EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 30.3.2022 COM(2022) 142 final 2022/0095(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastlæggelse af en ramme for krav til miljøvenligt design for bæredygtige produkter og om ophævelse af direktiv 2009/125/EF (EØS-relevant tekst) {SEC(2022) 165 final} - {SWD(2022) 81 final} - {SWD(2022) 82 final} - {SWD(2022) 83 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Denne forordnings hovedformål er at mindske den negative miljøindvirkning, som produkter har i deres livscyklus, og forbedre det indre markeds funktion. Disse formål tilstræber at løse de problemer og årsagerne hertil, som er analyseret i konsekvensanalysen. De afspejler, at der findes produkter på det indre marked, som skaber unødvendige negative miljøindvirkninger. Denne forordning bidrager også til formålene med EU's industripolitik om at øge udbuddet af og efterspørgslen efter bæredygtige varer, levere bæredygtig produktion og sikre lige vilkår for produkter, der sælges på det indre marked. Industrien har brug for harmoniserede krav, der gælder over hele linjen, effektive midler til at overholde dem, korrekt håndhævelse, styrket markedsovervågning og toldkontrol på grundlag af en risikoanalyse. Produkter spiller en afgørende rolle i EU-borgernes liv, og antallet, sortimentet og udvalget af produkter, som vi bliver tilbudt, stiger konstant. Med de teknologiske fremskridt, der har fundet sted i de seneste årtier, er vores afhængighed af dem også steget: fra IKT-produkter, der holdt os forbundet under covid-19-krisen, til møbler og apparater, der hjælper os dagligt i vores husholdning. Den frie bevægelighed for produkter er afgørende for at sikre et velfungerende indre marked, som fortsat er grundlaget for EU-virksomhedernes konkurrenceevne og for forbrugernes valgmuligheder. Ved at anvende tilgangen til miljøvenligt design på en meget bred vifte af produkter og give mulighed for at fastsætte en bred vifte af målrettede produktkrav søger denne forordning at imødegå produkters mest skadelige miljøindvirkninger. Den fastlægger derfor en ramme for fastsættelse af krav til miljøvenligt design baseret på de aspekter vedrørende bæredygtighed og cirkularitet, der er anført i handlingsplanen for den cirkulære økonomi, såsom produkters holdbarhed, genbrugsmuligheder, opgraderingsmuligheder og reparationsmuligheder, produkters indhold af problematiske stoffer, produkters energi- og ressourceeffektivitet, produkters genanvendte indhold, genfremstilling af produkter og genanvendelse af høj kvalitet samt nedbringelse af produkters CO2-fodaftryk og miljøaftryk. I den forbindelse vil forordningen bidrage til at nå EU's overordnede klima-, miljø- og energimål og samtidig støtte økonomisk vækst, jobskabelse og social inklusion. Ved at få materialerne til at holde længere, sikre, at deres værdi bevares så længe som muligt, og sætte skub i brugen af genanvendt indhold i produkter vil den fremme afkoblingen af den økonomiske udvikling fra brugen af naturressourcer og mindske materialeafhængigheden, hvilket fremmer EU's åbne strategiske uafhængighed og modstandsdygtighed. En række begivenheder i den senere tid har mindet os om de globale forsyningskæders mulige sårbarheder. Denne forordning indgår i en pakke af initiativer, som Kommissionen har fremlagt vedrørende bæredygtige produkter og fremme af bæredygtige produktvalg. Pakken omfatter målrettede sektorspecifikke initiativer om tekstiler og byggevarer, der retter sig mod de produkter, som har de største indvirkninger på miljøet og klimaet, og et initiativ, der skal styrke forbrugerne i den grønne omstilling gennem bedre beskyttelse mod urimelig praksis og bedre oplysninger. Endelig vil Kommissionen, indtil denne forordning er på plads, sikre, at arbejdet inden for rammerne af det eksisterende direktiv om miljøvenligt design fortsætter, herunder gennem vedtagelse af en ny arbejdsplan for miljøvenligt design og energimærkning for perioden 2022-2024, der behandler nye energirelaterede produkter og ajourfører og øger ambitionsniveauet for dem, der allerede er reguleret. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Denne forordning vil udvide anvendelsesområdet for direktivet om miljøvenligt design, både hvad angår produkter og nye typer krav. Af hensyn til den juridiske klarhed bør direktivet om miljøvenligt design derfor ophæves. I betragtning af den foreslåede forordnings brede anvendelsesområde er det nødvendigt så vidt muligt at definere, hvordan den relaterer sig til eksisterende lovgivning, der finder anvendelse på de omfattede produkter, og til andre initiativer, der er knyttet til eller relevante for dens mål. Målet er at undgå overlapning, så virksomheders og myndigheders administrative byrde begrænses. Den generelle tilgang er, at denne forordning fastsætter krav, hvor den eksisterende lovgivning ikke gør det, eller hvor den ikke i tilstrækkelig grad tager højde for aspekter vedrørende miljømæssig bæredygtighed. Derfor finder det generelle retsprincip "lex specialis derogat legi generali" (en specialregel går forud for en generel regel)) anvendelse. Mere specifikt omfatter tilgangen to kategorier: produktspecifik lovgivning og lovgivning vedrørende horisontale aspekter. Produktspecifik lovgivning henviser til lovgivning, der fokuserer på et specifikt produkt eller en veldefineret produktgruppe, og som ofte primært regulerer sikkerhedsaspekter (f.eks. batterier, legetøj, vaske- og rengøringsmidler og emballage). Det er ikke muligt generelt at angive specifikationerne for alle eksisterende produktspecifikke retsakter vedrørende denne forordning. Inden Kommissionen fastsætter konkrete krav på et produktspecifikt niveau gennem foranstaltninger i henhold til denne forordning, vil den imidlertid foretage en detaljeret vurdering af eventuelle overlapninger eller konflikter med eksisterende lovgivning for at undgå, at der fastsættes dobbeltkrav, og at virksomhederne pålægges en uforholdsmæssig stor byrde. Principielt vil denne forordning kun finde anvendelse på produkter, der ikke er omfattet af eksisterende lovgivning, eller når lovgivningen ikke i tilstrækkelig grad tager højde for disse produkters bæredygtighed. Desuden vil produktspecifikke krav i henhold til denne forordning blive medtaget i delegerede retsakter og kan som sådan ikke træde i stedet for krav, der er fastsat i lovgivningsmæssige retsakter såsom direktiver eller forordninger (selv om de kan være mere specifikke) i overensstemmelse med princippet om retsreglernes hierarki. Navnlig med hensyn til byggevarer vil der, selv om disse vil være omfattet af denne forordnings anvendelsesområde, i betragtning af behovet for at håndtere de stærke indbyrdes forbindelser mellem byggevarers miljømæssige og strukturelle ydeevne, herunder deres sundhed og sikkerhed, blive fastsat krav til miljøvenligt design i henhold til den reviderede forordning (EU) nr. 305/2011 (byggevareforordningen), bortset fra energirelaterede byggevarer, som allerede er omfattet af det eksisterende direktiv om miljøvenligt design. Lovgivning, der regulerer horisontale aspekter, henviser til lovgivning, der omhandler eller kan omhandle horisontale aspekter i henhold til denne forordning af en bred vifte af produkter, såsom REACH-reglerne, der regulerer kemikalier og giver beføjelser i forbindelse med kemiske stoffer i produkter. Hvis lovgivningen allerede omhandler eller kan omhandle specifikke aspekter, der er omfattet af denne forordning, på en mere horisontal måde, er der et klart behov for og mulighed for at præcisere, hvordan dette generelt hænger sammen med denne forordning. På samme måde vil denne forordning også bygge på de generelle rammer for markedsovervågning i markedsovervågningsforordningen, samtidig med at bestemmelserne om nødvendigt skræddersys til initiativets specifikke mål. Se afsnit 7.9 samt bilag 14 til konsekvensanalysen, som indeholder nærmere oplysninger om, hvordan initiativet interagerer og er i overensstemmelse med eksisterende og ny lovgivning. Endelig vil energimærkningsforordningen fortsat finde anvendelse på energirelaterede produkter parallelt med den foreslåede forordning. Der vil blive sikret sammenhæng. Dette betyder f.eks., at sådanne produkter principielt kun skal være forsynet med den energimærkning, der er specificeret i energimærkningsforordningen. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Denne forordning bygger på flere EU-politikker. Grundlaget for dette initiativ er den europæiske grønne pagt, som er den vækststrategi, der skal omstille EU til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi, hvor der i 2050 ikke længere er nogen nettoemissioner af drivhusgasser, og hvor den økonomiske vækst er afkoblet fra ressourceanvendelsen. I den europæiske grønne pagt blev den nye industristrategi for Europa og handlingsplanen for den cirkulære økonomi, som blev offentliggjort samlet i marts 2020, også bekendtgjort.

I Europa-Kommissionens industristrategi for Europa fra 2020 fastsættes EU's overordnede ambition om at fremme en "dobbelt omstilling" til klimaneutralitet og digitalt lederskab. Den afspejler den europæiske grønne pagt ved at fremhæve den førende rolle, som Europas industri skal spille i denne forbindelse, ved at reducere sit CO2-fodaftryk og materialeaftryk og integrere cirkularitet i hele økonomien. Det understreges, at vi er nødt til at bevæge os væk fra traditionelle modeller og revolutionere den måde, hvorpå vi udformer, fremstiller, anvender og bortskaffer produkter. I 2021 offentliggjorde Kommissionen en ajourføring af industristrategien, som styrker hovedbudskaberne i strategien fra 2020 og indeholder en række yderligere gennemførelsesværktøjer. Handlingsplanen for den cirkulære økonomi har bl.a. til formål at stimulere førende markeders udvikling af klimaneutrale og bæredygtige produkter i og uden for EU. For at opnå dette fastlægger den en politisk ramme for bæredygtige produkter, herunder foranstaltninger på tre store områder: fremme af bæredygtigt produktdesign, styrkelse af forbrugerne og de offentlige indkøbere og fremme af cirkularitet i produktionsprocesserne. Selv om de tre områder i den politiske ramme for bæredygtige produkter indgår i et samspil med hinanden, fokuserer denne forordning primært på de foranstaltninger, der er fastsat under det første område (bæredygtigt produktdesign), som har til formål at gøre produkter egnede til en klimaneutral, ressourceeffektiv og cirkulær økonomi, reducere spild og sikre, at frontløberes resultater inden for bæredygtighed gradvist bliver normen. Som bebudet i handlingsplanen for den cirkulære økonomi er kernen i dette lovgivningsinitiativ, at anvendelsesområdet for direktivet om miljøvenligt design skal række videre end energirelaterede produkter, så det dækker det bredest mulige udvalg af produkter og bidrager til at opnå en cirkulær økonomi. De produktkrav, der er fastsat i denne lovgivning, skal supplere og styrke kravene inden for rammerne af andre initiativer, som er fastsat i handlingsplanen for den cirkulære økonomi. Navnlig bør produktkravene i denne lovgivning bidrage til at nå målene og være i overensstemmelse med andre foranstaltninger vedrørende centrale værdikæder, der er defineret i gennemførelsen af handlingsplanen for den cirkulære økonomi, såsom EU-strategien for bæredygtige og cirkulære tekstiler. Desuden vil initiativet til styrkelse af forbrugerne i forbindelse med den grønne omstilling forbedre oplysningerne om produkter på salgsstedet, navnlig om deres holdbarhed og reparationsmulighederne, og bidrage til at forebygge grønvaskning og for tidlig forældelse. Kommissionens kommende initiativ vedrørende grønne anprisninger vil også supplere foranstaltningerne i denne lovgivning ved at øge pålideligheden, sammenligneligheden og verificerbarheden af produkters miljøanprisninger gennem krav om, at sådanne anprisninger skal underbygges og verificeres ved hjælp af livscyklusvurderingsmetoder, herunder metoden vedrørende produkters miljøaftryk. Desuden vil målene med denne lovgivning blive yderligere understøttet af lovgivningen om virksomhedernes due diligence i forbindelse med bæredygtighed, navnlig de miljømæssige due diligence-regler, som den fastsætter for virksomheder. Endelig vil kravene også bidrage til at nå EU's klimamål: De vil skabe synergi med og supplere instrumenter med et mere direkte klimafokus ved at gå videre end produktionen af basismaterialer/basismaterialekomponenter til selv at omfatte slutprodukter. Dette vil gøre det muligt at træffe foranstaltninger vedrørende negative virkninger, der opstår i alle led af værdikæden (herunder et produkts indlejrede emissioner i hele dets livscyklus eller andre negative konsekvenser), som direkte støtter den grønne pagts mål og er i overensstemmelse med princippet om "ikke at gøre væsentlig skade". 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Forslaget er baseret på artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), som skal anvendes til foranstaltninger, der tager sigte på det indre markeds oprettelse og funktion. Direktivet om miljøvenligt design (som Kommissionen foreslår ophævet ved denne forordning) var selv baseret på artikel 95 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (nu artikel 114 TEUF). De spørgsmål, der behandles i dette initiativ, vedrører det indre marked, herunder ulige vilkår for virksomheder, som forsøger at gennemføre mere bæredygtige tilgange, eller det forhold, at de nuværende EU-regler kun delvist dækker produkters bæredygtighed. Dette betyder, at der ikke er noget omfattende sæt af krav, der skal sikre, at alle produkter, som markedsføres i EU, bliver stadig mere bæredygtige. Som følge heraf er medlemsstaterne begyndt at fastlægge forskellige tilgange på nationalt plan (hvilket fører til fragmentering af det indre marked), og håndhævelsen af de nuværende regler for miljøvenligt design er utilstrækkelig og ujævn. Manglen på tilstrækkelige og omfattende regler for det indre marked giver plads til, at medlemsstaterne eller industrier udvikler initiativer, der hæmmer det indre markeds funktion ved at skabe potentielle hindringer, fragmentering og usammenhængende tilgange. I mangel af et omfattende sæt af krav, der definerer produktets miljømæssige bæredygtighed eller krav til miljøvenligt design, bliver det samme produkt, der betragtes som bæredygtigt i én medlemsstat, desuden muligvis ikke betragtet som bæredygtigt i en anden medlemsstat. Desuden vil den nyligt vedtagne nationale lovgivning sandsynligvis forpligte fabrikanter (og detailhandlere), der opererer på tværs af EU's grænser, til at overholde en række forskellige nationale forpligtelser, som varierer fra medlemsstat til medlemsstat. Disse nye nationale forpligtelser, der spænder fra oplysningskrav om tekniske operationer udført på moderniseret elektronisk udstyr og om varigheden af softwarekompatibilitet i Frankrig til rapporteringsforpligtelser vedrørende håndtering af usolgte varige forbrugsgoder i Tyskland, giver klare indikationer på en tendens til at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger ved at fastsætte krav til miljøvenligt design af varer. Uden en EU-indsats vil der derfor uundgåeligt ske en stigning i de nationale forpligtelser og øget markedsfragmentering. De ovenfor beskrevne problemer er begrundelsen for at basere dette forslag på artikel 114 TEUF. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Nødvendighedstesten sætter spørgsmålstegn ved, om målene med et forslag i tilstrækkelig grad kan opfyldes ved handling fra medlemsstaternes side alene. På grundlag af denne test er det vigtigt at indføre et harmoniseret regelsæt for at opnå et harmoniseret og velfungerende indre marked for bæredygtige produkter i alle medlemsstater og dermed lige vilkår for virksomheder, der opererer på det indre marked. Dette omfatter produktkrav og forpligtelsen til at give pålidelige oplysninger til brugerne. Medlemsstaterne vil ikke være i stand til at træffe foranstaltninger inden for dette anvendelsesområde alene uden at skabe forskelle i kravene til virksomhederne, hindringer for produkters frie bevægelighed, reguleringsmæssige byrder og uforholdsmæssigt store omkostninger for virksomhederne. Hertil kommer, at foranstaltninger, der træffes af medlemsstaterne alene, uundgåeligt vil give anledning til forskellige værktøjer, som vil komplicere forbrugernes valg. Hvis medlemsstaterne træffer individuelle foranstaltninger, vil der derfor være stor risiko for, at de ender med forskellige konkurrerende systemer baseret på forskellige metoder og tilgange, navnlig for produkter, der handles på det indre marked. Dette fragmenterer markedet og vil sandsynligvis føre til forskellige niveauer af bevidsthed og oplysninger om produkters miljøpræstationer i EU og yderligere omkostninger for virksomheder, der handler på tværs af EU's medlemsstater. Effektivitetstesten kontrollerer, om en indsats på EU-plan er mere effektiv end en indsats på nationalt plan. På grundlag af denne test er det kun tiltag på EU-plan, der kan fastsætte harmoniserede produktkrav og oplysningskrav om bæredygtighed gældende i hele EU, sikre varernes frie bevægelighed og give forbrugerne relevante og pålidelige oplysninger om produkters bæredygtige og cirkulære egenskaber, uanset i hvilken medlemsstat de købes. Der er en klar merværdi ved at fastsætte krav på EU-plan, da dette vil skabe et harmoniseret og velfungerende indre marked i alle medlemsstater og dermed lige vilkår for virksomheder, der opererer på det indre marked. Med harmoniserede minimums- og oplysningskrav på EU-plan vil bæredygtige produkter og cirkulær praksis blive fremmet i alle medlemsstater, hvilket vil skabe et større og mere effektivt marked og dermed større incitamenter for industrien til at udvikle dem. Endelig giver det indre markeds størrelse en kritisk masse, der gør det muligt for EU at fremme produkters bæredygtighed og påvirke produktdesign og værdikædestyring på verdensplan. •Proportionalitetsprincippet Forslaget går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at skabe en lovgivningsmæssig ramme for udviklingen af krav til miljøvenligt design for den bredest mulige vifte af produkter. Kommissionen vil fortsat anvende den tilgang, der følges i forbindelse med direktivet om miljøvenligt design, med hensyn til udstedelse af gennemførelsesforanstaltninger på grundlag af konsekvensanalyser, der er foretaget i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer for bedre regulering. Den vil derfor foretage en analyse af de forskellige løsningsmodellers økonomiske og miljømæssige virkninger for hvert sæt krav. Dette vil gøre det muligt at overholde proportionalitetsprincippet. Forslaget er udformet som en fleksibel ramme som et middel til at sikre proportionalitet. Der vil derfor ikke være fastsat kriterier eller mål for kravene, medmindre de er berettigede på grundlag af en forudgående vurdering. For at sikre proportionalitet skal hvert enkelt krav begrundes, før det anvendes på en produktgruppe. Fastsættelse af krav, kriterier eller mål for veldefinerede produktgrupper vil gøre det muligt at foretage en omhyggelig vurdering af virkningerne. Det vil sætte Kommissionen i stand til at tage hensyn til merværdien og proportionaliteten forbundet med fastsættelsen af krav, mål eller kriterier afhængigt af produkternes iboende egenskaber, fremstillingsprocesser og markedssituation.

•Valg af retsakt En forordning vil fastsætte direkte krav til alle operatører og dermed skabe den nødvendige retssikkerhed og mulighed for håndhævelse af et fuldt integreret marked i hele EU. Med en forordning sikres det også, at forpligtelserne gennemføres samtidig og på samme måde i alle 27 medlemsstater. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning I marts 2019 offentliggjorde Kommissionen et arbejdsdokument med titlen Sustainable Products in a Circular Economy — Towards an EU Product Policy Framework contributing to the Circular Economy. Heri blev det undersøgt, i hvilket omfang EU-politikker, der påvirker produkter, bidrager til omstillingen til en cirkulær økonomi, og hvor der er potentiale til at yde et større bidrag. Det blev konstateret, at der ikke findes noget overordnet, integreret EU-politikinstrument, der dækker bæredygtig produktion og forbrug af alle produkter og/eller tilgængeligheden og pålideligheden af oplysninger om disse produkter til forbrugerne. Selv om flere på hinanden følgende evalueringer af direktivet om miljøvenligt design har bekræftet, at det tydeligvis er relevant og effektivt som reguleringsredskab, blev der påvist potentiale til at forbedre gennemførelsen og håndhævelsen. I disse evalueringer blev det f.eks. bemærket, at "selv om det er almindeligt anerkendt, at energieffektivitetsaspekterne i handlingsplanen for bæredygtigt forbrug, bæredygtig produktion og en bæredygtig industripolitik og EU's ressourceeffektivitetspolitik kan tilgodeses af direktivet om miljøvenligt design og gennemførelsesforanstaltningerne, har nogle repræsentanter for medlemsstaterne og miljø-NGO'er også antydet, at man har forspildt muligheder som følge af gennemførelsesforanstaltningers begrænsede dækning af andre miljøaspekter". Evalueringen fremhævede også direktivets uudnyttede potentiale til at behandle aspekter, der rækker ud over energieffektivitet, og konkluderede, at "der kan have været ikke-energimæssige forbedringer, der ikke er blevet behandlet som følge af varedækningen, de politiske valg eller den underliggende tekniske analyse". •Høringer af interesserede parter I overensstemmelse med retningslinjerne for bedre regulering er der gennemført en række høringer. –Høring om en indledende konsekvensanalyse fra den 14. september til den 16. november 2020. Der blev modtaget 193 svar. –En åben offentlig høring fra den 17. marts til den 9. juni 2021. Der blev modtaget 626 svar. –En række workshopper fra april til juli 2021 om forskellige emner vedrørende initiativet om bæredygtige produkter med bred deltagelse fra flere interessentgrupper. –En undersøgelse af små og mellemstore virksomheder fra den 26. april til den 15. juni 2021. Der blev modtaget 332 svar. –En anden målrettet undersøgelse for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) fra den 20. oktober til den 4. november 2021. Denne trak primært på ekspertisen hos organisationer, der repræsenterer SMV'er. Der blev modtaget 35 svar. –Skræddersyede spørgeskemaer sendt til udvalgte repræsentanter for interessenter fra den 20. maj til den 9. juni 2021. –En række interessentinterviews, der blev gennemført med udvalgte repræsentanter for interessenter. Overordnet set viste høringerne, at der var en stærk generel opbakning til et lovgivningsinitiativ, der omfatter produkters bæredygtighed. De fleste interessenter anbefalede, at initiativet omfatter en bred varedækning og har en tilgang til regulering, der omfatter hele produktets livscyklus. Høringen viste kraftig opbakning til at udvide anvendelsesområdet for det nuværende direktiv om miljøvenligt design med generel enighed om, at de sektorer, der er udpeget i handlingsplanen for den cirkulære økonomi fra 2020, skal prioriteres. Tilbagemeldingerne viste, at der foretrækkes (navnlig fra fabrikanters/importørers side) en tilgang, hvor der tages nøje hensyn til produktets særlige karakteristika. Der er generel enighed om, at manglen på klar, omfattende og bindende lovgivning og manglen på pålidelige oplysninger alle udgør hindringer for at øge adgangen til bæredygtige produkter på EU-markedet, og det samme gælder en uensartet håndhævelse af kravene til miljøvenligt design. Idéen om at indføre et digitalt produktpas støttes generelt af et klart flertal på tværs af alle interessentgrupper, og det samme gælder incitamenter og værktøjer til at stimulere efterspørgslen efter bæredygtige produkter. Det anses for nødvendigt, at stærkere håndhævelses- og markedsovervågningsaktiviteter (f.eks. inspektioner eller kontroller) ledsager dette initiativs gennemførelse. Detaljerede konklusioner fra høringerne af interesserede parter findes i bilag 2 til konsekvensanalysen. •Indhentning og brug af ekspertbistand Kommissionen tildelte en kontrakt til eksterne eksperter om gennemførelse af en undersøgelse, der skulle indgå i den konsekvensanalyse, som ledsager dette forslag. Denne undersøgelse indeholder en del af de oplysninger, der ligger til grund for analysen af de politiske løsningsmodeller, som er beskrevet i dette dokument, og indgår i de foranstaltninger, der indgår i det foreliggende forslag. De eksterne eksperter arbejdede tæt sammen med Kommissionen i de forskellige faser af undersøgelsen. •Konsekvensanalyse

Forslaget er baseret på en konsekvensanalyse. Efter at have løst de spørgsmål, der blev rejst i den negative udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol af 17. september 2021, modtog konsekvensanalysen en positiv udtalelse den 21. januar 2022. I sin endelige udtalelse anmodede udvalget om yderligere oplysninger om valgmulighederne, den metode, der skal anvendes i henhold til forordningen, og hvordan reglerne for digitale produktpas vil blive fastlagt i praksis. Det vigtigste problem, som dette initiativ har til formål at afhjælpe, de dermed forbundne delproblemer og de udpegede politiske løsningsmodeller er beskrevet nærmere i konsekvensanalysens afsnit 2 og afsnit 5.2. Den foretrukne kombination af løsningsmodeller er nærmere beskrevet i konsekvensanalysens afsnit 7. Bilag 10 til konsekvensanalysen indeholder en oversigt over omkostninger og fordele ved alle analyserede delløsninger, mens bilag 12 indeholder flere oplysninger om de omkostninger og fordele, der sandsynligvis vil være forbundet med den foretrukne kombination af løsningsmodeller. Alle disse aspekter er sammenfattet i resuméet, der ledsager konsekvensanalysen. På grund af den planlagte rammearkitektur er det vanskeligt præcist at anslå de nøjagtige omkostninger, der følger af kravene. De fleste vil først blive afholdt i anden fase efter vedtagelsen af den afledte ret. I de specifikke konsekvensanalyser, der vil blive foretaget i forbindelse med hver enkelt delegeret retsakt i fremtiden, vil der blive foretaget en detaljeret vurdering af de forventede virkninger, herunder for tredjelandsoperatører, også i lyset af deres WTO-meddelelse. Det skal bemærkes, at det som følge af vedtagelsen af Kommissionens forslag til et direktiv om virksomhedernes due diligence i forbindelse med bæredygtighed under udarbejdelsen af dette initiativ blev anset for hensigtsmæssigt at udelukke krav om sociale aspekter fra dette lovgivningsforslags anvendelsesområde. Som anført i retsakten vil der blive foretaget en evaluering otte år efter datoen for denne forordnings anvendelse. Denne evaluering kan bl.a. omfatte inddragelse af sociale krav i regelsættet. •Målrettet regulering og forenkling Denne forordning forventes at skabe lige vilkår for virksomheder, der opererer på det indre marked. De harmoniserede krav, der foreslås på EU-plan, vil sandsynligvis reducere de samlede efterlevelsesomkostninger, da de sandsynligvis vil erstatte flere eksisterende eller planlagte krav på nationalt plan. Producenter, der anvender mere bæredygtig produktion og gennemsigtige forsyningskæder, forventes at vinde markedsandele i EU og øge deres konkurrenceevne i forhold til producenter, der anvender mindre bæredygtige metoder. Selv om SMV'er har anført, at nogle af foranstaltningerne under den foretrukne kombination af politiske løsningsmodeller, der blev identificeret i konsekvensanalysen, kan have visse negative virkninger, har mange også givet udtryk for den overbevisning, at disse kan opvejes og tilføre merværdi over tid (på grund af reducerede materialeudgifter, øget kundeloyalitet, bedre adgang til markedet for grønnere produkter, omdømmemæssige fordele osv.). Desuden har Kommissionen specifikt set på, hvordan de negative virkninger for SMV'er kan afbødes. Disse er nærmere beskrevet i bilag 19 til den ledsagende konsekvensanalyse og i specifikke bestemmelser i det foreliggende forslag. I forlængelse af det vellykkede eksempel fra det eksisterende konsultationsforum inden for rammerne af direktivet om miljøvenligt design oprettes der med forslaget et forum for miljøvenligt design med en afbalanceret deltagelse af medlemsstaternes repræsentanter og alle interesserede parter såsom industrien, herunder små og mellemstore virksomheder og håndværksvirksomheder, fagforeninger, handlende, detailhandlere, importører, miljøbeskyttelsesgrupper og forbrugerorganisationer. Forummet for miljøvenligt design er begrænset til at stille ekspertise til rådighed for Kommissionen vedrørende arbejdsplanen og udarbejdelsen af krav til miljøvenligt design, inden Kommissionen formelt udøver sine delegerede beføjelser. Kommissionen kan nedsætte en yderligere ekspertgruppe til at høre medlemsstaterne om de delegerede retsakter, der skal vedtages i henhold til denne forordning, i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning. Forslaget omfatter også indførelse af et digitalt produktpas til elektronisk registrering, behandling og deling af produktrelaterede oplysninger mellem virksomheder i forsyningskæden, myndigheder og forbrugere. Dette forventes at øge gennemsigtigheden, både for virksomheder i forsyningskæden og for den brede offentlighed, og effektiviteten med hensyn til informationsoverførsel. Det er navnlig sandsynligt, at forslaget vil bidrage til at lette og strømline den overvågning og håndhævelse af forordningen, som EU og medlemsstaternes myndigheder foretager. Det vil sandsynligvis også udgøre et markedsanalyseværktøj, der kan anvendes til at revidere og forbedre forpligtelserne i fremtiden. I Fit for Future-platformens udtalelse om miljøvenligt design blev behovet for at forbedre produkters bæredygtighed og nødvendigheden af at indføre nye forpligtelser, samtidig med at virksomhedernes byrde holdes på et minimum, anerkendt. Platformen fremsatte ni forslag, der blev taget i betragtning i forbindelse med udformningen af den nye lovgivning om digitalisering, som tager hensyn til SMV'ernes byrder og sikrer sammenhæng og klarhed. F.eks. at forbrugerne gives bedre adgang til oplysninger, samtidig med at det sikres, at det digitale produktpas sikrer effektive informationsstrømme i overensstemmelse med bedste praksis, og muligheden for at foranstaltningerne i henhold til denne forordning ledsages med afbødende foranstaltninger, således at virkningerne forventes at forblive forholdsmæssige for SMV'er. •Grundlæggende rettigheder Krav til miljøvenligt design kan have fordele for beskyttelse og fremme af de grundlæggende rettigheder som fastsat i EU's charter om grundlæggende rettigheder, herunder friheden til at oprette og drive egen virksomhed (artikel 16), retten til miljøbeskyttelse (artikel 37) og retten til forbrugerbeskyttelse (artikel 38). 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslaget har begrænsede budgetmæssige virkninger for Kommissionen. Specifikt kræves der 54 fuldtidsækvivalenter for fuldt ud at gennemføre forordningen og de dertil knyttede delegerede retsakter i perioden 2022-2027 i EU's flerårige finansielle ramme (FFR). Der vil være behov for nye forpligtelser på eksisterende budgetposter, som beløber sig til 23,338 mio. EUR under udgiftsområde 1 i FFR (det indre marked, innovation og det digitale område), 43,912 mio. EUR under udgiftsområde 3 (naturressourcer og miljø) og 38,621 mio. EUR under udgiftsområde 7 (administrative udgifter). De nye forpligtelser vil blive dækket af de relevante programmers eksisterende budgetrammer. De budgetmæssige konsekvenser skyldes hovedsagelig følgende arbejde: –revision af 33 af Kommissionens forordninger mellem 2022 og 2026 og vedtagelsen af fem nye foranstaltninger i henhold til det nuværende direktiv om miljøvenligt design, som ikke kan udføres af det personale, der i øjeblikket arbejder med direktivets gennemførelse –udarbejdelse og vedtagelse af op til 18 nye delegerede retsakter mellem 2024 og 2027 vedtagelse af 12 nye delegerede retsakter mellem 2028 og 2030 med konsekvenser for personalet og budgettet i 2025-2027

–udarbejdelse af gennemførelsesretsakter (i gennemsnit én om året fra 2024), når dette er nødvendigt for at sikre ensartede betingelser for denne forordnings gennemførelse, f.eks. i forbindelse med markedsovervågning, offentliggørelse af oplysninger om destruktion af usolgte forbrugsvarer eller anerkendelse af selvregulerende foranstaltninger –udførelse af horisontale opgaver i forbindelse med det digitale produktpas, støtte til markedsovervågning og toldkontrol og et europæisk knudepunkt for cirkulær virksomhed for at støtte udvekslingen af erfaringer mellem økonomiske aktører med hensyn til at integrere cirkularitet i produktdesign og -fremstilling. Med hensyn til personalebehov har Kommissionen nøje undersøgt mulighederne for at dele arbejdet mellem de ansvarlige generaldirektorater, omfordele personale, når det er muligt, og outsource videnskabelig og teknisk støtte til udarbejdelsen af delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter og til tværgående opgaver. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering I overensstemmelse med retningslinjerne for bedre regulering, der blev offentliggjort i november 2021, og navnlig værktøj 38, vil Kommissionen udarbejde en gennemførelsesstrategi, efter at lovgivningsforslaget er blevet vedtaget af medlovgiverne. De forskellige værktøjer til fremme af overholdelse, der skal anvendes, vil blive præsenteret, og den vil omfatte aspekter vedrørende digital gennemførelse. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget I artikel 1 fastlægges genstanden for denne forordning, nemlig en ramme for fastsættelse af krav til miljøvenligt design, indførelse af et digitalt produktpas og forbud mod destruktion af usolgte forbrugerprodukter. Den fastlægger de produktaspekter, som kravene til miljøvenligt design vedrører, såsom holdbarhed og pålidelighed, genbrugsmuligheder, opgraderingsmuligheder, reparationsmuligheder og mulighed for vedligeholdelse og renovering, forekomst af problematiske stoffer, energi- og ressourceeffektivitet samt genanvendt indhold. Forordningen fastsætter endvidere forordningens anvendelsesområde. Kun nogle få sektorer, såsom fødevarer, foder og lægemidler, er undtaget. I artikel 2 fastsættes de definitioner, der er nødvendige med henblik på denne forordning. En række af disse definitioner er overtaget fra den nye lovgivningsmæssige ramme (forordning (EF) nr. 765/2008 og afgørelse 768/2008/EF), det ophævede direktiv om miljøvenligt design eller eksisterende EU-miljølovgivning (såsom affaldsrammedirektivet). Der indføres en række nye definitioner, f.eks. om bestemmelserne om produktpasset og om destruktion af usolgte forbrugerprodukter. I artikel 3 fastsættes det generelle princip vedrørende fri bevægelighed for produkter, der overholder reglerne i med delegerede retsakter vedtaget i henhold til denne forordning. I artikel 4 fastsættes Kommissionens beføjelser til at vedtage delegerede retsakter med henblik på at supplere denne forordning ved at fastsætte krav til miljøvenligt design, krav i forbindelse med overensstemmelsesvurderingsprocedurer, krav til måling af energiforbrug eller ydeevne i forbindelse med andre parametre, krav til fabrikanter, bemyndigede repræsentanter eller importører om at give oplysninger til Kommissionen eller markedsovervågningsmyndighederne, krav til brugen af onlineværktøjer til beregning af produkters ydeevne, krav til alternative regler for overensstemmelseserklæring eller mærkning og endelig krav til medlemsstaternes incitamenter og om offentlige indkøbskriterier. I artikel 5 fastlægges de generelle rammer for vedtagelsen af krav til miljøvenligt design. I bestemmelsen fastsættes de produktaspekter, som disse krav kan forbedre. Det forklares, at kravene kan finde anvendelse på en specifik produktgruppe eller horisontalt på flere produktgrupper, hvor tekniske ligheder gør det muligt at fastsætte fælles krav. Det præciseres, at kravene til miljøvenligt design omfatter krav til ydeevne og oplysningskrav. Endelig fastsættes der en række betingelser, som Kommissionen skal opfylde ved udarbejdelsen af krav til miljøvenligt design, samt en række kriterier, som disse krav skal opfylde. Kommissionen gives endvidere mulighed for at kræve, at aktører i forsyningskæden samarbejder med fabrikanter, bemyndigede organer og kompetente nationale myndigheder om kontrollen af produkters overholdelse af kravene til miljøvenligt design. Artikel 6 indeholder flere detaljer om krav til ydeevne, f.eks. at de kan være kvantitative eller ikkekvantitative for at forbedre et produktaspekt på grundlag af udvalgte produktparametre (som er opført på listen i bilag I). Artikel 7 fokuserer på oplysningskrav. Det fastsættes, at disse krav altid skal omfatte krav vedrørende produktpas og krav vedrørende problematiske stoffer. Artiklen indeholder detaljer om andre typer oplysninger, der kan gives, f.eks. oplysninger om et produkts ydeevne eller oplysninger til forbrugerne om, hvordan produktet installeres eller anvendes. Disse oplysninger kan tage form af "ydeevneklasser", f.eks. fra A til G, for at gøre det lettere at sammenligne produkter. Endelig redegøres det i artiklen for de forskellige måder, hvorpå oplysningerne kan gives (f.eks. i passet, på et websted, på en mærkeseddel osv.). I artikel 8 fastsættes de elementer, som Kommissionen skal præcisere i oplysningskravene i forbindelse med det digitale produktpas, f.eks. hvilke oplysninger der skal medtages, og hvem der har adgang til hvilke oplysninger. Artikel 9-11 indeholder de bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre produktpasset. I artikel 9 fastsættes de generelle krav til produktpasset. Artikel 10 indeholder de væsentlige krav til produktpassets tekniske udformning og funktion. I artikel 11 fastsættes reglerne vedrørende entydige operatør- og anlægsidentifikatorer. Artikel 12 indeholder bestemmelser om oprettelse af et register, der lagrer oplysninger i produktpasset, og giver Kommissionen mulighed for at præcisere, hvilke oplysninger der skal uploades. Artikel 13 indeholder bestemmelser, der præciserer, hvad der forventes af toldmyndighederne i forbindelse med produktpasset, og hvilke oplysninger de skal have adgang til for at lette deres arbejde. I artikel 14 præciseres de krav, der er knyttet til mærker, når de skal anvendes til en bestemt produktgruppe. Det forklares, at delegerede retsakter i sådanne tilfælde skal angive mærkets indhold (herunder ydeevneklasser) og udformning, og hvordan de skal vises til forbrugerne. Hvis produktet allerede er omfattet af et energimærke som fastsat i forordning (EU) 2017/1369 om energimærkning, og oplysningerne om andre parametre, herunder om andre ydeevneklasser, ikke kan medtages heri, kan disse oplysninger anføres på et særskilt energimærke, hvis Kommissionen finder det hensigtsmæssigt.

I artikel 15 præciseres det, at erhvervsdrivende ikke kan vise mærker, der efterligner de mærker, der er omhandlet i denne forordning. I henhold til artikel 16 skal Kommissionen vedtage en arbejdsplan, der skal dække mindst tre år, og som angiver kriterierne for prioritering af produkter. Arbejdsplanen indeholder en vejledende liste over produktgrupper, som Kommissionen agter at håndtere i de kommende år. Ved artikel 17 oprettes et forum for miljøvenligt design (ekspertgruppe). Det er baseret på det eksisterende konsultationsforum, der er oprettet i henhold til direktiv 2009/125/EF. Artikel 18 vedrører selvreguleringsforanstaltninger. Der er tale om industristyrede foranstaltninger, der kan anvendes som alternativer til delegerede retsakter om fastlæggelse af krav til miljøvenligt design vedtaget i henhold til artikel 5. Direktiv 2009/125/EF indeholder allerede en artikel om frivillige aftaler. Denne forordnings artikel 17 udvider den oprindelige artikel fra direktiv 2009/125/EF. Den fastsætter navnlig, hvad selvreguleringsforanstaltningen skal indeholde, hvad industrien skal fremlægge som dokumentation for Kommissionen, og proceduren for Kommissionens anerkendelse af selvreguleringsforanstaltningen som et gyldigt alternativ til en delegeret retsakt. I artikel 19 fastsættes en række foranstaltninger, som medlemsstaterne og Kommissionen skal træffe for at hjælpe SMV'er med den generelle gennemførelse af denne forordning og de fremtidige delegerede retsakter. Sådanne foranstaltninger omfatter retningslinjer, finansiel bistand og uddannelse. Ved artikel 20 indføres der først en generel forpligtelse til gennemsigtighed for erhvervsdrivende, der skiller sig af med usolgte forbrugerprodukter. Der fastsættes også mulighed for at vedtage delegerede retsakter, som forbyder erhvervsdrivende at destruere usolgte forbrugerprodukter. Disse delegerede retsakter kan også indeholde undtagelser til det generelle forbud, f.eks. af sundheds- og sikkerhedshensyn. Hvis en sådan undtagelse anvendes, har de erhvervsdrivende ligeledes en forpligtelse til gennemsigtighed (dvs. oplysning om antallet af destruerede produkter, årsager til destruktion osv.). Artiklen finder ikke anvendelse på SMV'er, men i den delegerede retsakt, der forbyder destruktion af produkter, kan det præciseres, at visse forpligtelser gælder for visse kategorier af SMV'er (mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder). I artikel 21, 22, 23 og 24 fastsættes forpligtelser for fabrikanter, bemyndigede repræsentanter, importører og distributører. De er baseret på standardbestemmelser i afgørelse 768/2008/EF. I artikel 25 fastsættes forpligtelser for forhandlere (som typisk er detailhandlere eller sælgere), navnlig med hensyn til mærkning og adgang til produktpasset, herunder i tilfælde af (online) fjernsalg. I artikel 26 samles de forskellige forpligtelser, som de erhvervsdrivende skal opfylde, hvis den delegerede retsakt kræver, at produktet skal have et mærke (f.eks. at forsyne forhandlerne med mærker). Artikel 27 vedrører de forpligtelser, som udbydere af distributionstjenester har, nemlig at sikre, at forholdene i forbindelse med oplagring, emballering, adressering eller forsendelse, når de håndterer et produkt, ikke bringer produkternes overensstemmelse med kravene til miljøvenligt design i fare. Artikel 28 er en standardartikel fra afgørelse 768/2008/EF, som fastsætter de to tilfælde, hvor fabrikanternes forpligtelser finder anvendelse på importører og distributører. I artikel 29 fastsættes forpligtelserne for onlinemarkedspladser og onlinesøgemaskiner, navnlig vedrørende samarbejde med markedsovervågningsmyndigheder. Det præciseres også, at markedsovervågningsmyndighederne skal have beføjelse til at beordre en onlinemarkedsplads til at fjerne ulovligt indhold. I artikel 30 fastsættes muligheden for, at fremtidige delegerede retsakter kan kræve, at erhvervsdrivende stiller den tekniske dokumentation til rådighed digitalt uden anmodning. For at vurdere markedsindtrængningen af produkter, for hvilke der er fastsat krav til miljøvenligt design, kræves det endvidere i artiklen, at de erhvervsdrivende skal give oplysninger om de leverede produkter. I artikel 31 præciseres det, at produkter, hvor det er relevant, skal kunne måle deres energiforbrug under brug eller deres ydeevne i forhold til andre relevante parametre, og at disse data skal stilles til rådighed for slutbrugeren. Når dette er fastsat i en delegeret retsakt, skal fabrikanterne indsamle, anonymisere og indberette disse data til Kommissionen. Kapitel VIII om produkters overensstemmelse er hovedsagelig standardbestemmelser om, hvordan produkternes overensstemmelse skal vurderes. Det vedrører: –anvendelse af pålidelige, nøjagtige og reproducerbare metoder til prøvninger, målinger og beregninger (artikel 32) –harmoniserede standarder, der giver formodning om overensstemmelse (artikel 34) –Kommissionens mulighed for at vedtage fælles specifikationer, hvis der ikke findes harmoniserede standarder (artikel 35) –procedurerne for overensstemmelsesvurdering (artikel 36) –EU-overensstemmelseserklæringen (artikel 37)

–CE-mærkningen (artikel 38 og 39) og muligheden for at anvende alternative mærkninger (artikel 40). I dette standardkapitel er formodningen om overensstemmelse med kravene til miljøvenligt design for produkter med EU-miljømærket (artikel 34) og muligheden for i den delegerede retsakt at ændre det relevante overensstemmelsesvurderingsmodul afhængigt af det pågældende produkt (artikel 36) bemærkelsesværdige. Artikel 33 vedrører forebyggelse af omgåelse. F.eks. vil produkter, der er udformet således, at de kan spore, at de bliver afprøvet, og automatisk ændre deres ydeevne til et mere gunstigt resultat, ikke være tilladt på markedet. Kapitel IX (artikel 41-56) vedrører notifikation af overensstemmelsesvurderingsorganer og består af standardbestemmelser baseret på afgørelse 768/2008/EF kombineret med målrettede forbedringer af disse bestemmelser for at sikre juridisk klarhed og yderligere styrke de bemyndigede organers uafhængighed, kompetence og overvågning. I artikel 57 fastsættes det, at hvis medlemsstaterne vedtager incitamenter til at belønne produkter, bør disse incitamenter i princippet være rettet mod de to bedste ydeevneklasser, eller produkter, som er forsynet med EU-miljømærket. Hvis der ikke er fastsat nogen ydeevneklasse, eller ydeevneklassen er baseret på flere produktparametre, kan Kommissionen i en delegeret retsakt præcisere, hvordan medlemsstaternes incitamenter skal fungere. Artikel 58 vedrører grønne offentlige indkøb og nærmere bestemt muligheden for, at der i delegerede retsakter, som vedtages i henhold til denne forordning, fastsættes krav til offentlige kontrakter (f.eks. tekniske specifikationer, udvælgelseskriterier, tildelingskriterier osv.) på grundlag af de produktparametre, der er anført i bilaget til denne forordning. Kapitel XI vedrører markedsovervågning. Det bygger generelt på de forpligtelser, der findes i henhold til forordning (EU) 2019/1020 om markedsovervågning, samtidig med at der fastsættes nogle mere specifikke forpligtelser, hvor det er relevant for denne forordning. I henhold til artikel 59 skal medlemsstaterne udarbejde en handlingsplan for markedsovervågningsaktiviteter, som skal omfatte "prioriteter for markedsovervågning", der fastlægges på grundlag af en række i artiklen fastsatte kriterier samt arten og antallet af planlagte kontroller. Ved artikel 60 tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter, der fastsætter et minimumsantal af kontroller, som skal foretages af specifikke produkter. I artikel 61 henvises der til informations- og kommunikationssystemet i henhold til forordningen om markedsovervågning (ICSMS), og medlemsstaterne forpligtes til at indlæse oplysninger om sanktioner pålagt i henhold til denne forordning. På dette grundlag skal Kommissionen vedtage en rapport med vejledende benchmarks for kontrolhyppigheden og arten og omfanget af de pålagte sanktioner. I artikel 62 henvises der til den administrative samarbejdsgruppe ("ADCO"), der er nedsat i henhold til markedsovervågningsforordningen, og dens rolle i forbindelse med denne forordning fastsættes. Denne rolle omfatter fastlæggelse af fælles prioriteter for medlemsstaternes handlingsplaner eller prioriteter for EU-støtte (såsom fælles markedsovervågning og testprojekter, fælles investering i markedstilsynskapaciteter, herunder udstyr og IT-værktøjer, fælles uddannelseskurser og retningslinjer). Kapitel XII vedrører beskyttelsesprocedurer og er baseret på standardbestemmelser. I artikel 61 fastsættes den procedure, som en national markedsovervågningsmyndighed skal følge, hvis den mener, at et produkt udgør en risiko. I så fald skal den nationale markedsovervågningsmyndighed indlede en procedure for underretning af andre markedsovervågningsmyndigheder om de trufne foranstaltninger (forbud mod eller begrænset tilgængeliggørelse af et produkt, tilbagetrækning eller tilbagekaldelse). I artikel 64 fastsættes den EU-beskyttelsesprocedure, som skal anvendes, hvis en medlemsstat eller Kommissionen er uenig i en foranstaltning, der er truffet på nationalt plan efter beskyttelsesproceduren i artikel 63. Efter en høring vedtager Kommissionen en gennemførelsesretsakt, hvori det besluttes, om foranstaltningen er berettiget eller ej. Når den er vedtaget, skal alle medlemsstater sikre, at det produkt, der ikke opfylder kravene, trækkes tilbage fra deres marked. Artikel 65 vedrører det særlige tilfælde, hvor et tilfælde af manglende overholdelse vedrører en formel forpligtelse (anbringelse af CE-mærkning, EU-overensstemmelseserklæring osv.) Kapitel XIII er et standardkapitel med artikler om delegerede retsakter (artikel 66) og om gennemførelsesretsakter (artikel 67). Kapitel XIV er et standardkapitel, der indeholder afsluttende bestemmelser med artikler om sanktioner (artikel 68), om gennemførelse af en evaluering af forordningen otte år efter dens vedtagelse (artikel 69) og om ophævelse og overgangsbestemmelser (artikel 70). Det bemærkes, at gennemførelsesforanstaltninger, der er vedtaget i henhold til direktivet om miljøvenligt design, fortsat skal finde anvendelse, indtil de ophæves ved en delegeret retsakt vedtaget i henhold til denne forordning. I bilag I fastsættes de produktparametre, der skal anvendes ved fastsættelse af ydeevne- og oplysningskrav for produkter i henhold til denne forordning. I bilag II fastsættes proceduren for fastsættelse af sådanne ydeevnekrav. Bilag III indeholder en liste over de oplysninger, der kan medtages i produktpasset, og det fremgår, hvilke oplysninger det skal indeholde. Bilag IV gengiver det standardoverensstemmelsesvurderingsmodul, der er omhandlet i artikel 35 (fra afgørelse 768/2008/EF).

Bilag V gengiver EU-standardoverensstemmelseserklæringen. Bilag VI indeholder mere detaljerede oplysninger om indholdet af delegerede retsakter om fastsættelse af krav til miljøvenligt design, der skal vedtages i henhold til denne forordning. Bilag VII indeholder generelle kriterier for selvreguleringsforanstaltninger (artikel 18). Bilag VIII er et standardbilag, der indeholder sammenligningstabellen med direktivet om miljøvenligt design. 2022/0095 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fastlæggelse af en ramme for krav til miljøvenligt design for bæredygtige produkter og om ophævelse af direktiv 2009/125/EF (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Den europæiske grønne pagt er Europas strategi for bæredygtig vækst, der har til formål at omdanne EU til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, konkurrencedygtig, klimaneutral og cirkulær økonomi. Den fastsætter det ambitiøse mål om at sikre, at Unionen bliver det første klimaneutrale kontinent senest i 2050. Den anerkender fordelene ved at investere i Unionens konkurrencedygtige bæredygtighed ved at opbygge et mere retfærdigt, grønnere og mere digitalt Europa. Produkter spiller en central rolle i denne grønne omstilling. Idet det påpeges, at de nuværende produktionsprocesser og forbrugsmønstre fortsat er for lineære og afhænger af en produktion af nye materialer, der udvindes, handles og forarbejdes og i sidste ende bortskaffes som affald eller emissioner, fremhæver den grønne pagt det presserende behov for omstilling til en cirkulær økonomisk model og understreger de betydelige fremskridt, der fortsat skal gøres. Energieffektivitet udpeges endvidere som en prioritet for dekarboniseringen af energisektoren og for at nå klimamålene i 2030 og 2050. (2)For at fremskynde omstillingen til en cirkulær økonomi udarbejdede Kommissionen en fremtidsorienteret dagsorden i sin handlingsplan for den cirkulære økonomi for et renere og mere konkurrencedygtigt Europa med det formål at gøre den lovgivningsmæssige ramme klar til en bæredygtig fremtid. Som beskrevet i denne plan er der på nuværende tidspunkt ikke noget omfattende sæt af krav, der skal sikre, at alle produkter, der bringes i omsætning på EU's marked, bliver stadig mere bæredygtige og i stand til at klare en test af produkternes cirkulære egenskaber. Navnlig fremmer produktdesign ikke i tilstrækkelig grad bæredygtighed i hele livscyklussen. Som følge heraf udskiftes produkter ofte, hvilket indebærer et betydeligt energi- og ressourceforbrug med henblik på at producere og distribuere nye produkter og bortskaffe gamle produkter. Det er stadig for vanskeligt for erhvervsdrivende og borgere at træffe bæredygtige valg i forbindelse med produkter, da der mangler relevante oplysninger og økonomisk overkommelige muligheder for at gøre det. Dette fører til forspildte muligheder for bæredygtighed og værdibevarende aktiviteter, begrænset efterspørgsel efter sekundære materialer og hindringer for vedtagelsen af cirkulære forretningsmodeller. (3)Den europæiske industristrategi fastsætter Unionens overordnede ambition om at fremme en "dobbelt omstilling" til klimaneutralitet og digitalt lederskab. Den afspejler den europæiske grønne pagt ved at pege på den førende rolle, som Europas industri skal spille i denne forbindelse ved at reducere sit CO2-fodaftryk og materialeaftryk og integrere cirkularitet i hele økonomien, og understreger nødvendigheden for at bevæge os væk fra traditionelle modeller og revolutionere den måde, hvorpå vi udformer, fremstiller, anvender og bortskaffer produkter. Ajourføringen af industristrategien fra 2021 styrker hovedbudskaberne i strategien fra 2020 og fokuserer på erfaringerne fra covid-19-krisen, herunder behovet for at fremme modstandsdygtighed. (4)I mangel af lovgivning på EU-plan er der allerede opstået divergerende nationale tilgange til forbedring af produkters miljømæssige bæredygtighed, lige fra oplysningskrav om varigheden af elektronisk udstyrs softwarekompatibilitet til indberetningsforpligtelser i forbindelse med håndtering af usolgte varige goder. Dette er et tegn på, at yderligere nationale bestræbelser på at nå de mål, der forfølges med denne forordning, sandsynligvis vil føre til yderligere fragmentering af det indre marked. For at sikre et velfungerende indre marked og samtidig sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau er der derfor behov for en lovgivningsmæssig ramme for gradvis indførelse af krav til miljøvenligt design af produkter. Ved at lade den tilgang til miljøvenligt design, der oprindeligt blev fastlagt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/125/EF, finde anvendelse på det bredest mulige udvalg af produkter, vil nærværende forordning udgøre en sådan ramme.

(5)Denne forordning vil bidrage til at gøre produkter egnede til en klimaneutral, ressourceeffektiv og cirkulær økonomi, nedbringe mængden af affald og sikre, at frontløberes resultater inden for bæredygtighed gradvist bliver normen. Den bør indeholde bestemmelser om fastsættelse af nye krav til miljøvenligt design for at forbedre produkternes holdbarhed, genbrugsmuligheder, opgraderingsmuligheder og reparationsmuligheder, forbedre mulighederne for renovering og vedligeholdelse, håndtere forekomsten af farlige kemikalier i produkter, øge deres energi- og ressourceeffektivitet, reducere deres forventede produktion af affaldsmaterialer og øge det genanvendte indhold i produkter, samtidig med at deres ydeevne og sikkerhed sikres, hvilket muliggør genfremstilling og højkvalitetsgenanvendelse og nedbringer CO2-fodaftryk og miljøaftryk. (6)Europa-Parlamentet bifaldt i sin beslutning af 25. november 2020 "På vej mod et mere bæredygtigt indre marked for virksomheder og forbrugere" fremme af holdbare produkter, der er lettere at reparere, genbruge og genanvende. I sin rapport om den nye handlingsplan for den cirkulære økonomi, der blev vedtaget den 16. februar 2021, godkendte Europa-Parlamentet endvidere den dagsorden, som Kommissionen havde fremlagt i handlingsplanen for den cirkulære økonomi, og fandt, at omstillingen til en cirkulær økonomi kan levere løsninger til at håndtere de nuværende miljømæssige udfordringer og den økonomiske krise, som covid-19-pandemien har medført. I sine konklusioner "hen imod en cirkulær og grøn genopretning", der blev vedtaget den 11. december 2020, glædede Rådet sig endvidere over Kommissionens bebudede hensigt om at forelægge lovgivningsforslag til en omfattende og integreret politisk ramme for bæredygtige produkter, der fremmer klimaneutralitet, energi- og ressourceeffektivitet og en ugiftig cirkulær økonomi, beskytter folkesundheden og biodiversiteten samt styrker og beskytter forbrugere og offentlige indkøbere. (7)Denne forordning bør bidrage til at nå Unionens klima- og energimål. I overensstemmelse med målene i Parisaftalen, der blev ratificeret af Unionen i 2016, fastsætter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1119, "den europæiske klimalov", en bindende EU-forpligtelse om intern reduktion af nettodrivhusgasemissioner på mindst 55 % senest i 2030 og indarbejder målet om klimaneutralitet for økonomien som helhed senest i 2050 i lovgivningen. I 2021 vedtog Kommissionen Fit for 55-pakken for at gøre Unionens klima- og energipolitik klar til at nå disse mål. Med henblik herpå og i overensstemmelse med princippet om "energieffektivitet først", der er nedfældet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/2002, skal forbedringer af energieffektiviteten øges betydeligt til ca. 36 % i det endelige energiforbrug senest i 2030. Produktkrav, der fastsættes i henhold til denne forordning, bør spille en væsentlig rolle for opfyldelsen af dette mål ved i væsentlig grad at reducere produkternes energifodaftryk. Disse krav til energieffektivitet vil også mindske forbrugernes sårbarhed over for energiprisstigninger. Som anerkendt i Parisaftalen vil en forbedring af bæredygtigheden i forbrug og produktion ligeledes spille en vigtig rolle i håndteringen af klimaændringer. (8)Denne forordning bør også bidrage til at nå Unionens bredere miljømål. Det 8. miljøhandlingsprogram forankrer Unionens mål om at holde sig inden for klodens begrænsninger i en retlig ramme og fastlægger grundforudsætninger for at nå de prioriterede mål, herunder overgangen til en giftfri cirkulær økonomi. I den europæiske grønne pagt opfordres Unionen også til bedre at overvåge, rapportere, forebygge og afhjælpe forurening af luft, vand, jord og forbrugerprodukter. Dette betyder, at kemikalier, materialer og produkter skal være så sikre og bæredygtige som muligt i udformningen og i løbet af deres livscyklus, hvilket fører til ugiftige materialecyklusser. Desuden anerkender både den europæiske grønne pagt og handlingsplanen for den cirkulære økonomi, at Unionens indre marked er en kritisk masse, der kan påvirke globale standarder for produkters bæredygtighed og produktdesign. Denne forordning bør derfor spille en væsentlig rolle med hensyn til at nå flere af de mål, der er fastsat i De Forenede Nationers verdensmål for bæredygtig udvikling i FN's 2030-dagsorden for bæredygtig udvikling "Ansvarligt forbrug og produktion", både inden for og uden for Unionen. (9)Ved direktiv 2009/125/EF fastsættes rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energirelaterede produkter. Det har sammen med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 reduceret EU's primære energiefterspørgsel efter produkter betydeligt, og det anslås, at disse besparelser fortsat vil stige. De gennemførelsesforanstaltninger, der er vedtaget i henhold til direktiv 2009/125/EF, har også omfattet krav om cirkularitet såsom holdbarhed, reparationsmuligheder og genanvendelsesmuligheder. Samtidig har instrumenter som EU-miljømærket, der blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 66/2010 eller EU's kriterier for grønne offentlige indkøb et bredere anvendelsesområde, men de har en reduceret virkning på grund af begrænsningerne i frivillige tiltag. (10)Direktiv 2009/125/EF har generelt medvirket til at fremme energieffektivitet og visse aspekter af cirkularitet ved energirelaterede produkter, og dets tilgang har potentiale til gradvist at inddrage alle produkters bæredygtighed. For at opfylde forpligtelserne i den grønne pagt bør denne tilgang udvides til at omfatte andre produktgrupper og systematisk behandle centrale aspekter med henblik på at øge produkters miljømæssige bæredygtighed med bindende krav. Ved at sikre, at det kun er produkter, der opfylder disse krav, som bringes i omsætning på EU-markedet, bør denne forordning ikke blot forbedre den frie bevægelighed for sådanne produkter ved at undgå nationale forskelle, men også mindske de negative miljøindvirkninger, som produkter, for hvilke der er fastsat sådanne krav, har i hele deres livscyklus. (11)For at skabe en effektiv og fremtidssikret lovramme er det nødvendigt at gøre det muligt at fastsætte krav til miljøvenligt design for alle fysiske varer, der bringes i omsætning eller tages i brug, herunder komponenter og mellemprodukter. Dette bør gøre det muligt for Kommissionen at tage hensyn til den bredest mulige vifte af produkter, når den prioriterer fastlæggelsen af krav til miljøvenligt design, og derved maksimere deres effektivitet. Hvor det er nødvendigt, bør der indføres særlige undtagelser, når der fastsættes krav til miljøvenligt design, f.eks. for produkter med et særligt formål, der ikke kan opfyldes ved overholdelsen af kravene til miljøvenligt design. Desuden bør der gøres undtagelser for de produkter, for hvilke det allerede står klart, at krav til miljøvenligt design ikke vil være hensigtsmæssige, eller hvor andre rammer indeholder bestemmelser om fastsættelse af sådanne krav. Dette bør være tilfældet for fødevarer og foder som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002, humanmedicinske lægemidler som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF, veterinærlægemidler som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/6, levende planter, dyr og mikroorganismer, produkter af menneskelig oprindelse og plante- og dyreprodukter, der er direkte forbundet med deres fremtidige reproduktion. (12)I henhold til forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om bygningers energimæssige ydeevne (omarbejdning) skal medlemsstaterne fastsætte mindstekrav til energimæssig ydeevne for bygningsdele, der udgør en del af bygningens klimaskærm, og krav til installationer for så vidt angår samlet energimæssige ydeevne, korrekt installering og passende dimensionering, indstilling og kontrol af de tekniske bygningsinstallationer, der er installeret i nye eller eksisterende bygninger. Det er i overensstemmelse med målene i denne forordning, at disse mindstekrav til energimæssig ydeevne under visse omstændigheder kan begrænse installeringen af energirelaterede produkter, der opfylder kravene i denne forordning og dens delegerede retsakter, forudsat at sådanne krav ikke udgør en uberettiget markedshindring. (13)For at forbedre produkters miljømæssige bæredygtighed og sikre produkternes frie bevægelighed i det indre marked bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF med henblik på at supplere denne forordning ved at fastsætte krav til miljøvenligt design. Disse krav til miljøvenligt design bør i princippet gælde for specifikke produktgrupper såsom vaskemaskiner eller vaskemaskiner og vaske/tørremaskiner. For at gøre kravene til miljøvenligt design så effektive som muligt og for effektivt at forbedre produkters miljømæssige bæredygtighed bør det også være muligt at fastsætte ét eller flere horisontale krav til miljøvenligt design for en bredere vifte af produktgrupper såsom elektroniske apparater eller tekstiler. Der bør fastsættes horisontale krav til miljøvenligt design, hvis de tekniske ligheder mellem produktgrupperne gør det muligt at forbedre deres miljømæssige bæredygtighed på grundlag af de samme krav. (14)For at gøre det muligt for Kommissionen at fastsætte krav, der er relevante for de omfattede produktgrupper, bør kravene til miljøvenligt design omfatte krav til ydeevne og oplysninger. Disse krav bør anvendes til at forbedre aspekter vedrørende produkter, der er relevante for miljømæssig bæredygtighed, såsom energieffektivitet, holdbarhed, reparationsmuligheder og CO2-fodaftryk og miljøaftryk. Kravene til miljøvenligt design bør være gennemsigtige, objektive, forholdsmæssige og i overensstemmelse med internationale handelsregler. (15)Når Kommissionen har vedtaget en delegeret retsakt om fastsættelse af krav til miljøvenligt design for en given produktgruppe, bør medlemsstaterne for at sikre, at det indre marked fungerer, ikke længere have mulighed for at fastsætte nationale krav til ydeevne på grundlag af produktparametre, der er omfattet af sådanne i den delegerede retsakt fastsatte ydeevnekrav, og ikke længere have mulighed for at fastsætte nationale oplysningskrav på grundlag af produktparametre, der er omfattet af sådanne i den delegerede retsakt fastsatte oplysningskrav. For at sikre at det indre marked fungerer, bør Kommissionen tillægges beføjelser til at fastsætte, at der ikke er behov for krav til miljøvenligt design i form af ydeevnekrav og/eller i form af oplysningskrav i forbindelse med en specifik produktparameter. (16)Når Kommissionen fastsætter krav til miljøvenligt design, bør den tage hensyn til de pågældende produkters art og formål samt til de relevante markeders karakteristika. F.eks. skal forsvarsmateriel kunne fungere under specifikke og til tider barske betingelser, som skal tages i betragtning, når der fastsættes krav til miljøvenligt design. Visse oplysninger om forsvarsmateriel bør ikke videregives og bør beskyttes. Kravene til miljøvenligt design af militært eller følsomt udstyr bør derfor tage hensyn til forsvarsmarkedets sikkerhedsbehov og karakteristika som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/81/EF. På samme måde er rumindustrien strategisk for Europa og for dets teknologiske uafhængighed. Da rumteknologier fungerer under ekstreme forhold, bør alle krav til miljøvenligt design af rumprodukter afveje bæredygtighedshensyn med modstandsdygtighed og forventet ydeevne. Hvad angår medicinsk udstyr som defineret i artikel 2, stk. 1, i forordning (EU) 2017/745 om medicinsk udstyr og medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik som defineret i artikel 2, stk. 2, i forordning (EU) 2017/746 om medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik bør Kommissionen desuden tage hensyn til behovet for ikke at påvirke patienters og brugeres sundhed og sikkerhed negativt. (17)For at undgå dobbeltarbejde og regelbyrde bør der sikres overensstemmelse mellem denne forordning og de krav, der er fastsat i eller følger af anden EU-lovgivning, navnlig produkt-, kemikalie- og affaldslovgivningen. Eksistensen af beføjelser i henhold til anden EU-lovgivning til at fastsætte krav med samme eller lignende virkninger som kravene i denne forordning begrænser imidlertid ikke beføjelserne i denne forordning, medmindre det er specificeret i denne forordning. (18)Delegerede retsakter, der omfatter krav til miljøvenligt design, bør, som det var tilfældet i henhold til direktiv 2009/125/EF, underkastes en særlig konsekvensanalyse og interessenthøring og bør udarbejdes i overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer for bedre regulering og omfatte en vurdering af den internationale dimension og virkningerne for tredjelande. I den forbindelse bør Kommissionen tage behørigt hensyn til alle aspekter af produktets livscyklus og basere sin konsekvensanalyse på den bedste tilgængelige dokumentation. Ved udarbejdelsen af krav til miljøvenligt design bør Kommissionen anvende en videnskabelig tilgang og også tage hensyn til relevante tekniske oplysninger, navnlig fra Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 66/2010, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/75/EU, tekniske screeningskriterier vedtaget i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 og kriterier for grønne offentlige indkøb. (19)For at tage hensyn til produktmangfoldigheden bør Kommissionen udvælge metoder til at vurdere fastsættelsen af kravene til miljøvenligt design og i givet fald videreudvikle dem på grundlag af produktets art, dets mest relevante aspekter og dets virkninger i løbet af dets livscyklus. I den forbindelse bør Kommissionen tage hensyn til sine erfaringer med at vurdere fastsættelsen af krav i henhold til direktiv 2009/125/EF og de fortsatte bestræbelser på at udvikle og forbedre videnskabeligt baserede vurderingsværktøjer såsom ajourføringen af metoden for miljøvenligt design af energirelaterede produkter og metoden vedrørende produkters miljøaftryk, der er fastsat i Kommissionens henstilling (EU) 2021/2279, herunder for så vidt angår midlertidig CO2-lagring, samt internationale og europæiske standardiseringsorganisationers udvikling af standarder, herunder om energirelaterede produkters materialeeffektivitet. Med udgangspunkt i disse værktøjer og ved hjælp af målrettede undersøgelser, når det er nødvendigt, bør Kommissionen yderligere styrke aspekter vedrørende cirkularitet (såsom holdbarhed, reparationsmuligheder, herunder bedømmelse af reparationsmuligheder, identifikation af kemikalier, der hindrer genbrug og genanvendelse) i forbindelse med vurderingen af produkter og udarbejdelsen af krav til miljøvenligt design og bør udvikle nye metoder eller værktøjer, hvor det er relevant. Der kan også være behov for nye tilgange til udarbejdelse af obligatoriske kriterier for offentlige indkøb og forbud mod destruktion af usolgte forbrugerprodukter. (20)Ydeevnekrav bør vedrøre en udvalgt produktparameter, der er relevant for det pågældende produkt, for hvilket der er identificeret potentiale for at forbedre den miljømæssige bæredygtighed. Sådanne krav kan omfatte minimums- eller maksimumsniveauer for ydeevne i forhold til produktparameteren, ikkekvantitative krav, der har til formål at forbedre ydeevnen i forhold til produktparameteren eller krav vedrørende et produkts funktionelle ydeevne for at sikre, at de valgte ydeevnekrav ikke har en negativ indvirkning på produktets evne til at udføre den funktion, som det er designet og markedsført til. Hvad angår minimums- eller maksimumsniveauer kan de f.eks. tage form af en begrænsning af energiforbruget i brugsfasen eller af mængden af et givet materiale, der indgår i produktet, et krav om minimumsmængder af genanvendt indhold eller en begrænsning af en specifik miljøindvirkningskategori eller en aggregering af alle relevante miljøindvirkninger. Forbud mod en specifik teknisk løsning, der er skadelig for produktets reparationsmuligheder, er et eksempel på et ikkekvantitativt krav. Ydeevnekravene vil blive anvendt til at sikre, at de produkter, der klarer sig dårligst, fjernes fra markedet, hvis dette er nødvendigt for at bidrage til forordningens mål om miljømæssig bæredygtighed. (21)For at sikre sammenhæng bør ydeevnekravene supplere gennemførelsen af EU-lovgivningen om affald. Der er fastsat krav om markedsføring af emballage som et slutprodukt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF, men denne forordning kan supplere nævnte direktiv ved at fastsætte produktbaserede krav med fokus på emballering af specifikke produkter, når de bringes i omsætning. Hvor det er relevant, bør sådanne supplerende krav navnlig bidrage til at minimere den anvendte mængde emballage og dermed bidrage til at forebygge affaldsproduktion i EU. (22)Kemisk sikkerhed er et anerkendt element i produkters bæredygtighed. Det er baseret på kemikaliers iboende sundheds- eller miljørisici i kombination med specifik eller generisk eksponering og er omfattet af kemikalielovgivningen, såsom Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1935/2004, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009, Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/745 og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/48/EF. Denne forordning bør ikke gøre det muligt at begrænse stoffer baseret på kemisk sikkerhed, som det er tilfældet i henhold til anden EU-lovgivning. På samme måde bør denne forordning ikke gøre det muligt at begrænse stoffer af hensyn til fødevaresikkerheden. EU-lovgivningen om kemikalier og fødevarer giver imidlertid ikke mulighed for gennem begrænsninger af visse stoffer at håndtere indvirkninger på bæredygtighed, der ikke vedrører kemisk sikkerhed eller fødevaresikkerhed. For at overvinde denne begrænsning bør denne forordning på visse betingelser tillade begrænsning, primært af andre årsager end kemisk sikkerhed eller fødevaresikkerhed, af stoffer, der er til stede i produkter eller anvendes i deres fremstillingsprocesser, og som har en negativ indvirkning på produkternes bæredygtighed. Denne forordning bør heller ikke føre til overlapning eller erstatning af begrænsninger for stoffer, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/65/EU, som har til formål at beskytte menneskers sundhed og miljøet, herunder miljørigtig nyttiggørelse og bortskaffelse af affald fra elektrisk og elektronisk udstyr. (23)For at forbedre produkters miljømæssige bæredygtighed bør oplysningskravene vedrøre en udvalgt produktparameter, der er relevant for produktaspektet, såsom produktets miljøaftryk eller dets holdbarhed. Det kan kræves, at fabrikanten stiller oplysninger om produktets ydeevne til rådighed i forhold til en udvalgt produktparameter eller andre oplysninger, der kan påvirke den måde, hvorpå produktet håndteres af andre parter end fabrikanten, for at forbedre ydeevnen i forhold til en sådan parameter. Sådanne oplysningskrav bør fastsættes enten som supplement til eller i stedet for ydeevnekrav for samme produktparameter, alt efter hvad der er relevant. Hvis en delegeret retsakt indeholder oplysningskrav, bør den angive metoden til at gøre de krævede oplysninger tilgængelige, f.eks. på et websted med fri adgang, produktpas eller produktmærkning. Oplysningskrav er nødvendige for at bevirke den adfærdsændring, der er nødvendig for at sikre, at målene om miljømæssig bæredygtighed i denne forordning nås. Ved at skabe et solidt grundlag for, at indkøbere og offentlige myndigheder kan sammenligne produkter på grundlag af deres miljømæssige bæredygtighed, forventes oplysningskravene at få forbrugerne og de offentlige myndigheder til at træffe mere bæredygtige valg. (24)Hvis delegerede retsakter omfatter oplysningskrav, kan de desuden fastsætte ydeevneklasser i forbindelse med en eller flere relevante produktparametre for at lette sammenligningen mellem produkter på grundlag af denne parameter. Ydeevneklasser bør gøre det muligt at differentiere produkter på grundlag af deres relative bæredygtighed og kan anvendes af både forbrugere og offentlige myndigheder. De har som sådan til formål at lede markedet i retning af mere bæredygtige produkter.

(25)Oplysninger om forekomsten af problematiske stoffer i produkter er et centralt element for at identificere og fremme bæredygtige produkter. Produkternes kemiske sammensætning bestemmer i vid udstrækning deres funktioner og virkninger samt mulighederne for at genbruge eller nyttiggøre dem, når de bliver til affald. Kemikaliestrategien med bæredygtighed for øje opfordrer til at minimere forekomsten af problematiske stoffer i produkter og sikre tilgængeligheden af oplysninger om kemikalieindhold og sikker anvendelse ved at indføre oplysningskrav og spore tilstedeværelsen af problematiske stoffer i materialers og produkters samlede livscyklus. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 og anden eksisterende kemikalielovgivning såsom forordning (EF) nr. 1223/2009 sikrer allerede kommunikation om sundheds- eller miljøfarer, som visse problematiske stoffer udgør alene eller i en blanding. Brugere af stoffer og blandinger bør også informeres om relevante bæredygtighedsrelaterede oplysninger, som ikke primært vedrører sundheds- eller miljøfarer. Desuden bør brugere af andre produkter end stoffer eller blandinger og forvaltere af affald fra sådanne produkter også modtage oplysninger om bæredygtighed, herunder oplysninger, der primært vedrører kemikaliers sundheds- eller miljøfarer. Denne forordning bør derfor give mulighed for at fastsætte krav vedrørende sporing og formidling af oplysninger om bæredygtighed, herunder om tilstedeværelsen af problematiske stoffer i produkters samlede livscyklus, herunder med henblik på dekontaminering og nyttiggørelse, når de bliver til affald. En sådan ramme bør sigte mod gradvis at dække alle problematiske stoffer i alle produkter, der er opført i arbejdsplaner med angivelse af de produktgrupper, som Kommissionen har til hensigt at håndtere. (26)Oplysningskravene i denne forordning bør omfatte kravet om at stille et produktpas til rådighed. Produktpasset er et vigtigt redskab til at stille oplysninger til rådighed for aktører i hele værdikæden, og tilgængeligheden af et produktpas bør i væsentlig grad forbedre et produkts end-to-end-sporbarhed i hele værdikæden. Produktpasset bør bl.a. hjælpe forbrugerne med at træffe informerede valg ved at forbedre deres adgang til for dem relevant produktinformation, gøre det muligt for erhvervsdrivende og andre aktører i værdikæden såsom reparatører eller genvindingsvirksomheder at få adgang til relevante oplysninger og sætte de kompetente nationale myndigheder i stand til at udføre deres opgaver. Med henblik herpå bør produktpasset ikke erstatte, men supplere ikke-digitale former for overførsel af oplysninger, såsom oplysninger i produktvejledningen eller på et mærke. Det bør desuden være muligt at anvende produktpasset til oplysninger om andre aspekter vedrørende bæredygtighed, der gælder for den relevante produktgruppe i henhold til anden EU-lovgivning. (27)For at tage hensyn til produktets art og marked bør de oplysninger, der skal indgå i produktpasset, undersøges nøje fra sag til sag ved udarbejdelsen af produktspecifikke regler. For at optimere adgangen til de deraf følgende oplysninger og samtidig beskytte intellektuelle ejendomsrettigheder er det nødvendigt at udforme og gennemføre produktpasset på en måde, der giver differentieret adgang til de oplysninger, der indgår i produktpasset, afhængigt af typen af oplysninger og typen af interessenter. For at undgå omkostninger for virksomheder og offentligheden, som ikke står i rimeligt forhold til de bredere fordele, bør produktpasset ligeledes være specifikt for produktet, partiet eller produktmodellen, afhængigt af f.eks. værdikædens kompleksitet og de pågældende produkters størrelse, art eller virkninger. (28)For at sikre interoperabilitet bør typerne af tilladte databærere præciseres. Af samme grund bør databæreren og den entydige produktidentifikator frigives i overensstemmelse med internationalt anerkendte standarder. Beføjelsen til at vedtage retsakter bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 TEUF med henblik på at ændre denne forordning ved at erstatte eller tilføje standarder, ud fra hvilke databæreren og de entydige identifikatorer kan frigives, i lyset af den tekniske eller videnskabelige udvikling. Dette skulle sikre, at oplysningerne i produktpasset kan registreres og overføres af alle erhvervsdrivende, samt sikre, at den entydige identifikator er kompatibel med eksterne komponenter såsom scanningsudstyr. (29)For ikke unødigt at forsinke fastlæggelsen af andre krav til miljøvenligt design end til produktpasset eller for at sikre, at produktpas kan gennemføres effektivt, bør Kommissionen have mulighed for at undtage produktgrupper fra kravene til produktpas, hvis der ikke foreligger tekniske specifikationer i forbindelse med de væsentlige krav til produktpassets tekniske udformning og funktion. For at undgå unødvendige administrative byrder for erhvervsdrivende bør Kommissionen ligeledes have mulighed for at undtage produktgrupper fra kravene til produktpas, hvis anden EU-lovgivning allerede omfatter et system til digital levering af produktoplysninger, der gør det muligt for aktører i hele værdikæden at få adgang til relevante produktoplysninger og lette de kompetente nationale myndigheders kontrol af produktoverensstemmelse. Disse undtagelser bør regelmæssigt tages op til revision under hensyntagen til yderligere tilgængelighed af tekniske specifikationer. (30)Entydig identifikation af produkter er et grundlæggende element, der muliggør sporbarhed i hele forsyningskæden. Produktpasset bør derfor knyttes til en entydig produktidentifikator. Desuden bør passet, hvor det er relevant, gøre det muligt at spore de aktører og fremstillingsfaciliteter, der er knyttet til det pågældende produkt. For at sikre interoperabilitet bør de entydige operatøridentifikatorer og entydige anlægsidentifikatorer, der muliggør sporbarhed, frigives i overensstemmelse med internationalt anerkendte standarder. Beføjelsen til at vedtage retsakter bør delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 TEUF med henblik på at ændre denne forordning ved at erstatte eller tilføje standarder, ud fra hvilke entydige operatøridentifikatorer og entydige anlægsidentifikatorer kan frigives i lyset af den tekniske eller videnskabelige udvikling. (31)Digitaliserede oplysninger om produktet og dets livscyklus eller, hvor det er relevant, dets pas bør være let tilgængelige ved scanning af en databærer, som f.eks. et vandmærke eller en QR-kode. Når det er muligt, bør databæreren være på selve produktet for at sikre, at oplysningerne forbliver tilgængelige i hele dets livscyklus. Der er dog mulighed for undtagelser afhængigt af de pågældende produkters art, størrelse eller anvendelse. (32)For at sikre, at produktpasset er fleksibelt, smidigt, markedsdrevet og udvikler sig i overensstemmelse med forretningsmodeller, markeder og innovation, bør det baseres på et decentraliseret datasystem, der oprettes og vedligeholdes af erhvervsdrivende. Med henblik på håndhævelse og overvågning kan det dog være nødvendigt, at de kompetente nationale myndigheder og Kommissionen har direkte adgang til en fortegnelse over alle databærere og entydige identifikatorer, der er knyttet til produkter, som bringes i omsætning eller tages i brug. (33)For at sikre en effektiv indførelse af produktpasset bør den tekniske udformning, datakravene og anvendelsen af produktpasset overholde en række væsentlige tekniske krav. Sådanne krav bør danne grundlag for en konsekvent anvendelse af produktpasset på tværs af sektorer. Der bør fastsættes tekniske specifikationer for at sikre en effektiv gennemførelse af disse væsentlige krav, enten i form af harmoniserede standarder, hvortil der henvises i EU-Tidende, eller, som en alternativ mulighed, fælles specifikationer vedtaget af Kommissionen. Den tekniske udformning bør sikre, at produktpasset giver adgang til data på en sikker måde under overholdelse af reglerne om privatlivets fred. Det digitale produktpas vil blive udviklet i en åben dialog med internationale partnere for at tage hensyn til deres synspunkter ved udviklingen af de tekniske specifikationer og sikre, at specifikationerne bidrager til at fjerne handelshindringer for grønnere produkter og lavere omkostninger til bæredygtige investeringer, markedsføring og overholdelse. Tekniske specifikationer og krav vedrørende sporbarhed i hele værdikæden bør med henblik på at muliggøre deres effektive gennemførelse så vidt muligt udvikles på grundlag af en konsensusbaseret tilgang og inddragelse, accept og effektivt samarbejde mellem en række forskellige aktører, herunder standardiseringsorganer, erhvervssammenslutninger, forbrugerorganisationer, eksperter, ngo'er og internationale partnere, herunder udviklingsøkonomier. (34)For at forbedre håndhævelsen af kravene til miljøvenligt design er det nødvendigt, at de nationale myndigheder og Kommissionen har direkte adgang til en fortegnelse over alle databærere og entydige identifikatorer knyttet til produkter, der bringes i omsætning eller tages i brug. Med henblik herpå bør Kommissionen oprette og føre et produktpasregister til lagring af sådanne data. Hvis det er nødvendigt for yderligere at lette håndhævelsen, bør Kommissionen, hvor det er relevant, specificere andre oplysninger i produktpasset, som skal opbevares i registret. (35)Enhver behandling af personoplysninger i henhold til denne forordning bør overholde de gældende regler om beskyttelse af personoplysninger. Medlemsstaternes kompetente nationale myndigheders behandling af personoplysninger bør foretages i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679. Kommissionens behandling af personoplysninger bør foregå i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1725. (36)Effektiv håndhævelse i forbindelse med produkter, der bringes i omsætning på EU-markedet, uanset om de produceres på hjemmemarkedet eller importeres, er afgørende for at nå målene i denne forordning. Hvis Kommissionen har oprettet et register, bør toldmyndighederne derfor have direkte adgang til det via EU's kvikskrankemiljø på toldområdet, der blev oprettet ved forordning (EU).../.... Toldmyndighedernes rolle bør være at sikre, at henvisningen til et produktpas gøres tilgængelig i toldangivelsen, og at denne henvisning svarer til en entydig produktidentifikator, der er lagret i registret. Dette vil gøre det muligt for toldmyndighederne at kontrollere, at der findes et produktpas for importerede produkter. (37)Hvis visse oplysninger i produktpasset ud over databærere og entydige identifikatorer lagres i registret, bør Kommissionen, hvor det er relevant, kunne give toldmyndighederne mulighed for at kontrollere overensstemmelsen mellem disse oplysninger og toldangivelsen for at forbedre produkternes overholdelse af kravene til miljøvenligt design og under hensyntagen til behovet for at undgå en uforholdsmæssig stor byrde for toldmyndighederne. (38)Oplysningerne i produktpasset kan give toldmyndighederne mulighed for at forbedre og lette risikostyringen og muliggøre en bedre målretning af grænsekontrollen. Toldmyndighederne bør derfor kunne hente og anvende oplysningerne i produktpasset og det tilknyttede register til at udføre deres opgaver i overensstemmelse med EU-lovgivningen, herunder om risikostyring i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013. (39)For at tilskynde forbrugerne til mere bæredygtige valg bør mærker, når de kræves i de delegerede retsakter, der er vedtaget i henhold til denne forordning, give oplysninger, der gør det muligt at foretage en effektiv sammenligning af produkter, f.eks. ved at angive ydeevneklasser. Navnlig for forbrugerne kan fysiske mærker være en yderligere informationskilde på salgsstedet. De kan give forbrugerne et hurtigt visuelt grundlag for at skelne mellem produkter på grundlag af deres ydeevne i forhold til en specifik produktparameter eller et sæt produktparametre. De bør, hvor det er relevant, også gøre det muligt at få adgang til yderligere oplysninger ved at angive specifikke referencer såsom webstedsadresser, dynamiske QR-koder, links til onlinemærker eller andre passende forbrugerorienterede midler. Kommissionen bør i den relevante delegerede retsakt fastsætte den mest effektive måde at vise sådanne mærker på, herunder i tilfælde af onlinesalg, under hensyntagen til konsekvenserne for kunder og erhvervsdrivende og de pågældende produkters karakteristika. Kommissionen kan også kræve, at mærket trykkes på produktets emballage. (40)Forordning (EU) 2017/1369 om opstilling af rammer for energimærkning finder sideløbende med nærværende forordning anvendelse på energirelaterede produkter. Dette betyder, at energimærker er det primære instrument, der giver forbrugerne passende oplysninger om energirelaterede produkter, og at ydeevneklasser fastsat i henhold til denne forordning bør indarbejdes i energimærket, hvor det er relevant, som supplerende oplysninger, jf. artikel 16 i forordning (EU) 2017/1369. I tilfælde, hvor relevante oplysninger om et produkts ydeevne i forhold til en produktparameter ikke kan medtages som supplerende oplysninger på det energimærke, der er indført for det energirelaterede produkt i henhold til forordning (EU) 2017/1369, bør Kommissionen vurdere, om der skal etableres et energimærke i overensstemmelse med denne forordning under hensyntagen til forbrugernes behov for at blive informeret om produktets mest relevante parametre og ulemperne hvad angår risiko for forveksling for offentligheden og store administrative byrder for de erhvervsdrivende. (41)Forbrugerne bør beskyttes mod vildledende oplysninger, der kan hæmme deres valg af mere bæredygtige produkter. Det bør derfor forbydes at bringe produkter, der er forsynet med et mærke, der er en efterligning af de i denne forordning omhandlede mærker, i omsætning. (42)For at nå målene i den europæiske grønne pagt på den mest effektive måde og for at tackle de mest virkningsfulde produkter først bør Kommissionen foretage en prioritering af de produkter, der skal reguleres i henhold til denne forordning, og de krav, der vil gælde for dem. På grundlag af den proces, der følges ved prioritering i henhold til direktiv 2009/125/EF, bør Kommissionen vedtage en arbejdsplan, der dækker mindst tre år, og som indeholder en liste over produktgrupper, for hvilke den planlægger at vedtage delegerede retsakter, samt de produktaspekter, for hvilke den har til hensigt at vedtage delegerede retsakter med horisontal anvendelse. Kommissionen bør basere sin prioritering på et sæt kriterier, der navnlig vedrører de delegerede retsakters potentielle bidrag til EU's klima-, miljø- og energimål og deres potentiale til at forbedre de udvalgte produktaspekter uden uforholdsmæssigt store omkostninger for offentligheden og de erhvervsdrivende. I betragtning af deres betydning for opfyldelsen af EU's energimål bør arbejdsplanerne omfatte en passende andel af foranstaltninger vedrørende energirelaterede produkter. Medlemsstaterne og interessenterne bør også høres gennem forummet for miljøvenligt design. På grund af komplementariteten mellem denne forordning og forordning (EU) 2017/1369 for så vidt angår energirelaterede produkter bør tidsfristerne for arbejdsplanen i henhold til denne forordning og den, der er fastsat i artikel 15 i forordning (EU) 2017/1369, tilpasses. (43)For så vidt angår byggevarer bør denne forordning kun fastsætte krav til slutprodukter, når de forpligtelser, der følger af [den reviderede byggevareforordning] og dens gennemførelse, ikke i tilstrækkelig grad kan opfylde de mål om miljømæssig bæredygtighed, der forfølges med denne forordning. Desuden bør Kommissionen, når den udarbejder arbejdsplaner, tage hensyn til, at [den reviderede byggevareforordning] i forlængelse af den nuværende praksis for så vidt angår energirelaterede produkter, der også er byggevarer, vil give forrang til de bæredygtighedskrav, der er fastsat i nærværende forordning. Dette bør f.eks. være tilfældet for varmeanlæg, kedler, varmepumper, vand- og rumopvarmningsapparater, ventilatorer, køle- og ventilationssystemer og solcelleprodukter (undtagen indbyggede fotovoltaiske paneler). For disse produkter kan [den reviderede byggevareforordning] om nødvendigt gribe ind som supplement, navnlig i forbindelse med sikkerhedsaspekter, idet der også tages hensyn til anden EU-lovgivning om produkter, f.eks. om gasapparater, lavspænding og maskiner. (44)For at tilskynde til selvregulering som et gyldigt alternativ til reguleringstilgange bør denne forordning i forlængelse af direktiv 2009/125/EF give industrien mulighed for at foreslå selvreguleringsforanstaltninger. Kommissionen bør vurdere de selvreguleringsforanstaltninger, som industrien har foreslået, sammen med de oplysninger og den dokumentation, som underskriverne har fremlagt, herunder i lyset af EU's internationale handelsforpligtelser og behovet for at sikre sammenhæng med EU-retten. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser til at vedtage og ajourføre en retsakt med en liste over de selvreguleringsforanstaltninger, der betragtes som gyldige alternativer til en delegeret retsakt om krav til miljøvenligt design. Det er også hensigtsmæssigt, f.eks. i lyset af den relevante markedsudvikling eller teknologiske udvikling inden for den pågældende produktgruppe, at Kommissionen kan anmode om en revideret udgave af selvreguleringsforanstaltningen, når det skønnes nødvendigt. Når en selvreguleringsforanstaltning er opført i en gennemførelsesretsakt, er der en berettiget forventning hos de erhvervsdrivende om, at Kommissionen ikke vil vedtage en delegeret retsakt om fastlæggelse af krav til miljøvenligt design for denne specifikke produktgruppe. Det er imidlertid ikke udelukket, at Kommissionen kan vedtage horisontale krav til miljøvenligt design, der også gælder for produkter omfattet af en anerkendt selvreguleringsforanstaltning, vedrørende de produktaspekter, der ikke er omfattet af denne selvreguleringsforanstaltning. Hvis Kommissionen mener, at en selvreguleringsforanstaltning ikke længere opfylder kriterierne i denne forordning, bør den fjerne denne selvregulering fra gennemførelsesretsakten, som indeholder listen over anerkendte selvreguleringsforanstaltninger. Der kan derfor fastsættes krav til miljøvenligt design vedrørende de produktgrupper, der tidligere var omfattet af selvreguleringsforanstaltningen, i overensstemmelse med denne forordning.

(45)Mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder (SMV'er) kan drage stor fordel af en stigning i efterspørgslen efter bæredygtige produkter, men kan også stå over for omkostninger og vanskeligheder i forbindelse med nogle af kravene. Medlemsstaterne og Kommissionen bør inden for deres respektive ansvarsområder stille tilstrækkelige oplysninger til rådighed, sikre målrettet og specialiseret uddannelse og yde særlig bistand og støtte, herunder finansiel, til SMV'er, der er aktive inden for fremstilling af produkter, for hvilke der er fastsat krav til miljøvenligt design. Disse foranstaltninger bør f.eks. omfatte beregningen af produktets miljøaftryk og den tekniske gennemførelse af produktpasset. Medlemsstaternes foranstaltninger bør træffes under hensyntagen til gældende statsstøtteregler. (46)De erhvervsdrivendes destruktion af usolgte forbrugerprodukter, såsom tekstiler og fodtøj, er ved at blive et udbredt miljøproblem i hele EU, navnlig på grund af den hurtige vækst i onlinesalg. Dette udgør et tab af værdifulde økonomiske ressourcer, da varer produceres, transporteres og efterfølgende destrueres uden nogensinde at blive anvendt til det tilsigtede formål. Af hensyn til miljøbeskyttelse er det derfor nødvendigt, at denne forordning fastlægger en ramme for at forhindre destruktion af usolgte produkter, der primært er bestemt til forbrugerne i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/771, herunder produkter, der er blevet returneret af en forbruger med henblik på deres fortrydelsesret som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU. Dette vil mindske disse produkters miljøindvirkning ved at reducere affaldsproduktionen og ved at fjerne incitamentet til overproduktion af produkter. Eftersom flere medlemsstater har indført national lovgivning om destruktion af usolgte forbrugerprodukter og dermed skabt markedsforvridninger, er det desuden nødvendigt med harmoniserede regler om destruktion af usolgte forbrugerprodukter for at sikre, at distributører, detailhandlere og andre erhvervsdrivende er underlagt de samme regler og incitamenter i alle medlemsstater. (47)For at fjerne incitamentet til destruktion af usolgte forbrugerprodukter og yderligere generere oplysninger om forekomsten af denne praksis bør denne forordning indføre en gennemsigtighedsforpligtelse for erhvervsdrivende, der ligger inde med forbrugerprodukter i EU, der pålægger dem at offentliggøre oplysninger om antallet af usolgte forbrugerprodukter, der kasseres pr. år. Den erhvervsdrivende bør angive produkttype eller -kategori, årsagerne til, at de skiller sig af med produkterne, og deres indlevering til efterfølgende affaldsbehandlingsoperationer. Selv om erhvervsdrivende frit bør kunne beslutte, hvordan de vil offentliggøre disse oplysninger på en måde, der passer til deres erhvervsklima, bør det betragtes som bedste praksis at medtage de krævede oplysninger i en offentligt tilgængelig ikke-finansiel redegørelse, der udarbejdes i overensstemmelse med artikel 19a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/34/EU, hvor det er relevant. (48)For at undgå destruktion af usolgte forbrugerprodukter, hvor destruktion af sådanne produkter er udbredt, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 TEUF med henblik på at supplere denne forordning ved at forbyde destruktion af sådanne produkter. I betragtning af den brede vifte af produkter, der potentielt kan destrueres uden nogensinde at blive solgt eller anvendt, er det nødvendigt at fastsætte en sådan beføjelse i denne forordning. Forbuddet i de delegerede retsakter bør dog gælde for specifikke produktgrupper, der fastlægges på grundlag af en vurdering fra Kommissionen af, i hvilket omfang destruktionen af sådanne produkter finder sted i praksis, idet der tages hensyn til de oplysninger, som de erhvervsdrivende har stillet til rådighed, hvor det er relevant. For at sikre at denne forpligtelse er forholdsmæssig, bør Kommissionen overveje specifikke undtagelser, i henhold til hvilke destruktion af usolgte forbrugerprodukter stadig kan tillades, f.eks. af hensyn til sundhed og sikkerhed. For at overvåge dette forbuds effektivitet og fjerne incitamentet til omgåelse bør de erhvervsdrivende forpligtes til at oplyse antallet af usolgte forbrugerprodukter, der destrueres, og årsagerne til, at de destrueres i henhold til gældende undtagelser. Endelig bør SMV'er for at undgå unødige administrative byrder fritages for forpligtelsen til at offentliggøre deres usolgte produkter og for forbuddet mod at skille sig af med specifikke produktgrupper, der er fastsat i delegerede retsakter. Hvis der imidlertid er rimelig dokumentation for, at SMV'er muligvis anvendes til at omgå disse forpligtelser, bør Kommissionen i disse delegerede retsakter for visse produktgrupper kunne kræve, at disse forpligtelser også gælder for mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder. (49)De erhvervsdrivende bør være ansvarlige for produkternes overensstemmelse med kravene til miljøvenligt design i henhold til denne forordning i forhold til deres respektive roller i forsyningskæden for at sikre disse produkters frie bevægelighed på det indre marked og forbedre deres bæredygtighed. Erhvervsdrivende, der indgår i forsynings- og distributionskæden, bør træffe passende foranstaltninger for at sikre, at de kun gør produkter tilgængelige på markedet, som er i overensstemmelse med denne forordning og de delegerede retsakter, der er vedtaget i henhold hertil. (50)Fabrikanten er med sin detaljerede viden om design- og fremstillingsprocessen den, der bedst kan stå for overensstemmelsesvurderingsproceduren. Overensstemmelsesvurderingen bør derfor fortsat alene være fabrikantens ansvar. (51)For at beskytte det indre markeds funktion er det nødvendigt at sikre, at produkter fra tredjelande, der indføres på EU-markedet, er i overensstemmelse med denne forordning og de delegerede retsakter vedtaget i henhold hertil, uanset om de importeres som produkter, komponenter eller mellemprodukter. Det er navnlig nødvendigt at sikre, at fabrikanterne har gennemført passende overensstemmelsesvurderingsprocedurer for disse produkter. D