A4-0028/97

Beslutning om meddelelse fra Kommissionen til Raadet og Europa-Parlamentet om komplementaritet mellem Faellesskabet og medlemsstaternes politik vedroerende udviklingssamarbejde (KOM(95)0160 - C4-0178/95)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til meddelelse fra Kommissionen til Raadet og Europa- Parlamentet (KOM(95)0160 - C4-0178/95),

- der henviser til sin beslutning af 28. oktober 1993 om oeget samordning af medlemsstaternes og EOEF's udviklingsbistand ((EFT C 315 af 22.11.1993, s. 250.)),

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Udvikling og Samarbejde (A4- 0028/97),

A. der minder om, at Den Europaeiske Union er den stoerste yder af offentlig bistand til verdens udvikling,

B. der fastholder, at det er noedvendigt, at Den Europaeiske Union fortsat giver udvikling og samarbejde den prioritering, som dette fortjener,

C. der noterer sig resultaterne af hoeringen arrangeret af Udvalget om Udvikling og Samarbejde, hvor medlemsstaterne udtalte sig om samordningen af udviklingspolitikkerne,

D. der henviser til, at komplementariteten mellem Faellesskabets og medlemsstaterne politik vedroerende udviklingssamarbejde er en af maalsaetningerne i traktaten om Den Europaeiske Union,

E. der er af den opfattelse, at ud over den mangfoldighed af aktoerer, interventionskanaler og procedurer, som karakteriserer medlemsstaternes foranstaltninger, er de forskellige perspektiver, som ligger til grund for de nationale politikker og den europaeiske politik, en af aarsagerne til den mangelfulde samordning mellem Faellesskabets udviklingsbistand og medlemsstaternes nationale politikker paa dette omraade,

F. der henviser til, at de bilaterale forbindelser, som visse medlemsstater har til visse udviklingslande, er vigtige, men at disse ikke maa modvirke EU's og de oevrige medlemsstaters politik og skal vaere i overensstemmelse med de faelles kriterier,

G. der er informeret om de erfaringer, der er gjort i forbindelse med forsoeget med praktisk samordning mellem Faellesskabet og medlemsstaterne,

H. der er informeret om, at Raadets seneste moeder om samordning kun har bevirket meget smaa fremskridt, og navnlig om det absolut negative resultat af moedet den 28. maj 1996,

I. der er dybt foruroliget over, at der reelt kun er blevet opnaaet meget faa fremskridt, inden for samordningen af medlemsstaternes samordningspolitikker, og at samordningen, trods nogle bestraebelser paa sundheds- og uddannelsesomraadet og inden for bistandsprogrammerne, synes at vaere blevet forringet,

1. mener, at Den Europaeiske Unions manglende evne til at gennemfoere komplementaritet mellem Faellesskabet og medlemsstaternes politik, som det er fastsat i Maastricht-traktaten, er et politisk nederlag for Den Europaeiske Union;

2. noterer sig, at disse skuffende resultater, ud over vanskelighederne i forbindelse med komplementaritet og isaer de store forskelle i de nationale bestemmelser, foerst og fremmest skyldes manglende politisk vilje fra Raadet og medlemsstaterne;

3. mener, at denne manglende handleevne paa den ene side skyldes vanskelighederne i forbindelse med den faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik og paa den anden side, at de maal for udviklingssamarbejdet, som Faellesskabet tidligere har prioriteret, er blevet tabt af syne;

4. henleder i denne forbindelse opmaerksomheden paa, at det blandt resultaterne af evalueringsrapporten om pilotprojektet vedroerende samarbejde mellem Faellesskabet og dets medlemsstater anfoeres som en vaesentlig hindring for intensivering af samarbejdet, at der er for lidt personale i medlemsstaternes og Kommissionens lokale kontorer;

5. finder dog, at de vaerdier, den faelles udviklingspolitik er bygget op om, kan vaere med til at give Unionen en identitet udadtil, og mener, at foranstaltninger til konkret samordning mellem de nationale politikker for udviklingsbistand og faellesskabspolitikken paa dette omraade vil kunne bidrage til oeget erkendelse af den europaeiske identitet paa verdensplan;

6. mener, at der er manglende politisk vilje til at opnaa fremskridt i forbindelse med samordningen af udviklingsbistanden, og at de manglende fremskridt hen imod en faelles udenrigs- og sikkerhedspolitik ofte bruges som en undskyldning;

7. mener, at borgerne i de lande, der er associeret Den Europaeiske Union gennem udviklingsaftaler, har en interesse i, at der sker fremskridt med hensyn til samordning, og erindrer i oevrigt om, at Unionen yder mere end halvdelen af den offentlige bistand i verden;

8. mener, at oeget samordning er en noedvendig forudsaetning ikke alene for saa vidt angaar sammenkaedningen af foranstaltninger, der gennemfoeres paa unionsplan, med foranstaltninger, der gennemfoeres paa nationalt plan, men ogsaa i Unionen selv, for saa vidt angaar sammenkaedningen af forskellige faellesskabsinitiativer med henblik paa at sikre global sammenhaeng i Unionens aktioner udadtil;

9. mener, at den interne samordning i Unionen, hvis heldige gennemfoerelse Kommissionen har et saerligt ansvar for, hvis den skal vaere optimal, maa udbygges baade over for staterne eller modtagergrupperne og i paakommende tilfaelde over for andre internationale bidragydere; mener desuden, at det fremover vil vaere relevant paa et tidligere tidspunkt at inddrage de eksterne aktoerer i samordningsprocessen;

10. mener, at den demokratiske kontrol med udgifterne og aabenhed om, hvor ansvaret ligger placeret, er en obligatorisk foelge af, at EUF bliver opfoert paa budgettet, hvilket vil goere det muligt at styrke udviklingspolitikkens faellesskabskarakter;

11. mener, at evalueringssamarbejdet boer tillaegges stoerre betydning, og at dette isaer ville muliggoere forbedret samordning;

12. konstaterer, at visse medlemsstater prioriterer samordning paa verdensplan paa bekostning af samordning paa europaeisk niveau; mener, at tragedien i regionen omkring De Store Soeer i Afrika viser det presserende behov for effektiv samordning af Den Europaeiske Unions politikker og programmer; mener endvidere, at ud over Europa boer ogsaa udviklingslandene nyde godt af den kolde krigs afslutning, samt at der er et presserende behov for, at Den Europaeiske Union og medlemsstaterne goer en samordningsindsats for at opnaa en drastisk begraensning af vaabenhandelen paa verdensplan;

13. mener til gengaeld, at oeget samordning paa europaeisk niveau vil vaere et effektivt middel til at forbedre samordningen paa verdensplan;

14. beklager isaer medlemsstaternes manglende samordning inden for Bretton Woods-institutionerne og, i mindre grad, inden for FN;

15. mener, at oeget samordning forudsaetter en holdningstilnaermelse i modtagerlandene (naar de forskellige former for politik udarbejdes) og mellem bistandsyderne;

16. mener navnlig, at det vil vaere nyttigt med oeget samordning, inden samarbejdspolitikkerne fastlaegges, navnlig gennem forbedret udveksling af informationer og oeget samraad i den fase, hvor faellesskabsbistanden og bistanden fra medlemsstaterne planlaegges;

17. noterer sig, at medlemsstaternes aktioner er karakteriseret af, at der er involveret mange forskellige aktoerer, kanaler og procedurer;

18. finder, at samordningen kun kan fungere ordentlig, hvis de lande, der modtager bistand, selv er i stand til at forvalte bistanden effektivt;

19. mener, at spoergsmaalet om udviklingslandenes gaeld skal inddrages paa det omraade, hvor samordningen vil blive gennemfoert; bekraefter sit synspunkt om, at spoergsmaalet om denne gaeld boer behandles paa faellesskabsplan;

20. goer opmaerksom paa, at det er noedvendigt at oege samordningen mellem medlemsstaternes og Den Europaeiske Unions bistand for at undgaa, at der sker en overlapning af den nationale bistand og faellesskabsbistanden;

21. beklager, at det ikke er lykkedes for Den Europaeiske Union, som er langt den stoerste bidragyder i verden, og som har ydet langt den stoerste indsats i forhold til bruttonationalproduktet, at lade sin stemme hoere paa den internationale scene i spoergsmaal, der vedroerer udviklingsbistand, og i endnu mindre grad, i spoergsmaal om udviklingssamarbejde;

22. mener, at det er noedvendigt at soege politisk stoette og stoette fra offentligheden i Europa gennem direkte aktioner og initiativer til selvhjaelp:

a) Raadet boer opfordres til at overvaere alle moeder i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, enten repraesenteret ved formandskabet eller gennem en hoejtstaaende tjenestemand, der optraeder paa formandskabets vegne, som det er blevet vedtaget som en opfoelgning af Maastricht-traktaten,

b) der boer afholdes en droeftelse i Udvalget om Udvikling og Samarbejde foer og efter hvert moede i Raadet (udvikling),

c) Udvalget om Udvikling og Samarbejde boer tilstraebe observatoerstatus ved alle moeder i Raadet (udvikling),

d) der er behov for klare politiske samordningserklaeringer fra Raadet og medlemsstaterne,

e) der boer under alle moeder i Udvalget om Udvikling og Samarbejde afholdes en spoergetid, hvor baade Raadet og Kommissionen besvarer spoergsmaal,

f) Udvalget om Udvikling og Samarbejde boer indbyde parlamentsmedlemmer fra medlemsstaterne til at deltage i et af dets udvalgsmoeder mindst en gang om aaret,

g) Europa-Parlamentets nyvalgte formaend skal indbydes til at tale for Udvalget om Udvikling og Samarbejde ved hver mandatperiodes begyndelse,

h) paa alle moederne i Udvalget om Udvikling og Samarbejde skal der ved et moedes begyndelse (formiddag eller eftermiddag) afsaettes en halv time til hoering af NGO'er,

i) der er et presserende behov for at denne beslutning foelges op gennem udsendelse af en delegation til de lande, der indgaar i case studies;

23. anmoder formandskabet og ordfoereren for komplementaritetsbetaenkningen i Udvalget om Udvikling og Samarbejde om indgaaende at overvaage gennemfoerelsen af den foreslaaede forbedring af samordningen, samt om at etablere de noedvendige kontakter til Raadet;

24. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet og Kommissionen.