ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
•Sammenhæng med Unionens politik på andre områder

2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag

Artikel 189 og artikel 218, stk. 6, litra a) nr. v) i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

Det fremgår af Domstolens faste praksis, at "valget af retsgrundlag for en EU-retsakt [...] skal foretages på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol, herunder bl.a. retsaktens formål og indhold."

I artikel 189, stk. 1, i TEUF hedder det at "Unionen udarbejder en europæisk rumpolitik for at fremme det videnskabelige og tekniske fremskridt, industriens konkurrenceevne og iværksættelsen af sine politikker. Med henblik herpå kan den fremme fælles initiativer, støtte forskning og teknologisk udvikling og koordinere den nødvendige indsats for at udforske og udnytte rummet."

Aftalen bidrager hertil, som det fremgår af dens artikel 1, ifølge hvilken dens formål er "at skabe en ramme for samarbejde mellem parterne om fremme, tilrådighedsstillelse og brug af det civile GPS-systems og Galileo-systemets navigations- og tidsbestemmelsessignaler og -tjenester, værdiforøgede tjenester, udbygninger samt varer til global navigation og tidsbestemmelse." Desuden vil parterne "samarbejde, både bilateralt og i multilaterale fora, som fastsat i denne aftale, for at fremme og lette brugen af disse signaler, tjenester og udstyr til fredelige, civile, kommercielle og videnskabelige formål, i overensstemmelse med og til gavn for fælles sikkerhedsinteresser." For at nå de tilstræbte mål i artikel 189, i TEUF, i overensstemmelse med artikel 216, stk. 1, i TEUF, har EU således kompetence til at træffe afgørelse om forlængelse af aftalen på dens vegne.

Det proceduremæssige retsgrundlag for at træffe afgørelse om forlængelse af aftalen på EU's vegne er artikel 218, stk. 6, litra a), nr. v), i TEUF. Det er ikke nødvendigt, at Kommissionen anmoder Rådet om bemyndigelse til at forhandle forlængelsen, jf. artikel 218, stk. 2, i TEUF. Aftalens artikel 20, stk. 5, indeholder ingen bestemmelser om forhandlinger, kun om oplysning.
BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Den 28. september 2021 vedtog Rådet en afgørelse om bemyndigelse af Europa-Kommissionen til at indlede forhandlinger om en ny protokol til fiskeripartnerskabsaftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Mauritius' regering og — for om nødvendigt at undgå afbrydelser af fiskeriet — om en begrænset forlængelse af den nuværende protokol til aftalen (herefter "protokollen for 2017-2021"), der udløb den 7. december 2021.

I Rådets afgørelse fastsættes det, at hvis forhandlingerne om en ny protokol til fiskeripartnerskabsaftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Mauritius' regering tager længere tid end forventet, bør Kommissionen for at undgå en afbrydelse af fiskeriet i henhold til mandatet søge at nå til enighed med Republikken Mauritius' regering om en forlængelse af den nuværende protokol for 2017-2021 for en begrænset periode på højst seks måneder, samtidig med at den bestræber sig på at nå til enighed om en ny protokol i overensstemmelse med de mål, der er fastsat i afgørelsen.

På grund af de aktuelle restriktioner kunne den første forhandlingsrunde først finde sted virtuelt den 6. december 2021 i Bruxelles og Port Louis (Republikken Mauritius). På mødet fastslog forhandlerne fra Den Europæiske Union og Republikken Mauritius, at der på grund af forhandlingernes kompleksitet ville være behov for en række forhandlingsrunder. Begge parter var derfor enige om en forlængelse på højst seks måneder af protokollen for 2017-2021 i overensstemmelse med Rådets afgørelse. Forlængelsen fastsattes ved en aftale i form af brevveksling, der blev paraferet den 6. december 2021 i Bruxelles.

For at undgå en væsentlig afbrydelse af EU-flådens fiskeri i Republikken Mauritius' farvande bør der hurtigst muligt vedtages en rådsafgørelse om godkendelse af aftalen i form af brevveksling for at gøre det muligt for parterne at undertegne aftalen og genoptage fiskeriet så hurtigt som muligt.

Kommissionen foreslår derfor, at Rådet godkender undertegnelsen og den midlertidige anvendelse af denne brevveksling, der gør det muligt at forlænge protokollen for 2017-2021 i højst seks måneder.

Formålet med aftalen i form af brevveksling er at forlænge anvendelsen af protokollen for 2017-2021 med henblik på fortsat at tildele fiskerimuligheder til EU-fartøjer i Mauritius' farvande i overensstemmelse med den videnskabelige rådgivning og henstillingerne fra Kommissionen for Tunfisk i Det Indiske Ocean (IOTC) inden for grænserne af det disponible overskud. Formålet er også fortsat at styrke samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Republikken Mauritius' regering med henblik på at skabe en partnerskabsramme for udvikling af en politik for bæredygtigt fiskeri og en ansvarlig udnyttelse af fiskeressourcerne i Republikken Mauritius' fiskeriområde i begge parters interesse.
BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Den 28. september 2021 vedtog Rådet en afgørelse om bemyndigelse af Europa-Kommissionen til at indlede forhandlinger om en ny protokol til fiskeripartnerskabsaftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Mauritius' regering og — for om nødvendigt at undgå afbrydelser af fiskeriet — om en begrænset forlængelse af den nuværende protokol til aftalen (herefter "protokollen for 2017-2021"), der udløb den 7. december 2021.

I Rådets afgørelse fastsættes det, at hvis forhandlingerne om en ny protokol til fiskeripartnerskabsaftalen mellem Den Europæiske Union og Republikken Mauritius' regering tager længere tid end forventet, bør Kommissionen for at undgå en afbrydelse af fiskeriet i henhold til mandatet søge at nå til enighed med Republikken Mauritius' regering om en forlængelse af den nuværende protokol for 2017-2021 for en begrænset periode på højst seks måneder, samtidig med at den bestræber sig på at nå til enighed om en ny protokol i overensstemmelse med de mål, der er fastsat i afgørelsen.

På grund af de aktuelle restriktioner kunne den første forhandlingsrunde først finde sted virtuelt den 6. december 2021 i Bruxelles og Port Louis (Republikken Mauritius). På mødet fastslog forhandlerne fra Den Europæiske Union og Republikken Mauritius, at der på grund af forhandlingernes kompleksitet ville være behov for en række forhandlingsrunder. Begge parter var derfor enige om en forlængelse på højst seks måneder af protokollen for 2017-2021 i overensstemmelse med Rådets afgørelse. Forlængelsen fastsattes ved en aftale i form af brevveksling, der blev paraferet den 6. december 2021 i Bruxelles.

Formålet med denne afgørelse er at godkende indgåelsen af aftalen i form af brevveksling, hvorved protokollen for 2017-2021 forlænges med højst seks måneder.

Formålet med aftalen i form af brevveksling er at forlænge anvendelsen af protokollen for 2017-2021 med henblik på fortsat at tildele fiskerimuligheder til EU-fartøjer i Mauritius' farvande i overensstemmelse med den videnskabelige rådgivning og henstillingerne fra Kommissionen for Tunfisk i Det Indiske Ocean (IOTC) inden for grænserne af det disponible overskud. Formålet er også fortsat at styrke samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Republikken Mauritius' regering med henblik på at skabe en partnerskabsramme for udvikling af en politik for bæredygtigt fiskeri og en ansvarlig udnyttelse af fiskeressourcerne i Republikken Mauritius' fiskeriområde i begge parters interesse.
1.4.2.Specifikt/specifikke mål

Forslaget COM(2021) 570 final har til formål at indføre tre nye egne indtægter:

1) Nye egne indtægter baseret på emissionshandelssystemet, idet det skal udvides til også at omfatte søtransport, og der skal auktioneres flere kvoter inden for luftfart, hvortil kommer indførelsen af det nye emissionshandelssystem for vejtransport og bygninger

2) Nye egne indtægter baseret på en CO2-grænsetilpasningsmekanisme

3) Nye egne indtægter baseret på en andel af multinationale selskabers overskud, der omfordeles til EU-medlemsstaterne inden for rammerne af den globale aftale om omfordeling af beskatningsrettigheder ("OECD/G20's inklusive ramme — søjle 1-aftalen").

Med de nye egne indtægter tilpasses EU-budgettets indtægtsside yderligere til Unionens politiske prioriteter. For det første kender emissioner ingen grænser, hvorfor EU-tiltag er nødvendige, og dette kræver et passende grundlag for EU's egne indtægter. Emissionshandelssystemet og CO2-grænsetilpasningsmekanismen er EU-dækkende instrumenter, der skal tjene den fælles målsætning om at reducere drivhusgasemissionerne med de lavest mulige omkostninger ved at lægge loft over emissionerne og ved hjælp af et CO2-prissignal. For det andet vil den globale aftale om omfordeling af beskatningsrettigheder blive gennemført i EU under hensyntagen til de særlige forhold, der gør sig gældende for det indre marked. Som følge heraf vil den også udgøre et grundlag for egne indtægter i EU.
BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Den 23. marts 2022 vedtog Europa-Kommissionen et lovgivningsforslag om ændring af forordning (EU) nr. 1303/2013 og (EU) nr. 223/2014 for at fastsætte ekstraordinære og målrettede ændringer som reaktion på Den Russiske Føderations invasion af Ukraine og den efterfølgende indvirkning på Den Europæiske Union og navnlig flere af dens østlige regioner.

Formålet med dette forslag var at tilvejebringe supplerende første forfinansiering til programmer for 2014-2020, der støttes af midler fra fondene under samhørighedspolitikken og Den Europæiske Fond for Bistand til de Socialt Dårligst Stillede (FEAD), og som skal betales under REACT-EU og finansieres af det europæiske genopretningsinstrument "NextGenerationEU".

Kommissionen havde allerede truffet foranstaltninger til at bistå medlemsstaterne i denne henseende gennem forslaget om en samhørighedsaktion for flygtninge i Europa (CARE) af 8. marts 2022.

På mødet den 24.-25. marts 2022 drøftede Det Europæiske Råd den russiske militære aggression mod Ukraine, og det opfordrede i sine konklusioner fra mødet Kommissionen til "at arbejde med yderligere forslag til at styrke EU's støtte" for at "sikre, at der hurtigt kan mobiliseres EU-midler til flygtninge og deres værter".

For at imødekomme denne opfordring fremsætter Kommissionen nærværende forslag om ændring af sit lovgivningsforslag af 23. marts 2022. Da en af de mest effektive metoder til hurtig mobilisering af midler er at gøre brug af "forenklede omkostningsmuligheder", som muliggør en lettere og hurtigere gennemførelse af samhørighedspolitikkens midler og samtidig mindsker den administrative byrde, indføres der med dette forslag derfor en ny enhedsomkostning. Medlemsstaterne kan anvende denne nye enhedsomkostning til at lette finansieringen af grundlæggende behov hos og støtte til personer, der har fået midlertidig beskyttelse i overensstemmelse med Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2022/382, i alle medlemsstater, hvor en sådan person opholder sig. Enhedsomkostningen kan anvendes i højst 13 uger i alt regnet fra datoen for personens ankomst til Den Europæiske Union.
2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

•Retsgrundlag

Nærværende forslag til Rådet forelægges i henhold til artikel 218, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

Artikel 3, stk. 2, i TEUF fastsætter, at ud over de områder, hvor Unionen har enekompetence, jf. artikel 3, stk. 1, i TEUF, har Unionen "ligeledes enekompetence til at indgå internationale aftaler, når indgåelsen har hjemmel i en lovgivningsmæssig EU-retsakt, eller når den er nødvendig for at give Unionen mulighed for at udøve sin kompetence på internt plan, eller for så vidt den kan berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde".

Ifølge Domstolens faste retspraksis kan en aftale berøre fælles regler eller ændre deres rækkevidde, når den omfatter områder, hvor der er harmoniseringsforanstaltninger.

Genstanden for revisionen af aftalen, dvs. at omfatte de nye værktøjer til administrativt samarbejde, der blev indført ved Rådets forordning (EU) 2018/1541, henhører under Unionens enekompetence. Ajourføringen af henvisningerne til direktiv 95/46/EF ved forordning (EU) 2016/679 kan foretages inden for rammerne af det blandede udvalg i henhold til aftalens artikel 41, stk. 2, litra k). Denne ajourføring kan dog også indgå i genåbningen af forhandlingerne om aftaleteksten.

På det andet møde i det blandede udvalg den 25. november 2021 anmodede Norge officielt om at indlede forhandlinger om ændring af aftalen, jf. aftalens artikel 41, stk. 5.
BEGRUNDELSE

1.Forslagets genstand

Dette forslag vedrører en afgørelse om fastlæggelse af den holdning, der skal indtages på Unionens vegne i Det Blandede EØS-Udvalg i forbindelse med den planlagte vedtagelse af Det Blandede Udvalgs afgørelse om ændring af bilag I (Dyre- og plantesundhed) til EØS-aftalen

2.Baggrund for forslaget

2.1.EØS-aftalen

Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde ("EØS-aftalen") sikrer lige rettigheder og forpligtelser på det indre marked for borgere og økonomiske aktører i EØS. Den indeholder bestemmelser om medtagelse af EU-lovgivning, der dækker de fire friheder i alle 30 EØS-stater, som omfatter EU-medlemsstaterne, Norge, Island og Liechtenstein. Derudover dækker EØS-aftalen samarbejdet på andre vigtige områder såsom forskning og udvikling, uddannelse, socialpolitik, miljø, forbrugerbeskyttelse, turisme og kultur, samlet benævnt "ledsagepolitikker og horisontale politikker". Aftalen trådte i kraft den 1. januar 1994. Den Europæiske Union er sammen med medlemsstaterne part i aftalen.

2.2.Det Blandede EØS-Udvalg

Det Blandede EØS-Udvalg er ansvarlig for forvaltningen af EØS-aftalen. Det udgør et forum for udveksling af synspunkter i tilknytning til EØS-aftalens funktion. Dets afgørelser træffes ved konsensus og er bindende for parterne. Europa-Kommissionens Generalsekretariat har ansvaret for at koordinere EØS-spørgsmål på Unionens side.

2.3.Den retsakt, der skal vedtages af Det Blandede EØS-Udvalg

Det Blandede EØS-Udvalg forventes at vedtage afgørelsen ("den påtænkte retsakt") om ændring af bilag I (Dyre- og plantesundhed) til EØS-aftalen.

Formålet med den påtænkte retsakt er at indarbejde Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2019/300 om en generel plan for krisestyring på fødevare- og fodersikkerhedsområdet i EØS-aftalen.

Den påtænkte retsakt får bindende virkning for parterne i henhold til EØS-aftalens artikel 103 og 104.

3.Den holdning, der skal indtages på Unionens vegne

Kommissionen forelægger udkastet til Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse til vedtagelse i Rådet som Unionens holdning. Når holdningen er indtaget, skal den snarest muligt forelægges i Det Blandede EØS-Udvalg.

Ved den vedlagte afgørelse, som er truffet af Det Blandede EØS-Udvalg, indføres EØS-EFTA-staternes ret til at deltage i arbejdet i et EU-forvaltningsorgan, der går videre end det, der kan betragtes som blot en teknisk tilpasning som omhandlet i Rådets forordning (EF) nr. 2894/94. Unionens holdning skal derfor fastlægges af Rådet.

4.Retsgrundlag

4.1.Proceduremæssigt retsgrundlag

4.1.1.Principper

I henhold til artikel 218, stk. 9, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) vedtager Rådet afgørelser om "fastlæggelse af, hvilke holdninger der skal indtages på Unionens vegne i et organ nedsat ved en aftale, når dette organ skal vedtage retsakter, der har retsvirkninger, bortset fra retsakter, der supplerer eller ændrer den institutionelle ramme for aftalen".
om den holdning, der skal indtages på Den Europæiske Unions vegne i Det Blandede EØS-Udvalg til en ændring af protokol 31 til EØS-aftalen om samarbejde på særlige områder ud over de fire friheder og protokol 32 om finansielle bestemmelser for gennemførelsen af artikel 82 (InvestEU)

BILAG

DET BLANDEDE EØS-UDVALGS AFGØRELSE

Nr. […]

af […]

om ændring af protokol 31 (om samarbejde på særlige områder ud over de fire friheder) og protokol 32 (om finansielle bestemmelser for gennemførelsen af artikel 82) til EØS-aftalen

DET BLANDEDE EØS-UDVALG HAR —

under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde ("EØS-aftalen"), særlig artikel 86 og 98, og

ud fra følgende betragtninger:

(1)Samarbejdet mellem EØS-aftalens kontraherende parter bør udvides til at omfatte Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/523 af 24. marts 2021 oprettelse af InvestEU-programmet og om ændring af forordning (EU) 2015/1017.

(2)I henhold til artikel 5 i forordning (EU) 2021/523 er EFTA-staters bidrag til EU-garantien muligt med henblik på deres deltagelse i visse finansielle produkter under EU-segmentet i InvestEU-fonden. EFTA-staternes bidrag til hensættelse til EU-garantien kan ledsages af en back-to-back-garanti, der dækker den respektive eventualforpligtelse i forbindelse med EU-garantien. Alternativt kan de også yde et fuldt bidrag til InvestEU-fonden kontant.

(3)Vilkårene for EFTA-staternes og deres institutioners, virksomheders, organisationers og statsborgeres deltagelse i Den Europæiske Unions programmer er fastsat i EØS-aftalen, særlig artikel 81.

(4)Ved Rådets forordning (EU) 2020/2094 af 14. december 2020 om oprettelse af et EU-genopretningsinstrument til støtte for genopretningen efter covid-19-krisen tildeles InvestEU-programmet, der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/523, supplerende eksterne formålsbestemte indtægter. Det bør derfor i protokol 32 om finansielle bestemmelser for gennemførelsen af EØS-aftalens artikel 82 præciseres, at grundlaget for beregningen af EFTA-staternes finansielle bidrag til InvestEU-programmet bør forhøjes med et bevillingsbeløb, der svarer til de eksterne formålsbestemte indtægter, som er omhandlet i artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2020/2094, for så vidt angår deres deltagelse i disse programmer.

(5)Protokol 31 og 32 til EØS-aftalen bør derfor ændres for at gøre det muligt at gennemføre dette udvidede samarbejde fra den 1. januar 2022 —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Efter artikel 19 (nedbringelse af de økonomiske og sociale forskelle) i protokol 31 til EØS-aftalen indsættes følgende artikel:

"Artikel 20

Forbedring af konkurrenceevne, socioøkonomisk konvergens og samhørighed i InvestEU-programmet

1.EFTA-staterne deltager fra 1. januar 2022 i de aktiviteter, der måtte følge af følgende EU-retsakt:
og

og REPUBLIKKEN MOLDOVA

på den anden side,

i det følgende hver for sig benævnt "part" og under ét benævnt "parter",

1.SOM ANERKENDER de alvorlige forstyrrelser, som transportsektoren i Republikken Moldova står over for som følge af Ruslands angrebskrig mod Ukraine,

2.SOM ERKENDER, at vigtige transportruter gennem Ukraine ikke er tilgængelige for moldovisk eksport, og at det akutte behov for at beskytte forsyningskæder kan afhjælpes ved at anvende alternative ruter fra Republikken Moldova via Den Europæiske Unions område,

3.SOM ØNSKER at støtte Moldovas samfund og økonomi ved at gøre det muligt for vejgodstransportoperatører fra Unionen og Moldova at udføre vejgodstransporttjenester til eller fra Moldovas område, når der er brug for det, og ved at gøre det muligt for Republikken Moldova at justere sit økonomiske mønster og sit transportmønster som reaktion på de virkninger, Ruslands angrebskrig har på de internationale markeder,

4.SOM BEMÆRKER, at det nuværende system, der er baseret på et begrænset antal tilladelser fra medlemsstaterne, ikke giver den fleksibilitet, som er nødvendig for, at moldoviske vejgodstransportoperatører kan øge deres aktiviteter via og med Unionen,

5.SOM ER OPSAT på at sikre, at de betingelser for gensidig markedsadgang inden for vejgodstransport, der p.t. er gældende for vejgodstransportoperatører etableret i parterne, under alle omstændigheder ikke gøres mere restriktive i fremtiden set i sammenligning med den aktuelle situation,

6.SOM ER OPSAT på at hjælpe moldovisk økonomi ved at liberalisere transit og bilateral international transport mellem Unionen og Republikken Moldova for at muliggøre den nødvendige godstransport og give begge parter samme gensidige rettigheder til at udføre transit og bilateral international transport mellem disse områder,
BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 691/2011 af 6. juli 2011 om europæiske miljøøkonomiske regnskaber er der fastsat en fælles ramme for indsamling, udarbejdelse, indberetning og evaluering af europæiske miljøøkonomiske regnskaber. Denne forordning blev ændret ved forordning (EU) nr. 538/2014. Forordningen omfatter seks moduler: luftemissionsregnskaber, miljørelaterede skatter efter økonomisk aktivitet, materialestrømsregnskaber for økonomien som helhed, regnskaber for miljøbeskyttelsesudgifter, regnskaber for sektoren for miljøvenlige varer og tjenesteydelser samt fysiske energistrømsregnskaber.

Forordningens artikel 10 indeholder en liste over potentielle nye moduler, som eventuelt skal indføres på et senere tidspunkt efter forslag fra Kommissionen. Dette forslag indfører tre nye miljøregnskabsmoduler, som omhandlet i forordningens artikel 10: skovregnskaber, økosystemregnskaber samt regnskaber over miljøsubsidier og lignende overførsler.

Hovedformålet med forslaget er at udvide anvendelsesområdet for de europæiske miljøøkonomiske regnskaber for at give et bedre informationsgrundlag til den europæiske grønne pagt, en vækststrategi, der sigter mod at omstille EU til et retfærdigt og velstående samfund med en moderne, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonom.

Miljøøkonomiske regnskaber er en multifunktionel statistisk ramme, der kombinerer økonomiske og miljømæssige oplysninger. De måler miljøets bidrag til økonomien og økonomiens indvirkning på miljøet på måde, der er overensstemmende og forenelig med makroøkonomiske statistikker (nationalregnskaber).

Brugerne analyserer miljøøkonomiske regnskaber og anvender dem til modellering og prognoser og til at udarbejde politikforslag og aflægge rapport om politikkernes gennemførelse og virkning. De nye moduler vil gøre mere integrerede datasæt tilgængelige til sådanne formål.

Økosystemregnskaber integrerer hensynet til biodiversitet og naturkapital med almene økonomiske spørgsmål om ressourceallokering og bæredygtighed. Helt konkret måler skovregnskaber skovarealet og den andel heraf, der er tilgængelig for tømmerudvinding, og kortlægger forandringer mellem disse over tid. Regnskaberne over miljøsubsidier og lignende overførsler identificerer og kvantificerer nationale finanspolitiske foranstaltninger og ikke-EU-midler, som støtter den grønne pagt gennem økonomiske aktiviteter og produkter, beskytter miljøet og værner om naturressourcerne.