KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 17.03.1999 
KOM(1999)127 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM GENNEMFØRELSEN AF DIREKTIV 
90/364, 90/365 og 93/96 
(OPHOLDSRET) 
RESUME 
Retten til fri bevægelighed gjaldt i begyndelsen kun for personer, der udøvede en økonomisk 
aktivitet. Efter en langvarig proces, blev denne ret udvidet til at gælde for alle 
medlemsstaternes statsborgere, uanset om de udøver en økonomisk aktivitet. Dette skete med 
vedtagelsen af de tre direktiver af 28. juni 1990 om opholdsret for studerende, pensionister 
og andre ikke-erhvervsaktive. Denne udvidelse af opholdsretten, der er underlagt visse 
betingelser, er blevet højtideligt bekræftet i Maastricht-traktaten. Med indføjelse af artikel 8 A 
i EF-traktaten gives enhver borger en grundlæggende og personlig ret til at færdes og 
opholde sig frit på medlemsstaternes område. De betingelser og regler med hensyn til denne 
ret, som er fastsat i den afledte ret, er dog stadig gældende. 
I denne rapport forsøger vi at foretage en evaluering af gennemførelsen af de tre direktiver 
om opholdsret for henholdsvis studerende, pensionister og andre ikke-erhvervsaktive. 
Gennemførelsen af direktiverne i national ret er et første element ved vurderingen. 
Det kan i første omgang konstateres, at arbejdet med gennemførelsen er forløbet trægt. Kun 
tre medlemsstater havde gennemført direktivet rettidigt, nemlig pr. 30. juni 1992. De 
overtrædelsesprocedurer for manglende gennemførelse i national ret, der blev indledt af 
Kommissionen, blev henlagt, efterhånden som der blev vedtaget bestemmelser, der skulle 
gennemføre direktiverne i national ret. Mod én medlemsstat fortsatte proceduren ved 
Domstolen, og den pågældende medlemsstat blev dømt ved en afgørelses i 1997. 
For så vidt angår indholdet i gennemførelsesbestemmelserne har Kommissionen set sig 
nødsaget til at indlede overtrædelsesprocedure for ukorrekt gennemførelse over for 14 
medlemsstater, hvilket er usædvanligt mange i betragtning af, hvilke bestemmelser det drejer 
sig om. De fleste af procedurerne er blevet henlagt, mere eller mindre hurtigt, som følge af de 
ændringer, som medlemsstaterne har foretaget i deres lovgivning. Kommissionen har dog i 
1998 anlagt sager mod to af medlemsstaterne ved Domstolen. 
De berørte parters erfaringer, idet der med de berørte parter tænkes på borgerne og 
medlemsstaternes administrationer, er det andet element i en vurdering af direktivernes 
gennemførelse. 
Klager til Kommissionen og andragender til Europa-Parlamentet viser, hvilke problemer 
borgerne er stødt på i forbindelse med direktivernes gennemførelse: usikkerhed med hensyn til 
procedurerne, langsommelige og indviklede procedurerne ved ansøgning om 
opholdstilladelse, vanskeligheder med at opfylde kravene til sygeforsikring og rådighed over 
tilstrækkelige økonomiske midler. 
Myndighederne er selv nogle gange i tvivl om, hvilke bestemmelser der skal anvendes, og de 
har også vanskeligheder med at vurdere om kravene til rådighed over tilstrækkelige 
økonomiske midler og til sygeforsikring er opfyldt. 
De første konklusioner, som Kommissionen har kunnet drage med hensyn til gennemførelsen 
af de tre direktiver, går ud på: 
- at forbedre informeringen af borgerne 
- fortsat at sikre, at den eksisterende fællesskabsret overholdes 
- at gøre fællesskabsretten om fri bevægelighed for personer lettere at forstå, og at bygge den 
op omkring begrebet unionsborgerskab 
- at indlede overvejelser om grundlæggende ændringer af den eksisterende ret. 
Indledning 
Personers frie bevægelighed indebærer en ret til at rejse ind i, bevæge sig rundt i, 
opholde sig i og eventuelt bosætte sig i anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor 
den pågældende EU-borger har statsborgerskab. I forbindelse med udøvelsen af denne 
ret er enhver form for diskrimination på baggrund af nationalitet forbudt. Oprindelig 
var den ret, som en statsborger fra én medlemsstat havde til at opholde sig på en anden 
medlemsstats område, underlagt et krav om, at den pågældende udøvede en 
erhvervsaktivitet i den pågældende medlemsstat. Opholdsretten var således knyttet til 
retten til at udøve en erhvervsaktivitet1. 
Denne tilstand kunne dog ikke vare ved, for den svarede ikke helt til en af 
målsætningerne i artikel 3, litra c, i Rom-traktaten («fjernelse af hindringerne for den 
frie bevægelighed for .... personer mellem medlemsstaterne."»), og den var heller 
ikke i overensstemmelse med det politiske ønske om at arbejde hen imod et "borgernes 
Europa", der var blevet udtrykt på topmødet i Paris i 19742. 
Som opfølgning af denne nye opfattelse af fri bevægelighed for personer foreslog 
Kommissionen allerede i 19793 at udvide opholdsretten til at omfatte andre kategorier 
af personer, som ikke udøvede en erhvervsaktivitet, idet den anså dette for at være et 
vigtigt element i virkeliggørelsen af det indre marked. Men det var den dynamik, der 
blev skabt ved forberedelsen og vedtagelsen af Den Europæiske Fælles Akt, der 
tilvejebragte de nødvendige betingelser for at kunne afslutte denne proces omkring 10 
år senere. Efter at have trukket sit forslag fra 1979 tilbage opdelte Kommissionen i 
1989 sagsområdet og fremsatte tre nye forslag4 vedrørende henholdsvis studerende, 
pensionister og andre ikke-erhvervsaktive5. Disse forslag blev vedtaget af Rådet den 
28. juni 1990 i form af direktiv 90/364 om opholdsret6, direktiv 90/365 om opholdsret 
for lønmodtagere og selvstændige, der er ophørt med erhvervsaktivitet7 og direktiv 
90/366 om opholdsret for studerende8. 
Denne udvidelse, inden for afledt ret, af det personlige anvendelsesområde for 
opholdsretten blev derefter højtideligt bekræftet i EF-traktaten med artikel 8A, der blev 
indføjet via Maastricht-traktaten. I denne hedder det, at "enhver unionsborger har ret 
til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område med de begrænsninger og 
på de betingelser, der er fastsat i denne traktat og i gennemførelsesbestemmelserne 
hertil». 
1 Jf. f.eks. artikel 48, stk. 3, i EF-traktaten. 
2 Jf. beretning fra Kommissionen om unionsborgerskabet, 21.12.1993, KOM(93)702 endelig udg., 
punkt II. 
3 KOM(79)215 endelig udg., EFT C 207 af 17.8.1979, s. 14. 
4EFT C 191 af 28.7.1989. 
5 For at have en fællesbetegnelse anvendes udtrykket "andre ikke-erhversaktive" i denne beretning om 
personer, der er omfattet af direktiv 90/364. 
6 EFT L 180 af 13.7.1990, s. 26. 
7 EFT L 180 af 13.7.1990, s. 28. 
8 EFT L 180 af 13.7.1990, s. 30. 
Artikel 8A giver således opholdsretten status af en grundlæggende og personlig 
rettighed9, uden at de tidligere retsakter under afledt ret derved forældes. Der tænkes 
især på direktiv 90/364 og 90/365 samt 93/9610, som har erstattet direktiv 90/366, efter 
at dette blev annulleret af Domstolen11. 
Ud over selve opholdsretten er der grund til mere generelt at gøre opmærksom på 
betydningen af det unionsborgerskab, der er tænkt på i artikel 8, stk. 2, der også er 
blevet indføjet i EF-traktaten via Maastricht-traktaten. I denne artikel hedder det, at 
"Unionsborgerne har de rettigheder og er underkastet de pligter, der er indeholdt i 
denne traktat." En af de væsentlige rettigheder i denne sammenhæng er, som 
Domstolen for nylig har understreget12, "den i artikel 6 knæsatte ret til ikke inden for 
traktatens materielle anvendelsesområde at blive udsat for forskelsbehandling på 
grundlag af nationalitet". 
Denne beretning, der er udarbejdet af Kommissionen, skal opfylde forpligtelsen til at 
aflægge beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af de tre 
direktiver, der skal søge at udvide opholdsretten til at omfatte alle borgere i EU, også 
selv om de ikke udøver økonomisk aktivitet, på betingelse af, at de pågældende er 
omfattet af en sygeforsikringsordning og råder over tilstrækkelige midler til at de ikke 
vil falde værtsmedlemsstatens sociale system til byrde. 
Det skal bemærkes, at de tre direktiver også gælder for Det Europæiske Økonomiske 
Samarbejdsområde (EØS), og at EFTA-Tilsynsmyndigheden er i færd med at 
udarbejde en rapport om gennemførelsen af direktiverne i Norge, Island og 
Liechtenstein. 
Denne beretning fra Kommissionen om gennemførelsen af ovennævnte direktiver er 
opdelt i fire hovedafsnit: 
1. en kort gennemgang af direktivernes bestemmelser; 
2. en gennemgang af gennemførelsen af direktiverne i national ret, både med hensyn til 
det tidsmæssige forløb og de nationale gennemførelsesbestemmelsers indhold; 
3. en analyse af oplysninger om direktivernes virkninger fra de "aktører", der berøres 
af direktiverne, dvs. unionsborgerne og de myndigheder, der er ansvarlige for 
spørgsmål vedrørende opholdsret; 
4. status over direktivernes gennemførelse med en skitsering af fremtidige overvejelser 
og initiativer til forbedring af den måde, som opholdsretten fungerer på. 
9 Jf. Anden rapport fra Kommissionen om unionsborgerskab, 27.5.1997, KOM(97) 230 endelig udg., 
s. 15. 
10 EFT L 317 af 18.12.1993, s. 59. 
" Dom af 7.7.1992, Sag C-295/90, Samling af Afgørelser 1992, s. 1-4193. 
12 Dom af 12.5.1998, Sag C-85/96, Samling af Afgørelser 1998, s. 1-2691. 
1. Direktivernes bestemmelser 
1.1. Pensionister og andre ikke-erhvervsaktive 
Med direktiv 90/365 og 90/364 gives der opholdsret til pensionister og andre ikke-
erhvervsaktive på to betingelser: de skal råde over tilstrækkelige midler til at undgå, at 
de under deres ophold falder værtsmedlemsstatens sociale system til byrde, og de skal 
være omfattet af en sygeforsikringsordning, der dækker samtlige risici i 
værtsmedlemsstaten (artikel 1 stk. 1). Om ansøgerens midler skal anses for at være 
tilstrækkelige, bedømmes i forhold til tærskelværdier i værtsmedlemsstaternes 
sociallovgivning (artikel 1 stk. 1). 
De familiemedlemmer, der kan tage ophold sammen med indehaveren af opholdsretten, 
er dennes ægtefælle samt deres forsørgelsesberettigede efterkommere i lige linje og 
slægtninge i opstigende linje, når de forsørges af vedkommende (artikel 1, stk. 2). 
Opholdstilladelsens gyldighed kan begrænses til fem år, og medlemsstaten kan, hvis det 
er nødvendigt, kræve, at tilladelsen skal fornyes ved udløbet af de første to år af 
opholdet (artikel 2). Henvisningerne (artikel 2) til forskellige bestemmelser i direktiv 
68/3 6013 betyder, at opholdstilladelsen skal gælde for hele den udstedende 
medlemsstats område, at gyldigheden ikke berøres af afbrydelser i opholdet af en 
varighed på ikke over seks på hinanden følgende måneder, at udstedelsen af 
opholdstilladelsen sker gratis eller mod betaling af et beløb, der ikke må overstige det 
gebyr, der betales af indenlandske statsborgere for udstedelse af identitetskort, at visa 
og påtegninger, der eventuelt kræves af familiemedlemmer, der ikke er statsborgere i 
en medlemsstat, meddeles gratis og med så få formaliteter som muligt. 
Ægtefæller og forsørgelsesberettigede børn har uanset nationalitet ret til at tage lønnet 
beskæftigelse eller udøve selvstændig virksomhed inden for hele værtsmedlemsstatens 
område (artikel 2). 
Opholdsretten gælder, så længe indehaverne af denne ret opfylder betingelserne om at 
have tilstrækkelige midler til rådighed og være omfattet af en tilstrækkelig 
sygeforsikringsordning (artikel 3). 
1.2. Studerende 
Omtalen af bestemmelserne i direktiv 93/96 kræver først en kort gennemgang af 
Domstolens retspraksis med hensyn til studerendes opholdsret. 
Grundlaget for studerendes opholdsret 
Den formulering, der anvendes af Rådet i direktiv 90/366 (((Medlemsstaterne giver (i 
den franske version "accordent"=give i betydningen "tildele")... opholdsret til enhver 
studerende») adskiller sig fra formuleringen i Kommissionens forslag fra 1989 
13 Rådets direktiv af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for 
Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer, EFT L 257 af 
19.10.1968. 
(«Medlemsstaterne .... giver (i den franske version "reconnaissent" = give i 
betydningen "anerkende") opholdsret til enhver studerende»). Det har været 
Kommissionens vurdering efter dommen i Gravier-sagen14, at de studerendes 
opholdsret kan udledes af forbuddet mod forskelsbehandling af medlemsstaternes 
statsborgere med hensyn til adgang til faglig uddannelse, og den ændrede i øvrigt efter 
afsigelsen af denne dom sit direktivforslag for at udelukke studerende fra 
anvendelsesområdet15. Efter Domstolens annullering af direktiv 90/36616, anvendte 
Kommissionen igen formuleringen fra 1989 i det forslag, den fremlagde i 199317 
(medlemsstaterne giver (i den franske version "reconnaissent'-give i betydningen 
"anerkende") opholdsret til enhver studerende) . Valget af denne formulering støttes 
også af dommen i Raulin-sagen af 26.2.199218, i hvilken Domstolen kender for ret, at 
"En statsborger fra en medlemsstat, som har fået adgang til faglig uddannelse i en 
anden medlemsstat, har i henhold til fællesskabsretten ret til at opholde sig i denne 
anden medlemsstat for at kunne følge den faglige uddannelse og for den periode, 
uddannelsen strækker sig over ». I Rådets direktiv 93/96 overtages formuleringen, 
hvor medlemsstaterne giver ("reconnaissent'-give i betydningen "anerkende") 
opholdsret (NB.! Mens der i de franske sprogversioner anvendes henholdsvis 
"accordent" (give i betydningen "tildele") og "reconnaissent" (give i betydningen 
"anerkende"), anvendes der i de danske sprogversioner hele tiden den samme 
formulering, nemlig "giver" (oversætterens bemærkning)). 
Opholdsretten i henhold til direktiv 93/96 
Opholdsretten er betinget af, at den studerende er indskrevet ved en anerkendt 
uddannelsesinstitution med henblik på hovedsagelig at følge en erhvervsuddannelse, og 
af at vedkommende er omfattet af en sygeforsikringsordning (artikel 1). For så vidt 
angår de midler, som den studerende råder over, kan denne vælge blot at afgive en 
erklæring (artikel 1). 
Ophavsretten gælder den pågældendes ægtefælde og, for så vidt angår 
familiemedlemmer, udelukkende deres forsørgelsesberettigede børn (artikel 1). 
Opholdstilladelsen gyldighed kan begrænses til uddannelsens varighed eller til ét år, 
hvis uddannelsen varer længere end et år (artikel 2, stk. 1). Der henvises til direktiv 
68/360 for så vidt angår betaling for opholdstilladelse og udstedelse af visa og 
påtegnelser til familiemedlemmer (artikel 2, stk. 2). 
Den pågældendes ægtefælle og forsørgelsesberettigede børn har ret til at udøve enhver 
form for lønnet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed på hele 
værtsmedlemsstatens område (artikel 2, stk. 2). 
14 Dom af 13.2.1985, Sag 293/83, Samling af Afgørelser 1985, s. 593. 
15 KOM(85)292 endelig udg., EFT C 171 af 10.7.1985, s. 8. 
16 Domstolen fandt, som anført af Europa-Parlamentet i dets søgsmål og af Kommissionen i dens 
skriftlige indlæg, at direktivet skulle have været udstedt med hjemmel i traktatens artikel 7, stk. 2, og 
ikke i medfør af artikel 235, som Rådet havde anvendt som hjemmel. Jf. ovenfor, fodnote 11. 
17 KOM(93) 209 endelig udg. 
18 Sag. C-357/89, Samling af Afgørelser 1992, 1-1207. 
Det præciseres ved implicit henvisning til Domstolens retspraksis, at studerende ikke 
på grundlag at direktivet kan påberåbe sig en ret til at fa udbetalt uddannelsesstøtte af 
værtsmedlemsstaten (artikel 3). 
Opholdsretten gælder, så længe indehavere af denne ret opfylder betingelserne i artikel 
1 (artikel 4). 
2. Gennemførelse af direktiverne i national ret 
Kommissionens gennemgang af de gennemførelsesbestemmelser, der er blevet vedtaget 
i medlemsstaterne, er udmundet i, at Kommissionen har indledt 
overtrædelsesprocedurer mod næsten alle medlemsstaterne for mangelfuld 
gennemførelse af en eller flere bestemmelser i direktiv 90/364, 90/365 og 93/96. 
2.1. Overholdelse af de i direktivet fastsatte gennemførelsesfrister 
I henhold til artikel 5 i direktiv 90/364, 90/365 og 90/366 skulle medlemsstaterne 
sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme 
dette direktiv senest den 30. juni 1992. 
Kun tre medlemsstater (Nederlandene, Danmark og Spanien) har overholdt den frist, 
der er fastsat i direktiverne, idet de vedtog gennemførelsesforanstaltninger i juni 1992. 
Kommissionen indledte overtrædelsesprocedurer over for de andre medlemsstater for 
manglende gennemførelse, og der blev fremsendt åbningsskrivelser i løbet af oktober 
1992. 
Disse overtrædelsesprocedurer var begrænset til direktiv 90/364 og 90/365. fordi 
Europa-Parlamentet den 28. september 1990 anlagde sag med påstand om annullering 
af direktiv 90/366. 
Efter fremsendelse af åbningsskrivelse har forløbet af overtrædelsesprocedurerne for 
manglende gennemførelse af direktiv 90/364 og 90/365 været forskellig i de forskellige 
medlemsstater. Kommissionen besluttede at henlægge sagerne, efterhånden som 
medlemsstaterne vedtog gennemførelsesbestemmelserne19. 
Overtrædelsesproceduren mod Tyskland blev dog videreført. Da der ikke blev 
modtaget et tilfredsstillende svar på begrundet udtalelse meddelt i september 1993, 
anlagde Kommissionen sag ved Domstolen den 24. marts 1995. Den tyske regering 
gjorde gældende, at sagen skulle afvises: den anførte, at fællesskabsretten havde 
forrang for den nationale ret, som fastlagt i § 2, stk. 2, i Auslåndergesetz - lov om 
udlændinge - og anførte ligeledes, at de kompetente myndigheder i delstaterne var 
blevet informeret om nødvendigheden af fuldt ud at gennemføre direktiverne. 
19 Datoerne for vedtagelse af gennemførelsesbestemmelser fremgår af oversigten i bilag 1 til denne 
beretning. 
I dom af 20. marts 199720 blev Tyskland dømt for ikke inden for den fastsatte frist at 
have vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse i 
national ret af direktiv 90/364 og 90/365. Den argumentation, der blev fremført af 
Kommissionen i denne sag, har Domstolen fuldt ud tilsluttet sig. Denne konstaterede, 
at "en rent generel henvisning til fællesskabsretten som i § 2, stk. 2, i Auslåndergesetz 
ikke kan betragtes som en gennemførelse, der sikrer fuld efterlevelse med fornøden 
klarhed og bestemthed af de to direktiver 90/364 og 90/365, som skal skabe 
rettigheder for statsborgere fra andre medlemsstater.» (præmis 36), og den har også 
bemærket, at «orienteringen af de relevante nationale forvaltningsmyndigheder om de 
to direktiver ikke i sig selv opfylder kravene til offentliggørelse, klarhed og sikkerhed i 
relation til de retsforhold, som reguleres i disse direktiver» (præmis 39). 
For så vidt angår Østrig, Finland og Sverige skulle disse lande allerede inden 
optagelsen i Den Europæiske Union (1. januar 1995) gennemføre direktiverne ifølge de 
forpligtelser, som påhvilede dem i kraft af aftalen om Det Europæiske Økonomiske 
Samarbejdsområde, der trådte i kraft den 1. januar 1994. 
For så vidt angår studerendes opholdsret gav Domstolens annullering af direktiv 
90/366 ved dom af 7. juli 199221 Kommissionen anledning til igen at overveje, om der 
eventuelt skulle indledes nye overtrædelsesprocedurer for manglende gennemførelse. 
Da Domstolen i sin dom havde præciseret, at direktiv 90/366 fortsat skulle have 
retsvirkninger indtil ikrafttrædelsen af et direktiv, som var udstedt med rette hjemmel, 
vurderede Kommissionen, at forpligtelsen til at gennemføre direktivet stadig bestod, 
selv om det formelt var blevet annulleret. Kommissionen fremsendte i begyndelsen af 
april 1993 en skrivelse herom til de medlemsstater, som endnu ikke havde gennemført 
direktiv 90/366, hvori den informerede dem om sin hensigt om at indlede en 
overtrædelsesprocedure. Rådets vedtagelse den 29. oktober 1993 af direktiv om 
opholdsret for studerende22, hvis indhold stort set svarer til indholdet i direktiv 90/366, 
som det erstattede, skabte en ny situation med hensyn til indledelse af 
overtrædelsesprocedurer for manglende gennemførelse: Kommissionen skulle nu 
basere sig på det nye direktiv 93/96, som i henhold til artikel 6 i samme skulle være 
gennemført senest den 31. december 1993. 
I februar 1994 fremsendte Kommissionen åbningsskrivelser til Tyskland, Belgien og 
Frankrig, der var de eneste lande, der endnu ikke have gennemført direktivet om 
opholdsret for studerende. Procedurerne mod Belgien og Frankrig blev henlagt i 
henholdsvis 1994 og 1995. For så vidt angår Tyskland blev der fremsendt begrundet 
udtalelse i 1995 og en supplerende begrundet udtalelse i oktober 1996. Sagen blev 
først henlagt i 1997 efter ikrafttrædelsen af Verordnung af 17. juli 1997. 
20 Sag C-96/95, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, Samling af Afgørelser 1997,1-
1653. 
21 Jf. ovenfor, fodnote 11. 
22 Jf. ovenfor, fodnote 10. 
Bortset fra Danmark, Spanien og Nederlandene, som opfyldte deres forpligtelser 
inden for de fastsatte frister, har alle de andre medlemsstater23 gennemført 
direktiv 90/364, 90/365 og 90/366-93/96 med større eller mindre forsinkelser til 
trods for det begrænsede antal bestemmelser, der skulle gennemføres, og til trods 
for at der ikke var særlige juridiske problemer med at gennemføre 
bestemmelserne i national ret. Denne tøven fra medlemsstaternes side med 
hensyn til at gennemføre direktiverne og derved udvide opholdsretten til at 
omfatte nye kategorier af personer hænger sandsynligvis sammen med en arv fra 
fortiden. I tredive år havde personers frie bevægelighed været administreret ud 
fra et økonomisk perspektiv og denne funktionelle mobilitet har bremset 
udviklingen af en personlig ret til fri bevægelighed, uafhængig af økonomiske 
hensyn. 
2. 2. Gennemførelsesbestemmelsernes overensstemmelse med direktivet 
2.2.2. Bestemmelser, som er blevet ukorrekt gennemført 
- Arten af og dokumentation for pensionisters og ikke-erhvervsaktives "midler" 
I artikel 1, stk. 1, første afsnit, i direktiv 90/365 og 90/364 bestemmes det, at de 
pågældendes opholdsret (henholdsvis pensionister og ikke-erhvervsaktive) betinges af, 
at de "råder over tilstrækkelige midler til at undgå, at de under deres ophold falder 
værtsmedlemsstatens sociale system til byrde». 12. og 3. afsnit angives det, hvorledes 
det bestemmes, om midlerne er tilstrækkelige. Det præciseres ingen steder i 
direktiverne, hvilke typer midler, der skal medregnes, og der står heller ikke noget om, 
hvilken form for dokumentation, de kompetente myndigheder vil kunne kræve. Som 
følge af formuleringen af artikel 1, stk. 1, i direktiv 90/365 og 90/364 og i betragtning 
af, at der finde bestemmelser i direktiverne, som gør det muligt for 
værtsmedlemsstaterne effektivt at kontrollere, at der hele tiden er tilstrækkelige midler 
til rådighed og at reagere i tilfælde, hvor de pågældende ikke længere råder over 
tilstrækkelige midler, er det Kommissionens holdning, at artikel 1, stk. 1, i direktiverne 
ikke er korrekt gennemført, hvis de nationale bestemmelser vilkårligt begrænser de 
kategorier af midler, der kan medregnes, eller fastsætter urimelige krav med hensyn til 
arten af den krævede dokumentation. 
Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedure mod de medlemsstater, som efter 
dens vurdering i varierende grad har gennemført artikel 1, stk. 1, i direktiv 90/365 og 
90/364 ukorrekt (Frankrig, Italien). 
- Krav om fornyelse af opholdstilladelsen - pensionister og ikke-erhvervsaktive 
I artikel 2, stk. 1, i direktiv 90/364 og 90/365 bestemmes det, at retten til ophold 
fastslås ved udstedelse af et dokument, hvis gyldighed kan begrænses til fem år, og det 
præciseres: "Medlemsstaterne kan dog, hvis de finder det nødvendigt, kræve, at 
tilladelsen skal fornyes ved udløbet af de første to år af opholdet)). 
Kommissionen, der baserer sig på det forberedende arbejde inden direktivernes 
vedtagelse, fortolker fornyelse på den måde, at det er en mulighed for de kompetente 
myndigheder i værtsmedlemsstaterne til om nødvendigt at kontrollere visse personers 
23 Der er tale om de "gamle" medlemsstater, de tolv. 
10 
administrative situation, hvis der på tidspunktet for den oprindelige ansøgning om 
opholdstilladelse var tvivl med hensyn til deres evne til på længere sigt at blive ved med 
at opfylde betingelserne med hensyn til sygeforsikringsordning og tilstrækkelige midler, 
som fastlagt i direktivernes artikel 1. På denne baggrund har Kommissionen vurderet, 
at en systematisk fornyelse efter to år, eller en begrænsning lige fra starten af 
opholdstilladelser for pensionister og ikke-erhvervsaktive ikke udgør en korrekt 
gennemførelse af direktiverne. En sådan begrænsning af opholdstilladelsernes 
gyldighed til to år, hvilket i sig selv allerede er i modstrid med direktiverne, fik desuden 
i nogle medlemsstaters lovgivning karakter af en mulighed, der var åben for de 
kompetente myndigheder, uden at det blev sikret, at den kun blev anvendt i tilfælde, 
hvor det var vanskeligt at vurdere situationen med hensyn til sygeforsikringsordning på 
det tidspunkt, hvor den oprindelige ansøgning om opholdstilladelse blev indgivet. 
Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer med forskellige medlemsstater 
(Spanien, Grækenland, Italien, Portugal, Det Forenede Kongerige) for ukorrekt 
gennemførelse i varierende grad af artikel 2, stk. 1, i direktiv 90/364 og 90/365. 
- Sygeforsikringsordninger for pensionister, ikke-erhvervsaktive og studerende 
I artikel 1 i de tre direktiver gøres opholdsretten betinget af, at man er omfattet af en 
sygesikringsordning, der dækker samtlige risici i værtsmedlemsstaten)). I betragtning af 
den meget generelle formulering af denne bestemmelse er det Kommissionens 
opfattelse, at ansøgerne kan opfylde dette krav om sygeforsikringsordning på 
forskellige måder, selvfølgelig under forudsætning af, at kriteriet om omfanget af de 
dækkede risici er opfyldt. Således kan sygeforsikringsdækningen f.eks. opnås, ved at 
den pågældende er omfattet af en socialsikringsordning, at vedkommende har tegnet en 
privat sygeforsikring i sit hjemland, i værtsmedlemsstaten eller i en anden medlemsstat 
osv. 
Gennemførelsen af direktivernes bestemmelse om sygeforsikring har givet anledning til 
indledelse af overtrædelsesprocedurer mod: 
- Frankrig, fordi landets lovgivning og administrative praksis kræver, at studerende fra 
andre medlemsstater, der ikke er omfattet af en socialsikringsordning eller har 
rettigheder under en sådan, og som ikke kan fremvise en attest i henhold til forordning 
(EØF) nr. 1408/71 og 574/72, skal være med i den franske socialsikringsordning for 
studerende (regime étudiant de Sécurité sociale en France) 
- Luxembourg, fordi lovgivningen forekommer for restriktiv med hensyn til, hvilke 
typer sygeforsikringer, de ikke-erhvervsaktive kan tegne. 
- Studerendes erklæring om rådighed over tilstrækkelige midler 
I henhold til artikel 1 i direktiv 93/96 giver medlemsstaterne opholdsret «til enhver 
studerende, som er statsborger i en medlemsstat ... Den studerende skal afgive en 
erklæring eller på anden tilsvarende måde efter eget valg forsikre den ansvarlige 
nationale myndighed om, at vedkommende råder over sådanne midler, at de under 
opholdet ikke vil falde værtsmedlemsstatens sociale system til byrde »24. Da der her er 
24 Formuleringen svarer til formuleringen i artikel 1 i direktiv 90/366. 
11 
tale om en entydig formulering, og under hensyntagen til tilblivelsesprocessen, anser 
Kommissionen nationale gennemførelsesbestemmelser for at være i modstrid med 
direktivet, hvis de f.eks. fratager den studerende muligheden for at afgive en erklæring 
om sine midler, pålægger den studerende at fremlægge dokumentation for sine midler, 
fastsætter et mindstebeløb for disse ressourcer, som skal dokumenteres, eller som 
erklæringen skal vedrøre. 
Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer mod flere medlemsstater 
(Danmark, Spanien, Finland, Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene og 
Det Forenede Kongerige), som efter Kommissionens opfattelse i større eller mindre 
grad har gennemført artikel 1 i direktiv 93/96 ukorrekt. 
- Formaliteterne i forbindelse med ophold 
I direktiv 90/364, 90/365 og 93/96 henvises til artikel 3 i direktiv 68/360, i hvilket det 
bestemmes, at indrejse i en medlemsstat blot kræver forevisning af gyldigt 
identitetskort eller pas, og i princippet bør myndighederne ikke kræve oplysninger om 
f.eks. rejsemål, formålet med rejsen eller økonomiske midler25. 
I Finland var der en bestemmelse i en bekendtgørelse fra indenrigsministeriet, der 
generelt gav myndighederne mulighed for at kontrollere, om statsborgere fra 
medlemsstaterne, der søgte indrejse i Finland, opfyldte kravene vedrørende ophold. 
Det var Kommissionens opfattelse, at denne bestemmelse, når den blev anvendt over 
for personer, der var omfattet af bestemmelserne i de tre direktiver, var i modstrid med 
fællesskabsretten. 
- Opholdstilladelse 
I artikel 2 i de tre direktiver bestemmes det, at opholdsretten fastslås ved udstedelse af 
et dokument - opholdstilladelsen. Der er tale om et separat dokument, og ikke blot et 
stempel i passet. 
Der er blevet indledt en overtrædelsesprocedure mod Sverige, hvis lovgivning gjorde 
det muligt blot at fastslå opholdsretten med et sådant stempel. 
2.2.3. Forløbet og resultaterne af overtrædelsesprocedurerne for ukorrekt 
gennemførelse 
Hver gang Kommissionen har indledt en overtrædelsesprocedure mod en medlemsstat 
er det i princippet sket i form af én enkelt procedure, der har vedrørt et eller flere 
punkter vedrørende et eller flere af direktiverne 90/364, 90/365 og 93/96. Disse 
overtrædelsesprocedurer, hvis kronologiske forløb medlemsstat for medlemsstat er 
opført i tabelform i bilag II, har givet følgende resultater: 
25 Dom af 30.5.1991, Sag C-68/89, Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene, Samling af 
Agørelser 1991,1-2637. 
12 
- Nederlandene: overtrædelsesproceduren er blevet henlagt. Efter den nye 
bekendtgørelse om udlændinge af 30. december 1993 og ændringerne af cirkulæret om 
udlændinge i 1996 kan de studerende nu vælge at afgive en erklæring om deres 
økonomiske midler. 
- Grækenland: på grundlag af oplysningerne i svaret på åbningsskrivelsen er sagen 
blevet henlagt. De græske myndigheder har bekræftet, at den opholdstilladelse, der 
gives til pensionister og ikke-erhvervsaktive, og som er gyldig i en periode på fem år, 
kun skal fornyes i ganske særlige tilfælde, og at de kompetente myndigheder er blevet 
informeret herom. 
- Danmark: overtrædelsesproceduren er blevet henlagt efter ændringer af 
Indenrigsministeriets bekendtgørelse nr. 761 af 22. august 1994, foretaget ved 
Indenrigsministeriets bekendtgørelse nr. 684 af 12. juli 1996. Resultatet af disse 
ændringer er, at opholdstilladelsen bliver gyldig i fem år, og at fornyelse kun skal finde 
sted, hvis det er nødvendigt. 
- Spanien: proceduren er blevet henlagt efter vedtagelsen af Decreto Real 
n° 1710/1997 af 14. november 1997, som på to områder har ændret Decreto Real 
n° 766/1992 : disse ændringer betyder, at opholdstilladelser for pensionister og ikke-
erhvervsaktive har en gyldighed på fem år, og at studerende kan vælge at afgive en 
erklæring om deres økonomiske midler. 
- Italien: da den ikke har modtaget et tilfredsstillende svar på åbningsskrivelsen og den 
begrundede udtalelse, har Kommissionen indbragt sagen for Domstolen. 
- Frankrig: da den ikke har modtaget et tilfredsstillende svar på åbningsskrivelsen og 
den begrundede udtalelse, har Kommissionen indbragt sagen for Domstolen . I 
proceduren vedrørende de studerendes sygeforsikring27 er man nu nået til stadiet med 
begrundet udtalelse. 
- Irland: overtrædelsesproceduren er blevet henlagt efter ikrafttrædelsen af European 
Communities (Right qf Residence for Non-Economically Active Persons) Regulations 
1997. I henhold til den nye lovgivning skal studerende ikke længere fremlægge 
dokumentation for deres økonomiske midler. 
- Det Forenede Kongerige: proceduren er blevet henlagt som følge af de ændringer, 
der er blevet indført med Immigration (European Economic Area) (Amendment) 
Order 1997. Disse ændringer betyder dels, at studerende kan vælge at afgive en 
erklæring vedrørende deres økonomiske midler, og dels at fornyelsen af 
opholdstilladelsen for pensionister og ikke-erhvervsaktive, hvis dette er nødvendigt, 
ikke påvirker den oprindelige gyldighed af opholdstilladelsen, som er på fem år. 
26 Mens sagen verserer ved Domstolen, har Kommissionen faet kendskab til en kendelse fra det 
franske forvaltningsråd (Conseil d'Etat) af 3. oktober 1997 - GISTI - som ophæver visse 
bestemmelser i bekendtgørelse (arrété) af 6. 4.1995, som også indgår i Kommissionens søgsmål. 
27 Jf. ovenfor, punkt 2.2.2. 
13 
- Portugal: proceduren er blevet henlagt efter vedtagelsen af gennemførelseslovgivning 
i form af lov nr. 8/98 af 13.2.1998 og lovdekret 250/98. De ændringer, der derved er 
foretaget i forhold til lovdekret nr. 60/93 af 3.3.1993, betyder, at opholdstilladelser til 
pensionister og ikke-erhvervsaktive er gyldige i fem år. 
- Luxembourg: overtrædelsesproceduren er blevet henlagt efter gennemførelse af 
ændringer i Reglement grand-ducal du 28 mårs 1972 ved Reglement grand-ducal du 3 
juin 1996. Studerende kan nu vælge at afgive en erklæring om deres økonomiske 
midler og skal ikke som tidligere fremlægge dokumentation for disse, og ikke-
erhvervsaktives muligheder for at tegne en sygeforsikring er blevet udvidet. 
- Finland: overtrædelsesproceduren er blevet henlagt efter gennemførelse af ændringer i 
lovgivningen vedrørende kontrol ved indrejse og kontrol af studerendes økonomiske 
midler. 
- Sverige: overtrædelsesproceduren er blevet henlagt efter ændring af 
udlændingeforordningen. I den ændrede tekst behandles familiemedlemmer ens, uanset 
om de er statsborgere i en EØS-stat eller ej, og det præciseres, at opholdstilladelsen 
udstedes som et separat dokument. 
- Tyskland og Østrig: der er indledt overtrædelsesprocedurer mod disse to 
medlemsstater for mangelfuld gennemførelse af direktiv 90/364, 90/365 et 93/96. 
Proceduren er i øjeblikket på stadiet med åbningsskrivelse. 
For så vidt angår Belgien blev der ved gennemgangen af 
gennemførelsesbestemmelserne ikke konstateret manglende overensstemmelse med 
selve bestemmelserne i direktiv 90/364, 90/365 og 93/96. Derimod har en anden 
overtrædelsesprocedure vedrørende den belgiske lovgivnings overensstemmelse med 
direktiv 68/360 om arbejdstagernes opholdsret28 også haft betydning for studerende, 
pensionister og andre ikke-erhvervsaktive, idet proceduren bl.a. vedrørte artikel 4 i 
direktiv 68/360 (frister og fremgangsmåde ved udstedelse af opholdstilladelse til 
arbejdstagere), som ligger meget tæt på artikel 2, stk. 1, i direktiv 90/364, 90/365 og 
93/96, samt artikel 9 i direktiv 68/360 (gebyr for udstedelse af opholdstilladelse), som 
der henvises udtrykkeligt til i direktiv 90/364, 90/365 og 93/96. 
Denne overtrædelsesprocedure resulterede i, at Belgien blev dømt ved Domstolens 
afgørelse af 20. februar 199729. Domstolens bemærkninger vedrørende overtrædelse af 
direktiv 68/360 for så vidt angår praksis ved udstedelse af opholdstilladelse (to på 
hinanden følgende bekræftelser på registrering) og betaling for udstedelse af tilladelsen 
finder tilsvarende anvendelse på studerende, pensionister og andre. 
For at efterkomme denne dom har Belgien ændret sin lovgivning30. I øjeblikket er man 
i færd med at kontrollere, om den nye lovgivning er i overensstemmelse med direktiv 
68/360 samt med direktiv 90/364, 90/365 og 90/366. 
28 Jf. ovenfor, fodnote 13. 
29 Sag C-344/95, Kommissionen mod Belgien. 
30 Kongeligt dekret af 8. maj 1998, som ændrer kongeligt dekret af 8. oktober 1981 om 
udlændinges adgang, ophold, etablering og bortvisning. 
14 
Gennemførelsen af direktiv 90/364, 90/365 og 90/366-93/96 har givet anledning til 
indledning af overtrædelsesprocedurer mod næsten alle medlemsstaterne. Det 
glæder dog Kommissionen at kunne konstatere, at overtrædelsesprocedurerne i 
langt de fleste tilfælde har haft et positivt resultat. Medlemsstaterne har erkendt, 
at Kommissionens argumenter var velunderbyggede, og har i forskelligt tempo 
bragt forholdene i orden. Overtrædelsesprocedurerne for mangelfuld 
gennemførelse har således i ti tilfælde kunne henlægges. To procedurer er stadig i 
gang og befinder sig på stadiet med åbningsskrivelser, og kun i to tilfælde har 
Kommissionen indbragt sagen for Domstolen. 
Kommissionen må dog erkende, at overtrædelsesprocedurerne er blevet afviklet 
relativt langsomt, og den er opmærksom på de uheldige konsekvenser heraf: i en 
alt for lang periode har borgerne i EU, som følge af mangelfuld gennemførelse af 
direktiverne, været frataget nogle af deres rettigheder eller været udsat for 
urimelige administrative problemer. Kommissionens beslutning om at gøre de 
interne procedurer hurtigere bør i fremtiden gøre det hurtigere at få stoppet 
overtrædelser af fællesskabsretten. 
15 
3. Vurdering af direktivernes konkrete anvendelse 
3.1. Borgernes erfaring 
De skriftlige henvendelser, klager og andragender, som Europa-Parlamentet modtager, 
sendes videre til Kommissionens tjenestegrene, som således råder over en række 
usammenhængende men meget afslørende oplysninger for så vidt angår direktivernes 
praktiske anvendelse. Kommissionens tjenestegrene har i øvrigt henvendt sig til en 
række institutioner, der i medfør af deres arbejde er særdeles godt placeret til at 
indsamle oplysninger om de studerendes31 og pensionisternes32 erfaringer på området. 
Der er ligeledes blevet foretaget en undersøgelse blandt tidligere tjenestemænd i 
Kommissionen, som i forbindelse med deres pensionering har bosat sig i en anden 
medlemsstat end den, hvor de oprindelig kom fra eller havde deres sidste tjenestested. 
Disse forskellige informationskilder har sammen med Eurojus-konsulenternes 
konstateringer og tilbagemeldingerne fra EU's vejviserservice33 gjort det muligt at 
indkredse nedenstående problemområder. 
- Pensionisters og ikke-erhvervsaktives økonomiske midler: 
De første problemer for pensionister og ikke-erhvervsaktive opstår, når de gerne vil 
vide, hvilke krav der stilles til deres økonomiske forhold. 
Der fastsættes i direktiv 90/364 og 90/365 ikke noget minimumsbeløb for økonomiske 
midler, men der gives en regel for, hvornår de anses for tilstrækkelige. Det påhviler 
medlemsstaterne at omsætte denne regel til praksis. Det viser sig imidlertid, at de fleste 
lovgivninger til gennemførelse af direktiverne uden nærmere forklaring benytter samme 
formulering som i direktiverne eller henviser til en bestemmelse i den sociale 
lovgivning, hvormed fastsættes et minimumsbeløb for økonomiske midler eller 
økonomisk støtte, idet dette beløb så anvendes til at afgøre, om pensionisterne eller de 
ikke-erhvervsaktive opfylder kravene. 
Et andet problem opstår, når pensionisterne og de ikke-erhvervsaktive skal fremvise 
dokumentation for deres økonomiske midler. 
Ud over en række tilfælde med uforholdsmæssigt strenge krav, der skyldes en forkert 
gennemførelse af direktiverne34, viser de oplysninger, som Kommissionen modtager fra 
borgerne, at de kompetente myndigheder ofte kræver en dokumentation for 
økonomiske midler (kontoudskrifter for de seneste måneder, bankerklæring om 
indestående, skatteattest osv.), der som regel må anses som overdreven i forhold til 
direktiverne. 
Under henvisning til de direktiver, hvor opholdsretten gøres betinget at, at de 
pågældende personer råder over tilstrækkelige midler med henblik på at undgå, at de 
under deres ophold falder værtsmedlemsstatens sociale system til byrde, og såfremt det 
ud fra et objektivt niveau vurderes, om de økonomiske midler er tilstrækkelige, er 
31 Nationale Erasmus-kontorer. 
32 Eurolink Age. 
33 Jf. nedenfor, punkt 4.1. 
34 Jf. overtrædelsesprocedurerne i denne anledning, punkt 2.2. ovenfor. 
16 
Kommissionen af den opfattelse, at de nationale myndigheder kun skal kræve 
dokumentation for de midler, der svarer til dette niveau. Det viser sig desuden ved 
gennemgangen af disse uforholdsmæssigt strenge krav, at visse myndigheder, der er 
kompetente med hensyn til opholdsret, undersøger pensionisters eller ikke-
erhvervsaktives samlede økonomiske forhold og/eller formuestilling (f.eks. 
kontoudskrifter for de seneste måneder), når de søger om opholdstilladelse. 
Kommissionen bemærker i øvrigt, at visse former for dokumentation (f.eks. 
bankerklæring om indestående) kun giver et øjebliksbillede af en situation og ikke på 
nogen måde beviser, om denne situation opretholdes i fremtiden. 
I det særlige tilfælde, der vedrører de personer, som er omfattet af direktiv 90/365, gør 
Kommissionen opmærksom på, at pensioner er en udpræget stabil indtægtskilde, 
hvorfor kravet om en omfattende dokumentation således efter Kommissionens 
opfattelse er særdeles uforholdsmæssig for pensionisternes vedkommende. 
- Varigheden af pensionisters eller ikke-erhvervsaktives ophold: 
Mange pensionister og ikke-erhvervsaktive opholder sig i en medlemsstat hvert år i en 
periode på flere måneder (f.eks. i vinterperioden). Det lader til, at mange af disse 
pensionister og ikke-erhvervsaktive undlader at søge om opholdstilladelse, selv når 
opholdet varer mere end tre måneder. Denne adfærd skyldes for det meste, at de ikke 
ønsker at ulejlige sig med administrative procedurer og gerne vil undgå "papirnusseri". 
Det viser sig i øvrigt også, at de administrative myndigheder, som modtager 
ansøgninger om opholdstilladelse fra personer i denne situation, udsteder 
opholdstilladelser, der kun er gyldige i den periode, som opholdet forventes at vare, 
selvom det fremgår af artikel 2 i direktiv 90/364 og 90/365, at opholdstilladelserne 
mindst skal være gyldige i fem år. 
- Problemer i forbindelse med kravet om sygeforsikringsordning: 
Det viser sig, at pensionister og andre ikke-erhvervsaktive ofte har problemer med at få 
myndighederne i værtsmedlemsstaten til at anerkende deres sygeforsikringsordning. 
Det har for det meste været tjenestemænd35 eller personer, som havde en privat 
sygeforsikring, der havde problemer af denne art. 
Ifølge de oplysninger, som Kommissionens tjenestegrene for nylig har modtaget, har 
man endog i to medlemsstater bedt pensionister og ikke-erhvervsaktive om at betale til 
værtsmedlemsstatens sygeforsikringsordning, selvom de allerede var dækket gennem 
en anden ordning. Dette er et problem, som de studerende i Frankrig også er 
konfronteret med36. 
- Sygeforsikringsordningens dækning: 
Kommissionens tjenestegrene har bemærket, at der for en del pensionister opstår et 
problem, når de efter at have taget ophold i en medlemsstat opdager, at 
naturalydelserne i tilfælde af sygdom ikke svarer til dem, de havde ret til i deres 
35 Problemet i forbindelse med tjenestemænd må anses for at være løst, eftersom Rådets forordning 
(EF) nr. 1606/98 af 29.06.1998 ændrer forordning (EØF) nr. 1408/71 og forordning (EØF) nr. 574/72 
med henblik på at udvide dem til at omfatte særlige ordninger for tjenestemænd. 
36 Jf. ovenfor, punkt 2.2.2. 
17 
oprindelsesland. Dette afspejler den almindelige regel om, at naturalydelser i tilfælde af 
sygdom ydes i henhold til værtsmedlemsstatens lovgivning. Hertil kommer, at det ofte 
er næsten umuligt fortsat at være dækket af en supplerende forsikring, som man på et 
tidligere tidspunkt har tegnet i sit oprindelsesland (forsikringsgiveren er ofte i tvivl om 
omfanget af deres «risiko» på grund af manglende kendskab til ydelsernes omfang i den 
anden medlemsstat), eller at tegne en forsikring af denne art i den medlemsstat, hvor 
pensionisten har taget ophold (forsikringsgiveren ønsker ikke at yde nogen supplerende 
forsikring på grund af de pågældende personers høje alder). 
- Skattepolitik: 
Adskillige pensionister og andre borgere uden erhvervsaktivitet har vanskeligt ved at 
bedoemme de skattemaessige implikationer ved at tage ophold i en anden medlemsstat 
og ved at goere sig bekendt med de skattemaessige karakteristika i 
vaertsmedlemsstaten. Kommissionens tjenestegrene har modtaget et vist antal klager i 
den henseende. 
- Uheldige konsekvenser af direktiv 90/364 og 90/365: 
Kommissionen har fået kendskab til en række tilfælde, hvor de myndigheder, som 
behandler ansøgninger om opholdstilladelse, har krævet dokumentation for de 
nødvendige økonomiske midler fra personer, der hverken var pensionister eller ikke-
erhvervsaktive, men var lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende eller fortsat 
havde bopæl i den medlemsstat, hvor de havde arbejdet, og dette selvom det fremgår af 
de bestemmelser, der finder anvendelse på disse personer37, at de ikke skal fremlægge 
dokumentation for deres økonomiske midler. I de tilfælde, som Kommissionen har fået 
forelagt, har dens tjenestegrene gjort medlemsstaterne opmærksomme på denne 
«afsmitning» fra direktiv 90/364 og 90/365. 
En anden uheldig konsekvens er helt specifik for direktiv 90/364. Før direktiv 90/364 
blev vedtaget, var fællesskabsborgere, der var gift med en statsborger i 
værtsmedlemsstaten, ikke underlagt fællesskabsretten, når de ikke havde nogen 
erhvervsaktivitet, og deres opholdstilladelse blev således udstedt i henhold til den 
nationale udlændingelov. I visse tilfælde var der i loven fastsat særlige bestemmelser 
for ægtefæller til landets egne statsborgere. Efter gennemførelse af direktiv 90/364 til 
national lovgivning har fællesskabsborgere, der er gift med en statsborger i 
værtsmedlemsstaten, og som ikke udøver nogen erhvervsaktivitet i denne stat, en 
personlig ret til opholdstilladelse i henhold til dette direktiv. I praksis tager de 
kompetente myndigheder udgangspunkt i direktivet, og anvender således med hensyn 
til kravet til økonomiske midler samme procedure som «normalt» for ansøgninger om 
opholdstilladelse fra enlige ikke-erhvervsaktive. 
Kommissionen har således fået kendskab til en række tilfælde, hvor den kompetente 
myndighed har insisteret på, at den pågældende person skulle fremlægge 
dokumentation for egne økonomiske midler, og har nægtet at tage ægtefællens midler i 
betragtning. I andre tilfælde har myndighederne krævet, at ægtefællen kautionerede for 
ansøgeren eller erklærede at ville stå inde for ansøgerens økonomiske forpligtelser. Der 
37 Direktiv 68/360 og 73/148 for lønmodtagere og selvstændige erhvervsdrivende, forordning nr. 
1251/70 og direktiv 75/34 for de personer, der bliver boende i den medlemsstat, hvor de tidligere har 
haft beskæftigelse. 
18 
findes i direktiv 90/364 ikke belæg for at administrere kravet om økonomiske midler på 
nogen af disse to måder, og det er heller ikke foreneligt med medlemsstaternes 
almindelige pligt i henhold til artikel 9 i direktiv 68/36038 til så vidt muligt at forenkle 
formaliteterne og procedurerne for ansøgning om opholdstilladelse. 
- Opholdsret for visse kategorier af studerende: 
Studerende, der deltager i programmer som Erasmus, Socrates og Leonardo, opholder 
sig i værtsmedlemsstaterne i en kortere periode, oftest mellem tre måneder (for ophold 
på over tre måneder skal fællesskabsborgere i henhold til fællesskabsretten søge om 
opholdstilladelse) og et år. Erfaringerne viser, at formaliteterne ofte trækker i langdrag, 
og det er således ikke sjældent, at de studerende aldrig når at modtage deres 
opholdstilladelse eller først modtager den lige inden, de skal hjem igen. Selvom 
opholdsretten ikke er betinget af dette dokument, der kun har værdi af erklæring, er 
denne situation ikke acceptabel. De studerende føler sig således ikke tilskyndet til at 
gennemgå de nødvendige formaliteter, når de ud fra oplysninger fra medstuderende 
eller forgængere under disse programmer, ikke kan se formålet dermed. De 
kompetente myndigheder gør sig på den anden side ikke klart, hvorfor 
opholdstilladelserne skal udleveres hurtigst muligt til de studerende. 
- Opholdstilladelse for studerende: 
De studerende beklager, at de i visse lande skal betale en afgift for hver fornyelse af 
opholdstilladelsen. 
3.2. Praksis i medlemsstaterne 
For at danne sig et fuldstændigt billede af direktivernes reelle gennemførelse er det 
ligeledes nødvendigt at indhente oplysninger fra brugerne af direktiv 90/364, 90/365 og 
93/96, nemlig de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Kommissionen har til 
dette formål sendt et spørgeskema ud til medlemsstaterne, hvor de er blevet bedt om 
forskellige oplysninger vedrørende direktivernes gennemførelse. De vigtigste punkter i 
dette spørgeskema er gengivet nedenfor sammen med et kort resumé af 
medlemsstaternes besvarelser (Grækenland, Irland og Luxembourg har ikke besvaret 
skemaet). 
3.2.1. Pensionisters og ikke-erhvervsaktives økonomiske midler: 
- Hvilke kategorier af egne midler tager de kompetente myndigheder i betragtning: 
kapitalafkast? lejeindtægter? royalties? andet? Har indtægtens herkomst 
(opholdsmedlemsstat, hjemland, anden medlemsstat, tredjeland) betydning for, 
hvorvidt den tages i betragtning? 
Næsten samtlige medlemsstater bekræfter i deres besvarelse på spørgeskemaet, at de 
tager et meget bredt udvalg af økonomiske midler i betragtning, og at midlernes 
egentlige oprindelse ikke er afgørende for, om de anses for tilstrækkelige. For flere 
medlemsstater er det afgørende, om den pågældende reelt og frit kan råde over de 
anførte midler. 
38 Hvortil der henvises i artikel 2, stk. 2, i direktiv 90/364. 
19 
- Hvilke kategorier af midler bortset fra egne midler tages i betragtning: økonomisk 
støtte fra forældre? samlevers økonomiske bidrag? økonomisk støtte fra andre 
personer? andet? 
Medlemsstaterne giver forskellige svar med hensyn til, om andre økonomiske midler 
end egne midler tages i betragtning. 
Belgien tager inden for rammerne af direktiv 90/364 ikke sådanne midler i betragtning. 
Sverige følger samme princip og vil kun tage bidrag fra den pågældendes forældre i 
betragtning, hvis midlerne indbetales på en bankkonto, som vedkommende frit kan 
disponere over. Spanien begrænser sig til at tage den finansielle støtte fra forældrene i 
betragtning. Det skal i øvrigt bemærkes, at Nederlandene ikke anser en 
sikkerhedsstillelse fra en ægtefælle som tilstrækkelige midler. 
Medlemsstaterne kræver forskellige former for dokumentation for at tage økonomiske 
midler fra forældre eller andre i betragtning. 
- Medtager myndighederne, når de vurderer, om midlerne er tilstrækkelige, elementer, 
som ikke udgør egentlige midler, men materielle fordele, der bidrager til den 
pågældende persons evne til at dække egne behov (f.eks. ejerbolig på opholdsstedet, 
bolig stillet til rådighed af andre personer)? Hvis ja, beskrives vurderingen af disse 
elementer? 
Det Forenede Kongerige, Finland, Frankrig, Portugal, Sverige og i en vis udstrækning 
Danmark tager ved vurderingen af de økonomiske midler højde for, om den 
pågældende ejer sin bolig eller frit kan råde derover. Spanien tager ikke de materielle 
fordele, der nævnes i spørgeskemaet, i betragtning. 
3.2.2. De studerendes økonomiske midler: 
Er det efter direktivets ikrafttræden blevet konstateret, at studerende, omfattet af 
direktivet, er blevet en byrde for samfundet? Hvis ja, hvor mange tilfælde er 
registreret, og hvilke foranstaltninger er truffet? 
Ingen medlemsstat har givet nogen oplysninger om antallet af studerende, som under 
deres ophold er faldet det offentlige til byrde. 
3.2.3. Gebyr for fornyelse af de studerendes opholdstilladelse: 
Hvilket gebyr kræves der for udstedelse af opholdstilladelse? Kræves gebyret betalt 
ved hver fornyelse? 
Danmark, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Italien og Tyskland udsteder 
opholdstilladelsen vederlagsfrit, andre kræver samme gebyr for første udstedelse som 
for en fornyelse (Belgien, Finland, Portugal og Spanien), mens Østrig opkræver et lidt 
lavere gebyr for fornyelser, og Nederlandene kun kræver betaling for den første 
udstedelse. 
20 
4. Konklusioner 
De mange bemærkninger, som direktivernes gennemførelse her far med på vejen, må 
dog ikke overskygge omfanget af den frie bevægelighed, som disse nye grupper, 
nemlig studerende, pensionister og ikke-erhvervsaktive, nu kan drage fordel af. Selvom 
størstedelen af medlemsstaterne ikke råder over nogen statistik på dette område, er det 
et fænomen, hvis eksistens ikke kan benægtes, og som kan påvises ved hjælp af en 
række - ganske vist ufuldstændige - indikatorer. 
På grundlag af den konkrete gennemførelse af direktiv 90/364, 90/365 og 90/366-
93/96, således som det fremgår af både borgernes og de kompetente myndigheders 
erfaring, og med henblik på at fremme den frie bevægelighed for studerende, 
pensionister og ikke-erhvervsaktive, drager Kommissionen nedenstående konklusioner. 
4.1. Informationen til borgerne skal forbedres 
Det fremgår af de breve og klager, som Kommissionen har modtaget, at borgerne ikke 
er tilstrækkeligt informeret om deres rettigheder med hensyn til den frie bevægelighed. 
Denne manglende viden kan give sig udslag på to måder, nemlig ved at borgerne 
ignorerer nogle rettigheder, som de i virkeligheden har, eller modsat ved at de er 
overbevist om at have nogle rettigheder, som i virkeligheden er af et mindre omfang 
eller slet ikke eksisterer. 
Kvaliteten af den information, som borgerne modtager, er afgørende for, at blandt 
andet det indre marked fungerer efter hensigten med hensyn til den frie bevægelighed 
for personer. Kommissionen er meget bevidst om sin rolle i denne henseende og har 
førhen taget en række initiativer på dette område. 
Inden for rammerne af «Borger i EU»-initiativet, der blev lanceret i samarbejde med 
Europa-Parlamentet i november 1996 med det formål at gøre borgerne mere bevidste 
om deres rettigheder i Europa og især i forbindelse med det indre marked, har 
Kommissionen udarbejdet en brochure med titlen «Hvis jeg vil bo i et andet EU-land», 
der giver unionsborgerne en oversigt over deres rettigheder med hensyn til 
opholdstilladelse. Oplysninger om opholdsret for studerende findes også i brochuren 
"Hvis jeg vil studere, uddanne mig og forske i et andet EU-land". Som supplement til 
disse brochurer har Kommissionen sammen med medlemsstaterne udarbejdet en række 
nationale foldere. Disse brochurer og foldere, som er blevet udsendt i stort antal39, er 
et af midlerne til at forbedre det lave oplysningsniveau. Hver national folder indeholder 
således en angivelse af de økonomiske midler, som den pågældende medlemsstat som 
et minimum stiller krav om40. Kommissionens oplysningsarbejde har desuden omfattet 
oprettelsen af en vejviserservice, som giver borgerne41 mulighed for at henvende sig til 
39 Disse foldere og brochurer, der er udgivet på de 11 officielle EU-sprog, kan gratis rekvireres ved 
telefonisk henvendelse på et grønt nummer i hver medlemsstat. De er ligeledes tilgængelige på 
Internet (http://europa.eu.int/citizens). 
40 Jf. ovenfor, punkt 3.1. 
41 Via Internet og de grønne numre, jf. fodnote 39 ovenfor. 
21 
en ekspert for at få svar på spørgsmål om deres rettigheder, især med hensyn til 
opholdsret. 
Hver femte person, der har kontaktet denne vejviserservice, har stillet spørgsmål om 
opholdsretten og om praktiske problemer i forhold til de nationale myndigheder. Et nyt 
program, der skal efterfølge "Borger i EU"-initiativet, blev lanceret på Det Europæiske 
Råds møde i Cardiff med det formål at sikre en permanent dialog med borgerne og 
virksomhederne. Alle erfaringer og resultater fra "Borger i EU"-initiativet samles 
således i denne nye ordning for permanent information. 
Målet er at give en nem og direkte adgang til oplysninger om rettigheder i forbindelse 
med det indre marked og samtidig give enhver borger mulighed for at stille spørgsmål 
og forslag samt fortælle om egne erfaringer. 
Ud over de mere specifikke oplysningskampagner vil man også forsøge at gå andre 
veje. Svar fra Kommissionen på spørgsmål fra Europa-Parlamentet når f.eks. ikke ud til 
den brede befolkning, selvom de offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende. Det bør derfor overvejes at sende disse svar på spørgsmål fra 
parlamentsmedlemmer hurtigst muligt videre til de relevante målgrupper 
(medlemsstater, foreninger osv.). 
4.2. Den eksisterende fællesskabsret skal fortsat overholdes i enhver henseende 
Som led i de overtrædelsesprocedurer, som var blevet indledt på grund af ukorrekt 
gennemførelse af direktiverne, holder Kommissionen et vågent øje med den 
administrative praksis, hvilket i givet fald kan give anledning til nye 
overtrædelsesprocedurer. 
Kommissionens tjenestegrene undersøger f.eks. i øjeblikket meget nøje forskellige 
administrative procedurer for, hvorledes ansøgere skal dokumentere at råde over de 
fornødne midler42, samt en række klager fra studerende, hvoraf det fremgår, at 
muligheden for at afgive en erklæring om økonomiske forhold ikke forefindes i praksis, 
selvom det udtrykkeligt er bestemt i den nationale lovgivning43. 
Kommissionen vil fortsætte sit arbejde på dette område for således at sikre, at 
fællesskabsretten ikke alene overholdes i love og forskrifter men også i den daglige 
administrative praksis, som borgerne er konfronteret med. 
Ud over procedurerne og formaliteterne vedrørende den egentlige opholdsret vil 
Kommissionen også holde øje med, at unionsborgerskabet44 respekteres fuldt ud, når 
det drejer sig om studerende, pensionister og andre ikke-erhvervsaktive. I denne 
forbindelse vil det være hensigtsmæssigt at kontrollere om artikel 6 i traktaten, der 
forbyder al forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, virkelig 
anvendes på disse kategorier af personer, naturligvis bortset fra tilfælde af udelukkelse 
Jf. ovenfor, punkt 3.1. 
I visse tilfælde er denne mulighed i øvrigt inkorporeret i den nationale lovgivning som følge af 
overtrædelsesproceduren, indledt af Kommissionen. 
44 Jf. fodnote 12. 
22 
i henhold til de relevante direktiver på grund af manglende sygeforsikringsordning eller 
utilstrækkelige økonomiske midler. 
4.3. Fællesskabsretten skal gøres mere forståelig med hensyn til den frie 
bevægelighed for personer og den skal omstruktureres med udgangspunkt i 
begrebet borgerskab 
Udvidelsen af den eksisterende afledte ret med tre direktiver, der finder anvendelse på 
nogle nye persongrupper, har skabt endnu flere instrumenter til udøvelse af den frie 
bevægelighed for personer og har gjort fællesskabsretten endnu mere ugennemskuelig 
for både borgere og myndigheder. 
Kommissionen har allerede gjort opmærksom på45, at denne mangfoldighed af 
instrumenter skal undersøges, ikke alene på grund af de praktiske ulemper, som det 
medfører, men også i lyset af indførelsen af begrebet unionsborgerskab i artikel 8 A i 
EF-traktaten, og at det burde medføre en «revision af retten til fri bevægelighed og 
ophold i henhold til bestemmelserne vedrørende unionsborgerskab))46. Dette 
revisionsarbejde, som Europa-Parlamentet ligeledes går ind for47, skal omfatte 
indholdsmæssige ændringer. Der gives i det efterfølgende en forklaring på nogle af 
disse ændringer, der vedrører de tre direktiver, som beskrives her. 
4.4. Der bør overvejes en række indholdsmæssige ændringer af den eksisterende 
lovgivning 
- Pensionisters og andre ikke-erhvervsaktives økonomiske midler: 
Kravet til økonomiske midler i henhold til direktiv 90/364 og 90/365 giver i praksis 
anledning til en ofte uforholdsmæssig streng forhåndskontrol (krav om 
dokumentation), bl.a. i betragtning af den mekanisme til fornyelse af opholdstilladelsen, 
der er fastsat i artikel 1, stk. 2, og i betragtning af, at opholdstilladelsen i henhold til 
artikel 3 kun kan opretholdes, såfremt både de nødvendige økonomiske midler og 
sygeforsikringen også opretholdes. Denne forhåndskontrol risikerer endog i visse 
tilfælde at true privatlivets fred. 
Det fremgår i øvrigt af Kommissionens undersøgelse, at myndighederne i flere 
medlemsstater støder på problemer, når de skal vurdere de økonomiske midlers 
tilstrækkelighed. 
Disse forskellige elementer taget i betragtning, agter Kommissionen at undersøge, om 
princippet om en erklæring om økonomiske forhold, der gælder for studerende, ikke 
også kan gælde for pensionister og ikke-erhvervsaktive48. 
45 Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om opfølgningen af anbefalingerne 
fra gruppen på højt plan om den frie bevægelighed for personer, 1.7.1998, KOM(1998)403 endelig 
udgave. 
46 Jf. ovennævnte meddelelse, s. 2. 
47 Jf. punkt 3 og 4 i beslutning om den anden rapport fra Kommissionen om unionsborgerskab. 
48 I rapporten fra gruppen på højt plan om den frie bevægelighed for personer (Veil-rapporten), der 
blev forelagt Kommissionen den 18.3.1997, foreslås denne mulighed (s. 26, punkt d). 
23 
- Pensionisters og ikke-erhvervsaktives opholdstilladelse: 
Et stort antal pensionister (og i et mindre omfang andre ikke-erhvervsaktive) lever i 
praksis en slags dobbelttilværelse, hvor de skiftevis bor i deres hjemland og i en anden 
medlemsstat. Det følger imidlertid af fællesskabsretten49, at fravær fra 
værtsmedlemsstaten på over seks måneder påvirker opholdstilladelsens gyldighed. 
Kommissionen vil på baggrund af de problemer, som især pensionister og ikke-
erhvervsaktive er stødt på, på ny behandle spørgsmålet om tab af opholdsret i tilfælde 
af længere tids fravær. 
- De studerendes udgifter til opholdstilladelse: 
Således som direktiv 93/96 i øjeblikket er formuleret kan en medlemsstat, hvor en 
studerende fra en anden medlemsstat tager hele sin universitetsuddannelse, kræve, at 
den studerende for hver årlig fornyelse af opholdstilladelsen betaler samme beløb som 
for den første udstedelse. En studerende, der blot vil opholde sig i en anden 
medlemsstat i lidt over tre måneder, skal på den anden side søge om opholdstilladelse 
og kan blive bedt om at erlægge samme gebyr som for en almindelig 5-årig tilladelse. 
Kommissionen er udmærket godt klar over, at de studerendes mobilitet afhænger af 
deres udgifter i forbindelse dermed, og agter derfor at foreslå, at de studerende 
vederlagsfrit kan få udstedt og fornyet deres opholdstilladelse. 
- Anvendelsesområde for direktiv 93/96: 
Formålet med den aktuelle ordlyd af artikel 1, der henviser til anerkendte 
uddannelsesinstitutioner, er at udelukke de personer, der er under uddannelse andre 
steder end ved anerkendte uddannelsesinstitutioner, fra direktivets anvendelsesområde. 
Kommissionen ønsker at undgå, at personer under uddannelse støder på problemer i 
forbindelse med opholdsretten, og agter således at undersøge muligheden for nærmere 
at definere anvendelsesområdet for de studerendes opholdsret, idet der vil blive lagt 
særlig vægt på de administrative problemer, som praktikanter og deltagere i volontør­
projekter, støder på i øjeblikket.. 
49 Jf. punkt l.l. 
24 
Bilag 1 
NATIONALE FORANSTALTNINGER TEL GENNEMFØRELSE AF DIREKTIV 90/364, 90/365 
OG 90/366-93/96 
Medlems­
stater Gennemførelsesforanstaltninger 
Belgien Gennemførelse af direktiv 90/364 og 90/365: 
- Arrété royal du 7 décembre 1992 modifiant la loi du 15 décembre 1980 
sur l'accés au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement des 
étrangers, Moniteur beige du 22.1.1993, p. 1052; 
- Koninklijk besluit van 7 december 1992 tot wijziging van de wet van 15 
december 1980 betreffende de toegang to het grondgebied, het verblijf, de 
vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 
22.1.1993, p.1052. 
- Arrété royal du 22 décembre 1992 modifiant 1'Arrété royal du 8 octobre 
1981 sur l'accés au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement 
des étrangers, Moniteur beige du 22.1.1993, p. 1053; 
- Koninklijk besluit van 22 december 1992 tot wijziging van het Koninklijk 
besluit van 8 oktober 1981 betreffende de toegang to het grondgebied, het 
verblijf, de vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch 
Staatsblad 22.1.1993, p. 1053. 
Gennemførelse af direktiv 93/96 : 
- Arrété royal du 22 février 1995 modifiant la loi du 15 décembre 1980 sur 
l'accés au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement des 
étrangers, Moniteur beige du 15.3.1995, p. 5784; 
- Koninklijk besluit van 22 februari 1995 tot wijziging van de wet van 15 
december 1980 betreffende de toegang to het grondgebied, het verblijf, de 
vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 
15.3.1995, p. 5784; 
- Arrété royal du 22 février 1995 modifiant 1'Arrété royal du 8 octobre 
1981 sur l'accés au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement 
des étrangers, Moniteur beige du 15.3.1995, p. 5784; 
- Koninklijk besluit van 22 februari 1995 tot wijziging van het Koninklijk 
besluit van 8 oktober 1981 betreffende de toegang to het grondgebied, het 
verblijf, de vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch 
Staatsblad 15.3.1995, p. 5785. 
Danmark Justitsministeriets bekendtgørelse nr. 575 af 26. juni 1992; 
Indenrigsministeriets bekendtgørelse nr. 761 af 22. August 1994; 
Indenrigsministeriets bekendtgørelse nr. 684 af 12. juli 1996 (*). 
25 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Irland 
Italien - Verordnung vom 17/07/1997 uber die allgemeine Freiziigigkeit von 
Staatsangehorigen der Mitgliedstaaten der Europåischen Union 
(Freiziigigkeitsverordnung/EG - FreizugV/EG), Bundesgesetzblatt Teil I 
vom 22/07/1997 Seite 1810. 
IIpoeSpiKO 5idxayua 278/92, EiooSoc, Kai 5iap.ovf| axnv EXMSa 
t)7ir|K6o)v Kparøv uetaov xr)<; EOK, KOV 5ev éxouv TO 8iKaia>ua auxo 
pdosi akXcov 8iaxd£ecov xou KOIVOXIKOU Sucaiou fj cnovdåLpvv x\ éxouv 
7tauaei xny E7iaYYeXp.axiKf| xovc, 5paaxnpi6xnxa ©q uicSrøxoi r\ \ir\ 
HiaGcoTOt epyatpnevoi, GE crujifiopcpæcm 7rpoi; ni; 08r\yisq xou 
LUHPODMOU Ei)p(07iaiKd)v Koivoxfixcov v%'apiQ\i. 90/364/EOK, 
90/366/EOK Kai 90/365/EOK (OEK A' 144 xr\q 2&T\<; Avyovaxov 1992, 
aeX. 5). 
- Real Decreto 766/92. de 26 de junio. sobre entrada v 
permanencia en Espana de nacionales de Estados miembros de las 
Comunidades Europeas, BOE Num. 156, 30.6.1992, Pagina 22275. 
- Real Decreto numero 737/95 de 05/05/1995, por el que se modifica el 
Real Decreto 766/92, de 26 de junio, sobre entrada y 
permanencia en Espana de nacionales de Estados miembros de las 
Comunidades Europeas, Boletin Oficial del Estado numero 133 de 
05/06/1995 Pagina 16547 (Marginal 13536) (*) 
- European Communities (Right of Residence for Non-Economically 
Active Persons) Reaulations 1993. SJ. 109 of 1993: 
- European Communities (Right of Residence for Non-Economically 
Active Persons") Reeulations 1997. S.I. 57 of 1997 (*). 
- Legge 19 febbraio 1992, n. 142, Disposizioni per l'adempimento di 
obblighi derivanti dalFappartenenza dell'Italia alle Comunitå europee 
(legge comunitaria per il 1991). 
- Decreto legislativo 26 novembre 1992. n. 470 . Attuazione delle direttive 
90/364/CEE, 90/365/CEE e 90/366/CEE in materia di diritto di soggiorno 
dei cittadini comunitari, dei lavorati salariati e non salariati che hanno 
cessato la propria attivitå professionale e degli studenti, Gazzetta Ufficiale 
n. 286, 4 Dicembre 1992, Pag. 12. 
- Legge 24 aprile 1998, n. 128, Disposizioni per l'adempimento di obblighi 
derivanti dall'appartenenza dell'Italia alle Comunitå europee (Legge 
comunitaria per 1995-1997), Gazzetta Ufficiale n. 104, 7 maggio 1998. 
(") 
26 
Luxembourg 
Neder­
landene 
Østrig 
Frankrig 
Portugal - Reglement grand-ducal du 12 février 1993 portant modification du 
reglement grand-ducal modifié du 28 mårs 1972 relatif aux conditions 
d'entrée et de séjour de certaines catégories d'étrangers faisant l'objet de 
conventions internationales, Memorial Grand-Ducal ANuméro 21 
du 24 mårs 1993, p.382; 
- Reglement grand-ducal du 03 juin 1996 portant modification du 
reglement grand-ducal du 28 mårs 1972 relatif aux conditions d'entrée et 
de séjour de certaines catégories d'étrangers faisant l'objet de conventions 
internationales, Memorial Grand-Ducal ANuméro 39 du 
14 juin 1996 Page 1268 (*). 
- Besluit van 23/06/1992 tot wijziging van het vreemdelingenbesluit, 
Staatsblad nummer 329 van 29/06/1992 
- Besluit van 30/12/1993 houdende wijziging van de vreemdelingenwet, 
Staatsblad nummer 8 van 06/01/1994 
- Besluit van 07/07/1994. houdende wijziging van het 
Vreemdelingenbesluit (gewijzigde indiening aanvragen om toelating als 
vluchteling), 
Staatsblad nummer 526 van 19/07/1994 
- Bundesgesetz iiber die Einreise und den Aufenthalt von Fremden 
(Fremdengesetz - FrG), Bundesgesetzblatt fur die Republik Osterreich, 
Nr. 286/1992; 
- Fremdengesetz 1992, Bundesgesetzblatt fur die Republik Osterreich, Nr. 
838/1992; 
- Fremdengesetz 1997, Bundesgesetzblatt fur die Republik Osterreich, Nr. 
75/1997; 
- Décret n° 94-211 du 11 mårs 1994 réglementant les conditions d'entrée 
et de séjour en France des ressortissants des Etats membres de la 
Communauté européenne bénéficiaires de la libre circulation des 
personnes, J.O. du 13 mårs 1994, p. 3989. 
- Arrété du 6 avril 1995 fixant les modalités d'application du décret n° 94-
211 du 11 mårs 1994 transposant les directives du Conseil des 
Communautés européennes des 28 juin 1990 et 29 octobre 1993 relatives 
au droit de séjour en France, J.O. du 15 avril 1995, p. 5993. 
- Décret n° 98-864 du 23 septembre 1998 modifiant le décret n° 94-211 
du 11 mårs 1994 réglementant les conditions d'entrée et de séjour en 
France des ressortissants des Etats membres de la Communauté 
européenne bénéficiaires de la libre circulation des personnes, J.O. du 27 
septembre 1998, p. 14743 (*). 
- Decreto-Lei n.° 60/93 de 3 de Marpo. Diårio da Republica I Serie AN° 
52 de 03/03/1993 Pagina 943; 
- Lei n° 8/98 de 13 de Fevereiro, que concede ao Governo autorizacåo 
para alterar o regime legal de entrada, permanéncia, saida e expulsåo de 
estrangeiros do territorio nacional, Diårio da Republica I Serie AN° 37 de 
13.2.1998 Pagina 570 (**); 
- Decreto-Lei n° 250/98 de 11 de Agosto. Diårio da Republica I Serie A 
N° 184 de 11.8.1998 Pagina 3891 (*); 
27 
Finland 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige - Ulkomaalaislaki/Utlånningslagen (378/91) 22/02/1991 
- Laki ulkomaalaislain muuttamisesta/Lag om åndring av utlånningslagen 
(640/93) 28/06/1993 
- Asetus ulkomaalaislain muuttamisesta annetun lain 
voimaanpanosta/Forordning om ikrafttrådande av lagen om åndring av 
utlånningslagen (1393/93) 22/12/1993 
- Ulkomaalaisasetus/Utlånningsforordningen (142/94) 18/2/1994 
- Sisåasiainministerion mååråys/Inrikesministeriets foreskrift 30.12.1993 
Dno. 8/010/93 (*) 
- Sisåasiainministerion ohje/Inrikesministeriets foreskrift 18.5.1994 Dno. 
10/010/94 (*) 
- Utlånningslagen (1989:529) 
- Lagen (1992:1165) om åndring i utlånningslagen (1989:547) 
- Utlånningsforordningen (1989:547). De viktigaste åndringarna: SFS 
1992:1166, 1993:1369 och 1994:1698 
- Forordning (1998:153) om åndring i utlånningsforordningen (1989:547) 
(*) 
- The Immigration (European Economic Area*) Order 1994, S.I. 
1994/1895; 
- The Immigration ("European Economic Area) Amendment Order 1997, 
S.I. 1997/2981 (*). 
(*) Ændring af gennemførelsesforanstaltningen, foretaget efter en 
overtrædelsesprocedure, indledt af Kommissionen. 
(**) Gennnemførelseslov, der giver regeringen mulighed for at ændre 
udlændingeloven. 
28 
C4 
WD 
v© 
a\ 
ro 
o\ 
Ml 
O 
*n 
ve 
S ov 
-g r-
ii ™ 
y v© 
o $j) 
ag 
vi .S 3 -S 
8 .23 
t * 
o g u £ *-
o <•-> 
M) g 
w C 
fe S 
SJ « °3 
O) L. 
S 
Indbringelse 
for 
Domstolen Henlæg-
gelse2 Begrundet 
udtalelse! Henlæg­
gelse2 Supplerende 
åbnings­
skrivelse! 
"o 
VI IS > 
Vi 60 C 
•a 
3 
c« 
c« 
s 
1 00 ON 
ON 
T3 
H ON 
o 
60 
•c ON 
vd 
in 
ON 
es 
c« 
Q oo 
vd 
VO ON 
o 
oo 
ON 
vo 
m 
ON 
"i 
C/J 00 ON 
vd 1.97 
(omfatter 
begge 
procedurer) 
1.99 3.96 (93/96) 
5.98 9.95 (dir. 93/96) 
2.96 (dir. 90/364,365) 
8.97 (dir. 93/96, 
sygeforsikring) 
60 
cd 
PH ON 
vd 
in 
ON 
c 
ji 
"G 
>-* vo 
ON 
in 
ON 
O 1 <L> 
HH 00 
ON 
ON 
T3 
C 
"2 00 ON 
es' 
ON 
o 
60 
•c 
u > 
C/J 00 
ON 
vd 
VO ON 
o Det Forenede 
Kongerige VO ON 
in 
in 
ON 
r-' 
-o i 
ti 
5 VO ON 
in 
in 
ON 
O 
c oo ON 
*—< 
VO 
ON 
in 
ON 
vd 
c 
HH 00 ON 
(S 
t—1 
r-» 
ON 
c4 
in 
ON 
r-' 
"c3 
60 
O 
PH 
«l<3 
ISSN 0254-1459 
KOM(99) 127 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 06 16 11 17 
Katalognummer : CB-CO-99-127-DA-C 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg