—

at 2020-barometerrapporten viste, at de mange forskellige følgevirkninger af covid-19-krisen var — og stadig er — stærkt asymmetriske og har en stærk territorial dimension, og der er et ubestrideligt behov for en mere nuanceret forståelse af, hvordan pandemien indvirker på den lokale og regionale udvikling: 1. understreger, at covid-19-pandemien og dens mange følgevirkninger har været en svær prøvelse af vores demokratiers funktionsmåde og vores samfunds modstandsdygtighed, især af sundhedssystemerne, som i nogle tilfælde blev tvunget helt i knæ. Udvalget gør opmærksom på, at konsekvenserne har været ujævnt fordelt i Unionen, idet grænseregioner og byområder var mere sårbare, mens landdistrikter, hvor der generelt er dårligere adgang til sundhedstjenester, klarede sig forholdsvist bedre. Udvalget efterlyser mere strategisk politisk fremsyn og investeringer for at gøre den europæiske sundhedsunion til virkelighed og insisterer på, at de regionale sundhedssystemer udgør grundpillerne i EU's modstandsdygtighed og skal være en del af den fremtidige struktur, som sundhedsberedskabet og -indsatsen bygges op omkring. På baggrund af nødinstrumentet for det indre marked, som Kommissionen har bebudet i begyndelsen af 2022, opfordrer udvalget også til, at der i alle krisesituationer, som har konsekvenser for grænseregioner, tages højde for indvirkningen på det europæiske arbejdsmarked. Der bør i disse tilfælde gøres en indsats for at udarbejde robuste undtagelsesbestemmelser for grænsearbejdere for at forebygge uberettigede huller i beskyttelsen af denne gruppe; 2. understreger, at pandemien også var en prøvelse af vores økonomiers modstandsdygtighed. Faldet på 6 % i EU's BNP i 2020 dækker over store regionale forskelle, som dels kan henføres til omfanget af restriktioner i de respektive regioner, men også til de strukturelle karakteristika såsom andelen af ansatte i risikosektorer, uddannelsesniveau, andelen af mikrovirksomheder og kvaliteten af forvaltningen. For at byer og regioner kan få mest muligt ud af »NextGenerationEU« og fokusere på de langsigtede investeringer, der vil forbedre disse strukturelle karakteristika, bør tidshorisonten for genopretningsforanstaltningerne forlænges til 2024. Den øgede medfinansieringssats for de kortsigtede genopretningsforanstaltninger bør forlænges med endnu et år, og der skal sikres sammenhæng mellem de forskellige finansieringsprogrammer og lovgivningsforanstaltninger; 3. fremhæver, at kombinationen af faldende indtægter og stigende udgifter belaster de lokale og regionale budgetter i en hidtil uset grad med en »sakseeffekt« til følge. For 2020 kan det manglende beløb anslås til ca. 180 mia. EUR for alle lokale og regionale myndigheder i EU. Dette er summen af en stigning i udgifterne på 124 mia. EUR til folkesundhedsforanstaltninger, erhvervsstøtte osv. og et fald på 55 mia. EUR i indtægter som følge af den nedsatte aktivitet (og dermed færre indtægter fra skatter og afgifter). En betydelig tilførsel af midler til de lokale og regionale myndigheders budgetter fra de nationale regeringer og EU har afbødet effekten, men med store forskelle mellem medlemsstaterne, og de lokale og regionale myndigheder vil fortsat have behov for støtte i 2021 og derefter. Budgetstabiliteten er således også blevet ramt, og det samme gælder den finanspolitiske autonomi mere generelt, hvilket kan få virkninger for den effektive levering af offentlige tjenester. Revisionen af den europæiske ramme for økonomisk styring, hvor der i øjeblikket ikke i tilstrækkelig grad skelnes mellem løbende udgifter og udgifter til langsigtede/bæredygtige investeringer, skal bedre afspejle de lokale og regionale myndigheders behov. Navnlig må der fastlægges en gylden regel for bæredygtige offentlige investeringer, og offentlige nettoinvesteringer skal ikke indgå i beregningen af underskud i stabilitets- og vækstpagten; 4. gentager behovet for at inddrage de lokale og regionale myndigheder i evalueringen og gennemførelsen af genopretnings- og resiliensfaciliteten og mere specifikt i de vigtigste operationelle værktøjer — de nationale genopretnings- og resiliensplaner. De bange anelser for, at denne inddragelse ville blive begrænset, som blev udtrykt i den første barometerrapport, har vist sig velbegrundede. Et meget lille antal medlemsstater har udførligt redegjort for inddragelsen af de lokale og regionale myndigheder i høringsprocessen og systematisk beskrevet disse myndigheders rolle inden for hvert politikområde. Denne manglende inddragelse er bekymrende, eftersom de lokale og regionale myndigheder er væsentlige drivkræfter bag offentlige investeringer, og eftersom målene for genopretnings- og resiliensfaciliteten netop er særligt relevante for de lokale og regionale myndigheder kompetencefordelingen taget i betragtning. Udvalget mener ikke, at den måde, hvorpå de nationale genopretnings- og resiliensplaner er blevet udarbejdet og de lokale og regionale myndigheder inddraget, bidrager til at fremme et medejerskab for genopretningsplanerne. Mange landespecifikke henstillinger er ikke blevet fulgt på grund af det manglende ejerskab og den manglende inddragelse af de lokale og regionale myndigheder i det europæiske semester; 5. understreger, at de nationale genopretnings- og resiliensplaner også udgør en afgørende mulighed for at sætte skub i den grønne genopretning. Mere end halvdelen af de vigtigste punkter i den grønne pagt er fuldt integreret i de nationale genopretnings- og resiliensplaner, som er blevet analyseret i en nylig RU-undersøgelse, og gennemsnitligt går 41 % af budgetterne i planerne til den grønne omstilling. Da 75 % af EU-borgerne bor i byområder (som udleder de fleste drivhusgasemissioner), og et hurtigt stigende antal lokale og regionale myndigheder forpligter sig til handling, går de lokale og regionale myndigheder forrest i klimaindsatsen. De lokale og regionale myndigheder må derfor være fuldgyldige partnere, når det gælder udviklingen og gennemførelsen af initiativer med relation til den grønne pagt, især inden for politikområder som f.eks. bygningsrenovering, bæredygtig mobilitet og grønnere byområder. De har også særligt gode forudsætninger for at sikre, at anvendelsen af genopretningsmidlerne er forenelig med anvendelsen af midlerne fra ESI-fondene (herunder samhørighedsfonden og EFRU); 6. understreger, at klimafbødning og -tilpasning såvel som miljøbeskyttelse og -genopretning er afgørende for skabelsen af mere modstandsdygtige og bæredygtige samfund og økonomier, da konsekvenserne af covid-19-pandemien, virkningen af klimaændringerne og miljøødelæggelserne varier betragteligt, afhængigt af de geografiske, økonomiske og sociale forhold i de europæiske regioner. Udvalget gentager, at en virkningsfuld klima- og miljøindsats kræver fuld anvendelse af flerniveauforvaltning, og opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at inddrage det subnationale niveau fuldt ud i politikkerne knyttet til den europæiske grønne pagt. Udvalget fremhæver, at klimaændringerne og biodiversitet er globale udfordringer, og at 2021 er en kritisk periode for fremskridt inden for den globale samordnede klimaindsats og for formel anerkendelse af de lokale og regionale myndigheders bidrag med UNFCCC COP26 og FN's CBD COP15 som fokuspunkter. RU vil sondere mulighederne for samarbejde med partnere som Kommissionen, UNDRR og Det Fælles Forskningscenter med henblik på at oprette en »platform for regional modstandsdygtighed«. Platformens mål er at understøtte de lokale og regionale myndigheders arbejde for at styrke deres modstandsdygtighed over for fremtidige kriser på områder som naturkatastrofer, klimaændringer og sundhed gennem indsamling af data og bedste praksis; 7. beklager, at arbejdsløsheden i 2020 steg i de fleste NUTS 2-regioner i EU, og at de unge er særligt hårdt ramt af denne forværring efter flere år i træk med forbedringer. For at sikre at den »nye normal« for at arbejde, bo og rejse i EU ikke lader nogen i stikken, er der brug for en seriøs debat om økonomisk, social og territorial samhørighed og om samhørighed som en overordnet EU-værdi. Det sociale topmøde i Porto og det sociale Portotilsagn, der fulgte i kølvandet derpå, skal bane vej for en styrkelse af den sociale dimension i EU, og der må ikke skyes nogen anstrengelser for at nå de mål, der er blevet sat for 2030. Der bør udvikles særlige foranstaltninger for udsatte befolkningsgrupper. For eksempel bør alle unge have adgang til Erasmus+-programmet, og hver eneste ung europæer bør have en »minimumsgaranti for kvalifikationer og kompetencer« anerkendt i alle medlemsstater; 8. fremhæver den positive side af denne »nye normal«, da pandemien også fremskyndede den digitale omstilling. Der er dog en betydelig digital kløft mellem by og land i de fleste EU-medlemsstater, når det gælder infrastruktur og brug af internettet og e-forvaltningstjenester, og en stærk koncentration af teknologisektoren i bestemte EU-regioner. En forudsætning for en bæredygtig genopretning er, at denne digitale kløft lukkes ved hjælp af omfattende strategier, der involverer alle myndighedsniveauer. Pandemien viste værdien af digital konnektivitet og behovet for digital samhørighed — et begreb, der bør ligestilles med økonomisk, social og territorial samhørighed. I den henseende er det vigtigt, at der etableres et solidt og omfattende datasæt på lokalt og regionalt niveau med henblik på at omsætte de digitale mål i det digitale kompas 2030 til de subnationale niveauer, så de lokale og regionale myndigheders rolle i den digitale omstilling afspejles. Disse bindende digitale mål bør afspejles i Kommissionens gennemførelsesrapport om den langsigtede vision for landdistrikterne; 9. er fortaler for en større rolle for de lokale og regionale myndigheder i forbindelse med integrationen af flygtninge og migranter. Behovet for at finde lokale løsninger på de globale migrations- og integrationsudfordringer gør, at mange lokale og regionale myndigheder spiller en aktiv rolle med hensyn til at modtage og integrere flygtninge og migranter, idet de sørger for vital infrastruktur og tjenester i byerne til at imødekomme migranternes behov, f.eks. økonomisk overkommelige og sociale boliger og uddannelses- og sundhedsydelser af høj kvalitet. Modtagelses- og integrationspolitikkerne for migranter må derfor udvikles efter en bottom-up-tilgang i samråd med de lokale og regionale myndigheder for at sikre, at politikkerne ikke er ude af trit med virkeligheden i værtssamfundene. Endvidere skal de lokale og regionale myndigheder have lettere adgang til støttemidler, og kommuner, der deltager i EU's omfordelingsmekanisme og/eller udvikler deres egne integrationsprojekter, bør kunne modtage direkte støtte; 10. konstaterer med bekymring, at forholdet mellem Det Forenede Kongerige (UK) og EU som fastlagt i handels- og samarbejdsaftalen mangler territorial »dybde«. RU er parat til at bidrage til en positiv dagsorden for territorialt samarbejde med lokale og regionale myndigheder i UK ad nye kanaler, der ikke udelukkende beror på de institutionelle rammer i samarbejdsaftalen. Dertil kunne der lanceres flere konkrete initiativer som f.eks. en ændring af forordningen om europæiske grupper for territorialt samarbejde (EGTS) med det sigte at fremme etableringen af EGTS'er med UK eller tilførsel af specifik støtte til de offentlige institutioners administrative kapacitet til at indgå i samarbejdsprojekter med partnere i UK. Overvågning af de lokale og regionale myndigheders inddragelse i gennemførelsen af brexittilpasningsreserven bliver også afgørende for at kunne kontrollere, om de territoriale konsekvenser af UK's udtræden af EU afhjælpes; 11. fremhæver, at ifølge den første spørgeundersøgelse, der nogensinde er blevet gennemført på vegne af RU blandt mere end én million folkevalgte politikere på subnationalt niveau, føler næsten to tredjedele af de lokale politikere (64 %), at regioner, byer og landsbyer ikke har tilstrækkelig indflydelse på den politiske beslutningstagning i EU. EU kan derfor komme demokratisk styrket og miljømæssigt mere robust ud af covid-19-krisen, hvis aktiv nærhed formelt anerkendes og anvendes, så det sikres, at der handles på det niveau, hvor indsatsen vil skabe størst mulig merværdi for borgerne, og at der er etableret koordinerede og effektive beslutningsprocesser; 12. understreger, at konferencen om Europas fremtid må gribes som en lejlighed til at styrke det europæiske demokratis hus. Som væsentlige aktører i gennemførelsen og udviklingen af deltagelsesbaseret og debatorienteret demokrati, der supplerer og styrker det repræsentative demokrati er byer og regioner afgørende for at øge borgernes tillid til den demokratiske beslutningstagning. Udvalget opfordrer derfor EU-institutionerne til at bruge konferencen som en lejlighed til at afprøve innovative foranstaltninger (såsom den interaktive flersprogede digitale platform og borgerpaneler), der potentielt kan blive permanente elementer i EU's beslutningsprocedurer, og til at opnå en bedre forståelse af de lokale og regionale myndigheders behov og samtidig overveje, om traktatændringer er nødvendige; 13. fremhæver, at regionernes udvikling i vid udstrækning afhænger af kvaliteten af de fysiske forbindelser. Udvalget peger i den forbindelse på behovet for at fremme jernbanetransport som et centralt element i løsningen af problemet med manglende offentlig transport i fjerntliggende og mindre udviklede regioner og fremhæver behovet for en tættere integration mellem miljøvenlige, innovative og sikre transportformer. Udvalget anerkender, at regionale lufthavne spiller en vigtig rolle for den territoriale samhørighed i EU i tyndt befolkede, perifere og mindre udviklede regioner. I lyset af de globale udfordringer, som kun kan håndteres gennem samarbejde, understreger udvalget, at regioner og byer i EU er nødt til på en og samme tid at have fokus på EU og verden udenfor; 14. ser store muligheder for, at den million EU-politikere, der er valgt på regionalt og lokalt niveau, kan bidrage til det europæiske demokratis hus, og konstaterer, at udvalgets seneste spørgeundersøgelse viser, at et overvældende flertal af disse politikere siger, at en stærkere inddragelse af dem vil gøre demokratiet i EU mere velfungerende; 15. pålægger sin formand at fremsende det årlige regionale og lokale barometer 2021 og denne resolution til formændene for Europa-Parlamentet, Kommissionen og Det Europæiske Råd samt til stats- og regeringscheferne for de 27 EU-medlemsstater og opfordrer de regionale og lokale folkevalgte politikere i EU til at formidle rapporten til borgerne og de lokale medier.