Nr. C 126/26 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17.10.74 
II 
(Forberedende  retsakter) 
RÅD 
HØRING  AF  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
vedrørende  Kommissionens  meddelelse  til Rådet  om  udviklingen  af den  fælles  trans-
portpolitik 
A. ANMODNING  OM  UDTALELSE 
Rådet  har på sin 260.  samling  den  6. november  1973  besluttet  fakultativt  at høre  Det øko-
nomiske  og sociale  Udvalg  vedrørende  ovennævnte  meddelelser. 
Anmodningen  om  udtalelse  er af formanden  for Rådet  rettet  til formanden  for Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  den  7. november  1973. 
B. TEKST  HVOROM  DER  ER  FORETAGET  HØRING 
Den tekst,  hvorom  der er foretaget  høring,  er ikke  offentliggjort  i De Europæiske  Fælles-
skabers  Tidende. 
C. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  har på sin 119.  plenarsamling,  der afholdtes  den 27.-28.  marts  1974  i Bruxelles, 
vedtaget  sin udtalelse  om den  under  pkt.  B ovenfor  nævnte  tekst  med  enstemmighed,  idet 
3 undlod  at stemme. 
Udtalelsen  lyder  som  følger: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til det  brev  af 7. november  1973, 
hvori  formanden  for  De  europæiske  Fællesskabers 
Råd anmodede  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om en udtalelse  om  »Kommissionens  meddelelse  til 
Rådet  om udviklingen  af den  fælles  transportpolitik«, 
under  henvisning  til den  beslutning,  Det  økonomiske 
og sociale  Udvalgs  formand  traf  den  15.  november 
1973,  og som  bekræftedes  af præsidiet  den  28.  no-
vember  1973,  om at pålægge  Afdelingen  for transport 
og kommunikation  at forberede  udvalgets  udtalelse 
herom, under  henvisning  til Rådets  beslutning  af 22. novem-
ber 1973  om  på et forestående  møde  om  transport-
spørgsmål  at foretage  en gennemgang  af samtlige  de 
problemer,  Kommissionen  havde  bragt  på bane,  når 
man havde  modtaget  Det  økonomiske  og sociale  Ud-
valgs  udtalelse, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  fremsat 
af Afdelingen  for  transport  og kommunikation  på 
dets 88. møde  den  8. marts  1974, 
under  henvisning  til den  beretning,  ordføreren  hr. 
Renaud  mundtligt  har aflagt, 
17. 10. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 126/27 
under  henvisning  til forhandlingerne  på sin  119.  ple-
narsamling  den  27.  og 28.  marts  1974,  mødet  den 
28. marts  1974,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Tiden  er inde  til at give  den  fælles  transportpolitiks 
udvikling  nye  impulser,  idet  man  som  udgangspunkt 
tager  den  nuværende  økonomiske  og sociale  udvik-
ling og Fællesskabets  udvidelse; 
det er i denne  forbindelse  hensigtsmæssigt  at gennem-
føre  den  fælles  transportpolitik  inden  for  rammerne 
af de målsætninger,  der  blev  fastlagt  på topkonferen-
cen i Paris  med  henblik  på en økonomisk  og mone-
tær union,  og hvori  der  tilsigtes  en rationel  by-  og 
egnsplanlægning,  regional  ligevægt,  forbedring  af livs-
kvaliteten  samt  sociale  fremskridt,  samtidig  med  at 
der lægges  særlig  vægt  på miljøbeskyttelse  og beskyt-
telse  af menneskelige  værdier; 
der må  derfor  ske  en styrkelse  af de forbindelser  den 
fælles  transportpolitik  har  med  øvrige  former  for 
politik; 
Fællesskabets  ansvar  med  hensyn  til  investeringer 
i infrastrukturer  er et af de grundlæggende  elementer 
i den  nye  fælles  transportpolitik  uden  at man  for  så 
vidt forlader  de principper,  der  til dato  har  været 
gældende  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg  godkender  det 
initiativ,  Kommissionen  har  taget  med  hensyn  til at 
formulere  retningslinjerne  for en ny fælles  transport-
politik  i en meddelelse  til Rådet. 
Det foreslår  imidlertid,  at der  fremsættes  neden-
nævnte  bemærkninger. 
1. Betragtninger  over  den  fælles  transportpolitiks 
mål 
1.1. Almindelige  retningslinjer  for  den  fælles  trans-
portpolitik 
I sin meddelelse  til Rådet  angiver  Kommissionen  de 
begrundelser  og  overvejelser,  der  gør  det  hensigts-
mæssigt  at udbygge  og fuldstændiggøre  den  nuvæ-
rende  plan  for  den  fælles  transportpolitik.  Den  pla-
cerer  i denne  forbindelse  de målsætninger  i første 
række,  der  blev  fastlagt  på topkonferencen  i Paris 
(oktober  1972)  med  henblik  på  en  økonomisk  og 
monetær  union.  Disse  målsætninger  tilsigter  en ratio-
nel by-  03 egnsplanlægning,  regional  ligevægt,  for-
bedring  af livskvaliteten  samt  social  fremgang,  idet der tillige  lægges  særlig  vægt  på  miljøbeskyttelse 
og beskyttelse  af menneskelige  værdier.  For  at gen-
nemføre  disse  mål  bestræber  Kommissionen  sig  på 
at styrke  transportområdets  forbindelse  med  andre 
former  for  politik  (regional-,  struktur-,  social-, 
skatte-,  industri-  og energipolitik).  Transportsektoren 
burde  alt i ak opbygges  på en sådan  måde,  at disse 
mål kunne  nås. 
Udvalget  mener,  at den  nye  tendens  markerer  en klar 
drejning  i den  fælles  transportpolitik  henimod  større 
hensyntagen  til visse  af  den  almindelige  politiks 
aspekter  (Gesellschaftspolitfik)  samt  til de krav,  by-
og egnsplanlægningen  stiller.  Denne  nye  holdning  til 
den fælles  transportpolitik  er navnlig  påkrævet,  hvis 
man  ønsker  at transportsektoren  skal  være  i overens-
stemmelse  med  det  udvidede  Fællesskabs  krav.  Set 
på baggrund  heraf  får  Kommissionens  nye  ledende 
idé en fremherskende  betydning,  der  kan  sammen-
lignes  med  den,  der  gjorde  sig gældende  i dets  memo-
randum  af 1961  om transportpolitikken. 
Kommissionen  udvider  med  sin  meddelelse  til Rådet 
tillige  de nuværende  rammer  for  transportpolitikken, 
som i hovedsagen  omfatter  en indre  tilnærmelse  af 
konkurrencebetingelserne  og  mellem  de  forskellige 
transportformer  samt  en  passende  markedsordning 
for transportområdet. 
Disse  målsætninger  og  midler  bevarer  ifølge  Kom-
missionen  deres  betydning;  på nuværende  tidspunkt 
føjer  der  sig imidlertid  en ny dimension  til: det  fore-
kommer  i virkeligheden  de ansvarlige  for  transport-
politikken,  at denne  politik  endnu  ikke  er tilstrække-
ligt fastlagt  i forhold  til alle  de eksterne  og interne 
faktorer,  som  man  af hensyn  til samfunders  interesse 
må tage  i betragtning. 
Foruden  de  omkostninger,  der  afskrives  inden  for 
rammerne  af det  fælles  system  for  tarifering  af infra-
strukturerne,  kommer  for  eks.  de vanskeligt  bereg-
nelige  eksterne,  sociale  omkostninger  (de  skadevol-
dende  virkninger  forårsaget  af transportmidlerne)  og 
andre  faktorer,  der  skyldes  anvendelse  af sparsomme 
goder  (energi,  areal,  osv.). 
På tilsvarende  måde  er de menneskelige  fordele  og 
den stigende  livskvalitet,  som  skyldes  udviklingen  af 
samtlige  transportmidler,  afgjort  en gevinst,  og den 
lader  sig lige  så vanskeligt  udtrykke  i tal. 
Man  kan  derfor  ikke  foretage  noget  valg  af den  kurs, 
transportpolitikken  skal  følge  ved  udelukkende  at 
støtte  sig på de markedsøkonomiske  mekanismer. 
Nr. C 126/28 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 10. 74 
Derfor  lader  Kommissionen  Fællesskabet  være  ansvar-
ligt for  oprettelsen  af et integreret  net,  der  omfatter 
alle transportformer.  Kun  på denne  måde  vil man 
kunne  skabe  et transportsystem,  der vil kunne  imøde-
komme  transportbrugernes  behov  til mindst  mulige 
omkostninger  for  samfundet.  Inden  for  et sådant 
system  betragtes  de forskellige  transportformer  ikke 
blot som  konkurrenter,  men  også  som  komplemen-
tære  elementer  inden  for et hele. 
Udvalget  gør  opmærksom  på, at de europæiske  infra-
strukturplaner  for  øjeblikket  er til en behandling, 
hvori  Kommissionen  deltager. 
Udvalget  godkender  denne  tendens.  Man  må  i virke-
ligheden  ikke  blot  tage  transportmetodernes  øgede 
indbyrdes  uafhængighed  i betragtning,  men  tillige,  at 
den enkelte  transportforms  specifikke  funktioner 
bliver  stadig  større. 
Udvalget  tilslutter  sig  Kommissionens  tanker,  hvor-
efter  den  generelle  ledetråd  er, at person-  og vare-
transporten  er uomgængeligt  nødvendig  for  samfun-
det og  følgelig  for  det  enkelte  menneske,  da den 
skaber  betingelser  for  økonomiske  og sociale  frem-
skridt.  Transportpolitikken  har  altid  været  og er sta-
dig i denne  forbindelse  en del  af den  almindelige 
politik  (Gesellschaftspolitik).  Man  må  dog  i denne 
forbindelse  objektivt  se i øjnene,  at de forskellige 
transportmidler  og  -metoder  med  hensyn  til deres 
bidrag  til det  økonomiske  og sociale  liv har  forskel-
lige muligheder  og retter  sig efter  udviklingen  og de 
stadige  forandringer. 
1.2. Målsætninger  for  en fælles  transportpolitik 
På baggrund  af de ovenfor  fremsatte  betragtninger, 
som tydeligt  illustrerer  den  betydning  transportfunk-
tionen  har  for samfundet,  er det udvalgets  opfattelse, 
at målene  for  den  fælles  politik  navnlig  bør  være  at 
forene  virksomhedernes,  arbejdstagernes  og  trans-
portbrugernes  forskellige  interesser. 
De vigtigste  mål  kan  kort  gengives  således: 
— Frie  varebevægelser  og fri bevægelighed  for  per-
soner  med  mindst  mulige  omkostninger  for  sam-
fundet; 
— brugerens  valgfrihed;  i virkeligheden  bør  trans-
porten  gøre  det  muligt  for  forbrugs-  og produk-
tionssektorerne  at hente  støtte  i alle  de metoder, 
der er afpasset  efter  deres  behov.  Man  må  give 
konkurrencen  mulighed  for  alternativer  og  ved 
at undgå,  at der opstår  monopoler; — ensartet  behandling  af transportvirksomhederne 
på det  fiskale  og transportpolitiske  område  på 
nationalt  og fællesskabsplan; 
— opvurdering  af den  kollektive  transport,  navnlig 
i tæt befolkede  områder  og i bymæssige  områder, 
der på grund  af urationel  byplanlægning  er dår-
ligt stillede; 
— forbedring  af de sociale  vilkår  inden  for transport-
sektoren  på grundlag  af sociale  fremskridt  og ved 
på dette  område  at foretage  en harmonisering  af 
de mål,  der  skal  nås.  Arbejdstagerne  inden  for 
transportsektoren  bør  have  arbejdsvilkår,  der 
svarer  til dem,  der  gælder  inden  for andre  økono-
miske  sektorer,  idet  man  gør  sig  klart,  hvilket 
ansvar  der  påhviler  transportens  arbejdstagere,  og 
de byrder,  man  pålægger  dem; 
— udvikling  af en samlet  politik,  der  omfatter  alle 
transportformer.  Det  vil med  hensyn  til sø-  og 
lufttransport  (J) være  hensigtsmæssigt  først  at 
foretage  undersøgelser  af de muligheder  og  de 
former,  hvorunder  disse  kan  komme  ind  under 
Fællesskabets  aktioner. 
2. Den  fælles  transportpolitiks  optagelse  i de fælles 
foranstaltninger 
Udvalget  mener  som  Kommissionen,  at det  er hen-
sigtsmæssigt  at styrke  transportpolitikkens  tilknyt-
ning  til de øvrige  former  for  fælles  politik.  Man 
anmoder  indtrængende  om,  at Kommissionen  frem-
sætter  konkrete  forslag  om  gennemførelsen  af denne 
målsætning.  Udvalget  foreslår  derfor,  at Kommissio-
nen udarbejder  en tidsplan  herfor.  Man  forbeholder 
sig ret  til på et senere  tidspunkt  at vende  tilbage 
hertil. 
2.1. Transport  og  regionalpolitik 
De vigtigste  aspekter  i den  fælles  transportpolitik,  der 
må overvejes,  når  man  beskæftiger  sig med  regional-
politik,  er følgende: 
— Tarifering  af omkostningerne  til infrastrukturer; 
— de forpligtelser,  der  er forbundet  med  offentlig 
tjeneste,  navnlig  i forbindelse  med  personbeford-
ring; 
— valg  af de nødvendige  infrastrukturinvesteringer; 
— støtteordninger  og især  støttetariffer; 
— kapacitetskontrol. 
(1) Jf. Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse  om 
»Udkast  til Rådets  beslutning  (EØF)  om  de  første 
skridt  henimod  en fælles  lufttransportpolitik«,  (EFT 
nr. C 100  af 22.  11.  1973,  s. 1). 
17. 10. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 126/29 
2.2. Transport-  og  socialpolitik 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  godkender  Kom-
missionens  synspunkter  med  hensyn  til den  sammen-
hæng,  der  skal  være  mellem  den  fælles  transport-
politik  og  socialpolitikken.  Arbejdsvilkårene  udgør 
en betydningsfuld  faktor  i transportvirksomhedernes 
konkurrencevilkår  og  deres  harmonisering  gennem 
fremskridt  er en væsentlig  betingelse  for,  at det 
fælles  transportmarked  kan  fungere  ordentligt.  Den 
fælles  transportpolitik  er i øvrigt  en betydningsfuld 
faktor  i en fælles  socialpolitik,  der  kan  komme  til 
at berøre  levevilkårene  for  alle  borgerne  i medlems-
staterne.  Desuden  hører  de spørgsmål,  der  vedrører 
beskæftigelse,  faglig  uddannelse  og sikkerhed,  lige-
ledes  hjemme  blandt  den  fælles  transportpolitiks 
sociale  aspekter.  Afdelingen  tillægger  derfor  de 
sociale  foranstaltninger,  der  er fastsat  i handlings-
programmet  særlig  betydning,  samtidig  med  at man 
beklager,  at visse  af de foranstaltninger,  Rådet  har 
truffet  beslutning  om,  endnu  ikke  anvendes  ensartet 
i alle  medlemsstaterne. 
Man  beklager  endvidere,  at Kommissionen  ikke  har 
understreget  de paritetiske  udvalgs  rolle  i forbindelse 
med opfattelsen  og iværksættelsen  af socialpolitikken 
på transportområdet. 
2.3. Transport-  og  skattepolitik 
Med  hensyn  til skattepolitikken  vil  det  være  hen-
sigtsmæssigt  at foretage  en skelnen  mellem  alminde-
lige afgifter  af skattemæssig  art  og særlige  ydelser 
som f. eks.  infrastrukturafgifter. 
Hvad  de  sidstnævnte  angår,  så  bør  disse  ikke 
betragtes  som  en beskatning,  men  som  ydelser,  der 
opkræves  for  erhvervskøretøjer  for  brugen  af infra-
strukturerne. 
Således  opstår  spørgsmålet,  om  der  eventuelt  skal 
ske en,  hel  eller  delvis,  anvendelse  af de særlige  af-
gifter  til infrastrukturudgifter.  Med  hensyn  til den 
almindelige  beskatning  bør  transportsektoren  kun 
underkastes  de beskatninger,  der  rammer  de øvrige 
aktivitetsområder«  (1). 
Kommissionen  henviser  til udvidelsen  af momsens 
anvendelsesområde  til  personbefordring;  udvalget 
mener  derimod,  at den  fritagelse,  der  er fastsat  for 
international  transport  ad sø-  eller  luftvejen  indtil 
1976,  ligeledes  burde  gælde  for traditionel  transport, 
O Jf.  Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse  om 
»Proposition  de directive  du Conseil  relative  å l'aména-
gement  des  systems  nationaux  de taxes  sur les vehicules 
utilitaires  » af 26.  og 27.  februar  1969  (EFT  nr. C 48 
af 16.  4. 1969,  s. 6). som har  betydning  for ringere  stillede  sociale  lag end 
dem,  der  benytter  luft-  og søtransport  (2). Fritagelse 
eller  den  lavest  mulige  sats  for alle  former  for person-
befordring  forekommer  at være  et middel  til  at 
fremme  den  kollektive  transport,  sådan  som  Kom-
missionen  ønsker. 
Med  hensyn  til varetransport  er det  udvalgets  ønske, 
at momsens  fradragsprincip  bliver  anvendt  ensartet 
i alle  Fællesskabets  medlemsstater,  navnlig  for brænd-
stoffernes  vedkommende. 
2.4. Transport  og  miljøbeskyttelse 
Udvalget  er enig  med  Kommissionen,  når  den  under-
streger,  at visse  negative  indvirkninger  på miljøet, 
der kan  tilskrives  transporten,  i overensstemmelse 
med årsag-virkningsprincippet  kan  føres  tilbage  til 
visse  transportvirksomheder  og visse  transportmidler. 
Man  mener  dog,  at miljøproblemerne  bør  behand-
les i forbindelse  med  samtlige  økonomiske  aktivi-
teter  og ikke  kun  fra transportens  særlige  synsvinkel. 
Miljøbeskyttelse  er i virkeligheden  en global  opgave 
for de offentlige  myndigheder  og  for  økonomien, 
som til syvende  og sidst  kun  kan  afgøres  inden  for 
bredest  mulige  rammer.  På transportområdet  er det 
i det  mindste  lige  så nødvendigt  at mindske  alle 
skadesårsagerne  som  at søge  at give  dem,  der  forure-
ner en ligelig  fordelt  skyld. 
2.5. Transport  og  energipolitik 
Kommissionen  holder  energiforbrugsaspektet  på 
transportområdet  ude  fra  den  rolle  transporten  har, 
når det  drejer  sig om  forsyning  af energiprodukter. 
Kommissionen  har  også  i sine  beregninger  medtaget 
den udvikling,  der  i løbet  af en vis  tid vil ramme 
ressourcer  og  priserne  på  energiprodukter.  Den 
kunne  imidlertid  ikke  forudse  de olieforsyningsvan-
skeligheder,  som  Europa  var  truet  af i november  og 
december  1973: 
Udvalget  har  gennemgået  den  aktuelle  situation  og 
perspektiverne  for  energiudviklingen  set ud fra  deres 
indvirkning  på transportaktiviteterne.  Det  har  taget 
Kommissionens  erklæring  til efterretning,  hvori  der 
gives  de forskellige  transportmidler  en  prioriteret 
stilling  med  hensyn  til energileverancer,  for  at de 
gennem  deres  regulerende  funktion  kan  opretholde 
forsyningen  af produktions-  og forbrugssektorerne. 
(2) Jf. Udvalgets  udtalelse  »6.  MOMS-direktiv« 
Nr. C 126/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 10. 74 
Denne  funktion  er specielt  nødvendig  for  at undgå 
eller  mindske  de  mangelfænomener,  der  er frem-
kaldt  enten  af mindre  forsyninger  og lagre  eller  af 
forskellige  andre  omstændigheder. 
Af hensyn  til transportbehovet,  især  for  transport 
af energiprodukter,  der  således  kan  opstå  under 
uforudsete  forhold,  bør  den  fælles  politik  sikre, 
mener  nogle  medlemmer,  at der  er et smidigt  trans-
portsystem,  der  kan  imødekomme  behovene  gennem 
mulig  støtte  til de forskellige  transportformer.  Man 
bør altså  ikke  betragte  rigelighed  på transportmidler 
som værende  i modstrid  med  samfundets  interesser 
blot ved  at henvise  til sammenligninger  af energi-
ydelse. 
På længere  sigt  vil afslutningen  på en situation,  der 
har været  præget  af unormalt  lave  energiomkost-
ninger,  nødvendigvis  få indvirkning  på transportom-
rådet.  Som  følge  heraf  bør  den  fælles  politik  op-
muntre  til, at der  søges  energibesparelser  inden  for 
den enkelte  transportform. 
Disse  besparelser  er så meget  mere  berettigede,  efter-
som den  massive  prisstigning  på den  råolie,  hvormed 
Fællesskabet  bliver  forsynet,  giver  sig udtryk  i yder-
ligere  omkostninger,  der  forringer  handelsbalancen 
og medlemsstaternes  betalingsbalance. 
Man  må  imidlertid  minde  om,  at de stigende  energi-
omkostninger  ikke  udelukkende  rammer  de trans-
portaktiviteter,  hvortil  der  anvendes  højt  beskattede 
brændstoffer. 
Tværtimod  vil de industri-  eller  forbrugssektorer,  der 
anvender  energikilder,  og som  ikke  har  specielt  fast-
satte  afgifter,  direkte  komme  til at lide  under  olie-
produkternes  prisstigning. 
Når det  drejer  sig  om  mængden,  er forbruget  af 
olieprodukter  for  de  enkelte  transportaktiviteter  i 
Fællesskabet  af relativ  ringe  størrelse  (for  dieseloliens 
vedkommende  gennemsnitligt  5 % af det  samlede 
olieforbrug). 
Man  bør  dog  tilskynde  til, at der  benyttes  en kom-
bineret  transportform,  som  forener  den  fleksibilitet, 
der gør  sig  gældende  for  varetransport  ad landevej, 
med de øvrige  transportformers  bedste  energiydelse.. 
3. Den  fælles  transportpolitiks  midler 
I forbindelse  med  oprettelsen  af et fælles  transport-
system  må  bestræbelser  i lige  høj  grad  tilsigte  en 
tilrettelæggelse  af  markedet  som  investeringer, 
navnlig  på infrastrukturområdet.  Den  fælles  trans-
portpolitiks  midler  vil da være  baseret  på ti'rette-
læggelsen  af et transportmarked,  der  bør  fungere 
så frit  og under  så sunde  betingelser  som  muligt  og på en  koordination  af infrastrukturerne.  Der  må 
på basis  af en  sund  og  loyal  konkurrence  gives 
transportvirksomhederne  mulighed  for  at specialisere 
sig og til stadighed  at tilpasse  sig markedets  behov. 
Trafikken  i bymæssige  områder  udgør  for  øjeblikket 
afgjort  et særligt  problem.  Transportomkostninger-
nes niveau  er på dette  område  højt.  Det  er indly-
sende,  at den  individuelle  transport  ikke  i større 
omfang  vil  kunne  afløses  af offentlige  transport-
midler,  såfremt  man  ikke  når  frem  til at samle 
anstrengelserne  for  at udvikle  infrastrukturerne  og 
personbefordringssystemerne  over  korte  afstande. 
Imidlertid  har  de ulemper,  der  skyldes  mangel  på 
infrastrukturer  og fælles  transportmidler  i bymæssige 
områder,  fremkaldt  forhold,  der  er til skade  for 
velfærdet.  Det  vil  derfor  være  hensigtsmæssigt  at 
sikre  en ligevægt  mellem  individuel  og  kollektiv 
transport  — afhængigt  af behovet  for  urbanisering 
og den  eksisterende  byggetæthed  — gennem  udvik-
ling af infrastrukturer  og kollektive  transportmidler 
i bymæssige  områder  og tæt befolkede  områder. 
Endvidere  bør  man,  når  det  drejer  sig om  den  en-
keltes  bevægelighed,  tage  de  private  bilers  rolle  i 
betragtning.  Der  er tale  om  et økonomisk  gode, 
som man  i dag  ikke  længere  kan  se bort  fra,  og som 
i det  mindste  i forbindelse  med  disse  positive 
aspekter  på en vis måde  bidrager  til livskvaliteten. 
Når det  drejer  sig  om,  hvorledes  den  fælles  trans-
portpolitik  skal  fungere,  lægges  der  i Kommissio-
nens  meddelelse  særlig  vægt  på en skelnen  mellem 
de offentlige  myndigheders  og  transportvirksomhe-
dernes  rolle.  Afdelingen  mener,  at de  sidstnævnte 
omfatter  alle  de pågældende  faglige  organisationer. 
3.1. Markedsordningen 
Kommissionen  minder  om,  at til trods  for  de beslut-
ninger,  der blev  truffet  i årene  1965  til 1967,  befinder 
den fælles  politik  sig  stadig  på et forsøgsstadium. 
Transportpolitikkens  stagnation  vil blive  endnu  far-
ligere  i det øjeblik,  hvor  medlemsstaterne  bliver  nødt 
til at træffe  foranstaltninger  for  at imødegå  de for-
styrrelser,  der  kan  opstå  på  transportmarkedet. 
Principperne  om  ensartet  behandling  vil ikke  kunne 
holde,  hvis  der  mangler  politisk  vilje  til at behandle 
transportproblemerne  i en fællesskabsånd.  Endvidere 
er man  endnu  ikke  nået  så vidt  med  en harmonise-
ring af konkurrencebetingelserne,  og de eksisterende 
bestemmelser  herom  anvendes  ikke  på grund  af util-
strækkelig  kontrol  med  den  strenghed,  der  kunne 
17. 10. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 126/31 
ønskes,  så at det  kan  tillades  flere  af medlems-
staterne  at gå ind for en vis grad  af liberalisering. 
Rammeforanstaltninger  for  markedet  har  deres 
oprindelse  i den  fælles  transportpolitiks  virkemidler, 
som blev  fastlagt  tilbage  i tiden.  Udvalget  henleder 
opmærksomheden  på,  at Kommissionen  tager  sit ud-
gangspunkt  i det  princip,  at visse  foranstaltninger, 
blandt  andet  kapacitetskontrol  og bestemmelser  om 
priser  og betingelser  for varetransport,  kun  har  mid-
lertidig  karakter,  og  de bør  efter  den  overgangs-
periode,  sådan  som  den  er præciseret  i meddelelsen, 
erstattes  af en markedskontrol,  der  gør  interventioner 
mulige  i tilfælde  af alvorlige  markedsforstyrrelser. 
Denne  fortolkning  er resultatet  af en udveksling  af 
synspunkter,  der  fandt  sted  om  punkt  72,  kapaci-
tetskontrol,  og punkt  73,  priser  og transportbetin-
gelser  i Kommissionens  meddelelse  til Rådet.  Det 
er en nyttig  præcisering  af de ovennævnte  punkter 
i meddelelsen. 
Udvalget  mener  i virkeligheden,  at selv  om der  skulle 
foreligge  det  tilfælde,  at startbetingelserne  blev  har-
moniserede,  ville  det  alligevel  være  hensigtsmæssigt 
at bevare  markedskontrollen  med  transportområdet 
efter  overgangsperioden,  for  dette  er underkastet  en 
række  faktorer,  der  på grund  af deres  kumulative 
virkning  kræver  særlige  foranstaltninger  for  at sikre 
en sund  konkurrence. 
3.2. Transportinfrastrukturer 
3.2.1.  Fællesskabets  ansvar  på infrastrukturområdet 
Fællesskabets  indsats  på transportområdet  bør  ifølge 
Kommissionen  foregå  på de offentlige  myndigheders 
ansvarsplan  og især  tilsigte  en sammenholdelse  af 
investeringsprogrammerne  inden  for  transportinfra-
strukturerne. 
Kommissionen  redegør  for,  hvorledes  man  bør  udar-
bejde  disse  programmer. 
På grundlag  af prognoser  for  udviklingen  af udbud 
og efterspørgsel  bør  de offentlige  instanser  udarbejde 
»en samlet  retningsgivende  plan  for  det  net,  der  har 
betydning  for  Fællesskabet«.  Med  hensyn  til de be-
slutninger,  der  skal  tages  på investeringsområdet,  så 
bør der  i disse  foretages  et valg  »mellem  forskellige 
mulige  løsninger«.  De  vigtigste  beslutninger  om  en 
fremtidig  tilrettelæggelse  af transportsystemet  afhæn-
ger af dette  valg  eller  af, om  der  sker  »en  samord-
ning  af infrastrukturinvesteringerne«. Udvalget  mener,  at man  inden  for rammerne  af denne 
beslutningsproces  derfor  er nødt  til grundigt  at over-
veje såvel  de fremtidige  behov  inden  for  transport-
sektoren,  set fra  et kvalitativt  og kvantitativt  syns-
punkt,  samt  samfundets  behov.  Med  henblik  på sidst-
nævnte  behov  må  man  sikre  sig,  at der  er balance 
mellem  transportudbuddet  og efterspørgselen,  en ra-
tionel  udnyttelse  af areal  og  energi  samt  miljøbe-
skyttelse. 
Udvalget  understreger  i forbindelse  med  valg  af infra-
strukturer,  at der  først  og fremmest  må  foretages 
en vurdering  af de sociale  omkostninger  og udbytter 
ud fra samme  principper  og metoder  for  hver  enkelt 
transportform.  Når  denne  undersøgelse  foretages, 
må man  ikke  blot  tage  hensyn  til den  efterspørgsel, 
som den  nye  infrastruktur  skal  imødekomme,  men 
tillige  til det  forhold,  at en øget  transportkapacitet 
bevirker  øget  efterspørgsel. 
Manglende  kendskab  til disse  mekanismer  indebærer 
fare for,  at der  foretages  vilkårlige  valg,  da der  ikke 
sker en korrekt  vurdering  af behovene.  Sådanne 
fejltagelser  er så meget  mere  at frygte,  eftersom  be-
grænsede  finansielle  midler  altid  influerer  på investe-
ringsbeslutningerne. 
Endvidere  minder  udvalget  om,  at den  »vejledende 
plan«,  Kommissionen  har  udarbejdet,  kun  omhandler 
infrastrukturer,  »der  har  betydning  for Fællesskabet«, 
men man  finder  det ønskeligt,  at denne  plan  i anden 
etape  måtte  komme  til at omfatte  Fællesskabets 
samlede  net af infrastrukturer. 
3.2.2.  Afskrivning  af omkostninger 
Indførelsen  af infrastrukturkoordinering  i den  nye 
opfattelse  af det  fælles  transportsystem  betyder  en 
yderligere  tilnærmelse  af transportområdets  infra-
strukturinvesteringer  og markedsordning. 
Såvel  med  hensyn  til  infrastrukturprogrammerne 
som med  koordineringen  af de forskellige  infrastruk-
turinvesteringer  og  transportmarkedets  virkemåde 
ville  det være  påkrævet  at anvende  det princip,  hvor-
efter  enhver  bruger  af infrastrukturerne  afholder  alle 
de omkostninger,  han  giver  anledning  til og  kun 
disse.  Udvalget  mener,  at markedsprisen  bør  om-
fatte  alle  eksterne  omkostninger  i den  udstrækning, 
hvor  de  klart  og  direkte  kan  afskrives.  Priser  og 
ydelser  kan  kun  spille  ind  på  det  konkurrence-
mæssige  område,  såfremt  de blandt  andet  omfatter 
de respektive  omkostninger  til infrastrukturer. 
Kommissionen  omtaler  i sin  meddelelse  afskrivnin-
gen af infrastrukturomkostningerne  og de løsninger, 
Nr. C 126/32 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 17. 10. 74 
der bør  træffes,  navnlig  på baggrund  af en vurde-
ring af de »eksterne  omkostninger«. 
Udvalget  gør  opmærksom  på de vanskeligheder,  der 
er forbundet  med  en  vurdering  af disse  omkost-
ninger;  den  mener  i denne  forbindelse,  at de 
»eksterne  omkostninger«  bør  fastlægges  ud fra  de 
»eksterne  fordele«,  som  er vanskelige  at beregne, 
men ligger  helt  fast. 
Udvalget  er klar  over,  at dette  problem  fortsat  bør 
undersøges  indgående. 
4. Handlingsprogram  og retningslinjer 
4.1. Til  slut  ønsker  udvalget  at Fællesskabet  må 
kunne  få de nødvendige  midler  til rådighed,  så det 
sammen  med  medlemsstaterne  kan  leve  op  til de 
nye ansvar,  det  har  anbefalet.  Dette  gælder  navnlig 
de foranstaltninger,  som  Kommissionen  bør  foretage 
en undersøgelse  af. 
4.2. Udvalget  mener,  at løsningen  på de  to pro-
blemer,  der er forelagt  Rådet  om: 
— Fællesskabskontingenter  for  de  medlemsstater, 
der tiltrådte  Fællesskabet  den  1. januar  1973,  og 
— vægt  og mål  for erhvervskøretøjer, 
vil få en afgørende  betydning  i retning  af at lette 
udviklingen  af den  fælles  transportpolitik.  Man  er 
imidlertid  af den  opfattelse,  at de politiske  vanske-
ligheder,  der  har  forsinket  Rådets  beslutninger  i dette  spørgsmål,  ikke  bør  fremkalde  en  generel 
blokering  af den  fælles  transportpolitik. 
4.3. Med  hensyn  til de andre  punkter  i handlings-
programmet  mener  udvalget,  at Rådet  bør  prioritere 
følgende  problemer: 
— Tilpasning  af de nationale  afgiftssystemer  for 
erhvervskøretøjer; 
— et fælles  tariferingssystem  for brugen  af transport-
infrastrukturerne; 
— finansielle  forbindelser  mellem  staterne  og jern-
baneselskaberne; 
— adgang  til markedet  inden  for  transport  ad lan-
devej  og sejlbare  vandveje; 
— medlemsstaternes  ratificering  af AETR; 
— 2. Sociale  forordning  for  landevejstransport  (for 
nogle  medlemmers  vedkommende  under  forbe-
hold  af den  holdning,  de  har  indtaget  under 
debatten  om  dette  problem  i udvalget  i decem-
ber 1973); 
— undersøgelser  på søtransportområdet. 
4.4. Endelig  er det  udvalgets  opfattelse,  at det  lige-
ledes  i påkommende  tilfælde  vil være  nødvendigt  at 
foretage  en tilpasning  af bestemmelserne  i de gæl-
dende  fællesskabsordninger. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  28. marts  1974. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand