Nr. C 62/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 15. 3. 75 
17. Det  er endvidere  Udvalgets  opfattelse,  at en 
heldig  middelhavspolitik  fra Fællesskabets  side  meget 
nøje  afhænger  af den  måde,  hvorpå  man  anskuer  den 
rolle,  man  bør  indtage  på verdensplan,  og af de vir-
kemidler,  man  vil have  til rådighed  hertil.  Endvidere 
er og vil Fællesskabets  handleevne,  når  det  gælder 
forbindelserne  udadtil  mere  end  nogen  sinde  tidligere, nøje  bero  på de fremskridt,  der sker  med  hensyn  til 
økonomisk  og valutarisk  integration. 
Bruxelles,  den  30. januar  1975. 
Henri  CANONGE 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
BILAG 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  i løbet  af diskussionen: 
Efter  punkt  4 tilføjes  følgende 
»Afdelingen  ønsker  dernæst,  at Fællesskabet  indleder  forhandlinger  med  denne  europæiske 
stat, som  kan  tænkes  at blive  medlem  af Fællesskabet;  man  ønsker,  at det nye  forhold  til 
nævnte  land  skal  fremme  den  demokratiske  udvikling  og det økonomiske  og sociale  frem-
skridt,  som  har fundet  sted  efter  det fascistiske  styres  fald,  samt  at dette  nye  forhold  skal 
betyde  slutningen  på landets  isolation  i forhold  til resten  af Vest-Europa. 
Man  bør  ligeledes  imødekomme  Grækenlands  ønske  om gradvis  og hurtig  tilnærmelse  til 
Fællesskabet,  da også  Grækenland  er et europæiske  land,  som  dels  kan  tænkes  at blive 
medlem  af Fællesskabet,  og som  dels  måtte  se sin associeringsaftale  med  sidstnævpte  suspen-
deret  i diktaturperioden«. 
Grundene  til at afskære  de to lande  fra en tilnærmelse  til EF er ikke  længere  til stede  efter  de 
fascistiske  regimers  fald. 
Resultatet  af afstemingen 
18 stemmer  for,  40 stemmer  imod,  18 undlod  at stemme. 
Udtalelse  om Udviklingslandene  inden  for rammerne  af GATT-forhandlingerne 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
Udvalget  besluttede  på sin 110.  plenarforsamling  den  28. og 29. marts  1973  på forslag 
fra sit præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. Begrundelse 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
15. 3. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 62/13 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 127.  plenarforsamling  holdt  i Bruxelles 
den 29. og 30. januar  1975  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  20, stk.  4 i forretningsor-
denen, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  plenarfor-
samlingen  traf den  28. og 29. marts  1973  efter  forslag 
fra præsidiet  om at udarbejde  en udtalelse  om med-
delelse  fra Kommissionen  til Rådet  om udarbejdelse 
af en samlet  plan  for  de forestående  multilaterale 
GATT-forhandlinger, 
under  henvisning  til Udvalgets  ønske  om at tilkende-
give sine  første  reaktioner  på den  samlede  plan,  idet 
den dog  forbeholdt  sig ret til senere  at foretage  en de-
taljeret  undersøgelse  af de forskellige  aspekter  i disse 
forhandlinger, 
under  henvisning  til  Udvalgets  udtalelse  om 
ovennævnte  meddelelse  af 24. maj  1973  (*) 
under  henvisning  til den  udtalelse,  som  Afdelingen 
for forbindelser  udadtil  fremsatte  den  14.  januar 
1975, 
under  henvisning  til den  beretning,  som  ordføreren, 
hr. Rømer,  har afgivet  mundtligt,  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  127.  ple-
narforsamling  den 29. og 30. januar  1975  (mødet  den 
30 januar)  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
med 55 stemmer  for  og 13 stemmer  imod,  mens 
8 undlod  at stemme: 
1. Udvalget  er af den  opfattelse,  at hovedmålet  for 
GATT-forhandlingerne  er at fremme  samhandelen  og 
derved  at højne  landenes  levestandard  (jf.  EF/USA 
aftalen  1972).  Denne  målsætning  træder  specielt  i for-
grunden,  når  man  gennemgår  udviklingslandenes 
problemer  ved GATT-forhandlingerne. 
C1) EFT  nr. C 115  af 28. 9. 1974. 2. Siden  september  1973  er der  overalt  i verden 
opstået  mangel  på væsentlige  industrivarer  og på 
visse  primære  landbrugsprodukter,  hvilket  har vendt 
op og ned  på verdensøkonomien.  Denne  udvikling 
kan få meget  alvorlige  følger  for nogle  af udviklings-
landene  og har ligeledes  medført  ændringer  i det ind-
byrdes  forhold  mellem  industrilandene.  Udviklingen 
har i endnu  højere  grad  gjort  det bydende  nødvendigt 
at nå frem  til valuta-  og markedsstabilitet  på verdens-
plan. 
3. GATT-forhandlingerne  er et af midlerne  til at 
nå disse  mål,  og Fællesskabets  og de andre  udviklede 
landes  ansvar  for,  at disse  forhandlinger  lykkes,  får 
følgelig  en hel ny betydning. 
4. Udvalget  tilslutter  sig målet  for de nuværende 
GATT-forhandlinger,  hvad  angår  udviklingslandene. 
Udvalget  tilslutter  sig de målsætninger,  der er blevet 
anført  i den  ministerielle  erklæring  inden  for  ram-
merne  af GATT  den  14.  september  1973  i Tokyo. 
Det støtter  EFs  holdning,  som  den  er udtrykt  i Kom-
missionsdokumentet  af 4. april  1973  (side  13)  og i 
rådsdokumentet  af 26. juni  1973  (kapitel  V),  angå-
ende  behovet  for en samlet  holdning  inden  for Fæl-
lesskabet  til handelsspørgsmål  under  de multilaterale 
GATT-forhandlinger. 
5. Udvalget  mener,  at eftersom  næsten  2/3 af med-
lemmerne  af GATT  er udviklingslande,  er det 
væsentligt,  at de  industrialiserede  lande  under 
GATT-forhandlingerne  er særlig  opmærksomme  på 
disses  interesser. 
6. Siden  det  blev  besluttet  at indlede  en ny for-
handlingsrunde  inden  for GATT,  har verden  oplevet 
en række  begivenheder,  som  har bragt  nye  aspekter  i 
focus.  Oliekrisen  har  opdelt  udviklingslandene  i 
lande,  der besidder  energikilder,  lande,  der besidder 
andre  væsentlige  produkter  (knappe  råstoffer),  som 
de kan  bytte  med  energi  eller  anvende  til køb  af 
energi,  og lande,  der hverken  besidder  det ene  eller 
det andet.  Det  samme  gælder  de industrialiserede 
lande.  For  at klare  denne  nye  situation  under  for-
Nr. C 62/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 15. 3.75 
handlingerne  må man  tage  hensyn  til nødvendighe-
den af at sikre,  at udviklingslandene  på rimelige  be-
tingelser  kan  opnå  den  energi,  de har behov  for,  og at 
industrilandene  sikres  forsyninger  til gengæld  for en 
yderligere  åbning  af deres  markeder  for produkter  fra 
udviklingslande. 
7. Udviklingslandene  er interesseret  i at eksportere 
for at tilvejebringe  fremmed  valuta  til at betale  for den 
nødvendige  indførsel  af produktionsmidler,  lalvfabri-
kata og forbrugsgoder,  samt  for at hjælpe  med  til at 
opbygge  en rationel  og konkurrencedygtig  industri-
og landbrugsproduktion  inden  for  deres  egen  øko-
nomi.  Der  er dog  stor  forskel  på udviklingslandenes 
handelsmuligheder  og behov  for handel,  og man  må 
tage hensyn  til den  indenlandske  økonomis  omfang, 
dens  spredning,  dens  tekniske  niveau,  og i hvilken 
udstrækning  den  indenlandske  og lokale  produktion 
kan tilfredsstille  efterspørgselen.  Eksisterende  poli-
tiske  og økonomiske  forbindelser  med  udviklede  eller 
andre  udviklingslande  kan  desuden  fastsætte  eller 
afgrænse  handlens  struktur  og ekspansionsmulighe-
derne  i det enkelte  land.  Af disse  grunde  kan  det 
vanskeligt  påstås,  at alle  udviklingslande  har  de 
samme  interesser. 
8. Hvad  angår  landbrugsprodukter,  minder  Udval-
get om,  at det altid  og især  i sin udtalelse  om »Føde-
varekrisen  og Fællesskabets  ansvar  over  for  udvik-
lingslandene«  og »Memorandum  om Det  europæiske 
økonomiske  Fællesskabs  politik  for fødevarehjælp«  (*) 
har understreget  nødvendigheden  af at udbygge  og 
sprede  udviklingslandenes  produktionskapacitet  for 
at sætte  dem  i stand  til i større  omfang  at dække 
deres  eget  behov  for  fødevarer.  Dette  udelukker 
imidlertid  ikke,  at landbrugseksporten  for ville  landes 
og visse  produkters  vedkommende  kan  være  en ind-
tægtskilde. 
9. De  fleste  udviklingslande  har  et lille  antal 
væsentlige  »traditionelle«  eksportvarer  (sædvanligvis 
råstoffer)  og en mindre  eksport  af forædlede  varer  og 
færdigvarer,  som  de forsøger  at øge.  Skønt  det natur-
ligvis  er vigtigt  at gennemgå  omfanget  af og væksten  i 
udviklingslandenes  væsentligste  eksport,  som  for 
visse  produkter  allerede  er betydelige,  så ville  det give 
et forvrænget  billede  både  af udviklingslandenes 
eksportmuligheder  og handelsskrankerne,  hvis  man 
ikke tog hensyn  til de muligheder,  der findes  for at 
udvikle  en eksport  af nye varer  i visse  lande. 
H EFT  nr. C 125  af 16. 10. 1974. 10. Med  disse  faktorer  i tankerne  har  Udvalget  i 
sin udtalelse  koncentreret  sig om nogle  specielle  pro-
blemer: 
— Primære  landbrugs-  og mineralprodukter, 
— Delvist  forædlede  og forædlede  landbrugsproduk-
ter, 
— Færdigvarer, 
— Mestbegunstigelsestoldsatser  og  det  generelle 
præferencesystem, 
— Beskyttelsesklausulen  og udviklingslandene. 
11. Selv  om Udvalget  fuldt  ud erkender  betydnin-
gen af problemet  i forbindelse  med  de ikke-toldmæs-
sige hindringer,  som  er opstået  stadig  oftere  i løbet  af 
de seneste  år, og som  udgør  en kilde  til store  vanske-
ligheder  for udviklingslandene,  har det ikke  anset  det 
for hensigtsmæssigt  på grund  af de mange  facetter  i 
dette  spørgsmål  at uddybe  det inden  for rammerne  af 
denne  udtalelse,  men  forbeholder  sig ret til senere  at 
vende  tilbage  til dets. 
12. Fritnære  landbrugs-  og mineralprodukter 
12.1.  For  udviklingslandene  som  helhed  udgør 
landbrugs-  og mineralprodukter  (bortset  fra  olie) 
omkring  65 % af den  samlede  eksport  til industrilan-
dene.  Fødevarer  og  primære  landbrugsprodukter 
udgør  alene  40 % af den  samlede  mængde.  Rent  ge-
nerelt  er det stadig  rigtigt  at sige,  at de udviklingslan-
dene,  hvis  væsentligste  eksport  består  af landbrugs-
produkter,  er blandt  de lande,  der har den  laveste  og 
ringeste  vækst  i indkomsten  pr. indbygger. 
12.2.  Udviklingslandenes  problemer  skyldes  især  de 
kraftigt  svingende  verdensmarkedspriser  på produk-
ter, som  udgør  en betydelig  del af deres  eksport,  og 
efterhånden  som  der finder  en udvikling  sted  i disse 
fattige  lande,  er det netop  disse  produkter,  de koncen-
trerer  sig om,  og som  man  må finde  eksport  marke-
der til. 
12.3.  Er  andet  væsentligt  problem,  som  producen-
terne  åf primære  landbrugsprodukter  (hvad  enten  de 
er spiselige  eller  ej, konkurrerende  eller  ej) står  over 
for, er stadig  indkomsternes  og prisernes  almindelig-
vis ringe  indflydelse  på efterspørgslen  efter  sådanne 
produkter,  især  i industrilandene.  En studie  udarbej-
det af Verdensbank  en — hvis  konklusioner  i det 
store  hele  støttes  undersøgelser  foretaget  af FAO 
15. 3. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 62/15 
og UNCTAD  — har vist,  at fuld  handelsliberalisering 
for disse  produkter  kun  ville  medføre  en vækst  på 
omkring  4 milliarder  dollars  i eksporten  fra udvik-
lingslandene  inden  1980  — en gevinst,  som  stadig 
ville udgøre  omkring  15 % af udviklingslandenes 
eksport  af landbrugsprodukter  i det år. For  så vidt 
som udviklingslandene,  snarere  end  de industrialise-
rede lande,  der  handler  med  konkurrerende  eller 
lignende  varer,  vil drage  fordel  af denne  gevinst,  er 
det sandsynligt,  at de fattigste  udviklingslande  vil 
opnå  mest  ved  en sådan  liberalisering  på betingelse 
af, at disse  udviklingslande  kan  markedsføre  deres 
produkter  på en effektiv  måde. 
12.4.  Industrilandenes  liberalisering  af landbrugs-
handelen  er dog  forbundet  med  væsentlige  økono-
miske,  sociale,  regionale  og endelig  politiske  proble-
mer.  Med  undtagelse  af traditionelle  tropiske  varer 
rammes  sådanne  produkter  både  af toldmæssige  og 
ikke-toldmæssige  skranker  i de fleste  vestlige  lande. 
12.5.  Selv  uden  handelsliberalisering  for  land» 
brugsprodukter  vil visse  udviklingslande  sikkert  være 
interesseret  i, at man  fremmer  varestabiliSeringsord-
ning  for verdensmarkedet.  En væsentlig  betingelse  for 
sådanne  ordninger  er imidlertid,  at de giver  rimelig 
adgang  for eksport  fra alle deltagende  lande,  samtidig 
med at der opretholdes  et stabil  prisnievau. 
12.6.  Det  er derfor  nødvendigt  at understrege  den 
fulde  betydning  af den  bane,  Fællesskabet  har  valgt 
at slå ind  på, nemlig  indgåelse  af verdensaftaler  for 
de vigtigste  primær  landbrugsprodukter.  Man  må 
forstå,  at på dette  område  har  udviklingslandene  og 
landbrugsproducenterne  i Fællesskabet  og i de andre 
udviklede  lande  samme  interesser. 
12.7.  Det  haster  ikke  mindst  med  at opnå  verdens-
aftaler  for de vigtigste  landbrugsprodukter,  fordi  en 
stor del af verdens  befolkning  er underernæret,  hvil-
ket verdensfødevarekonferencen  har påvist.  Forhand-
lingerne  om verdensaftaler  inden  for GATT  giver  en 
værdifuld  mulighed  for at tage  fat på det komplice-
rede problem  i forbindelse  med  fødevarehjælp,  og 
sådanne  aftaler  kunne  endog  frembyde  et effektivt 
middel  til løsning  af disse  problemer. 
12.8.  I  særdeleshed  bør disse  aftaler  omfatte  de be-
stemmelser,  der er nødvendige  for at opbygge  reser-
velagre  af de vigtigste  landbrugsvarer,  og de skulle endvidere  fastsætte  reglerne  for forvaltningen  af disse 
lagre.  Verdens  nationer  vil vise,  at de er fuldstændig 
ude af stand  til at imødekomme  menneskehedens 
grundlæggende  behov,  dersom  de ignorerer  vigtighe-
den af en sådan  aktion,  som  visse  regeringer,  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg,  FAO  og alle  andre 
berørte  organisationer  i årevis  har slået  til lyd for. 
12.9.  Udvalget  mener  endvidere,  at de vigtigste 
landbrugsprodukter,  for  hvilke  man  bør  fastholde 
globale  aftaler  eller  indgå  nye  er kaffe,  the,  kakao, 
olieholdige  frø  og sukker.  En  sådan  verdensomspæn-
dende  holdning  bør føre  til den  størst  mulige  liberali-
sering  af handelen  (fjernelse  af toldmæssige  og ikke-
toldmæssige  hindringer)  og  indgåelse  af verdens-
omspændende  vareaftaler. 
13. Delvist  forædlede  og forædlede  landbrugsvarer 
13.1.  Et  problem,  som  kan  opstå  inden  for dette 
område  af forhandlingerne,  er muligheden  for  en 
konflikt  mellem  en stabilisering  af priserne  eller 
eksportindtægterne  for primærprodukter  og liberali-
seringen  af handelen  med  forædlede  og delvist  foræd-
lede varer  fremstillet  af disse  produkter.  Forædlingen 
af landbrugsprodukter  er ofte  det første  skridt  i et 
udviklingslands  industrialisering.  Dette  forøger 
eksportens  absolutte  værdi.  Den  øgede  beskæftigelse 
som forædlingen  af et lands  egne  varer  medfører,  vil 
sandsynligvis  være  til gavn  for den  fattigste  del af det 
eksporterende  lands  befolkning. 
13.2.  På  nuværende  tidspunkt  udgør  alle  industri-
Iandes  toldstrukturer  en betydelig  hindring  for foræd-
lede landbrugsprodukter.  Kennedyrunden  bidrog  i 
ringe  grad  til at mindske  dette  problem,  og de gene-
raliserede  præferencer  har heller  ikke  haft  stor indvirk-
ning.  I modsætning  til Fællesskabet  har  visse  andre 
lande  ikke  iværksat  de generaliserede  præferencer, 
som i øvrigt  ikke  omfatter  de såkaldte  følsomme  pro-
dukter.  Jfr.  i denne  forbindelse  ØSU's  udtalelse  om 
»Forslag  og meddelelse  fra Kommissionen  til Rådet 
om anvendelse  i 1975  af generaliserede  toldpræferen-
cer fof eksport  fra udviklingslande  af halvfabrikata 
henhørende  under  kapitel  1-24  i ETT  og færdigvarer 
og halvfabrikata  henhørende  under  kapitel  25-99  i 
FTT.  (x)fMen  udviklingslandene  selv  (nogle  er endda 
(!) EFT  nr. C 16 af 23. 1. 1975. 
Nr. C 62/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 15.3.75 
gået så vidt,  at de har forbudt  eksporten  af råstoffer 
for at fremme  handelen  med  forædlede  varer)  ser en 
fordel  i at udvikle  forædlingsindustrier;  og investorer 
fra industrilande  er blevet  stadig  mere  interesseret  i 
disse  industriers  vækst  i udviklingslandene. egen  landbrugsproduktion,  og i mellemtiden  hjælpe 
de lande,  som  har  brug  for  støtte.  Fundamentale 
ændringer  i den fælles  landbrugspolitik  ville  blot  gøre 
det endnu  vanskeligere  at nå disse  mål. 
13.3.  En  nedbrydning  af hindringerne-for  samhan-
delen  med  forædlede  varer  kunne  være  lige  så gunstig 
for udviklingslandene  som  varestabiliseringsordnin-
ger, men  en konflikt  mellem  udbygningen  af foræd-
lingsindustrier  på den  ene  side  og varestabiliserings-
ordninger  på den  anden  side  kan  opstå  på to måder: 
— vareaftaler,  som  forpligter  leverandørerne  til at 
eksportere  bestemte  varemængder,  kunne  berøve 
de lokale  forædlingsindustrier  deres  leverance  af 
varer.  Dette  kunne  imidlertid  undgås,  hvis  disse 
aftaler  fastsatte,  at de lokale  industrier  først  skal 
sikres  deres  leverancer; 
— under  forhandlingerne  kunne  man  »tinge«  om 
»indrømmelser«  i form  af vareaftaler  og told-
nedsættelser  eller  mindskelse  af ikke-toldmæssige 
hindringer  for forædlede  varer. 
13.4.  Visse  udviklingslande  har  udviklet  eller  har 
mulighed  for at udvikle  en betydelig  eksportkapacitet 
i landbrugsvarer,  som  konkurrerer  direkte  med  euro-
pæiske  produkter.  De væsentligste  produkter  her  er 
sukker,  ris, kød,  mælkeprodukter  og tobak.  Største-
parten  er varer,  som  er af direkte  interesse  for  de 
nuværende  associerede  lande  og  de  associerbare 
Commonwealth-lande. 
13.5.  Det  accepteres,  at Ministerrådet  har  udeluk-
ket muligheden  for  internationale  forhandlinger  in-
den for GATT  om principperne  for og mekanismerne 
i den  fælles  landbrugspolitik.  Men  som  det stiller  sig 
nu, må både  de enkelte  medlemsstater  og Fællesska-
bet føre  en landbrugspolitik,  som  tager  hensyn  til de 
ændrede  udsigter,  der er en logisk  følge  af den  nuvæ-
rende  verdenssituation  vedrørende  udbuddet  af og 
den faktiske  og potentielle  efterspørgsel  efter  land-
brugs-  og fødevareprodukter  samt  til den  forventede 
udvikling.  Den  fælles  landbrugspolitik  bør  være  i 
overensstemmelse  med  fællesskabets  landbrugs 
sociale  og produktionsmæssige  behov  og det  for-
nødne  minimumsniveau  for så vidt  angår  levnedsmid-
ler bør sikres;  derfor  må den  fælles  landbrugspolitik  i 
stigende  grad  tilpasses  behovet  for at skabe  bedre  for-
hold  på verdensmarkedet,  udvide  udviklingslandenes 14. Fcetdigvarer 
14.1.  60  % af udviklingslandenes  eksport  af fær-
digvarer  excl.  forædlede  landbrugsprodukter  går  til 
industrilande,  og færdigvarernes  andel  i udviklings-
landenes  eksport  til den  vestlige  verden  er stigende. 
Eksport  af teknisk  udstyr,  lette  færdigvarer  (som 
f.eks.  elektronik)  jern  og stål  og forarbejdede  ikke-
jernholdige  metaller  er de grupper,  der  er i hurtigst 
vækst. 
14.2.  Den  gennemsnitlige  stigning  i udviklingslan-
denes  eksport  af færdigvarer  har i henhold  til UNC-
TAD  været  omkring  15 % pr.  år siden  1960,  men 
eksporten  af færdigvarer  er stadig  stærkt  koncentreret 
om en række  få væsentlige  lande,  især  hvis  man  ser 
bort fra kemikalier,  fødevarer,  drikkevarer,  tobak  og 
træ. De fleste  store  udviklingslande,  der udfører  fær-
digvarer  (bemærkelsesværdigt  nok  med  undtagelse  af 
Indien  og Pakistan)  er blandt  de rigeste  udviklings-
lande.  Imidlertid  spreder  eksporten  af færdigvarer  sig 
efterhånden  fra  disse  delvist  udviklede  lande  eller 
lande  under  industrialisering  til andre  udviklings-
lande. 
14.3.  Industrilandenes  politik  over  for  import  af 
færdigvarer  fra udviklingslandene  viser  et modstri-
dende  mønster.  Øjensynligt  fremmes  sådanne  indføfs-
ler (undtagen  i USA)  af toldfri  indførsel  under  den 
generelle  præferenceordning.  Og der  er visse  beviser 
på, at ordningen  virkelig  fremmer  ny eksport  af 
færdigvarer,  men  dens  virkninger  kendes  endnu  dår-
ligt, og under  alle  omstændigheder  varierer  de bety-
deligt  alt efter  landene  og produkterne. 
14.4.  Et  andet  aspekt  af de vanskeligheder,  som 
udviklingslandene  har,  er oprindelsesreglerne.  Udval-
get er af den  opfattelse,  at disse  regler  hidtil  er blevet 
anvendt  for  stramt.  Det  ville  fremme  udbygning  af 
nye industrier  i udviklingslandene,  såfremt  oprindel-
sesreglerne  blev  gjort  mere  fleksible.  En metode  ville 
være  at saijnle  flere  geografiske  enheder  i et »oprin-
delsessted«.  Gennemførelsen  af et sådant  system 
kræver  kontrolmuligheder,  især  for at undgå  omlæg-
ning  af handelen. 
15. 3. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 62/17 
14.5.  Den  internationale  multifibreaftale  for  tekstiler 
14.5.1.  Denne  internationale  ordning  er den  første 
multilaterale  ordning  indeholdende  bestemmelser  for 
handelen  med  en varegruppe,  som  er blevet  til i for-
bindelse  med  den  nye  forhandlingsrunde  inden  for 
GATT.  Den  kunne  tjene  som  eksempel  for andre  føl-
somme  varer,  men  før  Udvalget  udtaler  sig herom, 
ønsker  det dog  at modtage  de nødvendige  oplysnin-
ger fra Kommissionen  og at undersøge  alle  aspekter  i 
en sådan  aftale. 
15. Mestbegunstigelses-tariffer  og  den  generelle 
præferenceordning 
15.1.  EFs  erklærede  mål  under  forhandlingerne  er 
at opnå  en betydelig  sænkning  af toldsatserne  med 
henblik  på at nå frem  til en harmonisering  af sat-
serne.  Fællesskabet  har  også  påtaget  sig at foretage 
forbedringer  i dets  egen  generelle  præferenceordning  i 
forventning  om,  at andre  industrilande  vil indføre  ge-
nerelle  ordninger,  og der er allerede  blevet  foretaget 
visse  forbedringer  i 1974  som  følge  af Fællesskabets 
udvidelse.  Der  er for nylig  foretaget  en række  nye 
forbedringer  af Fællesskabets  generaliserede  toldpræ-
ferencer. 
15.2.  Fællesskabets  generelle  præferenceordning  — 
for så vidt  færdigvarer  angår  — diskriminerer  direkte 
mod ikke-europæiske  industrilande  til fordel  for ud-
viklingslandene.  Udvidelsen  af Fællesskabet  har  dog 
allerede  og vil fortsat  medføre  en væsentlig  udvidelse 
af antallet  af industrilande,  hvis  eksport  af færdigva-
rer kan  få toldfri  adgang  til Fællesskabet;  for det før-
ste ved at udvide  EF's  hjemmemarked  til ni lande  og 
for det andet  ved  traktaterne  i 1972  med  EFTA-lan-
dene,  der tilstræber  frihandel  med  produkter  fra Por-
tugal,  der  er mange  udviklingslandes  vigtigste  kon-
kurrent.  Hvis  man  også  betragter  Fællesskabets  net af 
bilaterale  associerings-  og handelsaftaler,  bliver  det 
klart,  at de diskriminerende  fordele,  der  gives  de 
udviklingslande,  som  kun  omfattes  af den  generelle 
præferenceordning  for deres  færdigvarer,  er begræn-
sede. 16. Beskyttelsesklausulen  og  udviklingslandene 
16.1.  Lande  med  lav indkomst,  som  eksporterer  et 
indbyrdes  konkurrerende  varesortiment,  er særligt 
udsatte  for anklager  for forstyrrelse  af markedet. 
16.2.  Udvalget  har  foretaget  en gennemgang  af 
artikel  19 i GATT-reglerne.  Det konstaterer,  at denne 
artikel  giver  hjemmel  til at iværksætte  foranstaltnin-
ger, der er nødvendige  for at begrænse  indførselen  i 
nødstilfælde.  Men  artikel  19 er for bredt  formuleret. 
Man  kan  ikke  foretage  indskrænkninger  over  for 
enkeltlandes  »forstyrrende«  indførsel;  dette  må ske 
over én bank,  således  at alle eksportlande  rammes. 
16.3.  Når  et importland  anvender  artikel  19, risi-
kerer  dette  at skabe  en unødvendig  restriktiv  handels-
atmosfære,  hvilket  kan  medføre  gengældelsesaktioner 
fra andre  lande,  som  føler  sig uretfærdigt  behandlet. 
For eksportlande  har artikel  19 den  store  ulempe,  at 
»nødforanstaltninger«  kan  iværksættes  på ubestemt 
tid; der  er ikke  nogen  tidsfrist  for tilbagevenden  til 
frihandel,  hvorfor  beskyttelsen  kan  blive  permanent. 
Navnlig  er regeringerne  i de importerende  lande  ikke 
bundet  til at følge  en bestemt  linje,  hvorefter  virkeligt 
ikke-konkurrencedygtige  industrier  skal  udkonkurre-
res eller  have  deres  konkurrencestilling  forbedret  gen-
nem modernisering,  større  produktudvalg  osv. 
16.4.  Industrilande  anses  for at have  en ægte  inter-
esse i de internationale  bestemmelser  om  importre-
striktioner  i en nødsituation,  da én slags  protektio-
nisme  ofte  avler  en anden.  Men  de ønsker  sanktioner. 
16.5.  Da  udviklingslandene  også  har en direkte  in-
teresse  i, at deres  voksende  eksport  ikke  underkastes 
multilaterale  restriktioner  i importlandene  på grund 
af en påstået  »markedsforstyrrelse«,  foreslår  Udval-
get, at man  under  forhandlingerne  i GATT  skulle 
forsøge  at definere  begrebet  »markedsforstyrrelse«. 
15.3.  Udvalget  er derfor  af den  opfattelse,  at ud-
viklingslandene  inden  for  rammerne  af GATT-for-
handlingerne  bør gives  dispensationer  fra de generelle 
regler  om  toldnedsættelse.  Disse  kan  både  omfatte 
nedsættelsens  størrelse  og varighed,  eller  man  kan 
endog  afstå  fra toldnedsættelse,  når det drejer  sig om 
varer,  der  omfattes  af den  generelle  præferenceord-
ning,  og som  er af særlig  betydning  for udviklingslan-
dene. 16.6.  Der  foreslås  fire  principper  som  et grundlag 
for forhandlingerne  om en multilateral  beskyttelses-
klausul: 
— Beskyttelse  i en nødsituation  hør være  af begræn-
set varighed  og nedskæres  gradvist  inden  for peri-
oden.  Varigheden  kunne  variere  fra sektor  til sek-
tor; 
Nr. C 62/18 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 15. 3. 75 
beskyttelse  i en nødsituation  skal  ledsages  af tyde-
lige bestræbelser  fra det importerende  lands  rege-
rings  og industris  side  på en tilpasning,  moderni-
sering  eller  spredning  til konkurrerende  eksportin-
dustrier; en overordnet  myndighed  bør  optræde  som 
»dommer«  over  sådan  en ordning.  Myndigheden 
skal være  underlagt  GATT  og især  »gribe  ind i de 
tilfælde,  hvor  nødforanstaltningerne  kun  kommer 
til at gælde  over  for visse  handelspartnere. 
— der  bør  ligeledes  træffes  foranstaltninger  på det 
sociale  plan  for at sikre  beskæftigelsen  og arbejds-
tagernes  indkomst  samt  fremme  disses  omskoling: 
for EØF's  vedkommende  fremhæver  Udvalget  den 
rolle,  som  Den  sociale  Fond  bør  spille  i denne  for-
bindelse; Bruxelles,  den  30. januar  1975. 
Henri  CANONGE 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
BILAG 
til udtalelse  fra Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag  blev  i løbet  af diskussionen  forkastet: 
Punkt  14.5.1  erstattes  af følgende: 
14.5.1.  Denne  internationale  ordning  er den  første  multilaterale  ordning  til beskyttelse  af 
handelen  med  en gruppe  varer,  som  er blevet  til i forbindelse  med  den  nye  forhandlings-
runde  inden  for GATT.  Den  kunne  tjene  som  eksempel  for andre  »følsomme«  varer. 
14.5.2.  I henhold  til denne  ordning,  som  praktisk  taget  omfatter  alle  tekstil-  og beklæd-
ningskategorier,  får importlandene  bemyndigelse  til ensidigt  at begrænse  indførselen  af 
»forstyrrende«  varer  fra bestemte  lande  til det niveau,  som  man  nåede  op på i det år, som 
gik forud  for ikrafttrædelsesåret  for begrænsningen.  Dernæst  skal  de tillade  en årlig  forøgelse 
på mindst  6 %. 
14.5.3.  Importlandene  kan  ligeledes  vælge  at indgå  frivillige  bilaterale  aftaler  med  eksport-
landene  med  henblik  på »at fjerne  de faktiske  risici  for forstyrrelse  af markedet«,  samtidig 
med at man  sikrer  »udvidelse  og ligevægtig  udvikling  i samhandelen  med  tekstiler  samt  lige 
behandling  af de lande,  der har indgået  aftalen«. 
14.5.4.  Afdelingen  er af den  opfattelse,  at sådanne  bilaterale  aftaler  principielt  bør  være 
mindre  protektionistiske  end  de ensidige  begrænsninger.  Man  bør  ligeledes  principielt  be-
handle  eksport  fra udviklingslandene  mere  gunstigt  end  eksport  fra andre  lande.  Og endelig 
må det  gælde,  at eksport  fra lande  med  ringe  udenrigshandel  ikke  skal  kunne  gøres  til 
genstand  for begrænsning. 
14.5.5.  Afdelingen  nærer  imidlertid  frygt  for,  at denne  ordning  ikke  vil kunne  løse  proble-
merne  tilfredsstillende  for udviklingslande,  der  eksporterer  tekstilprodukter.  De fastsatte 
vækstrater  er faktisk  ikke  særlig  høje  sammenlignet  med  den  faktiske  mængdemæssige 
stigning  i de industrialiserede  landes  indførsel  af tekstiler  fra udviklingslandene. 
14.5.6.  Med  de nuværende  protektionistiske  tilbøjeligheder  er det dog  sandsynligvis  mere 
gunstigt,  at udviklingslandene,  der  eksporterer  tekstiler,  har  en sådan  ordning  frem  for 
slet ingen  ordning«. 
Studiegruppen,  der gennem  et helt  år har behandlet  u-landenes  relationer  til den industrialiserede 
verden  i forbindelse  med  GATT-forhandlingerne,  er kommet  til det resultat,  at det vil være 
ønskeligt  i denne  udtalelse  at fremsætte  bemærkninger  til multifiberaftalen  og de heraf  afledte 
kommende  bilaterale  aftaler  mellem  Fællesskaberne  og en række  østasiatiske  udviklingslande. Begrundelse 
15.3.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 62/19 
Afgiver  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  ikke  kommentarer  hertil  nu,  vil det  på et senere 
tidspunkt  være  for sent,  idet  Ministerrådet  netop  i disse  måneder  er i gang  med  at forhandle 
den indbyrdes  kvotefordeling  imellem  medlemslandene  samt  det  generelle  mandat  til Kommis-
sionen  med  henblik  på igangsættelsen  af ovennævnte  forhandlinger. 
Afstemningsresultat 
Stemmer  for:  19, stemmer  imod:  35, undlod  at stemme:  16. 
Udtalelse  om 
— forslag  til direktiv  til supplering  af bestemmelserne  i afsnit  V i Rådets  direktiv  af 
21. januar  1974  om landbrug  i bjergegne  og visse  andre  ugunstigt  stillede  områder 
— forslag  til direktiv  om oprettelse  af en fælles  liste  over  landbrugsområder,  som  er 
stillet  ugunstigt,  således  som  det forstås  i Rådets  direktiv  af 21. januar  1974  om land-
brug  i bjergegne  og visse  andre  ugunstigt  stillede  områder 
Den tekst*  som  har været  genstand  for udtalelsen  er endnu  ikke  offentliggjort  i De Euro-
pæiske  Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  7. januar  1975  i medfør  af artikel  198  i Traktaten  om oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om 
det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 127.  plenarforsamling  holdt  i Bruxel-
les, den 29. og 30. januar  1975  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til anmodningen  fra Rådet  for De 
europæiske  Fællesskaber  af 7. januar  1975,N 
under  henvisning  til artikel  43 og 198  i traktaten  om 
oprettelse  af Det  europæiske  Fællesskab, under  henvisning  til den  beslutning,  dets  præsidium 
har truffet  om at pålægge  Landbrugsafdelingen  efter 
hasteproceduren  i henhold  til artikel  46 og 47 i for-
retningsordenen  at udarbejde  denne  udtalelse, 
under  henvisning  til artikel  43 og 198  i traktaten  om 
oprettelse  af Det  europæiske  Fællesskab,