Nr. C 343/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
Forslaget om karrieremæssige fordele for de mest 
mobile forskere er også besnærende, men den nær­
mere gennemførelse og de praktiske virkninger for­
bliver særdeles uklare. 
3.4. Udvalget går fuldt ud ind for, at der oprettes 
en europæisk databank, som vil få afgørende betyd­
ning, selv om omkostningerne ikke kan undgå at 
blive store. Udvalget mener ikke, at der bør opereres 
med »håndbøger«, fordi det er næsten umuligt at 
ajourføre sådanne; man bør i stedet straks arbejde i 
retning af en databank, som opbygges på basis af 
den allermest moderne informationsteknik. 
Indledning 
1. Som følge af den vedvarende økonomiske, 
beskæftigelsesmæssige og finansielle krise i Fælles­
skabets medlemsstater bliver det stadig vanskeligere 
at finansiere de sociale sikringssystemer. I en med­
delelse til Rådet har Kommissionen anstillet nogle 
overvejelser herover. Heri gøres der rede for den 3.5. CODEST skal fortsat være et væsentligt 
organ; dets sammensætning bør dog tages op til ny 
vurdering, ligesom man efter aftale mellem med­
lemsstaterne bør sikre sig, at CODEST's medlem­
mer nu også er tilstrækkeligt repræsentative og har 
forståelse for erhvervslivets forhold. 
3.6. Udvalget kan principgodkende forslaget om 
revision hvert andet år, men henstiller dog, at visse 
projekter, som tydeligvis er langsigtede, får garanti 
for videreførelse, straks når de sættes i gang. 
økonomiske baggrund; det skildres, hvorledes med­
lemsstaternes sociale sikringssystemer fungerer, og 
der foretages en analyse af, hvordan forholdet mel­
lem indtægter og udgifter har udviklet sig, samt af 
den sociale beskyttelse og finansieringen. 
2. Det økonomiske og sociale Udvalg har besluttet 
at udarbejde en initiativudtalelse herom. Udtalelsen Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober 1984. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om aktuelle problemer i medlemsstaternes sociale sikring 
(84/C 343/05) 
Procedure 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 27. april 1983 i henhold til forret­
ningsordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om »aktuelle problemer i med­
lemsstaternes sociale sikring.« 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for sociale anliggender, som 
udpegede Ursula Engelen-Kefer til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 
13. september 1984. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 220. plenarforsamling den 25. okto­
ber 1984, med 56 stemmer for, 32 imod og 11 hverken for eller imod, følgende udtal­
else: 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/15 
er baseret på de redegørelser, der er udarbejdet af 
eksperter i medlemsstaternes sociale sikringssyste­
mer og gengivet i resumé i afdelingens beretning. 
3. Eksperternes beretninger var i første række cen­
treret om de ordninger, der gælder for lønmodta­
gere. Ordningerne for andre erhvervsgrupper tog de 
mindre hensyn til. Derfor har også Udvalget i de 
konklusioner, det har draget af eksperternes beret­
ninger, i hovedsagen (men ikke udelukkende) holdt 
sig til ordningerne for lønmodtagere. Om de øvrige 
ordninger kan der eventuelt udarbejdes en særskilt 
udtalelse senere. 
Af eksperternes beretninger kan drages følgende 
konklusioner: 
Særlige karakteristika ved de forskellige sociale 
sikringssystemer 
4. I Kommissionens overvejelser over socialsikrin­
gens problemer hedder det: 
»Ved social sikring forstås her social forsikring, 
herunder mod arbejdsløshed, sundhedsydelser 
og familieydelser. Der er betydelige forskelle 
mellem de socialsikringsordninger, der er i kraft 
i de enkelte medlemsstater ... 
I samtlige medlemsstater omfatter ordningerne 
dækning mod risici i forbindelse med sygdom, 
fødsel, arbejdsløshed, invaliditet, alderdom, 
dødsfald, arbejdsulykker og erhvervssygdomme 
samt endelig familieydelser.« 
Hovedparten heraf (ca. 60 %) er alderdoms- og syg-
domsydelser; alderdomsforsikringen alene lægger i 
gennemsnit beslag på ca. Vi af alle ydelser. Alt i alt 
beløber kontantydelserne sig til noget mere end 
naturalydelserne, idet de udgør mindst 60 % af de 
samlede udgifter, og i visse tilfælde betydeligt mere. 
5. Der er stor forskel på, hvordan de sociale sik­
ringsordninger er opbygget, idet situationen i med­
lemsstaterne som regel er baseret på de mange for­
skellige ordninger, der har været gennem tiderne. 
Der må skelnes skarpt mellem sociale ordninger for 
lønmodtagere på den ene side — hvor der så igen 
skelnes mellem arbejdere, funktionærer og tjeneste­
mænd — og på den anden side ordninger for selv­
stændige — herunder ejere af små og mellemstore 
virksomheder — hvortil kommer mange særordnin­
ger for de enkelte fag eller virksomheder. I nogle lande findes der såkaldte folkeforsikringer 
(dvs. sociale sikringsordninger, som omfatter hele 
eller størstedelen af befolkningen og finansieres 
over skatterne, ikke via bidrag) som dækker alle 
eller de fleste sociale risici. Det gælder først og frem­
mest Danmark og Storbritannien. I Nederlandene 
har man foruden folkeforsikringerne (der finansieres 
via bidrag opkrævet af skattevæsenet) også en række 
sociale foranstaltninger, som finansieres ved hjælp 
af de almindelige skatter. 
Der er grund til særligt at fremhæve den offentlige 
sundhedstjeneste for alle befolkningsgrupper i Stor­
britannien, Italien og Danmark. I Storbritannien er 
de opnåede resultater ekstra interessante, fordi det 
der er lykkedes at kombinere effektivitet og øko­
nomi (Storbritannien er det eneste land, hvor man 
har haft held til at holde sygesikringens udgifter 
under kontrol). 
Forskellige medlemsstaters ambitiøse planer om 
reform eller harmonisering af de sociale sikringssy­
stemer har ikke kunnet gennemføres af den simple 
grund, at befolkningen var imod. Således erklærede 
den franske ekspert: »en dybtgående reform, der 
bl.a. ville indebære indførelse af en fællesordning 
ved gradvis sammenlægning af de forskellige syste­
mer, forekommer for øjeblikket hverken gennemfør­
lig eller ønskværdig. Man må gå langsomt frem her 
ligesom med finansieringen.« 
Angående Kommissionens memorandum om pro­
blemerne på den sociale sikrings område og mere 
generelt problematikken med hensyn til en harmoni­
sering af de sociale sikringssystemer gør den danske 
ekspert, J. H. Petersen, opmærksom pa, at det er 
hans indtryk, at ingen dansk politiker nogen sinde 
vil turde bruge ordet »harmonisering«. Man ønsker 
ikke i Danmark, at noget som helst skal harmonise­
res med nogen som helst, og man ønsker under 
ingen omstændighed en nivellering i nedadgående 
retning. 
6. De sociale sikringssystemer finansieres dels ved 
hjælp af bidrag fra arbejdsgivere og arbejdstagere, 
dels over skatten, og der er stor forskel på, hvor stor 
en del hver af disse indtægtsformer tegner sig for. I 
de fleste medlemsstater udgør bidragene hovedpar­
ten af indtægterne, og arbejdsgivernes del varierer 
mellem 23 og 55 % af de samlede indtægter, de for­
sikredes mellem 12 og 35%. I Danmark, der klart 
udgør en undtagelse på dette punkt, finansieres en 
Nr. C 343/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
meget stor del af de sociale sikringssystemer via 
skatterne. I Storbritannien er forholdet mellem 
bidrag og skatter nogenlunde lige. Det franske soci­
alsikringssystem er det i Europa, der er baseret 
mindst på skatter. 
I Italien beregnes de sociale sikringsbidrag på 
grundlag af hele lønnen, medens der for flertallet af 
de pensioner, der udbetales, er fastsat et maksimum­
beløb. Staten finansierer ca. 25 %, men betaler dog 
samtidig en væsentlig del af virksomhedernes sik­
ringsbidrag for at fremme erhvervsaktiviteten. 
Med hensyn til finansieringen af sundhedstjenesten 
dækkes de 63 % af udgifterne gennem sikringsbi­
drag, og resten betales over de statslige kasser. For 
visse lægemidler, kliniske analyser, røntgendiagno­
sticering samt konsultationer skal den sikrede 
udrede en del af udgifterne. 
7. Der er stor forskel på, hvilken rolle arbejdsmar­
kedets parter spiller i de sociale sikringssystemer. 
Lovgivningen herom er i øvrigt yderst kompliceret. 
I Italien beklædes formandsposten for Instituttet for 
social forsorg af en repræsentant for arbejdstagerne, 
som udpeges af de faglige organisationer. 
I mange lande spiller arbejdsmarkedets parter en 
afgørende rolle i den daglige forvaltning af det soci­
ale sikringssystem og dets forskellige grene (ram­
merne herfor er afstukket af staten i lovgivningen). I 
nogle lande kan arbejdsmarkedets parter endda selv 
tage initiativer på dette område, og i andre er fag­
foreningerne ansvarlige for gennemførelsen af 
bestemte foranstaltninger (i Belgien f.eks. for udbe­
taling af arbejdsløshedsunderstøttelse; i Danmark 
varetages denne opgave af arbejdsløshedskasser, i 
nært samarbejde med fagforeningerne). 
a) I Frankrig har arbejdsmarkedets parter beslut­
tende myndighed, både hvad angår administra­
tionen af de sociale sikringsordninger og de 
sociale og sundhedspolitiske foranstaltninger, 
der supplerer de lovbundne ydelser. Det er sta­
ten, der fastsætter bidragenes og ydelsernes stør­
relse, men det sker efter samråd med arbejds­
markedets parter. 
b) Også i Grækenland indføres og styrkes de umid­
delbart berørtes medindflydelse. Således er arbejdsgivere, arbejdstagere, pensionister og de 
ansatte i socialsikringens institutioner nu repræ­
senteret i bestyrelserne for de sociale sikrings­
ordninger. 
c) En i Vesteuropa enestående autonom status har 
det organ, der i Tyskland har ansvaret for 
arbejdsløshedsforsikring og arbejdsmarkedspo­
litik, nemlig Bundesanstalt fur Arbeit, der både 
på centralt, regionalt og lokalt plan administre­
res af et autonomt treparts organ. 
d) I Belgien administreres den sociale sikrings 
organer af paritetisk valgte repræsentanter for 
arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationerne. 
e) I Nederlandene administrerer arbejdsgiverne og 
arbejdstagerne de såkaldte arbejdstagerforsik-
ringer og en stor del af folkeforsikringerne. 
I andre lande som f.eks. Storbritannien, Irland og 
Danmark er det i første række de offentlige myndig­
heder (+ embedsmænd), der har ansvaret for den 
sociale sikring (men for Danmarks vedkommende 
danner arbejdsløshedsunderstøttelse og ATP dog en 
undtagelse). Arbejdsmarkedsparterne har kun ringe 
direkte indflydelse i disse lande, men det betyder 
langtfra, at de slet ingen indflydelse har på den poli­
tik, der føres. Således træffes der f.eks. i Danmark 
næppe nogen beslutning på dette område uden for­
udgående høring af arbejdsmarkedets parter. 
Alt i alt har man haft yderst positive erfaringer med 
arbejdsmarkedsparternes medvirken inden for den 
sociale sikring, både hvor det drejer sig om admini­
stration og beslutningstagning inden for forskellige 
områder. 
Årsager til de sociale sikringssystemers finansielle 
problemer 
8. Da nærværende udtalelse ifølge det kommisso­
rium, som Udvalget har stillet, skal beskæftige sig 
med de sociale sikringssystemers finansielle proble­
mer på baggrund af den økonomiske og beskæftigel­
sesmæssige krise, er følgende citat fra Kommissio­
nens meddelelse om de sociale sikringssystemer sær­
lig relevant: 
»Den gradvise stigning i de sociale udgifter skal 
ses i en helt ny økonomisk og social sammen­
hæng, der er karakteriseret ved en svag økono­
misk vækst, et betydeligt budgetunderskud, en 
omfattende arbejdsløshed og i visse lande en 
høj inflationsrate ...«. 
»Men snarere end de i ordningerne »indbyg­
gede« problemer er det den økonomiske krise, 
der er årsag til de nuværende vanskeligheder. 
Det ser ud til, at den økonomiske afmatning og 
den deraf følgende omfattende arbejdsløshed er 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/17 
hovedårsagen og den umiddelbare grund til de 
vanskeligheder, der er opstået inden for den 
sociale sikring.« 
Beretningen om Frankrig indeholder følgende kon­
statering: 
»Først og fremmest må man konstatere, i hvor 
høj grad den sociale sikring berøres af beskæfti­
gelsessituationen : i et land hvor 70 % af den 
sociale sikrings indkomster er direkte afhængige 
af beskæftigelsen, er det klart, at hvis det går 
dårligt med beskæftigelsen, smitter det af på 
den sociale sikring«. 
I beretningen om Storbritannien konstateres det, at 
de sociale sikringsordningers finansielle uligevægt 
først og fremmest skyldes arbejdsløsheden, »hvis 
konsekvens er lavere indtægter fra sikringsbidrag og 
skatter og større udgifter til støtte. Hvis man lægger 
disse to faktorer sammen (fald i skatteindtægter og 
socialsikringsbidrag plus udgifter til ydelser), når 
man frem til, at man med et beskæftigelsesniveau 
som i 1960'erne ville kunne betale en helt ny offent­
lig sygesikring uden nogen stigning i bidragene med 
de deraf følgende indtægter, til statskassen. Dette 
viser, hvor uhyre store omkostningerne i forbindelse 
med arbejdsløsheden er«. 
Også i beretningen om Forbundsrepublikken 
Tyskland er det klart fremhævet, at hovedårsagen til 
socialsikringens manglende finansielle ligevægt ikke 
skal søges i ordningerne selv, men i den fortsat høje 
og stadig stigende arbejdsløshed. Således koster 
massearbejdsløsheden i Forbundsrepublikken Tysk­
land alene i 1984 55 mia DM, dels i form af ydelser 
fra arbejdsløshedsforsikringen eller andre kasser, 
dels i form af mistede skatter og socialforsikringsbi-
drag. 
9. Af andre faktorer, der spiller en rolle for social­
sikringssystemernes finansielle problemer, nævner 
Kommissionen følgende, der til dels kan føres til­
bage til systemerne selv: 
— beskyttelsen er blevet forbedret. Herom siger 
Kommissionen: »det sociale tryghedssystem er 
efterhånden blevet ret udbygget, selv om der 
endnu er nogle lakuner, for så vidt angår visse 
befolkningsgrupper, bl.a. i de lande, hvor ydel­
serne stadig er forholdsvis beskedne. Der har 
været bred politisk enighed om udbygningen af 
den sociale sikring. Den er foregået på forskellig 
måde i de enkelte lande, f.eks. gennem udvi­
delse af sikringsordningerne til at omfatte per­
sonkategorier, der ikke tidligere var dækket ind, 
indførelse af nye sikringsydelser, forbedring af niveauet for de sociale ydelser; og mindre 
restriktive betingelser for at være ydelsesberetti­
get. Samtidig har der været en tendens til at gøre 
ydelserne indtægtsbestemte med det formål at 
give de sikrede mulighed for at opretholde deres 
hidtidige levefod, i stedet for blot at operere 
med et socialt eksistensminimum«; 
— befolkningen har en høj gennemsnitsalder i de 
fleste medlemstater; 
— der kan konstateres en stærk stigning i sygefor­
sikringens udgifter i næsten alle medlemssta­
terne undtagen i Storbritannien, hvor det er lyk­
kedes den statslige sundhedstjeneste at holde 
udgifterne under kontrol. 
Desuden må følgende faktorer nævnes: 
— navnlig i Nederlandene og i Forbundsrepublik­
ken Tyskland tilkendes i stigende grad invalide­
pension, hvilket bl.a. er en følge af den vedva­
rende og tiltagende massearbejdsløshed; 
— nye erhvervsgrupper er blevet omfattet af alders-
sikringen og får nu del i dennes ydelser; 
— socialsikringssystemernes ydelser til de laveste 
indkomstlag er blevet forbedret, hvilket navnlig 
fremhæves i beretningen om Grækenland og 
Nederlandene; 
— de forskellige sociale sikringssystemer har i de 
seneste år og årtier fået pålagt mange nye udgif­
ter, uden at der er sørget for tilsvarende 
indtægtskilder; 
— der gøres i stigende grad forsøg på at undlade at 
betale bidrag og skat ved sort arbejde og deltids­
arbejde af stærkt begrænset varighed. 
Utilstrækkeligt beskyttede personer og 
befolkningsgrupper 
10. I De europæiske Fællesskabers medlemsstater 
findes der persongrupper, som dækkes utilstrække­
ligt eller slet ikke af det sociale sikringssystem. Det 
gælder først og fremmest arbejdsløse og deres fami­
lier, ikke mindst nu under den alvorligt stigende 
langtidsledighed. 
Således kan man for Forbundsrepublikken Tysk­
lands vedkommende konstatere, at kun ca. 40 % af 
alle arbejdsløse får arbejdsløshedsunderstøttelse, og 
at over 30 % af de arbejdsløse er afskåret fra enhver 
form for ydelse. Desuden er støtten til de arbejds­
løse efter de forskellige nedskæringer i de seneste år 
Nr. C 343/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
så lav, at den for mange af de berørte ligger under 
socialhjælpen. Den vedvarende og tiltagende masse­
arbejdsløshed og nedskæringerne af de sociale ydel­
ser har således til følge, at visse former for fattigdom 
breder sig i Fællesskabet, idet stadig større dele af 
befolkningen kommer ned under det sociale eksi­
stensminimum. 
Desuden beskyttes særlig følgende persongrupper 
utilstrækkeligt af de sociale sikringssystemer: Unge 
uden erhvervserfaring, gifte kvinder uden selvstæn­
digt krav på socialsikringsydelser, hushjælp, folke­
pensionister, ældre enlige kvinder og familier med 
flere børn. 
11. Det er vigtigt at bemærke*, at i nogle mindre 
udviklede medlemsstater er socialsikringsydelsernes 
generelle niveau endnu så lavt, at beskyttelsen er 
utilstrækkelig. 
I den forbindelse er følgende uddrag fra beretningen 
om Grækenland sigende: 
»Den sociale beskyttelse i Grækenland er endnu 
ikke tilfredsstillende og ligger langt under 
niveauet i de øvrige medlemsstater. I løbet af de 
sidste to år er der gjort væsentlige bestræbelser 
på og truffet mange foranstaltninger for at 
beskytte befolkningen og udvide og forbedre 
ydelserne. Som eksempel kan nævnes: 
— Pension til alle ældre, som ikke er tilknyttet 
en forsikringskasse; 
— udvidelsen af IKA til hele Grækenland; 
— mere lempelige betingelser for udbetaling af 
pensionsydelser til folk, der arbejder i områ­
der, der ikke tidligere var omfattet af IKA; 
— den supplerende forsikring udvides til at 
omfatte alle arbejdstagere gennem skabel­
sen af TEAM (arbejdstagernes supplerende 
forsikring); 
— udvidelse af enkepensionsforsikringen, 
læge- og medicinhjælp til landarbejdere, 
øget arbejdsløshedsunderstøttelse osv.«. 12. Her må også nævnes det problem, at folk ikke i 
tilstrækkelig grad gør brug af de sociale sikringssy­
stemers ydelser. Det er et fænomen, der også er kon­
stateret i andre undersøgelser, f.eks. i de rapporter 
der er udarbejdet i forbindelse med EF-programmet 
for bekæmpelse af fattigdom. Som et prægnant 
eksempel kan nævnes socialhjælpsydelserne i For­
bundsrepublikken Tyskland. Ifølge en repræsentativ 
undersøgelse for nylig er det ikke en gang halvdelen 
af de husstande, der er berettigede til socialhjælpsy-
delser, der faktisk modtager disse. Som årsag hertil 
nævnes først og fremmest manglende information 
om, hvordan man nærmere bærer sig ad med at 
opnå ydelserne, samt sociale og bureaukratiske hin­
dringer. Samme fænomen er iagttaget i Storbritan­
nien. 
13. For at komme ud over den manglende brug af 
de sociale ydelser, bør man bestræbe sig for at infor­
mere og rådgive befolkningen bedre. 
14. I flere af beretningerne om de enkelte lande 
nævnes, at de sociale sikringsordninger ved siden af 
balanceprincippet (overensstemmelse mellem bidrag 
og ydelser) må rumme solidaritetselementer. 
Af sådanne elementer kan nævnes det forhold, at 
mange socialsikringsordninger er obligatoriske, for 
derved sker der en udligning mellem større og min­
dre risici; endvidere, at medens bidragene er forskel­
lige, idet de retter sig efter indkomsten, udbetales 
samme ydelse for samme forsikringsbegivenhed, 
dog under hensyntagen til familiesituationen. Disse 
solidaritetselementer er mest udprægede i de for­
skellige former for folkeforsikring, hvor der opkræ­
ves indkomstrelaterede bidrag og udbetales identi­
ske ydelser, som kun afstemmes efter familiesituati­
onen. 
En anden afvigelse fra balanceprincippet består i at 
afstemme ydelserne efter modtagerenes behov. 
Forebyggende foranstaltninger og revalidering 
15. Da Udvalget tillægger forebyggende socialpo­
litiske foranstaltninger særlig betydning, fordi man 
derved kan modvirke risici og således hindre men­
neskelig lidelse, samtidig med at man sparer sociale 
udgifter, har det også beskæftiget sig med de mulig­
heder og problemer, der knytter sig til forebyggende 
foranstaltninger inden for det sociale sikringssy­
stem. 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/19 
Danmark viser et godt eksempel på en socialpolitik, 
der først og fremmest satser på forebyggende foran­
staltninger. Ifølge beretningen om Danmark er det 
socialsikringens formål at begrænse forekomsten af 
væsentlige sociale tilpasningsproblemer eller ind­
komstbortfald og at medvirke aktivt til løsningen af 
sådanne problemer, hvor de forekommer. 
Det danske sociale sikringssystem er opbygget på 
følgende principper: 
— forebyggelsesprincippet: Antallet af tilfælde, hvor 
varig eller langvarig forsøgelse er nødvendig, 
søges begrænset mest muligt gennem tidlig og 
tilstrækkeligt omfattende indsats; 
— indkomstbortfaldsprincippet: Indkomstbortfald, 
f.eks. på grund af arbejdsløshed, sygdom eller 
arbejdsskader, skaber risiko for sociale proble­
mer, hvorfor der ydes en høj økonomisk kom­
pensation ; 
— behovsprincippet, hhv. revalideringsprincippet: 
Udgangspunktet for socialsikringens ydelser er 
det faktiske behov. Man anlægger en helheds­
vurdering, der inddrager klientens samlede situ­
ation, dvs. de personlige, familiære, arbejds­
mæssige og lignende forhold. I tilfælde af syg­
dom eller ulykke anvendes overgangshjælp og 
serviceydelser med det sigte at genoprette 
erhvervsevnen; varig forsørgelse skal begrænses 
mest muligt, dvs. til »umulige« tilfælde. 
Rådgivning og vejledning er derfor centrale elemen­
ter i de sociale sikringsordninger i Danmark. 17. I Nederlandene føres en omfattende forebyg­
gende politik først og fremmes som led i den obliga­
toriske sygeforsikring, f.eks. i form af vaccinations-
kampagner, ambulant hjælp på institutioner for psy­
kiske sygdomme og ambulant lægebehandling på 
sygehusenes poliklinikker; endvidere kan nævnes 
sundhedsbeskyttelse for arbejdstagere og den 
såkaldte »volumenpolitik«, der gør det til en vigtig 
opgave for virksomhederne med alle bedriftssund­
hedstjenestens midler i henhold til Lov om Arbejds­
vilkår at hindre, at arbejdstagerne invalideres eller 
tvinges til at forlade deres arbejde. 
Det er interessant at konstatere, at der i nogle med­
lemsstater findes love, der forpligter virksomhederne 
til at beskæftige et bestemt antal handicappede; det 
gælder f.eks. Forbundsrepublikken Tyskland, Det 
forenede Kongerige, Frankrig og Belgien. 
18. Faglige og medicinske revalideringsforanstalt-
ninger spiller også en tiltagende rolle i Forbundsre­
publikken Tyskland både for Bundesanstalt fur 
Arbeit og inden for syge-, pensions- og ulykkesfor­
sikringen. 
I Irland lægges der særlig vægt på at bekæmpe 
arbejdsløsheden. Der er bl.a. gennemført en lang 
række beskæftigelses-, omskolings- og videreuddan-
nelsesforanstaltninger. I Grækenland koncentreres 
de forebyggende foranstaltninger navnlig om det 
medicinske område. Det samme gælder Luxem­
bourg, Belgien og Italien, hvor man fremfor alt 
bestræber sig på at reducere arbejdsulykkernes 
antal. 
16. Ud fra de anførte principper omfatter de dan­
ske ordninger i øvrigt følgende: 
— generel forebyggelse af sociale problemer (f.eks. 
foranstaltninger i forbindelse med børn og unge 
samt sygdomsforebyggende, beskæftigelsesmæs­
sige og arbejdsmiljømæssige foranstaltninger); Alt i alt kan det konstateres, at de forebyggende for­
anstaltninger, der er gennemført, har givet positive 
resultater både finansielt (det viser bl.a. beretningen 
om Belgien) og med hensyn til omfanget af konkrete 
risici. 
egentlig socialpolitisk forebyggelse (opsøgende 
virksomhed gennem sundhedsplejersker, hjem­
mesygeplejersker og hjemmehjælpere, skole, 
praktiserende læger m.v., råd og vejledning); Strukturelle problemer i forbindelse med 
finanseringen af de sociale sikringssystemer 
forebyggelse af sociale problemer i truede og 
sårbare grupper; 
behandling af indtrådte og forebyggelse af 
videre sociale problemer; 
hvor forebyggelse er umulig eller må opgives: 
Langtidsydelser efter pensionslovgivningen. 19. En gennemgang af beretningerne vedrørende 
de enkelte lande viser, at der ikke findes mirakelløs­
ninger, og at radikale reformer på det finansielle 
område vil få højst uvisse følgevirkninger, samtidig 
med at de vil være politisk vanskelige at forsvare. 
Det vil dog i nogle tilfælde være muligt at foretage 
visse ændringer. Man kunne i denne forbindelse 
under hensyntagen til de eksisterende forskelle i 
Nr. C 343/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
medlemslandene overveje enten at forhøje bidra­
gene en smule, at hæve det bidragsloft, der gælder 
for visse sociale forsikringer, eller at indføre nogle 
beskedne, skattelignende afgifter. I nogle lande har 
regeringerne endvidere sat visse sociale ydelser ned 
eller med andre ord forringet den sociale beskyttelse 
for de forsikrede. Over for de ansvarlige for de dra­
stiske prisstigninger på en række områder er der 
imidlertid ikke i alle tilfælde truffet lignende for­
holdsregler (her tænkes på speciallægerne, visse 
andre grupper inden for lægehvervet, medicinalin­
dustrien, producenter og brugere af medicinsk 
udstyr og apparatur, administrationsomkostninger 
osv.). 
20. I flere beretninger (Frankrig, Nederlandene, 
Irland, Belgien, Italien, etc.) anføres det, at virksom­
hedernes sociale bidrag beregnes og indbetales på 
basis af lønmassen, hvilket naturligvis belaster de 
arbejdskraftintensive virksomheder og kan påvirke 
beskæftigelsen negativt. Til gengæld tynges de 
meget kapitalintensive virksomheder relativt mindre 
af finanseringen af de sociale sikringsordninger. 
Man må endvidere være opmærksom på, at ny tek­
nik og rationalisering forårsager arbejdsløshed og 
dermed reducerer virksomhedernes omkostningsni­
veau. Desuden kan forøgelse af arbejdspresset med­
føre større eller nye sundhedsfarer for arbejdsta­
gerne og dermed større sociale udgifter. Det må i 
denne forbindelse ikke overses, at ny teknik også 
kan medvirke til en forbedring af arbejdsforholdene. 
Nye sociale udgifter kan i øvrigt opstå som følge af, 
at den ny teknik ikke kun skaber arbejdsprocesser, 
der kræver et højt kvalifikationsniveau, den kan 
også føre til, at der ikke længere er behov for visse 
faglige kvalifikationer. 
21. I beretningen om Frankrig peges der således på 
disse problemer. Der redegøres for konklusionerne 
af en række forskellige undersøgelser af de eventu­
elle følgevirkninger af en udvidelse af beregnings­
grundlaget for de sociale sikringsordninger (værdi­
tilvæksten i virksomhederne i stedet for lønnin­
gerne) : 
»— Med det nuværende system tilgodeses kapi­
talen på bekostning af beskæftigelsen, og 
jobskabelse forhindres. Derudover giver det 
nuværende system baseret på bidrag under­
skud i kriseperioder (de arbejdsløse betaler 
ikke bidrag eller højst et symbolsk beløb); 
— Hvis man som beregningsgrundlag vælger 
værditilvækst i stedet for lønninger, vil det 
gå ud over de kapitalintensive virksomhe­
der, som normalt er mest produktive, og 
dette vil kunne føre til en nedadgående nivellering, ligesom de beskæftigelsesmæs­
sige virkninger kun vil blive marginale. 
Med hensyn til muligheden af en finansering af 
socialsikringen via skatter og afgifter skal det 
bemærkes, at valget af fremgangsmåde vil give 
anledning til en lang række problemer: 
— finansiering over merværdiafgiften kan give 
højere forbrugerpriser og nære inflationen. 
— finansiering gennem højere progressive 
skatter eller en særlig proportionel skat på 
den samlede indtægt vil kunne møde mod­
stand fra de mellemste og bedrestillede 
samfundsgrupper og lægger en dæmper på 
opsparingen. 
En eventuel fiskalisering af det sociale sikrings­
system vil derudover kunne give anledning til 
problemer i forbindelse med bevarelsen af en 
paritetisk forvaltning af den sociale sikring.«. 
22. Det understreges i beretningen om Frankrig, at 
en mulig løsning kunne være at opbygge reserver i 
perioder med økonomisk vækst og bruge af disse i 
krisetider. 
23. Med hensyn til eventuelle forbedringer af de 
sociale sikringsordningers finansiering er det inte­
ressant at konstatere, at tjenestemændene i Frankrig 
og Belgien også bidrager til finansiering af arbejds­
løshedsforsikringer, {med solidaritetsbidrag). 
24. Det kan også i beretningen om Storbritannien 
med en vis interesse konstateres, at de sociale udgif­
ter holdes nede af psykologiske mere end af økono­
miske grunde. 
25. Det understreges endvidere i flere beretninger, 
at de stigende udgifter på sundhedsområdet må 
bremses. Der tænkes her navnlig på udgifter til det 
stigende antal lægehenvisninger (bl.a. til speciallæ­
ger og laboratorier) og paramedicinsk behandling, 
overforbrug af lægemidler, nedskæring af hospitals­
udgifter og bedre kontrol med infrastrukturudviklin­
gen på hospitalsområdet. 
En mere ambitiøst anlagt politik på forebyggelses­
området vil også på mellemlang sigt kunne skabe 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/21 
bedre kontrolmuligheder og dertil en begrænsning 
af de sociale udgifter (jf. erfaringerne i Luxem­
bourg). Den nuværende tendens til i visse lande at 
privatisere mindre sygdomsudgifter kan vise sig at 
gå i stik modsat retning af en forebyggelsespolitik. 
Privatiseringstendenserne inden for den sociale sik­
ring 
26. I flere af beretningerne om de enkelte lande 
nævnes det, at der som følge af underskuddet på de 
sociale sikringssystemer, der igen er en følge af den 
fortsat tiltagende massearbejdsløshed, er tendenser 
til at overføre visse dele af den sociale sikring fra 
offentlig til privat finansiering. Det drejer sig først 
og fremmest om syge- og aldersforsikring. 
Udvalget mener imidlertid, at den nødvendige soli­
daritet mellem de forskellige kategorier af forsikrede 
kun kan tilvejebringes, hvis der i hovedsagen er tale 
om offentlige ordninger. 
27. Det er ganske rigtigt, som der står i beretningen 
om Nederlandene, at »målet må være en rimelig 
ligevægt mellem det offentliges forsørgelsesansvar 
på den ene side og de enkelte borgeres og sam­
fundsgruppers ansvar på den anden«. Men det kan 
ikke betyde, at flere og flere af de sociale sikringssy­
stemers ydelser privatiseres, så disse systemer ender 
med at være koncentreret om særligt trængende per­
songrupper. 
Dette ville stride mod grundprincippet for den soci­
ale sikring, som er at hjælpe borgerne, når de ram­
mes af en af livets tilskikkelser og om muligt endda 
at hindre, at de rammes. 
Det ville være et tilbageskridt i forhold til de 
moderne sociale sikringssystemer, som i EF-landene 
er blevet skabt gennem årtiers møjsommeligt 
arbejde, og som langsomt er ved at opstå i de nye 
mindre udviklede medlemsstater. Specielt ville det 
være i modstrid med tanken om en forebyggende 
social sikring — der ikke blot hindrer socialbegiven­
heders opståen, men også reducerer de sociale 
omkostninger — og dermed stride direkte imod det, 
der ifølge udsagn i beretningerne om de forskellige 
lande netop bør udbygges yderligere. I øvrigt venter 
den danske ekspert, at det på lang sigt vil volde det 
danske samfund store problemer, at der er opstået 
en supplerende privat alderspensionsordning. 28. Det er også interessant, hvad der står i beret­
ningen vedrørende Det forenede Kongerige, nemlig 
at en offentlig sygesikring ikke nødvendigvis åbner 
et stort marked for privat forsikring (som det ofte 
påstås), når blot finansieringen foregår med tilstræk­
kelig fornuft (det samme beviser den amtskommu­
nale sygesikring i Danmark): 
»Flere bestræbelser og initiativer for at gøre ind­
hug i ventelisterne til ikke-akutte kirurgiske ind­
greb, plus flere muligheder for faciliteter inden 
for den offentlige sygesikring, ville bidrage til at 
modvirke denne udvikling. Udviklingen af 
social sikring i Det forenede Kongerige med 
dyre ydelser, hovedsageligt på en fast ydelsesba-
sis, har medført mindre relativ fattigdom end de 
fleste andre medlemslande.« 
Det er ligeledes vigtigt at konstatere, at rigelige og 
kvalitetsprægede ydelser (f.eks. inden for sygesikrin­
gen) hindrer kraftigt udviklingen af private ordnin­
ger. 
De sociale udgifters stabiliserende indvirkning på 
konjunkturerne og beskæftigelsen 
29. Det hedder i Kommissionens overvejelser over 
den sociale sikring: 
»Den sociale sikring bør ikke betragtes som en 
byrde for økonomien. Den er snarere en forud­
sætning for opretholdelsen af et højt kvalifikati­
ons-, effektivitets- og motivationsniveau inden 
for europæisk erhvervsliv. Desuden forsvinder 
de beløb, der opkræves, ikke ud af det økono­
miske kredsløb; de tilføres det igen i form af 
ydelser, der spiller en vigtig rolle i forbindelse 
med opretholdelsen af den økonomiske aktivitet 
og forhindrer således, at man undgår én endnu 
mere udtalt stagnation, især i visse regioner. 
Der er kort sagt en lang række aktiviteter, der 
udspringer af de sociale sikringsordninger. 
F.eks. giver sundhedssektoren arbejde til mange 
funktionærer, læger, apotekere, tandlæger osv., 
og til diverse industrier (medicinalindustrien, 
men også den kemiske og elektroniske industri). 
Lønudgifterne er højere i EF-landene end i de 
fleste andre lande i verden. Dette skyldes for­
skelle i lønniveauet, men også i det sociale sik­
ringsniveau. Socialsikringsordningerne finansie­
res over skatterne og gennem bidrag, som til 
dels ydes af arbejdsgiverne. Store lønudgifter 
kan have en negativ indvirkning på virksomhe-
Nr. C 343/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
dernes konkurrenceevne, især inden for visse 
sektorer, der er udsat for konkurrence fra udvik­
lingslandene, som f.eks. tekstil- og beklædnings­
industrien, skotøjsindustrien og skibsbygnings­
industrien. Det er klart, at dette kan have ugun­
stige følger for beskæftigelsen.« 
Når de sociale sikringsudgifter når en vis størrelse (i 
% af BNP), vækker skattetrykket og de høje bidrag, 
som Kommissionen konstaterer, modstand fra 
bidrag- og skatteydernes side; i den forbindelse 
bemærker Kommissionen med rette, at skatte- og 
bidragyderne særlig hæfter sig ved, hvad de skal 
betale, men ikke altid gør sig klart, hvad de får igen 
i form af offentlig service og kontantydelser. 
30. De tanker, Kommissionen her giver udtryk for, 
genfindes i flere af beretningerne. Man møder ofte 
den opfattelse, at den kraftige stigning i de sociale 
sikringssystemers udgifter, der er en følge af den 
vedvarende og tiltagende massearbejdsløshed, 
udgør en trussel mod virksomhedernes konkurrence­
evne. Men det er ifølge beretningen om Frankrig en 
forhastet slutning, »for disse udgifter er ikke nød­
vendigvis, og som regel slet ikke, uden fordel for 
økonomien.« 
Som eksempel anføres sundhedsvæsenet: 
»Selvfølgelig er de bidrag, der skal finansiere 
sundhedssektoren, yderst nyttige for beskæfti­
gelsen. I Frankrig beskæftiger denne sektor over 
1 mio mennesker. Den er således ikke neutral 
ud fra et økonomisk synspunkt.«. 
31. I beretningen om Nederlandene nævnes det, at 
nedskæringerne i de sociale udgifter har fremkaldt 
stor uro i samfundet: 
»Den nederlandske fagbevægelse har ikke kun 
modsat sig disse drastiske nedskæringer, men er 
også samtidig kommet med alternative forslag 
til opretholdelse af købekraften hos tjeneste­
mændene og hos dem, der modtager sociale 
ydelser.«. 
32. Også i Forbundsrepublikken Tyskland har fag­
foreningerne igen og igen påpeget, at de seneste års 
nedskæringer i de sociale ydelser er udtryk for, at 
man ensidigt lader de svageste grupper i samfundet 
betale prisen for den økonomiske og beskæftigelses­mæssige krise; det er socialt set uacceptabelt, det 
skærper de sociale modsætninger og medfører et 
stort tab af købekraft, hvad der beskæftigelsespoli­
tisk er urimeligt. 
Konklusion 
33. Det fremgår klart af beretningerne om de for­
skellige medlemsstater, at den økonomiske krise og 
arbejdsløsheden som følge deraf er vigtige årsager til 
de finansielle skævheder i de sociale sikringsordnin­
ger. I beretningerne nævnes ligeledes de strukturelle 
skævheder og især den kendsgerning, at befolknin­
gen bliver ældre, at omkostningerne i sundhedssek­
toren stiger, samt at ydelserne er blevet udvidet til at 
omfatte nye kategorier af erhvervsaktive, som ikke 
har indbetalt tilstrækkelige sikringsbidrag. Med­
lemsstaternes primære politiske målsætning på 
området bør derfor være at sikre grundlaget for de 
sociale sikringsordninger ved en effektiv konjunk­
tur- og beskæftigelsesstimulerende politik. En kvali­
tativ vækst, som svarer til befolkningens behov, vil 
gøre dette lettere at finansiere de sociale sikringssy­
stemer. 
Man kan i medlemsstaterne konstatere en karakteris­
tisk sammenhæng mellem det sociale sikringsni­
veau og de økonomiske resultater. Der eksisterer en 
vekselvirkning mellem på den ene side den sociale 
sikring af arbejdstagerne og deres familier og på den 
anden side de økonomiske resultater og den økono­
miske udvikling, i den forstand at en god social sik­
ring støtter en kvalitativ økonomisk vækst. Det er 
således vigtigt, at man for fremtiden søger at garan­
tere et passende socialt sikringsniveau i de forskel­
lige medlemsstater. 
34. I øvrigt har statens samt de sociale sikringsor-
ganers budgetter en vigtig stabiliserende indflydelse 
på både konjunkturudviklingen og beskæftigelsen. 
De sociale ydelser pumpes tilbage i det økonomiske 
kredsløb i form af efterspørgsel efter varer, de bidra­
ger således til at støtte den økonomiske aktivitet. 
Man må imidlertid ikke glemme, at de stigende soci­
ale sikringsomkostninger som følge af den fortsat 
voksende arbejdsløshed samt de andre ovenfor 
nævnte faktorer pålægger såvel bidragyderne, skat­
teyderne som de offentlige budgetter en betydelig 
økonomisk byrde. Det gælder således om dels at 
finde en balance mellem opretholdelsen af købe­
kraften og dels sikre de nødvendige midler til finan­
sieringen af et økonomisk opsving. 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/23 
35. De sociale ydelser har ligeledes stor betydning 
for produktionen og investeringsniveauet. Takket 
være disse ydelser investerer man i sundhed og 
uddannelse af arbejdskraften, hvilket er mindst lige 
så vigtigt for den økonomiske udvikling som inve­
steringer i kapitalgoder. Der kræves nemlig rigelig 
arbejdskraft for at bevare befolkningens sundhed. 
Desuden skabes der arbejdspladser i adskillige 
erhvervsgrene (især den farmaceutiske industri, men 
også inden for den kemiske industri og elektronik). 
36. De sociale sikringsordninger bør beskytte 
arbejdstagerne og deres familier, ikke blot i økono­
miske opgangstider, men især i krisetider, hvor man 
netop bør bevare og styrke solidaritetsprincippet 
gennem en forsikring, som er obligatorisk for alle. 
37. Man bør dog være opmærksom på, at indtæg­
ter og udgifter i den sociale sikring skal afpasses 
efter den forværrede økonomiske situation. Når 
bruttonationalindkomsten stiger langsommere end 
før, kan de sociale sikringsydelser ikke øges som 
under en højkonjunktur. Det er i den forbindelse 
væsentligt at skabe en bedre balance mellem de 
bidrag, den erhvervsaktive befolkning skal betale, 
og den sociale sikrings ydelser. Den nødvendige 
strukturforbedring i de sociale sikringssystemer vil 
ligeledes bidrage til den finansielle konsolidering. I 
dette øjemed er det navnlig vigtigt at skabe større 
gennemsigtighed i omkostningerne, forbedre infor­
mationen, begrænse eller fjerne ydelser, der er soci­
alsikringen uvedkommende eller tilsvarende frigøre 
indtægtskilder, som kan finansiere disse ydelser, 
styrke den enkeltes medansvar samt bremse op, når 
kursen får en forkert drejning. Den nødvendige til­
pasning af ydelserne til den økonomiske og finansi­
elle situation i medlemsstaterne bør ske på en afba­
lanceret måde. De dårligst stillede sociale kategorier 
bør ikke først og fremmest eller udelukkende ram­
mes, men også de højere indtægtsgrupper skal bære 
deres andel. Man bør i øvrigt være opmærksom på, 
at de sociale ydelser støtter efterspørgslen, og såle­
des er absolut nødvendige for et økonomisk opsving 
og bedre beskæftigelse. Man bør imidlertid ikke — 
således som det helt tydeligt skinner igennem i den 
økonomiske politik, flere medlemsstater fører — pri­
mært eller udelukkende vælte hele byrden over på 
modtagerne af sociale ydelser, medens en del af de 
højere indkomstkategorier fuldstændig friholdes. En sådan politik medfører ikke blot en skærpelse af de 
sociale konflikter med alle de deraf følgende nega­
tive konsekvenser for de berørte personer og for den 
almindelige økonomiske udvikling, men også en 
nedgang i de lavere indkomstkategoriers købekraft. 
Imidlertid er netop denne efterspørgsel nødvendig 
for den økonomiske udvikling. Desuden bør 
omkostningerne inden for visse sektorer af den soci­
ale sikring absolut nedbringes. Man bør især 
beskære den indtægt, som visse læger og andre 
inden for sundhedssektoren oppebærer, og til dels 
også de farmaceutiske laboratoriers overskud og 
hospitalsudgifterne. Disse besparelser kan gennem­
føres ved bedre planlægning af hospitalernes infra­
struktur og placeringen af tungt udstyr (scannere) 
samt ved bedre kontrol med de tekniske ydelser og 
henvisninger til laboratorieundersøgelser, klinisk 
biologi osv. En forebyggende og oplysende sund­
hedspolitik vil være særlig egnet til at nedbringe 
udgifterne inden for sundhedssektoren. Det påligger 
regeringerne af sørge for, at alle borgere i alle lande 
har adgang til effektive socialsikringsydelser. Fore­
byggelse af sundhedsfarer på arbejdspladsen via 
skabelsen af bedre arbejdsvilkår og bedriftssund­
hedstjenester kan ligeledes bidrage til besparelser. 
Man bør heller ikke glemme, at en effektiv kamp 
mod arbejdsløsheden og især langtidsarbejdsløshe­
den også kan bidrage til at nå målet. Jo længere den 
nuværende omfattende arbejdsløshed varer, jo flere 
tilfælde af alvorlige helbredsproblemer vil der opstå, 
særlig blandt de langtidsarbejdsløse, hvilket vil give 
sig udslag i finansielle byrder for de offentlige soci­
ale sikringssystemer. 
38. Den samfundsøkonomiske udvikling og især 
stigningen i arbejdsløsheden og de voksende sociale 
udgifter rejser det spørgsmål, om man ikke i forvent­
ning om en mere vidtgående europæisk integration 
bør ændre fordelingen af ansvaret for finansieringen 
af de forskellige risici, der dækkes af den sociale sik­
ring, og det på et mere ensartet grundlag i alle med­
lemsstater. 
Man burde f.eks. overveje, om arbejdsløshedsforsik­
ringen og især familieydelserne ikke for hovedpar­
tens vedkommende burde finansieres af hele sam­
fundet, om arbejdsulykkesforsikringen ikke udeluk­
kende burde betales af arbejdsgiverne, om udgif­
terne til sygesikring og pensioner ikke burde dækkes 
Nr. C 343/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
af arbejdsgiverne/arbejdstagerne og det offentlige i 
fællesskab. 
I denne forbindelse må man ikke glemme, at social­
sikringsbidragenes progressive, lineære eller degres­
sive karakter afhænger af, om man vælger den ene 
eller den anden form for finansiering, eller om der er 
lofter over bidragene eller ej. 
Men under alle omstændigheder bør den paritære 
forvaltning af den sociale sikring opretholdes i de 
tilfælde, hvor den findes. 
39. Man må konstatere, at finansiering af de soci­
ale sikringsordninger rammer arbejdskraftintensive 
erhverv, fordi bidragene i stor udstrækning beregnes 
på grundlag af lønningerne. Man bør derfor over­
veje andre beregningsgrundlag for arbejdsgiverbi­
dragene, hvor man baserer bidragene ikke blot på 
arbejdstagernes løn, men også på værditilvæksten i 
virksomheden, især da den teknologiske udvikling 
og rationaliseringsforanstaltninger skaber arbejds­
løshed, hvilket kan øge udgifterne hertil. 
Desuden bør man i påkommende tilfælde overveje 
følgende korrigerende foranstaltninger: En forhø­
jelse af bidragene — hvor man ikke må glemme, at 
der er en vis grænse for de skatter og socialsikrings­
bidrag, man kan opkræve — forhøjelse af lofter over 
bidragerne, inddragelse af alle erhvervsaktive i 
bidragssystemet og en forbedring af det offentliges 
bidrag, især når ydelserne vedrører risici, der bliver 
stadig mere vanskelige at forsikre som f.eks. arbejds­
løshed. 
40. På et tidspunkt med økonomiske vanskelighe­
der og stor, samt stigende arbejdsløshed er det netop 
afgørende, at befolkningens forståelse og solidaritet 
mobiliseres. Man bør derfor modarbejde tendensen 
til, at man lægger skylden for den finansielle uba­
lance i de sociale sikringsordninger over på ydelses-
modtagernes reelle eller påståede misbrug. Selv om 
det ikke kan udelukkes, at der forekommer misbrug, 
især inden for sygesikringen, som kategorisk bør 
bekæmpes og forhindres, ville det dog være farligt 
og uansvarligt at betragte dette som en løsning på 
de finansielle problemer og dermed forhindre en 
identificering af de reelle årsager til krisen og iværk­
sættelsen af egnede foranstaltninger til at overvinde 
den. Privatisering kan dog under ingen omstændig­heden betragtes som en løsning på den sociale sik­
rings finansielle problemer. 
Det er især væsentligt at styrke den samlede befolk­
nings solidaritet med de langtidsarbejdsløse og gøre 
det klart, at man ikke kan gennemføre en sanering 
af de offentlige budgetter og socialsikringsordnin­
gerne uden en effektiv beskæftigelsespolitik. Denne 
indebærer, at man foretager en mere retfærdig forde­
ling af de alt for knappe beskæftigelsesmuligheder 
ved hjælp af arbejdstidsforkortelse og arbejdsdeling, 
samtidig med at man tager rimeligt hensyn til de 
divergerende vilkår, der kendetegner de forskellige 
områder, der er omfattet af kollektive overenskom­
ster. 
41. Princippet om solidaritet inden for den sociale 
sikring betyder ligeledes, at den resterende diskrimi­
nering mod kvinder og udenlandske arbejdstagere 
ophæves. Man bør bl.a. modarbejde tendensen til, 
at det især er disse dårligt stillede befolkningsgrup­
per, der skal betale prisen for den nødvendige til­
pasning til den forringede økonomiske situation. I 
denne forbindelse er det væsentligt, at EF-direktivet 
om gennemførelse af princippet om ligebehandling 
mellem mænd og kvinder inden for den sociale sik­
ring indarbejdes i medlemsstaternes lovgivning. 
Kommissionen skal derfor opfordres til nøje at følge 
udviklingen i tilpasningen af de juridiske bestem­
melser og især praksis i medlemsstaterne og til at 
træffe foranstaltninger i tilfælde af misligholdelse. 
Da virksomhederne i visse EF-lande er pligtige til at 
ansætte et vist antal handicappede, foreslår Udval­
get, at dette krav gennemføres i alle medlemsstater 
enten ved lov eller kollektive overenskomster. Man 
bør dog i denne forbindelse høre de handicappedes 
organisationer i de enkelte EF-lande. 
42. En af Fællesskabets langsigtede målsætninger 
bør være en tilnærmelse af de sociale sikringssyste­
mer, specielt med hensyn til finansieringsmåde. 
Dette betyder især, at de mindre vidtrækkende og 
nyere sociale sikringssystemer i visse medlemsstater 
i videst muligt omfang og ved først givne lejlighed 
bringes op på linje med niveauet for social beskyt­
telse af arbejdstagere og øvrige sociale grupper i de 
mere udviklede medlemsstater. 
I de lande, hvor man planlægger en harmonisering 
af de forskellige pensionsordninger og/eller en sam­
menlægning af pensionsfondene, må man sikre sig, 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/25 
at denne harmonisering og/eller sammenlægning 
ikke resulterer i en nivellering i nedadgående ret­
ning. 
43. Det er ligeledes nødvendigt at gøre de sociale 
sikringsordninger mere transparente, forenkle deres 
struktur og holde arbejdstagerne bedre orienteret om 
de sociale overførsler. 
44. På grund af de finansielle vanskeligheder, sorn 
præger de sociale sikringsordninger, opfordrer 
Udvalget Kommissionen til at underkaste visse sær­
lige aspekter en mere grundig undersøgelse, som 
f.eks.: 
— de sociale sikringsordninger for ikke-lønmodta-
gere, især selvstændige og indehavere af små og 
mellemstore virksomheder; 
— virkningerne af en stram lønpolitik på den soci­
ale sikrings indtægter; 
— virkningerne af en arbejdstidsnedsættelse og en 
aktiv beskæftigelsespolitik på den sociale sik­
rings finansielle situation; — mulighederne for en ændring af beregnings­
grundlaget for bidragene og virkningen heraf på 
den sociale sikrings finansielle situation; 
— arbejdsløshedens sociale omkostninger; 
— den sociale sikrings omfordelende virkning; 
— de unge førstegangsarbejdssøgende og den soci­
ale sikring; 
— de langtidsarbejdsløse og den sociale sikring; 
— paralleløkonomien og dens betydning for den 
sociale sikrings finansiering. 
Man bør i denne forbindelse naturligvis drage fuld 
fordel af de undersøgelser, der allerede er gennem­
ført i medlemsstaterne. 
45. På grund af vigtigheden af arbejdsmarkedspar­
ternes indflydelse på de sociale sikringsordninger og 
beslutninger desangående vil Udvalget behandle 
dette spørgsmål om arbejdsmarkedsparternes indfly­
delse på forvaltningen af den sociale sikring i en 
anden initiativudtalelse, når der byder sig en lejlig­
hed. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober 1984. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
BILAG 1 
Afstemning 
Afstemningen om udtalelsen som helhed fandt sted ved navneangivelse. Følgende tilstedevæ­
rende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Amato, Beretta, Boddy, Bonety, Bornard, Burnel, de Caffarelli, Cavazzuti, Curlis, Dassis, De 
Bruyn, De Grave, d'Elia, Della Croce, Delourme, Drago, Dunet, Emo Capodilista, Engelen-
Kefer, Etty, Flum, Glesener, Gredal, Houthuys, Jaschick, Jenkins, Kirschen, Lauga, Margot, 
Masucci, Meraviglia, Milne, Muller, Nielsen, Bent, Nielsen, Marichen, Nielsen, Preben, Nier-
haus, Ognibene, Patterson, Pfeiffer, Plank, Raftopoulos, Rainero, Rouzier, Schneider, Schoepges, 
Schwarz, Sir George Sharp, Soulat, Spijkers, Strobel, Vanden Broucke, Vercellino, Weber, Willi­
ams, Yverneau. 
Nr. C 343/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Bernasconi, Binnenbruck, Bredima, Broicher, Cammann, Ceyrac, De Bievre, De Tavernier, Dra-
cos, Fortuyn, Fuller, Germozzi, Hammond, Kenna, Low, Marvier, Masprone, Noordwal, de Nor­
mann, Pelletier, Poeton, Querleux, Schnieders, Stahlmann, Staratzke, Storie-Pugh, Swift, Van der 
Mensbrugghe, Van Melckenbeke, Wagner, Wick, de Wit. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalel­
sen: 
Bagliano, Campbell, Eelsen, Goris, Hovgaard Jakobsen, Law, Paggi, Regaldo, Romoli, Strauss, 
Zinkin. 
BILAG 2 
A.) Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev 
forkastet af Udvalget under debatten: 
Side 19 og 20 
Punktummet, der begynder i nederste linje på side 19 »Man kunne ... skattelignende afgifter.«, 
udgår. 
Begrundelse 
I modsætning til en række andre lande er der i Nederlandene et loft over de sociale sikringsbi­
drag, der skal betales. Derudover skal der ikke betales yderligere bidrag. Bidragets størrelse er 
naturligvis afstemt herefter. Desuden er progressionen i indkomstbeskatningen meget stærk i 
Nederlandene. Det gør, at det samlede afgiftstryk (skatter og bidrag) formodentlig er det højeste i 
Fællesskabet. Forslaget om at øge trykket kan derfor ikke accepteres. Det strider desuden mod 
den aktuelle politik i Nederlandene, som går ud på at reducere det samlede afgiftstryk. 
Resultat af afstemningen 
For: 30, Imod: 43, Hverken for eller imod: 7. 
B.) Tekstændringer eller ændringsforslag fremsat under debatten 
Følgende afsnit i afdelingens udtalelse ændredes under detailgennemgangen af Udvalget. 
Side 5,1. afsnit 
»Den danske ekspert erklærede ligeledes i tilknytning til Kommissionens meddelelse til Rådet 
om den sociale sikring: 'I Danmark vil man ikke harmonisere noget med nogen og vil under 
ingen omstændigheder acceptere en nivellering.' Danskerne siger klart nej til harmonisering, da 
regeringen ikke ville holde to uger, hvis den lancerede den idé.«.