referencetermer, om end 
nogle vigtige grupper er udeladt (handicappede, per­
soner, der passer pårørende, lavindkomstgrupper), 
medens der for andre udvalgte gruppers vedkom­
mende ikke gives nogen nærmere forklaring (»mar­
ginale grupper«). 
Spørgsmålet om, hvorvidt programmets fokusering 
på »målgrupper« skal være bredere (med risiko for 
at gøre billedet uklart) eller snævrere (med risiko for 
uberettiget at udelukke nogen), bør undersøges nær­
mere. Der bør fortrinsvis lægges vægt på en bred 
dækning kombineret med en nøje analyse og be­
grundelse af valg, formål og målsætninger inden for 
det pågældende »aktions-forskningsprogram«. 2.3. På tilsvarende måde må der ved definitionen 
af fattigdommen tages hensyn til, hvornår en person 
befinder sig under et indkomstniveau, der udelukker 
ham fra at deltage i aktiviteter, som forventes og 
opfattes som normale i det pågældende samfund; og 
selv om det er sandt, at mange af de fattige i Europa 
har svært ved at få råd til at spise ordentlige målti­
der, bør vi ikke sætte lighedstegn mellem fattigdom 
og sult, men i stedet se fattigdommen i forhold til de 
almindelige levevilkår i et givet samfund. Ikke desto 
mindre kan en sådan definition kritiseres for at være 
for vag. Derfor bør begrebet en specifik procent af 
gennemsnitsindkomsten i et givet samfund tilføjes 
som en nyttig og brugbar omdannelse af en sådan 
definition. 
2.4. I den forbindelse og i overensstemmelse med 
ovenstående sociale og praktiske aspekter ved ud­
færdigelse af en definition af fattigdommen, ser Ud­
valget med glæde på Kommissionens initiativer om 
at arbejde på at fremskaffe sammenlignelige stati­
stiske data om fattigdom i EF. Det ville være nyttigt 
i den forbindelse at fastlægge en for Fællesskabet 
gældende definition af arbejdsløshed. 
3.1. Udvalget går fuldstændig ind for målsætnin­
gerne i Kommissionens program om at tilstræbe en 
større bevidsthed omkring og en mere aktiv reaktion 
på fattigdommen i EF, idet der oplyses om, hvilket 
omfang den har, hvor den findes og i hvilke former. 
(Men fattigdommens større internationale dimen­
sion må ikke overses af den grund). 
3.2. Samtidig understreger Udvalget, at der i pro­
grammet bør gøres et bedre forsøg på at forklare, 
hvorfor visse grupper overhovedet rammes af fattig­
dom, og navnlig de grupper, som repræsenterer den 
»nye fattigdom«. 
At tilhøre en særlig gruppe i samfundet er ikke i sig 
selv tilstrækkelig forklaring på fattigdom. F.eks. er 
det en kendsgerning, at arbejdsløse eller enlige for­
ældre meget ofte er fattige. Det er nødvendigt at 
stille spørgsmålet: hvorfor har dette at være ar­
bejdsløs eller enlig forsørger en tendens til at føre til 
fattigdom? Og specielt hvorfor ordninger til opret­
holdelse af indkomsten og andre relevante systemer 
ikke har hjulpet sådanne mennesker; hvorfor vil 
disse ordninger sandsynligvis i stadig større omfang 
være ude af stand til at hjælpe den voksende nye 
kategori af langtidsledige? 
Det burde være en specifik målsætning i pro­
grammet at finde svar på sådanne spørgsmål i rela­
tion til hver af de berørte grupper. Svarene vil sand­
synligvis være mangeartede. For enlige forsørgeres 
28. 1. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 25/13 
vedkommende f.eks. er det nødvendigt at undersøge 
niveauer og betingelser for at være berettiget til 
ydelser under det sociale sikringssystem(*), herun­
der problemer i forbindelse med »overlapningsreg-
ler«; problemer i forbindelse med lavindkomst; del­
tidsarbejde ; børnepasningsfaciliteter, kønsdiskrimi­
nering på arbejdsmarkedet — alle disse ting viser, i 
hvor høj grad mange politiske prioriteringer i for­
bindelse med fattigdomsproblemet overlapper hin­
anden. 
Derfor bør Kémmissionen gøre rede for, hvad man 
har lært af tidligere pilotprojekter, og hvad man kan 
lære ved at fokusere på nye grupper for at afhjælpe 
og forhindre visse typer af fattigdom i at opstå. 
3.3. Til gengæld må et objektivt og globalt pro­
gram, hvori man forsøger at definere, kvantificere, 
placere, bekæmpe og forebygge fattigdommen som 
sådan, også indeholde vurderinger over de øgede 
forskelle i visse EF-medlemsstater mellem rige og 
fattige dele af samfundet, og hvorledes denne udvik­
ling, som er i modstrid med traktatens artikel 2, kan 
standses. 
I programmets forskningsindsats bør der derfor in­
korporeres en løbende statistisk undersøgelse af ind­
komst- og velfærdsfordelingen inden for samfundet, 
således at de forskellige indkomstgruppers reelt dis­
ponible ressourcer klart belyses. Det giver ingen me­
ning at analysere fattigdommen uden samtidig at 
analysere fordelingen af de aktuelle ressourcer og 
velfærdet andre steder på indkomstskalaen i det på­
gældende samfund. 
3.4. I samme forbindelse lægger Udvalget vægt på, 
at Kommissionen i sit program mere præcist angi­
ver, hvorledes den foreslåede »forskning« kan 
danne bro mellem overvågningen af og specifikke 
»foranstaltninger« mod fattigdommen. 
Det er klart nødvendigt at sætte meget energisk ind 
på at videreføre arbejdet med aktivt at bekæmpe fat­
tigdommen samt motivere det offentlige til at gøre 
(') Se Udvalgets udtalelse om »Generelle aspekter af de 
sociale sikringsstrukturer og problemer i de individu­
elle medlemsstater«, (EFT nr. C 343 af 6. 12. 1984). 
Bruxelles, den 21. november 1984. en indsats og at knytte EF-initiativet sammen med 
socialpolitiske aktioner inden for de tilgrænsende 
områder såsom lokale beskæftigelsesinitiativer (2), 
arbejdstid og den sociale integrering af »sociale ta­
bere« og personer, der diskrimineres imod, hvis sel­
vagtelse og værdighed er blevet undermineret på 
grund af manglende interesse fra det offentlige. 
Fælles faktorer og overlapninger mellem de forskel­
lige foranstaltninger gør sig gældende, når en sådan 
strategi til bekæmpelse af fattigdommen iværksæt­
tes, men der indgår også variable og forskellige for­
anstaltninger på grund af den store variation i mål­
grupper og -områder. 
Det er i den henseende væsentligt at sikre, at de per­
soner, der aktivt arbejder »i fronten« med fattig­
domsbekæmpelsen kommer med i projektet, og at 
deres personlige synspunkter, erfaringer og forslag 
formidles til de relevante beslutningstagere. Det er 
også vigtigt, at arbejdsmarkedets parter giver pro­
jektet opbakning. 
3.5. Hvis man virkelig ønsker, at de aktive forpo­
ster i kampen mod fattigdommen og repræsentan­
terne for opinionsdannelsen skal bringes sammen i 
et fælles tværnationalt forum, må forslaget herom 
fremsættes tydeligere. 
Medens et sådant »clearing-organ« selvfølgelig skal 
indsamle og sprede informationer og synspunkter, 
understreger Udvalget, at det ikke bør udvikle sig til 
en særskilt bureaukratisk institution eller et fornemt 
bibliotek, men i stedet fungere som et springbræt for 
aktive foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdom­
men og påvirkning af de officielle organer til hur­
tigst muligt at skride aktivt ind imod dette forfær­
dende problem i tiden. 
4. Udvalget henleder endelig opmærksomheden på 
artikel 6 i Kommissionens forslag, som bør ændres, 
således at midtvejsrapporten i 1987 om programmet 
ikke blot skal forelægges Rådet og Europa-Parla­
mentet, men også Udvalget. 
(2) Se ØSU-udtalelsen om lokale beskæftigelsesinitiativer, 
EFTnr. C 206 af 6. 8. 1984. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg