KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 18.10.1996 
KOM(96) 509 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
OM 
DEN EUROPÆISKE UNIONS PRIORITETER 
MED HENBLIK PÅ VERDENSTOPMØDET OM FØDEVARER 
ORGANISERET AF FN'S LEVNEDSMIDDEL- OG LANDBRUGSORGANISATION 
(FAO) 
Rom, november 1996 

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
DEN EUROPÆISKE UNIONS PRIORITETER MED HENBLIK PÅ 
VERDENSTOPMØDET OM FØDEVARER 
ORGANISERET AF FN'S LEVNEDSMIDDEL- OG LANDBRUGSORGANISATION 
Rom, november 1996 
Den Europæiske Union har tre grunde til at deltage aktivt i verdenstopmødet om fødevarer, der på 
FAO's initiativ samler stats- og regeringscheferne den 13.-17. november i Rom til drøftelse af 
fødevaresikkerheden: for det første fødevaresikkerhedens betydning for menneskeheden nu og i 
fremtiden; for det andet EU's rolle på verdensplan dels som storproducent, nettoimportør og 
eksportør af landbrugsprodukter og dels som hoveddonor af fødevarehjælp; og for det tredje Det 
Europæiske Fællesskabs status som medlem af FAO. 
For at EU kan gøre hele sin indflydelse gældende med hensyn til retningslinjerne for den politiske 
erklæring, der vil blive undertegnet af stats- og regeringscheferne - og på Fællesskabets vegne af 
formanden for Rådet for Unionen og formanden for Kommissionen - og ligeledes med hensyn til de 
operationelle anbefalinger, der skal indgå i handlingsplanen, er det vigtigt at EU festlægger klare 
mål og en indbyrdes prioritering af dem. 
Det er følgelig hensigtsmæssigt at se på, hvordan problemet vedrørende fødevaresikkerheden i 
verden tegner sig nu og i fremtiden, for at vi kan undgå, at retningslinjerne far en uønsket drejning, 
og for at vi kan formulere klare mål, der gør det lettere at fa vore idéer indpasset i de tekstudkast, 
der er under forhandling, og at formidle dem til vore partnere, dvs. både udviklings- og 
industrilande, europæiske NGO'er og NGO'er i Syd, samt gennem medierne. 
1. Problemet: at sikre alie mennesker ea tilstrækkelig ernæring ved at sikre dem effektiv, 
varig og ligelig adgang til fødevarer 
I dag lider ca. 800 millioner mennesker, eller næsten hvert syvende menneske, af suk eller alvorlig 
underernæring, selv om der i verden produceres tilstrækkeligt med fødevarer til at ernære jordens 
seks milliarder indbyggere. Med den fortsatte befolkningstilvækst og de begrænsede 
naturressourcer vil der i fremtiden skulle ydes en betydelig indsats for at sikre menneskene en varig 
fødevareforsyning på lang sigt ved en kombination af hensigtsmæssige udviklingspolitikker og 
videnskabelig forskning og teknologisk fornyelse. Men hovedproblemet forbliver adgangen til de 
fødevarer, der er til rådighed, hvis ikke de lande, hvor under- og fejlernæring er et udbredt 
fænomen, med støtte fra det internationale samarbejde træffer de nødvendige foranstaltninger til at 
forbedre situationen. De indenlandske og internationale konkurrencemarkeder spiller en central 
rolle for fødevareforsyningen. Det civile samfund udfylder selv en afgørende funktion. 
Der er tre hovedproblemer, der hindrer en effektiv og ligelig adgang til fødevarer: 
a) fattigdom, især hvor den skyldes for store uligheder i adgangen til jord, kredit og 
uddannelse, særlig for kvinderne, og manglende produktiv beskæftigelse, hindrer folk i selv at 
producere de nødvendige fødevarer eller at købe dem, der er til rådighed 
b) situationer med vold - borgerkrige, social uro, etniske eller religiøse stridigheder, regionale 
konflikter - hæmmer fødevareproduktionen og transporten af fødevarer til forbrugsområderne 
c) miljøskader forårsaget af uhensigtsmæssige produktionsmetoder, der er en følge af 
manglende videnskabelig eller teknologisk viden, manglende redskaber og udstyr eller 
landbrugspolitiske fejl, er en trussel mod bæredygtigheden på lang sigt, særlig i de mest sårbare 
regioner, hvor fattigdommen ofte er koncentreret. 
Svarene på disse problemer skal søges på forskellige planer: 
1) For det første må de lande, der ikke har en tilstrækkelig fødevaresikkerhed, træffe 
foranstaltninger til at ramme ondets rod: 
. ved at bestræbe sig på at skabe de nødvendige grundlæggende betingelser: fred, 
menneskerettigheder, demokrati - herunder ligestilling mellem mænd og kvinder - og god 
forvaltning af offentlige anliggender ("good governance") 
. ved at følge strategier for bæredygtig udvikling, der er koncentreret om mennesket, og 
som først og fremmest tager sigte på udryddelse af fattigdommen; disse strategier hviler på 
en solid makroøkonomisk politik, der tilskynder til opsparing og investeringer, og på en 
social og strukturel politik, både generelt - kreditinstitutioner, sundhed, uddannelse, 
infrastruktur - og sektorspecifikt - landbrugsreformer, anvendelse af markedsmekanismer 
og -signaler til styring af produktionen, transport- og oplagringsinfrastrukturer, 
uddannelse af fødevareproducenterne på det primære plan, forskning og formidling af 
viden bl.a. med henblik på beskyttelse af økosystemerne 
. ved at støtte skabelsen af korrekt aflønnet beskæftigelse i industri- og servicesektoren og 
dermed give familierne mulighed for at købe de nødvendige fødevarer på de lokale 
markeder. 
2) Det er tillige vigtigt, at industrilandene på afbalanceret vis tilpasser deres egen produktion 
ud fra de hensyn, der må tages til miljøet, herunder beskyttelse af naturressourcerne og landskabet, 
og ud fra de begrænsninger, der følger af en international konkurrence baseret på naturlige 
komparative fordele, samt de krav, deres egen fødevaresikkerhed stiller. 
Deres bestræbelser inden for forskning og teknologisk fornyelse og især videnskabeligt samarbejde 
med udviklingslandene spiller en vigtig rolle for flytning af grænserne for en bæredygtig 
fødevareproduktion på verdensplan. De bør derfor fremmes og fortsættes. 
Men industrilandene bør også yde et direkte bidrag til fødevaresikkerheden i de fattigere lande på 
den ene side ved åbning af markederne - herunder kapitalbevægelser i form af direkte investeringer 
i udviklingslandene - og på den anden side ved det internationale samarbejde. 
3) Det internationale og regionale samarbejde bør, ud over implementering af Uruguay­
rundens resultater i samtlige sektorer, herunder på landbrugsmarkederne, og de af GATT tilladte 
aktioner til stabilisering af disse, først og fremmest dreje sig om støtte til strategier for bæredygtig 
udvikling i de lande, der faktisk iværksætter sådanne, idet bistandsmidlerne søges koncentreret på 
de mindst udviklede lande. 
Fødevarenødhjælpen er fortsat en prioritet. Der bør imidlertid lægges særlig vægt på rehabilitering 
af produktions- og distributionssystememe efter den akutte krisesituation, og målet for 
fødevarehjælpen bør fremover navnlig være at styrke politikken for udvikling af landbrugs- og 
fødevaresektoren i modtagerlandet. I den forbindelse viser det sig særlig nyttigt at anvende 
tresidede transaktioner (mellem lande, der yder fødevarehjælp; udviklingslande, der leverer 
fødevarer; og udviklingslande, der modtager fødevarehjælp) samt salg af fødevarehjælpen med 
skønsom brug af salgsprovenuet til fremme af fødevaresikkerhedsmål. 
Udviklingslandene bør integrere fødevarehjælpen i deres politik til forbedring af 
fødevaresikkerheden, og fødevarehjælpen bør gøres til et virkeligt udviklingsinstrument, særlig ved 
iværksættelse af strategier, der tager sigte på at bekæmpe fattigdommen og i sidste instans at gøre 
fødevarehjælpen overflødig. Koordineringen inden for fødevaresikkerhed og 
fødevarehjælpsprogrammer bør styrkes, bl.a. ved at donorerne fastlægger en adfærdskodeks for 
fødevarehjælp. EU og medlemsstaterne er allerede gået i gang med at forbedre deres egen 
koordinering på dette område. 
2. EU's prioriterede mål 
1) At få udviklingslandene til at erkende, at de bærer det primære ansvar for forbedring af 
adgangen til fødevarer ved fremme af en bæredygtig produktion, hvor en sådan ikke findes, og 
navnlig ved forøgelse af de fattigste befolkningsgruppers muligheder for at købe fødevarer i kraft 
af en politik til udryddelse af fattigdommen og formindskelse af ulighederne. 
2) At klargøre, hvor vigtigt ået er for fødevaresikkerheden, at freden og den indre stabilitet 
styrkes eller genoprettes på grundlag af demokrati, god forvaltningsskik og respekt for 
menneskerettighederne. 
3) At fastholde betydningen af gode indenlandske politikker: makroøkonomisk stabilitet, 
konkurrenceprægede markeder for varer og faktorer (kredit og inputs til landbruget), adgang til 
jord og andre produktive ressourcer, social- og sundhedspolitik navnlig for børn og kvinder 
(uddannelse, sundhed - herunder ernæringshygiejne og familieplanlægning), erkendelse af det civile 
samfunds rolle. 
4) At sikre en effektiv og loyal iværksættelse af resultaterne af Uruguay-runden, herunder 
Marrakech-beslutningen om foranstaltninger vedrørende reformprogrammets mulige negative 
virkninger for de mindst udviklede lande og de udviklingslande, der er nettoimportører af 
fødevarer; at bidrage til stabilisering af landbrugsmarkederne ved foranstaltninger, der er 
forenelige med GATT. 
5) At fremme forskningen i levnedsmiddelsektoren for at finde frem til fødevarer, der er 
sunde og ernæringsmæssigt optimale, og som kan bidrage til sundhed for mennesket. 
At befordre fremskridt i landbrugsforskningen og udbredelsen af teknologiske nyskabelser ved 
videnskabeligt samarbejde mellem industrilande og udviklingslande, bl.a. for at flytte grænserne 
for en bæredygtig produktion i kraft af en bedre udnyttelse af naturressourcerne (jord, vand, 
biologisk mangfoldighed) og økosystemerne, med samtidig understregning af nødvendigheden af at 
respektere miljøet og beskytte den biologiske mangfoldighed. 
6) Hurtigst muligt at træffe de foranstaltninger, der indgår i Kyoto-erklæringen og 
handlingsplanen for fiskeriets bidrag til fødevaresikkerhed. 
7) Om muligt at styrke og under alle omstændigheder at omlægge den disponible bistand til 
de fattigste lande, således at de opmuntres til at iværksætte overbevisende strategier for en 
bæredygtig udvikling; lettelsen af den officielle gæld for de stærkt gældstyngede fattigste lande bør 
fortsætte efter forslagene fra G7 til de internationale finansielle institutioner, der skal drøfte dem i 
Washington det kommende efterår. 
8) Fødevarehjælpen 
- forbliver en nødvendighed i katastrofesituationer, men den bør hurtigst muligt rettes mod 
rehabilitering; fødevarehjælpsaktionerne kan kun være en holdbar løsning, hvis de 
integreres i udviklingsaktioner, der tager sigte på at genskabe den lokale produktion og 
handel 
- kan ikke opveje mangler i politikken for udvikling af landbruget og 
fødevareproduktionen, men skal tværtimod integreres i den og styrke den 
- bør ydes på en fleksibel måde, så der i højere grad tages hensyn til særlige lokale eller 
nationale forhold (muligheder og betingelser); indkøb lokalt eller i et naboland, salg af 
fødevarehjælpen, finansiel bistand eller endog adgang til stærke valutaer for at fremme den 
nationale private sektors medvirken til import af fødevarer og nøje integration af 
fødevarehjælpsaktioneme i udviklingsbistanden bør betragtes som en helhed. 
9) Regionalt samarbejde og en bedre integration af markederne mellem nabolande gør det 
muligt at drage fordel af den naturlige komplementaritet og er derfor en effektiv løsning, der kan 
bidrage til realisering af fødevaresikkerhedsmålene i de berørte lande. EU støtter denne 
fremgangsmåde og tilskynder de øvrige donorer til også at gøre det. 
Konklusioner 
1. Den Europæiske Union bør først og fremmest påse, at verdenstopmødet om fødevarer 
føjer sig ind i rækken af de store FN-konferencer om den menneskelige udvikling (Rio 1992, miljø; 
Wien 1993, menneskerettigheder; Kairo 1994, befolkning; København 1995, social udvikling; 
Peking 1995r kvinder; Istanbul 1996, Habitat II) og konsoliderer resultaterne af disse uden på 
noget tidspunkt at svække det, der allerede er opnået, bl.a. med hensyn til menneskerettigheder, 
lighed mellem mænd og kvinder, bæredygtig udvikling, udryddelse af fattigdommen osv. 
2. Fødevaresikkerhedspolitikken bør være et led i bekæmpelsen af fattigdom; iværksættelsen 
af den hviler først og fremmest på strategierne for en bæredygtig og ligelig udvikling. Løsningen af 
fødevaresikkerhedsproblemet består således ikke overvejende i at forøge verdens 
landbrugsproduktion eller i at liberalisere verdensmarkederne for fødevarer, hvad der på kort sigt 
ville være mere vidtrækkende en Uruguay-rundens aftaler, der naturligvis skal iværksættes 
effektivt og loyalt. Den er derimod snarere et spørgsmål om tilrettelæggelse af udviklingsstrategier, 
der effektivt bidrager til udryddelse af fattigdommen og formindskelse af ulighederne. 
3. Der er ingen grund til efter topmødet at udvide FAO's opgaver. Specielt bør opfølgningen 
af handlingsplanen sortere under ECOSOC inden for de generelle rammer for opfølgningen af de 
store FN-konferencer. På den anden side er det vigtigt, at FAO ved udøvelsen af sit mandat 
reviderer sine handlingsprogrammer, så de bliver i overensstemmelse med den tilgang, der 
fastlægges i den politiske erklæring og handlingsplanen, som vedtages i Rom den 13. og 14. 
november. 
Derfor: 
har Kommissionen udarbejdet denne meddelelse om de hovedretningslinjer, ud fra hvilke 
Fællesskabet og medlemsstaterne vil deltage i topmødets arbejde. 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 509 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 03 
Katalognummer : CB-CO-96-513-DA-C 
ISBN 92-78-10155-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg