DA Den Europæiske Unions Tidende C 34/130

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om illoyal handelspraksis i business-til-business-fødevareforsyningskæden

(COM(2016) 32 final)

(2017/C 034/21)

Ordfører: Peter SCHMIDT

Anmodning om udtalelse Europæiske Kommissionen, 04/03/2016 Retsgrundlag Artikel 43, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (COM(2016) 32 final) Kompetence Sektionen for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø Vedtaget i sektionen 30/09/2016 Vedtaget på plenarforsamlingen 19/10/2016 Plenarforsamling nr. 520 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 221/0/5

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. EØSU understreger, at de mest sårbare deltageres svage position i fødevareforsyningskæden skal imødegås ved at sætte en stopper for illoyal handelspraksis blandt detailhandlere i fødevaresektoren (NB: I dette dokument henviser betegnelsen »detailhandlere« til store supermarkeder) og visse multinationale selskaber, som øger risikoen og usikkerheden for alle aktører i fødevarekæden og derfor medfører unødvendige omkostninger.

1.2. EØSU erkender, at forebyggelse af illoyal handelspraksis ikke i sig selv vil gøre det muligt at løse de strukturelle markedsrelaterede problemer i fødevarekæden, såsom midlertidige ubalancer på markedet, den sårbare situation for landbrugere osv.

1.3. EØSU gentager de bekymringer og anbefalinger, der fremgår af udvalgets tidligere udtalelse om »Kommercielle forbindelser mellem store detailhandelskæder og leverandører af fødevarer« (1). EØSU opfordrer endnu en gang Kommissionen til at tilpasse den europæiske lovgivning til de særlige karakteristika ved de forskellige aktører i fødevaresektoren.

1.4. EØSU henleder opmærksomheden på forekomsten af markedssvigt, idet situationen fortsat forværres i et system uden tilstrækkelige regler (2).

1.5. EØSU støtter i høj grad Europa-Parlamentets beslutning af 7. juni 2016 (3), som understreger behovet for en rammelovgivning på EU-plan møntet på at bekæmpe illoyal handelspraksis blandt detailhandlere i fødevaresektoren og visse multinationale virksomheder og sikre, at de europæiske landbrugere og forbrugere har mulighed for at nyde godt af rimelige salgs- og købsbetingelser. EØSU mener, at karakteren af illoyal handelspraksis både kræver og nødvendiggør, at EU-lovgivningen forbyder denne.

1.6. EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til straks at træffe foranstaltninger til forebyggelse af illoyal handelspraksis ved at etablere et EU-harmoniseret netværk af retshåndhævende myndigheder med dette formål for øje, således at der skabes lige konkurrencevilkår på det indre marked.

1.7. EØSU bifalder oprettelsen af det EU-dækkende forsyningskædeinitiativ og andre nationale frivillige ordninger, men kun som et supplement til effektive og robuste håndhævelsesmekanismer på medlemsstatsniveau. Der er imidlertid behov for at sikre, at alle interessenter (f.eks. landmænd og fagforeninger) kan deltage, og at klager kan indgives anonymt. Det er også nødvendigt at indføre afskrækkende sanktioner. Dertil kommer, at sådanne platforme bør være i stand til at handle uafhængigt. EØSU foreslår også, at der indføres en ombudsmandsfunktion med reguleringsmæssige beføjelser under mægling forud for en retssag.

1.8. EØSU opfordrer til et forbud mod urimelig praksis, f.eks. de former, der er anført i punkt 3.3 i denne udtalelse.

1.9. EØSU anbefaler især, at leverandører, såsom landbrugere, ikke betales en pris, der ligger under produktionsomkostningerne. Udvalget opfordrer endvidere til et effektivt forbud mod salg under kostprisen i fødevaredetailhandelen.

1.10. EØSU anbefaler, at alternative forretningsmodeller, der forkorter forsyningskæden mellem producenter af fødevarer og slutforbrugeren fremmes og støttes, f.eks. gennem medlemsstaternes offentlige indkøbspolitikker.

1.11. EØSU foreslår, at kooperativer og producentorganisationers rolle og indflydelse styrkes med henblik på at genoprette magtbalancen, da de udgør en passende og vigtig forretningsmodel, der sætter landbrugerne i stand til som ejere kollektivt at forbedre deres markedsstilling — herunder i henhold til betingelserne på EU's indre marked — og aktivt skabe en bedre balance i fordelingen af forhandlingsstyrke i fødevareforsyningskæden.

1.12. EØSU opfordrer fødevarekædens aktører til at udvikle fair handelsforbindelser baseret på langsigtede og stabile kontrakter og til at samarbejde med hinanden om at opfylde forbrugernes behov og krav.

1.13. EØSU opfordrer til beskyttelse af og garanteret anonymitet for whistleblowere, der afslører illoyal handelspraksis.

1.14. EØSU anbefaler, at der indføres en ret til at anlægge kollektive søgsmål.

1.15. EØSU foreslår, at der iværksættes en europæisk oplysnings- og bevidstgørelseskampagne om »værdien af fødevarer«. Dette er nødvendigt for at sikre en langsigtet ændring i forbrugernes adfærd.

2. Indledning

2.1. Fødevareforsyningskæden forbinder en række vigtige og forskelligartede sektorer i den europæiske økonomi, som har stor betydning for den økonomiske, sociale og miljømæssige velfærd samt de europæiske borgeres sundhed. I de seneste år er der imidlertid sket en forskydning i forhandlingspositionerne i forsyningskæden, hvilket fortrinsvis har været til fordel for detailhandelen og visse multinationale virksomheder og til skade for leverandørerne, navnlig primærproducenterne.

2.2. Et mindre antal selskaber dominerer i dag markedsføring og salg af fødevarer. Eksempelvis er mange dagligvaremarkeder i et stærkt stigende antal medlemsstater primært kontrolleret af mellem tre og fem detailhandlere med en samlet markedsandel på mellem 65 og 90 % i den moderne detailhandel (4), (5).

2.3. Koncentrationen af forhandlingsstyrke har ført til misbrug af dominerende forhandlingspositioner og resulteret i, at svagere aktører er blevet stadig mere sårbare over for illoyal handelspraksis. Dette betyder en overførsel af den økonomiske risiko fra markedet og op igennem forsyningskæden og har især negative konsekvenser for forbrugerne og visse aktører, f.eks. landbrugere, arbejdstagere og SMV'er.

2.4. EØSU drøftede allerede illoyal handelspraksis i sin udtalelse om »Kommercielle forbindelser mellem store detailhandelskæder og leverandører af fødevarer« fra februar 2013 (6). Siden da har situationen vedrørende illoyal handelspraksis stort set ikke ændret sig. Tværtimod er de store detailhandelskæders indflydelse endda øget, og dette kan føre til misbrug set i forhold til visse aktører, f.eks. landbrugere, arbejdstagere og SMV'er.

3. Illoyal handelspraksis og virkningerne heraf

3.1. Illoyal handelspraksis kan generelt defineres som en praksis, der klart afviger fra god praksis på handelsområdet og er i strid med god tro og redelig handlemåde (7).

3.2. Illoyal handelspraksis kan forekomme på et hvilket som helst stadium i forsyningskæden og mellem en række forskellige aktører. Den er imidlertid mere udbredt på senere trin i forsyningskæden, hvor der er en større magtkoncentration blandt detailhandlere og visse multinationale virksomheder. I de tilfælde hvor illoyal handelspraksis findes på tidligere stadier i forsyningskæden er den ofte et resultat af en overførsel af risici med udgangspunkt i illoyal handelspraksis på et senere stadium.

3.3. Eksempler på en sådan praksis omfatter, men er bestemt ikke begrænset til: — urimelig overførsel af kommercielle risici — uklare eller uspecificerede aftalevilkår — ensidige ændringer og ændringer med tilbagevirkende kraft af kontraktvilkår, herunder pris; — lavere produktkvalitet eller forbrugerinformation uden kommunikation, høring eller aftaler med køberne — bidrag til salgs- eller markedsføringsomkostninger — forsinkede betalinger — gebyrer for optagelse på leverandørliste eller loyalitetsgebyrer — afgifter forbundet med produkternes placering i butikken; — kompensationskrav vedrørende spildte eller usolgte varer; — anvendelse af kosmetiske specifikationer til afvisning af fødevareforsendelser eller reduktion af prisen; — pres for at sænke prisen; — betaling for fiktive tjenesteydelser; — sidste øjebliksannulleringer af ordrer og reduktioner af den annoncerede mængde; — trusler om at fjerne en virksomhed fra leverandørlisten; — faste afgifter, som virksomheder pålægger leverandører for at inkludere disse på listen over leverandører (»pay to stay«).

3.4. Illoyal handelspraksis har vidtrækkende konsekvenser for aktører, forbrugere og miljøet. En sådan praksis er imidlertid i sig selv rentabel og giver derfor kortsigtede gevinster til dem der anvender den til skade for andre aktører i forsyningskæden. På lang sigt må aktørerne i fødevarekæden have bæredygtige forsyningsforbindelser og arbejde for at undgå afbrydelser i forsyningskæden med henblik på at kunne konkurrere og fortsætte med at opfylde skiftende forbrugerkrav.

3.5. Konsekvenser af illoyal handelspraksis for leverandørerne

3.5.1. Konsekvenserne af illoyal handelspraksis for de aktører, der lider under dem er forskellige og omfattende og kan føre til lavere indtægter for leverandørerne, enten gennem prisfradrag eller på grund af de øgede omkostninger, der opstår som følge af en sådan praksis. Det er blevet anslået, at illoyal handelspraksis koster leverandørerne mellem 30 og 40 mia. EUR (8). Ud over det kontinuerlige pres på priserne, der gør sig gældende for leverandørerne, skaber denne praksis usikkerhed og lægger dermed hindringer i vejen for innovation og investeringer i forsyningskæden, samtidig med at kompetente og ansvarlige leverandører kan blive tvunget til at forlade markedet.

3.5.2. Presset på landbrugere og fødevareforarbejdningsvirksomheder, og det deraf følgende nedadgående pres på priserne, fører også til lavere lønninger i både landbrugssektoren og for arbejdstagere i fødevareindustrien. I tilfælde af fastansat arbejdskraft fører den nedadgående spiral i retning af lavere priser til lønnedgang, således at leverandørerne kan sikre deres indtjening.

3.5.3. SMV'er er ofte de mest sårbare over for illoyal handelspraksis, f.eks. i den internationale bananhandel, hvor de små landbrugeres afgrøder anvendes som »supplement« til leverancerne fra de store plantager. Førstnævnte leverandører risikerer at blive de første til at miste et salg, hvis en ordre annulleres uden et behørigt varsel (9).

3.5.4. Der er områder inden for fødevareproduktion og -fremstilling, hvor aftalefriheden ikke længere eksisterer. Den seneste udvikling i Tyskland viser, at detailpriserne ensidigt er blevet sænket uden forhandlinger med leverandørerne. I Det Forenede Kongerige sælges mælk ofte som »slagtilbud« i dagligvarehandelen, og de britiske mælkeproducenter får stadig lavere priser for deres mælk, i visse tilfælde under produktionsomkostningerne. I Spanien er det lovligt for forarbejdningsindustrien at betale under kostprisen, hvilket i alvorlig grad undergraver prisdannelsen i forsyningskæden.

3.5.5. Sektoren for friske produkter er særlig sårbar over for illoyal handelspraksis som følge af de letfordærvelige produkter, som den leverer til det europæiske marked. Landbrugere har en begrænset frist til at sælge deres produkter, hvis der skal sikres en passende holdbarhedsperiode for kunden og i sidste ende forbrugerne, og dette udnyttes ofte af kommercielle indkøbere for detailhandlere og mellemhandlere, der pålægger prisfradrag ved modtagelsen af varerne, som der ikke kan forhandles om.

3.5.6. Adskillige undersøgelser har fastslået, at visse aktører har en klar køberstyrke, der fører til misbrug i form af illoyal handelspraksis (10). Disse former for urimelig praksis kan opstå på et hvilket som helst stadium i forsyningskæden, og de er også tydelige i forholdet mellem landmænd og fødevareindustri, idet virksomheder fra denne sektor også har køberstyrke, som følge af den relative koncentration af forhandlingsstyrke (11).

3.5.7. Stigningen i salget af produkter »under eget mærke« (ikke-mærkevarer eller detailhandelsmærker) giver detailhandlerne mulighed for ofte at skifte leverandør, hvis de finder en billigere producent enten under eller efter kontraktforholdet er påbegyndt. Produkter »under eget mærke« er imidlertid ikke urimelige i sig selv og kan hjælpe SMV'er med at komme ind på markedet og tilbyde forbrugerne et større udvalg.

3.5.8. Udvidelsen af nogle detailaktiviteter gennem vertikal integration af indkøb og forarbejdning kan føre til, at detailhandlere presser priserne nedad. Dette er et eksempel på en styrkelse af forhandlingspositionen gennem en vedvarende magtkoncentration.

3.5.9. Salg til priser under produktionsomkostningerne og brug af basislandbrugsprodukter, såsom mælk, ost, frugt og grøntsager, som »slagtilbud« (dvs. salg til under kostpris) hos store supermarkedskæder og visse multinationale virksomheder udgør en trussel mod den langsigtede bæredygtighed i den europæiske landbrugsproduktion.

3.6. Konsekvenser af illoyal handelspraksis for forbrugerne

3.6.1. Illoyal handelspraksis har store negative konsekvenser for de europæiske forbrugere. Større aktører absorberer ofte omkostningerne som følge af illoyal handelspraksis, men mindre virksomheder sættes under øget pres og er ude af stand til at investere og innovere, hvilket udelukker dem fra højværdimarkeder (12). Dette medfører en begrænsning af forbrugernes valgmuligheder og udbuddet af varer og i sidste ende højere forbrugerpriser.

3.6.2. Den manglende gennemsigtighed i mærkningen er til skade for forbrugerne, der ikke er i stand til at træffe kvalificerede valg, når de køber, på trods af at de ved flere lejligheder har givet udtryk for, at de foretrækker sunde og miljøvenlige landbrugsprodukter af høj kvalitet, som er knyttet til deres lokalområde. Denne manglende gennemsigtighed har en negativ indvirkning på forbrugernes tillid, hvilket yderligere forværrer krisen i landbrugssektoren.

3.6.3. Pres på priserne tvinger fødevareforarbejdningsaktørerne til at producere så billigt som muligt — hvilket kan påvirke kvaliteten af de fødevarer, der er tilgængelige for forbrugerne. For at reducere omkostningerne anvender virksomhederne i nogle tilfælde billigere råmaterialer, hvilket påvirker kvaliteten og værdien af fødevarer — for eksempel anvendelse af transfedtsyrer i mange produkter, der erstatter sundere olier og fedtstoffer fra Europa.

3.7. Konsekvenser af illoyal handelspraksis for miljøet

3.7.1. Det må erkendes, at illoyal handelspraksis har en indvirkning på miljøet. Illoyal handelspraksis tilskynder til overproduktion som leverandørernes middel til at forsikre sig mod usikkerhed. Denne overproduktion kan resultere i fødevarespild, hvilket bevirker en unødvendig udtømning af ressourcer, herunder jord, vand, landbrugskemikalier og brændstoffer (13), (14).

4. Sammenfatning af Kommissionens rapport om illoyal handelspraksis i business-til-business-fødevareforsyningskæden

4.1. Kommissionen har udarbejdet en rapport (15), der vurderer eksistensen og effektiviteten af nationale rammer til håndhævelse af foranstaltninger møntet på at imødegå illoyal handelspraksis, og den rolle som det frivillige EU-dækkende forsyningskædeinitiativ og dets nationale platforme spiller.

4.2. Kommissionens rapport fra 2016 fremhæver den omstændighed, at de fleste medlemsstater allerede har indført lovgivningsmæssige foranstaltninger og håndhævende myndigheder til imødegåelse af illoyal handelspraksis. Nogle medlemsstater er gået længere end andre, men mange er stadig ikke i stand til rette op på det »klima af frygt«, som opleves af ofre for illoyal handelspraksis. Da forskellige tilgange kan bekæmpe illoyal handelspraksis på effektiv vis, har Kommissionen konkluderet, at specifik EU-lovgivning ikke vil give nogen merværdi på nuværende tidspunkt.

4.3. Forsyningskædeinitiativet (16) er et fælles initiativ iværksat af otte organisationer på EU-plan. De repræsenterer føde- og drikkevareindustrien, mærkevareproducenter, detailsektoren, små og mellemstore virksomheder og forhandlere af levnedsmidler. Forsyningskædeinitiativet blev iværksat inden for rammerne af »Forummet på højt plan om en bedre fungerende fødevareforsyningskæde« (17) med det formål at hjælpe aktørerne med at håndtere illoyal handelspraksis.

4.4. Rapporten konkluderer, at forsyningskædeinitiativet har skabt opmærksomhed om illoyal handelspraksis og potentielt er et hurtigere og billigere alternativ til retssager. Det kan også bidrage til at løse grænseoverskridende spørgsmål. Kommissionen peger også på områder, hvor der er mulighed for at forbedre forsyningskædeinitiativet, såsom forbedring af upartiskhed i forvaltningsstrukturen og mulighed for individuelle fortrolige klager.

5. Generelle bemærkninger

5.1. EØSU's holdning til Kommissionens rapport er i tråd med Europa-Parlamentets beslutning om illoyal handelspraksis i fødevareforsyningskæden, som blev vedtaget den 7. juni 2016 med kraftig støtte på tværs af partierne (18). Parlamentet fremhæver, at der er behov for en rammelovgivning på EU-plan og opfordrer Kommissionen til at fremsætte forslag om bekæmpelse af illoyal handelspraksis i fødevareforsyningskæden med henblik på at sikre rimelige indkomster for landbrugerne og en bred vifte af valgmuligheder for forbrugerne. Parlamentet understreger desuden, at forsyningskædeinitiativet og andre frivillige ordninger på nationalt plan og EU-plan ikke bør fremmes som et alternativ, men »som supplement til effektive og stærke håndhævelsesmekanismer på medlemsstatsniveau, idet det sikres, at klager kan indgives anonymt, og idet der indføres afskrækkende sanktioner samtidig med koordination på EU-plan« (19).

5.2. Kommissionen er af den opfattelse, at forsyningskædeinitiativet stadig er for nyt til, at man kan vurdere dets resultater. EØSU bemærker imidlertid, at forsyningskædeinitiativet ikke har været effektivt med hensyn til at mindske illoyal handelspraksis og misbrug af køberstyrke af følgende grunde:

5.2.1. Detailhandlens ledelse af forsyningskædeinitiativet har stor afskrækkende virkning for landbrugernes aktive medvirken på platformen set i lyset af mistilliden mellem disse aktører. Forsyningskædeinitiativet giver derfor ikke leverandørerne den anonymitet, de har brug for, for at overvinde »klimaet af frygt«. Derudover kan forsyningskædeinitiativet ikke proaktivt undersøge forsyningskæder og er dermed afhængig af aktørernes indgivelse af klager, hvilket placerer bevisbyrden hos ofrene for illoyal handelspraksis.

5.2.2. Kommissionen påpeger, at forsyningskædeinitiativet giver mulighed for selvregulering af illoyal handelspraksis. Imidlertid betyder manglen på finansielle sanktioner, at køberne ikke afholdes fra at anvende en illoyal handelspraksis, der er rentabel. F.eks. blev det for nylig konstateret, at Tesco PLC anvender illoyal handelspraksis i forbindelserne med sine leverandører til trods for, at supermarkedskæden er medlem af forsyningskædeinitiativet. Mens Tesco er blevet ikke-finansielt straffet gennem den britiske lovgivning (Groceries Code Adjudicator — den britiske supermarkedsombudsmand), er supermarkedskæden ikke blevet pålagt nogen sanktioner fra forsyningskædeinitiativet. Forsyningskædeinitiativets eneste afskrækkende tiltag er muligheden for at fjerne en overtrædende virksomheds medlemsskab, hvilket det endnu ikke har anvendt i forbindelse med Tesco PLC. Dette er et klart eksempel på, at forsyningskædeinitiativet ikke forhindrer illoyal handelspraksis.

5.2.3. EØSU bemærker ligeledes, at landbrugere og fagforeninger ikke er medlemmer af forsyningskædeinitiativet. Mens nogle organisationer aldrig har tilsluttet sig initiativet eller dets nationale modparter, forlod den finske centralorganisation for landbrugsproducenter og skovejere (MTK), der var et stiftende medlem af den nationale platform til gennemførelse af forsyningskædeinitiativet i Finland, initiativet med den begrundelse, at det ikke fungerede som følge af den øgede risiko for landbrugerne på grund af den manglende anonymitet.

6. De nuværende håndhævelsesmekanismer til forebyggelse af illoyal handelspraksis i Europa

6.1. 20 medlemsstater har lovgivningsmæssige bestemmelser og reguleringsmæssige initiativer, men deres resultater er stadig beskedne (20). 15 af disse medlemsstater har gennemført foranstaltninger i de sidste fem år, hvilket viser den betydelige forekomst af illoyal handelspraksis i forsyningskæden. Der er dog store forskelle mellem de forskellige reguleringsniveauer og mange nationale håndhævende myndigheder er ikke i stand til at pålægge finansielle sanktioner eller acceptere anonyme klager.

6.2. Det Forenede Kongeriges Groceries Supply Code of Practice (21) (GSCOP) (adfærdskodeks for leverandører af dagligvarer) anses for at være en af de mest progressive lovgivningsmæssige foranstaltninger til forebyggelse af illoyal handelspraksis (22). Forud for etableringen af denne kodeks fandtes en frivillig adfærdskodeks, men denne blev anset for at være ineffektiv i forebyggelsen af illoyal handelspraksis på grund af dens manglende regulering. GSCOP reguleres af den britiske supermarkedsombudsmand Groceries Code Adjudicator (GCA), som har beføjelse til at modtage anonyme klager over illoyal handelspraksis samt iværksætte undersøgelser på eget initiativ, offentliggøre uredelighed, der foretages af virksomheder og idømme detailhandlere bøder på op til 1 % af deres årlige omsætning for manglende overholdelse af GSCOP. På trods af sine resultater kan GCA imidlertid kun regulere forholdet mellem detailhandlere og deres direkte leverandører (de fleste med base i Det Forenede Kongerige). Dette problem udgør en »moralsk risiko«, hvor både detailhandlende og deres direkte leverandører overfører risici til indirekte leverandører ved anvendelse af illoyal handelspraksis.

6.3. Lignende undersøgelser, som foretaget af Det Forenede Kongeriges konkurrencekommission, er blevet gennemført i Spanien (23), Finland (24), Frankrig (25), Italien (26) og Tyskland. Undersøgelserne har vist en høj forekomst af illoyal handelspraksis i fødevareforsyningskæden.

6.4. Mange af Europas aktører driver forretning i flere medlemsstater, hvilket giver disse virksomheder mulighed for »forumshopping«, og dette underminerer lovgivningen på medlemsstatsniveau. De uensartede lovgivningsmæssige rammevilkår i EU har skabt ulige konkurrencevilkår på det indre marked. I de tilfælde hvor lovgivningen kun regulerer forholdet mellem direkte leverandører og detailhandlere mindsker detailhandlens anvendelse af mellemhandlerorganisationer ved opkøb af fødevarer effektiviteten af en sådan lovgivning, således som det er tilfældet i Det Forenede Kongerige. Dette styrker yderligere argumentet for europæisk lovgivning.

6.5. Oversøiske leverandører leverer normalt til EU-detailhandlere på indirekte vis via importører og andre formidlere. Kendskabet til eksistensen af sådanne myndigheder (27) er beskedent, og dem der kender disse myndigheder, har ikke adgang til de retshåndhævende myndigheder med det formål at søge afhjælpning af illoyal handelspraksis.

7. Opfordring til etablering af et europæisk netværk af nationale håndhævende myndigheder til forebyggelse af illoyal handelspraksis

7.1. I erkendelse af bemærkningerne ovenfor opfordrer EØSU til, at der etableres et europæisk netværk af retshåndhævende myndigheder, der skal forebygge illoyal handelspraksis. Karakteren af illoyal handelspraksis både kræver og berettiger, at EU-lovgivningen forbyder denne, således at alle fødevareleverandører beskyttes, uanset hvor de befinder sig, også i tredjelande. For at denne foranstaltning kan være effektiv skal de håndhævende myndigheder inden for netværket have følgende: — fri adgang til alle aktører og interessenter i EU's fødevareforsyningskæde, uanset geografisk beliggenhed — foranstaltninger til effektiv beskyttelse af anonymitet og fortrolighed for interessenter, som ønsker at indgive klager over illoyal handelspraksis — mulighed for at undersøge virksomheder på eget initiativ i tilfælde af et muligt misbrug af køberstyrke — mulighed for at udstede finansielle og ikke-finansielle sanktioner til virksomheder, der overtræder reglerne — koordinering på EU-plan mellem medlemsstaternes håndhævende myndigheder — muligheder for international koordinering med retshåndhævende organer uden for EU med det formål at forebygge illoyal handelspraksis, der forekommer både i og uden for det indre marked.

7.2. Det bør være målet for alle medlemsstater at oprette nationale håndhævelsesorganer, der kan behandle klager over illoyal handelspraksis. Disse organer bør udformes med ovennævnte funktioner som minimumsstandard.

7.3. De lovgivningsmæssige foranstaltninger til forebyggelse af illoyal handelspraksis kan og bør være omkostningseffektive.

7.4. Europa-Parlamentets beslutning opfordrer også Kommissionen til at sikre effektive håndhævelsesmekanismer, såsom udvikling og koordinering af et »netværk af nationale myndigheder, der er gensidigt anerkendt på EU-plan« (28).

7.5. British Institute of International and Comparative Law (BIICL) har anbefalet, at EU vedtager et direktiv for at fastlægge fælles mål for medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder med hensyn til forebyggelse af illoyal handelspraksis. Direktivet bør indeholde regler for en koordinering af disse organer på EU-plan (29).

8. Aktuel god praksis i industrien til forebyggelse af illoyal handelspraksis

8.1. Fast prisfastsættelse eller kontrakter med garanterede minimumsafregningspriser baseret på fair forhandlinger mellem aftagere og leverandører tilbyder sidstnævnte en højere grad af sikkerhed, end når de sælger produkterne på det åbne marked. Selvom denne form for kontrakt garanterer en fast pris for leverandørerne, ville det være bedre, hvis mængden også blev fastsat, eller der var minimumsgarantier. For nærværende kan mængden stadig ændres med tilbagevirkende kraft, og produkterne kan afvises af køberne, når efterspørgslen på markedet ændrer sig, sommetider i sidste øjeblik, hvilket fører til uforudsete udgifter i forbindelse med gensalg, ompakning eller kassering af fødevarer.

8.2. Nogle leverandører til EU er begyndt at benytte tredjepartsagenter til at kontrollere produkter ved ankomst til bestemmelsesstedet for at forhindre, at importører afviser produkter på et falsk grundlag. Sådanne påstande fremsættes, når det forventede udbuds- og efterspørgselsmønster har ændret sig, og risikoen for købere i senere led i forsyningskæden dermed er øget. Der er sæsonbestemte udsving forbundet med denne problemstilling. Når udbuddet er stort, og priserne derfor lave, løber leverandørerne en større risiko for at modtage klager sammenlignet med perioder, hvor udbuddet er begrænset. Mens brugen af tredjepartsagenter uden tvivl mindsker hyppigheden af sådanne afvisninger for eksportørerne udgør disse tjenesteydelser en yderligere omkostning for leverandørerne, hvilket yderligere begrænser deres evne til investering og innovation i deres virksomhed. Derudover har mindre leverandører som hovedregel ikke råd til denne bistand og har således ikke gavn af denne praksis.

9. Alternative fødevareforsyningskæder

9.1. Der er mange eksempler på alternative forsyningskæder, hvor mere fair handelspraksis findes, og distribution eller omfordeling foregår på mere rimelig vis. Der er nogle lovende strategier på det kooperative område, men disse trues i stigende grad af koncerner og multinationale selskabers voksende indflydelse.

9.2. For at skabe større retfærdighed i EU's fødevareforsyningskæde kræves der en kombination af tiltag til imødegåelse af store virksomheders stærke position i forsyningskæden, der kan forebygge illoyal handelspraksis, og styrkelse af en modvægt ved at tilskynde til udviklingen af kooperativer og alternative kanaler til fødevaredistribution.

9.3. Kooperativer og sammenslutninger af landbrugere i Europa og på andre kontinenter har gjort det muligt for leverandørerne at sammenlægge produktionsmængden for at øge salgsstyrken, få adgang til de vigtigste markeder og forhandle sig frem til bedre priser. Sådanne forretningsmodeller giver små leverandører større kontrol med produktion og markedsføring af deres produkter og udgør et alternativ til vækstorienterede aktiviteter i stor skala. Europa-Parlamentet har opfordret Kommissionen til at fremme sådanne forretningsmodeller med henblik på at øge deres forhandlingsstyrke og styrke deres position i fødevareforsyningskæden (30). Endvidere er der behov for en stærkere sektor- og regionsorienteret styrkelse af samarbejdet mellem producenter og kooperativer (31).

9.4. Ordninger til fremme af lokalsamfundsstøttet landbrug og andre kooperativer, som inddrager landbrugere og forbrugere, giver forbrugerne mulighed for at bidrage direkte til fremstillingen af de fødevarer, de indtager. Nylige tal tyder på, der er for øjeblikket findes 2 776 sådanne ordninger i Europa, som sikrer fødevarer til 472 055 forbrugere (32). Større ordninger med såkaldte »boksleveringer« drager også fordel af korte forsyningskæder og leverer produkter direkte til enten husholdninger eller centrale indsamlingssteder.

9.5. Direkte salg af fødevarer ved landbrugerne på f.eks. landbrugsmarkeder (farmers' markets) har en dobbelt fordel: producenterne oplever ikke urimelig praksis og drager fordel af en større grad af selvstændighed og øgede indtægter, mens forbrugerne har adgang til friske, autentiske og bæredygtige produkter, som de ved, hvor stammer fra. I en undersøgelse (33) blev det konkluderet, at landbrugerne fik langt højere priser for deres produkter ved at anvende disse forsyningskæder frem for traditionelle markeder. Sådanne initiativer bør støttes yderligere gennem offentlig finansiering fra bl.a. udbetalinger under den fælles landbrugspolitiks anden søjle, idet de skaber vækst og beskæftigelse og imødekommer forbrugernes behov.

9.6. Medlemsstaterne bør udvikle metoder til at forbedre landbrugernes og lokale fødevarevirksomheders situation gennem direkte aftaler med de offentlige myndigheder i forbindelse med gennemførelsen af nye direktiver om offentlige indkøb, som går ud over princippet om maksimal rabat.

9.7. Derudover bør der iværksættes en europæisk oplysnings- og bevidstgørelseskampagne om værdien af fødevarer. Øget bevidsthed hos forbrugerne om fødevareproduktionens betydning og højere værdsættelse af fødevarer er i stigende grad nødvendige og kan bidrage til en mere rimelig handelspraksis.

Bruxelles, den 19. oktober 2016. Georges DASSIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 133 af 9.5.2013, s. 16.

(2) Se fodnote 1.

(3) Europa-Parlamentets beslutning af 7. juni 2016 om illoyal handelspraksis i fødevareforsyningskæden (2015/2065(INI)).

(4) Friends of the Earth, 2015. Eating From The Farm.

(5) Consumers International, 2012. The relationship between supermarkets and suppliers: What are the implications for consumers?

(6) Se fodnote 1.

(7) Kommissionen, 2014. Bekæmpelse af illoyal handelspraksis i business-til-business-fødevareforsyningskæden, COM(2014) 472 final.

(8) Europe Economics. Estimated costs of Unfair Trading Practices in the EU Food Supply Chain.

(9) Make Fruit Fair, 2015. Banana Value Chains in Europe and the Consequences of Unfair Trading Practices. http://www.makefruitfair.org/wp-content/uploads/2015/11/banana_value_chain_research_FINAL_WEB.pdf.

(10) Weekly Report, Berlin 13/2011 s. 4 etc.

(11) Se fodnote 1.

(12) Fair Trade Advocacy Office, 2014. Who's got the power? Tackling imbalances in agricultural supply chains. side 4.

(13) EP IMCO, 2016. Betænkning om illoyal handelspraksis i fødevareforsyningskæden (2015/2065(INI)).

(14) Feedback, 2015. Food Waste In Kenya: uncovering food waste in the horticultural export supply chain.

(15) COM(2016) 32 final.

(16) http://www.supplychaininitiative.eu/da/homepage.

(17) http://ec.europa.eu/growth/sectors/food/competitiveness/supply-chain-forum/index_en.htm.

(18) Europa-Parlamentets beslutning af 7. juni 2016 om illoyal handelspraksis i fødevareforsyningskæden (2015/2065(INI)).

(19) Europa-Parlamentets beslutning (2015/2065(INI)), ibid.

(20) Se fodnote 15.

(21) Den britiske regering 2016: www.gov.uk/government/publications/groceries-supply-code-of-practice.

(22) Kodeksen blev oprettet som resultat af en undersøgelse, der blev gennemført af den britiske konkurrencekommission, og hvor konklusionen var, at detailhandlere har en uforholdsmæssig stor magt i forsyningskæden, som fører til overførsel af risiko opad i leverandørkæden.

(23) Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia, Informe sobre las relaciones entre fabricantes y distribuidores en el sector alimentario, 2011.

(24) Finnish Competition Authority (FCA), »FCA study shows that daily consumer goods trade uses its buying power in several ways that are questionable for competition«, 2012.

(25) Autorité de la Concurrence, Avis no 12-A-01 du 11 janvier 2012 relatif à la situation concurrentielle dans le secteur de la distribution alimentaire à Paris.

(26) Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato, »Indagine conoscitiva sul settore della Grande Distribuzione Organizzata«, 2013.

(27) Feedback, 2015 ibid.

(28) Europa-Parlamentets beslutning (2015/2065(INI)), ibid.

(29) Se http://www.biicl.org/documents/872_biicl_enforcement_mechanisms_report_-_final_w_exec_sum.pdf?showdocument=1.

(30) Europa-Parlamentets beslutning (2015/2065(INI)), ibid.

(31) EUT C 303 af 19.8.2016, s. 64.

(32) European CSA Research Group, 2015. Overview of Community Support Agriculture in Europe. http://urgenci.net/wp-content/uploads/2016/05/Overview-of-Community-Supported-Agriculture-in-Europe.pdf.

(33) http://www.foeeurope.org/sites/default/files/agriculture/2015/eating_from_the_farm.pdf.