MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN Europas miljoe: Hvilken kurs skal der saettes for fremtiden- - Global vurdering af Det Europaeiske Faellesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljoeet og baeredygtig udvikling, Mod en baeredygtig udvikling'

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN

Europas miljoe: Hvilken kurs skal der saettes for fremtiden- Global vurdering af Det Europaeiske Faellesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljoeet og baeredygtig udvikling, Mod en baeredygtig udvikling'

Forord

Det femte miljoehandlingsprogram blev udarbejdet som Faellesskabets vigtigste svar paa Rio-konferencen i 1992, hvor det internationale samfund blev opfordret til at udarbejde nye politikker som skitseret i Agenda 21 til at dirigere vort samfund i retning af baeredygtig udvikling. Programmet skulle igangsaette denne proces i Faellesskabet ved at fastlaegge maalsaetninger, der kraevede indsats paa faellesskabsplan, paa nationalt plan og paa lokalt plan. Udgangspunktet for programmet var erkendelsen af, at miljoelovgivning alene ikke er tilstraekkeligt til at forbedre miljoesituationen. Udvikling paa omraader, der skaber miljoebelastninger, saasom transport, energi og landbrug, opvejer ofte fordelene ved de nye bestemmelser. OEkonomisk aktivitet skal derfor bedre tage hensyn til miljoemaalsaetningerne udover at styrke miljoepolitikken. Dette kraever engagement fra samfundets beroerte parter og menigmand saavel som fra medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheder. Et stoerre udvalg af instrumenter skulle give oplysninger, incitamenter og stoette med henblik paa at paavirke de beslutninger, der indvirker paa miljoeet. For at koncentrere indsatsen om det vaesentlige bestemte det 5. program en raekke miljoeprioritetsemner og -maalsaetninger indtil aar 2000 og pegede paa fem noeglesektorer med betydelige miljoevirkninger, og hvor der skulle gives saerlig opmaerksomhed med hensyn til at integrere miljoehensyn.

Da perioden, som det 5. handlingsprogram daekkede, er ved at loebe ud, fremlaegger Kommissionen nu en global vurdering om gennemfoerelsen og de positive resultater af dette program for at imoedekomme en anmodning fra Raadet og Europa-Parlamentet [1]. Kommissionen goer det ogsaa for at lancere en debat med de andre institutioner, beroerte parter og borgerne om, hvilke prioriteter der skal opstilles for det 6. program, der skal fremsaettes i 2000.

[1] Artikel 1 i Europa-Parlamentets og Raadets afgoerelse nr. 2179/98/EF om revision af Det Europaeiske Faellesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljoeet og baeredygtig udvikling »Mod en baeredygtig udvikling«.

De vigtigste resultater af denne globale vurdering

Denne globale vurdering viser, at Faellesskabet har gjort fremskridt med at indfoere nye og forbedrede instrumenter til at beskytte miljoeet og sikre europaeernes sikkerhed og livskvalitet. Dette omfatter bedre maalretning af foranstaltninger gennem videnskabelige og oekonomiske undersoegelser og dialog med beroerte parter saavel som nye markedsbaserede og finansielle instrumenter. Faellesskabets politik har f.eks. udvirket en nedbringelse af graenseoverskridende luftforurening, bedre vandkvalitet og udfasning af ozonnedbrydende stoffer og vil foere til yderligere forbedringer i de naeste par aar. Samtidig er gennemfoerelsen af EF-miljoelovgivning i medlemsstaterne ikke saa god som den burde vaere, og Kommissionen vil blive noedt til fortsat at bruge sine befoejelser i denne henseende.

Paa trods af nogle forbedringer er den overordnede miljoesituation stadig aarsag til bekymring, og det forudses, at miljoebelastningerne endog vil stige yderligere paa nogle omraader, som fremhaevet i Det Europaeiske Miljoeagenturs nylige rapport om miljoesituationen.

Selv om det 5. program skabte stoerre bevidsthed hos de beroerte parter, befolkningen og beslutningstagerne i andre sektorer om behovet for aktivt at foelge miljoemaalsaetningerne, er der sket ringe fremskridt generelt med at aendre de oekonomiske og samfundsmaessige tendenser, der er skadelige for miljoeet. Andre sektorer og medlemsstaterne har kun delvis engageret sig i at foelge programmet, og produktions- og forbrugsmoenstrene i vore lande afholder os fra at opnaa et rent og sikkert miljoe og at beskytte verdens naturressourcer. Udsigterne er, at nye miljoestandarder ikke vil holde takt med den stigende efterspoergsel efter f.eks. transport, forbrugsgoder eller turisme. Perspektiverne er saerlig ringe for klimaaendringer, hvis tendenserne i de stoerste energiforbrugende sektorer ikke kan vendes. Samtidig er det stadig mere tydeligt, at miljoeskader har omkostninger for samfundet som helhed, og sammenfaldende hermed at en miljoeindsats kan give fordele i form af oekonomisk vaekst, beskaeftigelse og konkurrencedygtighed.

I det sidste tiaar er det blevet klart, at miljoeproblemerne parallelt med den oekonomiske globalisering er blevet internationale. EU har indtaget foererstillingen i denne soegen efter en samlet international indsats, f.eks. med henblik paa at reducere emissioner af drivhusgasser, bekaempe ozonlagets nedbrydelse og beskytte Jordens biodiversitet.

Vejen frem

Miljoepolitikkens fremtid skal derfor ses i en bredere kontekst, hvor miljoemaessige, samfundsmaessige og oekonomiske maalsaetninger foelges paa en koordineret og indbyrdes kompatibel maade. Baeredygtig udvikling, der nu er indskrevet som maalsaetning i traktaten om Den Europaeiske Union, skal sigte mod nuvaerende og kommende generationers sundhed baade i Europa og paa verdensplan i form af oekonomisk fremgang, social retfaerdighed og sikkerhed, og hoeje miljoestandarder samt sund forvaltning af vort naturressourcegrundlag. Det femte miljoehandlingsprogram var det foerste, der pegede paa vejen til en politisk approach baseret paa dette begreb. Dets principper er stadig gyldige, men analysen i denne meddelelse peger paa, at de skal gennemfoeres mere effektivt i praksis.

Et 6. miljoehandlingsprogram skal foerst og fremmest afhjaelpe manglerne med hensyn til gennemfoerelse af det femte program og tage nye emner op, der maatte vaere opstaaet siden da. Baseret paa analysen heri foreslaas der i denne globale vurdering en raekke retningslinjer for den fremtidige miljoepolitik som oplaeg til en debat. Det 6. program skal ligeledes ses i den bredere sammenhaeng med en udvidet Europaeisk Union, idet der tages hensyn til ansoegerlandenes specifikke forhold. Fuldstaendig gennemfoerelse af faellesskabslovgivningen paa miljoeomraadet er stadig af hoejeste prioritet.

Hvis der ikke sker en stadig stoerre integration af miljoehensyn i de oekonomiske sektorer for at goere noget ved aarsagerne til miljoeproblemerne, og hvis borgerne og de beroerte parter ikke inddrages og forpligter sig i stoerre grad, vil vores udvikling imidlertid forblive miljoemaessigt ubaeredygtig overalt paa trods af de nye miljoeforanstaltninger. Den nuvaerende drivende kraft bag integration ifoelge mandatet fra Cardiff og senere Europaeiske Raad skal derfor viderefoeres og omsaettes til konkrete beslutninger, og der skal ivaerksaettes nye instrumenter til at fremme integration. Bedre oplysning og inddragelse af borgerne i beslutningstagningen paa miljoeomraadet saavel som stoerre ansvar for aktioner, der skader miljoeet, burde viderefoeres som andre hoejtprioriterede maalsaetninger. Et kritisk punkt er stadig effektiv anvendelse af 'forureneren betaler-princippet' og fuldstaendig internalisering af miljoeomkostninger paa forurenerens regnskab. Det 6. miljoehandlingsprogram skal vaere en soejle i en overordnet faellesskabsstrategi for baeredygtig udvikling, der omfatter miljoemaessige, oekonomiske og samfundsmaessige maalsaetninger paa en indbyrdes stoettende maade.

Kommentarer og bidrag til debatten om det 6. handlingsprogram er velkomne.

Send dem til:

Europa-Kommissionen, GD for Miljoe (B1- 6EAP), Rue de la Loi 200, B - 1049 Bruxelles

Eller via e-mail til: new-env-prg@cec.eu.int

Eller via GD for Miljoe's website:

http://europa.eu.int/comm/dg11/newprg/index.htm (som ved udgangen af 1999 vil blive aendret til: http://europa.eu.int/comm/environment/newprg/index.htm).

Tidsfrist for bidrag: den 14. april 2000

Indledning

Det femte miljoehandlingsprogram blev udarbejdet parallelt med Rio-konferencen i 1992 og lanceringen af Agenda 21. Det var Faellesskabets foerste forpligtende tilsagn til baeredygtig udvikling. Det ses af de fem hovedmaalsaetninger:

(1) strategier for syv hoejtprioriterede miljoeemner (klimaaendring, forsuring, biodiversitet, vand, bymiljoe, kystomraader og affald) og for risikostyring og ulykker

(2) maalsektorer, hvor miljoehensynene skulle integreres (industri, energi, transport, landbrug og turisme)

(3) stoerre udvalg af instrumenter

(4) information, gennemsigtighed i approachen til og udviklingen af begrebet ansvarsdeling

(5) den internationale dimension, der afspejler globale spoergsmaal og Rio-konferencen.

Der blev fastsat nogle miljoemaal [2], men generelt var der mangel paa kvantificerbare maal og kontrolmekanismer. Kommissionen bekraeftede disse prioriteter i sin gennemgang af planen i 1996 og foreslog en ny prioritet vedroerende gennemfoerelse af de igangvaerende foranstaltninger.

[2] Jf. Kommissionens interne dokument ( reference ) 'Vigtigste udviklinger i gennemfoerelsen af det 5. miljoehandlingsprogram'. Det omfatter de vigtigste hovedmaalsaetninger og maal, der blev fastlagt i det 5. miljoehandlingsprogram og revisionen heraf, data fra Det Europaeiske Miljoeagenturs rapport om miljoesituationen og eksempler paa EU's miljoelovgivning og foranstaltninger.

I 1998 vedtog Europa-Parlamentet og Raadet en afgoerelse om revision af det femte miljoehandlingsprogram. Det gentog Faellesskabets tilsagn til den generelle approach og strategi og opfordrede til en stoerre indsats med hensyn til gennemfoerelse. I afgoerelsen blev Kommissionen ligeledes forpligtet til at forelaegge en global vurdering af programmets gennemfoerelse og vaere saerlig opmaerksom paa, om det var noedvendigt at revidere eller ajourfoere maalsaetninger og prioriteter, og eventuelt fremsaette forslag til hoejtprioriterede maalsaetninger og foranstaltninger, der vil blive noedvendige efter aar 2000. Denne meddelelse er foerste fase af Kommissionens svar paa denne anmodning. Den vil blive efterfulgt af et forslag til et sjette miljoehandlingsprogram naeste aar. Ud over at vurdere resultaterne af det femte program lanceres ogsaa en debat om den overordnede approach for vores politik for miljoe og baeredygtig udvikling med henblik paa udarbejdelsen af det nye program.

Den nyligt offentliggjorte 'Eurobarometer'-undersoegelse af europaeernes meninger og holdninger viser, at miljoeforringelsen er aarsag til stor bekymring side om side med vold, fattigdom, sundhed og arbejdsloeshed. 70% mener, at der er behov for oejeblikkelig indsats. Dette svarer til analysen i denne rapport, at der er behov for yderligere indsats for at skabe et rent og sikkert miljoe, der sikrer hoej livskvalitet, og for baeredygtig forvaltning af vore globale ressourcer.

2. Generel vurdering af det femte program

Programmet satte et ambitioest maal for baeredygtig udvikling, der foerte til, at det blev indarbejdet i Amsterdam-traktaten, og til integrationsprocessen, der blev fremhaevet paa Det europaeiske Raad i Cardiff i 1998. Der er imidlertid kun sket ringe fremskridt med hensyn til baeredygtig udvikling, hovedsagelig fordi medlemsstaterne og de beroerte parter ikke viste noget klart tegn paa engagement heri, og de andre sektorer i programmet ogsaa kun i ringe grad foelte sig beroert. Det femte program har ikke desto mindre fremmet indsatsen paa EU-plan, der har foert til miljoeforbedringer.

3. Vurdering af de syv miljoeprioriteter og risikostyring

Generelt kan siges, at mangel paa konkrete maal, indikatorer og kontrolmekanismer goer det vanskeligt at foretage en fuldstaendig vurdering af det 5. program. Det er ogsaa klart, at det vil tage tid, foer mange af de under det 5. program indledte aktioner giver resultater. Paa grundlag af Det Europaeiske Miljoeagenturs omfattende vurdering af miljoesituationen og prognoserne for miljoeet, er det dog muligt at bestemme nogle hovedtendenser og hvilke drivkraefter, der ligger bag dem. Agenturets nylige rapport 'Miljoeet i Den Europaeiske Union ved aarhundredskiftet' illustrerer, at kvaliteten af Europas miljoe er blevet forbedret paa nogle omraader, navnlig udfasning af ozonnedbrydende stoffer, forsuring, graenseoverskridende luftforurening og vandkvalitet. Den pointerer dog, at der stadig er nogle alvorlige problemer, og efter aar 2000 vil miljoeet skulle klare en raekke stoerre og i nogle tilfaelde nye udfordringer. Det kraever overvejelse af, hvilke nye foranstaltninger der boer traeffes paa faellesskabsplan i de kommende par aar. Paa denne baggrund fastlaegges der i denne meddelelse en raekke muligheder for yderligere indsats for at skabe grundlaget for en debat uden noedvendigvis at vaere udtoemmende og uden at foregribe Kommissionens fremtidige forslag.

3.1. Klimaaendring.

Status og tendenser

Der er bred enighed om, at der hurtigt skal traeffes foranstaltninger hvad angaar klimaaendring. Klimaaendring er potentielt det alvorligste miljoeproblem, vi staar over for med vidtraekkende oekologiske, sundhedsmaessige og oekonomiske foelger (f.eks. oversvoemmelse af lavtliggende omraader fordi havene stiger, aendringer i vejrligsmoenstre med foelger for landbruget, ekstreme vejrforhold). Ifoelge skoen skal CO2-emissionnerne falde med mindst 35% inden aar 2010, hvis temperaturstigningerne paa sigt skal begraenses til 1,5° inden aar 2100. Kyoto-protokollen forpligter Faellesskabet til at mindske sine drivhusgasemissioner med 8% mellem 1990 og 2008/2012. Uden yderligere foranstaltninger er prognoserne imidlertid, at Faellesskabet ikke vil naa denne maalsaetning. Emissionerne faldt godt nok i UK og Tyskland mellem 1990 og 1996, men det skete paa grund af engangsstrukturaendringer, og tendenserne som skjultes heraf peger paa stigende CO2-emmissioner.

Trufne foranstaltninger

Der er blevet vedtaget en raekke faellesskabsforanstaltninger for at fremme energieffektivitet og -besparelse samt vedvarende energikilder (f.eks. ALTENER og SAVE-programmerne), men de har modtaget mindre finansiering end oprindeligt foreslaaet og har kun haft ringe virkning i betragtning af problemets omfang. Der er endnu ikke gjort fremskridt med det foreslaaede direktiv, der indfoerer en afgift paa CO2-emissioner eller med det aendrede forslag til en energiproduktsafgift.

Den nylige frivillige aftale, der blev indgaaet med den europaeiske bilindustri skulle bidrage til at mindske CO2-emissionerne fra privatbiler i det naeste tiaar.

Tendenserne i sektorer saasom industrien peger paa en stadig stoerre anvendelse af energieffektivitetsteknikker med et forventet fald paa 15% i industriens CO2-emissioner inden 2010. Prognoserne for transport peger imidlertid paa fortsat kraftig vaekst i emissioner, der hoejst sandsynligt vil bringe opnaaelsen af Kyoto-maalene i fare.

Fremtidsudsigter

Medlemsstaterne har endnu ikke fremlagt overbevisende planer for at naa deres individuelle maal, der blev naaet enighed om i forbindelse med Faellesskabets strategi for imoedekommelse af Kyoto-forpligtelserne. Det er noedvendigt at overvene, hvordan der kan udarbejdes og gennemfoeres nye emissionsreducerende tiltag, herunder ved ogsaa at integrere klimamaalsaetningerne i andre sektorpolitikker.

Udvikling af et handelssystem for emissionsrettigheder i EU maatte vaere tilraadeligt for at fremme omkostningseffektive foranstaltninger med henblik paa emissionsreduktion.

3.2. Forsuring og luftkvaliteten

Status og tendenser

Under det 5. program er der sket forbedringer med hensyn til at mindske forsuringen og koncentrationsniveauerne for nogle luftforurenende stoffer, isaer SO2 og bly. Koncentrationerne af NO2 og partikler er stadig hoeje, og niveauerne af ozon ved jorden fortsaetter regelmaessigt med at overskride normerne i og omkring stoerre byer om sommeren.

De forbedringer, der er indtruffet, er stort set resultatet af et stoedt fald i emissioner i loebet af det sidste tiaar. I 1995 faldt emissionerne af SO2, NOx og ikke metanholdig VOC'er (flygtige organiske forbindelser) henholdsvis med ca. 39%, 9% og 12% i forhold til 1990-niveauerne. Der forventes betydelige forbedringer i luftkvaliteten og reduktioner af sur nedboer i tiden indtil 2010.

Omfanget af transportemissioner af NOx og VOC'er, der var de dominerende hidtil, er faldet siden 1990. Saaledes forventes ikke metanholdige VOC- og NOx-emissioner i 1999 at vaere faldet med over 20% i forhold til 1990-niveauerne og i 2010 med saa meget som 70-80% paa trods af den fortsatte vaekst i trafikken.

Trufne foranstaltninger

Rammedirektivet om luftkvaliteten, der blev vedtaget i 1996, giver grundlaget for at klare de resterende luftkvalitetsproblemer. Et foerste datterdirektiv, der definerer graensevaerdierne for SO2, NO2, partikler og bly, blev vedtaget i april 1999. Forslag vedroerende CO og benzen og ozon droeftes i oejeblikket i Raadet og Parlamentet.

De hidtil vedtagne foranstaltninger med henblik paa at reducere emissioner omfatter direktiver om bilers udstoedningsgas og braendselskvalitet under 'auto/olie I', direktiver om oploesningsmiddelemissioner fra industrien, svovlemissioner fra svaer braendselsolie og direktivet om integreret forebyggelse og bekaempelse af forurening hvad angaar industriemissioner. Gennemfoerelsen af disse foranstaltninger vil medfoere en yderligere gradvis forbedring af luftkvaliteten i det naeste tiaar. Det er imidlertid sandsynligt, at partikelforureningen forbliver et problem i det meste af Unionen, og at der fortsat mange steder vil ske overskridelser af WHO-retningslinjerne for ozon.

Et forslag om at fastsaette nationale emissionslofter, der sammenlignet med 1990 ville reducere sur deposition overalt i Faellesskabet med mindst 50% og samtidig reducere udsaettelsen for ozon, og et forslag om revision af direktivet om store forbraendingsanlaeg droeftes i oejeblikket i Europa-Parlamentet og Raadet. Gennemfoerelse af denne faelles forsurings- og ozonstrategi vil vaere af hoejeste prioritet i naeste periode. Strategien vil ligeledes reducere ammoniakemissioner og derved reducere eutrofiering af jorden.

Fremtidsudsigter

Prioriteten for den naeste periode vil vaere gennemfoerelse af allerede godkendte foranstaltninger og dem, der i oejeblikket er under droeftelse. De meget indviklede luftkvalitetsspoergsmaal og raekken af forureningskilder betyder, at der skal opstilles en mere integreret strategi til at revurdere luftkvalitetsstandarder og sikre, at de overholdes paa den mest omkostningseffektive maade.

De oevrige udfordringer synes at vaere at overholde standarder for partikelemission i mange byer og sikre kohaerens mellem Faellesskabets maal for ozon, forsuring og jordens eutrofiering samt emissioner af de paagaeldende forurenende stoffer og udvikle omkostningseffektive foranstaltninger med henblik paa yderligere forbedringer, herunder fleksible instrumenter. Disse planpolitiske omraader vil kraeve en mere omfattende gennemgang.

3.3. Naturbeskyttelse og biodiversitet

Status og tendenser

Naturen og biodiversiteten i Faellesskabet trues fortsat af tab af jord til byudvikling og vejbyggeri og den omsiggribende intensivering af landbruget. Der opstaar ogsaa trusler fra marginalisering eller opgivelse af landbrugsaktiviteter, forurening og indfoerelse af fremmede arter.

Trufne foranstaltninger

Opmaerksomheden har under det 5. program hovedsagelig vaeret henledt paa gennemfoerelse af de tidligere godkendte direktiver om fugle og levesteder, idet det sidstnaevnte direktiv giver rammebestemmelserne for oprettelse af Natura 2000-netvaerket. Gennemfoerelse af dette direktiv skal sikre beskyttelse af de bedste af de resterende naturlige levesteder i Europa. Der er sket fremskridt i de fleste medlemsstater hvad angaar udpegelse af omraader, men det er sket langt senere end de oprindeligt fastsatte frister. Den langsigtede beskyttelse af disse omraader kraever, at der vedtages styringsordninger, og det kraever stadig en betydelig indsats for at de indfoeres og gennemfoeres.

Vedtagelsen af Faellesskabets biodiversitetsstrategi i 1998 har vaeret vigtig for anerkendelsen af behovet for, at der laegges stoerre vaegt paa biodiversitetsspoergsmaal inden for andre sektorpolitiske omraader. Ifoelge denne strategi skal der fastlaegges handlingsplaner for biodiversitet paa en raekke planpolitiske noegleomraader.

Landbrugspolitik er saerlig vigtig for naturen og biodiversitet. Miljoevenlige landbrugstiltag, der blev indfoert i reformen af landbrugspolitikken i 1992 og den bredere vifte af foranstaltninger, der foerte til miljoeforbedringer medtaget i 1999-reformen af den faelles landbrugspolitik, har og vil fremover give mulighed for at bidrage positivt til naturbeskyttelse baade inden for Natura 2000-netvaerket og i landskabet i bredeste forstand.

Fremtidsudsigter

Prioriteten for fremtiden vil vaere fuldstaendig gennemfoerelse af fugle- og levestedsdirektiverne og betydelige fremskridt med integration af biodiversitetshensyn i andre sektorpolitikker. Udarbejdelse af ambitioese handlingsplaner ifoelge biodiversitetsstrategien skal vaere et vigtigt led i denne approach.

Fuldstaendig udnyttelse paa nationalt plan af de muligheder, der findes via den nye faelles landbrugspolitik og strukturfondene vil vaere yderst vigtig. Det er oenskeligt at sikre, at landskabets hoeje naturvaerdi bevares, at landbruget viderefoeres i de omraader, der risikerer at blive marginaliseret og forladt, og at der i stadig stoerre grad udbredes landbrugsmetoder, der er kompatible med miljoebeskyttelse og -forbedring.

3.4. Vand

Status og tendenser

Under det 5. program er der sket forbedringer i vandkvaliteten takket vaere fremskridt med gennemfoerelse af direktivet om byspildevand fra 1991. Der har isaer vaeret et markant fald i antallet af staerkt forurenede floder paa grund af nedbringelse i punktkildeudledninger saasom de phosphorholdige: emissioner indeholder typisk 30-60% mindre forurenende stoffer siden midten af 1980'erne; udledninger af organiske stoffer faldt med 50-80% i loebet af de sidste 15 aar.

Nitratkoncentrationerne i EU's floder har imidlertid vist ringe tegn paa aendring siden 1980. EU's hoejst tilladte koncentrationer af nitrat i grundvand overskrides hyppigt. Dette bidrager til eutrofiering af kystvande. Nitrattilfoerslen fra landbruget er stadig hoejt paa grund af ringe gennemfoerelse af nitratdirektivet. Grundvandskoncentrationerne af visse pesticider overskrider ogsaa hyppigt de i EU fastsatte hoejest tilladte koncentrationer.

Der er desuden stadig problemet med brug og fordeling af vand. Dette skyldes generelt uhensigtsmaessig prisfastsaettelse, der ofte skyldes stoette til nogle af brugerne.

Trufne foranstaltninger

De vigtigste resultater af det 5. program, hvad vandforvaltningen angaar, har vaeret:

(a) vedtagelsen af direktivet om integreret forebyggelse og bekaempelse af forurening (kaldet IPPC-direktivet) i 1996, der giver de overordnede rammebestemmelser for bekaempelse af forurenende emissioner af alle slags industrianlaeg

(b) det forslag til et vandrammedirektiv, der i oejeblikket droeftes i Raadet og i Parlamentet. Med dette direktiv skal der opnaas en god status for alle typer vand, grundvand og overfladevand, inden for en fastsat frist, og der skal anvendes integreret planlaegning for at beskytte alle vandomraader, hvilket baade omfatter kvantitets- og kvalitetsspoergsmaal. Det samler elementer fra en raekke individuelle foranstaltninger baseret paa en kombination af emissionsbegraensning og kvalitetsmaalsaetninger. Det sigter ogsaa mod at reducere forurenende stoffer, idet der er anfoert en liste over hoejtprioriterede stoffer. Foranstaltningen suppleres af en raekke af allerede gaeldende direktiver om bekaempelse af forurenende stoffer fra specifikke kilder - direktivet om byspildevand, IPPC-direktivet og graensevaerdierne for bestemte stoffer, f.eks. nitrat-direktivet. Der skal ligeledes sikres baeredygtige vandindvindingsniveauer og -anvendelse gennem udvikling af en raekke instrumenter, saasom fastsaettelse af vandpriser.

Fremtidsudsigter

Godkendelsen af dette forslag vil give grundlaget for vaesentlige forbedringer i fremtiden med hvad angaar de vandkvalitetsproblemer, som Faellesskabet stadig har.

Den hoejeste prioritet er nu gennemfoerelse. Her laegges ansvaret paa de nationale, regionale og lokale myndigheder i medlemsstaterne for at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at politikken gennemfoeres i praksis.

3.5. Bymiljoeet

Status og tendenser

Ca. 70% af befolkningen bor i byomraader, der daekker omkring 25% af landjorden i EU. Dette betyder uundgaaeligt, at bybefolkningen er konfronteret med en koncentration af miljoeproblemer, og at bymyndighedernes og indbyggernes beslutninger er vigtige drivkraefter bag miljoebelastningerne. Dette kan illustreres ved foelgende tendenser:

· 32% af befolkningen er udsat for hoeje trafikstoejniveauer.

· Luftforurening er stadig en vaesentlig kilde til helbredsproblemer og WHO-graensevaerdierne overskrides hyppigt.

· Befolkningstallet i byomraader forventes at stige med over 4% mellem 1995 og 2010 og planloes byspredning fortsaetter.

· Byernes affaldsmaengde er steget.

· Saesonmaessig vandmangel er almindelig i sydeuropaeiske byer.

· Energiforbruget i transport- og energisektoren er steget stoedt i de sidste 20 aar og forventes fortsat at stige.

Trufne foranstaltninger

I det 5. handlingsprogram blev det anerkendt, at ud over de indirekte virkninger af specifik miljoelovgivning er faellesskabspolitikkens rolle paa dette omraade at tilskynde lokale myndigheder til at klare problemerne og hjaelpe dem med at arbejde i retning af baeredygtighed. Der blev imidlertid ikke defineret specifikke maal eller kontrolmekanismer. Kampagnen for baeredygtige byer i Europa blev lanceret i 1994 for at stoette de lokale myndigheder, og den har arbejdet konstruktivt siden da. I 1998 offentliggjorde Kommissionen meddelelsen "Baeredygtig byudvikling i Den Europaeiske Union - en handlingsramme". Vedtagelsen af denne meddelelse, der indeholder konkrete tilsagn paa Europa-Kommissionens vegne, udgoer et vigtigt fremskridt i retning af en mere integreret og strategisk tilgang til byproblemer.

Fremtidsudsigter

Kommissionen er nu i gang med at gennemfoere meddelelsen. Kommissionen kan fortsat stoette og fremme isaer oplysningskampagner og tiltag vedroerende lokal baeredygtighed og Agenda 21.

3.6. Kystomraader

Mange kystomraader er taetbefolkede og er udsat for voldsom belastning fra byudvikling, industri, transport og turisme. Disse aktiviteter har ligeledes betydelige virkninger for havmiljoeets kvalitet. Samtidig er kystomraaderne hjemsted for en vaesentlig del af Europas natur- og kulturarv.

Faellesskabet har under det 5. program ivaerksat et demonstrationsprogram for integreret kystforvaltning for at vise, hvordan man kan loese problemerne i kystomraaderne. Spoergsmaalet er, hvordan dette program skal foelges op.

Det er fortsat presserende at goere en indsats paa dette omraade, eftersom 85% af kysterne trues af forskellige belastninger, og de er specielt udsat for en omsiggribende urbanisering.

3.7. Affald

Status og tendenser

Paa grund af forbrugsmoenstrene foroeges affaldsproblemerne i EU stadig hurtigere, end gennemfoerelsen af foranstaltningerne til at bekaempe og forebygge dem.

Affaldsforebyggende tiltag har hverken stabiliseret affaldsproduktionen eller dens skadelighed. Registreret kommunalt affald produceret i OECD/Europa var 1,305 mio. tons i 1995, eller 420 kg/aar pr. person. EU-gennemsnittet per capita er 370 kg/aar.

Genvinding af nogle af affaldsingredienserne har vaeret en succes i nogle af EU's medlemsstater. I EU + Norge steg genbrugspapir og -pap fra 40% i 1990 til 49 % i 1996. Genvinding af glas steg fra 43% i 1990 til 55% i 1996.

Genvinding af glas og papir er imidlertid ikke steget tilstraekkelig hurtigt til at mindske den samlede produktion af disse affaldsstroemme, saa det samlede glasaffald steg f.eks. med 12%. Plastaffaldsmaengden er desuden steget betydeligt (ca. 4% om aaret), men der har ikke vaeret en tilsvarende stigning i plastgenvindingen.

Den samlede affaldsmaengde, baade til forbraending og paa lossepladser, er steget. Deponering paa lossepladser er stadig den mest udbredte behandlingsmetode, paa trods af stadig stoerre genvinding og genbrug, 66% af kommunalt affald bortskaffedes i 1995 paa lossepladser sammenlignet med 65% i 1990.

Trufne foranstaltninger

Under det 5. program har gennemfoerelsen af emballagedirektivet hjulpet med til at goere fremskridt med genvinding af emballageaffald, men der skal stadig ske fremskridt med hensyn til affaldsforebyggelse. Vedtagelsen af direktivet om lossepladser, vil - naar det er gennemfoert - bidrage til baade at reducere miljoevirkningerne fra lossepladser og fremme affaldsforebyggelse og genvindingsmulighederne.

Kommissionen er ogsaa kommet videre med arbejdet vedroerende hoejtprioriterede affaldsstroemme ved at anvende principperne for forebyggelse, materialegenvinding og producentansvar, der anerkendes som de hoejest prioriterede fremgangsmaader i Faellesskabets strategi for affaldsforvaltning. Fremskridtene er imidlertid sket langsommere end forventet, navnlig paa grund af oppositionen hos produktfabrikanter mod ordninger for producentansvar. Forslaget om udrangerede koeretoejer forventes vedtaget i aar 2000.

Fremtidsudsigter

Prioriteten fremover skal vaere at fremme en aktiv produktpolitik for at goere produkter genvindelige fra designfasen saavel som yderligere at forebygge affaldsproduktion. For de vigtigste affaldsstroemme kraeves der stadig specifikke foranstaltninger (f.eks. varige forbrugsgoder, bionedbrydeligt affald, emballageaffald, farligt affald saasom batterier). Gennemfoerelse og haandhaevelse paa lokalt plan af affaldsforvaltningsstrategier forbliver hoejeste prioritet. Nedbringelse af farerne og isaer toksiciteten ved de materialer, der skal bortskaffes, er ogsaa stadig en af prioriteterne.

3.8. Risikostyring: industriuheld

Status og tendenser

Fra 1984 til 1999 blev der rapporteret om over 300. I 1997 blev der rapporteret om 37 stoerre industriulykker i EU, der er det hoejeste tal for et aar siden rapporteringen startede. Det positive er, at paa trods af ulykker som 'Sea Empress' er olieudslip fra tankskibe faldende.

Trufne foranstaltninger

Under det 5. program blev 'Seveso II-direktivet' faerdiggjort; det kraever, at driftsledere i industrien skal bevise, at de har truffet alle forholdsregler for at undgaa stoerre uheld. Som led i direktivet blev MARS- og SPIRS-databaserne indfoert som hjaelp for beslutningstagningen i forbindelse med risikostyring.

Fremtidsudsigter

Udfordringen for fremtiden er og bliver fuldstaendig gennemfoerelse af Seveso II-direktivet. Denne lovgivning gaelder imidlertid kun for risikobetonede virksomheder. Vores samfund og miljoeet som helhed er udsatte for truslen om ulykker, og paa laengere sigt ville det vaere oenskeligt at indfoere en integreret approach for at sikre beskyttelse af mennesker, miljoe og ejendom, herunder kulturarven.

3.9. Risikostyring: nuklear sikkerhed og straalingsbeskyttelse

Status og tendenser

Nuklear kraftproduktion udgoer omkring 34% af elektricitetsproduktionen i EU. Generelt er risikoen for nukleare ulykker blevet mindre, men der hersker stadig bekymring med hensyn til sikkerheden omkring nogle af reaktorerne i Central- og OEsteuropa og det tidligere Sovjetunionen.

Folkesundheden er kernen i den integrerede approach, som straalingsbeskyttelse er baseret paa. EU-standarderne ajourfoeres regelmaessigt i overensstemmelse med de videnskabelige fremskridt.

Trufne foranstaltninger

Under det 5. program er der blevet godkendt lovgivning om sikkerhedsnormer for sundhedsbeskyttelse mod ioniserende straaling og transport af radioaktive stoffer. De vigtigste retsakter vedroerer revisionen af direktivet om fastsaettelse af grundlaeggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende straaling, og revision af direktivet om beskyttelse af personers sundhed mod faren ved ioniserende straaling i forbindelse med medicinsk bestraaling. Der er derudover blevet vedtaget en raekke forordninger om betingelserne i forbindelse med radioaktiv kontaminering, der gaelder for indfoersler til EU af landbrugsprodukter fra et tredjeland efter kernekraftulykken i Chernobyl. Der er blevet vedtaget en forordning om administrative ordninger i forbindelse med overfoersler af radioaktive stoffer saavel som et direktiv om de administrative ordninger for overfoersel af radioaktivt affald. Der er ligeledes blevet udstedt en raekke tekniske retningslinjer, meddelelser og henstillinger om gennemfoerelse af lovgivningen.

Fremtidsudsigter

Faellesskabet har ingen kompetence hvad angaar nukleare anlaeg, men stoetter samarbejdet medlemsstaterne imellem. Aldrende nukleare anlaeg, de oekonomiske virkninger af liberalisering i elindustrien og et stadig stigende antal nedlukningsprojekter kraever, at samarbejdet intensiveres. De uloeste spoergsmaal omkring langsigtet deponering eller bortskaffelse af hoejradioaktivt affald vil fortsat kraeve saerlig opmaerksomhed.

I Central- og OEsteuropa og de nye uafhaengige stater skal der gives hoejeste prioritet til at tilskynde til forbedring af sikkerhedsordningerne. I det tidligere Sovjetunionen, navnlig i Nordvestrusland, er samarbejde vigtig for at loese de omfattende miljoeproblemer, der foraarsages af forgangne tiders daarlige ledelsessystemer for brugt nukleart braendsel og radioaktivt affald.

3.10. Civilbeskyttelse og miljoekatastrofer

Naturkatastrofer saasom jordskaelv og jordskred har potentielt kaempevirkninger baade maalt i doedsfald og i oekonomiske virkninger. Det Europaeiske Miljoeagentur henviser til undersoegelser, der peger paa, at de oekonomiske tab ved oversvoemmelser og jordskred i perioden 1990-96 var 400% stoerre end i det foregaaende aarti.

Menneskeskabte aktiviteter, saasom uhensigtsmaessig arealanvendelse, der foraarsager oversvoemmelse og jordskred, oeger farerne og goer folk mere udsatte for naturkatastrofer. Faellesskabets rolle med hensyn til beredskab i forbindelse med saadanne begivenheder er i udstrakt grad underordnet medlemsstaternes. Faellesskabet stoetter imidlertid samarbejdet mellem de nationale organer for civilbeskyttelse og havforurening.

Fremover skal prioriteten paa dette omraade vaere at gennemfoere det nyligt vedtagne retsgrundlag for civilbeskyttelse, saa der bliver mulighed for langtidsplanlaegning og styring.

4. Nye bekymringer

Siden det 5. miljoehandlingsprogram blev vedtaget, er nogle spoergsmaal blevet mere paatraengende end andre, og nye problemer er opstaaet, som dengang ikke havde offentlighedens aarvaagenhed, men nu volder folk store bekymringer, eller de anses for at kraeve saerlig opmaerksomhed i lyset at miljoesituationen. Faellesskabet boer overveje, om/eller hvordan disse bekymringer kan imoedekommes, og om noedvendigt anvende forsigtighedsprincippet.

4.1. Kemiske produkter

Selv om der har vaeret et vist held med foranstaltninger til at reducere nogle emissioner og koncentrationer af persistente organiske forurenende stoffer og tungmetaller, er der dog stadig 75% bulk kemikalier, hvorom der ikke findes tilstraekkelig viden om deres potentielle virkninger for naturen og mennesker. Samtidig forventes den kemiske industri at oege sin produktion betydeligt i de kommende aar.

Kommissionen har til hensigt at fremlaegge en strategi for at fremskynde ordningen for undersoegelse af de stadig stigende maengder kemikalier og se paa, hvorvidt og hvordan der kan indfoeres kontrol med kemikaliers maengder og toksicitet, navnlig hvor der er anerkendt skadelige virkninger.

4.2. Genetisk modificerede organismer (GMO'er)

GMO-teknologi har mulighed for at bidrage med betydelige fordele for vort samfund. Der er imidlertid stadig stoerre bekymring i de seneste aar om virkningerne af denne nye teknologi for baade miljoe og menneskers sundhed.

Kontrol med baade forsoegsmaessig og kommerciel udsaetning af GMO'er omfattes af lovgivning, der indeholder et faelles godkendelsessystem for hele EU. Der arbejdes med at skaerpe bestemmelserne for at imoedekomme folks bekymringer. Dette skulle give en mere omfattende overvaagning af potentielle virkninger.

4.3. Jord

Forringelse og tab af jord, isaer paa grund af erosion, forurening, forsegling (bygninger, veje, osv.) og aendringer i dens struktur er foruroligende udbredt. Tabet af jord paa grund af menneskets aktivitet er omkring 10-50 gange stoerre end naturlig erosion.

Det er noedvendigt at kortlaegge forholdet mellem Faellesskabets politik og indsats og jordproblemerne, for at der kan traeffes beslutning om udvikling af en kohaerent fremgangsmaade paa faellesskabsplan. Det er ligeledes noedvendigt at integrere maalsaetningerne for arealforvaltning i vores sektorpolitikker, navnlig maalsaetningerne i FN's konvention om oerkenbekaempelse.

4.4. Effektiv ressourseanvendelse og -forvaltning

Naturressourcerne skal anvendes og forvaltes mere effektivt, baade for at bevare ikke fornyelige ressourcer og for at reducere affaldsmaengden. Begrebet 'faktor ti' udtrykker det langsigtede maal med en tifoldig reduktion i absolut ressourseanvendelse i industrilandene og en mere retfaerdig fordeling af ressourcerne paa verdensplan. Burde Faellesskabet bruge dette maal som udgangspunkt for sin politik paa dette omraade- Hvordan kan Faellesskabet fremme mere miljoeeffektive produktions- og forbrugsmoenstre, hvor materialeanvendelse, energiforbrug og emissioner formindskes, samtidig med at der opretholdes et hoejt niveau for produkter og tjenesteydelser-

I denne forbindelse skal en integreret produktpolitik daekke hele produktions- og forbrugskredsloebet og vaere baseret paa en blanding af instrumenter - saasom miljoemaerkning og groent design, faellesskabsordningen for miljoestyring og miljoerevision (EMAS), groennere offentlige indkoeb og produktstandarder og produktrelaterede afgifter - for derved at omfatte hele produktkaeden fra produktion, anvendelse, distribution, forbrug og til affaldsfasen. En integreret produktpolitik skal give en ramme, der inddrager alle beroerte parter i udvikling af en specifik strategi paa det enkelte produktomraade.

5. Forbedring og gennemfoerelse af miljoelovgivningen

5.1. Bedre lovgivning

Under det 5. program er lovgivningen blevet udbygget paa adskillige noegleomraader, f.eks. med rammedirektivet om luftkvalitet, direktivet om integreret forureningsforebyggelse og -bekaempelse (IPPC) og direktivet om levesteder.

Den maade, som lovgivningsforslag udarbejdes paa, er ogsaa blevet forbedret. For det foerste med en bedre analyse af miljoespoergsmaal og de oekonomiske og loensomhedsmaessige foelger. Dette har hjulpet os med at bestemme omkostningerne for samfundet af miljoeskader og at sikre, at vi afsaetter passende tid og ressourcer til at klare miljoeproblemer. Samtidig har vi forbedret vores politiks omkostningseffektivitet. Forskellige nyere tiltag (forsuringsstrategien, auto/olie og den igangvaerende udarbejdelse af nationale emissionslofter for nogle udvalgte luftforurenende stoffer) blev underkastet denne proces. Det vil blive noedvendigt med en yderligere indsats paa omraader som affald og vand, og med at forbedre metoder og data-aspekter samt at omsaette F&U-resultater til politik. De omraader, hvor der hersker uvished, skal kortlaegges grundigt, og der skal traeffes foranstaltninger til at rette op paa manglende data. Analysen af miljoeforslag skal ogsaa bestemme 'vinderen' og 'taberen' af det paagaeldende tiltag.

For det andet sigter lovgivningsforslag nu paa en bedre hoering og inddragelse af de beroerte parter. Tiltag som rammedirektivet for vand, IPPC-direktivet og 'auto/olie' viser, at det er muligt og positivt at inddrage de paagaeldende aktoerer og sektorer i loesningen af miljoeproblemerne. Auto/olie-programmet har navnlig peget paa de noedvendige foranstaltninger, der ikke kan slaa fejl, som kraevedes paa nationalt og lokalt plan for at forbedre luftkvaliteten i samarbejde med de paagaeldende industrier.

For det tredje har Faellesskabet desuden i stadig stoerre grad anvendt subsidiaritetsprincippet ved at udarbejde flere rammedirektiver, der fastsaetter maalsaetningerne, men overlader det til medlemsstaterne at gennemfoere foranstaltningerne, som de finder bedst. I gennemfoerelsesfasen vil det imidlertid vaere vigtigt at sikre, at denne valgfrihed ikke hindrer, at de fastlagte maalsaetninger naas.

5.2. Gennemfoerelse og haandhaevelse

Under det 5. handlingsprogram blev der helliget stoerre opmaerksomhed til gennemfoerelse og haandhaevelse af miljoelovgivningen. Den meddelelse om situationen med hensyn til gennemfoerelse, som Kommissionen offentliggjorde i 1996, viste imidlertid, at gennemfoerelsen af faellesskabslovgivningen paa miljoeomraadet ofte var utilfredsstillende. I 1998 registrerede Kommissionen omkring 600 klager over mistanke om brud paa EF-miljoelovgivningen, baseret paa klager fra offentligheden, forespoergsler og andragender fra Parlamentet samt sager, som Kommissionen havde opdaget. Af de 123 sager, som i 1998 blev indbragt for Domstolen, vedroerte de 49 miljoeet.

Hovedgrundene til, at situationen i oejeblikket er utilfredsstillende, er at finde i de indviklede juridiske og tekniske lovbestemmelser og det vanskelige ved at finde balancen mellem de beroerte parters interesser. I nogle tilfaelde vedroerer miljoelovgivningen almene interesser, hvor der ikke altid findes ejerforholdsinteresser. Der er ogsaa mangel paa personale og ressourcer til at udfoere de indviklede inspektionsopgaver og til haandhaevelse paa nationalt og lokalt plan. Endelig mangler der i medlemsstaterne afvaergende, effektive og forholdsmaessige sanktioner, naar foranstaltninger ikke gennemfoeres ordentligt.

Der goeres paa den anden side ogsaa en indsats for at sikre, at alle relevante aktoerer og sektorer inddrages i lovgivningsprocessen, herunder IMPEL-netvaerket af miljoeinspektoerer. Kommissionen har foreslaaet, at der opstilles faellesskabsdaekkende mindstekriterier i forbindelse med de miljoeinspektionsopgaver, som medlemsstaternes myndigheder skal udfoere.

Naar vi overvejer den fremtidige politik, skal vi minde os selv om, at det foerste skridt til at forbedre miljoeet paa stedet er fuldstaendig gennemfoerelse af det, der allerede er blevet vedtaget. Dette vil endog kraeve en yderligere indsats. Gennemfoerelse af det saakaldte 'acquis' vil kraeve en endnu stoerre indsats i ansoegerlandene til Den Europaeiske Union. At goere sig klar, hvilke maalsaetninger der er fastsatte for de allerede vedtagne foranstaltninger, er derfor en opgave i enhver fremtidig miljoestrategi, og det er noedvendigt, at alle (nuvaerende og kommende) medlemsstater forpligter sig til at gennemfoere dem. Det er det kritiske punkt, ikke mindst for trovaerdigheden af Faellesskabets miljoepolitik som helhed.

Kommissionen vil for sin side forsaette med at anvende sine befoejelser til at sikre, at faellesskabslovgivningen gennemfoeres korrekt og til tiden, og til at forbedre den information, der gives offentligheden om Faellesskabets politik og dens gennemfoerelse, f.eks. gennem aarsrapporten om kontrol af faellesskabslovgivningens anvendelse og aarsberetningen om gennemfoerelse og haandhaevelse af Faellesskabets miljoelovgivning. Det boer regelmaessigt vurderes, om miljoepolitikken er effektiv, og om det er noedvendigt at traeffe nye foranstaltninger. Dette forudsaetter et effektivt overvaagningssystem for at sikre, at lovgivningen er korrekt gennemfoert, og for at goere dette muligt, skal rapporteringsdirektivet (91/692) revideres og udbygges.

6. Stoerre udvalg af instrumenter

6.1. Markedsbaserede instrumenter

Et stoerre udvalg af politiske instrumenter til at naa vore miljoemaal var en af grundpillerne i det femte program. Markedsbaserede instrumenter omfatter skatter, afgifter, miljoefremmende betalinger, pantordninger, handelsordninger for forureningsrettigheder, miljoemaerkningsordninger og miljoeaftaler osv. De sigter mod at tilskynde producenter og forbrugere til via pris- og informationssignaler paa markedet at traeffe valg under hensyntagen til miljoeomkostningerne ved produktion og forbrug af produkterne. Det vigtige spoergsmaal i praksis er at bestemme, hvornaar saadanne instrumenter maatte vaere mere effektive end andre typer politiske foranstaltninger, eller alternativt at bestemme, hvornaar de kan vaere et effektivt supplement til andre instrumenter.

Miljoeafgifter vil f.eks. ofte vaere den mest effektive maade at anvende 'forureneren betaler princippet' paa gennem direkte internalisering af miljoeomkostningerne.

Paa medlemsstatsplan er der i de sidste 5 aar blevet gennemfoert mange nye foranstaltninger, selv om nogle medlemsstater er klart mere aktive end andre. Det vigtigste er dog, at der er stadig stoerre bevis for, at disse foranstaltninger ren faktisk faar de oenskede virkninger (f.eks. forbindelsen mellem faldet i blyemissioner og en betydelig afgiftsforskel mellem blyholdig og blyfri benzin).

Paa medlemsstatsplan giver mange af de direktiver, som Kommissionen udsteder, mulighed for afgiftsmaessige incitamenter til at fremskynde gennemfoerelsen (f.eks. dem om koeretoejers udstoedninger og braendselskvalitet). Vedtagelsen af EU-daekkende foranstaltninger, saasom CO2-afgiften og nu energiafgifterne, har derimod vaeret skuffende. De institutionelle regler (krav om enstemmighed i ECOFIN Raadet) har forhindret egentlige fremskridt.

Indfoerelse af EU-miljoemaerkeordningen sammen med faellesskabsordningen for miljoestyring og miljoerevision (EMAS) var ogsaa nye tiltag, der sigtede mod at paavirke producenternes og forbrugerens adfaerd gennem markedsmekanismer. Den maade, hvorpaa EU's fremstillingsindustri har taget EMAS til sig, er opmuntrende, og selv om det er vanskeligt at saette praecise tal paa emissioner og farer for miljoeet, har den helt sikkert bidraget til at reducere dem. EMAS-forordningen er nu under revision og ved at blive udvidet til andre erhvervssektorer, saasom serviceydelser og detailsektorer.

6.2. Finansielle instrumenter

Siden 1993 har de tiltag, der skal fremme oekonomisk og social samhoerighed under strukturfondene, haft staerk tilknytning til miljoeet, herunder indfoerelse af strategisk vurdering af programmers miljoevirkninger. Der blev i perioden 1993-99 givet flere midler til miljoeinvesteringer. Samhoerighedsfonden har givet en stoerre andel af sine samlede beloeb til miljoeprojekter (49,1%).

LIFE, det eneste program der fuldt ud er helliget miljoeet, har frembragt nogle gode eksempler paa god praksis og integration paa lokalt plan.

Udviklingsbanker er begyndt at medtage miljoekriterier i deres udlaansvirksomhed. Der er dog kun sket temmelig begraensede fremskridt med private banker og forsikringsselskaber, der yder 'groenne' finansieringprodukter, groen regnskabsfoering eller udvidet miljoerisikovurdering.

Stoetteordninger kan have betydelige virkninger for miljoeet, baade positive og negative. Selv om de ikke er indfoert med den hensigt at skade miljoeet, indfoeres de ofte uden at der tages hensyn til foelgerne for miljoeet. Det skoennes f.eks., at hvis stoetten til energisektoren blev fjernet i Vesteuropa + Japan, ville CO2-emissionerne i OECD blive reduceret med 13% i forhold til referencescenariet inden 2005.

Der er paa den anden side ogsaa sket fremskridt, navnlig med hensyn til reformen af den faelles landbrugspolitik under Agenda 2000. Der er sket et skift vaek fra produktstoette til indkomststoette, der delvis er knyttet til indfoerelse af miljoevenlige landbrugsmetoder. Der er ogsaa indfoert programmer for miljoevenligt landbrug, hvor landmaend tilbydes betaling for at yde miljoetjenester.

Generet har erfaringen fra de sidste par aar vist, at der er et potentiale for at dirigere stoette, direkte og indirekte, saa den udvirker miljoemaessige fordele. Der skal dog goeres yderligere fremskridt, navnlig inden for energi- og transportstoette for at sikre, at miljoekriterier integreres fuldt ud i EU-stoettekriterierne (f.eks. for strukturfondene).

6.3. Forskning og udvikling

Forskning og udvikling giver, gennem de forskellige EU-rammeprogrammer, mulighed for at behandle baade videnskabelige, teknologiske og samfundsoekonomiske dimensioner af miljoeet.

Det 5. rammeprogram daekker emner som vandkvalitet og -forvaltning, globale aendringer, klima og biodiversitet, havoekosystemer, fremtidens by, generisk forskning af naturkatastrofer og jordobservation. Det giver over EUR 2 mia. for samarbejdsforskning paa miljoeomraadet under programmet "Energi, miljoe og baeredygtig udvikling" i perioden 1999-2002.

Forskningsresultater giver operationelle oplysninger til brug for beslutningstagning og for udarbejdelse af miljoepolitik. Faellesskabets forskningsprogrammer har derudover den fordel, at de tilskynder videnskabsfolk til at beskaeftige sig med miljoespoergsmaal. Gennem de mange netvaerker, der oprettes i tvaernationale forskningsprojekter, skabes der samstemmighed blandt videnskabsfolk, der giver input til beslutningstagningen paa nationalt, europaeisk og internationalt plan.

6.4. Instrumenter i fysisk planlaegning

Selv om arealanvendelse hovedsagelig er medlemsstaternes ansvar, giver en raekke noegletiltag paa EU-plan mulighed for at udvikle en mere integreret approach. Dette er tilfaeldet med Det europaeiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv, der skulle fremme samarbejdet medlemsstaterne imellem i retning af baeredygtig udvikling gennem en mere velafbalanceret arealanvendelse i Europa. Denne nye generation af instrumenter i fysisk planlaegning kan indgaa i samarbejdet medlemsstaterne imellem og mellem regioner og lokalmyndigheder og udgoere en referenceramme for spoergsmaal saasom by- og landudvikling, forvaltning af saarbare omraader eller i sektorer som transportpolitik.

7. Internationale aspekter

Omkring en tredjedel af Faellesskabets miljoepolitik har til sigte at gennemfoere juridisk bindende internationale forpligtelser. EU spiller en hovedrolle ved forhandlingsbordet og presser paa for at gennemfoere aftaler om globale spoergsmaal (f.eks. ozonlaget, klimaaendring, biodiversitet), regionale spoergsmaal (forsuring, affald og vand) og alle andre spoergsmaal vedroerende farlige produkter, saasom kemikalier og radioaktive stoffer. Forskningsindsatsen, der stoettedes under det 4. og det 5. rammeprogram, giver vigtige bidrag til disse internationale aktiviteter. EU har ligeledes vaeret medvirkende til udvikling af mange af de internationale processer, der giver vejledning til regeringer om, hvordan de udarbejder deres egen miljoepolitik. Dette omfatter en aktiv opfoelgning af Rio-erklaeringen og Agenda 21 og stoetteaktiviteter gennem De Forenede Nationers Miljoeprogram (UNEP).

EU kunne imidlertid vaere mere synlig og burde mere systematisk anvende sin fulde oekonomiske og politiske vaegt og udbygge overensstemmelsen mellem de forskellige sektorpolitikker. Handel er stadig et problemomraade, hvor der skal ske fremskridt med hensyn til at forlige maalet, nemlig vaekst i handelen, med miljoemaalsaetningerne. Dette er den generelle approach, Faellesskabet allerede har indtaget med henblik paa naeste WTO-runde. Klimaaendringer er et globalt problem, der kun kan loeses ved forenede kraefter paa internationalt plan. EU boer bevare lederrollen i de internationale forhandlinger i de naeste aar.

8. Generelle fremskridt med baeredygtig udvikling

Det 5. miljoehandlingsprogram skulle bringe Faellesskabet ind paa vejen til baeredygtig udvikling. Som denne globale vurdering bekraefter, er mange af miljoetendenserne imidlertid ikke baeredygtige, og folks livskvalitet paavirkes stadig paa trods af de fremskridt, der er gjort inden for miljoelovgivning og (omend og i mindre omfang) med hensyn til det stoerre udvalg af instrumenter. Paa den anden side bidrager oekonomisk vaekst, bedre kommunikation og transport til bedre livskvalitet. Vaeksten i og arten af menneskets aktiviteter udtrykt gennem stigende forbrug af produkter og tjenester betyder imidlertid ogsaa oeget anvendelse af naturressourcer og stoerre belastning af miljoeet. Hidtil har miljoepolitikken haft noget held med at bekaempe virkningerne af disse belastninger, f.eks. ved at tilskynde til renere braendsel eller ved at forebygge industriudledninger til floder, luften og i sidste ende til havet. Ifoelge aktuelle forudsigelser vil de imidlertid ikke kunne foelge med eller klare den stadig stigende efterspoergsel efter vejtransport, elektricitet, boliger eller vejanlaeg osv. Vaekst paa disse omraader opvejer simpelt hen de forbedringer, der opnaas ved bedre teknologi og strengere miljoekontrol. En analyse af aarsagerne til miljoeproblemerne bekraefter de omraader af saerlig bekymring, der blev fremhaevet i det 5. program: vejtransport, energiproduktion og -anvendelse, turisme, produktion og forbrug af forbrugsgoder og intensivt landbrug.

Det er en raekke spoergsmaal, der specielt fremhaever behovet for at tage miljoeet i betragtning sammen med de oekonomiske og samfundsmaessige dimensioner.

Klimaaendring.

'Business-as-usual'-scenariet forudsiger, at det ikke vil lykkes Den Europaeiske Union at imoedekomme Kyoto-forpligtelserne om at begraense drivhusgasemissionerne med 8% inden 2008-2012, men at den i stedet vil oege sine emissioner i de kommende aar. Problemet forvaerres af det forhold, at Kyoto-maalene kun er et foerste skridt i retning af endemaalet med stabilisering af koncentrationerne af disse gasarter.

I lyset heraf er de nuvaerende tendenser f.eks. i transportsektoren klart ikke i overensstemmelse med Faellesskabets klimaaendringsforpligtelser. For transportomraadet, der tegner sig for omkring en fjerdedel af de samlede CO2-emissioner, har Kommissionen projekteret en stigning i CO2 paa knap 40% mellem 1990 og 2010 under de nuvaerende betingelser. [3] Mere braendselseffektive biler som foelge af Faellesskabets strategi for at nedbringe CO2-emissioner fra biler, vil ikke vaere tilstraekkelig til at opveje virkningerne af vaeksten i trafikken.

[3] Meddelelse om transport og CO2 - En loesningsmodel for EU, KOM(1998) 204 endelig udg.

Bortset fra industrien, hvor CO2-emissionerne er projekteret til at falde med 15% mellem 1990 og 2010, forventes ingen anden sektor rent faktisk at bidrage til EU's Kyoto-maal ifoelge 'business-as-usual', da emissionerne vil forblive stabile.

Ud over at fokusere paa lovende individuelle emissionsreduktionstiltag skal en strategi til at forebygge klimaaendringer derfor goere klimaaendringsovervejelser til en ingrediens af beslutningerne i en lang raekke andre sektorer - foruden energi og transport isaer industri, landbrug og husholdningerne. Hoejere energieffektivitet, mere udbredt anvendelse af vedvarende energikilder og i sidste instans et fald i efterspoergslen efter energi og transport maa og skal naas. Dette kan kun ske i en kontekst, der raekker langt videre end miljoepolitik og aendring af udviklingsmoenstre i samfundet, under hensyntagen til miljoemaessige, oekonomiske og sociale virkninger. Samtidig er klimaaendringernes mulige omkostninger for vores oekonomi enorme, og foranstaltninger til at forbedre energieffektiviteten i vort samfund vil give oejeblikkelige oekonomiske fordele i form af mindre spild og tekniske fremskridt.

Globalisering og oeget pres paa begraensede naturressourcer

Globalisering giver muligheder for hoejere miljoestandarder paa verdensplan, men maatte samtidig foere til oeget ressourceforbrug. Mere handel og hoejere velstand i udviklingslandene skulle foere til bedre miljoestandarder i disse lande i takt med, at de voksende middelklasser i byerne bliver mere og mere bevidste om og foelgelig kraever baeredygtig udvikling og et bedre miljoe. Jo hurtigere informationsoverfoerslen er mellem landene og overfoerslen af bedre og mindre forurenende teknikker, des mindre vil miljoebelastningerne blive.

Bagsiden af medaljen er, at stoerre maengder handel sandsynligvis vil betyde yderligere belastning af miljoeet paa grund af mere transport og stoerre efterspoergsel efter billigere raamaterialer og varer, der leveres af udviklingslandene, efterhaanden som handelshindringerne fjernes. Det endelige forbrug i samfundet som helhed forventes at stige med 50% inden 2010, efterhaanden som Vestens storforbrugsmoenstre spredes til store dele af den globale befolkning. Befolkningstilvaeksten og prognoser om stigende BNP per capita (40% stigning mellem 1990 og 2010 og 140% inden 2050) kunne ogsaa faa virkninger for de globale CO2-emissioner, der forventes at tredobles inden 2050.

Dette skaerper behovet for, at udviklingslandene mindsker deres ressourceforbrug til mere baeredygtige niveauer for at muliggoere, at udviklingslandene kan faa en retfaerdig andel af de globale ressourcer.

Folkesundheden og livskvalitet

Medens der er sket fremskridt med at forbedre luftkvaliteten, fortsaetter Europas miljoesituation med at paavirke folkesundheden og livskvaliteten. Luftforurening forbindes med hospitalsindlaeggelser og flere doedsfald i EU hvert aar. Stoej foraarsager soevnforstyrrelser, paavirker boerns kognitive udvikling og kan foere til psykosomatiske sygdomme. Kommissionen har skoennet, at de eksterne omkostninger ved luftforurening og stoej fra trafik beloeber sig til 0,6% af BNP [4]. Disse virkninger fraroever europaeerne det sikre og rene miljoe, som de fortjener. De er ligeledes en oekonomisk omkostning for samfundet i form af sundhedspleje og laegebehandling samt reduceret produktivitet. Kogalskabskrisen illustrerede de potentielle samfundsmaessige omkostninger af ubaeredygtige landbrugsmetoder.

[4] Groenbogen 'Mod fair og effektiv prissaetning paa transportomraadet', KOM(95) 691 endelig udg.

De eksterne oekonomiske omkostninger foraarsaget af mangel paa miljoekontrol og ubaeredygtige produktions- og forbrugsmoenstre viser, hvor ueffektiv ubaeredygtig udvikling er, og hvordan det paavirker Europas befolkning. De underbygger behovet for en overordnet strategi, der samler de miljoemaessige, oekonomiske og sociale aspekter og fremmer 'forureneren betaler princippet' overalt hvor det er muligt.

Klimaaendring, udviklingslandenes berettigede forhaabninger efter en fair andel af verdens begraensede ressourcer og omkostningerne for mennesker og samfund af daarligt miljoe raaber tilsammen paa en miljoemaessig mere baeredygtig udvikling for EU, samtidig med at vores oekonomiske og sociale forhaabninger opfyldes. De viser behovet for at behandle miljoeproblemer gennem aendringer i forskellige oekonomiske sektorer og bredere oekonomiske og sociale fordele, der maatte opstaa fra en saadan bredere approach. De tendenser, der er belyst i denne meddelelse, viser imidlertid, at vi ikke er paa rette spor til at sikre baeredygtig udvikling. Der kan forventes flere miljoepolitiske foranstaltninger under det 6. miljoehandlingsprogram for at rette op paa miljoeproblemerne. I betragtning af de samfundsmaessige tendenser, der ligger til grund for miljoebelastninger, vil mere miljoelovgivning imidlertid ikke alene vaere tilstraekkelig.

9. Med principperne i det femte program som udgangspunkt

Denne globale vurdering af det 5. miljoehandlingsprogram bekraefter, at Faellesskabet har gjort fremskridt med udviklingen af sin miljoepolitik, og at denne er begyndt at foere til forbedringer i miljoeet paa nogle omraader. Fremskridt i retning af baeredygtighed har dog tydeligvis vaeret begraensede, og det er med det 5. program ikke lykkedes at naa maalsaetningerne. Der er stadig stoerre bevidsthed omkring betydningen af integration af miljoehensyn i andre sektorpolitikker, ofte naar der oenskes mere smidige og omkostningseffektive maader til at finde loesninger, men denne fremgangsmaade og de nye instrumenter, som den er baseret paa, er daarligt udviklet i mange sektorer. Tendenserne i mange oekonomiske sektorer og deres fortsatte forbindelse med miljoevirkninger giver aarsag til bekymring.

Paa denne baggrund mener Kommissionen, at de vaesentligste principper fra det 5. miljoehandlingsprogram boer fastholdes, og at vi skal bygge videre paa dem med flere foranstaltninger. For at komme videre i Faellesskabets miljoepolitik med henblik paa at beskytte og forbedre miljoeet, er det noedvendigt at drage laere af de gode resultater og tage fat paa manglerne ved gennemfoerelsen af det 5. program. Udover gennemfoerelse og om noedvendigt udbygning af igangvaerende foranstaltninger og udvikling af nye foranstaltninger til at tage fat om de nye problemer under et 6. miljoehandlingsprogram, skal noeglerne til baeredygtig udvikling findes i en mere omfattende integration af miljoehensyn i andre sektorpolitikker og stoerre en inddragelse af borgerne og de beroerte parter i vor soegen efter engagement og ansvar.

Hvad vi kort sagt skal opnaa er at bryde forbindelsen mellem oekonomisk vaekst og negative miljoevirkninger og hoejt naturressourceforbrug. Denne afkobling skal betyde oekonomisk vaekst samtidig med at miljoeet holdes intakt gennem en mere effektiv ressourceanvendelse og hoejere miljoestandarder. Ved at fremme miljoeeffektiviteten af vore produktions- og forbrugsmoenstre vil vi reducere vort samfunds fodspor paa denne planet og derved bevare forhaabningerne i udviklingslandene og hos baade nuvaerende og fremtidige generationer.

9.1. Integration - aarsagsbehandling af miljoeproblemer

Det 5. handlingsprogram erkendte den vigtige rolle, som de oekonomiske sektorer spiller for miljoeaendring. Siden juni 1998 har Det europaeiske Raad sat nyt skub i processen med integrering af miljoehensyn i andre sektorpolitikker ved at anmode Raadet i dets forskellige sammensaetninger om at rapportere om miljoeintegration og udarbejde miljoestrategier. Rapporterne og strategierne fra seks Raad i forskellige sammensaetninger vil blive gennemgaaet af Det europaeiske Raad i Helsinki ved udgangen af 1999. De anses for at vaere kritiske for at opnaa en mere struktureret tilgang til sektorers bidrag til loesning af miljoeproblemer. Kommissionens arbejdsdokument til Det Europaeiske Raad i Helsinki bidrager til denne gennemgang og foreslaar yderligere foranstaltninger for fremtiden. Samtidig er de faser i en igangvaerende proces, der kraever

· staerkt politisk engagement med hensyn til integration

· udbygning af institutionelle ordninger

· fornuftig styring af processens overordnede kvalitet.

Mere konkret vil sandsynligheden for, at integrationsstrategierne lykkes, oeges, hvis de omfatter:

· maalsaetninger, der saa vidt muligt er kvantificerbare, og foranstaltninger

· europaeiske, nationale, regionale og lokale komponenter

· indikatorer for fremskridt og vurdering af sektorpolitikkernes effektivitet.

Integration er en proces til bedre forstaaelse af forbindelserne og de forskellige interesser og afvejning af hensyn i forsoeget paa at naa til enighed blandt aktoerer. Det er derfor en udfordring for modernisering af administrationer, da det indebaerer en ny og aaben styringskultur og -fremgangsmaader, mere dialog og gennemsigtighed. En raekke vaerktoejer og faerdigheder fremmer en saadan ny kultur:

· Forskning og udvikling kan, via det femte rammeprogram og udnyttelse af resultaterne af de tidligere programmer, bidrage til bedre viden. Forskning kan give beslutningstagere oplysninger om virkningen af samfundsoekonomiske aktiviteter for miljoeet og om de bedste alternativer for tilpasning af politikken.

· Strategisk miljoevurdering (SMV) er et redskab til at sikre, at de relevante og rettidige oplysninger foreligger for beslutningstagerne, og at de beroerte parter og den almene offentlighed informeres og hoeres i beslutningstagningsprocessen, og herved forbedres beslutningstagningens kvalitet paa alle niveauer.

· OEkonomisk vurdering hjaelper med til at forstaa de skjulte miljoeomkostninger ved foranstaltninger saavel som at fastlaegge de mest omkostningseffektive muligheder for at naa de forskellige maalsaetninger.

· Indikatorer, baade i form af miljoemaessige hovedlinjeindikatorer, der maaler miljoemaessige belastninger, og i form af integrationsindikatorer for individuelle sektorer, hjaelper planlaeggere med informationsgrundlaget for mere integrerede planpolitiske afgoerelser ved at give faktuelle oplysninger, der viser tendenserne i et tidsforloeb. De skal give informationsgrundlaget for mere integrerede planpolitiske afgoerelser inden for bestemte sektorer og paa tvaers af sektorer og derved sikre, at de vigtigste miljoehensyn er daekket ind af en samordnet politik.

· Vaerktoejer saasom EMAS vil, naar de foerst er spredt til alle erhvervssektorer og offentlige myndigheder vaere et incitament til at tilpasse administrative strukturer og management.

Agenda 2000 var en positiv udvikling, der viste, hvordan miljoemaessige, oekonomiske og sociale maal kan anvendes i praksis i forbindelse med landbrugs-, udvidelses- og regionalpolitik. Det er nu op til medlemsstaterne at udnytte de muligheder, Agenda 2000 tilbyder.

Faellesskabet skal stadig presse paa i sine bestraebelser paa at goere miljoeet til en del af afgoerelser paa alle planpolitiske omraader og paa europaeisk, nationalt, regionalt og lokalt plan, hvis det skal opfylde miljoemaalsaetningerne og leve op til borgernes forhaabninger.

9.2. Inddragelse af borgerne og de oevrige beroerte parter

Et vigtigt element af det 5. program, der lagde stor vaegt paa integration og samarbejde med erhvervssektorerne, var begrebet ansvarsdeling. Integration vil ikke lykkes, uden at de beroerte parter goer det til deres sag, og borgerne faa mulighed for gennem sund information at deltage. Europaeerne er generelt meget bekymrede over miljoeets forringelse, mange ved kun lidt om, hvad de selv kan goere for at beskytte miljoeet, og kun faa har tillid til det offentliges informationer og effektiviteten af den foerte politik. Manglende ejerforholdsfoelelse hos aktoererne er en at aarsagerne til det 5. handlingsprograms begraensede succes.

Faellesskabet har udstyret sig med instrumenter, der giver aktoererne incitamenter til at paatage sig ansvar. Disse omfatter miljoerevisionsordningen (EMAS), miljoemaerkning, miljoeaftaler hvor et klart saet kriterier skal overholdes, LIFE-instrumentet og stoetteaktiviteter til at fremme udveksling af erfaring og bedste fremgangsmaade (f.eks. kampagnen for baeredygtige byer). Der skal goeres en indsats for at sikre, at disse instrumenter udnyttes fuldt ud. En ordning for erstatningsansvar for miljoeskade ville vaere et supplement til denne vaerktoejskasse og fremme en hoejere grad af ansvarlighed. En erstatningsordning ville hjaelpe med til at sikre, at forurenerne betaler for miljoeskader. Det ville bidrage til en bedre gennemfoerelse af forsigtighedsprincippet og forebyggelse af miljoeproblemer. Indregning af miljoeomkostningerne af menneskers og erhvervslivets aktiviteter i markedspriserne i traad med 'forureneren betaler princippet' gennem skatter, afgifter og andre oekonomiske instrumenter ville vaere et afgoerende skridt fremad.

Erfaringen viser, at naar borgerne tager affaere, begynder politikkerne at aendre sig til det bedre. Hvis vi oensker at aendre adfaerd, skal borgerne vaere velinformerede og have befoejelser.

Information skal anerkendes - mere end nogensinde tidligere - som et redskab, borgerne kan bruge til at foretage sunde valg ud fra deres egen etiske overvejelser og svarende til deres almene hoeje miljoebevidsthedsniveau. Ajourfoerte oplysninger om miljoesituationen og om alternative adfaerdsmuligheder skal vaere centrale komponenter i fremtidens politik.

Bedre adgang til information, inddragelse af borgerne i den politiske proces og retsadgang i miljoesager vil give borgerne et oeget tilhoersforhold til miljoeet og fremme en sund miljoepolitik. I Amsterdam-traktaten (artikel 255) gives borgerne ret til aktindsigt i de europaeiske institutioners dokumenter. Det skal nu omsaettes til institutionernes regler inden maj 2001. AArhus-konventionen fra 1998 (FN/ECE-konventionen om adgang til oplysninger, offentlighedens medvirken og klageadgang maa miljoeomraadet) vil, naar den er blevet ratificeret, spille en vigtig rolle for 'demokratisering' af miljoestyring. Dette vil til gengaeld foere til en mere velfunderet og aaben debat mellem alle beroerte parter om mulige loesninger paa miljoeproblemer. Endelig er indikatorer, der maaler resultaterne af politikken og fremskridt, et praktisk vaerktoej til at sikre gennemsigtighed og kritisk offentlig overvejelse.

I tilknytning hertil boer undervisning og uddannelse stoettes mere gennem faellesskabsprogrammer som Socrates og Leonardo da Vinci.

10. Konklusioner: Fra miljoe til baeredygtig udvikling - De naeste trin

Vurderingen af det 5. miljoehandlingsprogram viser, at der er sket fremskridt i miljoelovgivningen, men kun med ringe succes for integration af miljoehensyn i andre sektorpolitikker. Programmets almene approach er imidlertid stadig god og udgoer udgangspunktet for fremtidig politik. De stoerste udfordringer, vi staar over for, er forbundet med ubaeredygtige forbrugs- og produktionsmoenstre, der:

· · eroderer miljoekvaliteten

· · giver aarsag til bekymring om sundhed og sikkerhed

· · spilder ressourcer

· · foraarsager nye og potentielt skadelige klimaforhold.

Unionen befinder sig i dag langt fra at naa den overordnede maalsaetning med baeredygtig udvikling som afspejlet i Amsterdam-traktaten. Vores opgave nu er at give denne forpligtelse konkret indhold. Det kraever i bund og grund en aendring af den maade, hvorpaa vi definerer oekonomiske, sociale og miljoemaessige maalsaetninger. Om der sker fremskridt vil ikke alene afhaenge af indsatsen paa faellesskabsplan, men i vidt omfang af medlemsstaternes vilje til at paatage sig deres ansvar.

En strategisk tilgang til baeredygtig udvikling kunne bestaa af en raekke retningsgivende principper og maalsaetninger, der bakkes op af handlingsplaner, hvor de forskellige oekonomiske, sociale og miljoemaessige aspekter behandles. Et 6. miljoehandlingsprogram vil vaere en af soejlerne i strategien med de vigtigste miljoeprioriteter sammen med strategier for de vigtigske erhvervssektorer og med miljoepolitiske foranstaltninger, der er forudsaetningen for baeredygtighed. Det nye program skal udstikke de almene maalsaetninger, som saa skal omsaettes til kvantificerbare maal til at styre udviklingen af baade miljoeforanstaltninger og strategier i erhvervssektorerne. Miljoeprioriteterne for det 6. handlingsprogram skal ses i en bredere kontekst med en udvidet Union, og en af udfordringerne vil for EU vaere at udvikle en miljoestrategi til udvidelsesprocessen.

Et afgoerende element for udarbejdelsen af det 6. program vil vaere en vidtraekkende debat, hvor alle beroerte parter medvirker. Dette dokument har til hensigt at tjene som oplaeg til debatten om den overordnede approach og om hvilke prioriteter, der skal indgaa i det nye program.