KOMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(94) 90 ende I i g udg. 
Bruxelles, den 23.03.1994 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1994 
(forelagt af Komnisslonen) 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1994 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Del A: Udviklingstendenser i Fællesskabet 
Kapitel 1: Fællesskabets økonomi i 1993 
1.1 De overordnede økonomiske udviklingslinjer 
1.1.1 Væksten i Fællesskabet og i de vigtigste samhandelslande 
1.1.2 Recessionen medfører et yderligere fald i beskæftigelsen 
1.1.3 Konvergenssituationen i Fællesskabet 
1.2 Den økonomiske politik 
1.2.1 Arven fra fortiden 
1.2.2 Budgetpolitikken 
1.2.3 Lønudvikling 
1.2.4 Den monetære politik 
1.2.5 Strukturpolitik 
1.2.6 Vækstinitiativerne fra Edinburgh og København 
Kapitel 2: Perspektiverne for 1994 og fremover 
Kapitel 3: Vækst- og beskæftigelsespolitik 
3.1 En styrkelse af opsvinget 
3.1.1 Den nuværende monetære politik 
3.1.2 Bedre betingelser for en lavere rente 
3.2 En styrkelse af væksten og jobskabelsen på mellemlang sigt 
Konklusion page 1 
1 
1 
5 
7 
10 
10 
15 
17 
18 
22 
23 
25 
31 
31 
32 
34 
38 
40 
Del B: Konjunktursituation og økonomisk politik 
i de enkelte medlemsstater 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede Kongerige 
Box: Pålideligheden af statistik over EF-samhandelen i 1993 43 
48 
52 
58 
62 
67 
73 
77 
81 
84 
90 
94 
89 
23-03-94 
/I* 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1994 
DEL A 
UDVIKLINGSTENDENSER I FÆLLESSKABET 
23-03-94 
/!*• 
Kapitel 1: Fællesskabets økonomi i 1993 
1.1 De overordnede økonomiske udviklingslinjer 
Den periode med lav vækst eller næsten stagnation, der satte ind i 1991, resulterede i 
1993 i en direkte recession. Sidste år faldt Fællesskabets produktion med omkring en 
kvart procentpoint i reale termer; det er anden gang i Fællesskabets 35-årige historie, 
at man har registreret et fald i BNP. I kølvandet på olieprischokket i 1975 var faldet i 
BNP kraftigere (næsten 1%), men før og efter tilbageslaget havde der - i et mere 
udpræget konjunkturforløb - været perioder med kraftig vækst. Den nuværende 
periode med økonomiske vanskeligheder følger efter en periode med støt og 
tilfredsstillende vækst, men hvis prognoserne for 1994 viser sig at være rigtige, kan det 
samlede produktionstab blive større end det, man oplevede i konjunkturtilbageslagene i 
1974-75 og 1980-83. Beskæftigelsen faldt i et rekordagtigt omfang - 2,4 millioner 
arbejdspladser gik tabt i løbet af året og arbejdsløsheden voksede i en hurtig rytme til 
10,6% af arbejdsstyrken. 
Figur 1 
EF : Faktisk og potentiel realvækst i BNP 
Recessionen havde også en kraftig virkning på Fællesskabets konvergensudvikling. 
Der indtrådte en opbremsning i den reale konvergens, og der blev opnået positive såvel 
som negative resultater med hensyn til den nominelle konvergens, idet inflationspresset 
blev bremset, mens de offentlige finanser forværredes væsentligt. 
1.1.1. Væksten i Fællesskabet og i de vigtigste samhandelslande 
1993 var et recessionsår... 
Efter en periode med stærk vækst, der resulterede i en overophedning i anden halvdel 
af 1980'erne, mistede Fællesskabets økonomi fremdriften i løbet af 1990. Som følge af 
den økonomisk-politiske opstramning, hovedsagelig gennem pengepolitikken, der blev 
gennemført i Fællesskabet, efter at de første alvorlige makroøkonomiske 
23-03-84 
A o 
uligevægtsproblemer havde vist sig, og som følge af den recession, der indtrådte i 
USA i 1991 og i andre toneangivende industrilande, faldt Fællesskabets vækstrate 
betydeligt ned under den potentielle vækstrate fra udgangen af 1990 til første halvdel 
af 1992. Nedgangen ville bestemt være blevet mere markant, hvis der ikke havde været 
en stærk vækst i Tyskland. I anden halvdel af 1992 førte kombinationen af manglende 
tegn på opsving, en stigende arbejdsløshed, en fortsat stram økonomisk politik, en 
ustabil valutakursudvikling samt negative politiske faktorer til en markant forværring 
af de økonomiske agenters forventninger og resulterede i, at man fra en situation med 
lav vækst havnede i en situation med stagnation og, fra begyndelsen af 1993, i en 
recession. 
Tabel 1 : EF's økonomi: Forsyningsbalancen samt de vigtigste 
nøgletal 
(årlig procentændring, realt) 
Privatforbrug 
Offentligt forbrug 
Faste bruttoinvesteringer 
Indenlandsk efterspørgsel (inkl. lagre) 
Eksport af varer og tjenesteydelser a) 
Import af varer og tjenesteydelser a) 
BRUTTONATIONALPRODUKT 
Inflation (privatforbrugsdeflator) 
Beskæftigelse 
Arbejdsløshed (% af arbejdsstyrken.) 
Offentlige underskud (i % af BNP) b) 
Betalingsbalancens løbende poster. 
(%afBNP) 1988 
4.3 
1.9 
8.7 
5.1 
2.5 
10.5 
4.2 
3.8 
1.5 
9.8 
-3.4 
0.1 1989 
3.2 
1.4 
6.9 
3.7 
5.0 
7.2 
3.5 
5.0 
1.5 
8.9 
-2.7 
-0.2 1990 
3.1 
2.0 
3.8 
2.9 
5.7 
4.3 
3.0 
4.5 
1.7 
8.3 
-4.0 
-0.4 1991 
1.9 
1.5 
-0.3 
1.1 
6.6 
2.5 
1.4 
5.4 
0.2 
8.7 
-4.6 
-1.2 1992 
1.8 
2.0 
0.0 
1.4 
3.4 
4.6 
1.1 
4.6 
-1.2 
9.7 
-5.0 
-1.1 1993 
-0.1 
0.5 
-4.6 
-1.3 
3.6 : 
-3.1 
-0.3 
3.8 
-1.7 
10.9 
-6.0 
-0.6 
NB: I tallene for offentligt underskud og betalingsbalancens løbende poster er de fem nye tyske delstater medregnet fra og 
med 1991. Tallene for BNP og efterspørgselskomponenterne, inflation og beskæftigelse/arbejsløshed inkluderer de nye 
delstater fra og med 1992 
a) Kun handel med tredjelande b) Den offentlige sektors nettolaantagning 
... men økonomien har formodentlig nået konjunkturbunden 
Der er imidlertid nu opmuntrende tegn på, at nedgangen i aktiviteten er stoppet siden 
sommeren 1993. De seneste konjunkturundersøgelser tyder også på, at Fællesskabets 
økonomi har nået lavpunktet i den nuværende recession. I de seneste måneder er de 
vigtigste økonomiske tillidsindikatorer kommet op over de lave niveauer, som de 
havde været nede på, og nogle af dem, særlig indikatorerne for industrien og bygge-
og anlægsvirksomhed, viser igen en svagt stigende tendens (jf. figur 15). Alt i alt 
voksede Fællesskabets BNP med 1,4% i 1991, med 1,1% i 1992 og faldt med 0,3% i 
1993. 
23-03-94 
-3-
Konjunkturnedgang i de fleste medlemsstater 
Trods kraftige nedgangstendenser i 1992 blev der kun registreret direkte 
produktionsfald i Det Forenede Kongerige, hvor økonomien allerede var havnet i en 
recession i 1990-91. 1 1993 havde de fleste medlemsstater imidlertid et stagnerende 
eller faldende BNP med undtagelse af Det Forenede Kongerige - som var ved at 
komme ud af en meget alvorlig recession - plus Irland, Luxembourg og Nederlandene. 
De kraftigste fald noteredes i den vestlige del af Tyskland (1,9%) og i Belgien (1,3%). 
Der blev også registreret væsentlige _Tabe|2. økonomisk vækst I EF 
fald i produktionen - omkring 1% - i 
Frankrig og Spanien, mens 
kontraktionen i Grækenland, Italien og 
Portugal lå på ca. V4-V2 procentpoint . 
Der blev noteret positive vækstrater 
på omkring 2% i Det Forenede 
Kongerige, hvor opsvinget blev 
konsolideret, og i Irland. Den østlige 
del af Tyskland, der blev understøttet 
af store finansielle overførsler fra 
resten af landet, registrerede igen en 
høj vækstrate (7,1%). Som følge heraf 
blev den registrerede nedgang i 
Tysklands BNP reduceret til -1,2%. 
Konjunkturudviklingen i EF modsat udviklingen i resten af verden 
Recessionen i EF stod i modsætning til den generelle forbedring i verdensøkonomien. 
Efter at produktionen i resten af verden praktisk talt stagnerede i 1991, begyndte den 
langsomt at vokse og ekspanderede i 1993 med 2,2%. Den forskellige udvikling i 
Europa og resten af verden kan først og fremmest tilskrives opsvinget i USA og den 
betydelige vækst, der er registreret i ikke-OECD-lande, navnlig sydøstasiatiske og 
latinamerikanske lande. Japan og hovedparten af de andre OECD-lande havde på den 
anden side utilfredsstillende vækstrater. Divergensen i BNP-udviklingen afspejles i 
udenrigshandelstallene. Den samlede import for resten af verden voksede med over 8% 
i reale termer, mens EF-importen fra resten af verden faldt med omkring 3%. 
Opsvinget i USA, hvor recessionen indtrådte før end Europa og Japan, var 
langsommere end tidligere, idet nedgangen i BNP på lidt over 1% i 1991 blev B 
DK 
WD 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EFd) 
EF 1988 
5.0 
1.2 
3.7 
4.1 
5.2 
4.5 
4.2 
4.1 
5.7 
2.6 
3.9 
5.0 
4.2 1989 
3.6 
0.6 
3.6 
3.5 
4.7 
4.3 
6.2 
2.9 
6.7 
4.7 
5.2 
2.2 
3.5 1990 
3.2 
2.0 
5.7 
-0.1 
3.6 
2.5 
9.0 
2.1 
3.2 
4.1 
4.4 
0.4 
3.0 1991 
1.8 
1.2 
4.5 
1.8 
2.2 
0.7 
2.6 
1.3 
3.1 
2.1 
2.1 
-2.3 
1.4 1992 
1.4 
1.2 
1.6 
2.1 
1.3 
0.8 
1.4 
4.8 
0.9 
1.9 
1.4 
1.1 
-0.5 
1.0 
1.1 1993 
*-1.3 
0.0 
*-1.9 
•-1.2 
-0.2 
-0.9 
•-0.7 
2.0 
-0.3 
0.7 
* 0.3 
-0.5 
* 2.1 
•-0.4 
*-0.3 
(1) Ekskl. de fem nye tyske delstater 
Kommissionens skøn fra november 1993 bortset fra tallene 
med*, hvor der har foreligget nyere oplysninger. 
23-03-94 
-4 
efterfulgt af vækstrater i 1992 og 1993 på henholdsvis 2,6 og 3%. 
Beskæftigelsesopsvinget var også svagere, men beskæftigelsen voksede dog i 1993 
med 1,5%, hvilket er bedre end i mange andre industrialiserede lande De vigtigste 
vækstunderstøttende faktorer var de historisk set lave rentesatser, som bidrog til at 
genskabe finansiel ligevægt i den private sektor, og en fortsat relativt svag dollarkurs, 
som førte til en væsentlig eksportstigning. Herudover kom der stærke vækstimpulser 
fra en omfattende strukturtilpasning i den private sektor, særlig industrien, hvilket 
medførte et højt investeringsniveau. 
Den japanske økonomi er derimod inde i en periode med svag vækst. I 1993 
stagnerede produktionen for første gang siden 1974. En vigtig faktor bag tilbageslaget 
var virksomhedernes og husholdningernes behov for at foretage en tilpasning af deres 
udgiftsadfærd som følge af de store 
ændringer i ejendomspriser og 
aktiekurser, som havde fundet sted. 
Ligesom i Europa er der endnu ikke klare 
tegn på opsving. Der kunne komme et 
lille bidrag fra den penge- og 
finanspolitiske lempelse, som har fundet 
sted, men apprecieringen af yenen vil H|gur2 
Valut I de industrialiserede lande : 
EF og resten af OECD 
•0 818283848586 87 886990 9192939495 
være en vigtig negativ faktor. 
EFT A-landene oplevede for tredje år i træk en nedgang i produktionen i 1993 (-1,1%). 
Dette var både et resultat af svagheden i deres egne indenlandske økonomier og af 
tilbagegangen på deres eksportmarkeder i EF. Økonomierne i Central- og Østeuropa 
blev fortsat påvirket af en række faktorer, herunder tilpasningsplaneme for at indføre 
markedsøkonomi, sammenbruddet i Comecon-handelen og en kraftig tørke. Efter en 
kraftig kontraktion på omkring 10% i reale termer i 1991 fortsatte produktionen med 
at falde i de fleste lande i både 1992 og 1993, men faldet var i alle lande mindre i 1993 
end i 1992. Der blev imidlertid registreret en positiv vækstrate i Polen. 
23-03-94 
-5 
1.1.2. Recessionen medfører et yderligere fald i beskæftigelsen 
Recessionen i 1992/93 medførte et kraftigt fald i beskæftigelsen og en markant 
stigning i arbejdsløsheden. Dette skyldes både den kraftige nedgang i den økonomiske 
aktivitet og det forhold, at beskæftigelsen er blevet mere følsom over for 
konjunkturudviklingen (jf. figur 4). I anden halvdel af 1980'erne medførte 
tilfredsstillende - men historisk set ikke exceptionelle - økonomiske vækstrater 
rekordhøje stigninger i beskæftigelsen (mellem 1,2 og 1,7% om året). I 1993 
resulterede recessionen i en nedgang i beskæftigelsen på næsten 2% (-1,7%), hvilket er 
en anden, men højst uheldig rekord i Fællesskabets økonomiske historie. Selv når man 
Figur 3 
% af arbejdsstyrken 
12 Beskæftigelse og arbejdløshed i EF 
Mio 
78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 
ser bort fra den østlige del af Tyskland, hvor beskæftigelsestabene er betydelige som 
følge af den omfattende tilpasningsproces, der finder sted, har den nuværende 
recession indtil nu kostet omkring 3 millioner arbejdspladser. 
Figur 4 
BNP og beskæftigelsen i EF 
% - ændring pr.er Hvis man medregner det forventede fald på yderligere et halvt point i indeværende år, 
er det beskæftigelsestab, der er sket i den nuværende periode med økonomisk 
tilbagegang, større end 
beskæftigelsestabene under de 
foregående økonomiske kriser. Den 
samlede nedgang i beskæftigelsen i 
perioden 1992-1994 vil sandsynligvis 
blive på 2,7% ekskl. den østlige del af 
Tyskland eller 3,4%, hvis dette 
område medregnes. I modsætning 
hertil faldt beskæftigelsen med 2,4% i 
perioden 1981-1983 og med kun 1,1% 
i 1975. 61 63 65 67 69 71 73 75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
23-03-94 
-6 
Figur 6 Investeringernes rentabilitet i EF 
(nettorestindkomst pr. enhed af nettokapitalapparatet) 
61 63 65 67 69 71 73 75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 
Beskæftigelsens større konjunkturfølsomhed forhindrede imidlertid en gentagelse af de 
kraftige forringelser af investeringernes rentabilitet, som oplevedes under de 
foregående recessioner, og dette betyder, at opsvinget alt andet lige kan blive hurtigere 
og mere holdbart. 
Tabet 3 
B 
DK 
D(1) 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EF(3) 
EF Beskæftigelse^) 
(årlig procentændring) 
1988 
1.5 
-0.6 
0.8 
1.6 
2.8 
0.9 
*0.0 
0.9 
3.1 
1.6 
0.1 
3.2 
1.5 1989 
1.6 
-0.6 
1.5 
0.3 
3.4 
1.3 
*0.9 
0.1 
3.7 
1.9 
1.0 
2.5 
1.5 1990 
1.4 
-0.5 
3.0 
1.2 
3.2 
1.0 
*2.9 
0.8 
4.3 
2.3 
0.9 
1.1 
1.7 1991 
0.1 
-0.9 
2.6 
1.3 
0.5 
0 
*0.3 
0.8 
4.3 
1.5 
0.9 
-3.1 
0.2 1992 
-0.4 
-0.1 
0.9 
-1.7 
2.1 
-1.9 
-0.5 
*0.5 
-0.9 
1.9 
0.8 
-0.6 
-2.2 
-0.6 
-1.2 1993 
M.4 
-1.0 
M.7 
*-2.0 
0 
-4.3 
-1.4 
*0.7 
-1.5 
1.1 
-0.8 
-1.9 
-1.3 
M.7 
M.7 arbejdsløshed (2) 
(i procent af arbejdsstyrken) 
1988 1989 1990 1991 1992 1993 
10.2 8.6 7.6 7.5 8.2 9.4 
6.4 7.7 8.1 8.9 9.5 10.4 
6.3 5.6 4.8 4.2 4.5 5.6 
5.8 6.8 8.1 
7.7 7.5 7.0 7.2 7.5 7.6 
19.3 17.1 16.2 16.4 18.2 21.5 
9.9 9.4 9.0 9.5 10.0 10.8 
17.3 15.7 14.5 16.2 17.8 18.4 
10.9 10.9 10.0 10.1 10.3 11.2 
2.0 1.8 1.7 1.6 1.9 2.6 
9.3 8.4 7.5 7.1 7.2 8.8 
5.7 5.0 4.6 4.0 3.9 5.0 
8.5 7.1 7.0 8.9 10.2 10.5 
9.8 8.9 8.3 8.7 9.4 10.5 
-- 8.9 9.7 10.9 B 
DK 
D(1) 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EF(3) 
EF 
(1) Kommissionens skøn fra november 1993 bortset fra tallene med*, hvor der er medtaget nyere oplysninger 
(2) Harmoniserede Eurostat-definitioner. (3) Ekskl. de fem nye tyske delstater. 
23-03-94 
-7 
På baggrund af denne beskæftigelsesudvikling fortsatte arbejdsløsheden med at vokse 
hurtigt. På trods af en afdæmpning i den gennemsnitlige vækst i arbejdsstyrken 
voksede arbejdsløsheden i Fællesskabet med 0,4 procentpoint i 1991, med 0,7 
procentpoint i 1992 og med mere end 1 point (1,1) i 1993. 
Den gennemsnitlige arbejdsløshedsprocent i Fællesskabet lå i 1993 på 10,6% og var 
derfor praktisk taget tilbage på rekordniveauet fra 1985. Der var fortsat tale om store 
forskelle medlemsstaterne imellem, og disse forskelle blev endog forøget. 1 Spanien 
voksede ledigheden til over 21% og i Irland til over 18%. I Tyskland var ledigheden 
mindre end 6% for den vestlige del af landet og omkring 8% for landet som helhed. 
1.1.3. Konvergenssituationen i Fællesskabet 
De nuværende økonomiske vanskeligheder har haft stor indvirkning på: 
• den reale konvergens, dvs. en mindskelse af forskellene i levestandard på længere 
sigt, samt 
• den nominelle konvergens, dvs. den forbedring i inflationen og de offentlige 
finanser, der er nødvendig for medlemsstaternes overgang til Den Økonomiske og 
Monetære Union. 
Real konvergens: indhentningsprocessen 
afbrudt 
Af de fire fattigste lande i Fællesskabet var 
det kun Irland, der i 1993 opnåede en positiv 
vækst i den økonomiske aktivitet og således 
forbedrede sin situation i forhold til de øvrige 
lande. De tre andre lande oplevede et fald i 
produktionen. I Grækenland var faldet en 
smule under gennemsnittet i Fællesskabet, i 
Portugal tæt på gennemsnittet og i Spanien en 
smule over. Der kan således ikke konstateres 
nogen væsentlig ændring i disse landes 
situation i forhold til de andre medlemsstater 
med hensyn til BNP pr. indbygger (den 
"Yppigst anvendte indikator for den reale 
levestandard). Derimod steg ledigheden i alle 
fire lande, også Irland (se tabel 3). Tabel 4: BNP pr. indbygger* 
(Købekraftparitet:EF=100) 
B 
DK 
WD 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
ECd) 
EC 1985 
104.7 
114.2 
118.9 
51.3 
70.5 
112.0 
64.8 
102.6 
120.3 
104.4 
51.4 
100.9 
100.0 1990 
104.1 
106.2 
117.3 
47.2 
75.0 
110.7 
71.3 
102.3 
126.6 
101.9 
55.9 
101.4 
100.0 1992 
107.0 
104.9 
120.3 
104.9 
48.9 
75.7 
109.7 
75.4 
1029 
128.9 
1002 
60.7 
96.2 
100.0 
97.3 1993 
106.2 
105.8 
117.4 
104.0 
49.0 
75.7 
109.2 
77.4 
103.6 
130.1 
100.2 
61.1 
98.9 
100.0 
977 
* BNP-tal kan overVundervurdere et lands rådighed 
over dets indkomst. 
(1) De fem nye delstater ikke medregnet 
23-03-94 
-8 
Forværringen af situationen på dette område var særlig markant i Spanien, hvor 
ledigheden steg med 3 procentpoint, mens den i de tre andre lande steg mindre end 
gennemsnittet i Fællesskabet. 
Positive såvel som negative resultater med hensyn til den nominelle konvergens 
Afmatningen har haft uensartede virkninger på Fællesskabets resultater med hensyn til 
den nominelle konvergens. Således har den både fremkaldt en yderligere forværring af 
den gennemsnitlige budgetmæssige situation og bidraget til at nedbringe inflationen. 
Den budgetmæssige udvikling gennemgås nærmere i næste afsnit, men hovedtrækkene 
opridses allerede her. Mellem 1991 og 1992 lykkedes det for fem medlemsstater at 
nedbringe deres budgetunderskud udtrykt i procent af BNP på trods af afmatningen i 
den økonomiske aktivitet. I 1993 er den offentlige sektors nettofinansieringsbehov 
målt i forhold til BNP imidlertid steget i mange medlemsstater. Forholdet mellem den 
offentlige gæld og BNP er ligeledes øget i alle lande i Fællesskabet 
Der er opnået markante fremskridt i inflationsbekæmpelsen. Efter at være kulmineret 
med 5,4% i 1991 faldt inflationen, målt vedforbrugerprisindekset, i 1992 til 4,6% og i 
1993 til 3,8% på trods af en 
moderat stigning i Tabel 5 
importpriserne i 1993 og 
forhøjelser af diverse indirekte 
skatter. Lavere energipriser 
bidrog væsentligt til denne 
udvikling. Et bedre resultat er 
kun set i 1987 (på grund af 
faldet i oliepriserne) og to gange 
i løbet af 1960'erne. 
Gennemsnittet i de tre lande 
med de bedste resultater faldt 
også fra 2,4% i 1991 (IRL, B, 
DK) til 2,1% i 1992 (DK, B, F) 
og til 1,8% i 1993 (DK, IRL, 
NL). Tendensen for BNP-
deflatoren var den samme 
(henholdsvis 5,3%, 4,6% og 
3,6% i de tre år 1991-1993). B 
DK 
WD 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
EF Inflation 
(forbrugerpris-indeks) 
1991 
2.5 
2.5 
3.8 
18.4 
6.3 
3.0 
2.3 
6.9 
2.9 
3.4 
11.1 
7.4 
5.4 1992 
2.1 
1.9 
4.0 
4.8 
14.9 
6.4 
2.4 
2.6 
5.4 
2.8 
3.0 
9.7 
4.8 
4.6 1993 
2.8 
1.4 
3.4 
4.0 
13.7 
4.7 
2.3 
* 2.0 
4.4 
3.6 
2.1 
6.7 
3.4 
3.8 Budgetunderskud 
(den offentlige sektors 
nettofinansieringsbehov) 
1991 
*-6.8 
-2.2 
-3.5 
-3.2 
-16.3 
-5.2 
-2.1 
-2.0 
-10.2 
-1.0 
-2.5 
*-6.6 
-2.7 
-4.6 1992 
*-7.1 
-2.6 
-2.3 
-2.6 
-13.2 
-4.6 
*-3.8 
*-2.3 
-9.5 
-2.5 
-3.5 
*-3.3 
*-6.3 
-5.0 1993 
*-7.0 
-4.4 
•-2.8 
*-3.3 
-15.5 
-7.2 
*-5.5 
*-2.3 
*-9.4 
-2.5; 
-4.0 
*-7.1 
-7.6 
*-6.0 
Kommissionens skøn fra november1993 bortset fra tallene med* 
hvor der er medtaget nyere oplysninger 
23-03-94 
Figur 6 
Inflation i fællesskabet 
(årlige procentvise ændringer) 
Forbrugerprisindeks 
64 67 70 73 76 79 82 85 88 91 94 
Lønomkostninger pr. produceret enhed Uanset hvor imponerende disse resultater er, 
bør de ikke give anledning til eftergivenhed, 
idet faldet i inflationen kommer efter en 
meget lang periode med en vækst, der har 
ligget under den potentielle vækst. 
Der kan dog hentes nogen opmuntring i det 
faktum, at lønudviklingen, især ved 
slutningen af 1993 og i begyndelsen af 1994, 
har været moderat (se figur 11)1 1993 har 
den gennemsnitlige nominelle lønstigning pr. 
beskæftiget været på 4,1% for Fællesskabet 
taget under ét. Dette tal er meget lavere end 
de tilsvarende tal i 1970'erne og 1980'erne, 
hvor inflationen var højere, men det er 
samtidig betragteligt lavere end i 1960'erne. 
Sammenligningen med sidstnævnte periode 
er imidlertid knap så relevant, da de høje 
nominelle lønstigninger i den periode blev muliggjort af høje produktivitetsstigninger. 64 67 70 73 76 79 82 85 88 91 94 
Importpriser 
64 67 70 73 76 79 82 85 88""91 94" 
(forbrugerprisindeks og nominele Içnninger pr beskæftiget 
de nye tyske delstater ikke medregnet, årlig procentvis ændring) 1.1993 steg inflationen kun i Luxembourg og Belgien, og dette kunne i høj grad 
tilskrives stigninger i de indirekte skatter. Portugal, Det Forenede Kongerige, Italien 
og Spanien var de lande, der havde mest held med at nedbringe inflationen, og det var 
alle lande, der i 1992 havde en 
inflation, der var over gennemsnittet i ER inflation og |ønninger 
Fællesskabet. Fem medlemsstater 
havde opmuntrende inflationsrater på 
mellem 2 og 3,5%, mens Danmark 
havde en inflation på 1,4% (se tabel 
5). Tyskland, der med hensyn til 
inflation stadig lider under følgerne af 
foreningen, samt Spanien og Italien 
havde en inflation på mellem 4 og 4,7%. Inflationen i Portugal, og især i Grækenland, 
var betragteligt over gennemsnittet i Fællesskabet. Selv om Grækenland i de forløbne 
tre år har gjort store fremskridt i retning af at nedbringe inflationen, er der fortsat en 
markant forskel i prisstigningstakten i forhold til gennemsnittet i Fællesskabet. 63 65* 67 "69" 71 73 75 77~79" 8i"83"85 87 89 91 93 
23-03-94 
-10-
1.2. Den økonomiske politik 
I løbet af 1993 stod de politiske beslutningstagere i en meget vanskelig valgsituation. 
På den ene side forværredes den økonomiske afmatning, og den stigende 
arbejdsløshed krævede en kraftig stimulering af den økonomiske aktivitet. På den 
anden side var der på grund af den forværrede budgetsituation i de fleste lande og den 
vedvarende inflation i nogle lande grund til forsigtighed. Udvidelsen af 
valutakursmekanismens udsvingsmargener i august måned tilføjede debatten en ny 
dimension, idet valutakursbegrænsningerne derved blev fjernet. 
Drøftelserne på Det Europæiske Råds møder i Edinburgh, København og Bruxelles og 
de initiativer, der blev taget ved disse lejligheder, viser, at beskæftigelsen og væksten 
igen står øverst på Fællesskabets dagsorden. Dette har vist sig i den førte 
markroøkonomiske politik, ikke mindst i medlemsstaternes beslutninger på det 
budgetmæssige område. Som følge af regeringernes og centralbankernes beslutninger 
er den overordnede makroøkonomiske politik i Fællesskabet blevet lempet betydeligt. 
Imidlertid har det på grund af den tunge arv fra de foregående år ikke været muligt at 
føre en så ekspansiv økonomisk politik, som alvoren i den økonomiske afmatning 
egentlig tilsiger. 
Samtidig har situationens alvor gjort det endnu klarere, at det er nødvendigt at 
forbedre den måde, Fællesskabets økonomi fungerer på, via en resolut indsats på det 
strukturpolitiske område. Der er opnået betragtelige fremskridt i denne henseende, 
især i lande, hvor der tidligere har været kraftig modstand mod ændringer. På 
fællesskabsniveau førte disse overvejelser til, at Kommissionen, med bidrag fra alle 
medlemsstater, udarbejdede en hvidbog om "Vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse", der blev godkendt på Det Europæiske Råds møde i Bruxelles i form af 
en handlingsplan med henblik på at puste nyt liv i økonomien. 
1.2.1 Arven fra fortiden 
Den økonomiske politik, der blev ført i 1993, var i høj grad betinget af de store 
uligevægte, der prægede situationen ved udgangen af 1992. Denne situation var i så 
høj grad en følge af tidligere politiske beslutninger, at det kan være relevant at opridse 
de begivenheder, der førte til denne situation. 
i) 1987 tit midten af 1988. I denne periode var den overordnede økonomiske 
politik i Fællesskabet ekspansiv. I løbet af 1987 blev pengepolitikken lempet som 
reaktion på det aftagende inflationspres, den forholdsvis svage økonomiske 
23-43-94 
11 
aktivitet og indgåelsen af Louvre-aftalen, hvis formål var at forhindre yderligere 
fald i dollaren over for de europæiske valutaer. Der fandt en yderligere kraftig 
lempelse sted mod slutningen af 1987, da myndighederne forsøgte at forhindre, at 
det kraftige aktiefald fik negative virkninger på forbruget og investeringerne. 
Tabel 6: Rentesatser i Fællesskabet* 
Kort rente 
Lang rente 
Lana rente minus 
kort rente 
Kort realrente 
Lang realrente 1987 
8.4 
9.0 
+0.6 
5.0 
5.5 Dec. 
1987 
8.0 
9.4 
+1.4 
4.7 
6.0 Maj 
1988 
7.5 
9.0 
+1.5 
4.2 
5.6 Dec. 
1988 
9.5 
9.1 
-0.4 
5.0 
4.6 Okt. 
1989 
11.3 
9.8 
-1.5 
5.8 
4.4 Dec. 
1989 
11.7 
10.2 
-1.6 
6.1 
4.7 1990 
11.4 
10.9 
-0.5 
5.4 
4.9 1991 
10.8 
10.2 
-0.6 
5.5 
4.9 Maj 
1992 
10.7 
9.6 
-1.1 
5.6 
4.6 Dec. | 
1992 
11.0 
9.6 
-1.8 
7.1 
5.8 
* Vejet gennemsnit for Fællesskabet. Realrentesatser i forhold til forbruger-prisindekset 
Budgetpolitikken blev også taget i brug for at øge den økonomiske aktivitet. Mellem 
1987 og 1988 steg det strukturelle budgetunderskud for hele Fællesskabet med ca. 0,5 
procentpoint (se tabel 7)1). Dette gennemsnit var resultatet af en aktiv lempelse af 
budgetpolitikken i de fleste lande. Denne lempelse havde oftest form af skattelettelser 
og var primært begrundet i hensynet til udviklingen på mellemlang sigt. 
Denne overordnede politik kan forklares med en udbredt frygt for, at børskrakket 
skulle bremse det tøvende opsving, der i nogen tid havde været undervejs. Faktisk var 
de prognoser, der sidst på året blev udarbejdet for 1988 af både private og offentlige 
organisationer, ret dystre. For Fællesskabets vedkommende var der i henhold til 
prognoserne udsigt til en vækst på kun 1,5% (den faktisk registrerede vækst blev på 
4,2%) 
ii) Fra midten af 1988 til slutningen af 1989. Myndighedernes reaktion må 
formodes effektivt at have forhindret, at børskrakket anfægtede tilliden. 
1 Disse tal skal fortolkes med forsigtighed i betragtning af den usikkerhed, der er forbundet med at korrigere for 
konjunkturudsvingenes indflydelse på offentlige udgifter og indtægter. Ikke desto mindre er retningen af ændringer fra 
år til år stadig signifikant. 
23-03-84 
Figur 8 12 
Den korte rente samt rentestruktur i 
Fællesskabet og Tyskland siden 1987 
(månedlige satser) 
AJOJAJOJAJO 
1987 | 1988 | 1989 * Lang rente minus kort rente 
Reaktionen stimulerede dog også en økonomi, der var i en bedre tilstand end de 
økonomiske data, der var tilgængelige ved udgangen af 1987, lod antyde. Den 
økonomiske aktivitet blev øget markant takket være faktorer som det indre 
marked, en bedre rentabilitet i investeringerne, liberaliseringen af 
kapitalbevægelserne og den forsinkede virkning af de faldende oliepriser. Den 
registrerede vækst i Fællesskabet i 1988 på 4,2% var den højeste siden 1976, og 
den skønnes at have været ca. 1,5 procentpoint højere end den potentielle vækst 
(se figur 1 og tabel 8). 
Som svar på den uventede dynamik i økonomien og for at undgå, at der igen 
opstod inflationspres, blev den monetære politik strammet i hele Fællesskabet fra 
midten af 1988 og fremefter. Derimod blev budgetpolitikken kun strammet i 
beskedent omfang, da mange lande fortsatte med at gennemføre de tidligere 
annoncerede skattelettelser. På trods af den pengepolitiske stramning fortsatte den 
økonomiske vækst i et højere tempo end den potentielle vækst. 
Kapacitetsudnyttelsen nåede et rekordniveau, og inflationspresset tog til. Da der 
også var en kraftig stigning i importpriserne, steg inflationen kraftigt og nåede op 
på 5% i 1989 mod 3,8% i 1988. 
iii) I 1990 blev budgetpolitikken meget ekspansiv, og det strukturelle 
budgetunderskud steg med 1,7 procentpoint af BNP og det faktiske underskud 
23-03-94 
13 
med 1,3 procentpoint. Dette skyldtes ikke kun udviklingen i Tyskland, hvor de 
stigende udgifter som følge af foreningen kom oven i de skattelettelser, der var 
sidste del af den skattereform, der blev besluttet iværksat i 1988, men også andre 
medlemsstaters forsøg på at dæmme op for de første tegn på en 
konjunkturafmatning. Lønudviklingen, der indtil året før havde været under 
kontrol, begyndte at reagere på den stigende inflation, og lønstigningerne 
accelererede kraftigt (7,4% mod 5,8% i 1989; se tabel 9). 
Tabel 7: Hovedtendenser i budgetudviklingen i Fællesskabet (% af BNP) 
Budgetunderskud 
Konjunkturkorrigeret 
budgetunderskud 
Konjunkturkorrigerede 
indtægter 
Konjunkturkorrigerede 
udgifter 1987 
-4.0 
-3.6 
44.7 
48.2 1988 
-3.4 
-4.1 
43.4 
47.4 1989 
-2.7 
-3.9 
43.1 
47.0 1990 
-4.0 
-5.6 
42.6 
48.2 1991 
-4.6 
-5.7 
43.7 
49.5 1992 
-5.0 
-5.7 -
44.5 
501 1993 
-6.0 
* -5.9 
* 45.8 
* 51.7 
De nye tyske delstater medregnet fra 1992 og fremefter * Kommissionens skøn fra november 1993 
Tabel 8: Indikatorer for produktion og arbejdsmarkedssituation (EF) 
Reel minus potentiel 
vækstrate (1) 
Kapacitetsudnyttelse 
Ledighedsprocent 
Inflation (BNP deflator) 1987 
0.5 
82.6 
10.4 
4.0 1988 
1.5 
84.0 
9.8 
4.3 1989 
0.6 
85.6 
8.9 
4.9 1990 
0.0 
85.0 
8.3 
5.2 1991 
-1.4 
82.1 
8.7 
5.3 (2) 1992 
-1.6 
80.4 
9.7 
4.6 1993 
-2.6 
77.6 
10.9 
3.6 
(1) Den potentielle vækstrate er udregnet på basis af vækstraten for kapitalapparatet. 
(2) De nye tyske delstater medregnet fra 1992 og fremefter. 
iv) 1991-1992. I lyset af denne udvikling blev den monetære politik endnu mere 
restriktiv i 1991-1992 på trods af den svage økonomiske aktivitet, bl.a. som følge 
af den internationale afmatning i 1991. Denne monetære stramning skyldtes især, 
at a) den finansielle integration og ønsket om stabile valutakurser havde ført til en 
situation, hvor de monetære vilkår i Fællesskabet i høj grad var bestemt af 
situationen i Tyskland, og at b) Tyskland netop var det land, hvor forskellen 
23-03-94 
- 14 
mellem den faktiske udvikling og de målsætninger, som de pengepolitiske 
myndigheder havde opstillet, var størst. 
Den konjunkturmæssige situation i medlemsstaterne var imidlertid uensartet. I 
Vesttyskland var den økonomiske aktivitet vedvarende høj, men behovene i 
forbindelse med foreningen betød på ny en kraftig forværring af 
budgetunderskuddet i 1991. I resten af Fællesskabet var aktiviteten derimod 
faldende, alt imens der blev ført en moderat restriktiv budgetpolitik, idet visse 
regeringer forsøgte at bringe de galopperende udgifter under kontrol. Under disse 
forhold sænkede myndighederne i de andre lande i Fællesskabet deres korte rente. 
Den troværdighed, den økonomisk-politiske samordning, EMS-pariteterne og 
udsigterne til Økonomisk og Monetær Union havde erhvervet, muliggjorde at 
disse divergerende tendenser kunne forløbe gennem mange måneder. 
I midten af 1992 opstod der imidlertid tvivl om troværdigheden af de eksisterende 
EMS-pariteter. Med udgangspunkt i de politiske vanskeligheder, der viste sig i 
forbindelse med ratificeringen af traktaten om Den Europæiske Union, opstod 
krisen i valutakursmekanismen i september 1992. Samtidig gik Fællesskabets 
økonomi ind i en afmatningsperiode. 
Tabel 9: Udviklingen i inflation, lønninger og rentabilitet (EF) 
r 
| Inflation (forbrugerprisindeks 
Nominel løn pr. beskæftiget 
Realløn pr. beskæftiget 
1 (forbrugerprisindeks) 
Lønomkostninger pr. 
produceret enhed 
Reale lønomkostninger pr. 
produceret enhed (BNP -
deflator) 
Rentabilitet (1961-73=100) 1987 
3.6 
5.4 
1.7 
3.6 
-0.4 
82.7 1988 
3.8 
5.6 
1.8 
2.8 
-1.4 
87.7 1989 
5.0 
5.8 
0.7 
3.8 
-1.0 
91.2 1990 
4.5 
7.4 
2.7 
6.0 
0.7 
90.0 1991 
5.4 
7.0 
1.5 
5.7 
0.4 
885 1992 
4.6 
7.0 
2.3 
4.6 
00 
88.2 1993 
3.8 
4.1 
0.3 
2.7 
-0.9 
86.3 
De nye tyske delstater medregnet fra 1992 og fremefter. 
v) Ved udgangen af 1992 var de politiske beslutningstagere nødsaget til at reagere 
på den økonomiske afmatning, men udgangspunktet for den økonomiske politik 
var præget af meget store uligevægte med følgende kendetegn: 
23-03-94 
- 15-
Meget alarmerende udvikling i de offentlige finanser med stigende 
budgetunderskud i de fleste lande og en offentlig gældsætning i forhold til BNP, 
der var stigende i alle lande. 
En lønudvikling, der var begyndt at tilpasse sig den ændrede økonomiske 
situation, men hvor lønningerne pr. beskæftiget stadig steg i et tempo, der klart 
var uforeneligt med myndighedernes stabilitetsmålsætninger. 
Endelig en monetær politik, der på trods af en begyndende forsigtig lettelse, 
fortsat var meget stram, dvs. med en høj rente, især realrente (se tabel 6), og en 
stærkt inverteret rentestruktur. 
Figur 9 
Den offentlige sektors bruttogæld og 
nettofinansieringsbehov i EF 
(% af BNP) 1.2.2 Budgetpolitikken 
På grund af den omfattende økonomiske afmatning formåede ingen af medlemsstaterne 
at reducere budgetunderskuddet (den offentlige sektors nettofinansieringsbehov, 
nationalregnskabsdefinition, som omfatter de statslige, regionale og lokale 
myndigheder samt de sociale sikringsordninger) set i forhold til BNP i 1993. Syv 
lande, nemlig Danmark, Tyskland, 
Grækenland, Spanien, Frankrig, Portugal og 
Det Forenede Kongerige, måtte notere 
betydelige stigninger i underskuddet (se tabel 
10). Særlig store var stigningerne i 
underskuddet i Portugal, Spanien og Der 
Forenede Kongerige. I Italien blev 
underskuddet holdt nede via en kraftig 
finanspolitisk stramning. En række 
medlemsstater valgte at erkende alvoren i 
konjunkturnedgangen og lod de automatiske 
stabilisatorer virke, hvilket medførte en vis 
forringelse i budgetstillingen. Nogle lande, 
f.eks. Frankrig, Det Forenede Kongerige og 
Danmark, tog endog bevidst initiativ til at 
stimulere efterspørgslen, selv om 
manøvrefriheden var meget begrænset. 
Derudover justerede alle lande deres udgiftsplaner med henblik på at kanalisere 
udgifterne hen imod de områder, der havde den største virkning på væksten og 
beskæftigelsen, typisk de offentlige investeringer. I denne forbindelse er det værd at 
notere, at de offentlige investeringer steg fra 2,6 procentpoint af BNP i 1988 til 3 
procentpoint i 1993, selv om afmatningen øvede et voldsomt pres på de offentlige 
udgifter. 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 
23-03-94 
- 16-
NT 10 
Totale udgifter og tøbende mdtegter i EF 
SO «1 t2 «3 M 85 86 87 M M 90 91 82 93 94 95 Budgetforværringen medførte en kraftig 
forringelse i forholdet mellem den 
offentlige gæld og BNP i de fleste 
medlemsstater. Gennemsnitligt steg 
gæld/BNP-forholdet med næsten 10 
procentpoint fra 56,5% i 1989 til 65,9% 
i 1993. Dette medførte automatisk en 
voksende rentebyrde på de nationale budgetter. Denne udgift repræsenterer i forvejen 
mere end 11% af de samlede offentlige udgifter og ca. 5 1/2% af BNP. Det gradvis 
faldende renteniveau i 1993 gjorde dog sit til at afbøde på dette forhold. Mens 
renteudgifterne steg med næsten 14% i 1992, steg de kun med 4% i 1993.. 
Tabel 10 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
W 
EF Den offentlige sektore 
primarbalance (ekskl. renteudgifter) Den offentlige sektors 
nettofinansieringsbehov 
% af BNP 
1991 
3.9 
5.1 
-0.5 
-3.5 
-1.2 
1.0 
5.6 
0.0 
-0.4 
3.6 
2.0 
0.3 
0.4 1992 
4.3 
4.2 
0.7 
0.4 
-0.4 
-0.5 
4.9 
1.9 
-1.9 
2.7 
3.8 
-3.0 
0.4 1993 
3.7 
3.1 
0.1 
-0.5 
-2.2 
-2.2 
4.2 
2.0 
-1.7 
2.3 
-13 
^.5 
-0.9 1991 
* -6.8 
-2.2 
-3.2 
-16.3 
-5.2 
-2.1 
-2.0 
-10.2 
-1.0 
-2.5 
* -6.6 
-2.7 
•A.S 1992 
* -7.1 
-2.6 
-2.6 
-13.2 
-4.6 
* -3.8 
* -2.3 
-9.5 
-2.5 
-3.5 
* -3.3 
* -6.3 
-5.0 1993 
* -7.0 
-4.4 
* -3.3 
-15.5 
-12 
* -5.5 
* -2.3 
* -9.4 
-2.5 
-4.0 
* -7.1 
* -7.6 
* -6.0 
Kommissionens skøn ta november 1993, bortset fra tal, der er markeret med en \ hvor der er anvendt nyere data. 
I løbet af 1993 blev det klart for medlemsstaterne, at mulighederne for at stimulere 
økonomien via budgetpolitikken var udtømte, og at ethvert initiativ i denne retning 
ville have influeret alvorligt på troværdigheden i den førte politik og have haft flere 
negative end positive virkninger for økonomien som helhed. 
23-0344 
-17-
Tabel11 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EF Offentlig bruttogæld (i) Renteudgifter 
%afBNP 
1991 
(2) 129.5 
(3) 64.2 
42.1 
(4) 103.9 
45.2 
35.5 
97.0 
101.4 
(5) 6.2 
79.0 
69.4 
35.8 
57.0 1992 
(2) 131.9 
(3) 68.4 
44.8 
(4) 110.2 
48.2 
39.5 
94.5 
108.0 
(5) 7.3 
79.7 
61.7 
41.8 
60.9 1993 
(2) 138.4 
(3) 80.6 
48.9 
(4) 121.2 
55.9 
44.1 
99.0 
118.1 
(5) 10.0 
81.4 
66.4 
(6) 48.8 
65.9 1991 
10.6 
7.3 
2.8 
12.8 
4.0 
3.1 
7.7 
10.2 
0.6 
6.2 
8.4 
3.0 
5.0 1992 
11.2 
6.8 
3.3 
13.6 
4.2 
3.4 
7.1 
11.4 
• 0.6 
6.2 
9.0 
2.9 
5.4 1993 
10.7 
7.5 
3.5 
15.0 
5.0 
3.7 
7.3 
12.0 
0.8 
6.3 
7.6 
3.1 
5.6 
Skøn fra Europa-Kommissionen. (1) Den offentlige sektors konsoliderede bruttogæld i nominel værdi, (2) Gæld i sociale 
sikringsordninger ikke medregnet; (3) Statens indestående i centralbanken, statens beholdning af ikke-statsoWigationer 
og gæld i forbindelse med offentlige virksomheder androg 17,8% af BNP i 1991, 20,1% i 1992 og 27,3% i 1993. ; (4) 
Militær gæld ikke medregnet. Forskellige indeståender med banksektor ikke medregnet for 1993. (5) Ikke konsolideret. 
Gæld i sociale sikringsordninger ikke medregnet (6) Ved regnskabsårets afslutning (31. marts 1994). 
1.2.3 Lønudvikling 
Lønudviklingen stabiliserede sig i løbet af 1993 væsentligt. Den gennemsnitlige 
nominelle lønstigning pr. beskæftiget var på årsbasis 4,1% mod 7% i 1992 (se tabel 9). 
Produktiviteten var i samme tidsrum fortsat stigende, og selvom det indebar et 
kraftigere fald i beskæftigelsen end i produktionen, så medførte det en betragtelig 
mindskelse af lønomkostningerne pr. produceret enhed. Disse skønnes at være steget 
med blot 2,7% i 1993 mod over 4% i 1992 Der kan derfor konstateres en klar 
forbedring af den generelle tendens i Fællesskabet i forhold til de to-tre foregående år, 
men denne forbedring har imidlertid ikke været tilstrækkelig til at nå det 
stabiliseringsmå, regeringerne har fastsat. 
Figur 11 Hvis man endvidere sammenligner 
situationen i Fællesskabet med situationen 
hos de vigtigste konkurrenter, har der i 
Fællesskabet stadigvæk været tale om 
forholdsvis store lønstigninger. 
Lønudviklingen har imidlertid i visse 
medlemsstater været mindre 
tilfredsstillende. I Grækenland er væksten EF: inflation og linninger 
(pnvetforbrugsdefletor oø nominele i#nrtnger pr besKertget 
med undtagelse af de nyt tyske delstater; Mg procentvis anting) 
23-03-94 
18 
i den nominelle løn pr. beskæftiget forblevet på samme høje niveau som i 1992 (over 
11%); efter justering for inflation er reallønnen imidlertid faldet. I Spanien og Portugal 
har lønstigningerne været moderate i forhold til 1992, men de er fortsat over 
gennemsnittet i Fællesskabet, hvilket er klart uforeneligt med den stigende 
arbejdsløshed. I Danmark, Frankrig og Italien har der derimod været en lønudvikling, 
der ligger klart under gennemsnittet i Fællesskabet. 
Selv om der har været tale om økonomisk afmatning, har der fortsat været en mindre 
stigning i de reale lønomkostninger pr. beskæftiget (+ 0,5% i faste priser). Da denne 
stigning imidlertid ligger ca. 1 procentpoint under stigningen i produktiviteten, har 
denne tendens bidraget til at øge rentabiliteten af investeringerne. Faktisk svarer de 
gennemsnitlige resultater for 1993 til den udvikling, der blev sat som mål i hvidbogen 
og i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik (stigningen i de reale 
lønomkostninger pr. beskæftiget bør ligge 1 procentpoint under 
produktivitetsstigningen). 
Ved udgangen af året var der tegn på, at lønudviklingen ville blive endnu mere 
moderat, og at konflikten mellem lønudvikling og prisstabilitet, som har kendetegnet 
den økonomiske politik i 1990-92, kunne være ved at fortage sig. 
1.2.4 Den monetære politik 
I 1993 lettede den monetære situation klart i hele Fællesskabet, både før og efter 
krisen i valutakursmekanismen i juli måned. Den korte rente faldt i de fleste lande, og 
selv om inflationen også var aftagende, faldt den korte realrente også (fald på over 4 
point i den korte nominelle rente og på ca. 3,5 point i den korte realrente mellem 
december 1992 og december 1993; gennemsnit for Fællesskabet, se tabel 16). De 
lange rentesatser var ligeledes fortsat faldende, men denne tendens var mindre markant 
end i begyndelsen af året. 
De ovenfor nævnte tendenser var ujævne i 
årets løb. Da valutakursmekanismen 
fortsat gav anledning til perioder med uro, 
oplevede flere lande en stor ustabilitet i 
deres valutakurs og rentesatser. I 
begyndelsen af året var der et kraftigt pres 
på den franske franc, som aftog efter at 
centralbankerne og den franske og tyske Figur 12 
EF: udvikling i den korte og lange 
(^ (kvartalsmetssige data rtntetal» minus Ifbende »ffiåtio realrente 
tionstakt) 
197J-IV 197MV 1S77-IV 1979-N 1981-IV 19M-N 1W5-IV 1987-IV 1M9-IV 1991-W 199J-IV 
23-03-94 
19 
Figur 13 
Rentesatser i udvalgte 
medlemsstater 
Korte renter 
Jan Apr Jul Oct Jan Apr Jul Oct Jan Apr Jul Oct 
81 | 92 | 93 
Lange renter 
Jan Apr Jul Oct Jen Apr Jul Oct Jan Apr Jul Oct 
91 i 92 | 93 regering gentog deres fælleserklæring fra 
september 1992 om støtte til deres 
respektive valutaers paritet. 
Rentemarginalen for den franske korte 
rente i forhold til den tyske var imidlertid 
betydelig i hele første kvartal af 1993. 
Ved udgangen af januar måned blev det 
irske punds bilaterale centralkurser 
nedskrevet med 10% efter en periode 
med kraftigt pres på markedet. 
Umiddelbart efter kom den danske krone 
også under kraftigt pres, men en samlet 
intervention og den tyske Bundesbanks 
rentenedsættelse bragte igen ro på 
markedet. 
Da det franske parlamentsvalg i foråret 
var overstået og den nye regering havde 
gentaget sin tilslutning til en 
fastkurspolitik, lettede presset på francen 
hurtigt, hvilket muliggjorde et fald i merrenten over for den tyske mark, som endda 
blev negativ ved udgangen af juni måned. På dette tidspunkt var den korte rente 
faktisk lavere end den tyske korte rente i alle de lande, der var med i det snævre 
valutakursbånd, med undtagelse af Danmark (hvor der var en mindre positiv forskel). 
Inden for det brede bånd i valutakurssamarbejdet blev den spanske peseta og den 
portugisiske escudo på ny devalueret i maj måned, pesetaen med 8% og escudoen med 
6,5%. I juli måned oplevede man en generel spænding på grund af den svage eller 
faldende økonomiske aktivitet, den stigende arbejdsløshed og/eller den forværrede 
situation i de offentlige finanser i en række medlemslande, hvis monetære politik var 
knyttet til udviklingen i Tyskland. Under disse omstændigheder var det vanskeligt at 
forestille sig, at de pågældende lande på langt sigt kunne holde deres valuta inden for 
den snævre margen via stigende rentesatser. 
1 begyndelsen af august måned besluttede regeringerne at udvide 
valutakursmekanismens udsvingsbånd til ± 15% for alle deltagende valutaer2 uden at 
ændre centralkurserne. Udvidelsen af udsvingsmargenen betød, at der igen var en reel 
to-vejs risiko i systemet. Markederne måtte herefter vurdere hvert enkelt lands 
monetære politik på grundlag af de fundamentale økonomiske forhold, upåvirket af et 
behov for ekstraordinært høje renteforskelle. I første omgang blev flere landes valutaer 
2 De tyske og hollandske myndigheder indgik en bilateral aftale, uden for rammerne af EMSen, om at fastholde deres 
indbyrdes valutakurs inden for et bånd på +/- 21/4%, 
23-03-94 
20 
mærkbart nedskrevet i forhold til den tyske mark. Efterfølgende muliggjorde faldet i 
den tyske rente et lignende fald i andre lande i valutakurssamarbejdet. 
Table 12: Nominelle effektive valutakurser (kvartaismæssige data; 1992-1= 100) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
EF 1992-111 
102.14 
103.59 
103.42 
95.68 
99.9a. 
103.72. 
102.57*. 
100.06 
102.12 
102.41 
100.78 
105.79 1992-IV 
104.18 
106.07 
105.53 
92.76 
92.33 
106.05 
105.19. 
88.58 
104.49 
101.65 
88.39 
98.59 1993-1 
104.27 
107.34 
105.68 
90.35 
92.38 
106.35 
99.73 
81.62 
104.88 
100.10 
86.79 
95.03 1993-11 
103.61 
106.47 
104.60 
88.46 
87.20 
106.02 
96.23 
82.30 
104.29 
96.39 
88.76 
93.87 1993-111 
101.04 
101.52 
v 104.43 
85.76 
81.15 
102.70 
93.07 
80.57 
104.35 
90.42 
89.79 
90.13 1993-IV 
100.54 
103.07 
105.13 
84.07 
80.81 
103.52 
94.32 
77.83 
105.17 
89.29 
89.85 
89.93 
I forhold til de 20 vigtigste handelspartnere (9 for EF samlet) 
Da konjunkturen blev forbedret i visse medlemslande i forhold til Tyskland, blev 
renteforskellene noget udlignet, og i slutningen af 1993 var de fleste af de valutaer, der 
tidligere var med i det snævre valutakurssamarbejde, vendt tilbage til deres tidligere 
udsvingsbånd. Denne udvikling, dvs. det faktum at de pågældende myndigheder ikke 
fandt det nødvendigt at bruge det ekstra spillerum, som august-beslutningen åbnede 
mulighed for, har positive følger for det økonomiske og valutariske samarbejde. 
Uden for valutakursmekanismen faldt det 
engelske pund i slutningen af januar til et 
lavpunkt, som følge af at renten blev sat 
ned til 6%, men det steg jævnt i resten af 
året. Der var et nyt fald i renten i Det 
Forenede Kongerige i november på et 
tidspunkt, hvor der også i de øvrige 
fællesskabslande var faldende rente. Den 
italienske lire var i hele 1993 udsat for 
store udsving, der væsentligst kan 
forklares som markedets reaktion på de 
politiske begivenheder. Tabel 13 : 
Penge-og kreditpolitiske måltal i 1993 
D 
F 
E 
I 
UK M3 
M2 
M3(ny) 
M3 
ALP + CP 
ALP 
PSCE(1) 
M2 
M4 
M0 Mål 
4.5-6.5 
4 - 6.5 
4 - 7 
4.5 - 7.5 
5 - 7 
3 - 9 
0 - 4 Resultater 
(%pa) 
8.1 (Dec) 
0.0 (93-IV) 
-1.5 (93-IV) 
8.1 (Dec) 
7.5 (Dec) 
8.6 (Dec) 
7.9 (Dec) 
4.9 (Nov) 
5.8 (Dec) 
(l)lndenlandsk kredit til den private sektor 
Uroen i valutakursmekanismen førte til forskellige udviklingstendenser i de 
pengepolitiske aggregater i Fællesskabet. Blandt de lande, der havde opstillet mål for 
23-03-94 
21 
pengemængdeudviklingen, nåede Tyskland, Spanien og (uden for valutakurs­
mekanismen) Italien resultater, der lå over disse mål, mens Frankrig lå klart under. I 
den første gruppe af lande synes forbindelsen mellem pengemangden og de endelige 
resultater (den underliggende inflation aftog i alle tre lande, mens aktiviteten var stabil 
eller faldende) at være mindre udpræget end hidtil; for Frankrigs vedkommende skal 
det forhold, at pengemængden voksede mindre end forventet (når der tages højde for 
særlige faktorer), sikkert også ses i sammenhæng med den svage stigning i de 
nominelle indkomster, der formodentlig er fortsat i årets sidste kvartal. 
Figur 14 Valutakurser i Fællesskabet 
Udsving i procent siden september 1992 
i EF-landenes valutaer over for D-marken 
5 
SEP NOV JAN MAR MAY JUL SEP NOV JAN 
5 
0 SEP NOV JAN MAR MAY JUL SEP NOV JAN 
5, 
SEP NOV JAN MAR MAY JUL SEP NOV JAN HFL 
SEP NOV JAN MAR MAY JUL SEP NOV JAN 
23-03-94 
22 
1.2.5 Strukturpolitik 
Medlemsstaterne har for nylig truffet væsentlige foranstaltninger på det 
strukturpolitiske område. Således har flere lande påbegyndt eller fortsat 
privatiseringsprogrammer (Italien, Frankrig, Spanien, Belgien, Irland og Portugal), 
begrænset eller revideret deres statsstøtte (Tyskland og Irland) eller fjernet 
administrative og juridiske hindringer for fri adgang til markedet (Grækenland). 
Der er i flere lande indledt reformer med det formål at forbedre 
uddannelsesprogrammerne og rette disse programmer mod nyuddannede og 
arbejdsløse (Det Forenede Kongerige og Frankrig). Næsten alle lande har truffet 
foranstaltninger for de små og mellemstore virksomheder. Disse foranstaltninger går 
fra skattemæssige incitamenter til hjælp til oprettelse af virksomheder og forenkling af 
administrative procedurer. Italien har truffet vigtige foranstaltninger for at forbedre 
den offentlige administration. 
Der er endvidere i visse lande truffet foranstaltninger vedrørende arbejdsmarkedet og 
lønomkostninger. I Spanien spiller strukturreformer, især reformen af arbejdsmarkedet 
(f.eks. lovliggørelse af private arbejdsformidlingskontorer), en stor rolle i regeringens 
økonomiske handlingsplan. I Italien blev den ophævelse af lønindekseringen ("scala 
mobile"), der gennemførtes i 1992, i juli 1993 fulgt op af en aftale, hvori det blev 
fastlagt, at den fremtidige lønudvikling skal være forenelig med målene for inflationen, 
samt af foranstaltninger, der skulle forbedre fleksibiliteten på arbejdsmarkedet. I 
Belgien blev der med "helhedsplanen" indført et nyt reguleringsindeks for lønninger 
("sundhedsindeks", som ikke medtager priserne på tobak, alkohol og olieprodukter) 
samt en reel fastfrysning aflønningerne for 1995-96. I Tyskland blev arbejdsmarkedets 
parter enige om at forlænge det tidsrum, der oprindeligt var afsat til at udligne 
lønningerne i visse af industriens nøglesektorer mellem den østlige og den vestlige del 
af landet. 
For at påvirke udbuddet af arbejdskraft er visse aspekter af det sociale sikringssystem 
blevet revideret. Der er indført skrappere kriterier for udbetaling af pensioner (højere 
pensionsalder og/eller længere bidragsperiode) i Frankrig, Italien, Portugal og Det 
Forenede Kongerige, og i Belgien og Spanien er der indført skrappere regler for 
udbetaling af arbejdsløshedsunderstøttelse. For at reducere arbejdsgivernes sociale 
udgifter har man i Belgien, Frankrig, Irland og Spanien nedsat indbetalingerne til de 
sociale ordninger for visse jobkategorier. I Det Forenede Kongerige er der indført et 
system, der har til formål at opmuntre arbejdsgiverne til at investere i uddannelse, 
således at arbejdskraftens kvalifikationer forbedres. 
23-03-94 
23-
Selv om visse af disse foranstaltninger først bærer frugt på mellemlang sigt, og skønt 
strukturelle foranstaltninger er særdeles upopulære i perioder med tilbagegang, bør 
medlemsstaterne fastholde deres bestræbelser i den henseende for at sikre en gunstig 
udvikling i økonomien og på arbejdsmarkedet i de kommende år. Den beslutning, der 
blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Bruxelles om at udarbejde en 
handlingsplan baseret på hvidbogen, vil bidrage til at gøre gennemførelsen af 
strukturreformerne mere effektiv både på nationalt niveau og på fællesskabsniveau. 
1.2.6 Vækstinitiativerne fra Edinburgh og København 
Vækstinitiativet fra Edinburgh blev vedtaget af Det Europæiske Råd i december 1992 
som en reaktion på den aftagende økonomiske aktivitet i begyndelsen af 1990,erne. 
Det var ment som et instrument, der skulle bidrage til et fornyet økonomisk opsving 
og en bedring i beskæftigelsessituationen via investeringer i infrastrukturer inden for 
områderne transport, energi, kommunikation og miljø, således at der skulle gives 
højeste prioritet til etableringen af transeuropæiske net (TEN). Formålet med dette 
initiativ er at udnytte alle muligheder i de nationale offentlige budgetter og skabe 
fornyet tillid hos markedsdeltagerne uden at glemme, at målet er en budgetmæssig 
sanering på mellemlang sigt. 
De fremskridt, der er nået på dette område, er blevet fulgt nøje af Rådet (økonomi og 
finans) og på Det Europæiske Råds møder i København og Bruxelles i juni og 
december 1993. Der blev her lagt en overordnet strategi, som det anbefales at følge. 
Først og fremmest skal de foranstaltninger, der træffes i forbindelse med 
vækstinitiativet, være forenelige med målene på mellemlang sigt i traktaten om Den 
Europæiske Union. For det andet skal de gøre det muligt at skabe en balance mellem 
på den ene side nødvendigheden af på kort sigt at stimulere den økonomiske aktivitet 
og på den anden side ønsket om ikke at ødelægge vækstperspektiverne på lang sigt. 
Endelig skal disse foranstaltninger have både et nationalt aspekt og et 
fællesskabsaspekt. 
I 1993 blev der ydet lån for et samlet beløb på næsten 3,4 mia. ECU til 59 projekter 
inden for rammerne af den af Den Europæiske Investeringsbank etablerede 
midlertidige lånemekanisme, hvortil der er afsat 8 mia. ECU (hvoraf de 3 mia. ECU 
blev besluttet på Det Europæiske Råds møde i København). De investeringer, der er 
planlagt inden for rammerne af disse projekter, forventes at beløbe sig til 29,1 mia. 
ECU. Oprettelsen af en Europæisk Investeringsfond er gået langsommere end 
forventet. Derimod er investeringerne i forbindelse med Samhørighedsfondens 
finansielle instrument godt i gang. Efter at de fire lande, der er omfattet af 
Samhørighedsfonden, har fremlagt projekter, der opfylder de krævede betingelser, har 
23-03-94 
24 
Kommissionen på budgettet afsat en bevilling på over 1,5 mia. ECU til over 230 
projekter. 
Unionens strukturfonde vil stille ca. 8 mia. ECU til rådighed for investeringer i 1994 
efter udarbejdelsen af de nye Fællesskabsstøtterammer. Behovet for øgede ressourcer 
til Små og Mellemstore Virksomheder (SMV) er tilgodeset ved Rådets vedtagelse af et 
nyt flerårigt handlingsprogram, som indebører udgifter for ialt 112,2 mio. ECU, hvoraf 
85 mio. ECU dækker nye støttetiltag, vedtaget inden for rammerne afvækstinitiativet. 
Desuden besluttede Det Europæiske Råds møde i København at stille lån for yderligere 
1 mia. ECU til rådighed for jobskabende initiativer i SMV via EIB's midlertidige 
lånefacilitet. Lånene ydes med en rentestøtte afhængig af den tilsigtede jobskabelse. 
Det er beklageligt, at gennemførelsen af denne ordning er stødt på visse forhindringer, 
der har forsinket ordningens ikrafttræden. 
23-03-94 
-25 
Kapitel 2: Perspektiverne for 1994 og fremover 
I begyndelsen af 1994 er der tegn på, at det fald i forbrugertillid og andre ledende 
indikatorer, der kunne konstateres i første halvår af 1993, er ophørt, og at situationen 
endda på visse områder er forbedret. På trods af visse modstridende faktorer er det 
generelle indtryk, at Fællesskabet sandsynligvis har passeret konjunkturbunden. De 
seneste indikatorer giver imidlertid ikke anledning til håb om et hurtigt opsving. Ved 
slutningen af 1993 vurderede Kommissionens tjenestegrene, at Fællesskabets BNP 
ville stige svagt med VA% i 1994 og ca. 2% i 1995. På trods af den betragtelige 
usikkerhed, der er forbundet med sådanne prognoser, synes de økonomiske data, der 
er indløbet i mellemtiden, ikke at give anledning til at ændre denne prognose 
væsentligt. 
I henhold til de fremskrivninger, der således er udarbejdet af Kommissionen, vil 
arbejdsløsheden fortsat være stigende i de to pågældende år og vil i 1995 nå op på 
II Vi%, hvilket er det højeste nogensinde i Fællesskabet, før den begynder at falde. 
Inflationen vil fortsat være faldende, mens nedbringelsen af de offentlige underskud vil 
tage tid på grund af det træge opsving. 
Tabel 14: Fællesskabets økonomi: hovedposter på 
forsyningsbalancen 
(årligt procentvis ændring) 
Privatforbrug 
Offentligt forbrug 
Faste bruttionvesteringer 
Efterspørgsel i Fællesskabet (inkl. lagre) 
Eksport af varer og tjenesteydelser t>) 
Import af varer og tjenesteydelser b) 
BRUTTONATIONALPRODUKT 1993 
-0.1 
0.5 
-4.6 
-1.3 
3.6 
-3.1 
-0.3 1994 a) 
0.3 
0.5 
2.0 
1.0 
5.7 
2.6 
1.3 1995 a) 
1.3 
0.4 
4.5 
1.9 
5.8 
3.9 
2.1 
a) Prognoser b) Kun samhandel med tredjelande 
Den fremskrivning, der fremgår af tabel 14, er udtryk for en middelværdi af en række 
mulige udfald. Den usikkerhed, der er forbundet med denne prognose, er særlig stor, 
idet Fællesskabets økonomi synes at være tæt på et omsving, og fordi forbrugernes 
tillid, der altid er vanskelig at forudsige, i den forbindelse spiller en afgørende rolle. 
Små ændringer i husholdningernes opsparingsmønster kan medføre store udsving i 
væksten i det private forbrug, der klart er den vigtigste komponent i den samlede 
efterspørgsel. Situationen kan imidlertid udvikle sig værre end forventet, hvis 
23-03-94 
26 
Figur 15 
EF: Tillidsindikatorer 
Industrien 
6 la 6 12 6 12 6 12 6 12 6 13 6 12 
| 87 l »S I 89 I 90 ! 91 I 92 I 93 
investorernes tillid ikke bliver mere overbevisende end på nuværende tidspunkt. 
Omvendt kan der blive tale om et kraftigere opsving, hvis Fællesskabets eksport 
forbedres betragteligt, og/eller hvis de første tegn på bedring viser sig at være 
tilstrækkelige til at genskabe forbrugernes tillid. 1 begge tilfælde kan investeringerne, 
som ventes at blive øget en smule på grund af den bedre konjunktur og den faldende 
udlånsrente, stige yderligere. 1 de nedenstående afsnit vil de faktorer, der forventes at 
hæmme henholdsvis stimulere vækstperspektiverne på kort sigt blive gennemgået, 
hvilket tjener til at understrege, hvor stor en risiko der er forbundet med på nuværende 
tidspunkt at udarbejde toårige prognoser for Fællesskabet. 
Faktorer, der hæmmer væksten 
Der er en række faktorer, som fortsat spiller en negativ rolle, selvom de ganske vist er 
aftagende, nemlig de restriktive monetære forhold, virksomhedernes problemer med at 
udnytte den forholdsvis gunstige internationale økonomiske situation samt den 
manglende tillid hos de økonomiske agenter, især forbrugerne. 
På trods af det fald, der er indtrådt i den korte rente i 1993, er den stadig på et højt 
niveau i forhold til Fællesskabets placering i konjunkturforløbet Da forbrugerne og 
investorerne allerede synes at påregne en fortsat forsigtig monetær lettelse i 1994, kan 
det måske vise sig nødvendigt at fremskynde faldet i udlånsrenten for at skabe bedre 
betingelser for en fornyet tillid og et opsving i den økonomiske aktivitet. 
23-03-94 
27 
En sådan proces kræver, at den nuværende tendens i retning at lavere inflationspres 
fortsættes i de kommende måneder. 
Selv om det forventes, at produktionen og samhandelen på internationalt niveau vil 
blive styrket gradvist i 1994 og 1995, forbliver Fællesskabets konkurrenceevne både 
ud fra et omkostningsmæssigt synspunkt og med hensyn til andre 
konkurrenceparametre forholdsvis svag, og man må betvivle, at Fællesskabets 
eksportører kan drage fuld nytte af denne bedring. Det er også muligt, at den fortsat 
manglende tillid hos virksomhedslederne og forbrugerne vil bremse væksten i 1994 på 
grund af den usikkerhed, der er opstået som følge af den høje og fortsat stigende 
arbejdsløshed og den faldende tillid til gennemførelsen af ØMU efter valutauroen. 
Udover disse faktorer, der i lighed med de foregående år kan bremse væksten, er der 
en ekstra faktor, der kan spille en væsentlig rolle i 1994 og 1995. Da budgetsituationen 
i visse medlemsstater forværres alarmerende, har en række regeringer i de sidste 
måneder af 1993 annonceret - eller iværksat - ambitiøse planer for nedbringelse af de 
offentlige underskud. Disse tiltag er helt afgørende for at bringe de nationale budgetter 
ind i en mere holdbar og sund gænge efter den drastiske forværring, der har gjort sig 
gældende i de senere år. Tiltagene er ligeledes en forudsætning for en tilbagevenden til 
en mere stabil vækst på mellemlang sigt. Mens der således ikke er nogen tvivl om 
fordelene på lang sigt, er det endnu ikke klart, i hvor høj grad den 
efterspørgselsdæmpende virkning, som sådanne stramninger har på kort sigt, kan 
opvejes af potentielle positive effekter i den private sektoj; ("crowding-in") som følge 
af den faldende rente og den øgede tillid. Disse positive effekter vil blive stærkere, hvis 
de økonomiske agenter bliver overbevist om, at de offentlige myndigheder er i stand til 
at nedbringe budgetunderskuddene. 
Faktorer, der stimulerer væksten 
Et mere optimistisk forløb kan fremkaldes af en mere positiv reaktion fra forbrugernes 
side, f.eks. baseret på den lavere gældskvote blandt husholdningerne. Hvis opsparingen 
nedsættes mere end forventet, kunne det private forbrug øges betragteligt og derved 
skabe et egentlig forbrugs- og investeringsopsving. Men selv om denne hypotese ikke 
bliver bekræftet, kan investeringsniveauet overgå prognoserne. Selvom investeringerne 
i 1993 faldt med mere end 4,5 procentpoint, forventes det, at de faste 
bruttoinvesteringer i 1994 stiger med 2% og fortsat vil stige i 1995 til 4,5%. 
23-03-94 
28 
En række faktorer kan bidrage til, at investeringsopsvinget i Fællesskabet bliver 
kraftigere: 
• efter flere år med tilbagegang, er det af rent konjunkturmæssige grunde muligt, 
at investeringsniveauet vil slige, 
• afdæmpningen i lønstigningerne og lønomkostningerne pr. produceret enhed har i 
høj grad bidraget til en bedre investeringsrentabilitet, der i øjeblikket ligger på et højere 
niveau end på samme tidspunkt i konjunkturforløbet i tidligere afmatningsperioder (se 
figur 5), 
• gennemførelsen af projekter i forbindelse med særlige støtteprogrammer, der har 
til formål at kanalisere de offentlige udgifter til anlægsinvesteringer og andre 
vækstfremmende investeringer, 
• en kraftigere forbedring end forventet af Fællesskabets konkurrenceevne på grund 
af faldende lønomkostninger pr. produceret enhed og lavere effektive kurser for 
Fællesskabets valutaer end forventet, 
• forventninger om en bedret situation for efterspørgslen i Fællesskabet på grund af 
en gunstigere udvikling på de ovenfor nævnte områder kombineret med moderate og 
faldende energipriser, 
• forbedrede perspektiver for efterspørgslen uden for fællesskabet som følge af 
opsvinget i visse nøglelandes økonomi og GATT-aftalernes ikrafttræden. 
Hvis den nuværende tendens til lavere rente fremskyndes, vil det fremrykke de ovenfor 
nævnte faktorers virkning og således give et hurtigere opsving end forventet. 
Med hensyn til den ovenfor nævnte 
mulighed af en større efterspørgsel uden 
for fællesskabet end forventet, er det 
vigtigt at undersøge de generelle tendenser 
i den internationale økonomiske aktivitet 
samt udviklingen i enkelte lande eller 
landegrupper. Det skal først og fremmest 
nævnes, at de internationale 
vækstperspektiver for 1994 og 1995 er 
bedret lidt i de seneste måneder. Den 
øgede optimisme skyldes især en mere 
dynamisk udvikling i USA og i Canada 
end forventet. Taget under ét forventes 
det, at den internationale vækst, 
Fællesskabet undtaget, vil blive % Tabel 15: Den internationale vækst 
BNP /BNI (årlig procentvis ændring) 
EC 
USA 
JAPAN 
EFTA 
VERDEN 1991 
1.4 
-0.8 
4.4 
-0.5 
0.8 1992 
1.1 
2.6 
1.3 
-0.3 
1.7 1993 
-0.3 
3.0 
-0.1 
-0.4 
1.6 1994 
1.3 
3.5 
0.8 
1.7 
2.6 1995 
2.1 
2.6 
2.8 
2.9 
3.1 
IMPORT (årlig procentvis ændring) 
OECD 
DAEa) 
Udviklings­
lande b) 
VERDEN-
EF 
VERDEN 1.5 
14.1 
10.0 
1.8 
3.0 3.6 
10.3 
14.6 
6.2 
5.0 1.0 
13.8 
12.2 
8.4 
3.4 5.0 
12.3 
8.8 
8.5 
6.4 5.2 
12.2 
8.9 
8.0 
6.5 
Europa-Kommissionens prognoser 
a) DAE: Dynamic Asian Economies 
b) Udviklingslande (med undtagelse af DAE, OPEC og de 
central-og østeuropæiske lande) 
234)3-94 
29 
procentpoint højere end forudset i prognoserne i efteråret 1993 for både 1994 og 
1995, således at den forventede vækst bliver på henholdsvis 3% og V/2%. Med hensyn 
til verdenshandelen er de nuværende perspektiver ligeledes mere optimistiske end i 
oktober/november 1993, og, som det var tilfældet for væksten i BNP, er hovedårsagen 
også her udviklingen i USA. Væksten i USA i 1994 og 1995 forventes ikke blot at 
blive højere end oprindelig beregnet, det forventes også, at prognoserne for 
importtilbøjeligheden skal opjusteres. I alt forventes verdenshandelen målt i 
importmængder, med undtagelse af Fællesskabet, at stige med 8-8,5% om året i det 
ovennævnte tidsrum, hvilket er ca. 1 procentpoint mere end beregnet i prognoserne fra 
efteråret 1993. Det er vigtigt, at Fællesskabets eksportører mere aktivt udnytter de nye 
muligheder uden for Fællesskabet. 
De mellemfristede prognoser åbner mulighed for en række forskellige resultater 
De mellemfristede fremskrivninger for Fællesskabet beskriver en vifte af mulige 
resultater. Hvis den økonomiske situation i 1994-95 udvikler sig som skitseret i 
Kommissionens prognose (jf. ovenfor), er der stor mulighed for, at væksten i 1996 
bliver på 3%, og at arbejdsløsheden vil falde. Dette forudsætter, at den gradvise 
styrkelse af eksporten, forbrugertilliden og investeringerne indtræder som forventet, og 
ikke mindst at det lykkes at manøvrere uden om visse forhindringer. Det skal således 
først og fremmest undgås, at konflikten mellem de opstillede mål for prisstabilitet og 
lønudvikling, der nu stort set er overvundet, ikke blusser op igen. Dernæst må der ikke 
opstå tvivl om myndighedernes vilje og evne til at styre den budgetmæssige situation 
på mellemlang sigt. Dette er vigtigt for ikke at belaste den monetære politik for meget, 
for at bevare et afbalanceret policy-mix med lav rente, for at bevare tilliden og for at fa 
gang i den proces, der er nødvendig for at øge den samlede opsparing. 
Men selv om det lykkes at undgå disse forhindringer, og Fællesskabet vender tilbage til 
en vækstrate på ca. 3%, vil det være vanskeligt at fastholde denne ligesom det 
forventede fald i arbejdsløsheden vil blive begrænset, hvis ikke den potentielle 
vækstrate øges. Således fremhæves det i hvidbogen, at det er nødvendigt aktivt at 
puste nyt liv i Fællesskabets økonomi, at øge den potentielle vækstrate og at gøre 
væksten mere beskæftigelsesintensiv for at sikre et afgørende fald i arbejdsløsheden. 
23-03-94 
30 
Fællesskabets økonomi vil bedres, hvis fordelene ved det indre marked udnyttes fuldt 
ud, hvis der opretholdes fri international handel, hvis der iværksættes nye 
foranstaltninger til at forbedre uddannelsessystemerne og forskningsindsatsen og 
endelig, hvis den planlagte infrastruktur med transeuropæiske net (TEN) hurtigt 
gennemføres. Herudover vil det fortsat være nødvendigt at tilpasse de juridiske og 
institutionelle rammer, der regulerer produktionsprocessen, så de modsvarer 
markedernes behov, den nye internationale og teknologiske situation og kravet om en 
miljøvenlig vækst. 
En øget potentiel vækst i Fællesskabet kræver en øget vækst i kapitalapparatet, hvilket 
igen kræver, at investeringskvoten øges. Som det er fremhævet i hvidbogen skal en 
række faktorer, hvoraf visse ligger uden for de politiske beslutningstageres direkte 
kontrol, opfyldes for at nå dette mål; der kræves under alle omstændigheder en højere 
rentabilitet af investeringerne samt en større samlet opsparing. Dette forudsætter, at 
reallønnen stiger mindre end den gennemsnitlige produktivitet, og at det bliver muligt 
at vende tilbage til en positiv opsparing i den offentlige sektor, hvilket kræver et 
betragteligt fald i de offentlige underskud. 
At skabe en mere beskæftigelsesfremmende vækst kræver foranstaltninger på en række 
områder, der allerede er nævnt i hvidbogen. Især skal de bestræbelser, der er udfoldet 
for at forbedre arbejdsmarkedernes effektivitet, fortsættes og styrkes for at gøre 
arbejdsmarkederne mere fleksible, tilpasse arbejdstiden i forhold til arbejdsgivernes og 
arbejdstagernes behov, undersøge hvordan finansieringen af det sociale sikringssystem 
påvirker beskæftigelsen og, i det omfang det er muligt, nedsætte de indirekte 
lønomkostninger på lavtlønsområdet og for unge arbejdstagere. 
23-03-94 
-31 
Kapitel 3: Vækst- og beskæftigelsespolitik 
I hvidbogen om "Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse" er det klart angivet, at 
det er nødvendigt at genskabe en stabil vækst og styrke det beskæftigelsesfremmende 
aspekt i Fællesskabets økonomi for at sikre et afgørende fald i arbejdsløsheden. Den 
overordnede ramme, der er fastlagt i hvidbogen, vil danne udgangspunkt for 
medlemslandenes politik, og Kommissionen vil overvåge de fremskridt, der gøres. 
For at skabe en højere vækst vedtog Fællesskabet i december 1993 retningslinjer for 
den økonomiske politik, der bekræfter de makroøkonomiske aspekter i hvidbogens 
strategi, og som skal: 
i) styrke opsvinget uden at sætte betingelserne for en varig vækst på mellemlang sigt 
på spil; 
ii) øge den økonomiske aktivitet og den potentielle vækst for at opnå og fastholde en 
mere stabil vækst. 
3.1 En styrkelse af opsvinget 
Den nuværende økonomiske situation i Fællesskabet kræver, at der foretages 
vanskelige politiske valg. Som det er nævnt i kapitel 1, synes Fællesskabets økonomi 
betragtet under ét at have nået konjunkturbunden, men opsvinget vedbliver at være 
beskedent og tøvende. Udbudsbetingelserne er gunstigere end på samme tidspunkt i 
konjunkturforløbet i tidligere afmatningsperioder, men forventningerne til 
efterspørgslen er fortsat meget svage. Eksporten til tredjelande synes at være 
opadgående, men dens svage relative vægt (ca. 10% af BNP) giver ikke grundlag for 
at forvente en særlig markant virkning på væksten. Investeringerne udviser tegn på 
bedring, men de kan kun virkelig stabilisere sig, hvis perspektiverne for den samlede 
efterspørgsel samtidig bedres markant. 
I hele Fællesskabet er de kompetente myndigheder enige om, at der er begrænsede 
handlemuligheder. Den bekymrende budgetmæssige situation kan i høj grad tilskrives, 
at finanspolitikken ikke blot er blevet brugt som instrument til at dæmme op for 
virkningerne af afmatningen, men også at budgetsituationen i udgangspunktet var 
kendetegnet af strukturel uligevægt. Ifølge de retningslinjer for den økonomiske 
politik, som Rådet har vedtaget, ville en yderligere stigning i de offentlige underskud 
højst kunne give yderst kortfristede fordele og disse ville formodentlig blive 
23-03-94 
32 
overskygget af modgående reaktioner på kapitalmarkederne og af en yderligere 
svækkelse af tilliden. 
Lønstigningerne er aftaget betragteligt, hvilket har bidraget til et fald i inflationen og 
en forbedring af konkurrenceevnen og rentabiliteten. På trods af et muligt 
nedadgående pres på den samlede efterspørgsel mener medlemslandene generelt ikke, 
at risikoen for fremtidig løn- og prisinflation helt kan udelukkes. En inflation på 3,5% 
(privatforbrugsdeflator) i 1994 er et stort fremskridt i forhold til hidtil. Der kræves 
imidlertid bedre resultater, hvis målsætningen i retningslinjerne for den økonomiske 
politik skal nås, og den vigtigste målsætning er fortsat at udrydde inflationen. Hvis 
denne målsætning nås, vil det ligeledes bedre forventningerne og således bidrage til at 
øge tilliden. 
Samtidig er medlemsstaterne fast besluttet på at træffe de nødvendige foranstaltninger 
for at forbedre den måde, som markederne fungerer på, således at der kan pustes nyt 
liv i økonomien, og således at enhver hindring for en øget produktivitet som følge af 
en moderat lønpolitik kan fjernes. 
Under de givne omstændigheder er konklusionen i hvidbogen, og det bekræftes 
indirekte i retningslinjerne for den økonomiske politik, at det vigtigste bidrag, den 
økonomiske politik kan yde til at fremme og understøtte opsvinget er fortsat at 
eliminere konflikten mellem stabilitetsmålsætningen og den løn- og budgetmæssige 
udvikling, Dette vil gøre-det muligt at sænke den korte rente hurtigere end i øjeblikket 
forventet, og det vil have mærkbare positive virkninger både på forbrugernes og 
virksomhedsledernes adfærd. Dette er uhyre vigtigt, fordi lettelsen af de monetære 
vilkår i Fællesskabet endnu ikke tilstrækkelig til at skabe en kraftig aktivitetsforøgelse, 
især på grund af den budgetmæssige stramning, der i en række medlemslande er 
planlagt for 1994 og fremover. I de nedenstående afsnit vil den nuværende monetære 
politik og de fremskridt, der er opnået for at skabe bedre betingelser for en lavere 
rente, blive gennemgået. 
3.1.1 Den nuværende monetære politik 
Som det allerede er nævnt i kapitel 1, er den korte rente faldet betragteligt fra 
slutningen af 1992 og i 1993 Faktisk er den korte rente i Tyskland, som udgør 
grundstenen for valutakursmekanismen, faldet med ca. 375 basispoint på lidt over et år 
(fra september 1992 til oktober 1993), mens den i Fællesskabet gennemsnitligt faldt 
23-03-94 
-33-
med 500 basispoint mellem september 1992 og januar 1994. Selv om det historisk set 
er et betragteligt og meget hurtigt fald, er den korte rente fortsat for høj i forhold til 
Fællesskabets placering i konjunkturforløbet. Faldet i den tyske korte rente har været 
muligt på grund af den kraftige nedadgående tendens i den underliggende inflation 
(som i nogen tid har været tydelig for producentprisernes vedkommende og som lidt 
efter lidt har ført til moderate lønoverenskomster og nedadgående forbrugerpriser) og, 
i det øvrige Fællesskab ved en inflation, som i visse lande allerede er i 
overensstemmelse med målsætningen for prisstabilitet på mellemlang sigt, og som 
fortsat er faldende. 
Tabel 16: Den seneste renteudvikling i Fællesskabet 
Kort rente 
Lang rente 
Lang rente minus 
kort rente 
Kort realrente 
Lang realrente Dec 92 
11.0 
9.6 
-1.4 
7.1 
5.8 Feb 93 
10.2 
8.8 
-1.4 
6.4 
5.1 Apr 93 
9.2 
8.7 
-1.2 
5.6 
5.1 Jun93 
8.1 
8.1 
0.0 
4.7 
4.7 Aug 93 
7.9 
7.4 
-0.5 
4.2 
3.8 Okt93 
7.5 
7.0 
-0.5 
4.1 
3.6 Dec 93 
6.9 
6.6 
-0.3 
3.6 
3.3 
Vejet gennemsnit for Fællesskabet, kort rente: 3 måneder; lang rente: 10 år; realrenten er udregnet i 
forbrugerprisindekset Jan 94 
6.7 
6.5 
-0.2 
3.2 
3.0 
forhold til 
Den monetære politik, der med nogen succes er blevet ført i 1993, bør fortsættes. Et 
tegn på denne succes var den kraftige udligning af rentestrukturen, der fandt sted, 
mens den lange rente var faldende. Hvis den monetære politik for 1993 fortsættes, vil 
det formodentlig give en mindre flad rentestruktur, idet den korte rente fortsat vil være 
faldende og den lange rente næsten uændret. 
På denne baggrund vil den kraftige vækst i De Forenede Stater og den deraf følgende 
forventede stigning i den korte amerikanske rente, føre til en yderligere stigning i 
dollarkursen. Når man tager den hurtige vækst i USA i betragtning og afmatningen 
(indtil videre) i den europæiske økonomi, kan denne udvikling vise sig gunstig for 
begge parter. 
Det bør imidlertid erindres, at det mærkbare fald i den korte rente i Europa i 1993 ikke 
kun skyldes inflationsafdæmpningen, men også de forbedrede udsigter til en 
budgetmæssig konsolidering på mellemlang sigt. Disse betingelser gælder fortsat, men 
23-03-94 
-34 
et fortsat rentefald og følgelig forbedrede vækstperspektiver vil gøre det lettere at 
nedbringe budgetunderskuddene (i flere lande steg underskuddene i 1992/1993 som en 
direkte følge af afmatningen, men også fordi det via finanspolitikken blev forsøgt at 
øge aktivitetsniveauet). Det er imidlertid oftest i de lande, hvor de budgetmæssige 
problemer i sig selv kan udgøre en hindring for en lettelse af de monetære vilkår, at det 
samtidig er nødvendigt yderligere at dæmpe inflationen. 
3.1.2 Bedre betingelser for en lavere rente 
Pris- og omkostningsudviklingen har været gunstig i de seneste måneder. 
Lønstigningstakten er aftaget betragteligt, og udviklingen i 1994 kan komme til at 
ligge under de prognoser, der blev opstillet i slutningen af 1993. I henhold til disse 
prognoser skulle der blive et fald i væksten i lønomkostningerne pr. ansat fra 7% i 
1992 til 4,1% i 1993 og til ca. 3,5% i år. I betragtning af den forventede 
produktivitetsforbedring i størrelsesordenen 1,5% i år, som delvis skyldes 
afskedigelser, skulle væksten i de gennemsnitlige lønomkostninger pr. produceret 
enhed i Fællesskabet falde til under 2%, hvilket er det laveste niveau i Fællesskabet 
siden 1960 og i det store og hele foreneligt med Fællesskabets inflationsmål. De data, 
der er indsamlet efter udarbejdelsen af disse prognoser, tyder endda på resultater, der 
bliver en smule bedre. Hvis dette bekræftes, vil det være et vigtigt skridt på vej mod en 
bedre overensstemmelse mellem på den ene side lønudviklingen og på den anden side 
den stabilitetsmålsætmng, som de pengepolitiske myndigheder har opstillet. 
Selvom dette gælder for gennemsnittet i Fællesskabet, afviger resultaterne i de enkelte 
medlemslande betragteligt. Med udgangspunkt i de tilgængelige prognoser forventes 
det, at der i næsten halvdelen af medlemsstaterne vil være tale om lønstigninger på 
mindre end 3-3,5%, en tendens der bør fastholdes og bedres i 1995 og fremover. Visse 
lande har fortsat en stigningstakt, der helt klart er uforenelig med den stigende 
arbejdsløshed og Fællesskabets målsætning om lav inflation (ikke over 2-3% i 1996). I 
Spanien forventes det at lønomkostningerne pr. ansat vil stige med 5,5% i år på trods 
af det kraftige fald i aktiviteten og den hurtige stigning i arbejdsløsheden. I Portugal 
forventes det, at lønningerne vil stige med 6,5% i 1994, hvilket er halvdelen af 
stigningen for 1992, men som ikke desto mindre er næsten to gange højere end 
gennemsnittet i Fællesskabet. Ifølge de seneste oplysninger kan der blive tale om en 
yderligere afdæmpning. 
23-03-94 
-35 
Figur 16 
Sk£n over faktorer bag ændringer i de 
pffentlige underskud i Fællesskabet taget under ét Samlet forventes det at lønudviklingen i 
Spanien og Portugal falder med 1,5-2 
procentpoint. 1 Grækenland forventer man 
en stigning, der er fire gange større end 
gennemsnittet i Fællesskabet. Det skal 
imidlertid bemærkes, at de senest 
annoncerede lønstigninger for ansatte i 
centraladministrationen vil ligge under den 
forventede inflation, i modsætning til den realstigning, der fremgår af prognoserne fra 
efteråret 1993. Hvis regeringen fortsat kan styre lønudviklingen i den offentlige sektor, 
og hvis de lønaftaler, der netop er indgået for den private sektor, bliver effektive, kan 
det forventes, at lønstigningen pr. ansat i 1994 kan ligge på 1,5-2 procentpoint under 
de oprindeligt udregnede prognoser. k^njtmkwrbatJngade faKtor* 
•amt«! »ndring 
Der er ligeledes opmuntrende tegn i Tyskland, hvor der er indgået vigtige 
overenskomster, som går i den ønskede retning. Hvis man genfinder denne tendens i 
de næste overenskomster, kan resultatet for 1994 blive bedre end de beregnede 3%. I 
Irland er der indgået en samlet overenskomst for den offentlige og private sektor. 
Således vil lønningerne i perioden 1994-96 årligt stige med 2,5%. I Det Forenede 
Kongerige, hvor de gennemsnitlige stigninger er forholdsvis svage, er der ligeledes 
indgået overenskomster for en række vigtige sektorer om stigninger på 2-3% i 1994. 
Prisudviklingen er også stort set tilfredsstillende. Prognoserne viser en dæmpning i 
stigningen i privatforbrugsdeflatoren, som i år skulle blive på 3,5% mod 3,8% i 1993 
og 4,6% i 1992. Faldet forventes at fortsætte i 1995, hvor man forventer 3,2%. Dette 
antyder, at Fællesskabet og de fleste medlemsstater er på rette vej mod det mål, der er 
opstillet i retningslinjerne for den økonomiske politik, dvs. en inflationstakt, der ikke 
overskrider 2-3% i 1996. På dette område synes de seneste oplysninger også at antyde 
bedre resultater end forventet. Opskrivningen af dollaren kan, hvis udviklingen 
fortsætter, bringe inflationen op med nogle fa decimaler, men denne tendens vil 
formodentlig blive mere end opvejet af den forventede bedring på lønområdet og de 
lave energipriser. Der synes også at være meget positive signaler for producentpriserne 
i mange lande. 
23-03-94 
36 
I de fleste lande forventes en inflationstakt i overensstemmelse med målsætningen i 
retningslinjerne for den økonomiske politik, eller i hvert fald meget tæt på den 
målsætning. Tendensen er stadig ikke tilfredsstillende i Grækenland (hvor inflationen 
falder langsomt) og heller ikke helt i Portugal. Det er ønskværdigt med yderligere 
bestræbelser i Spanien og Italien. De foranstaltninger, som visse lande har taget for at 
nedbringe omkostningerne, og som er beskrevet i det foregående afsnit, forventes også 
at have positive virkninger på inflationstakten 
Budgetsituationen er vanskeligere at vurdere. I retningslinjerne for den økonomiske 
politik er den første henstilling vedrørende finanspolitikken at hindre enhver 
yderligere forværring af budgetunderskuddet i 1994 og at fortsætte bestræbelserne på 
at nedbringe underskuddet. Alle lande, med undtagelse af Danmark og Irland, fører 
en politik med det klare formål at nedbringe budgetunderskuddet i 1994. En 
nedbringelse af underskuddene i 1994 i overensstemmelse med budgetplanerne vil 
ikke kun afhænge af omfanget og effektiviteten af de stramninger, der bliver 
vedtaget, men også af om den økonomiske aktivitet bedres som forventet og af 
besparelserne på rentebetalingerne som følge af den lavere rente. Den alvorlige 
afmatning og det langsomme opsving vil betyde, at nedbringelsen af underskuddene i 
flere lande vil blive blive begrænset. Hvis man ser på data korrigeret for 
konjunkturmæssige udsving, kan det konstateres, at det strukturelle underskud i så 
godt som alle lande vil bMve nedbragt i år. For Fællesskabet under ét forventes det, at 
nedbringelsen vil blive på ca, 0,75% af BNP, men over halvdelen af denne bedring 
forventes at blive sat over styr af de direkte virkninger af den vedvarende svage 
økonomiske aktivitet. Det ser ud til, at de fleste lande har taget betydelige skridt for 
at begrænse stigningen i de løbende udgifter. Især er lønstigningerne i den offentlige 
sektor betydelig lavere end inflationen. 
Hvis man ser nærmere på den budgetmæssige situation i hver enkelt medlemsstat i 
forhold til retningslinjerne, er udsigterne for 1994 generelt mere opmuntrende end i 
1993, men i de fleste tilfælde vil det være nødvendigt fortsat at gennemføre 
tilpasninger i endnu nogle år. Det blev understreget i retningslinjerne, at en øjeblikkelig 
iværksættelse af en stram budgetmæssig konsolidering var særlig vigtig i de 
medlemsstater, der har en stor og stigende offentlig gældsætning. I den henseende 
fortsættes den betydelige stramning, der i 1993 blev indført i Belgien og Italien, i 1994 
med positive resultater, selv om den økonomiske vækst forventes at blive forholdsvis 
svag. I betragtning af den alvorlige offentlige gældsbyrde i disse lande kan det vise sig 
nødvendigt at indføre yderligere stramninger, hvis målsætningen ikke overholdes. I 
Grækenland synes de hidtil annoncerede foranstaltninger til gengæld ikke at være 
23-03-84 
37 
tilstrækkelige til at nå en bedring af betydning. Hvis der ikke gennemføres yderligere 
drastiske foranstaltninger, er der fare for, at rentebetalingerne yderligere vil forværre 
det allerede meget høje underskud. 
I retningslinjerne for den økonomiske politik anbefales det også at styrke den 
budgetmæssige konsolidering i de lande, der har høje budgetunderskud, og som 
forventer en forholdsvis favorabel økonomisk situation i 1994. Det økonomiske 
opsving er allerede klart i gang i Det Forenede Kongerige (konjunkturforløbet er 
længere fremme end i det ørige EF) og den britiske regering fremlagde to budgetter i 
1993 (i marts og i november), som indebærer en markant budgetmæssig stramning af 
de offentlige udgifter samt betragtelige skatteforhøjelser (fordelt over to år). I 
Danmark har regeringen indført skattelettelser for at stimulere den økonomiske 
aktivitet, hvilket vil føre til et større budgetunderskud i år; denne politik føres 
imidlertid som en del af en mellemfristet strategi til bedring af budgetsituationen, og 
der er allerede annonceret skatteforhøjelser for 1995 og derefter. I Irland vil man 
formodentlig se den hurtigste vækst i 1994; budgetunderskuddet er allerede nedbragt, 
og den offentlige gældsætning har i flere år været for nedadgående, således at det har 
været muligt at gennemføre en mindre budgetmæssig lempelse (skattenedsættelser på 
lavtlønsområdet). Luxembourg er i en endnu mere favorabel situation og har ikke 
behov for den konsolidering, som de fleste medlemslande står over for. 
De fleste af de andre medlemsstater forsøger at nedbringe budgetunderskuddet i 1994 
ved at stramme de offentlige udgifter, således som anbefalet i retningslinjerne, men de 
forsøger ikke i år at rette afgørende op på den budgetmæssige uligevægt, fordi den 
økonomiske aktivitet stadig er svag, og det frygtes, at en for drastisk skattestigning på 
kort sigt vil få negative virkninger på efterspørgslen og dermed opsvinget. Således som 
det fremhæves i retningslinjerne, er det i den situation særdeles vigtigt at udarbejde 
troværdige mellemfristede strategier til nedbringelse af underskuddet i de kommende 
år. Frankrig, Tyskland, Portugal og Danmark har netop fremlagt nye eller ajourførte 
konvergensprogrammer. De andre lande, især de lande hvis budgetmæssige strategier 
tidligere er blevet afsporet på grund af afmatningen, har også behov for at tilpasse 
deres målsætninger og midler. Som det er foreslået i retningslinjerne, kan 
troværdigheden af sådanne målsætninger øges, hvis man allerede nu annoncerer 
foranstaltninger, der skal træde i kraft i de kommende år i takt med at opsvinget 
styrkes. Sådanne foranstaltninger er allerede annonceret på det skattemæssige område, 
f.eks. i Tyskland, Det Forenede Kongerige og Danmark, og i andre lande er der 
annonceret reformer, der i de kommende år kan fa en mærkbar virkning på forskellige 
sociale udgifter. 
23-03-94 
38 
Den øgede vækst, der forventes for det kommende år, giver imidlertid mulighed for 
mere dristige foranstaltninger for at bedre den budgetmæssige konsolidering på 
mellemlang sigt. Det er nødvendigt, at man i alle medlemslande straks reviderer 
konvergensprogrammerne for at tage højde for de seneste ændringer i den økonomiske 
situation og således udarbejder troværdige prognoser for en tilbagevenden til sundere 
offentlige finanser. I retningslinjerne for den økonomiske politik anføres det, at det i 
finanspolitikken for 1995 bør tilstræbes påny at fa en mere holdbar situation for de 
offentlige finanser. Det understreges ligeledes, at dette indebærer foranstaltninger, der 
muliggør en nedbringelse af de offentlige underskud til den referenceværdi, der er 
fastlagt i traktaten om Den Europæiske Union (3% af BNP). De fleste medlemsstater 
er endnu langt fra dette mål. Situationen på dette område vil blive fulgt inden for 
rammerne af "proceduren for uforholdsmæssigt store offentlige underskud" (artikel 
104c), som for første gang anvendes i år, og som vil indgå i retningslinjerne for den 
økonomiske politik for 1994. 
3.2 En styrkelse af væksten og jobskabelsen på mellemlang sigt 
De politiske beslutningstagere i samtlige medlemsstater skal handle forsvarligt for at 
skabe de rette betingelser for på mellemlang og lang sigt at skabe en kraftig og 
beskæftigelsesfremmende vækst. Sådanne betingelser indebærer først og fremmest, at 
der fastholdes en stabil makroøkonomisk ramme, der kan nedbringe den usikkerhed, 
der er forbundet med de beslutninger, som de økonomiske agenter træffer, og som kan 
bidrage til at sænke den lange realrente. 
I henhold til de økonomiske udsigter, der er beskrevet ovenfor, er der rimelig gode 
muligheder for at opnå en vækstrate på 3% i 1996. Det er lidt højere end Fællesskabets 
Rflur17 il potentielle vækstrate, men det behøver 
Samlet national opsparing i Fællesskabe^ ikke gjve an,ednjng „, bekymring idet 
recessionen har medført en betydelig 
uudnyttet kapacitet. Men fra det 
efterfølgende år vil Fællesskabets 
vækstrate blive begrænset af 
udviklingen i potentielle BNP på trods 
af den fortsatte mulighed for at øge 
kapacitetsudnyttelsen Den 
økonomiske politik må derfor, som foreskrevet i hvidbogen og retningslinierne, 
indrettes på at øge den potentielle vækstrate. 60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 BO 92 04 
23-03-94 
39 
Den seneste lønudvikling er opmuntrende i så henseende. Da reallønningerne forventes 
at stagnere i 1994, og da produktiviteten forventes at bedres en smule (en stigning på 
ca. 1,5%), vil de lavere reallønomkostninger pr. produceret enhed forbedre 
rentabiliteten af investeringerne. I elleve af de tolv medlemsstater forventes det, at 
reallønomkostningerne pr. produceret enhed vil falde eller stagnere, men Grækenland 
udgør en undtagelse med en forventet stigning på 0,75 procentpoint. Ifølge de senest 
tilgængelige prognoser forventes denne tendens at fortsætte i 1995 og det mål, der er 
sat i hvidbogen, vil således næsten være nået (reallønsstigning pr. ansat 1 point lavere 
end produktivitetsstigningen). 
Finanspolitikkens væsentligste bidrag til en forbedring de mellemfristede udsigter er en 
tilbagevenden til en positiv offentlig opsparing og en deraf følgende stigende samlet 
opsparing. Denne målsætning indtager også en vigtig plads i retningslinjerne for den 
økonomiske politik. Tendensen på dette område kan endnu ikke vurderes, da 
virkningerne af den budgetmæssige sanering først rigtigt vil afspejle sig i de faktiske 
budgetdata, når opsvinget er rigtigt i gang. Som allerede nævnt i det foregående 
kapitel, synes de tilgængelige data imidlertid at vise, at der endnu ikke gøres nok i 
retning af at iværksætte troværdige konsolideringsstrategier på mellemlang sigt. 
Fællesskabets økonomi synes endvidere at være på vej til at blive mere 
konkurrencedygtig. Som det er nævnt i kapitel 1 træffes der i øjeblikket betydelige 
foranstaltninger i medlemsstaterne, og der er en vigtig udvikling i gang på 
fællesskabsniveau. I lyset af de forslag, Kommissionen har fremsat i hvidbogen, vedtog 
Det Europæiske Råd i december 1993 i Bruxelles en handlingsplan på kort og 
mellemlang sigt bestående af: 
• en generel ramme for medlemsstaternes politik, 
• ledsageforanstaltninger på fællesskabsniveau, og 
• en opfølgningsprocedure. 
I planen opfordres både Fællesskabet, medlemsstaterne og de enkelte virksomheder til 
en styrket indsats. For at følge op på gennemførelsen af denne plan vil Fællesskabet 
hvert år, første gang i december 1994, gøre status over handlingsplanens resultater og 
træffe foranstaltninger, der vurderes nødvendige for at planen kan holdes. 
Kommissionen vil fremlægge en foreløbig rapport på Det Europæiske Råds møde på 
Korfu i juni 1994. Der er udarbejdet et intensivt arbejdsprogram til opfølgning af 
handlingsplanen og hvidbogen i første halvår af 1994, og det vil under de kommende 
formandskaber være nødvendigt med lignende foranstaltninger. 
23-03-94 
-40-
Konklusion 
Den modsætning, der de seneste år har gjort sig gældende mellem på den ene side 
ønsket om monetær stabilitet og på den anden side den budget- og lønmæssige 
situation, synes i dag at være mindre akut. Det uafbalancerede policy-mix, der har 
været en følge af denne modsætning, er i vid udstrækning skyld i den langsomme 
vækst i perioden 1991-92 og afmatningen i 1993. Der er gjort store fremskridt i løbet 
af 1993 og de første måneder af 1994 med hensyn til at bringe lønudviklingen i bedre 
overensstemmelse med prisstabilitet og en situation med stigende arbejdsløshed. 
Inflationen synes ligeledes at være dæmpet. Bestræbelserne på at nedbringe de 
offentlige underskud er imidlertid mindre vellykkede; næsten alle medlemsstater har 
taget skridt til at forbedre den budgetmæssige situation, men disse modvirkes af den 
svage økonomiske vækst. 
De fremskridt, der er opnået i 1993 og begyndelsen af 1994, har gjort det muligt at 
foretage en bedre afbalancering af policy-mix'et med en klart faldende rente til følge. 
På trods af det fald, der således har fundet sted, er den korte rente fortsat for høj i en 
økonomisk afmatningsperiode. 
Med udgangspunkt i de seneste oplysninger ser det ud til, at man snart kan forvente et 
beskedent opsving. Efter al sandsynlighed vil det blive igangsat af en vis bedring i 
eksporten til den øvrige verden, hvor den økonomiske situation klart er bedre end i 
Fællesskabet, og ved fornyede investeringer. Det ville hjælpe, hvis Fællesskabets 
eksportører i højere grad ville rette deres opmærksomhed mod de nye dynamiske 
økonomier, hvor der er yderligere eksportmuligheder. Det private forbrug forventes 
først at stige på et senere tidspunkt, når væksten er tilstrækkelig forankret til at 
dæmme op for stigningen i arbejdsløsheden. Hvor skuffende omfanget af det 
forventede opsving end kan forekomme så vil vækstmønstret (investeringer, der stiger 
mere end forbruget), ikke desto mindre bidrage til at gøre væksten mere holdbar og 
åbne mulighed for en tilbagevenden til en vækst i Fællesskabet på over 2% næste år og 
over 3% i 1996. 
De nuværende tendenser giver anledning til at håbe, at det økonomiske opsving vil gå 
hånd i hånd med en genoptagelse af den nominelle konvergensproces. Alt andet lige 
synes målsætningen om en inflation i størrelsesordenen 2-3% i 1996 at være realistisk 
for Fællesskabet i sin helhed og for de fleste medlemsstater. En nedbringelse af 
budgetunderskuddet til 3% af BNP i 1996/97 synes på den anden side at kræve 
yderligere foranstaltninger, som skal iværksættes i takt med en tilbagevenden til en 
23-03-94 
-41 -
mere stabil vækstrate. Sådanne foranstaltninger er nødvendige for at sikre et 
afbalanceret policy-mix og for at give grobund for en længere vækstperiode, der gør 
det muligt at nedbringe arbejdsløsheden fra 1996 og fremefter. 
Erfaringerne viser, at en tilbagevenden til højere vækstrater medfører en genoptagelse 
af den reale konvergens. Hidtil har de lande, der befandt sig i en indhentningsproces, 
altid fået forholdsvis mest gavn af en generel forbedring af den økonomiske situation i 
Fællesskabet. Ydermere vil de bestræbelser, der vil blive udfoldet i disse lande i de 
kommende år, blive suppleret med midler fra Fællesskabets strukturfonde i meget 
højere grad end tidligere, både i løbende og i faste priser. 
En mærkbar bedring af arbejdsløshedssituationen kræver, at væksten i mange år 
fremover er stabil og jobskabende. Dette kræver en målrettet strukturel tilpasning og 
en forsvarlig makroøkonomisk styring. 
Den strukturelle tilpasning skal gøre arbejdsmarkedet mere effektivt og ændre visse 
aspekter af arbejdsmarkedsstrukturerne, således at væksten bliver mere 
beskæftigelsesfremmende. Også her er hvidbogen en vigtig inspirationskilde. Det er 
især nødvendigt med en aktiv arbejdsmarkedspolitik for at sikre, at den nuværende 
konjunkturbetingede stigning i arbejdsløsheden ikke bider sig fast til en strukturel 
arbejdsløshed. Forbedrede uddannelsesmuligheder skal vedligeholde, og om muligt 
forbedre, kvalifikationerne hos de personer, der enten mister deres arbejde eller 
risikerer at komme i den situation. 
Den strukturelle politik skal også gøre økonomien i Fællesskabet mere 
konkurrencedygtig og dynamisk. I hvidbogen "Vækst, konkurrenceevne og 
beskæftigelse" angives en række foranstaltninger, der kan iværksættes for at nå denne 
målsætning. 
• Medlemsstaterne, der er ansvarlige for gennemførelsen af de fleste af de 
nødvendige foranstaltninger, bør handle resolut. De skal især være undgå at 
slække deres bestræbelser, når væksten igen bliver høj. I gode økonomiske 
perioder kan strukturelle reformer synes mindre påkrævede, men i sådanne 
perioder er det netop nemmest at gennemføre reformer, som kan vise sig hurtigt at 
bære frugt. Det er mere problematisk at gennemføre foranstaltninger i perioder, 
hvor den økonomiske situation er vanskelig, og arbejdsløsheden er stigende, men 
de kan i visse tilfælde bidrage mærkbart til at forbedre forventningerne hos de 
økonomiske agenter, og derfor være nødvendige Det er under alle 
omstændigheder vigtigt at gøre det klart for de økonomiske agenter, at der vil 
blive gennemført foranstaltninger, selv om det først er, når væksten øges. 
23-03-34 
-42-
• Fællesskabet skal hurtigt iværksætte de foranstaltninger, der er fastsat i den 
handlingsplan, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i december 1993 
I den henseende spiller de transeuropæiske net en vigtig rolle 
De foranstaltninger, der har til formål at gøre Fællesskabets økonomi mere dynamisk 
og konkurrencedygtig, vil have en tendens til at øge produktiviteten for de 
beskæftigede. Dette vil gøre det endnu vigtigere at gennemføre foranstaltninger, der 
kan bringe socialt udstødte tilbage på arbejdsmarkedet, at stimulere jobskabelsen i 
sektorer, der frembyder det største beskæftigelsespotentiale (arbejde i hjemmet, fritid, 
kultur, miljø osv.) og sikre at vækstraten forbliver stabil. 
Den makroøkonomiske politik skal have som mål at: 
i) skabe et højt investeringsniveau, der fører til en stigning i kapitalapparatet og 
således bidrager til at øge Fællesskabets potentielle vækstrate; dette kræver en 
yderligere forbedring af rentabiliteten, der væsentligst opnås ved, at stigningen i 
reallønnen ligger under stigningen i produktiviteten. 
ii) sikre, at den samlede opsparing stiger mindst lige så meget som stigningen i 
investeringernes andel i BNP; dette kræver en betragtelig bedring af den offentlige 
sektors opsparing, hvilket skulle føre til, at budgetunderskuddet bliver nedbragt, 
på lang sigt til under 1% af BNP. 
iii) sikre, at den faktiske vækst på mellemlang sigt ikke ligger mærkbart over den 
potentielle vækstrate, hvilket ville gøre væksten uholdbar (fejltagelsen fra 1988-89 
skal ikke gentages); bliver det nødvendigt at foretage en stabilisering, må byrderne 
bæres af budgetpolitikken. 
iv) sikre, at policy-mix'et bliver og forbliver afpasset til den monetære politik, der 
sigter mod fastholdelse af prisstabilitet, mens de andre instrumenter skal støtte 
væksten uden at være uforenelige med den monetære politik. 
En fortsat gennemførelse af de politikker, der er foreslået i hvidbogen og anbefalet i de 
overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, vil give bedre muligheder for 
ikke blot at nå Fællesskabets mål for vækst, beskæftigelse ôg nedbringelse af 
arbejdsløsheden, men også for i de fleste lande at nå den konvergens, der er 
nødvendig, for at de kan klare overgangen til tredje fase af ØMU inden udgangen af 
dette årti. 
23-03-94 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1994 
DELB 
KONJUNKTURSITUATION OG ØKONOMISK POLITIK 
I DE ENKELTE MEDLEMSSTATER 
u% 
DEL B: KON.JUNKTURSITUATION OG ØKONOMISK POLITIK 
I DE ENKELTE MEDLEMSSTATER 
BELGIEN 43 
DANMARK 48 
FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND 52 
GRÆKENLAND 58 
SPANIEN 62 
FRANKRIG 67 
IRLAND 73 
ITALIEN 77 
LUXEMBOURG 81 
NEDERLANDENE 84 
PORTUGAL 90 
DET FORENEDE KONGERIGE 94 
M &L 
- 43 -
BELGIEN 
Stabilisering af den økonomiske aktivitet i sidste halvdel af 1993 
Efter opsvinget i slutningen af 1980'erne indtrådte der i begyndelsen af 1990*erne en 
afmatning i Belgien, som er taget kraftigt til siden anden halvdel af 1992.1 første halvdel af 
1993 kunne der konstateres en tilbagegang i alle de vigtigste komponenter i den private 
efterspørgsel samt eksporten, som derefter stabiliseredes på et lavt niveau i resten af året. 
Dette ventes at resultere i et fald i BNP på ca. 1,5% i faste priser i 1993. Den belgiske 
arbejdsløshedsprocent holdt sig fortsat under EF-gennemsnittet, selv om den er steget 
uafbrudt fra 7,5% af den civile arbejdsstyrke i 1991 til ca. 9,5% i 1993. 
Det private forbrug, som havde været den mest dynamiske efterspørgselskomponent i både 
1991 og 1992, gik tilbage i 1993. Tilbagegangen var særlig udtalt inden for varige 
forbrugsgoder og hang i vid udstrækning sammen med faldende forventninger blandt de 
private husholdninger, som blev afspejlet i en rekordhøj opsparingskvote. Den fortsatte 
forværring af beskæftigelsessituationen i de forløbne to år var også med til at forringe 
tilliden. I 1993 faldt erhvervsinvesteringerne for tredje år i træk, hvilket må tilskrives den 
store uudnyttede kapacitet og de ugunstige økonomiske udsigter og desuden også hang 
sammen med de store investeringsprojekter, der var blevet gennemført i årene før. Også 
inden for boligbyggeriet, hvor den lavere realkreditrente havde ført til et opsving i 1992, 
skete der i 1993 en tilbagegang. 
Efter alt at dømme skete der i 1993 en mængdemæssig nedgang i vareeksporten. 
Hovedårsagen til tabet af markedsandele i 1992 og 1993 skal søges i den akkumulerede 
forringelse af priskonkurrencevnen siden 1990, der skyldes den effektive nominelle 
appreciering af belgierfrancen og den manglende løntilbageholdenhed. De oplysninger, der 
foreligger om udviklingen i Den Belgisk-Luxembourgske Økonomiske Unions (BLEU) 
betalingsbalance i 1993 (opgjort på betalingsbasis) tyder på, at overskuddet på de løbende 
poster er steget, primært som følge af øgede renteindtægter i de luxembourgske 
investeringsfonde og en forbedring af handelsbalancen, der ser ud til at skyldes, at importen 
er faldet kraftigere end eksporten. 
Den belgiske inflation - målt på basis af forbrugerprisindekset - ligger fortsat under EF-
gennemsnittet, selv om den er steget en smule fra 2,4% i 1992 til 2,8% i 1993, 
hovedsagelig på grund af de stedfundne afgiftsforhøjelser og afsvækkelsen af de gunstige 
virkninger, som de faldende priser på importeret energi havde haft i 1992. I den private 
Vu 
-44-
sektor ser nominallønningerne ud til at være steget med ca. 4% i 1993, hvilket gav 
reallønstigninger på omkring 1%, der hovedsagelig fandt sted på branche- og 
virksomhedsplan. I den offentlige sektor regner man imidlertid med reallønstigninger på ca. 
4,5% i 1993, hvilket ikke har virket fremmende for den tilsigtede konsolidering af de 
offentlige finanser. 
Offentligt underskud og gældskvote 
%»< BNP %afBNP 150 
1970 1975 1980 1985 1990 
DUnderskud (venstre skala) —Gæld (højre skala) 
Kkk:Konrnntomm tjenestegrene Den forværrede økonomiske 
situation og den manglende kontrol 
med udgifterne til social sikring var 
hovedårsagerne til den 
utilfredsstillende udvikling i de 
offentlige finanser i 1993. Det 
offentlige underskud holdt sig 
nogenlunde uændret (7% af BNP) i 
forhold til 1992 og ligger dermed 
et godt stykke over 
konvergensprogrammets 
(reviderede) mål for 1993, nemlig 
5,8% af BNP1. Selv om det i årets 
løb lykkedes at få skåret ned på udgifterne på flere områder i den sociale sektor - bl.a. på 
udgifterne til arbejdsløshedsunderstøttelse og til sundhedssektoren - var det voksende 
underskud i den sociale sektor hovedårsagen til, at konvergensmålet ikke blev nået. 
Indtil den udvidelse af båndbredden i EMS'ens fastkurssamarbejde, der fandt sted i august 
1993, ydede den belgiske valutapolitik, som gik ud på at holde en stærk belgierfranc, et 
meget effektivt bidrag til at bringe rentespændet i forhold til DM ned. Kun en kort 
overgang i februar/marts 1993, hvor markederne var præget af usikkerhed omkring 
udviklingen på statsbudgettet, gik rentespændet over for DM for den korte rentes 
vedkommende over fra at være negativt til at blive positivt. Men i tiden mellem august og 
midten af november (hvor regeringens helhedsplan blev opstillet) kom belgierfrancen 
*) I løbet af budgetkontrolproceduren i marts/april 1994 blev målsætningerne om nedbringelse af det offentlige 
underskud i de kommende år revideret en smule, dog således at målet fortsat er at overholde ØMUens krav om 
et underskud på mindre end 3% af BNP i 1996. Målene for underskuddet er i det reviderede konvergens­
program 4,7% i 1994 og 3.6% i 1995. 
-45-
imidlertid under hårdt pres 2) til trods for centralbankens målrettede bestræbelser på at 
støtte den (på et tidspunkt var dens centralkurs faldet med hele 6,6% over for DM). Efter 
fremlæggelsen af helhedsplanen er belgierfrancen blevet styrket og ligger nu igen inden for 
det smalle bånd på 2,25%, samtidig med at den korte rente faldt med ca. 3 procentpoint fra 
september 1993 til begyndelsen af 1994. 
Figur 2-Belgien 
Valutakure Rentespænd for den korte rente og 
bilaterale FB/DM kurser 
Rentespænd 
Jan Apr Jul Okt Jan 
Kilde: Komrmsbnem tjenestegrene -100 Konjunkturlavpunktet blev nået i 
første kvartal 1993. Siden foråret 
1993 har der kunnet konstateres et 
langsomt opsving i den økonomiske 
aktivitet med en betydelig bedring 
af de økonomiske indikatorer ved 
udgangen af 1993. De vigtigste 
impulser for en konjunkturbedring i 
1994 ventes at ville udgå fra det 
forventede opsving i den samlede 
europæiske økonomi og den 
fortsatte lempelse af 
pengepolitikken i Europa. 
Inflationen ventes at ville stige en smule i 1994 som følge af yderligere afgiftsforhøjelser i 
årets begyndelse. Men inden for rammerne af regeringens helhedsplan regner man med, at 
en del af de virkninger, som det højere afgiftsniveau i kraft af indeksreguleringen ellers ville 
få for lønudviklingen, vil blive neutraliseret fra og med 1994, hvor der indføres et nye 
referenceindeks (et "sundhedsindeks", dvs. et forbrugerprisindeks renset for visse varer 
som tobak, alkohol, olie og diesel). 
Konsolidering af de offentlige finanser har afgørende betydning for den overordnede 
økonomiske politiks troværdighed 
Inden for rammerne af det konvergensprogram, der blev vedtaget i juni 1992, står Belgien i 
de kommende år over for at skulle fuldføre den finanspolitiske konsolidering, der blev 
påbegyndt i 1980'erne. Under de nuværende lavkonjunkturer og med udsigt til et meget 
langsomt opsving vil genopretningen af de offentlige finanser i Belgien kræve en 
gennemgribende omlægning af den økonomiske politik, navnlig på områder som social 
sikring, hvor der er behov for en bedre udgiftsstyring. De krav om nedbringelse af budget-
2) I tiden mellem august og oktober lå rentespændet i forhold til DM for den korte rente (i månedsgennemsnit) 
mellem 260 og 340 basispoints over niveauet fra før krisen. 
46 
underskuddene og genopretning af en mere holdbar gældssituation, der stilles i de generelle 
retningslinjer for den økonomiske politik, gør sig derfor i særlig grad gældende for Belgiens 
vedkommende. 
Den 17. november 1993 traf den belgiske regering som led i sin helhedsplan, den såkaldte 
"Plan global pour l'emploi, la compétitivité et la sécurité sociale", en række vigtige 
foranstaltninger med det formål at videreføre og forstærke konsolideringsprocessen. Planen 
går bl.a. ud på, at der på mellemlang sigt skal skabes balance mellem udgifter og indtægter i 
den sociale sektor for derigennem at gøre hele konsolideringsprocessen og dermed også 
fastkurspolitikken mere troværdig. 
De besparelser, der er indeholdt i helhedsplanen - og som har til formål at skabe balance i 
socialsektoren - tegner sig for ca. 1% af BNP i 1994 (omkring 70 mia. BFR), hvilket skal 
øges til 1,3-1,4% af BNP i 1996 (ca. 110 mia. BFR i 1996) 3). Størstedelen af disse 
konsolideringsforanstaltninger skal gennemføres på udgiftssiden, hvor stigningerne i 
udgifterne til sundhedssektoren skal holdes nede på 1,5% om året i faste priser i årene fra 
1994 til 1996. Dette mål må betegnes som meget ambitiøst, eftersom udgifterne til 
sundhedssektoren steg med ca. 6% om året mellem 1989 og 1992. Til trods for nedgangen 
i antallet af offentlig ansatte vil reallønningerne (og pensionerne) i den offentlige sektor 
måske alligevel stige for meget i 1994. 
Som et andet vigtigt punkt i helhedsplanen indgår forbedring af erhvervslivets 
konkurrenceevne, der er blevet forringet i de senere år. Det skal opnås via en omlægning af 
det forbrugerprisindeks, der danner basis for lønindeksering (til et såkaldt 
"sundhedsindeks"), og ved at fastfryse reallønningerne i 1995-1996 4). 
For at øge incitamentet til at skabe øget beskæftigelse er der i helhedsplanen også indført 
en række vigtige foranstaltninger på linje med, hvad der anbefales i de generelle 
retningslinjer for den økonomiske politik på dette område. Der er indført en række 
jobskabelsesordninger, bl.a. i form af en nedsættelse af arbejdsgiverbidragene til 
socialsikringsordninger for virksomheder, der ansætter nye medarbejdere, eller i form af 
3) I april 1994 blev der vedtaget en omfattende sparepakke, som anslås at føre til besparelser på omkring 1,5% af 
BNP (114 mia. BFR) over hele året. 
4) For 1994 har regeringen blot henstillet til arbejdsmarkedets parter, at de reallønstigninger, de havde forhandlet 
sig frem til for dette år, i stedet bruges til at skabe øget beskæftigelse Reallønningerne i den private sektor 
ventes i 1994 at stige med ca. 1%. 
47-
arbejdsdelingsordninger inden for rammerne af en "virksomhedsplan" 5). Ordningen med 
nedsættelse af arbejdsgiverbidragene er specielt møntet på lavtlønnede jobs og ansættelse 
af unge arbejdsløse samt på selvstændige erhvervsdrivendes ansættelse af den første 
fuldtidsledige medarbejder. For at neutralisere disse ordningers virkning på statsbudgettet 
er afgiftsprovenuet samtidig blevet øget med omkring 30 mia. BFR (ca. 0,4% af BNP). 
5) En sådan "virksomhedsplan" medfører en nedsættelse af arbejdsgiverens sociale bidrag med 100 000 BFR om 
året for hver ny (deltids-) arbejdsplads, der tilvejebringes via arbejdsdeling. 
48 
DANMARK 
Økonomisk afmatning, men stabil nominel udvikling 
l-Dauuric I 1993 udviste den danske økonomi en utilfredsstillende økonomisk vækstrate. Mens BNP 
stagnerede, fortsatte arbejdsløsheden med at stige og nåede et rekordhøjt niveau ved årets 
udgang. I modsætning hertil viste de nominelle makroøkonomiske størrelser en 
tilfredsstillende udvikling. Inflationen er blandt de laveste i Fællesskabet (1,5% i december 
1993), betalingsbalancens løbende poster udviser et solidt overskud (omkring 3,5% af 
BNP), og den offentlige sektors underskud har, selv om det er vokset, endnu ikke nået et 
omfang, som kendes i adskillige andre EF-lande. Efter en midlertidig svækkelse i kølvandet 
på uroen på valutamarkedet i juli 1993 er valutakursen nu tilbage i det tidligere snævre 
bånd i valutakursmekanismen, og rentespændet over for DM faldt til 130 basispoint for den 
korte rente ved årets udgang. 
Den faktor, der først og fremmest 
forklarer den utilfredsstillende vækst, 
har været den svage indenlandske 
efterspørgsel, særlig den langvarige 
svækkelse af forbruget og en betydelig 
nedgang i de private investeringer. 
Væksten blev desuden påvirket af de 
internationale konjunkturer. 
Nedskrivningen af de vigtigste 
samhandelspartneres valutaer og 
recessionen i mange europæiske lande 
førte til et fald i eksporten (-5% i 
1993). Importfaldet var imidlertid endnu stærkere (-9%), og dermed udlignede udviklingen 
på handelsbalancen en del af den virkning, som nedgangen i den indenlandske efterspørgsel 
havde på produktionen. Tillidsindikatorer 
(Forskel mellem procentdel af adspurgte, 
der giver positive og negative svar) 
1969 1990 1991 
Kkk: Kommissionens tjenestegrene 1992 1993 
Arbejdsløsheden fortsatte med at stige i ent stadig hurtigere tempo. Arbejdsløsheden på 
12,5% (national definition; 10,4% ved udgangen af 1993 efter den harmoniserede Eurostat­
definition) er den højeste siden 1930"erne og er den største udfordring, som den danske 
økonomi står over for. Til den høje strukturelle arbejdsløshed kommer en vigtig 
-49 
konjunkturbestemt komponent, idet NAIRU anslås til at ligge på omkring 8-9%. Der blev 
gjort yderligere fremskridt i den bemærkelsesværdige prisafdæmpningsproces i 1993. Den 
nuværende inflation er lav og stabil, og enhedslønomkostningerne stiger moderat. Den 
gradvise forbedring af konkurrenceevnen, der fandt sted i begyndelsen af 1990'erne, blev 
afbrudt af den første uro i EMS'en i september 1992, da nogle vigtige EF-partnerlande (og 
Sverige) devaluerede deres valutaer. 
Fastholdelse af stabilitet samt konjunkturmodgående foranstaltninger 
Udformningen af den økonomiske politik har været bestemt af to hensyn; for det første, en 
fastholdelse og styrkelse af den nominelle stabilitet, der er opnået i de seneste år, og, for 
det andet, en afdæmpning af tilbageslagets virkninger på den reale økonomi og på 
arbejdsmarkedet. 
Pengepolitikken forsvarede med held valutakursen under turbulensen på valutamarkedet i 
september 1992 i kraft af en forhøjelse af de korte rentesatser, således at man accepterede 
et væsentligt rentespænd over for DM. Den fortsatte usikkerhed på valutamarkederne i 
første halvdel af 1993 var bestemmende for pengepolitikken på den måde, at rentesatserne i 
Danmark forblev uønskeligt høje i en periode med økonomisk lavkonjunktur. Udvidelsen af 
udsvingsgrænserne i valutakursmekanismen løsnede den formelle binding på 
pengepolitikken. Myndighederne tillod, at kronen afveg midlertidigt fra centralkursen, men 
de gjorde det klart, at de ville fortsætte fastkurspolitikken. Kronen er nu tilbage i det 
tidligere snævre bånd i valutakursmekanismen. Under den proces, hvor kronen blev styrket, 
sænkede de danske myndigheder forsigtigt de korte rentesatser, og rentespændet over for 
DM ndsnævredes væsentligt. Spændet for de korte rentesatser ligger nu på samme niveau 
som før krisen. Den gennemsnitlige lange obligationsrente faldt jævnt sidste år, og 
rentespændet for den toneangivende 10-årige obligation over for DM er indsnævret 
betydeligt. På det allerseneste er obligationsrenten imidlertid begyndt at stige, og 
rentespændet over for DM for den lange rente er igen blevet udvidet. 
50-
Figur 2-Danmark 
Rentesatser 
1992 
Kikk: Kommissionens fenestegrene 1993 1994 Finanspolitikken blev brugt mere aktivt 
for at afbøde det økonomiske 
tilbageslag. For det første fik de 
automatiske stabilisatorer, der reagerer 
stærkt i Danmark, lov til at slå fuldt 
igennem, og for det andet blev der 
indført en økonomisk pakke i 1993, der 
indeholder både diskretionære 
finanspolitiske foranstaltninger og 
strukturforanstaltninger, som 
hovedsagelig tager sigte på at forbedre 
arbejdsmarkedet. Det vedtagne 
program var en afspejling af og i fuld overensstemmelse med vækstinitiativet fra Edinburgh. 
De diskretionære foranstaltninger svarer til 1,5% af BNP i 1994. De omfatter reduktioner i 
marginalskattesatserne, fremrykning af offentlige investeringer, foranstaltninger til 
stimulering af boligmarkedet og foranstaltninger med henblik på at udbygge uddannelses-
og jobtræningstilbud. Det midlertidige provenutab som følge af skattenedsættelserne vil 
blive opvejet gennem forøgelser af afgifter og arbejdsmarkedsbidrag i perioden 1995-98. 
Den finanspolitiske impuls, der tilvejebringes i 1994, vil derfor falde i de følgende år, 
således at der bliver mulighed for gradvis at reducere budgetunderskuddet. 
Hvorvidt denne politik lykkes, vil afhænge af den private sektors adfærd. En styrkelse af 
den private sektors tillid som svar på den økonomiske pakke vil kunne føre til det ønskede 
opsving i både investeringer og forbrug. I øjeblikket tyder tillidsindikatorerne og udsigterne 
på kort sigt på et opsving i aktiviteten i den private sektor, og de økonomiske 
vækstudsigter for 1994 er forbedret. Et opsving i de vigtigste samhandelspartnere vil 
ligeledes være afgørende for at understøtte de gunstige vækstudsigter, da den 
finanspolitiske stimulans kun midlertidigt kan afhjælpe den utilstrækkelige efterspørgsel. 
Hovedelementerne i strukturdelen af programmet vedrører arbejdsmarkedsforanstaltninger, 
der tager sigte på at reducere den strukturelle arbejdsløshed. Passive og aktive 
arbejdsmarkedsforanstaltninger sigter på, at de ledige hurtigt får et jobtilbud for at undgå, 
at de bliver fanget i langtidsarbejdsløshed, og i de tilfælde, hvor der ikke er fundet et 
permanent job, skal de arbejdsløse overgå til offentlige beskæftigelsesordninger for at 
kunne modtage dagpenge. 
51 
De aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger vil blive omstruktureret og forbedret. 
Uddannelsesindsatsen for beskæftigede og arbejdsløse vil blive styrket. Der vil desuden 
blive givet udvidet adgang til orlov (op til 1 år) med henblik på videreuddannelse af 
personlige grunde. Herudover vil der blive indført finansielle incitamenter for arbejdsløse til 
at starte egen virksomhed, og der vil blive skabt flere uddannelsespladser. Alt i alt vil disse 
foranstaltninger forbedre arbejdsmarkedets fleksibilitet. 
Den danske regering fremlagde sit første konvergensprogram i februar 1994. 
Konvergensprogrammet beskriver vækstudsigterne på mellemlang sigt og de bestræbelser, 
der udfoldes for at opfylde konvergenskriterierne. Programmet er baseret på Fællesskabets 
overordnede økonomisk-politiske retningslinjer, og hovedelementet er den økonomiske 
pakke, der blev fremlagt i maj 1993. Hovedmålene i programmet er finanspolitisk 
konsolidering og en reduktion af arbejdsløsheden; de danske myndigheder understreger 
specielt, at de agter at opfylde konvergenskriterierne. 
På baggrund af den alvorlige økonomiske recession i Europa har den økonomiske udvikling 
i Danmark været forholdsvis gunstig. De danske myndigheder har først og fremmest satset 
på at opretholde nominel stabilitet, men i løbet af 1993 indtog arbejdsmarkedsproblemerne 
en voksende betydning, og der blev truffet foranstaltninger til at løse disse problemer 
gennem strukturreformer. Det økonomisk-politiske valg, der består i at benytte finans­
politikken som kortsigtet stabiliseringsinstrument, er ikke uden risici, og succes vil i vid 
udstrækning afhænge af et opsving i resten af Fællesskabet. 
52 
FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND 
Tilpasninger i den tyske økonomi efter genforeningen 
I 1993 faldt BNP i Tyskland med 1,2% (1,9% i Vesttyskland). I 1994 ventes en vækst på 
mellem 0,5% og 1%. Ekspansionen i Østtyskland bliver for øjeblikket dæmpet af den 
vanskelige økonomiske situation i den vestlige del af landet, og på kort sigt er der fortsat 
usikkerhed om, hvorvidt der er 
et større, holdbart opsving på 
vej. Væksten i hele Tyskland 
vil blive påvirket af de 
kortsigtede virkninger af den 
igangværende konsolidering af 
de offentlige finanser og 
tilbagegangen i 
husholdningernes disponible 
indkomster, og det vil 
formentlig vare ved til et godt 
stykke ind i 1995. Yderligere 
lempelser af pengepolitikken vil 
dog kunne hjælpe med til at bane vej for fornyet vækst. Hertil kommer, at der ventes en 
gradvis fremgang i eksporten, som allerede var på vej op igen i 1993, og en forbedring af 
konkurrenceevnen, hvilket vil sætte nyt skub i væksten. I mellemtiden vil det største 
problem være ledigheden, ider der allerede er 4 millioner arbejdsløse i hele Tyskland 
(svarende til over 10% af arbejdsstyrken efter den nationale definition og 8% efter den 
harmoniserede Eurostat-definition). Figur 1 • tyskland 
RealBNP-væksti1993 
BNP falder... ...fordi det vesttyske ...opvejer det 
%*ndring fra året tor «bageslag... østtyske opsving 
20 
15 
10 
5 
0 
-5 
-10 
-15 
Tyskland Vest Ost C G I X M CGIXM 
C = Privat forbrug, G = Off. forbrug, I = Investeringer, X = eksport, M = Import 
Kilde: Statistisches Bundesamt llllllll^^ 
::X;X:x:X;X:x:x:X;X;::X;X:::::X;;x;^ 
Som følge af de store offentlige overførsler til Østtyskland - for øjeblikket ca. 5% af BNP 
om året - er et mindre overskud i den offentlige sektor før genforeningen (0,1% af BNP i 
1989) nu blevet vendt til et betydeligt underskud (2,6% af BNP i 1992 og 3,3% af BNP i 
1993). Det svarer imidlertid til omkring halvdelen af den samlede lånoptagelse i hele den 
offentlige sektor (udvidet med Treuhand og jernbanerne). Regeringen regner med, at den 
tyske gældskvote i 1995, når den samlede gæld kommer til at indgå på statsbudgettet, 
kommer til at ligge på omkring de 60%, der er kriteriet i traktaten om Den Europæiske 
Union. 
-53 
Spareforanstaltningerne ser dog ud til at have vundet større troværdighed, og den offentlige 
lånoptagelse er efter alt at dømme for nedadgående. Denne bedring i udsigterne for 
statsgælden og det forventede mindskede pres på priserne har givet Bundesbank mulighed 
for gradvis - om end forsigtigt - at lempe pengepolitikken. 
Figur 2 - TVskJand Offentlige finanser 
Voksende budgetunderskud .. 
i % af BNP ...især på grund af øgede 
i % af BNP offentl'9e udgifter 
| ii y dytøsø** oft ifl^hriânebehov, 
1989 1969 0)^^ 1991 1992 1993 
(1) 1989: kun Vesttyskland 
Kilder: /tommissionens tjenestegrene, Statistisches Bundesamt (offentlige sektor) 
Deutsche Bundesbank (udvidede off. sektors lånebehov) 1991 1992 1993 
Der vil fortsat være et betydeligt overskud på handelsbalancen, som efter genforeningen 
faldt med ca. 100 mia. DM (til 50 mia. DM i 1993), men det vil hovedsagelig bero på en 
lavere import. Handelsbalanceoverskuddet kan ikke opveje det traditionelle underskud på 
de usynlige poster, bl.a. fordi overskuddet på faktorindkomstposterne ventes at svinde ind, 
hovedsagelig fordi den store kapitaltilstrømning til Tyskland igennem de sidste par år nu vil 
resultere i store nettooverførsler til udlandet. 
Træg genopretning i Vesttyskland efter den kraftige afmatning 
Den vesttyske økonomi ser ud til at have nået konjunkturlavpunktet i 1993. Den samlede 
produktion lå 2,5% under det rekordhøje niveau fra begyndelsen af 1992. I foråret 1993 
begyndte produktionen og ordretilgangen igen at stige, og i andet og tredje kvartal kunne 
man konstatere en beskeden BNP-vækst. Det gik dog kun langsomt fremad, og nogle 
indikatorer tydede på, at der ikke så meget ville blive tale om et opsving, som en 
stabilisering på et lavt niveau. I løbet af 1993 indtraf der en bedring i erhvervslivets 
forventninger, men senere på året faldt BNP og industriproduktionen på ny. For hele 1993 
var der tale om en BNP-nedgang på 1,9%. 
-54 
Størst var tilbagegangen for investeringerne - således gik investeringerne i maskiner og 
udstyr tilbage med hele 15%. Den samlede indenlandske efterspørgsel lå 2,6% under 1992-
niveauet. Nettoeksporten gav visse positive vækstimpulser, men det skyldtes alene, at 
importen gik endnu mere tilbage end eksporten (med henholdsvis 9,5% og 6,1%)6). 
Overraskende var det, at det private forbrug holdt sig stabilt på samme niveau som i årene 
før til trods for den betydelige udhuling af husholdningernes disponible realindkomster 
(som følge af tab af arbejdspladser og løntilbageholdenhed samt højere soicalsikringsbidrag 
og skatter). Den relative stabilitet, der prægede det private forbrug, afspejledes i et dyk i 
den private opsparing, der faldt til 12,3% af BNP, hvilket er lavere end i de tidligere 
lavkonjunkturperioder. 
Situationen på arbejdsmarkedet forværredes yderst hurtigt i 1993. Beskæftigelsen har været 
faldende, siden den i 1992 kulminerede med 29,4 mio. beskæftigede efter flere år med høj 
vækst. I slutningen af 1993 lå arbejdsløshedsprocenten (efter den nationale definition) på 
8,1% (Eurostat-definition: 6,0%). Stigningen i arbejdsløsheden ramte især industrifagene. 
Den relativt træge produktivitetsudvikling og de høje lønstigninger havde faet enheds-
lønomkostningerne til at stige kraftigt i forhold til konkurrerende lande. Der er nu 
omfattende rationaliseringer i gang for at genoprette den tyske industris konkurrenceevne. I 
1993 gik over 500 000 arbejdspladser (netto) tabt inden for fremstillingsindustrien, og 
arbejdsløsheden vil derfor være et af de største problemer i de kommende år. 
Den tyske økonomi står ved begyndelsen af 1994 over for betydelige usikkerhedsfaktorer. 
Det kan ikke udelukkes, at der vil indtræde en vis tilbagegang i produktionen i årets 
begyndelse, selv om udsigterne for resten af 1994 tegner bedre. Den indenlandske 
efterspørgsel vil fortsat være vigende, og det gælder navnlig det private forbrug som følge 
af den forventede yderligere tilbagegang i husholdningernes disponible realindkomster, selv 
om virkningerne heraf måske vil blive dæmpet noget af et yderligere fald i 
opsparingskvoten. Som følge af den igangværende finanspolitiske konsolidering må det 
offentlige forbrug ventes at ville holde sig på samme niveau som hidtil (i faste priser). Det 
er muligt, at de hidtidige tendenser til faldende kapacitetsudnyttelse nu vil vende, men der 
bliver ikke tale om nogen større stigning i investeringerne. De eneste vækstimpulser fra den 
indenlandske efterspørgsel ser ud til at udgå fra boligbyggeriet, der vil nyde godt af det lave 
niveau i de lange rentesatser (og måske også fortsatte huslejestigninger). På baggrund af 
den bedring af den økonomiske situation, der har fundet sted i de vigtigste 
6) Disse handelstal bør fortolkes med forsigtighed. Det nye registreringssystem, der ved begyndelsen af 1993 blev 
indført for samhandelen med andre EF-lande, kan have bevirket, at både importen og eksporten (dog mest 
importen) er blevet undervurderet (se boksen). 
55 
samhandelslande, ser der nu ud til at være større mulighed for, at Tyskland kan eksportere 
sig ud af krisen - i 1993 har der kunnet konstateres en klar stigning i eksportordrerne, 
navnlig ved årets udgang. Det vesttyske BNP vil derfor kunne stige noget igen i 1994. 
Ikke desto mindre ventes en yderligere nedgang i beskæftigelsen, og arbejdsløsheden 
antages at ville stige til over 9% af arbejdsstyrken (eller over 7% ifølge Eurostat­
definitionen) givet de nuværende konjunkturer. Inflationen - som nu mest kan tilskrives 
udviklingen i servicesektoren, huslejer, skatter og afgifter samt administrative gebyrer - er 
ved at tage af. Importpriserne, som har været for nedadgående i hele 1993, er holdt op med 
at falde. Selv om det indebærer en vis risiko for øget inflation, ser de indenlandske faktorer 
ud til at have en langt større inflationsdæmpende virkning i den nuværende situation (lav 
kapacitetsudnyttelse og løntilbageholdenhed). Lønudviklingen har tilpasset sig ændringerne 
i det økonomiske klima og må ventes at blive yderligere afdæmpet. Desuden ventes de 
engangs-skatteforhøj eiser, der er foretaget, ikke at fa nogen længerevarende 
inflationsskabende virkning. 
Økonomisk opsving i Østtyskland båret oppe af offentlige overførsler 
Den stabile vækst, der for øjeblikket kendetegner den østtyske økonomi, holdes fortsat 
oppe af overførsler fra den vestlige del af Tyskland. Der er sket en kraftig nedgang i den 
lokale produktion siden genforeningen. Beskæftigelsen er faldet fra 9,5 mio. til 6 mio. og 
ventes at falde lidt mere frem til 1995. Arbejdsløsheden må betragtes som en konsekvens af 
den omstrukturering, der nu kræves, og afspejler en generelt lav produktivitet og 
konkurrenceevne. Selv om produktionen er i fremgang, og produktiviteten er blevet 
forbedret, svarer produktionen pr. beskæftiget fortsat kun til 45% af det vesttyske niveau. 
Samtidig er lønningerne allerede steget til over to tredjedele af det vesttyske niveau, hvilket 
har bevirket, at lønomkostningerne pr. produceret enhed er ca. 50% højere. I de kommende 
år bliver det nødvendigt at skære ned på antallet af offentligt ansatte (som stort set svarer 
til halvdelen af antallet i Vesttyskland, selv om befolkningen udgør under en fjerdedel). I 
fremtiden vil tab af arbejdspladser i højere grad resultere i registreret arbejdsløshed, som 
ventes at stige frem til 1995, dog ikke så hurtigt som hidtil. 
Produktionen er i fremgang i de fleste industrisektorer, men beskæftigelsen er fortsat i 
tilbagegang i alle sektorer med undtagelse af byggeriet. Et positivt træk er den høje 
investeringstakt. Der er hovedsagelig tale om investeringer i infrastrukturer (jernbaner, 
telekommunikation osv.) og byggeri, men også for erhvervsinvesteringerne, navnlig i 
servicesektoren, kan der nu konstateres en kraftig stigning, ganske vist med et lavt niveau 
som udgangspunkt. Dette skulle gradvis bane vej for et holdbart opsving. 
56-
Med en inflationstakt på tæt ved 9% i 1993 kan inflationen i Østtyskland primært tilskrives 
prisforhøjelser på tjenesteydelser og huslejestigninger, hovedsagelig som følge af den 
gradvise frigivelse af regulerede priser (huslejer, transport, energi). Producentpriserne steg i 
1993 med knap 1%, og der ventes ingen yderligere stigning i 1994. Inflationen ventes 
gradvis at ville blive afpasset efter den vesttyske inflationstakt. 
Økonomisk politik koncentreret om konsolidering af de offentlige finanser og 
strukturreformer 
I begyndelsen af 1994 ser den tyske økonomi ud til at befinde sig ved en korsvej, og de 
politiske beslutningstagere står i et alvorligt dilemma. Konsolidering af de offentlige 
finanser er en nødvendighed, hvis det skal lykkes at genskabe tilliden og troværdigheden på 
længere sigt, således som det understreges i Fællesskabets overordnede retningslinjer for 
den økonomiske politik. Der er allerede taget skridt hertil, men de kontraktive virkninger, 
som foranstaltningerne ikke kan undgå at have på kortere sigt, kommer på et uheldigt 
tidspunkt i konjunkturforløbet. Hvad pengepolitikken angår, forekommer en nedsættelse af 
den korte rente at være ønskelig, og det synes muligt i betragtning af den mindskede 
inflationsrisiko. Forbrugerpriserne, som i begyndelsen af 1994 var steget med godt 3%, ser 
ud til at være på vej ned, og den "underliggende" inflationstakt ligger under alle 
omstændigheder meget tæt op ad det mål, Bundesbank har sat - nemlig 0-2%. At 
inflationen er for nedadgående, gælder også af producentpriserne, som har holdt sig 
praktisk taget uændret i over et år. På denne baggrund virker den øgede M3-stigningstakt 
ved udgangen af 1993 og i begyndelsen af 1994 noget overraskende, men denne udvikling 
var under stærk indflydelse af særlige faktorer. 
I november 1993 præsenterede de tyske myndigheder et revideret konvergensprogram 
indeholdende en række foranstaltninger, der skulle understøtte de tyske 
konvergensbestræbelser og skabe bedre vækstperspektiver på mellemlang sigt. De fleste af 
disse foranstaltninger indgår i to store finanspolitiske pakker, der blev introduceret i 1993, 
nemlig "Foderaler Konsolidieringsprogramm" og "Spar-, Konsolidierungs- und 
Wachstumsprogramm". 
Det førstnævnte program blev vedtaget i foråret 1993. Det indeholder for det første en 
opgørelse af den del af den offentlige gæld, der kan tilskrives genforeningen, og som hidtil 
ikke har indgået i statsbudgettet. I 1995 vil alle genforeningsbetingede gældsposter blive 
registreret på budgettet, og det påregnes at genindføre den såkaldte solidaritetsskat (ca. 1% 
af BNP). For det andet tager programmet sigte på at inddrage de nye delstater i 
forbundsrepublikkens almindelige finanssystem fra 1995. De yderligere overførsler fra de 
vestlige delstater og forbundsstaten til de østtyske delstater skal foregå via et omdannet 
udligningssystem. 
-57 
Det andet program blev vedtaget i slutningen af 1993. Det markerede en kursændring i 
regeringens politik således, at der nu lægges større vægt på udgiftsbesparelser end på 
indtægtsforøgelser som middel til at nå de finanspolitiske mål for 1994 og årene derefter. 
Der budgetteres med besparelser på ca. 25 mia. DM i 1994 og over 30 mia. DM i 1995. 
Besparelserne skal navnlig foretages på udgifter til arbejdsløshedsunderstøttelse samt 
lønninger til offentligt ansatte, subsidier, sociale ydelser og børnetilskud. 
Til trods for en utilfredsstillende udvikling i M3 er der på de finansielle markeder 
forventning om, at Bundesbank vil videreføre sine forsigtige rentenedsættelser på baggrund 
af det afdæmpede inflationspres og udsigterne til yderligere fald i inflationstakten. Hvornår 
disse rentenedsættelser gennemføres, vil til dels afhænge af udviklingen i DM-kursen. En 
vis nedjustering af DMs effektive nominelle kurs bør dog opfattes som en tilbagevenden til 
normalen og bør ikke give anledning til bemymring. 
Hvad strukturproblemerne angår, har de tyske myndigheder lagt megen vægt på behovet 
for øget fleksibilitet på udbudssiden og på nødvendigheden af at forbedre de økonomiske 
strukturer. I september 1993 fremlagde regeringen sine tanker og overvejelser på dette 
område i en betænkning om Tysklands fremtidige tiltrækningskraft som investeringsland7). 
De vigtigste punkter heri drejede sig om øget fleksibilitet på arbejdsmarkedet og mht. 
arbejdstiden, deregulering inden for liberale erhverv og effektivisering af visse markeder 
(feks. energimarkedet). For at styrke de tyske bankers internationale konkurrenceevne 
foretog Bundesbank en betydelig nedsættelse af mindstereservekravene (med virkning fra 
marts 1993 og 1994). 
7) Bundesminister fur Wirtschaft, Bericht der Bundesregierung zur Zukunftssicherung des Standortes Deutschland, 
september 1993. 
-58 
GRÆKENLAND 
StabiUseringsbestrœbelser og svag efterspørgsel forbedrer inflationen og 
udenrigsøkonomien 
Grækenland oplevede en opbremsning i den økonomiske aktivitet i 1993, og produktionen 
blev anslået til fortsat at ligge på et uændret niveau. Ifølge officielle skøn synes den 
indenlandske efterspørgsel stort set at have været uændret i 1993 i forhold til det 
foregående år. En stigning i det private forbrug blev udlignet af en nedgang i 
investeringerne, især de offentlige investeringer som følge af en nedskæring i det offentlige 
anlægsbudget på 230 mia. DRA Den svage økonomiske aktivitet har haft uheldige 
konsekvenser for den budgetmæssige konsolidering, og udsigterne til nominel konvergens 
er derfor blevet forringet. Der kan dog konstateres en forbedring, hvad angår inflation og 
udenrigsøkonomien. 
Situationen på arbejdsmarkedet er gradvis blevet forværret. Beskæftigelsen har holdt sig på 
et uændret niveau, selv om der har været en nedgang inden for fremstillingsvirksomhed. 
Lønstigningerne faldt yderligere i 1993. Indkomsterne i økonomien som helhed er steget 
med 12,1%, hvilket er et resultat af den offentlige sektors indkomstpolitik og den lønaftale, 
der blev forhandlet på plads i den private sektor i maj. Den disponible realindkomst er dog 
faldet med 0,4%. 
Der var en mindre forbedring i Grækenlands udenrigsøkonomi i 1993, idet underskuddet på 
de løbende poster androg 3,5% af BNP sammenholdt med 4,4% af BNP i 1992. Denne 
forbedring skyldes til dels nedgangen i den indenlandske efterspørgsel, der resulterede i en 
importnedgang, og dels større overførsler fra Fællesskabet. Handelsunderskuddet blev 
stabiliseret målt i faste priser, og udenrigsøkonomien ydede et positivt bidrag til BNP i 
1993. 
Grækenland gjorde fremskridt med hensyn til at nedbringe inflationen fra gennemsnitlig 
19,5% i 1991 og 15,9% i 1992 til 14,4% i 1993 målt ved forbrugerprisindekset. 
Forbedringen af inflationen skyldes hovedsagelig den økonomiske afmatning og nedgangen 
i realindkomsterne, især inden for den offentlige sektor, som har påvirket efterspørgslen. 
Nedgangen i inflationen har dog været beskeden, hvilket skyldes den konstante 
nedskrivning af drakmen, overskridelse af målene i det pengepolitiske program, som har 
resulteret i, at likviditeten blev øget mere end planlagt, samt inflationsforventninger i 
forbindelse med vedvarende budgetmæssige uligevægte. 
59 
Figur l-Grckenland 
Inflation 
Ændring i %, forbrugprisindeks 
30 
25 
20 
15 
10 \ \ 
5 • 
I II i H i [1 i LI i 13 i 11 i 
80 818283848586 87 88 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 90 91 92 93 Den nominelle effektive 
nedskrivning af drakmen i 1993 var 
på 9,5% i forhold til 20 
industrilandes valutaer og 6,9% i 
forhold til de øvrige EF-valutaer 
sammenholdt med henholdsvis 
7,7% og 8,4% i 1992. Målene for 
pengepolitikken blev kraftigt 
overskredet i 1993: M3 voksede 
med 15%» sammenholdt med målet 
på9-12%8). 
Offentlige finanser alvorligt ramt af den økonomiske afmatning 
Det vigtigste træk i udviklingen i 1993 var stigningen i budgetunderskuddet. Statens 
nettolånebehov (ekskl. renter) steg til 14,2% af BNP, ca. 6% af BNP over det planlagte 
underskud. Denne stigning skyldtes hovedsagelig et stort fald i budgetindtægterne og en 
mindre stigning i udgifterne. 
Faktorerne bag de budgetmæssige uligevægte i 1993 var nedgangen i den økonomiske 
aktivitet, reformen af personskat- og selskabsskatlovgivningen (Lov 2065/92), som ikke 
resulterede i den forventede stigning i de selvangivne indkomster og i en udvidelse af 
beskatningsgrundlaget, fortsat skatteunddragelse (især moms efter ophævelsen af 
toldkontrollen) og øgede primærudgifter i perioden op til oktobervalgene. 
Den finansielle stilling inden for den bredere offentlige sektor forværredes også i 1993. 
Forværringen var især udpræget inden for offentlige virksomheder, mens målet for 
offentlige myndigheders nettolåntagning (organisationer inden for socialvæsenet) er 
overholdt. 
8) Kreditgivningen til den offentlige sektor forventes at være steget med ca. 12% sammenholdt med det fastsatte 
mål på 5-7%. 
60 
Statsgælden ved udgangen af 1993 anslås til 23 278 mia. DRA eller 138,8% af BNP9). På 
grund af det meget store offentlige finansieringsbehov var marginalrenterne på statens 
låntagning fortsat høje i årets løb: renten på etårige statsgældsbeviser faldt fra 22,5% i 
december 1992 til 20,5% i december 1993. Deflateret med forbrugerprisstigningen ligger 
realrenten på etårige statsgældsbeviser stadig på et forholdsvis højt niveau på 8,4% i 
december 1993. Rentebetalingerne i det almindelige budget androg 13,6% af BNP i 1993 i 
forhold til 10,5% af BNP i 1992. 
F1gor2-GneknUDd 
Nettolånebehov og rentebetalinger (*) 
(Staten) 
%BNP Udsigterne for 1994 er ikke lyse. 
Den indenlandske og udenlandske 
efterspørgsel vil kunne bidrage til 
en moderat produktionsstigning i 
1994, førstnævnte gennem en 
forøgelse af offentlige 
anlægsarbejder, sidstnævnte 
gennem et opsving i den 
internationale og den europæiske 
økonomi. Der forventes også en 
mindre stigning i det private 
forbrug. Den offentlige sektors 
stigende lånebehov vil forhindre et 
fald i rentesatserne og således bremse et opsving i de private investeringer. Ifølge den ved 
årets begyndelse bebudede indkomstpolitik forventes en lønstigning inden for den offentlige 
sektor på 7,8% i årets løb, dvs. lavere end den forventede inflationssats. Det er endnu ikke 
klart, om lønaftalerne inden for den private sektor vil ligge på linje med inflationsniveauet. 
Socialsikringsbidragene steg med 2,75% i januar. Reallønningerne og de disponible 
realindkomster forventes derfor at falde inden for den offentlige sektor og således fortsætte 
den tendens, der har gjort sig gældende siden 1991. 85 86 87 
(*) Intd. udsalte rantøbetafinger 
Kilde: Budgetredegørelse, diverse udgaver 
9) Dette skøn omfatter gæld til Grækenlands nationalbank, som ikke tidligere har været inkluderet i de officielle 
græske gældstal og endnu ikke er inkluderet i de generelle gældstal for den offentlige sektor i del A i denne 
beretning. 
61 
Finanspolitiske tilpasninger: en nødvendig, men ikke tilstrækkelig betingelse for at 
opnå konvergens 
De makroøkonomiske udsigter for 1994 og derefter er i høj grad bestemt af udviklingen på 
det budgetpolitiske område. For at tilvejebringe forudsætninger for en forøgelse af 
produktionen og stigning i realindkomsterne skal realrentesatsen nedbringes fra de sidste 
tre års konstant høje niveau. Den vigtigste forudsætning herfor er en nedbringelse af 
risikopræmien i forbindelse med statens låntagning, som er knyttet til de fortsatte 
budgetmæssige uligevægte. En målrettet korrigering af finanspolitikken vil ikke alene 
fremme forventningerne om, at de fremtidige budgetuligevægte vil blive inddæmmet og 
hermed fjerne udsigterne til høj beskatning i fremtiden og fremme private investeringer, 
men den portefølje-"crowding out", der har kunnet observeres i de seneste kvartaler, ville 
endvidere også blive bremset og således bane vej for øgede private investeringer, der 
finansieres af indenlandsk opsparing. 
Inden for rammerne af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer, der blev 
vedtaget af Rådet i december 1993, skal bestræbelserne inden for den makroøkonomiske 
politik koncentreres om at korrigere de budgetmæssige uligevægte. Udfordringen for den 
græske økonomiske politik i 1994 vil bestå i at hindre yderligere forværring og fortsætte 
bestræbelserne på at reducere det offentlige underskud. I betragtning af de øjeblikkelige 
budgetmæssige problemers omfang må disse bestræbelser gennemføres over en årrække, 
for at udviklingen i Grækenlands statsgæld bliver holdbar. En målbevidst nedbringelse af 
budgetunderskuddet og den offentlige gæld er en nødvendig forudsætning for at opnå en 
væsentlig rentenedsættelse, prisstabilitet og valutakursstabilitet og således opnå real og 
nominel konvergens som fastlagt i Unionstraktaten. 
Selv om finanspolitiske tilpasninger er nødvendige, for at Grækenland kan nå frem til 
konvergens, er det ikke tilstrækkeligt. Der må desuden iværksættes politiske 
foranstaltninger for at reformere de institutionelle rammer og gennemføre en omlægning af 
økonomien, hvis den græske økonomis potentiale skal udvikles fuldt ud. Blandt de 
ændringer, der skal gennemføres, er forbedring af kvaliteten af de tjenesteydelser, den 
offentlige sektor tilbyder erhvervslivet og husholdningerne gennem øget konkurrence og 
privatisering, samt en reform af erhvervslivets omkostninger for at forbedre økonomiens 
konkurrencedygtighed og handelsbalancen gennem øget eksportaktivitet og substitution af 
importen med græskproducerede varer. 
62 
SPANIEN 
Den økonomiske aktivitet nåede et lavpunkt i midten af 1993, men der er udsigt til et 
langsomt opsving 
Inden for de to sidste år har Spanien været ramt af den alvorligste recession i de sidste 
årtier. BNP faldt i fire kvartaler i træk mellem tredje kvartal 1992 og andet kvartal 1993. 
Ifølge de foreløbige data nåede BNP lavpunktet i andet kvartal 1993, men steg ubetydeligt i 
tredje kvartal (kvartalsvis). 
Recessionen i 1992-1993 i Spanien og det øjeblikkelige lave økonomiske aktivitetsniveau 
svarer stort set til situationen i de fleste andre europæiske lande. Investeringerne, der faldt 
fra en vækstrate på 6,9% i 1990 til et føleligt negativt tal i 1993, er årsag til det meste af 
den svage tendens i den indenlandske efterspørgsel og BNP. Det private forbrug har været 
meget markant faldende siden andet halvår 1992 og udviste også en negativ stigning i 
1993, hvilket er usædvanligt for Spanien. Nedskrivningen af pesetaen og den stærkt 
svækkede indenlandske efterspørgel resulterede i en væsentlig forbedring af 
udenrigsøkonomien i 1993. 
Der er på kort sigt udsigt til en gradvis forskydning fra vækst i den udenlandske 
efterspørgsel til vækst i den indenlandske efterspørgsel. Den indenlandske efterspørgsel er 
sandsynligvis begyndt at stige i begyndelsen af 1994, mens den positive indvirkning fra 
udenrigsøkonomien forventes at blive svækket, især på grund af stigningen i importen, der 
skyldes opsvinget i den indenlandske efterspørgsel. 
11993 blev pesetaen nedskrevet med ca. 13% i forhold til DM. Devalueringen på 8% i maj 
og udvidelsen af udsvingsgrænserne i valutakursmekanismen i august skabte - gennem 
lempelsen af valutakursrestriktionerne - større spillerum for en nedsættelse af de officielle 
rentesatser. Efter devalueringen sænkede den spanske centralbank sine vigtiste 
interventionssatser i flere omgange fra 13% til 9% den 3. december, hvilket er det laveste 
niveau siden 1977. Dette fald, der afspejledes i både de kort- og langfristede nominelle 
rentesatser, var hovedfaktoren bag det betydelige fald i de reale kort- og langfristede 
rentesatser i samme periode. Ved årets udgang lå sidstnævnte rentesatser på henholdsvis 
3,8% og 2,9%. Den konstante nedsættelse af rentesatserne efter udvidelsen af 
udsvingsgrænserne i august har imidlertid været forenelig med en stabil valutakurs for 
pesetaen. 
-63 
Lønstigninger forværrede recessionstendenserne og udlignede til dels virkningen af 
peseta-devalueringerne 
De tre devalueringer af pesetaen mellem september 1992 og maj 1993 resulterede i en 
væsentlig forbedring af konkurrenceevnen i 1993, som medførte, at udenrigsøkonomien 
ydede et positivt bidrag til væksten i BNP, hvilket i høj grad svækkede recessionen. Da 
arbejdsmarkedet fungerer utilfredsstillende, har det imidlertid ikke været muligt at udnytte 
ovennævnte fordele fuldt ud. Trods det betydelige fald i den økonomiske aktivitet og den 
kraftige stigning i arbejdsløsheden har lønningerne ikke tilpasset sig situationen på 
arbejdsmarkedet, men er fortsat med at stige i absolutte termer. 
Figur 1 - Spanien 
Nominel lønstigning og inflation 
årlig ændring i procent Som følge af arbejdsmarkedets 
utilfredsstillende funktionsmåde og 
lønstivhed har virksomhederne 
reageret over for den faldende 
efterspørgsel med store 
nedskæringer i beskæftigelsen. 
Dette forværrede den allerede store 
ledighed. Stigningen i ledigheden 
har til gengæld bidraget til at skabe 
utryghed hos en stor del af 
arbejdsstyrken og har spillet en 
rolle i forbindelse med forringelsen 
af forbrugertilliden. Dette forklarer 
til dels recessionens omfang og har bidraget til at forsinke opsvinget i det private forbrug 
og, indirekte, i investeringerne. 
Beskedent fremskridt med hensyn til inflation, kraftig forværring i de offentlige 
budgetter — UretalWkker 
-»- Kbfekttelønaftater* 
— Inflation (forbrugerprisindeks) 
85 86 87 88 89 90 
* Inkl. beskyttelsesklausul aftalt det foregående år 
Kilde: Ministorio Econome (Skitom de indicadores econômicos) 92 93 
Konjunkturtilbageslaget har haft en dæmpende indvirkning på inflationen. Trods stigningen 
i den indirekte beskatning, nedskrivningen af pesetaen og den fortsatte stivhed i 
tjenesteydelsespriserne var der et betydeligt fald i inflationsstigningen i andet halvår 1992 
og i begyndelsen af 1993. Mens der siden har været en betydelig opbremsning i 
prisstigningerne for indenlandske varer og tjenester, har prisudviklingen for internationalt 
handlede varer og tjenester samt betydelige prisstigninger for ikke-forarbejdede fødevarer 
bremset bestræbelserne for at nedbringe inflationen, hvilket har resulteret i en gennemsnitlig 
-64 
inflationstakt (forbrugerindekset) på 4,6% i 1993. Den positive udvikling i inflationen kan 
ikke forventes at fortsætte i 1994. Den forsinkede virkning af pesetaens nedskrivning på de 
indenlandske priser samt det forventede opsving i efterspørgslen kan resultere i yderligere 
prisstigninger. Hvis den utilstrækkelige løntilbageholdenhed fortsætter, vil forventningerne 
med hensyn til prisudviklingen blive forværret. 
Tallene for budgetunderskuddet viser en kraftig stigning i 1993. Efter et offentligt 
underskud på 5% af BNP i 1991, 4,6% i 1992 og et mål på 3,6% for 1993, som fastsat i 
finansloven, er det officielle skøn for 1993 nu på 7,2% af BNP (figur 2). Denne meget 
markante stigning i underskuddet skyldes tre hovedfaktorer. For det første var 
opbremsningen af den økonomiske aktivitet større end forventet (det kumulerede endelige 
resultat for BNP for 1992 og 1993 er -0,1% i forhold til en forventet stigning på 4,3% i de 
to finanslove). For det andet var der indtægtsforsinkelser og tab i forbindelse med 
ophævelsen af tolden pr. 1. januar 1993. En tredje mindre vigtig faktor var regulering af 
ikke-anerkendt gæld fra tidligere år, som også havde en vis indvirkning på underskuddet 
for 1993. 
Offentlige underskud 
1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Disse underskud har resulteret i en 
kraftig stigning af den offentlige 
gæld, som nåede 55,6% af BNP i 
slutningen af 1993. Stabiliseringen 
af gældsandelen er blevet mere 
vanskelig, da det nu kræver en 
positiv primær balance, mens 
denne i de senere år i stigende 
grad er blevet negativ. 
Bekæmpelse af arbejdsløsheden gennem strukturreformer 
Spanien har i over et årti konstant tegnet sig for den største arbejdsløshed i Fællesskabet, 
hvilket hovedsagelig skyldes, at det spanske arbejdsmarked fungerer dårligt. For at løse 
dette problem godkendte den spanske regering i december sidste år en omfattende pakke 
strukturreformer, der er i overensstemmelse med konvergensprogrammet og Fællesskabets 
overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. 
65-
Pakken omfatter to lovforslag og et lovdekret. Det første lovforslag vedrører en reform af 
loven om arbejdsforhold (Estatuto de los trabajadores). Det tager sigte på at lempe 
bestemmelserne om arbejdstid, ansættelsestryghed og jobmobilitet (geografisk og faglig 
mobilitet). Det andet lovforslag tillader vikarbureauer. Endelig tillader lovdekretet om 
hasteforanstaltninger til fremme af beskæftigelsen private arbejdsformidlinger, fastsætter 
nye ansættelsesprocedurer og nye aftaler vedrørende lærlinge, deltids- og vikararbejde, og 
forlænger gyldigheden af midlertidige aftaler, der udløber næste år. Disse reformer vil 
medføre dramatiske ændringer, som har til formål at lempe de stive regler på 
arbejdsmarkedet samt tilskynde til, at reallønningerne afpasses bedre efter den økonomiske 
situation. På kort sigt kan denne større fleksibilitet få en uheldig indvirkning på 
arbejsløsheden med hermed forbundne budgetomkostninger. På længere sigt forventes den 
imidlertid at forbedre konkurrenceevnen, fremme investeringer og jobskabelse. 
Den budgetmæssige genopretning afhænger af et økonomisk opsving og budgetpolitisk 
disciplin 
Under de meget ugunstige forhold, der er beskrevet ovenfor, måtte målene i 
konvergensprogrammet fra april 1992 tilsidesættes, især hvad angår den finanspolitiske 
konsolidering (underskud på 1% af BNP senest 1996). De spanske myndigheder er i 
øjeblikket i færd med at revidere programmet for den finanspolitiske konsolidering på 
mellemlang sigt, således at det bliver mere realistisk. 
Målet for 1994 for den offentlige sektors underskud er fastsat til 6,4% af BNP (0,8% 
lavere end i 1993), mens finansloven for 1994 sigter mod at nedbringe statsunderskuddet til 
5,7% af BNP, dvs. 0,5 procentpoint lavere end det anslåede tal for 1993. Nedbringelsen af 
det statslige underskud skal hovedsagelig opnås gennem udgiftsnedskæringer, både i det 
offentlige forbrug og overførselsindkomster. Lønningerne er bl.a. blevet fastfrosset, 
arbejdsløshedsunderstøttelsen er nedsat, og pensionerne øges med den forventede 
inflationstakt i stedet for at være baseret på tidligere prisstigninger. Målet for underskuddet 
vil imidlertid kunne vise sig at være optimistisk, medmindre der indtræder et betydeligt 
opsving i den økonomiske aktivitet. Hvis budgetunderskuddet skal reduceres, er det 
nødvendigt at føre bedre kontrol med de offentlige udgifter. 
Et andet vigtigt problem er udviklingen i underskuddet på mellemlang sigt. Der skal i denne 
forbindelse tages hensyn til to særlige aspekter, bl.a. omfanget af velfærdssystemet. Selv 
om Spanien endnu ikke er nået op på det sociale tryghedsniveau, der findes i andre 
udviklede lande, er de sociale udgifter steget meget stærkt siden begyndelsen af 1980'erne. 
66 
Som følge herafer skattebyrden også steget meget markant. Nedbringelse af budgetunder­
skuddet kan muligvis nødvendiggøre, at de sociale udgifter tages op til fornyet overvejelse 
under hensyntagen til landets finansieringsevne og en mere selektiv adgang til sociale 
ydelser. 
Et andet vigtigt spørgsmål omhandler forholdet mellem de forskellige niveauer inden for 
den offentlige administration. Decentraliseringen har medført en vis overlapning af de 
aktiviteter, der udføres af centralregeringen, de regionale og lokale myndigheder. Desuden 
kan centralregeringen kun påvirke budgetudviklingen på de lavere niveauer i den offentlige 
administration indirekte. Efter en årrække med budgetoverskridelser synes en mere 
fornuftig holdning nu at komme til udtryk i de enkelte regioner, men i modsætning hertil 
synes de lokale myndigheder at stå over for nye vanskeligheder. En yderligere forbedring af 
koordinationen mellem de forskellige niveauer inden for den offentlige administration vil 
kunne bidrage til en bedre styring af de offentlige finanser. 
-67-
FRANKRIG 
Langsomt på vej ud af recessionen 
For første gang siden 1975 faldt BNP i Frankrig i 1993 (med 0,7%). Efter et kraftigt fald i 
slutningen af 1992 indtrådte der en yderligere reduktion i produktionen i første kvartal 
1993 som følge af den svage indenlandske efterspørgsel. Siden har der været tegn på en vis 
forbedring. Den franske økonomi har været mere følsom over for konjunkturtilbageslaget i 
Fællesskabet end under tidligere recessioner. 
Et markant fald i den udenlandske efterspørgsel påvirkede eksporten. Eksporten bidrog i 
1992 betydeligt til den økonomiske vækst, men faldt i 1993. En del af den forringelse af 
konkurrenceevnen, der indtrådte i slutningen af 1992 over for nogle af de vigtigste 
europæiske samhandelspartnere, blev først udlignet i anden halvdel af 1993 i kraft af 
forbedringen af konkurrenceevnen over for ikke-europæiske lande. Selv en nedgang i 
eksportpriserne inden for industrien, som reducerede profitmargenen på eksportmar­
kederne, forhindrede ikke denne utilfredsstillende udvikling. Mere generelt betød 
deprecieringen af nogle vigtige samhandelspartneres valutaer fra september 1992 en 
midlertidig afbrydelse af perioden med forbedringer af konkurrenceevnen, der skyldtes en 
lav inflation, og som i 1992 havde resulteret i store markedsandelsgevinster. 
Figur 1 • Frankrig 
Tillidsindikatorer 
(Forskel mellem procentdel af adspurgte, 
der giver positive og negative svar) Virkningerne på den indenlandske 
økonomi som følge af den eksterne 
udvikling blev hurtigt mærkbare. 
Efter uroen på valutamarkederne i 
september 1992 faldt 
tillidsindikatorerne stærkt, og faren 
for en alvorlig recession blev 
åbenbar. De fortsat høje 
rentesatser bremsede desuden 
yderligere den indenlandske 
økonomiske aktivitet og dæmpede 
lånelysten og dermed det private 
forbrug og investeringerne. 
Lempelsen af pengepolitikken i Europa i løbet af 1993 og det aftagende spekulative pres i 
EMS'en efter den store udvidelse af udsvingsgrænserne i fastkurssamarbejdet i august 7 8 9 10 11 12 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 1 
1992 | 1993 )994 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
-68-
bidrog til en vis forbedring af den franske økonomiske situation i anden halvdel af året. 
Investeringerne var særlig hårdt ramt efter den stærke stigning i virksomhedernes 
investeringer i anden halvdel af 1980'erne. Faldet - omkring 30% i industrien over perioden 
1991-1993 - kan reducere vækstraten i den potentielle produktion inden for 
fremstillingsvirksomhed. 
Som følge af nedgangen i tilliden og en forværret udvikling på arbejdsmarkedet reducerede 
forbrugerne deres udgifter, særlig til varige forbrugsgoder. Opsparingskvoten voksede 
stærkt i udgangen af 1992 og faldt kun moderat i 1993, efterhånden som tilliden blev 
gradvist forbedret. Væksten i de disponible indkomster blev modereret af 
løntilbageholdenhed i den private sektor. Store sociale overførsler og lønforhøjelser i den 
offentlige sektor forhindrede imidlertid, at de disponible realindkomster faldt. Uden det 
positive bidrag fra de offentlige udgifter ville husholdningernes forbrug være blevet endnu 
svagere. 
Den svage økonomiske vækst smittede af på arbejdsmarkedet. Arbejdsmarkeds-situationen 
er konstant blevet forværret siden begyndelsen af 1991. Arbejdsløsheden nåede et 
rekordhøjt niveau ved udgangen af 1993 (3,3 mio. personer eller 11,2% efter den 
harmoniserede Eurostat-definition) og fortsætter med at stige. Denne udvikling forklares 
først og fremmest af recessionen, men strukturelle faktorer bidrog også til denne utilfreds­
stillende udvikling. F.eks. androg ungdomsarbejdsløsheden omkring 23%. På baggrund af 
de moderate vækstudsigter kan der ikke forventes en reduktion af arbejdsløsheden i 1994. 
Resultaterne med at bekæmpe inflationen forbedredes igen i 1993. Inflationen har været 
holdt under kontrol som følge af en moderat lønudvikling og navnlig som følge af 
importeret prisstabilitet som resultat af den franske valutakurspolitik. Forbrugerpriserne 
voksede med omkring 2%, og stigningen ville have været endnu mindre, hvis der ikke 
havde været en forøgelse af de indirekte skatter. Inden for fremstillingsvirksomhed fortsatte 
enhedslønomkostningerne imidlertid med at stige på grund af en markant afdæmpning i 
produktivitetsvæksten. Med en øget priskonkurrence på indenlandske og udenlandske 
markeder blev profitmargenen inden for fransk fremstillingsvirksomhed reduceret 
væsentligt som følge affaldet i produktion og eksportpriser. 
Handelsbalancen udviste et overskud i 1993 (omkring 90 mia. FF), hovedsagelig som følge 
affaldende import og en forbedring af bytteforholdet. Det er tvivlsomt, om det registrerede 
overskud på handelsbalancen kan fastholdes, når først det indenlandske opsving bider sig 
-69 
fast, og importen begynder at stige igen. Eksporten faldt i 1993, men fransk industris 
konkurrenceevne er imidlertid ganske god, og eksporten forventes at vokse, når der 
kommer et generelt opsving på de udenlandske markeder. 
De iboende vækstudsigter er fortsat usikre på kort sigt. På baggrund af, at der i nogle 
vigtige partnerlande, f.eks. Tyskland, forventes en langsom vækst, regnes der ikke med et 
stærkt eksportledet opsving. Kapacitetsudnyttelsen er fortsat lav, og indtjeningsforholdene i 
erhvervslivet taler ikke for omfattende kapitalinvesteringer. Den stigende arbejdsløshed vil 
antagelig forhindre et stærkt fald i opsparingskvoten, selv om pengepolitikken fortsat vil 
blive lempet. Finanspolitikken sigter desuden på en konsolidering på mellemlang sigt og vil 
antagelig have mindre understøttende virkninger på efterspørgslen på kort sigt. Den 
indenlandske efterspørgsel vil derfor sandsynligvis forblive afdæmpet i første del af dette år, 
men vil formodentlig gradvis stige i anden halvdel af året. 
Figur 2 •Frankrig 
Den offentlige sektors underskud 
i % af BNP Afmatningen i den franske 
økonomiske aktivitet har ført til en 
væsentlig forringelse af statens 
budgetunderskud fra 1,9% af BNP 
i 1991 til 4,4% i 1993 og udviser 
et underskud på de primære poster 
på over 1% af BNP. Tabet af 
skatteindtægter og voksende 
offentlige udgifter, der har sigtet 
på at understøtte den økonomiske 
aktivitet, har forøget lånebehovet. 
Den voksende offentlige gæld har 
medført en meget voldsom 
forøgelse af rentebyrden (med 12%). Budgetunderskuddet ville have været betydelig 
højere, hvis provenuet af privatiseringerne ikke var blevet anvendt til at finansiere de 
løbende udgifter. De finansielle indtægter, som det foregående privatiseringsprogram 
(1986-1988) medførte, blev hovedsagelig anvendt (for to tredjedeles vedkommende) til 
gældssanering. 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
Den finansielle ligevægt i det franske socialsikringssystem (régime général) forværredes i 
1993 som følge af konjunkturmæssige og strukturelle faktorer. Sidstnævnte hænger navnlig 
sammen med den gradvist stigende gennemsnitsalder for den franske befolkning, som er 
afgørende for pensionsudgifter og også for sundhedsudgifter. Der blev truffet en række 
kortsigtede (sundhedsforsikring) og langsigtede (pensionsordning) foranstaltninger med 
70 
henblik på at konsolidere udgifterne. Herudover blev der afsat budgetmæssige ressourcer 
for at begrænse underskuddet i socialsikringen: CSG (contribution sociale généralisée) blev 
forhøjet fra 1,1% til 2,4% svarende til omkring 25 mia. FF i 1993, og afgifterne på 
brændstoffer blev også forhøjet. Som følge af disse foranstaltninger vil underskuddet i de 
sociale kasser, som beløb sig til 57 mia. FF i 1993, sandsynligvis falde til omkring 40 mia. 
FF i 1994. Hvis der tages hensyn til arbejdsløshedsforsikringen og de lokale myndigheders 
finansielle uligevægte, udgjorde den offentlige sektors nettolåntagning omkring 5,5% af 
BNP i 1993 ifølge det seneste officielle skøn. Sammen med de foranstaltninger, der allerede 
er truffet, vil det derfor være nødvendigt med et klart opsving i den økonomiske aktivitet 
for at genskabe sunde offentlige finanser. Dette er formålet med det franske konvergens­
program, der blev vedtaget i november 1993, og som indeholder en mellemfristet strategi 
for at opnå en budgetmæssig konsolidering i Frankrig i anden fase af ØMU. 
Fransk økonomisk politik har først og fremmest satset på at opretholde en høj grad af 
nominel stabilitet, samtidig med at det har været forsøgt at afbøde det økonomiske 
tilbageslag. Pengepolitikken har sigtet på at fastholde valutakursen over for DM. Efter de 
midlertidige spændinger på valutamarkederne, under hvilke den franske korte rente øgedes 
markant, blev det pengepolitiske råderum større som følge af udvidelsen af udsvings­
grænserne inden for valutakursmekanismen i august 1993. Efterhånden som tilliden til den 
franske franc styrkedes, blev de nominelle rentesatser sænket stærkt. Realrenten er ikke 
desto mindre fortsat høj i betragtning af den økonomiske afmatning, og det viser, at der er 
en forsigtig holdning til en pengepolitisk lempelse. På baggrund af disse forsigtige 
rentenedsættelser lå den franske franc i slutningen af 1993 igen inden for det tidligere 
snævre bånd. 
I betragtning af prioriteringen af valutakursmålsætningen blev Banque de France's 
pengepolitiske mål (en stigning på 4-6% i M3) langt fra nået i 1993: ved årets udgang viste 
denne pengepolitiske størrelse faktisk ingen stigning. Denne udvikling kan delvis tilskrives 
"tekniske faktorer" såsom udstedelsen af Balladur-obligationerne og porteføljeomlægninger 
generelt, men hænger også sammen med svækkelsen af det nominelle BNP i Frankrig og de 
relativt høje rentesatser set i lyset af det økonomiske tilbageslag. For 1994 har Banque de 
France kun ændret lidt i prioriteringen af de pengepolitiske størrelser: M3's rolle er i praksis 
blevet noget nedjusteret (et mellemfristet mål på 5% om året i stedet for et årligt 
målinterval), og den samlede indenlandske kreditgivning er blevet indført som en 
"privilegeret indikator". Regeringen bevarer beføjelserne til at bestemme valutakursregimet, 
og forholdet mellem francen og D-marken vil fortsat være af afgørende betydning i 
pengepolitiske beslutninger. 
-71-
Vedtagelse af en mellemfristet budgetkonsolideringsstrategi 
Finanspolitikken har været benyttet som et konjunkturstabiliserende instrument under 
recessionen. De automatiske stabilisatorer fik lov til at slå fuldt igennem, og der blev også 
truffet diskretionære foranstaltninger for at stimulere økonomien. Virkningerne af tidligere 
vedtagne skattenedsættelser samt den svage indenlandske efterspørgsel har presset skatte­
indtægterne. På baggrund af den betydelige forværring af den offentlige sektors underskud 
er der nu kun et lille spillerum for at fortsætte denne proces. 
For at styrke den budgetpolitiske troværdighed har de franske myndigheder vedtaget en 
mellemfristet budgetkonsolideringsstrategi, som indgår i „konvergensprogrammet. Den 
planlagte genskabelse af sunde offentlige finanser i Frankrig er på linje med Det 
Europæiske Råds overordnede økonomisk-politiske retningslinjer for 1994, som sigter på 
at forbedre vilkårene for vækst. Konvergensprogrammet sigter på at reducere det offentlige 
underskud til under 3% af BNP i 1997, hovedsagelig ved hjælp af udgiftsbegrænsninger og 
en reform af socialsikringssektoren. Budgetudgifterne skal ikke stige i reale termer, hvilket 
betyder, at konsolideringsmålsætningen (en reduktion med lÆ procentpoint af BNP i hvert 
af de kommende år) kan vise sig at blive en ganske ambitiøs udfordring. 
Denne konsolideringsstrategis succes vil i det væsentlige afhænge af, at der sker et opsving 
i den private sektor, som kan skabe fremdrift i væksten, da finanspolitikken vil blive ændret 
fra at være aktivitetsunderstøttende til at blive restriktiv. En gunstig ekstern efterspørgsel 
og en betydelig forbedring af den private sektors tillid vil udgøre de bedste betingelser for 
et gunstigt vækstscenario. Bidraget fra pengepolitikken vil bestå i en videreførelse og 
måske fremskyndelse af den pengepolitiske lempelse for at kompensere for skiftet i 
finanspolitikken. 
Lønudviklingen må fortsat bidrage til både at genskabe konkurrenceevnen og forbedre 
profitmargenen. For at påvirke forventningerne i den private sektor positivt bør 
lønmoderation imidlertid ledsages af større fleksibilitet, særlig med hensyn til mulighederne 
for at beskæftige arbejdstagere med lav produktivitet. 
Som foreslået i henstillingerne i de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer om en 
nedsættelse af de indirekte arbejdsomkostninger og om beskæftigelsesfremmende 
politikker, tog de strukturpolitiske tiltag i 1993 først og fremmest sigte på at fjerne 
stivheder på arbejdsmarkedet og i erhvervslivet. Der blev vedtaget nedsættelser af de 
sociale bidrag for lavtlønnede arbejdstagere samt foranstaltninger, som øger fleksibiliteten i 
72 
arbejdstidstilrettelæggelsen. Beskæftigelsen hæmmes af det fortsat høje 
lønomkostningsniveau for ufaglært arbejdskraft, som følger af de eksisterende regler om 
minimumsløn (SMIC). Den franske regering har valgt at foretage en gradvis nedsættelse af 
arbejdsgivernes socialbidrag for lavindkomstgruppen. Denne foranstaltning er en del af den 
nyligt vedtagne lov om fremme af beskæftigelsen på mellemlang sigt. Andre stivheder vil 
blive fjernet ved at forbedre erhvervsuddannelserne (særlig lærlingeuddannelser) og 
fleksibiliteten i arbejdstilrettelæggelsen. I denne forbindelse tilskyndes indgåelse af årlige 
aftaler om arbejdstiden. Et opsving i beskæftigelsen er også en nødvendighed, når 
problemet ses i forbindelse med konsolideringen af de offentlige udgifter. I 1993 blev der 
anvendt store budgetmæssige ressourcer til at understøtte arbejdsmarkedet, navnlig i form 
af subsidierede deltidsjob i den offentlige sektor (budgetudgifter på 15 mia. FF). 
Strukturreformen er desuden blevet iværksat.med et stort privatiseringsprogram, der er 
blevet godt modtaget af de finansielle markeder, som ser muligheder for at forbedre 
effektiviteten i de virksomheder, der vil blive privatiseret. 
73 
IRLAND 
Devalueringen i januar krævede en forsigtig makroøkonomisk politik 
Budgetunderskud Der var i 1993 behov for en stram 
makroøkonomisk politik i Irland 
for at genskabe tilliden i kølvandet 
på devalueringen af pundet i januar 
måned. Finanspolitikken 
fokuserede derfor på at bevare 
kontrollen med budgetunder­
skuddet. Ifølge budgettet fra januar 
1993 forventedes en mindre 
forværring af underskuddet til ca. 
3,5% af BNP, som krævede en 
finanspolitisk stramning som følge 
af den økonomiske afmatnings 
konsekvenser for de offentlige finanser. Målet for pengepolitikken var fortsat at sikre 
stabilitet, og renten på centralbankens kortfristede facilitet (short-term facility - STF) blev 
sænket under indflydelse af faldet i markedsrenten og på baggrund af pundets stabilitet 
inden for.valutakursmekanismen (ERM). 1980 1982 1984 1986 1988 1990 
D»wc*»)rrtlgei«*toaraattolin<agr^i%a/BNP 
KSde: Komtniuionens tjenestegrene 1992 
Denne politik - sammenholdt med styrkelsen af pund sterling - forsikrede de finansielle 
markeder om, at den økonomiske politik fortsat var stabilitetsorienteret. Efter 
devalueringen på 10% af pundets centralkurs i ERM den 30. januar faldt pundet hurtigt til 
ro inden for sit nye ERM-bånd. Den irske centralbank genindførte STF-rentesatsen på 
13,75%, som gradvist blev reduceret til 7% - det laveste niveau siden indførelsen af STF i 
1979. Fra september måned steg værdien af det irske pund støt (idet det fulgte pund 
sterling), og ved årets udgang var det irske pund den stærkeste valuta i ERM. Desuden var 
det faktiske budgetunderskud på lige over 2% af BNP noget lavere end markedets 
forventninger og de officielle skøn. 
74 
Moderat vækst i produktionen, lav inflation, men meget høj arbejdsløshed 
I betragtning af de begrænsninger, som denne politik afstedkom, steg produktionen 
alligevel ganske pænt i 1993, navnlig sammenlignet med faldet i produktionen i de fleste 
andre medlemsstater. Ikke desto mindre repræsenterer den forventede stigning på 2% en 
betydelig afmatning i forhold til det 
tilsvarende tal på næsten 5% i Figur 2 •Irland 
Arfigasndringi% Inflation 1992. Denne svækkelse skyldtes 
især, at væksten i eksporten faldt 
skarpt. De øvrige 
efterspørgselskomponenter kunne 
ikke helt opveje denne svækkelse. 
Trods en fortsat stærk stigning i de 
disponible realindkomster forblev 
det private forbrug forholdsvis 
svagt, hvilket skyldtes frygten for 
arbejdsløshed og opretholdelsen af 
de høje rentesatser fra 1992. De 
private investeringer blev tilsvarende berørt af renteniveauet, og kun en væsentlig stigning i 
det offentliges investeringer hindrede et skarpt fald i de samlede investeringer. Endelig blev 
der lagt bånd på det offentliges forbrug for at holde styr på budgetunderskuddet. 1980 1962 1984 1986 1988 1990 1992 
Privattorbrugsderlator 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
Den forventede stigning i inflationen efter devalueringen i januar indtraf ikke - det samme 
forhold gjorde sig gældende i flere andre medlemsstater, der også devaluerede. 
Privatforbrugsdeflatoren skønnes nu at være steget med blot 2% sammenlignet med en 
oprindelig forventning om 3-4%. Der ligger adskillige faktorer til grund for dette resultat. 
For det første faldt Irlands effektive valutakurs ikke nævneværdigt i forhold til niveauet 
forud for ERM-krisen, takket være endnu større devalueringer i flere andre medlemsstater. 
For det andet var der blevet opbygget store lagre, da pundet var stærkt, og kombineret med 
en skarp konkurrence i detailhandelen bidrog dette til at holde igen på prisstigningerne. For 
det tredje var lønstigningerne i 1993 allerede blevet afgjort på grundlag af den eksisterende 
indkomstpolitiske aftale. For det fjerde var valutakursudviklingen (efter devalueringen) og 
udviklingen i råvarepriserne gunstig. Og sidst, men ikke mindst, blev inflationspresset 
begrænset af den stramme makroøkonomiske politik og den aftagende vækst. 
-75-
Umiddelbart synes beskæftigelsessituationen at have forbedret sig i 1993. Den 
gennemsnitlige arbejdsløshed i 1993 var på ca. 294 000 sammenlignet med de i budgettet 
forventede 309 000. De nærmere data om beskæftigelsessituationen er stadig spredte, men 
denne lavere ledighed kan formentlig tilskrives en stigning i udvandringen, de ændrede 
betingelser for at modtage arbejdsløshedsdagpenge og det stigende antal 
uddannelsesprogrammer snarere end en betydelig vækst i beskæftigelsen. Med en ledighed 
på 18% af den civile arbejdsstyrke er der desuden stadig tale om en uacceptabel stor 
arbejdsløshed, som understreger den enorme udfordring, som de politiske beslutningstagere 
vil stå over for i de kommende år, hvor arbejdsstyrken formentlig vil fortsætte med at 
vokse med ca. 2% om året. 
Den imponerende nominelle stabilitet må suppleres med hurtigere strukturelle reformer 
Udfordringen for de irske myndigheder i 1994 består i at bygge videre på de styrkepunkter 
og udnytte det råderum, som successen på den nominelle front har skabt, og fokusere på 
politiske tiltag, der fremmer beskæftigelsen. En række politiske overvejelser vil være helt 
afgørende for, om bestræbelserne krones med succes eller fiasko. 
Der ligger tydeligvis en række strukturelle stivheder til grund for både den nuværende 
arbejdsløshed i Irland og det faktum, at det ikke er lykkedes at omsætte de seneste års 
kraftige vækst i produktionen til stigende beskæftigelse. "Culliton-rapporten", som 
regeringen havde bestilt, pegede på disse stivheder og fremhævede behovet for hurtige 
reformer. Regeringen fortsætter sine bestræbelser på at gennemføre de fornødne 
reformprogrammer. Det er vigtigt, at disse reformer gennemføres hurtigt og effektivt. 
Denne proces vil givetvis blive hjulpet på vej af den irske regerings tilsagn om at ville 
efterfølge de generelle retningslinjer for den økonomiske politik i Fællesskabet, som blev 
aftalt på mødet i ECOFIN-Rådet i december. 
En reform af skattesystemet er afgørende, når det drejer sig om at tackle de strukturelle 
stivheder, der i dag lægger hindringer i vejen for en bedring af beskæftigelsen. De seneste 
års finanspolitiske konsolidering har til en vis grad kun været mulig takket være en stigning 
i den direkte beskatning. Skattebyrden vejer tungt på de lavestlønnede, og det er 
almindeligt anerkendt, at den har en bremsende indvirkning på arbejdsmarkedets 
fleksibilitet. Med den forbedrede finanspolitiske stilling i Irland skulle der nu være mulighed 
for at intensivere de fornødne skattereformer. I det seneste budget er der blevet gjort 
yderligere fremskridt i denne henseende, og tilsagnet om nye reformer i fremtidige 
budgetter hilses velkomment. 
76 
I Irland har man benyttet centrale lønforhandlinger de sidste seks år, og de har ydet et 
værdifuldt bidrag til konsolideringen af den økonomiske og sociale stabilitet. Men i 
forbindelse med fremtidige overenskomstforhandlinger bør der lægges større vægt på 
beskæftigelse og konkurrenceevne. Reallønsstigningen i Irland i løbet af de seneste to 
overenskomstperioder har ligget væsentligt over EF-gennemsnittet. Behovet for nye 
arbejdspladser vil være bedre tjent med en mere moderat lønudvikling, navnlig inden for 
den offentlige sektor, hvor lønstigningen har været størst. I denne henseende er der på det 
seneste blevet gjort opmuntrende fremskridt, idet regeringen og arbejdsmarkedets parter er 
blevet enige om at begrænse lønstigningerne i perioden 1994-96. 
Væksten i investeringerne i Irland har været forholdsvis stagnerende i de seneste år. 
Tilskyndelser til flere private investeringer er en prioritet. Det må desuden overvejes, i hvor 
høj grad det er muligt at omlægge de offentlige udgifter i retning af flere offentlige 
investeringer, som har båret broderparten af nedskæringerne de sidste ti år. De 
investeringsmuligheder, der følger af de væsentligt forøgede struktur- og 
samhørighedsfonde, må udnyttes effektivt. 
77-
ITALIEN 
Afmatningen fortsatte i 1993 på trods af stærk nettoeksportfremgang 
Den afmatning, der begyndte i midten af 1992, fortsatte i det meste af 1993, og ved 
udgangen af året var der endnu ingen afgørende tegn på et konjunkturmæssigt opsving. 
Efter den vedvarende vækstnedgang fra 4,1% i 1988 til 0,9% i 1992, faldt BNP i faste 
priser i 1993 med ca. 0,5% ifølge de seneste prognoser. Afmatningen ville have været 
meget kraftigere, hvis der ikke havde været en bedring i nettoeksporten i faste priser, der 
delvis udlignede det vedvarende fald i den indenlandske efterspørgsel. Den økonomiske 
aktivitet forventes ved udgangen af 1993 at have nået bunden, men der forventes kun et 
langsomt opsving i 1994 (vækst i BNP på 1,6% i henhold til de officielle skøn) med en øget 
aktivitetsstigning i anden halvdel af året. 
Faldet i den indenlandske efterspørgsel, der oprindeligt skyldtes et usædvanligt kraftigt fald 
i de faste investeringer, blev større på grund af en betragtelig nedgang i det private forbrug 
(-1,8% i gennemsnit i 1993), hvilket aldrig før er set i de tidligere afmatningsperioder i 
efterkrigstiden. Forbruget var stærkt påvirket af nedgangen i den disponible indkomst, der 
skyldtes et fald i den samlede beskæftigelse, en lavere realløn pr. ansat og en stigende 
skattebyrde. Samtidig blev den nedgang i de samlede investeringer, der gik forud for 
afmatningen i begyndelsen af 1992, kraftigere i første del af 1993. De faste investeringer 
skønnes at være faldet med gennemsnitlig over 8% i faste priser i 1993. 
Figur 1-Italien 
Betalingsbalancens løbende poster 
(1000 mia. UT) 
40 
•Varehandel 
•Usynlige poster 
-Hall 
83 84 85 86 87 88 
1 Støn af Kommissionens tjenestegrene 
KMde: Bancs cfltato 90 91 92 93* Den italienske handelsbalances 
reaktion på devalueringen af liren 
efter Italien forlod 
fastkurssamarbejdet i september 
1992, har været usædvanlig hurtig 
og positiv. Siden da har 
nedskrivningen af liren klart bedret 
de sidste tre års faldende 
konkurrenceevne. Den nominelle 
effektive nedskrivning af den 
italienske lire i 1993 var på 
ca. 20% i forhold til før-
kriseniveauet. På trods af 
-78-
forringelsen af bytteforholdet viste den nominelle handelsbalance ingen J-kurve effekt (i den 
forstand, at en realnedskrivning af valutaen i første omgang forværrer handelsbalance­
underskuddet, men på længere sigt forbedrer det). Derimod blev handelsbalancen positiv i 
de første måneder af 1993 og kraftigt forbedret i resten af året. Ifølge de foreløbige skøn 
faldt importen i 1993 med mellem 8-10%, og eksporten steg tilsvarende. 
Den konjunkturmæssige virkning på efterspørgslen efter arbejdskraft forværredes af 
store omstruktureringer i fremstillings- og servicesektorerne 
Mens beskæftigelsen i Italien traditionelt set ikke har reageret mærkbart på 
produktionsudsving, har den nuværende afmatning haft kraftig indvirkning på 
arbejdsmarkedet. De mange institutionelle reformer, der er blevet indført i de sidste ti år, 
har gjort det private arbejdsmarked væsentligt mere fleksibelt, og samtidig har de 
budgetmæssige begrænsninger forhindret, at den offentlige sektor spiller en stabiliserende 
rolle for beskæftigelsen. Den konjunkturmæssige virkning på efterspørgslen efter 
arbejdskraft blev forværret af store omstruktureringer, der først berørte 
fremstillingssektoren og siden den private servicesektor. I 1993 skønnes det, at der blev 
nedlagt mere end 600 000 arbejdspladser, heraf næsten halvdelen i servicesektoren og en 
tredjedel i fremstillingssektoren. I henhold til de nationale beregninger steg arbejdsløsheden 
fra 9,4% til 11,3% fra januar til oktober 1993, og der var igen tale om store regionale 
forskelle i arbejdsløshedsprocenten, med 18,9% i Syditalien, 9,8% i Midtitalien og 6,9% i 
Norditalien. 
Devalueringens inflationsvirkninger er blevet dæmpet af faldende efterspørgsel og 
moderat lønudvikling 
Den kraftige nedskrivning af liren har kun dæmpet, men ikke stoppet 
inflationsafdæmpningen. Den gennemsnitlige stigning i forbrugerpriserne var i 1993 på 
4,2%, hvilket er under det officielle mål for inflationen (4,5%) og det laveste niveau i de 
sidste 25 år. Faldende indenlandsk efterspørgsel og forskellige strukturelle faktorer gjorde 
det muligt at dæmme op for det indenlandske inflationspres. Bag disse resultater ligger 
imidlertid også en moderat lønudvikling, der væsentligst skyldes de institutionelle 
ændringer, der blev indført mellem 1992 og 1993 i lønindekseringen, og som i høj grad 
fjernede risikoen for en løn-pris spiral. Reformen af lønindekseringen startede i 1991 og 
blev afsluttet i juli 1993, og har betydet store ændringer i forholdet mellem 
arbejdsmarkedets parter, ligesom den har styrket indkomstpolitikkens rolle som et vigtigt 
instrument til at dæmme op for inflationen. Reglerne for lønforhandlinger er blevet 
79-
grundlæggende ændret. Således skal de økonomiske virkninger 
overenskomster 
Figur 2-Italien 
(artig ændring i%) Inflation af nationale 
være i 
overensstemmelse med målet for 
inflationen; lønstigninger i 
virksomhederne vil blive nøje 
knyttet til produktivitetsstigninger 
og forbedringer af 
konkurrenceevnen. Den nye 
ordning lænker lønudviklingen til de 
inflationsmål, der sættes af 
regeringen, og den erstatter den 
tidligere indekseringsmekanisme. 
Siden midten af 1992 har 
inflationen løbet stærkere end 
væksten i per capita-lønninger. Den forbedrede produktivitet, der er opnået ved 
afskedigelser, har bidraget til at nedsætte lønomkostningerne pr. produceret enhed, således 
at de faldt med 0,5 procentpoint i de tre første kvartaler af 1993. -forbrugerprisindeks Italien 
—Forbrugerprisindeks EUR 12 
•^-Afvigetea i forhold tf de fee bedst piaærede medlemsstater 
86 87 89 90 91 92 93 
KSde: Eurostat 
Større budgetpolitisk konsolidering på trods afafmatningen 
Figur 3- Italien 
%afBNP Underskud og gæld i % af BNP 
Offentlig sektor definitioner Der har i de sidste to år været 
gennemført en mærkbar tilpasning 
af de offentlige finanser. Budgettet 
for 1993 var i den henseende 
skelsættende, både hvad angår den 
planlagte korrektion i forhold til de 
underliggende tendenser (tæt på 
næsten 6% af BNP) og villigheden 
til at tackle de strukturelle 
skattemæssige problemer. Der blev 
gennemført reformer inden for 
beskæftigelse i den offentlige 
sektor, pensioner, sundhedsvæsen 
og kommunernes finanser. Disse bestræbelser blev i nogen grad overskygget af 1966 1967 1988 1969 1990 1991 1992 1993 1994* 1995* 1996* 
DUnderskud (wnsfre skaJa) —Gæld (hajre skala) 
NB: Den nye offentlige sektor definition gælder og med 1992 
fonte: Finansministeriet, officielle mål (September 1993) for 1994-1996 
-80 
recessionen, der gjorde det vanskeligt at fortsætte den finanspolitiske tilpasning og 
forøgede omkostningerne derved. Ikke desto mindre blev der opnået en forbedring i 
størrelsesordenen 1% af BNP i statens primære balance i forhold til 1992. Lirens udtræden 
af fastkurssamarbejdet betød et kraftigt fald i renten (fra 15% i september 1992 til under 
7,5% ved udgangen af 1993 for nettoafkastet af tremåneders statsgældsbeviser), hvilket 
bidrog til at holde det samlede underskud forholdsvis tæt på de opstillede mål. Selv om det 
forventes, at renten forbliver lav, peger det faktum, at der fortsat er en risikopræmie over 
for de andre EU-lande, på nødvendigheden af hurtigt at nedbringe underskuddet, og det 
viser, at store afvigelser fra de opstillede mål kan ændre renteudviklingen. De hidtil 
opnåede fremskridt med hensyn til budgetpolitisk konsolidering skal derfor fortsættes i 
1994 og derefter. Sidste år var ligeledes et mærkeår på privatiseringsområdet. Den længe 
ventede afvikling af det kraftige statsengagement i økonomien er begyndt at give konkrete 
resultater. I den anvendte strategi lægges der mere vægt på smidige og uigenkaldelige 
privatiseringer end på maksimal økonomisk gevinst fra salgene. De samlede indtægter fra 
salg af offentlige virksomheder forventes at blive på ca. 5% af BNP, men det vil være 
nødvendigt at anvende et betragteligt beløb til omstruktureringer, og den direkte virkning 
på den offentlige gæld vil derfor blive meget lille. 
Mulighederne for konvergens øget af strukturelle reformer 
Den økonomiske politik, der er blevet ført i de sidste to år, har taget fat på de store 
strukturelle problemer i den italienske økonomi. Gennemførelsen af disse reformer vil give 
et mere solidt grundlag for den italienske konvergensproces. Den budgetpolitiske 
konsolidering bør fortsættes, således som det er anbefalet i de overordnede økonomiske 
retningslinjer, så der hurtigst muligt kan opnås en stabilisering og et deraf følgende fald i 
gælden i forhold til BNP. Forskellen i inflationen i forhold til de tre bedst placerede 
medlemsstater, der i øjeblikket ligger på 2,5 procentpoint, skal mindskes. Den lave 
kapacitetsudnyttelsesgrad og den moderate lønudvikling har bidraget til at dæmme op for 
det inflationspres, der følger af devalueringen, og det må under det forventede opsving 
sikres, at inflationsbekæmpelsen knyttes sammen med en stabil valutakursudvikling. Hvis 
der skal opnås et bæredygtigt opsving i den økonomiske vækst og en højere beskæftigelse, 
og der skal gøres alvorlige fremskridt mod konvergens, skal indkomstpolitikken og den 
pengepolitikken sigte mod kontrol med inflationen og finanspolitikken mod budgetmæssig 
konsolidering. En sådan kombination af de økonomiske politikker vil sikre en stabil 
valutakursudvikling. 
-81 -
LUXEMBOURG 
Væksten understøttes af den indenlandske efterspørgsel 
I de sidste 10 år har Luxembourg konstant haft en bedre økonomisk udvikling end de fleste 
andre europæiske lande. Den skønnede vækst for 1993 på omkring 3/4% er sammenlignet 
med de andre medlemsstater tilfredsstillende. De eksterne konjunkturer, der viser tegn på 
fremgang, forventes at medføre en stigning i BNP på omkring 2% i reale termer i 1994, 
hvilket er betydeligt mindre end den gennemsnitlige vækstrate på omkring 4% i perioden 
1983-92. 
Det forhold, at Luxembourgs økonomi er kommet forholdsvis godt igennem den 
europæiske recession i 1993, skyldes den stærke indenlandske efterspørgsel. Stigningen i de 
private investeringer på 5,5% gav det vigtigste bidrag til væksten i 1993. Dette tal skyldes 
først og fremmest et stort statsunderstøttet fomyelsesprogram i stålsektoren og 
opsendelsen af en ny Astra-telekommunikationssatellit; de offentlige faste 
bruttoinvesteringer gik tilbage. Det private forbrug voksede med omkring 1% og blev -
som følge af næsten fuld beskæftigelse - understøttet af lønstigninger, som var højere end i 
nabolandene. Da stigningen i beskæftigelsen i servicesektoren mere end opvejede den 
fortsatte nedgang i den traditionelle stålsektor, fortsatte den samlede beskæftigelse med at 
stige, omend i et lavere tempo end i de foregående år. Da antallet af udenlandske 
arbejdstagere stiger hurtigere end oprettelsen af nye jobs, voksede den indenlandske 
arbejdsløshed ganske lidt til omkring 2,5% (Eurostat-definition), selv om arbejdsløsheden 
fortsat er klart den laveste i Fællesskabet. 
I modsætning til de fleste andre medlemsstater er inflationen ikke faldende i Luxembourg, 
men den ligger fortsat lavere end det europæiske gennemsnit. Denne udvikling skyldes 
lønsstigningen kombineret med højere punktafgifter og omkostningsstigninger i 
sundhedsvæsenet samt stigninger i andre administrerede priser. 
Som følge af den stærke indenlandske efterspørgsel og med en svag udenlandsk 
efterspørgsel voksede underskuddet på handelsbalancen 1993. Som sædvanlig blev dette 
udlignet af et overskud på tjenestebalancen og af en nettotilstrømning af faktorindkomster, 
hvilket gav et solidt overskud på betalingsbalancens løbende poster. 
Hvis forbedringen af den økonomiske situation i nabolandene styrkes i 1994, vil det 
negative vækstbidrag fra udenrigshandelen ophøre. Det indenlandske efterspørgselsniveau 
82-
vil blive understøttet af en stigning i det private forbrug som følge af en relativ høj 
reallønsvækst og en forøgelse af det offentlige forbrug; investeringerne vil sandsynligvis 
falde en smule på grund af færdiggørelsen af nogle store investeringsprojekter. Som følge 
heraf vil bruttonationalproduktet antagelig vokse med 2% i reale termer. Uden omfattende 
indirekte skatteforhøjelser i 1994 forventes inflationen at falde til lidt over 3,2%. 
De offentlige finanser er sunde 
Efter reformen af skattesystemet i 1991, der omfattede en nedsættelse af de direkte skatter, 
som kun delvis blev opvejet af højere indirekte skatter, udviser de offentlige finanser ikke 
længere overskud. De store forøgelser af de offentlige udgifter, særlig til sundhedsvæsenet 
og pensioner, svækkede yderligere de offentlige finanser. Luxembourg opfylder dog fortsat 
ØMU-konvergenskriterierne om offentlig gæld og underskud. 
For at forhindre en yderligere forværring af det offentlige underskud har regeringen 
reduceret budgetnormen fra 3,5% til 1,5%. Denne norm angiver den tilladelige realstigning 
i statens udgifter (eksl. socialsikring), baseret på vækstudsigterne på mellemlang sigt. 
Sammen med den lønstigning, som følger af den automatiske lønindeksering, resulterer 
dette i en tilladt nominelle stigning i de statslige udgifter. Anvendelsen af denne norm 
resulterer i en forventet vækst i statens nominelle udgifter (inkl. socialsikring) på 6,8%, 
hvilket betyder en realstigning på over 3%. Det viser sig at være meget vanskeligt at 
reducere denne vækstrate, da hovedparten af udgifterne er regulerede (lønninger, statens 
tidligere indgåede forpligtelser inden for socialsikringsordningen). Regeringen bør eventuelt 
forsøge at revidere disse automatiske mekanismer for at forhindre en forværring af de 
offentlige finanser, som fortsat er sunde. 
Statens indtægter skønnes at vokse med 6,8% i 1994, med stort set samme bidrag fra 
direkte og indirekte skatter. En væsentlig del af de højere indirekte skatteindtægter skyldes 
den øgede andel af fællesindtægterne for den økonomiske union mellem Belgien og 
Luxembourg. Andelen til Luxembourg skal øges fra 12,8% til 15,7%. 
I socialsikringssektoren begrænser implementeringen af den reform af 
sundhedsforsikringsordningen, som blev iværksat i 1992, statens bidrag til 39% af de 
samlede indtægter under ordningen. Dette var nødvendigt for at undgå en yderligere 
-83-
skattefinansiering af ordningen. Som følge af denne reform kan det blive nødvendigt at øge 
de private socialsikringsbidrag. Sundhedsudgifterne vil blive begrænset ved et fast budget 
for hvert hospital. Sammen med det forbedrede økonomiske miljø kan disse 
foranstaltninger føre til en vis formindskelse af statens låntagning i 1994. 
-84 
NEDERLANDENE 
Voldsom afmatning undgået, men opsvinget vil blive langsomt 
Figur 1 • Nederlandene 
BNP i faste priser 
Årlig vækstrate I modsætning til de fleste andre lande på det europæiske fastland har Nederlandene været i 
stand til at undgå en kraftig 
afmatning i 1993, og 
bruttonationalproduktet i faste 
priser forventes stort set uændret 
fra året før. Den nederlandske 
økonomis modstandskraft over for 
afmatningen i Tyskland er 
bemærkelsesværdig, når det 
betænkes, at landet har en meget 
stor samhandel og er tæt 
økonomisk og monetært forbundet 
med Tyskland. H Nederlandene 
D vesttyskland 
•Frankrig 
•EUR 12 
1989 1990 
Klde: Kommissionens tjenestegrene 1991 1992 1993 
Det private forbrug er den væsentligste forklaring på væksten i 1993. Efter et mindre fald i 
første kvartal på grund af massive køb af varige forbrugsgoder i sidste kvartal af 1992 for 
at undgå de bebudede højere indirekte skatter, rettede forbruget sig hurtigt og steg med 
ca. 1% i løbet af året. Dette kan delvis forklares med højere reallønninger end forventet, 
idet inflationen blev overvurderet, da de langsigtede lønoverenskomster blev indgået. Det 
stigende forbrug kan imidlertid væsentligst tilskrives lavere opsparing, formodentlig 
fremkaldt af en lav lang rente. 
For første gang i ti år var bruttoinvesteringeme i faste priser lavere (ca. 3,5%) end året før 
som følge af en lavere kapacitetsudnyttelse og en svag ordretilgang. Mens de offentlige 
investeringer, det ikke-subsidierede boligbyggeri og investeringer i udstyr holdt det samme 
niveau eller fortsat var en smule opadgående, faldt byggeriet af erhvervsejendomme og 
investeringer i transportudstyr (især trucks) kraftigt. 
Den lille andel, som den hårdt ramte fremstillingssektor udgør af Nederlandenes BNP (kun 
17,8% af værditilvæksten i 1992), bidrog også til at værne den nederlandske økonomi mod 
en kraftigere afmatning. Automobilsektoren, der formodentlig har været mest berørt af den 
nuværende afmatning, findes ikke i Nederlandene. Landets specialisering i landbrugsvarer 
-85-
og afledte produkter, som er mindre følsomme over for konjunkturmæssige udsving, hjalp 
med til at skåne Nederlandene for nabolandenes afmatning. 
Dette specialiseringsmønster betød ligeledes, at den nederlandske eksport forblev 
forholdsvis upåvirket af den faldende efterspørgsel i landets væsentligste handelspartnere. 
Dette skete på bekostning af et stort fald i rentabiliteten i eksporterhvervene. Importen var 
ca. 1% lavere end året førlO), hvilket afspejler de faldende investeringer. Kombinationen af 
stabil eksport og faldende import førte til et overskud på handelsbalancens løbende poster 
på ca. 2% af BNP. 
Figur 2 • Nederlandene 
årlig vækstrate Arbejdsløshed Arbejdsløsheden, som siden 1984 
har været i konstant bedring, steg 
kraftigt fra 6,8% i 1992 til 8,2% i 
1994 (Eurostat-definition). 
Sammenlignet med andre lande, 
som f.eks. Frankrig og Tyskland, 
varede det længere, før den lavere 
vækst begyndte at afspejle sig i 
Nederlandenes arbejdsløshed. Dette 
kan for det første forklares med, at 
den økonomiske nedgang i 
Nederlandene startede senere og 
var mere moderat end i de fleste 
andre lande. For det andet viser den pludselige stigning i arbejdsløsheden også, at der var 
tale om overbeskæftigelse, hvilket skyldes de institutionelle rammer i Nederlandene. Reelt 
indebærer de store omkostninger til retssager, der følger af afskedigelse af ansatte, at de 
nødvendige korrektioner på arbejdsmarkedet udskydes. Endelig har de seneste ændringer i 
invalidepensionsordningen, der blev indført for at nedsætte antallet af skjulte arbejdsløse 
under denne ordning, betydet, at flere personer nu er registreret som arbejdsløse. 1989 1990 1991 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 1993 
10) Som i andre EF-lande er der knyttet stor usikkerhed til udviklingen af samhandelen mellem EF-landene i løbet 
af 1993 på grund af ophævelsen af de indre toldgrænser og indførelsen af det nye ttTITlASTAT-registrerings-
system. Se boks om "Pålideligheden af statistikkerne over EF-samhandelen i 1993". 
86-
Den faldende økonomiske aktivitet kombineret med en stærk gylden har nedbragt 
inflationen fra 4,4% i begyndelsen af 1992 til gennemsnitlig 2,1% i 1993. En nedsættelse af 
den højeste momssats med 1 procentpoint til 17,5%» ved udgangen af 1992 og den seneste 
moderate lønudvikling har ligeledes bidraget til en lavere inflation. 
Den nederlandske gyldens tilknytning til den tyske mark kom aldrig alvorligt under pres 
trods det økonomiske tilbageslag og turbulensen i EMS'en. I forbindelse med en bilateral 
aftale med Tyskland fastholdt Nederlandene en udsvingsmargen på 2,25% som før august 
1993, mens de andre valutaer indførte 15%-båndet. Den nederlandske valutas fortsatte 
styrke førte til, at den i slutningen af 1993 blev opskrevet med 0,6% over DM-pariteten, 
hvilket gjorde det muligt for de monetære myndigheder med regelmæssige mellemrum at 
nedsætte renten uafhængigt af Bundesbank. Dette førte til et negativt rentespænd for den 
korte rente i forhold til DM i det meste af 1993 med et maksimum på -100 basispoint på 3-
måneders euro-indskud i juni; efter begivenhederne på valutamarkedet i august måned blev 
rentespændet igen udvidet til -60 basispoint i december. 
På trods af de forholdsvis gode resultater i 1993 vil opsvinget i 1994 blive trægt, og 
væksten vil formodentlig ligge under 1%. Indikatorerne for både forbrugernes og 
producenternes tillid nåede bunden i anden halvdel af 1993 og er fortsat på et lavt niveau, 
og der er intet klart opsving i sigte. De indenlandske faktorers indflydelse på BNP vil 
fortsat være dæmpet, og den særlige sammensætning af den nederlandske eksport betyder, 
at det ikke vil være muligt fuldt ud at drage nytte af en eventuel økonomisk bedring i resten 
af Europa. 
Den vækst, der forventes for 1994, vil ikke være tilstrækkelig til at skabe yderligere 
beskæftigelse, og arbejdsløsheden vil derfor fortsat stige til over 9%. Dette vil lægge 
yderligere pres på arbejdsmarkedets parter for at undgå lønstigninger. Lavere 
lønoverenskomster vil være gavnlige for inflationen, men højere forbrugsafgifter og 
offentligt regulerede gaspriser vil i høj grad udligne denne virkning. 
87-
Den finanspolitiske konsolidering fortsatte i 1993, men lempes en smule i 1994 
Selv om den økonomiske vækst var lavere end forventet i 1993, blev det offentlige 
underskud nedbragt til 3,6% af nettonationalindkomsten 11), hvilket er en smule under det 
mål, der blev fastsat i koalitionsaftalen i oktober 1989. Dette resultat kan tilskrives de 
yderligere foranstaltninger, der blev truffet i foråret 1993, og det faktum, at indtægterne i 
den sidste del af året var højere end forventet, nemlig 0,7% af BNP. 
For at undgå eventuelle deflatoriske virkninger af yderligere budgetnedskæringer eller 
skatteforhøjelser besluttede regeringen i det oprindelige budget for 1994 ikke at 
kompensere for de forventede lavere skatteindtægter, der skyldes den ugunstige 
økonomiske konjunktur. Budgetmålet blev lempet fra 3,25% af NNI til 3,9% af NNI. For 
at nå dette resultat vil det imidlertid være nødvendigt at nedsætte realudgifterne og hæve 
forbrugsafgifterne, og en del af de forventede indtægter fra privatiseringen af det statsejede 
telekommunikationsselskab må inddrages. Den vigtigste strukturelle udgiftsnedskæring er 
en fastfrysning af de offentlige lønninger og de sociale ydelser. Da det blev klart, at 
indtægterne i 1993 var meget højere end forventet, besluttede regeringen i februar 1994 at 
bruge denne budgetmæssige mulighed til at forbedre beskæftigelsen ved at lette den 
kollektive skattebyrde og nedsætte de sociale bidrag. Ordningen starter i juli 1994 og vil 
være trådt fuldt ud i kraft i 1995, hvor den vil udgøre ca. 1% af BNP. En del af disse 
ekstra- indtægter vil blive anvendt til at nedbringe det offentlige underskud til 3,75% af 
NNI i 1994, men der forventes ingen yderligere bedring før 1997. 
Det oprindelige mål for 1994 i konvergensprogrammet fra marts 1992 var 2,4% af BNP, 
men regeringen forventer nu et underskud på 3,6% af BNP.j Selv om de vanskelige 
økonomiske forhold kan forklare en del af denne svækkelse, og splv om det stadig er et af 
de laveste underskud i Fællesskabet, bør det fortsat tilstræbes inden 1997 at nå ØMU-
målsætningen på 3%. Dette er især vigtigt for udviklingen af den offentlige gæld, der 
fortsat stiger langsomt fra det nuværende niveau på 81% af BNP. 
11 ) Den officielle nederlandske definition af underskud omfatter finansielle transaktioner, baseret på kontante 
indbetalinger, udtrykt som en procentdel af nettonationalindkomsten (NNI). Dette underskud var i 1992 på 
4,3%, hvilket svarer til en underskud på 3,5% af BNP, hvis man bruger ØMU-definitionen af underskud. 
88-
Beskæftigelsesfremmende foranstaltninger 
I 1994-budgettet foreslår regeringen en trestrenget pakke for at skabe arbejdspladser og 
styrke økonomien i overensstemmelse med de overordnede retningslinjer for den 
økonomiske politik. Først blev der annonceret et program til forbedring af infrastrukturen 
frem til 1998. De offentlige investeringer i den forbindelse vil blive finansieret af en del af 
overskuddet fra privatiseringer og de ekstraordinære gasindtægter. Dernæst vil regeringen 
stærkt opfordre arbejdsmarkedets parter til at begrænse lønudviklingen. Fagforeningerne i 
den offentlige sektor har allerede accepteret en fastfrysning af de nominelle lønninger i 
1994. Arbejdsgiverforeninger og fagforeninger i den private sektor er blevet enige om at 
begrænse lønstigningerne, efter at regeringen truede med at indføre et generelt nominelt 
lønstop. Regeringen har også til hensigt at give arbejdsgiverne mulighed for at ansætte 
ledige til lønninger under minimumslønnen i den pågældende sektor, dog stadig på niveau 
med den nationale minimumsløn. Endelig har regeringen annonceret en række 
foranstaltninger for at fremme jobskabelsen. Der vil blive indført et skattemæssigt 
incitament i forbindelse med udgifter til forskning og udvikling, og formueskatten for 
virksomheder vil blive nedsat. Derudover vil grundfradraget i indkomstskatten for 
jobrelaterede udgifter blive hævet. Denne forøgelse af indkomstforskellen mellem 
beskæftigede og arbejdsløse skal gøre det mere attraktivt for folk på overførselsindkomster 
at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Den ekstra skattepakke i februar 1994 nedsatte også 
arbejdsgivernes indirekte lønomkostninger og beskatningen af små og mellemstore 
virksomheder. 
Selv om disse foranstaltninger vil have gunstige virkninger for beskæftigelsen, vil de ikke i 
sig selv kunne dæmme op for den stigende arbejdsløshed på kort sigt. Det vil være 
nødvendigt med yderligere strukturelle ændringer af det sociale sikringssystem for at sikre, 
at arbejdsmarkedets parter i højere grad inddrages. Der blev sidste år fremsat nogle 
vidtrækkende reformforslag af et parlamentsudvalg, og lignende foranstaltninger bør indgå i 
planerne for den kommende regering efter parlamentsvalget. 
89 
Pålideligheden af statistikkerne over EF-samhandelen i 1993 
På grund af begyndervanskeligheder med det nye INTRASTAT-system, som registrerer 
samhandelsdataene inden for Det Europæiske Fællesskab, er de aktuelle tal stadig foreløbige og 
sandsynligvis ikke særlig pålidelige. Efter etableringen af det indre marked i januar 1993 forelå der 
ikke længere data, baseret på toldoplysninger. Som konsekvens heraf blev der indført et nyt system, 
der bygger på oplysninger fra både importører og eksportører. Der er ikke tvivl om, at indførelsen af 
dette nye system har medført forvridninger i tidsserierne; tallene for handelsstrømmene inden for 
Fællesskabet er undervurderet i begge retninger. Forvridningen er sket i en periode med recession og 
afmatning i samhandelen; det er vanskeligt at isolere den statistiske virkning af ændringen i 
opgørelsesmetoden fra afmatningen i de underliggende tendenser i samhandelen. 
Det ser ud til, at de problemer, der er observeret i de fleste medlemsstater, er overgangsproblemer. 
INTRASTAT-tallene for månederne efter første kvartal af 1993 viser en vis tilbagevenden til det 
normale. Man kan dog ikke udelukke, at der i øjeblikket stadig er faktorer, som tenderer mod at 
bevirke, at de statistiske resultater undervurderes. EUROSTAT og medlemsstateme er begyndt at 
foretage detaljerede analyser for at vurdere kvaliteten af INTRASTAT-dataene og for bedre at 
kunne afhjælpe de forvridninger, der skyldes det nye statistiske system. 
EF-intern handel, værdier, 1. kv./1992 - 2. kv./1993 (mia. ECU) 
1. kv./92 2. kv/92 3. kv/92 4. kv./92 1. kv/93 2. kv./93 
Indgående handel 185,1 183,0 166,5 182,0 159,9 161,2 
Udgående handel 181,4 178,2 161,9 176,0 166,7 166,1 
Forskel 3,7 4,9 4,6 6,0 -6,8 -4,9 
l.-2.-3.-4.kv./92 er ikke blevet korrigeret for reeksport. 
Kilde: EUROSTAT, foreløbige tal; baseret på data fra medlemsstaterne; for nogle medlemsstater 
er der foretaget skøn. Indgående handel er CIF, udgående handel FOB. 
Problemet kan illustreres ved at sammenligne de nederlandske og tyske bilaterale handelstal. Ifølge 
de seneste nederlandske data (indtil juli 1993) var den nederlandske eksportværdi til Tyskland stort 
set uændret sammenlignet med det foregående år. De tyske officielle kilder viser imidlertid, at den 
tyske import fra Nederlandene i de første seks måneder var 25% mindre end året før. 
I modsætning til INTRASTAT dækkede tallene for perioden før 1993 f.eks. ikke reeksport til andre 
medlemsstater af varer, der blev indført fra tredjelande og frigivet til fri omsætning i 
reeksportmedlemsstaterne. Sådanne strømme er specielt af stor betydning for Nederlandene, Belgien 
og Tyskland. Denne forvridning i "toldtallene" er fjernet i det nye system; hvis der således skal 
foretages en meningsfuld sammenligning mellem INTRASTAT-dataene og dataene fra tidligere år, 
er det nødvendigt at foretage tilpasninger. 
Ovenstående kommentarer medfører muligvis, at de foreløbige skøn for nettoeksport, og dermed 
BNP-vækst i 1993, som fremlagt i denne beretning, er for positive. 
90-
PORTUGAL 
Den stærke afmatning af den økonomiske aktivitet i 1993 blev ledsaget af fremskridt i 
inflationsbekæmpelsen 
På linje med udviklingen i andre lande i Fællesskabet var den økonomiske aktivitet i 
Portugal i 1993 karakteriseret ved et fald i BNP, som skyldtes en væsentlig afdæmpning i 
den indenlandske efterspørgsel. Det reale BNP, der har vist en nedadgående tendens siden 
1990 (4,4% i 1990, 2,1% i 1991 og 1,1% i 1992), anslås at være faldet med omkring 0,5% 
sidste år. Som følge af Portugals placering i konjunkturforløbet og en række vanskeligheder 
i skatteinddrivningsprocessen voksede den offentlige sektors underskud kraftigt i 1993, 
stærkere end forudset i budgettet. Inflationen faldt yderligere, delvis pga. af den svækkede 
økonomiske aktivitet. Desuden lettedes situationen på arbejdsmarkedet betydeligt, og der 
skete en mærkbar afdæmpning i de nominelle lønstigninger. 
Udviklingen i BNP i 1993 blev først og fremmest bestemt af den indenlandske 
efterspørgsel. Særlig viste stigningen i valutaindlændingenes private forbrug en klar 
afmatning og faldt til 1,5%, da reallønsstigningerne var langt mindre end i de foregående år, 
og arbejdsløsheden voksede. Den svage økonomiske aktivitet - kombineret med faldet i 
indtjeningsmargenen og realrenteniveauet - bidrog til en nedgang i de samlede faste 
bruttoinvesteringer og særlig til en nedgang i de private virksomheders investeringer. 
Siden 1992 er beskæftigelsessituationen (tæt på fuld beskæftigelse i de foregående år) 
blevet forværret, og denne udvikling blev forstærket sidste år ikke kun af 
konjunkturbetingede faktorer, men også af den omfattende omstruktureringsproces, der 
finder sted i både den private og offentlige sektor. Med en vis forsinkelse i forhold til den 
markant forværrede situation på arbejdsmarkedet udviste lønstigningerne i 1993 en 
imponerende afdæmpning i både nominelle (fra omkring 15% til 8%) og reale termer (fra 
4,5% til 1,5%). Denne udvikling tyder i et vist omfang på, at den portugisiske økonomi 
fortsætter med at have en væsentlig grad af reallønsfleksibilitet, som kan vise sig at blive en 
betydelig fordel i bestræbelserne på samtidig at opnå real og nominel konvergens. 
-91-
Figurl-Portugal 
Inflation 
pfDOtvkVis årHg wxting 
I —f oibrugerprisindeks Portugal 
2 |-Forbrugerprisindeks EUR 12 
^Afvigelse i forhold B de tre bedst phoerede medlemsstater 
87 90 91 92 93 
Kikie: Eurostat Inflationen blev væsentligt reduceret i 
1993. Forbrugerprisstigningen faldt fra 
9,5% i 1992 til 6,8% sidste år, 
hovedsagelig som følge af den 
svækkede økonomiske aktivitet og den 
markante afmatning i den indenlandske 
efterspørgsel. Afdæmpningen i 
lønstigningerne spillede uden tvivl også 
en rolle. Disse faktorer ser i øjeblikket 
ud til at have mere end udlignet den 
virkning, som escudoens devaluering 
har haft på inflationen siden turbulensen 
i EMS'en i sommeren 1992. Escudoen 
er faldet omkring 12% over for ECU, men den reale depreciering af escudoen over for de 
andre medlemsstater har været begrænset til omkring halvdelen af den nominelle 
depreciering, hvilket dog stadig har givet Portugal en forbedret konkurrencemæssig stilling. 
De offentlige finanser blev hårdt ramt i 1993. I en situation, hvor den økonomiske aktivitet 
blev langt svagere end forventet, lod myndighederne de automatiske stabilisatorer slå 
igennem i stedet for at fastholde målsætningen for budgetunderskuddet (4,2% af BNP, 
sammenlignet med 5,2% i 1992). Hertil kommer, at problemet med provenutabet ser ud til 
at være blevet forværret som følge af en øget momsunddragelse i forbindelse med afskaf­
felsen af toldkontrol for import fra andre EF-lande og som følge af strukturelle problemer i 
den samlede skatteinddrivningsproces. Som et resultat af disse faktorer og på trods af en 
vis succes med at kontrollere andre udgifter end socialsikringsudgifter udviste budgettet et 
underskud på omkring 8% af BNP. 
Det gradvise opsving i de europæiske økonomier, som nu ser ud til at aftegne sig, vil 
bestemt have en betydelig virkning på en lille åben økonomi som Portugal. Den markante 
stigning i de offentlige (og også private) investeringer, der samfinansieres med EFs 
strukturfonde, vil også spille en positiv rolle. Hvis man går ud fra en ikke-akkomoderende 
valutakurspolitik, er det desuden sandsynligt, at prisafdæmpningsprocessen vil fortsætte, 
om end i et roligere tempo end i de seneste år. På hjemmefronten skal uvisheden 
-92 
vedrørende det økonomiske opsving i indeværende år ses i sammenhæng med udviklingen i 
det private forbrug i en situation med stigende arbejdsløshed og svage lønstigninger. 
Behov for at konsolidere de offentlige finanser og det reviderede konvergensprogram. 
Den vigtigste udfordring for Portugal er fortsat at opnå yderligere fremskridt i konvergens. 
Dette betyder, at der fortsat skal satses på stabilitet, samtidig med at der sikres en 
vækstrate, der er højere end i EF-partnerlandene; dette er i overensstemmelse med de 
overordnede økonomisk-politiske retningslinjer. Konvergensen finder imidlertid sted i en 
situation, hvor der gennemføres omfattende strukturtilpasninger. 
Figur 2-Portugal 
Offentligt underskud og gældskvote 
«af BNP % af BNP Vejen frem imod konvergens er 
beskrevet i Portugals reviderede 
konvergensprogram (1994-1997). 
De offentlige finanser skal bringes 
tilbage på konvergenssporet med et 
offentligt underskud, der skal 
nedbringes jævnt fra 1995 og 
fremefter; i 1994 vil der blive ført en 
akkomoderende finanspolitik (målet 
for budgetunderskuddet er sat til 
omkring 7%) på baggrund af, at der 
kun er udsigter til et mildt opsving. 
Hvis de mellemsigtede mål for de 
offentlige finanser, der er opstillet i det reviderede konvergensprogram, skal realiseres, skal 
budgetkonsolideringsstrategien gennemføres resolut. En væsentlig reduktion af 
uligevægtene i de offentlige finanser er ikke kun nødvendig, for at Portugal kan opfylde de 
kriterier, der er opstillet for at deltage i ØMU, men er også afgørende for på en holdbar 
måde at opnå både real og nominel konvergens. 83 84 90 91 82 93 
•Underskud (venstre skala) —Gæld (højre skala) 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
Inflationsbekæmpelsen skal baseres på en ikke-akkomoderende valutakurspolitik, der sigter 
på en stabil escudo over for de vigtigste valutaer i fastkurssamarbejdet. Den indenlandske 
lønudvikling bør understøtte denne politik, som er i overensstemmelse med Fællesskabets 
overordnede økonomisk-politiske retningslinjer for løntilbageholdenhed. I denne 
forbindelse forventes de nominelle lønstigninger i den offentlige sektor i 1994 at ligge i 
intervallet 0-3%, og der forventes en tilsvarende udvikling i den private sektor. 
-93 
Den portugisiske økonomi har undergået omfattende strukturændringer siden tiltrædelsen 
af Fællesskabet i 1986. Denne proces indebærer en reduktion af landbrugssektorens 
størrelse, omlægning af industrien i både den offentlige og den private sektor, liberalisering 
og modernisering af det finansielle system og formindskelse af den offentlige sektors 
betydning i økonomien. Der sker store ændringer i industrien. I industrisektoren er der 
opstået og udviklet nye sektorer (f.eks. transportudstyr, elektriske varer), som skyldes 
udenlandske direkte investeringer og kendetegnes af en dynamik, der står i modsætning til 
resten af industrien. De traditionelle eksportaktiviteter, der er baseret på arbejdsintensive 
teknologier, har mistet en del af deres betydning og vil fortsat stå over for alvorlige 
udfordringer i fremtiden. Ligesom det gælder for de andre økonomiske sektorer, er 
industrien i Portugal ved at tilpasse sig et økonomisk miljø, hvor valutakursstabilitet er 
hovedreglen. 
Tilførslen af strukturfondsmidler i perioden 1994-99 vil udgøre en væsentlig støtte for den 
igangværende strukturtilpasningsproces. Fællesskabsstøtterammen vil hovedsagelig blive 
anvendt til at forbedre økonomiens samlede konkurrenceevne på lang sigt ved at fremme 
investeringer i fysisk (inkl. infrastrukturer) og menneskelig kapital. En forbedring af 
arbejdsstyrkens kvalifikationer, ved hjælp af faglig uddannelse og videreuddannelse, vil give 
mulighed for, at tilpasningsprocessen forløber lettere. Yderligere reformer af 
arbejdsmarkedet, bl.a. fremme af en højere grad af regional arbejdsmobilitet, som 
forudsætter, at der skabes et effektivt boligmarked i Portugal, ville medføre store fordele. 
94-
DET FORENEDE KONGERIGE 
Opsving under udvikling 
Ved udgangen af 1993 havde opsvinget i Det Forenede Kongerige bidt sig godt fast efter 
en recession, der havde været dybere og ramt tidligere end i resten af Fællesskabet. 
Opsvinget, især når der ses bort fra oliesektoren, begyndte kun langsomt i midten af 1992, 
men i løbet af 1993 tog væksten til i fart, og den årlige vækstrate steg fra 1,4% i første 
kvartal 1993 til 2,6% i fjerde kvartal. Stigningen i BNP ekskl. olieindustrien var noget 
svagere end den samlede vækst, men tog dog også til i slutningen af året. Samtidig forblev 
inflationen afdæmpet, således at økonomien gik ind i 1994 med en vækstrate tæt på trend-
væksten og med inflationspresset i ro. 
Figur 1 • Det Fortiede Kongerige 
Opsparingskvote og disponibel realindkomst 
1990*100 Opsvinget er blevet ført an af den 
indenlandske efterspørgsel og 
navnlig af det private forbrug, som 
i fjerde kvartal 1993 var vokset 
med over 3% på årsbasis. 
Forbrugsstigningen skyldtes i vid 
udstrækning et fald i 
opsparingskvoten. Efter at være 
faldet til et historisk lavpunkt 
under det foregående opsving i 
1988-90 steg husholdningernes 
opsparingskvote igen under 
recessionen til et niveau, der lå 
over det normale, nemlig til 13% i midten af 1992. Fra begyndelsen af 1993 begyndte 
opsparingskvoten at falde, og i tredje kvartal var den 2,5 procentpoint lavere, end da den 
var på sit højeste. Væksten i forbruget blev også hjulpet på vej af en noget bedre 
beskæftigelsessituation end forventet, om end den personlige disponible realindkomst stort 
set ikke har ændret sig siden slutningen af 1992. De faste bruttoinvesteringer har endnu 
ikke bidraget nævneværdigt til stigningen i den indenlandske efterspørgsel. 12 3 4 12 3 4 1 
| 1989 | 1990 | 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
95 
Eksporten har også bidraget til opsvinget. Handelstallene i 1993 har vist store udsving, og 
usikkerheden er steget som følge af det nye registreringssystem efter starten af det indre 
marked den 1. januar 1993 (jf. box s.89). Det samlede billede tyder på en beskeden vækst i 
eksporten såvel som importen. Fra tredje kvartal 1992 til tredje kvartal 1993 steg eksporten 
med ca. 3% opgjort i mængder, mens importen steg med lidt over 2%. De skarpe forskelle i 
udviklingen i handelen med henholdsvis EF-lande og tredjelande afspejler dels recessionen i 
Europa (i modsætning til væksten andre steder), dels statistiske forstyrrelser som følge af 
det nye registreringssystem. 
Inflationen er mere afdæmpet end forventet, navnlig set i lyset af devalueringen af pundet 
efter dets udtræden af valutakursmekanismen (ERM). Inflationen målt ved 
forbrugerprisindekset faldt i juni 1993 til 1,2% på årsbasis, hvilket er det laveste niveau 
siden 1964, men steg efterfølgende til 2,5% i januar 1994. Det underliggende indeks, dvs. 
ekskl. virkningen af renteændringer på huslån, ligger stadig under 3% og repræsenterer 
således det bedste inflationsresultat i Det Forenede Kongerige i tyve år. Bag dette resultat 
ligger et stadigt fald i stigningstakten for gennemsnitslønningerne og lønaftaler, der fører til 
lavere enhedslønomkostninger, samt en intens konkurrence i detailhandelen og en forsigtig 
lempelse af pengepolitikken. Takket være faldet i enhedslønomkostningerne og pundejs 
værdi (sammenlignet med det foregående år) blev Det Forenede Kongeriges 
konkurrenceevne kraftigt forbedret. 
Figur 2 • Det Fortnede Køngerige 
Produktion og beskæftigelse (*) 
Procentvis ændring i forhold til året tør 
78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 
(*) EkskL otalndusfrten (UBsonkorrtgerende tal) 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Et af kendetegnene ved den britiske 
økonomi i 1993 var omsvinget i 
ledigheden, som indtraf tidligere og 
var mere markant end ventet. Fra 
sit højdepunkt i januar 1993 var 
ledigheden faldet med over 
200 000 inden årets udgang, dvs. 
fra 10,6% til 9,9% (10,3% ifølge 
den harmoniserede Eurostat-
definition). Beskæftigelsen steg 
marginalt i andet kvartal og mere 
mærkbart i tredje kvartal. 
96 
Det Forenede Kongerige går ind i 1994 med bedre udsigter på kort sigt end de fleste andre 
medlemsstater. Der forventes en fortsat vækst i produktionen, og inflationen skønnes at 
blive holdt i ave. På den anden side står Det Forenede Kongerige over for usikkerhed med 
hensyn til fremtidige vækstfaktorer. Opsvinget i 1993 skyldtes primært den indenlandske 
efterspørgsel og især privatforbruget, som voksede i takt med faldet i husholdningernes 
opsparingskvote. Dette er sket trods opbygningen af finansielle uligevægte i forbindelse 
med det tidligere inflationære opsving. Husholdningernes gældsbyrde er blevet mindsket 
betydeligt på flow-basis (dvs. at renteudgifterne forbundet med gæld er faldet ganske 
væsentligt), men gældssætningen ligger tæt på det højeste nogensinde. Dette forøger privat­
personers følsomhed over for pengepolitikken - om end i mindre grad efter den seneste 
overgang til fastforrentede realkreditlån - men kan også forventes at få en vis indvirkning 
på opsparingsadfærden. Derfor er spørgmålet, om den fortsat store gældssætning - forudsat 
at huspriserne bliver ved med kun at stige i beskedent omfang - ikke vil sætte en nedre 
grænse for faldet i opsparingskvoten. Kombineret med skattestigningerne og muligvis et 
fald i de personlige disponible realindkomster kunne dette tyde på, at udsigterne for en 
forbrugsvækst er afdæmpede, og at en fortsættelse af opsvinget i Det Forenede Kongerige 
meget vel kan kræve, at eksporten og investeringerne bidrager mere til væksten. 
Udsigten til en eksportstigning styrkes af det forventede omsving i den europæiske 
økonomi og af den fortsatte vækst i USA og Asien (undtagen Japan). Men det faktum, at 
eksportpriserne efter devalueringen er steget betydeligt (målt i pund) og således i en vis 
udstrækning har neutraliseret virkningen af deprecieringen, vil kunne lægge en bremse på 
eksportstigningen. Faldet i investeringerne er fladet ud i 1993, hovedsagelig på grund af en 
betydelig stigning i de offentlige investeringer. Den private sektors investeringer fortsatte 
med at falde frem til andet kvartal 1993. Selvom investeringerne fortsat halter efter 
konjunkturopsvinget, vil udsigten til en fremtidig stigning i de private investeringer afhænge 
af, om den indenlandske og udenlandske efterspørgsel fortsætter med at vokse. Samlet set 
burde É*et Forenede Kongerige opleve en hurtigere vækst end de andre store medlemsstater 
i 1994. 
-97 
Foranstaltninger truffet for at forbedre de finanspolitiske perspektiver 
Efterhånden som recessionen tog til og trak ud, forværredes den finanspolitiske stilling i 
Det Forenede Kongerige. Nedgangens konsekvenser for underskuddet kan kun skønnes 
med betydelig usikkerhed, men det er klart, at vedvarende og store underskud - uanset 
deres oprindelige årsager - ender med at blive i stigende grad strukturelle og vanskeligere 
at vende. For Det Forenede Kongeriges vedkommende havde fire år med stadig større 
underskud gjort det vanskeligt at styre budgetudviklingen (jf. det britiske konver­
gensprogram, der blev fremlagt på mødet i ECOFIN-Rådet i juli 1993, og som forudså 
offentlige underskud på over 3% af BNP indtil på den anden side af 1997/98, medmindre 
væksten hurtigt steg til 3,5%). Da det kom til stykket, medførte de to 1993-budgetter 
(marts og november) tilsammen en betydelig forbedring af de finanspolitiske perspektiver 
på mellemlang sigt, idet det offentlige underskud nu forventes at opfylde Maastricht­
kriteriet på 3% i finansåret 1996/97. 
Figur 3 • Det Forenede Kongerige 
Den offentlige sektors finansieringsbehov 
% af BNP 
•Budget marts 1992 
•Budget marts 1993 
Budget november 1993 De to budgetter var især 
bemærkelsesværdige på grund af 
de skatteforhøjelser, der blev 
bebudet for senere år, således at de 
ikke kom til at kollidere med det 
begyndende, skrøbelige opsving, 
navnlig i begyndelsen af 1993. Den 
samlede effekt af de diskretionære 
ændringer i budgetterne vil 
reducere underskuddet med 2,4% 
af BNP i 1995/96. Dette 
repræsenterer en betydelig 
tilpasning på mellemlang sigt i overensstemmelse med Fællesskabets overordnede 
retningslinjer for den økonomiske politik. Hovedparten af denne tilpasning vil bestå i en 
forøgelse af skatteprovenuet, men udgiftsniveauet skal også sættes væsentligt ned, hvilket 
indebærer dels en vending af de seneste års tendens til stigende offentlige udgifter, dels en 
meget stram kontrol, som kan vise sig vanskelig at opretholde. 
Fremtiden er ikke risikofri 1993-04 1994-95 1995-96 1996-97 
Kilde: H M Treasury, Financial Statement and Budget Report (FSBR) 1997-98 
Størrelsen af den finanspolitiske tilpasning i 1994/95 og i de efterfølgende år rejser 
spørgsmålet om, hvordan den øvrige øvrige økonomiske politik bør indrettes, og hvilken 
98-
indflydelse den vil få på økonomien. Medens formålet med at bebude skatteforhøjelserne og 
andre ændringer på forhånd var at hindre en dæmpning af det forholdsvis langsomme 
opsving i 1993, står spørgsmålet om deres effekt i 1994 stadig ubesvaret hen. De 
skatteforhøjelser, der får virkning fra april 1994, beløber sig til 8,4 mia. UKL (1,2% af 
BNP), og det er ikke klart, hvor stor en risiko forhøjelserne indebærer for opsvinget. 
Derfor er der behov for en forsigtig vurdering af, hvilken politik der overordnet set vil være 
den mest hensigtsmæssige i forhold til den finanspolitiske stramning. 
i 
Pengepolitikken er indrettet på en måde, der skal sikre, at inflationen fortsætter med at 
falde. Myndighederne har fastsat et direkte inflationsmål, og de pengepolitiske myndigheder 
vil regelmæssigt bedømme situationen. Fastsættelsen af et direkte mål for inflationen 
kræver en omhyggelig politisk vurdering med hensyn til den fremtidige inflationsudvikling, 
og i 1993 - selv med et uventet godt inflationsresultat - greb de britiske myndigheder 
pengepolitikken forsigtigt an. Myndighederne var utvivlsomt påvirket af en erkendelse af, 
at effekten af de skarpe rentefald, der indtraf efter Det Forenede Kongeriges udtræden af 
ERM i september 1992, først ville vise sig senere. Indikatorerne for de langsigtede 
inflationsforventninger og inflationsresultater tyder på, at pengepolitikkens troværdighed 
steg støt i løbet af 1993. 
Det Forenede Kongeriges inflationsudvikling ligger blandt de bedste i Fællesskabet, men 
der er ikke desto mindre grund til at være opmærksom på de risici, som kan opstå som led i 
opsvinget. Et af usikkerhedsmomenterne i den britiske politik vedrører skønnet over 
forskellen mellem den potentielle og den faktiske produktion, og dermed de risici, som 
opsvinget eventuelt vil medføre i form af inflationspres. Der kan også herske en vis 
bekymring med hensyn til øgede profitmargener i detailhandelen; producent-priserne er 
steget mere end detailsalgspriserne, bl.a. som følge af en omfattende priskonkurrence i 
detailleddet. Indsnævringen af profitmargenerne vil imidlertid være blevet modereret (eller 
endda opvejet) af en bedre produktivitetsudvikling. Ikke desto mindre kunne udsigterne til 
en stigning i beskæftigelsen og de normale konjunkturmæssige virkninger for produktivi­
teten føre til, at der lægges endnu større pres på omkostninger og priser, efterhånden som 
opsvinget tager til. Der hersker også en vis usikkerhed med hensyn til lønudviklingen, om 
end det på basis af erfaringerne fra tidligere opsving er usandsynligt, at lønpres vil spille 
nogen væsentlig rolle i løbet af 1994. I forbindelse med en pengepolitik, der er rettet mod 
et bestemt mål for inflationstakten, taler alle disse faktorer til fordel for, at der udvises en 
vis grad af forsigtighed, når der skal træffes pengepolitiske beslutninger. 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 90 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA oi 
Katalognummer : CB-CO-94-099-DA-C 
ISBN 92-77-66697-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg