EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 15.12.2020 COM(2020) 825 final 2020/0361(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om et indre marked for digitale tjenester (retsakt om digitale tjenester) og om ændring af direktiv 2000/31/EF (EØS-relevant tekst) {SEC(2020) 432 final} - {SWD(2020) 348 final} - {SWD(2020) 349 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Siden vedtagelsen af direktiv 2000/31/EF ("direktivet om elektronisk handel") er der fremkommet nye og innovative (digitale) informationssamfundstjenester, som ændrer EU-borgernes dagligdag og former og ændrer den måde, hvorpå de kommunikerer, tager kontakt, forbruger og gør forretninger. Disse tjenester har bidraget kraftigt til samfundsmæssige og økonomiske forandringer i Unionen og i hele verden. Samtidig er brugen af disse tjenester også blevet en kilde til nye risici og udfordringer, både for samfundet som helhed og for den enkelte, der bruger sådanne tjenester. Digitale tjenester kan fremme opnåelsen af målene for bæredygtig udvikling ved at bidrage til økonomisk, social og miljømæssig bæredygtighed. Coronakrisen har vist betydningen af digitale teknologier i alle aspekter af det moderne liv. Den har klart vist vores økonomis og samfunds afhængighed af digitale tjenester og understreget både fordelene og risiciene ved de nuværende rammer for digitale tjenesters funktion. I meddelelsen om Europas digitale fremtid i støbeskeen" forpligtede Kommissionen sig til at ajourføre de horisontale regler, der definerer ansvarsområder og forpligtelser for udbydere af digitale tjenester og onlineplatforme i særdeleshed. Kommissionen har i denne forbindelse taget hensyn til de aspekter, der er identificeret i Europa-Parlamentets initiativbetænkninger, og analyseret forslagene deri. Europa-Parlamentet har vedtaget to beslutninger på grundlag af artikel 225 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) om retsakten om digitale tjenester — forbedring af det indre markeds funktionsmåde og om retsakten om digitale tjenester: tilpasning af handels- og civilretlige regler til kommercielle enheder, der opererer online". Europa-Parlamentet har også vedtaget en beslutning efter den ikkelovgivningsmæssige procedure om retsakten om digitale tjenester og de dermed forbundne spørgsmål om grundlæggende rettigheder. I det væsentlige supplerer beslutningerne i mange henseender hinanden. De indeholder en kraftig opfordring til at fastholde kerneprincipperne i direktivet om elektronisk handel og til at beskytte de grundlæggende rettigheder i onlinemiljøet samt anonymitet online, når det er teknisk muligt. Parlamentet opfordrer til gennemsigtighed, oplysningspligt og ansvarlighed for udbydere af digitale tjenester og slår til lyd for effektive forpligtelser til at bekæmpe ulovligt onlineindhold. Parlamentet slår også til lyd for offentligt tilsyn på EU-plan og nationalt plan og for samarbejde mellem kompetente myndigheder på tværs af jurisdiktioner om håndhævelse af lovgivningen, navnlig i forbindelse med håndtering af grænseoverskridende spørgsmål. I beslutningen om "retsakten om digitale tjenester — forbedring af det indre markeds funktion" opfordrer Parlamentet til en ambitiøs reform af EU's eksisterende retlige ramme for e-handel, samtidig med at de centrale principper i dens ansvarsordning, forbuddet mod generel overvågning og klausulen om det indre marked, som stadig anses for at være gældende i dag, opretholdes. I beslutningen bekræfter Parlamentet målene i direktivet om elektronisk handel og opfordrer til indførelsen af foranstaltninger, der har forbrugerbeskyttelse i centrum, ved at medtage en detaljeret afdeling om onlinemarkedspladser, som sikrer forbrugernes tillid til den digitale økonomi, samtidig med at brugernes grundlæggende rettigheder respekteres. I beslutningen slås der også til lyd for regler, som kan understøtte et konkurrencedygtigt digitalt miljø i Europa, og det anføres, at retsakten om digitale tjenester kan sætte standarder på globalt plan. I beslutningen om "retsakten om digitale tjenester: tilpasning af handels- og civilretlige regler til kommercielle enheder, der opererer online" opfordrer Parlamentet til større rimelighed, gennemsigtighed og ansvarlighed for digitale tjenesters indholdsmoderation, samtidig med at grundlæggende rettigheder respekteres, og at der sikres uafhængig domstolsprøvelse. Beslutningen indeholder også en henstilling om en detaljeret "anmeldelses- og fjernelsesmekanisme" vedrørende ulovligt indhold, omfattende regler om onlinereklame, herunder målrettede reklamer, og fastsættelse af betingelser for udvikling og anvendelse af intelligente kontrakter. I den ikkelovgivningsmæssige beslutning om "retsakten om digitale tjenester og de dermed forbundne spørgsmål om grundlæggende rettigheder" fremhæves behovet for juridisk klarhed for platforme og brugere og for respekt for de grundlæggende rettigheder i betragtning af den hastige teknologiske udvikling. Der slås til lyd for harmoniserede regler for bekæmpelse af ulovligt onlineindhold og for ansvarsfritagelser og indholdsmoderation. I beslutningen slås ligeledes til lyd for klare rapporterings- og gennemsigtighedsforpligtelser for platforme og myndigheder. Rådet hilste i sine konklusioner også Kommissionens meddelelse om en retsakt om digitale tjenester velkommen og påpegede "behovet for klare og harmoniserede evidensbaserede regler om ansvarsområder og ansvarliggørelse for digitale tjenester, som vil garantere internetformidlere et passende retssikkerhedsniveau", og understregede "behovet for at øge de europæiske kapaciteter og samarbejdet mellem de nationale myndigheder, idet det indre markeds grundlæggende principper bevares og styrkes, og behovet for at øge borgernes sikkerhed og beskytte deres rettigheder på det digitale område i hele det indre marked". Denne opfordring til handling blev gentaget i Rådets konklusioner af 2. oktober 2020. Med udgangspunkt i de centrale principper i direktivet om elektronisk handel, som fortsat er gældende i dag, har dette forslag til formål at sikre de bedste betingelser for levering af innovative digitale tjenester i det indre marked, at bidrage til onlinesikkerhed og beskyttelse af grundlæggende rettigheder og at etablere en solid og holdbar forvaltningsstruktur for effektivt tilsyn med udbydere af formidlingstjenester. I forslaget fastsættes klare ansvarsområder og ansvarlighed for udbydere af formidlingstjenester, navnlig onlineplatforme såsom sociale medier og markedspladser. Ved at fastsætte klare due diligence-forpligtelser for visse formidlingstjenester, herunder anmeldelses- og fjernelsesprocedurer for ulovligt indhold og muligheden for at anfægte platformenes afgørelser om indholdsmoderation, har forslaget til formål at forbedre brugernes sikkerhed på internettet i hele Unionen og forbedre beskyttelsen af deres grundlæggende rettigheder. Desuden vil en forpligtelse for visse onlineplatforme til at modtage, lagre og delvist kontrollere og offentliggøre oplysninger om erhvervsdrivende, der benytter deres tjenester, sikre et sikrere og mere gennemsigtigt onlinemiljø for forbrugerne. I erkendelse af den særlige indvirkning, som meget store onlineplatforme har på vores økonomi og samfund, fastsættes der i forslaget en højere standard for gennemsigtighed og ansvarlighed i forbindelse med, hvordan udbyderne af sådanne platforme modererer indhold, for reklamer og for algoritmiske processer. De pålægges forpligtelser til at vurdere risiciene ved deres systemer, til at udvikle passende risikostyringsværktøjer og til at beskytte deres tjenesters integritet mod brug af manipulerende teknikker. Den operationelle tærskel for tjenesteydere, der er underlagt disse forpligtelser, omfatter onlineplatforme med en betydelig rækkevidde i Unionen, som i øjeblikket anslås at betjene mere end 45 mio. modtagere. Denne tærskel står i rimeligt forhold til de risici, der er forbundet med platformenes rækkevidde i Unionen. Befolkningstallet i Unionen ændrer sig løbende med en vis procentdel, og Kommissionen vil derfor justere antallet af modtagere, der indgår i tærsklen, således at antallet altid svarer til 10 % af Unionens befolkning. Desuden vil der i retsakten om digitale tjenester blive fastlagt en samreguleringsordning i form af en bagstopper, herunder på grundlag af eksisterende frivillige initiativer. I forslaget fastholdes de regler om formidleransvar for tjenesteydere, der er fastsat i direktivet om elektronisk handel, som i dag danner grundlag for den digitale økonomi og er afgørende for beskyttelsen af grundlæggende rettigheder online. Disse regler er blevet fortolket af Den Europæiske Unions Domstol og giver således værdifulde præciseringer og værdifuld vejledning. For at sikre en effektiv harmonisering i hele Unionen og undgå retlig fragmentering er det ikke desto mindre nødvendigt at medtage disse regler i en forordning. Det er også hensigtsmæssigt at præcisere visse aspekter af disse regler for at fjerne de eksisterende hindringer for de frivillige undersøgelser på eget initiativ, der foretages af udbydere af formidlingstjenester for at garantere deres brugeres sikkerhed og for at præcisere deres rolle i forhold til forbrugerne i visse situationer. Disse præciseringer bør hjælpe mindre, innovative udbydere med at ekspandere og vokse, da retssikkerheden øges. Et dybere og grænseløst indre marked for digitale tjenester forudsætter øget samarbejde mellem medlemsstaterne for at sikre effektivt tilsyn med og håndhævelse af de nye regler, der er fastsat i forslaget til forordning. I forslaget fastsættes klare ansvarsområder for den medlemsstat, der fører tilsyn med, at tjenesteydere etableret på dens område overholder de forpligtelser, der er fastsat i forslaget til forordning. Dette sikrer den hurtigste og mest effektive håndhævelse af reglerne og beskytter alle EU-borgere. Det har til formål at tilvejebringe enkle og klare procedurer, der gør det lettere for både borgerne og tjenesteudbyderne at samarbejde med tilsynsmyndighederne. Forslaget til forordning indeholder bestemmelser om tilsyn og håndhævelse på EU-plan i tilfælde af systemiske risici i hele Unionen. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område EU's nuværende retlige ramme for digitale tjenester understøttes først og fremmest af direktivet om elektronisk handel. Dette forslag til forordning berører ikke direktivet om elektronisk handel og bygger på dets bestemmelser, navnlig på princippet om det indre marked i artikel 3. Forslaget til forordning indfører en samarbejds- og koordineringsmekanisme til overvågning af de forpligtelser, der pålægges. For så vidt angår den horisontale ramme for ansvarsfritagelserne for udbydere af formidlingstjenester, ophæver denne forordning artikel 12-15 i direktivet om elektronisk handel og optager dem i forordningen, og sådanne udbyderes ansvarsfritagelser opretholdes således som fortolket af Den Europæiske Unions Domstol. Afhængigt af den enkelte medlemsstats retssystem og det pågældende retsområde kan de nationale retslige eller administrative myndigheder påbyde udbydere af formidlingstjenester at gribe ind over for specifikt ulovligt indhold. Sådanne påbud, navnlig når de pålægger udbyderen at forhindre, at ulovligt indhold dukker op igen, skal udstedes i overensstemmelse med EU-retten, navnlig med forbuddet mod generelle overvågningsforpligtelser som fortolket af Den Europæiske Unions Domstol. Dette forslag, navnlig artikel 8, berører ikke denne retspraksis. Dette forslag bør være det rette grundlag for udvikling af robuste teknologier til at forhindre, at ulovlig information dukker op igen, ledsaget af stærke garantier for at undgå, at lovligt indhold fjernes fejlagtigt. Sådanne værktøjer bør udarbejdes ved frivillige aftaler mellem alle berørte parter og fremmes af medlemsstaterne, og alle de parter, som deltager i levering af formidlingstjenester, har interesse i at vedtage og anvende sådanne procedurer. Ansvarsbestemmelserne i denne forordning bør ikke være til hinder for, at de forskellige berørte parter udvikler og faktisk gennemfører tekniske systemer til beskyttelse og identifikation og til automatisk genkendelse, som er muliggjort af den digitale teknik, inden for de grænser, der er fastsat i forordning (EU) 2016/679. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Forslaget til forordning indfører en horisontal ramme for alle kategorier af indhold, produkter, tjenester og aktiviteter forbundet med formidlingstjenester. Den ulovlige karakter af sådant indhold eller sådanne produkter og tjenester er ikke defineret i denne forordning, men følger af EU-retten eller national ret i overensstemmelse med EU-retten.

Sektorspecifikke retsakter dækker ikke alle de huller i lovgivningen, der er dokumenteret i konsekvensanalysen. De indeholder ikke fuldt udbyggede regler om de proceduremæssige forpligtelser i forbindelse med ulovligt indhold, og de omfatter kun grundlæggende regler om gennemsigtighed og ansvarlighed for tjenesteydere og begrænsede tilsynsmekanismer. Desuden dækker sektorspecifikke love situationer, hvor der er behov for tilpassede tilgange. For så vidt angår anvendelsesområdet, er det begrænset ud fra to synsvinkler. For det første anvendes de sektorspecifikke indgreb kun på nogle få områder (f.eks. krænkelser af ophavsretten, terrorrelateret indhold, materiale om seksuelt misbrug af børn, ulovlig hadefuld tale, visse ulovlige produkter). For det andet kan de kun anvendes i forbindelse med udbredelsen af sådant indhold på visse former for tjenester (f.eks. undergruppe af onlineplatforme for krænkelser af ophavsretten, kun videodelingsplatforme og kun med hensyn til audiovisuelt terrorrelateret indhold eller hadefuld tale). Det er imidlertid vigtigt, at forholdet mellem det nye forslag til forordning og de sektorspecifikke retsakter præciseres. Forslaget til forordning supplerer eksisterende sektorspecifik lovgivning og berører ikke anvendelsen af eksisterende EU-lovgivning, som regulerer visse aspekter af leveringen af informationssamfundstjenester, der finder anvendelse som lex specialis. Eksempelvis vil forpligtelserne i direktiv 2010/13/EF som ændret ved direktiv (EU) 2018/1808 ("direktivet om audiovisuelle medietjenester") for udbydere af videodelingsplatforme fortsat finde anvendelse i forbindelse med audiovisuelt indhold og audiovisuel kommerciel kommunikation. Denne forordning finder imidlertid anvendelse på disse udbydere, i det omfang direktivet om audiovisuelle medietjenester eller andre EU-retsakter såsom forslaget til forordning om forebyggelse af udbredelsen af terrorrelateret onlineindhold ikke indeholder mere specifikke bestemmelser, der finder anvendelse på dem. Den ramme, der er fastsat i forordning (EU) 2019/1150 om fremme af retfærdighed og gennemsigtighed for brugere af onlineformidlingstjenester for at sikre, at erhvervsbrugere af sådanne tjenester og virksomhedswebstedsbrugere i forbindelse med onlinesøgemaskiner gives passende gennemsigtighed, retfærdighed og effektive klagemuligheder, finder anvendelse som lex specialis. Desuden vil reglerne i dette forslag supplere gældende lovgivning om forbrugerbeskyttelse, især direktiv (EU) 2019/2161 om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og direktiv 98/6/EF, 2005/29/EF og 2011/83/EU, som fastsætter specifikke regler for at øge gennemsigtigheden af visse funktioner, der udbydes af visse informationssamfundstjenester. Dette forslag berører ikke forordning (EU) 2016/679 (den generelle forordning om databeskyttelse) og andre EU-regler om beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred i forbindelse med kommunikation. Foranstaltningerne vedrørende reklamer på onlineplatforme supplerer, men ændrer f.eks. ikke de eksisterende regler om samtykke og retten til at gøre indsigelse mod behandling af personoplysninger. De pålægger brugerne af onlineplatforme gennemsigtighedsforpligtelser, og disse oplysninger vil også gøre det muligt for dem at gøre brug af deres rettigheder som registrerede. De gør det også muligt for myndighederne og kontrolunderlagte forskere at undersøge, hvordan reklamer vises, og hvordan de målrettes. Dette forslag vil blive suppleret af yderligere tiltag inden for rammerne af handlingsplanen for europæisk demokrati (COM(2020) 790), der skal styrke borgerne og opbygge mere modstandsdygtige demokratier i hele Unionen. Reglerne om adfærdskodekser i denne forordning kan navnlig anvendes som grundlag, og de kan suppleres af en revideret og styrket adfærdskodeks om desinformation baseret på Kommissionens retningslinjer. Forslaget er også fuldt ud sammenhængende og understøtter yderligere de ligestillingsstrategier, som Kommissionen har vedtaget inden for rammerne af et EU med ligestilling. Forslaget berører ikke Kommissionens initiativ, der tager sigte på at forbedre arbejdsvilkårene for personer, der arbejder via digitale platforme. Endelig bygger forslaget til forordning på henstillingen om ulovligt indhold fra 2018. Der tages hensyn til de erfaringer, der er gjort med selvregulerende foranstaltninger understøttet af Kommissionen, f.eks. hensigtserklæringen om produktsikkerhed ("Product Safety Pledge"), aftalememorandummet om salg af forfalskede varer på internettet ("Memorandum of Understanding on the sale of counterfeit goods on the internet"), adfærdskodeksen for bekæmpelse af ulovlig hadefuld tale på internettet ("Code of Conduct on countering illegal hate speech online") og EU's internetforum om terrorrelateret indhold. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Forslagets retsgrundlag er artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, ifølge hvilken der kan træffes foranstaltninger for at sikre et velfungerende indre marked. Hovedformålet med dette forslag er at sikre et velfungerende indre marked, navnlig i forbindelse med levering af grænseoverskridende digitale tjenester (mere specifikt formidlingstjenester). I overensstemmelse med dette mål har forslaget til formål at sikre harmoniserede betingelser for udvikling af innovative grænseoverskridende tjenester i Unionen ved at imødegå og forebygge hindringer for en sådan økonomisk aktivitet som følge af den forskellige udvikling i nationale love under hensyntagen til, at en række medlemsstater allerede har lovgivet eller har til hensigt at lovgive om aspekter såsom fjernelse af ulovligt onlineindhold, due diligence, anmeldelses- og fjernelsesprocedurer og gennemsigtighed. Samtidig indeholder forslaget bestemmelser om passende tilsyn med digitale tjenester og samarbejde mellem myndigheder på EU-plan, og det fremmer således tillid, innovation og vækst i det indre marked. •Nærhedsprincippet Da internettet i sagens natur er grænseoverskridende, hæmmer ovennævnte lovgivningstiltag på nationalt plan udbuddet og modtagelsen af tjenester i hele Unionen, og de er ineffektive med hensyn til at garantere sikkerheden og en ensartet beskyttelse af EU-borgernes og -virksomhedernes rettigheder online. Målet om at harmonisere betingelserne for udvikling af innovative grænseoverskridende digitale tjenester i Unionen og samtidig bevare et sikkert onlinemiljø kan kun nås på EU-plan. Handling på EU-plan giver forudsigelighed og retssikkerhed og reducerer overholdelsesomkostningerne i hele Unionen. Samtidig fremmer handling på EU-plan en lige beskyttelse af alle EU-borgere ved at sikre, at udbydere af formidlingstjenesters tiltag over for ulovligt onlineindhold er konsekvente, uanset hvor udbyderne er etableret. Et velkoordineret tilsynssystem, der styrkes på EU-plan, sikrer også, at udbydere af formidlingstjenester, der opererer i alle medlemsstater, anvender en sammenhængende tilgang. For at beskytte brugerne effektivt online og undgå, at EU-baserede udbydere af digitale tjenester stilles ringere i konkurrencen, er det også nødvendigt at omfatte relevante tjenesteudbydere, der er etableret uden for Unionen og opererer i det indre marked. •Proportionalitetsprincippet Forslaget har til formål at fremme en ansvarlig og påpasselig adfærd hos udbydere af formidlingstjenester for at sikre et sikkert onlinemiljø, der giver EU-borgere og andre parter mulighed for frit at udøve deres grundlæggende rettigheder, navnlig ytrings- og informationsfriheden. De vigtigste elementer i forslaget begrænser forordningen til, hvad der er strengt nødvendigt for at nå disse mål. I forslaget fastsættes navnlig asymmetriske due diligence-forpligtelser for forskellige typer udbydere af digitale tjenester afhængigt af arten af deres tjenester og deres størrelse for at sikre, at deres tjenester ikke misbruges til ulovlige aktiviteter, og at udbyderne opererer ansvarligt. I denne tilgang er der kun fokus på visse identificerede problemer dér, hvor de opstår, uden at overbebyrde tjenesteydere, der ikke er berørt af disse problemer. Visse materielle forpligtelser er begrænset til meget store onlineplatforme, som på grund af deres rækkevidde har fået en central rolle med hensyn til at fremme den offentlige debat og økonomiske transaktioner. Meget små udbydere er helt fritaget for forpligtelserne.

Udbydere af digitale tjenester, der er etableret uden for Unionen og udbyder tjenester i Unionen, skal i henhold til forordningen udpege en retlig repræsentant i Unionen for at sikre et effektivt tilsyn og om nødvendigt en effektiv håndhævelse. Afhængigt af forpligtelsernes omfang og under hensyntagen til de digitale tjenesters grænseoverskridende karakter indfører forslaget en samarbejdsmekanisme mellem medlemsstaterne med øget tilsyn på EU-plan med meget store onlineplatforme. Derudover ændrer forslaget ikke sektorspecifik lovgivning eller de håndhævelses- og forvaltningsmekanismer, der er fastsat heri, men etablerer en horisontal ramme for aspekter, der rækker ud over specifikt indhold eller underkategorier af tjenester, som er reguleret i sektorspecifikke retsakter. Gennem etablering af en klar ramme, samarbejde mellem og med medlemsstaterne og selvregulering har dette forslag til formål at øge retssikkerheden og skabe større tillid og samtidig fortsat være relevant og effektivt på lang sigt på grund af samarbejdsrammens fleksibilitet. •Valg af retsakt Artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde giver lovgiveren mulighed for at vedtage forordninger og direktiver. Kommissionen har besluttet at fremsætte et forslag til forordning for at sikre et ensartet beskyttelsesniveau i hele Unionen og for at forhindre forskelle, der hæmmer fri udveksling af relevante tjenesteydelser i det indre marked, samt sikre en ensartet beskyttelse af rettigheder og ensartede forpligtelser for virksomheder og forbrugere i hele det indre marked. Dette er nødvendigt for at skabe retssikkerhed og gennemsigtighed for både erhvervsdrivende og forbrugere. Forslaget til forordning sikrer også en konsekvent overvågning af rettigheder og forpligtelser og ensartede sanktioner i alle medlemsstater samt et effektivt samarbejde mellem tilsynsmyndighederne i de forskellige medlemsstater og på EU-plan. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning Dette forslag bygger på evalueringen af direktivet om elektronisk handel, der blev gennemført som en back-to-back-evaluering sammen med den konsekvensanalyse, der ledsager forslaget. De specifikke mål i direktivet om elektronisk handel var at sikre i) et velfungerende indre marked for digitale tjenester, ii) effektiv fjernelse af ulovligt onlineindhold under fuld overholdelse af grundlæggende rettigheder og iii) et tilstrækkeligt niveau af information og gennemsigtighed for forbrugerne. Med hensyn til virkningen af direktivet om elektronisk handel viser evalueringen, at selv om direktivet har været et vigtigt incitament til vækst i det indre marked for digitale tjenester og muliggjort adgang til og opskalering af nye udbydere af sådanne tjenester, er de oprindelige mål ikke nået fuldt ud. Den dynamiske vækst i den digitale økonomi og fremkomsten af nye typer tjenesteydere skaber visse nye udfordringer, som håndteres forskelligt af medlemsstaterne, og de oprindelige mål skal præciseres. Desuden lægger denne udvikling et yderligere pres på med hensyn til at opfylde allerede eksisterende mål, hvilket den øgede retlige fragmentering vidner om. Evalueringen viste også, at en række nye reguleringsinstrumenter — selv om de yder værdifulde bidrag til opfyldelsen af nogle af de politiske mål, der er fastsat i direktivet om elektronisk handel — kun tilvejebringer sektorspecifikke løsninger på nogle af de underliggende problemer (f.eks. i forbindelse med håndteringen af udbredelsen af specifikke typer ulovlige aktiviteter). De har derfor ikke en konsekvent tilgang til sådanne problemer i hele det digitale økosystem, da de er begrænset til visse typer tjenester eller visse former for ulovligt indhold. Selv om selvreguleringsinitiativer generelt har givet positive resultater, kan de ikke håndhæves juridisk, og de omfatter heller ikke alle deltagere i den digitale økonomi. Med hensyn til effektiviteten af direktivet om elektronisk handel indebar direktivet kun begrænsede ekstraomkostninger for medlemsstaternes myndigheder og udbydere af informationssamfundstjenester. Evalueringen har ikke afsløret særligt høje eller uforholdsmæssige omkostninger, og der er ikke givet udtryk for alvorlige betænkeligheder over indvirkningen på små og mellemstore virksomheder. Den største bekymring i denne forbindelse er den manglende klarhed i samarbejdsmekanismen mellem medlemsstaterne, der skaber byrder og dobbeltomkostninger til trods for, at formålet med direktivet er det modsatte, navnlig i forbindelse med tilsyn med onlineplatforme. Dette har i bund og grund mindsket dets effektivitet med hensyn til at opretholde det indre markeds funktion. Med hensyn til den fortsatte relevans af målene i direktivet om elektronisk handel viser evalueringen, at målene i direktivet fortsat er gyldige, men at der samtidig er en række nye udviklingstendenser, som ikke er tilstrækkelig afspejlet i de eksisterende mål for den offentlige politik. For det første bekræfter den åbne offentlige høring, målrettede bidrag fra interessenter, betænkninger fra Europa-Parlamentet samt Rådets konklusioner, at de eksisterende principper og mål i direktivet om elektronisk handel fortsat er gyldige i dag. Der er imidlertid opstået nye informationsasymmetrier og risici siden direktivets ikrafttræden, navnlig som følge af fremkomsten af onlineplatforme, navnlig meget store platforme, og omfanget af den digitale omstilling. Dette er f.eks. tilfældet inden for algoritmisk beslutningstagning (med en indvirkning på, hvordan informationsstrømme formidles online) eller i onlinereklamesystemer. Evalueringen viste, at direktivet om elektronisk handel er sammenhængende i forhold til andre EU-foranstaltninger, der er truffet siden dets vedtagelse. Evalueringen identificerede heller ikke nogen intern manglende sammenhæng i direktivet om elektronisk handel. Endelig kunne i hvert fald dele af de faktiske fordele ved direktivet om elektronisk handel identificeret ved evalueringen betragtes som en EU-merværdi. Det er sandsynligt, at medlemsstaterne fortsat ville have anvendt deres egne reguleringssystemer uden et fælles sæt principper, og at nogle medlemsstater fortsat ikke ville have indført horisontale regler. I mangel af solid dokumentation er det imidlertid ikke muligt at drage endelige konklusioner om omfanget af denne EU-merværdi. •Høringer af interesserede parter I løbet af de seneste fem år har Kommissionen hørt en lang række forskellige interesserede parter, herunder udbydere af digitale tjenester såsom onlineplatforme og andre formidlingstjenester, virksomheder, der handler online, medieudgivere, varemærkeejere og andre virksomheder, arbejdsmarkedets parter, brugere af digitale tjenester, civilsamfundsorganisationer, nationale myndigheder, den akademiske verden, det tekniske samfund, internationale organisationer og den brede offentlighed. I en række målrettede høringsfaser er interessenternes holdninger til forskellige aspekter af digitale tjenester og platforme blevet indsamlet gennem de seneste år. Den offentlige høring om retsakten om digitale tjenester var åben i 14 uger mellem den 2. juni og den 8. juni, og der indkom 2 863 svar og ca. 300 positionspapirer fra en bred gruppe af interessenter. Størstedelen af tilbagemeldingerne kom fra den brede offentlighed (66 % fra EU-borgere, 8 % fra ikke-EU-borgere), virksomheder/erhvervsorganisationer (7,4 %), erhvervssammenslutninger (6 %) og NGO'er (5,6 %). Derefter kom offentlige myndigheder (2,2 %), akademiske institutioner/forskningsinstitutioner (1,2 %), fagforeninger (0,9 %) og forbruger- og miljøorganisationer (0,4 %). Der var generelt bred enighed blandt interessenterne om, at der er behov for handling, både inden for onlinesikkerhed og videreudvikling af det indre marked for digitale tjenester.

Interessenterne er enige om, at hovedprincipperne i direktivet om elektronisk handel fortsat er relevante, og at de bør opretholdes, herunder princippet om det indre marked for tilsyn med digitale tjenester, ansvarsordningen og forbuddet mod generelle overvågningsforpligtelser. Interessenterne er også generelt enige i, at det er nødvendigt at opgradere rammen i lyset af de aktuelle udfordringer ved at pålægge tjenesteydere klare forpligtelser, der er harmoniseret i hele EU. Et flertal af respondenterne fra alle kategorier anførte, at de var stødt på både skadeligt og ulovligt indhold og skadelige og ulovlige varer eller tjenester online, og bemærkede specifikt en alarmerende stigning under covid-19-pandemien. En stor del af de respondenter, der siger, at de har anmeldt ulovligt indhold eller ulovlige varer til udbydere af digitale tjenester, gav udtryk for deres utilfredshed med svaret og de ineffektive anmeldelsesmekanismer. Brugerne mener desuden, at der er et misforhold mellem udbydernes erklærede politikker og deres konkrete handlinger. Der er bred enighed, herunder blandt de tjenesteudbydere, der deltog i høringen, om behovet for enkle, standardiserede, gennemsigtige forpligtelser til at anmelde og fjerne indhold, der er harmoniseret i hele det indre marked. Dette anses for at være afgørende for at kunne gribe hurtigt ind over for ulovligt indhold og øge retssikkerheden for brugere af platforme og for små platforme, der ønsker at ekspandere i det indre marked. Respondenterne er også enige om betydningen af klagemekanismer. Med hensyn til onlinemarkedspladser påpegede flere interessenter behovet for mere målrettede foranstaltninger såsom identifikation af sælgere. Respondenterne er også generelt enige om, at det territoriale anvendelsesområde for disse forpligtelser bør omfatte alle aktører, der udbyder varer, information eller tjenester i Unionen, uanset hvor de er etableret. En stor del af respondenterne understregede også betydningen af disse spørgsmål, navnlig for så vidt angår store platforme. Der er generel enighed blandt interessenterne om, at "skadeligt" (men ikke, eller i det mindste ikke nødvendigvis, ulovligt) indhold ikke bør defineres i retsakten om digitale tjenester og ikke bør omfattes af forpligtelser til fjernelse, da dette er et følsomt område med alvorlige konsekvenser for beskyttelsen af ytringsfriheden. Den måde, hvorpå algoritmiske systemer danner informationsstrømme online, er imidlertid et område, der vækker bekymring blandt en bred kategori af interessenter. Flere interessenter, navnlig civilsamfundet og akademikere, påpegede behovet for algoritmisk ansvarlighed og kontrol af gennemsigtigheden, navnlig med hensyn til den måde, hvorpå information prioriteres og målrettes. Hvad angår onlinereklame, understregede interessenterne ligeledes den brede bekymring over den manglende brugerindflydelse og den manglende relevante overvågning og håndhævelse. Med hensyn til håndhævelse er der en generel forståelse blandt interessenterne af, at samarbejdet mellem myndighederne bør forbedres både på tværs af grænserne og i de enkelte medlemsstater. EU's tilsyn anses for at være afgørende, og de fleste respondenter synes at gå ind for en fælles tilsynsenhed. •Indhentning og brug af ekspertbistand De forberedende skridt til forslaget hviler på en række undersøgelser og ekspertrådgivning, herunder en række bestilte juridiske undersøgelser med fokus på gennemførelsen af direktivet om elektronisk handel og retlig fragmentering, undersøgelser vedrørende algoritmisk gennemsigtighed og ansvarlighed samt interne undersøgelser vedrørende omkostningerne ved indholdsmoderation, ansvarsordninger for formidlere og omkostninger ved ikke at virkeliggøre Unionen med støtte fra Europa-Kommissionens Fælles Forskningscenter. For at indsamle den brede offentligheds synspunkter og holdninger gennemførte Kommissionen i 2018 en Eurobarometer-undersøgelse med deltagelse af en repræsentativ stikprøve på over 33 000 respondenter fra alle medlemsstater. Den juridiske analyse bygger også på omfattende retspraksis, navnlig Den Europæiske Unions Domstols retspraksis, en række bestemmelser i direktivet om elektronisk handel og tilknyttede retsakter såsom bestemmelser vedrørende fortolkningen af begrebet "informationssamfundstjenester" eller bestemmelser om formidleransvar for tjenesteydere. Kommissionen indhentede også ekspertbistand og synspunkter gennem målrettede høringer og inddragelsesaktiviteter, herunder en række workshopper, konferencer, indhentelse af udtalelser fra sagkyndige og dommere, høringer af ekspertgruppen om e-handel samt talrige bilaterale møder og analyser af ad hoc-positions- og forskningspapirer fra organisationer, repræsentanter for erhvervslivet, civilsamfundet og den akademiske verden. Endelig bygger analysen på yderligere litteraturgennemgang, undersøgelser og forskningsdokumenter fremlagt af akademikere i den åbne offentlige høring og andre uafhængige undersøgelser, herunder indsamling af undersøgelser udført for Europa-Parlamentet. •Konsekvensanalyse Udvalget for Forskriftskontrol afgav en positiv udtalelse med forbehold om konsekvensanalysen og fremsatte forskellige forbedringsforslag. Konsekvensanalysen blev revideret yderligere i overensstemmelse hermed, navnlig ved at præcisere de indbyrdes forbindelser mellem retsakten om digitale tjenester og den bredere lovgivningsmæssige ramme, ved at redegøre nærmere for de politiske løsningsmodeller og ved at foretage en mere detaljeret analyse af den underliggende dokumentation, der behandles i den reviderede konsekvensanalyse. Digitale tjenesters betydning for vores økonomi og samfund, men også de risici, der er forbundet med dem, vil fortsat stige. I referencescenariet vil Kommissionen fortsat håndhæve de eksisterende regler, herunder om sektorspecifikke aspekter, og støtte den nuværende selvregulering. I lyset af de nye problemstillinger under udvikling vil medlemsstaterne imidlertid fortsat vedtage deres egen lovgivning uafhængigt. Som følge af den retlige fragmentering med det deraf følgende kludetæppe af nationale foranstaltninger vil det ikke blot være umuligt at gribe effektivt ind over for ulovlige aktiviteter og beskytte borgernes grundlæggende rettigheder i hele EU, idet fragmenteringen også vil være til hinder for opskaleringen af nye innovative tjenester i det indre marked, og de få aktører, der kan betale de ekstra overholdelsesomkostninger, får således cementeret deres position. Fastsættelsen og håndhævelsen af reglerne overlades således primært til meget store private virksomheder, hvilket resulterer i en stadig større informationsasymmetri mellem onlinetjenester, deres brugere og offentlige myndigheder. Ud over referencescenariet blev tre løsningsmodeller vurderet. Løsningsmodel 1 vil kodificere henstillingen fra 2018, idet onlineplatforme pålægges en række proceduremæssige forpligtelser til at bekæmpe deres brugeres ulovlige aktiviteter. Forpligtelserne vil også omfatte de nødvendige garantier for at beskytte brugernes grundlæggende rettigheder og sikre gennemsigtighed. Den vil også styrke mekanismerne for administrativt samarbejde, således at myndighederne kan løse grænseoverskridende problemer gennem et digitalt clearinginstitut, der letter informationsstrømmene. Løsningsmodel 2 vil ud over foranstaltningerne i løsningsmodel 1 fjerne hindringerne for tjenesteydernes iværksættelse af frivillige foranstaltninger mod ulovligt indhold og indføre foranstaltninger til at øge gennemsigtigheden i anbefalingssystemer og reklame. Håndhævelses- og samarbejdsmekanismen vil blive styrket med udpegelsen af en central koordinator i hver medlemsstat. Løsningsmodel 3, som bygger på de foranstaltninger, der er skitseret i de foregående løsningsmodeller, omfatter målrettede, asymmetriske foranstaltninger med stærkere forpligtelser for meget store onlineplatforme, som udgør den største risiko for EU's økonomi og samfund, samt visse begrænsede præciseringer af formidleransvarsordningen for tjenesteydere og et EU-forvaltningssystem med styrkede tilsyns- og håndhævelsesbeføjelser. Vurderingen af de identificerede økonomiske og sociale virkninger og sammenligningen af modellernes virkning, effektivitet, sammenhæng og proportionalitet viste, at løsningsmodel 3 mest effektivt vil opfylde målene for interventionen ved at etablere en forholdsmæssig og fleksibel ramme, der kan tilpasses nye udfordringer i den dynamiske digitale verden. De komponenter, der indgår i løsningsmodel 3, støttes også bredt af interessenterne, herunder i udtalelser fra Europa-Parlamentet og medlemsstaterne. Den foretrukne løsningsmodel vil støtte adgangen til det indre marked for EU-udbydere af formidlingstjenester og deres muligheder for at ekspandere ved at reducere omkostningerne forbundet med retlig fragmentering. Selv om der forventes omkostninger i forbindelse med overholdelse af due diligence-forpligtelser, skønnes det, at dette opvejes ved at mindske den nuværende fragmentering gennem harmonisering. Modellen forventes at have en positiv indvirkning på konkurrenceevnen, innovation og investeringer i digitale tjenester, navnlig for nystartede virksomheder og vækstvirksomheder i EU, der tilbyder platformsforretningsmodeller, men også i forskelligt omfang i sektorer, der understøttes og forstærkes af den digitale handel. Med den foretrukne løsningsmodel vil der blive fastsat en passende ansvarsfordeling mellem formidlingstjenester og deres modtagere og myndighederne i relation til bekæmpelsen af ulovligt onlineindhold. Med henblik herpå indføres en asymmetrisk tilgang til de due diligence-forpligtelser, der pålægges meget store onlineplatforme. Dette er en overvåget risikostyringstilgang, hvor forvaltningssystemet spiller en vigtig rolle for håndhævelsen. De asymmetriske forpligtelser pålægges kun meget store onlineplatforme, der ifølge aktuelle oplysninger ikke blot har den største rækkevidde, men også er store virksomheder med en betydelig omsætning. De målrettede foranstaltninger er derfor mere restriktive end for andre virksomheder, men står i et rimeligt forhold til virksomhedernes evne til at overholde reglerne. For offentlige myndigheder vil den foreslåede løsningsmodel mindske omkostningerne som følge af ineffektivitet og overlapninger i den eksisterende struktur for samarbejdet mellem myndigheder. Medlemsstaterne skal afholde omkostningerne forbundet med udpegning af en ny eller eksisterende kompetent myndighed, men effektivitetsgevinsterne forventes at opveje disse omkostninger. For de enkelte myndigheder kan dette ske gennem deling af ressourcer, bedre informationsstrømme og enkle processer for samarbejde med deres modparter i hele det indre marked og med tjenesteudbyderne.

•Målrettet regulering og forenkling I den konsekvensanalyse, der ledsager dette forslag, identificeres den eneste merværdi af Unionens indsats til afhjælpning af risikoen for retlig fragmentering som følge af forskellige regulerings- og tilsynsmetoder (dvs. uden at tage højde for den øgede sikkerhed af og tillid til digitale tjenester) som en mulig stigning i den grænseoverskridende digitale handel på 1-1,8 %, hvilket svarer til en stigning i omsætningen på tværs af grænserne fra 8,6 mia. EUR op til 15,5 mia. EUR. Med hensyn til merværdien i forbindelse med håndhævelse af foranstaltninger skaber initiativet betydelige effektivitetsgevinster i samarbejdet mellem medlemsstaterne og med hensyn til deling ressourcer til teknisk bistand på EU-plan til inspektion og revision af indholdsmoderationssystemer, anbefalingssystemer og onlinereklame på meget store onlineplatforme. Håndhævelses- og tilsynsforanstaltningerne bliver således mere effektive, mens det nuværende system i vid udstrækning afhænger af den begrænsede tilsynskapacitet i et lille antal medlemsstater. •Grundlæggende rettigheder EU-borgere og andre borgere udsættes for stadig større risici og skader online — lige fra spredning af ulovligt indhold og ulovlige aktiviteter til begrænsninger af ytringsfriheden og andre samfundsmæssige skader. De planlagte politiske foranstaltninger i dette lovgivningsforslag vil i væsentlig grad forbedre denne situation ved at tilvejebringe en moderne, fremtidssikret forvaltningsramme, der effektivt sikrer alle involverede parters, navnlig EU-borgeres, rettigheder og legitime interesser. Forslaget indfører vigtige garantier, der giver borgerne mulighed for at udtrykke sig frit, og styrker samtidig brugerne i onlinemiljøet og udøvelsen af andre grundlæggende rettigheder såsom adgang til effektive retsmidler, ikkeforskelsbehandling, børns rettigheder samt beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred online. Forslaget til forordning vil mindske risikoen for fejlagtig eller uberettiget blokering af tale, afhjælpe de afdæmpende virkninger på ytringsfriheden, fremme friheden til at modtage oplysninger og meningsfriheden samt styrke brugernes klagemuligheder. Særlige grupper eller personer kan være sårbare eller dårligt stillede i deres brug af onlinetjenester på grund af deres køn, race eller etniske oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuelle orientering. De kan blive uforholdsmæssigt hårdt ramt af restriktioner og fjernelsesforanstaltninger som følge af (ubevidste eller bevidste) fordomme, som potentielt kan være indbygget i anmeldelsessystemerne af brugere og tredjeparter og i de automatiserede indholdsmoderationsværktøjer, der anvendes af platforme. Forslaget vil mindske risiciene for forskelsbehandling, navnlig for disse grupper eller personer, og vil bidrage til beskyttelsen af børns rettigheder og retten til menneskelig værdighed på internettet. I forslaget stilles der kun krav om fjernelse af ulovligt indhold, og der er indført obligatoriske garantier, når brugernes information fjernes, herunder om angivelse af en begrundelse til brugeren, klagemekanismer, der understøttes af tjenesteudbyderne, og eksterne udenretslige tvistbilæggelsesordninger. Desuden sikrer forslaget, at EU-borgerne også beskyttes, når de benytter tjenester, der leveres af udbydere, som ikke er etableret i Unionen, men er aktive i det indre marked, da disse udbydere også er omfattet. Hvad angår tjenesteyderes frihed til at oprette og drive egen virksomhed, opvejes omkostningerne for virksomhederne ved at fragmenteringen i hele det indre marked mindskes. Forslaget indfører garantier, der skal lette tjenesteydernes byrde, herunder foranstaltninger mod gentagne uberettigede anmeldelser og offentlige myndigheders forudgående kontrol af pålidelige indberettere. Desuden er visse forpligtelser rettet mod meget store onlineplatforme, hvor de alvorligste risici ofte opstår, og som har kapacitet til at bære den ekstra byrde. I lovgivningsforslaget opretholdes forbuddet mod generelle overvågningsforpligtelser i direktivet om elektronisk handel, hvilket i sig selv er afgørende for den nødvendige rimelige balance med hensyn til de grundlæggende rettigheder i onlineverdenen. Den nye forordning forbyder generelle overvågningsforpligtelser, da de i uforholdsmæssig grad kan begrænse brugernes ytringsfrihed og frihed til at modtage oplysninger og kan udgøre en urimelig byrde for tjenesteydere og dermed gribe unødigt ind i deres frihed til at oprette og drive egen virksomhed. Forbuddet begrænser også incitamenterne til onlineovervågning og har positive virkninger for beskyttelsen af personoplysninger og privatlivets fred. Alle foranstaltninger i forslaget er fuldt ud i overensstemmelse med og tilpasset den høje standard for beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred i forbindelse med kommunikation, der er fastsat i EU-lovgivningen. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Forslagets budgetmæssige virkninger vil blive dækket af de bevillinger, der er afsat i FFR 2021-27 under finansieringsrammen for programmet for et digitalt Europa og programmet for det indre marked som nærmere beskrevet i den finansieringsoversigt, der ledsager dette forslag til forordning. Disse virkninger kræver også omprogrammering af udgiftsområde 7 i de finansielle overslag. Finansieringsoversigten, der er knyttet som bilag til dette forslag til forordning, dækker forordningens budgetmæssige virkninger. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Kommissionen vil etablere en omfattende ramme for løbende overvågning af output, resultater og virkninger af denne retsakt på datoen for dens anvendelse. Ifølge det fastlagte overvågningsprogram skal retsakten evalueres senest fem år efter dens ikrafttræden. •Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Kapitel I indeholder generelle bestemmelser, herunder om forordningens genstand og anvendelsesområde (artikel 1) og definitionerne af de vigtigste begreber, der anvendes i forordningen (artikel 2). Kapitel II indeholder bestemmelser om fritagelse for formidleransvar for tjenesteydere. Det omfatter nærmere bestemt de betingelser, hvorunder tjenesteydere, der leverer ren videreformidling ("mere conduit") (artikel 3), cachingtjenester (artikel 4) og hostingtjenester (artikel 5), er fritaget for ansvar for de tredjepartsoplysninger, de transmitterer og oplagrer. Det fastsætter ligeledes, at ansvarsfritagelserne bør anvendes, når udbydere af formidlingstjenester foretager frivillige undersøgelser på eget initiativ eller overholder loven (artikel 6), og at disse udbydere ikke må pålægges generelle forpligtelser til at overvåge eller aktivt undersøge forhold (artikel 7). Endelig pålægger forordningen udbydere af formidlingstjenester at overholde nationale retslige eller administrative myndigheders påbud om at gribe ind over for ulovligt indhold (artikel 8) og om at give oplysninger (artikel 9). I kapitel III fastsættes due diligence-forpligtelserne for et gennemsigtigt og sikkert onlinemiljø i fem forskellige afdelinger. I afdeling 1 fastsættes forpligtelserne for alle udbydere af formidlingstjenester, navnlig: forpligtelsen til at oprette et fælles kontaktpunkt for at lette den direkte kommunikation med medlemsstaternes myndigheder, Kommissionen og rådet for digitale tjenester (artikel 10) forpligtelsen til at udpege en retlig repræsentant i Unionen for tjenesteydere, der ikke er etableret i en medlemsstat, men som udbyder deres tjenester i Unionen (artikel 11) forpligtelsen til at fastsætte de begrænsninger, som de måtte pålægge brugen af deres tjenester, i deres vilkår og betingelser og til at handle ansvarligt i forbindelse med anvendelsen og håndhævelsen af disse begrænsninger (artikel 12) og rapporteringsforpligtelser vedrørende gennemsigtighed i forbindelse med fjernelse og hindring af adgang til information, der betragtes som ulovligt indhold eller som i strid med udbydernes vilkår og betingelser (artikel 13).

I afdeling 2 fastsættes en række forpligtelser, som finder anvendelse på udbydere af hostingtjenester ud over forpligtelserne i afdeling 1. I denne afdeling forpligtes disse udbydere navnlig til at indføre mekanismer, der gør det muligt for tredjeparter at anmelde tilstedeværelsen af påstået ulovligt indhold (artikel 14). Hvis en sådan tjenesteyder beslutter at fjerne eller hindre adgangen til specifik information fra en tjenestemodtager, pålægges tjenesteyderen desuden en forpligtelse til at give den pågældende tjenestemodtager en begrundelse (artikel 15). I afdeling 3 fastsættes en række forpligtelser, som finder anvendelse på alle onlineplatforme ud over forpligtelserne i afdeling 1 og 2. Det præciseres i denne afdeling, at de ikke finder anvendelse på onlineplatforme, der er mikrovirksomheder eller små virksomheder som defineret i bilaget til henstilling 2003/361/EF (artikel 16). I denne afdeling pålægges onlineplatforme en forpligtelse til at indføre et internt system til behandling af klager over afgørelser vedrørende påstået ulovligt indhold eller ulovlig information, der er i strid med deres vilkår og betingelser (artikel 17). Onlineplatforme forpligtes også til at samarbejde med certificerede udenretslige tvistbilæggelsesorganer for at bilægge tvister med brugere af deres tjenester (artikel 18). Onlineplatforme forpligtes ligeledes til at sikre, at behandlingen af anmeldelser indgivet af enheder, der har fået status som pålidelige indberettere, prioriteres (artikel 19), og de foranstaltninger, som onlineplatforme skal træffe mod misbrug, fastsættes (artikel 20). I denne afdeling stilles der endvidere et krav til onlineplatforme om at underrette de kompetente håndhævelsesmyndigheder, hvis de får kendskab til oplysninger, der giver anledning til mistanke om alvorlige strafbare handlinger, som indebærer en trussel mod menneskers liv eller sikkerhed (artikel 21). Denne afdeling forpligter også onlineplatforme til at modtage, lagre og gøre en rimelig indsats for at vurdere pålideligheden af og offentliggøre specifikke oplysninger om de erhvervsdrivende, der benytter deres tjenester, når disse onlineplatforme giver forbrugerne mulighed for at indgå aftaler vedrørende fjernsalg med disse erhvervsdrivende (artikel 22). Disse onlineplatforme er også forpligtet til at organisere deres grænseflade på en måde, der gør det muligt for erhvervsdrivende at overholde EU's forbruger- og produktsikkerhedslovgivning (artikel 22a). Onlineplatforme er også forpligtet til at offentliggøre rapporter om deres aktiviteter vedrørende fjernelse og hindring af adgang til information, der betragtes som ulovligt indhold eller som uforenelig med deres vilkår og betingelser (artikel 23). Denne afdeling indeholder også gennemsigtighedsforpligtelser for onlineplatforme vedrørende onlinereklame (artikel 24). I afdeling 4 fastsættes de supplerende forpligtelser for meget store onlineplatforme (som defineret i artikel 25) vedrørende styring af systemiske risici ud over forpligtelserne i afdeling 1-3. Meget store onlineplatforme er forpligtet til at foretage risikovurderinger af de systemiske risici, der følger af eller er forbundet med deres tjenester og brugen heraf (artikel 26), og til at træffe rimelige og effektive foranstaltninger til at afbøde disse risici (artikel 27). De er ligeledes underlagt eksterne og uafhængige revisioner (artikel 28). I denne afdeling pålægges meget store onlineplatforme, der anvender anbefalingssystemer (artikel 29) eller viser onlinereklamer på deres onlinegrænseflade (artikel 30), ligeledes en specifik forpligtelse. Endvidere fastsættes betingelserne for, hvornår meget store onlineplatforme giver koordinatoren for digitale tjenester i etableringslandet eller Kommissionen og kontrolunderlagte forskere adgang til oplysninger (artikel 31), forpligtelsen til at udpege en eller flere overvågningsansvarlige til at sikre overholdelsen af de forpligtelser, der er fastsat i forordningen (artikel 32), og specifikke, supplerende rapporteringsforpligtelser vedrørende gennemsigtighed (artikel 33). Afdeling 5 indeholder tværgående bestemmelser om due diligence-forpligtelser, nemlig de processer, for hvilke Kommissionen vil støtte og fremme udviklingen og gennemførelsen af harmoniserede europæiske standarder (artikel 34), rammerne for udarbejdelse af adfærdskodekser (artikel 35) og rammerne for udvikling af specifikke adfærdskodekser for onlinereklame (artikel 36). Der er også en bestemmelse om kriseprotokoller til håndtering af ekstraordinære omstændigheder, der påvirker den offentlige sikkerhed eller folkesundheden (artikel 37). Kapitel IV indeholder bestemmelserne om gennemførelse og håndhævelse af denne forordning. Afdeling 1 indeholder bestemmelser vedrørende nationale kompetente myndigheder, herunder koordinatorer for digitale tjenester, som er de primære nationale myndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne med henblik på en ensartet anvendelse af denne forordning (artikel 38). Koordinatorerne for digitale tjenester er ligesom andre udpegede kompetente myndigheder uafhængige og udfører deres opgaver upartisk, gennemsigtigt og rettidigt (artikel 39). Den medlemsstat, hvor tjenesteudbyderen har sit hovedforretningssted, har kompetence til at håndhæve denne forordning (artikel 40). Koordinatorerne for digitale tjenester tildeles specifikke beføjelser (artikel 41). Medlemsstaterne skal fastsætte regler om de sanktioner, der pålægges udbydere af formidlingstjenester, som ikke overholder deres forpligtelser i henhold til denne forordning (artikel 42). Koordinatorerne for digitale tjenester kan modtage klager over udbydere af formidlingstjenester for manglende overholdelse af de forpligtelser, der er fastsat i denne forordning (artikel 43). Koordinatorerne for digitale tjenester skal offentliggøre årlige rapporter om deres aktiviteter (artikel 44) og samarbejde med koordinatorerne for digitale tjenester i andre medlemsstater (artikel 45). Koordinatorerne for digitale tjenester kan også deltage i fælles undersøgelser af spørgsmål, der er omfattet af forordningen (artikel 46). Afdeling 2 indeholder bestemmelser om Det Europæiske Råd for Digitale Tjenester, der er en uafhængig rådgivende gruppe af koordinatorer for digitale tjenester (artikel 47), og om rådets struktur (artikel 48) og opgaver (artikel 49). Afdeling 3 vedrører tilsyn, undersøgelse, håndhævelse og overvågning af meget store onlineplatforme. Den indeholder bestemmelser om øget tilsyn med platforme, der overtræder bestemmelserne i kapitel III, afdeling 4 (artikel 50). Den indeholder også bestemmelser, der giver Kommissionen mulighed for at gribe ind over for meget store onlineplatforme, hvis overtrædelserne fortsætter (artikel 51). I disse tilfælde kan Kommissionen foretage undersøgelser, herunder gennem anmodninger om oplysninger (artikel 52), indhentelse af udtalelser (artikel 53) og kontrolbesøg på stedet (artikel 54), vedtage foreløbige forholdsregler (artikel 55) og gøre tilsagn afgivet af meget store onlineplatforme bindende (artikel 56) og overvåge deres overholdelse af forordningen (artikel 57). I tilfælde af manglende overholdelse kan Kommissionen vedtage afgørelser om manglende overholdelse (artikel 58) og pålægge bøder (artikel 59) og tvangsbøder (artikel 60) for meget store onlineplatformes overtrædelser af forordningen og for afgivelse af urigtige, ufuldstændige eller vildledende oplysninger i forbindelse med undersøgelsen. Forordningen fastsætter også en forældelsesfrist for pålæggelse af sanktioner (artikel 61) og for fuldbyrdelse heraf (artikel 62). Endelig fastsætter forordningen de processuelle garantier i forhold til Kommissionen, navnlig retten til at blive hørt og retten til aktindsigt (artikel 63) og offentliggørelse af afgørelser (artikel 64). Afdelingen indeholder også bestemmelser om Kommissionens samarbejde med de nationale domstole (artikel 65) og om vedtagelse af gennemførelsesretsakter om den praktiske ordning for proceduren (artikel 66). Afdeling 4 indeholder de fælles bestemmelser om håndhævelse. Indledningsvis fastsættes regler om et informationsudvekslingssystem, der understøtter kommunikationen mellem koordinatorerne for digitale tjenester, Kommissionen og rådet for digitale tjenester (artikel 67). Afdelingen indeholder også bestemmelser om modtagere af formidlingstjenesters ret til at bemyndige et organ, en organisation og en sammenslutning til at udøve deres rettigheder på deres vegne (artikel 68). Afdeling 5 vedrører vedtagelsen af delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter i overensstemmelse med henholdsvis artikel 290 og 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (artikel 69 og 70). Endelig indeholder kapitel V de afsluttende bestemmelser i denne forordning, som vedrører ophævelsen af artikel 12-15 i direktivet om elektronisk handel, da de er blevet indarbejdet i forordningen (artikel 71), ændringer af direktiv 2020/XX/EF (artikel 72), evaluering af forordningen (artikel 73) og dens ikrafttræden og anvendelse (artikel 74). 2020/0361 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om et indre marked for digitale tjenester (retsakt om digitale tjenester) og om ændring af direktiv 2000/31/EF (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Informationssamfundstjenester og navnlig formidlingstjenester er blevet en vigtig del af Unionens økonomi og EU-borgernes dagligdag. 20 år efter vedtagelsen af den eksisterende retlige ramme for sådanne tjenester, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF, har nye og innovative forretningsmodeller og tjenester såsom sociale netværk og markedspladser på internettet givet erhvervsbrugere og forbrugere mulighed for at give og få adgang til oplysninger og indgå i transaktioner på nye måder. Et flertal af EU-borgerne bruger nu disse tjenester dagligt. Den digitale omstilling og den øgede brug af disse tjenester har imidlertid også medført nye risici og udfordringer, både for de enkelte brugere og for samfundet som helhed. (2)Medlemsstaterne indfører eller overvejer i stigende grad at indføre nationale love på de områder, der er omfattet af denne forordning, og pålægger navnlig udbydere af formidlingstjenester at udvise omhu. Disse divergerende nationale love har en negativ indvirkning på det indre marked, som i henhold til traktatens artikel 26 indebærer et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser og etableringsfrihed, da internettet, som normalt anvendes til at levere disse tjenesteydelser, i sagens natur er grænseoverskridende. Betingelserne for levering af formidlingstjenester i hele det indre marked bør harmoniseres for at give virksomhederne adgang til nye markeder og muligheder for at udnytte fordelene ved det indre marked, samtidig med at forbrugerne og andre tjenestemodtagere får flere valgmuligheder. (3)Udbydere af formidlingstjenester bør udvise ansvarlig og påpasselig adfærd, hvilket er afgørende for et sikkert, forudsigeligt og pålideligt onlinemiljø og for, at EU-borgere og andre personer har mulighed for at udøve deres grundlæggende rettigheder garanteret i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ("chartret"), navnlig ytrings- og informationsfriheden og friheden til at oprette og drive egen virksomhed og retten til ikkeforskelsbehandling. (4)For at sikre og forbedre det indre markeds funktion bør der derfor fastsættes et sæt målrettede ensartede, effektive og forholdsmæssige ufravigelige regler på EU-plan. Denne forordning fastsætter betingelserne for udvikling og opskalering af nye innovative digitale tjenester i det indre marked. Der skal ske en indbyrdes tilnærmelse af nationale reguleringsforanstaltninger på EU-plan vedrørende krav til udbydere af formidlingstjenester for at undgå og sætte en stopper for fragmenteringen af det indre marked og for at sikre retssikkerheden og dermed mindske usikkerheden for udviklere og fremme interoperabilitet. Ved at stille teknologineutrale krav bør innovation ikke blive hæmmet, men i stedet stimuleret. (5)Denne forordning bør finde anvendelse på udbydere af visse informationssamfundstjenester som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/1535, dvs. enhver tjeneste, der normalt ydes mod betaling, og som teleformidles ad elektronisk vej på individuel anmodning fra en tjenestemodtager. Denne forordning bør specifikt finde anvendelse på udbydere af formidlingstjenester, navnlig formidlingstjenester i form af ren videreformidling ("mere conduit") og caching- og hostingtjenester, da den eksponentielle vækst i anvendelsen af disse tjenester, hovedsagelig til legitime og samfundsnyttige formål af enhver art, også har givet dem en større rolle i formidlingen og udbredelsen af ulovlige eller på anden måde skadelige oplysninger og aktiviteter. (6)I praksis formidler visse udbydere af formidlingstjenester tjenester, der kan formidles ad elektronisk vej eller på anden vis, f.eks. IT-fjerntjenester og transport-, indkvarterings- eller leveringstjenester. Denne forordning bør kun finde anvendelse på formidlingstjenester og ikke berøre krav i EU-retten eller national ret vedrørende produkter eller tjenester, der formidles gennem formidlingstjenester, herunder i situationer, hvor formidlingstjenesten udgør en integrerende del af en anden tjeneste, som ikke er en formidlingstjeneste som fastsat i Den Europæiske Unions Domstols retspraksis. (7)For at sikre, at de regler, der er fastsat i denne forordning, er effektive, og for at sikre lige vilkår i det indre marked bør disse regler finde anvendelse på udbydere af formidlingstjenester, uanset etableringssted eller bopæl, for så vidt som de leverer tjenesteydelser i Unionen, hvis de har en væsentlig tilknytning til Unionen. (8)En sådan væsentlig tilknytning til Unionen anses for at eksistere, hvis en tjenesteudbyder er etableret i Unionen, eller hvis dette ikke er tilfældet, hvis udbyderen har et betydeligt antal brugere i en eller flere medlemsstater eller retter sin virksomhed mod en eller flere medlemsstater. Målretning af virksomheden mod en eller flere medlemsstater kan fastslås på grundlag af alle relevante omstændigheder, herunder faktorer såsom anvendelsen af et sprog eller en valuta, der almindeligvis anvendes i en medlemsstat, eller muligheden for at bestille produkter eller tjenester eller bruge et nationalt topdomæne. Målretningen af virksomheden mod en medlemsstat kan ligeledes udledes af tilgængeligheden af en applikation i den relevante nationale appbutik, af lokal annoncering eller annoncering på det sprog, der anvendes i den pågældende medlemsstat, eller håndteringen af kunderelationer, f.eks. ved at yde kundeservice på det sprog, der normalt anvendes i den pågældende medlemsstat. Det må endvidere antages, at der er en væsentlig tilknytning, hvis tjenesteudbyderen retter sin virksomhed mod en eller flere medlemsstater, jf. artikel 17, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012. På den anden side kan den blotte tekniske adgang til et websted fra Unionen ikke i sig selv anses for at skabe en væsentlig tilknytning til Unionen. (9)Denne forordning bør supplere, men ikke berøre anvendelsen af reglerne i andre EU-retsakter, der regulerer visse aspekter af leveringen af formidlingstjenester, navnlig direktiv 2000/31/EF, med undtagelse af de ændringer, der indføres ved denne forordning, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU som ændret og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU).../... — forslag til forordning om terrorrelateret onlineindhold. Denne forordning berører derfor ikke disse andre retsakter, der skal betragtes som lex specialis i forhold til den generelle ramme, der er fastsat i denne forordning. Reglerne i denne forordning finder imidlertid anvendelse på spørgsmål, der ikke eller ikke fuldt ud behandles i disse andre retsakter, samt på spørgsmål, hvor disse andre retsakter giver medlemsstaterne mulighed for at vedtage visse foranstaltninger på nationalt plan. (10)Af klarhedshensyn bør det også præciseres, at denne forordning ikke berører Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1148 og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1150, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF og forordning [.../...] om midlertidig undtagelse fra visse bestemmelser i direktiv 2002/58/EF samt EU-retten om forbrugerbeskyttelse, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 93/13/EØF som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2161, og om beskyttelse af personoplysninger, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679. Beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger er udelukkende reguleret af EU-rettens bestemmelser på dette område, navnlig forordning (EU) 2016/679 og direktiv 2002/58/EF. Denne forordning berører heller ikke EU-rettens bestemmelser om arbejdsvilkår. (11)Det bør præciseres, at denne forordning ikke berører EU-retten om ophavsret og beslægtede rettigheder, som fastsætter specifikke regler og procedurer, som ikke bør berøres. (12)For at nå målet om at sikre et sikkert, forudsigeligt og pålideligt onlinemiljø bør begrebet "ulovligt indhold" med henblik på denne forordning defineres bredt og også omfatte information om ulovligt indhold og ulovlige produkter, tjenester og aktiviteter. Dette begreb bør navnlig forstås som en henvisning til information, uanset form, der i henhold til gældende ret enten i sig selv er ulovlig, f.eks. ulovlig hadefuld tale eller terrorrelateret indhold og ulovligt diskriminerende indhold, eller som vedrører ulovlige aktiviteter, f.eks. deling af billeder, der viser seksuelt misbrug af børn, ulovlig deling af private billeder uden samtykke, onlinestalking, salg af ulovlige eller forfalskede produkter, ulovlig brug af ophavsretligt beskyttet materiale eller aktiviteter, der involverer overtrædelser af forbrugerbeskyttelseslovgivningen. I denne henseende er det uden betydning, om informationens eller aktivitetens ulovlighed følger af EU-retten eller national ret, som er i overensstemmelse med EU-retten, og lovgivningens art eller særlige genstand er ligeledes uden betydning. (13)I betragtning af de pågældende tjenesters særlige karakteristika og det tilsvarende behov for at pålægge udbydere heraf visse specifikke forpligtelser er det nødvendigt at skelne mellem den bredere kategori af udbydere af hostingtjenester som defineret i denne forordning og underkategorien af onlineplatforme. Onlineplatforme såsom sociale netværk eller onlinemarkedspladser bør defineres som udbydere af hostingtjenester, der ikke blot lagrer information fra tjenestemodtagerne på deres anmodning, men som også formidler denne information til offentligheden, igen på deres anmodning. For at undgå at pålægge alt for brede forpligtelser bør udbydere af hostingtjenester imidlertid ikke betragtes som onlineplatforme, hvis formidlingen til offentligheden blot udgør en mindre og rent accessorisk funktion, der er knyttet til en anden tjeneste, og som af objektive tekniske grunde ikke kan anvendes uden den primære tjeneste, og hvis integration i den primære tjeneste ikke er et middel til at omgå anvendelsen af de regler i denne forordning, der finder anvendelse på onlineplatforme. F.eks. kan kommentarsektionen i en onlineavis udgøre en sådan funktion, hvor det er klart, at den er accessorisk i forhold til den primære tjeneste, nemlig offentliggørelsen af nyheder under udgiverens redaktionelle ansvar. (14)Begrebet "formidling til offentligheden" i denne forordning bør forstås således, at information stilles til rådighed for et potentielt ubegrænset antal personer, dvs. at informationen gøres let tilgængelig for brugerne generelt, uden at den tjenestemodtager, der leverer informationen, skal foretage sig andet, uanset om disse personer rent faktisk har adgang til den pågældende information. Muligheden for at oprette grupper af brugere af en given tjeneste bør ikke i sig selv forstås således, at den information, der formidles på denne måde, ikke formidles til offentligheden. Begrebet bør dog udelukke formidling af information inden for lukkede grupper bestående af et afgrænset antal på forhånd udvalgte personer. Interpersonelle kommunikationstjenester som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/1972, f.eks. e-mail eller private beskedtjenester, falder uden for denne forordnings anvendelsesområde. Information bør kun anses for at blive formidlet til offentligheden i henhold til denne forordning, hvis dette sker efter direkte anmodning fra den tjenestemodtager, der leverer informationen. (15)Hvis nogle af de tjenester, der leveres af en tjenesteyder, er omfattet af denne forordning, mens andre ikke er omfattet, eller hvis de tjenester, der leveres af en tjenesteyder, er omfattet af forskellige afdelinger i denne forordning, bør de relevante bestemmelser i denne forordning kun finde anvendelse på de tjenester, der falder ind under deres anvendelsesområde.

(16)Den retssikkerhed, som den horisontale ramme for tjenesteyderes betingede fritagelse for formidleransvar fastsat i direktiv 2000/31/EF giver, har gjort det muligt at udvikle og opskalere mange nye tjenester i hele det indre marked. Denne ramme bør derfor opretholdes. I betragtning af den forskellige gennemførelse og anvendelse af de relevante regler på nationalt plan og af hensyn til klarheden og sammenhængen bør denne ramme imidlertid indarbejdes i denne forordning. Det er også nødvendigt at præcisere visse elementer i denne ramme under hensyntagen til Den Europæiske Unions Domstols retspraksis. (17)I de relevante regler i kapitel II bør det kun fastsættes, hvornår den berørte udbyder af formidlingstjenester ikke kan drages til ansvar for ulovligt indhold, der leveres af tjenestemodtagerne. Disse regler bør ikke forstås som et positivt grundlag for at fastslå, hvornår en tjenesteyder kan drages til ansvar, idet dette henhører under gældende EU-ret eller national ret. Desuden bør de ansvarsfritagelser, der er fastsat i denne forordning, finde anvendelse på enhver form for ansvar for enhver form for ulovligt indhold, uanset lovgivningens art eller særlige genstand. (18)De ansvarsfritagelser, der er fastsat i denne forordning, bør ikke finde anvendelse, hvis udbyderen af formidlingstjenester i stedet for at begrænse sig til at levere tjenesterne neutralt ved en udelukkende teknisk og automatisk behandling af den information, der leveres af tjenestemodtageren, spiller en aktiv rolle på en måde, der giver udbyderen viden om eller kontrol over denne information. Disse fritagelser bør derfor ikke indrømmes for ansvar for information, der ikke leveres af tjenestemodtageren, men af udbyderen af formidlingstjenester selv, herunder når informationen er blevet udviklet under denne udbyders redaktionelle ansvar. (19)I betragtning af den forskellige karakter af ren videreformidling ("mere conduit") og caching- og hostingaktiviteter og de pågældende tjenesteyderes forskellige position og muligheder er det nødvendigt at sondre mellem de regler, der finder anvendelse på disse aktiviteter, for så vidt de er underlagt forskellige krav og betingelser i denne forordning og deres anvendelsesområde er forskelligt som fortolket af Den Europæiske Unions Domstol. (20)En udbyder af formidlingstjenester, der bevidst samarbejder med en tjenestemodtager om at begå ulovlige handlinger, leverer ikke sin tjeneste neutralt og bør derfor ikke kunne omfattes af de ansvarsfritagelser, der er fastsat i denne forordning. (21)En tjenesteyder bør kunne fritages for ansvar for ren videreformidling ("mere conduit") og for cachingtjenester, hvis tjenesteyderen på ingen måde er involveret i de informationer, der transmitteres. Dette kræver bl.a., at tjenesteyderen ikke ændrer de informationer, den pågældende transmitterer. Dette krav bør dog ikke fortolkes således, at det omfatter tekniske manipulationer, der finder sted i løbet af transmissionen, da disse manipulationer ikke ændrer de transmitterede informationers integritet. (22)For at blive omfattet af ansvarsfritagelsen for hostingtjenester bør tjenesteyderen, når denne har fået konkret kendskab til ulovligt indhold, straks tage skridt til at fjerne det pågældende indhold eller hindre adgangen hertil. Fjernelse af informationen eller hindringen af adgangen hertil bør ske under overholdelse af ytringsfriheden. Tjenesteyderen kan navnlig få dette konkrete kendskab gennem undersøgelser på eget initiativ eller anmeldelser indgivet til tjenesteyderen af enkeltpersoner eller enheder i overensstemmelse med denne forordning, for så vidt disse anmeldelser er tilstrækkelig præcise og underbyggede til, at en påpasselig erhvervsdrivende med rimelighed kan identificere, vurdere og i givet fald gribe ind over for det påståede ulovlige indhold. (23)For at sikre en effektiv beskyttelse af forbrugere, der indgår i formidlede kommercielle transaktioner på internettet, bør visse udbydere af hostingtjenester, nemlig onlineplatforme, der giver forbrugere mulighed for at indgå fjernsalgsaftaler med erhvervsdrivende, ikke kunne nyde godt af den ansvarsfritagelse for udbydere af hostingtjenester, der er fastsat i denne forordning, for så vidt som disse onlineplatforme præsenterer den relevante information vedrørende de pågældende transaktioner på en sådan måde, at forbrugerne får den opfattelse, at informationen blev leveret af disse onlineplatforme selv eller af tjenestemodtagere, der handler under deres myndighed eller kontrol, og at disse onlineplatforme derfor har kendskab til eller kontrol over informationen, selv om det i realiteten ikke altid er tilfældet. I denne forbindelse bør det på grundlag af alle relevante omstændigheder objektivt bestemmes, om præsentationen kunne få en rimelig velunderrettet gennemsnitsforbruger til at tro dette. (24)De ansvarsfritagelser, der er fastsat i denne forordning, bør ikke berøre muligheden for udstedelse af påbud af forskellig art til udbydere af formidlingstjenester, selv om de opfylder de betingelser, der er fastsat for disse fritagelser. Sådanne påbud kunne navnlig bestå i påbud fra domstole eller administrative myndigheder, hvori det kræves, at eventuelle overtrædelser bringes til ophør eller forhindres, herunder at ulovligt indhold præciseret i sådanne påbud, der er udstedt i overensstemmelse med EU-retten, fjernes, eller at adgangen hertil hindres. (25)For at skabe retssikkerhed og undgå at hæmme aktiviteter, der har til formål at opdage, identificere og bekæmpe ulovligt indhold, som udbydere af formidlingstjenester kan udføre på frivillig basis, bør det præciseres, at den blotte omstændighed, at udbydere udfører sådanne aktiviteter, ikke betyder, at de ikke kan omfattes af de ansvarsfritagelser, der er fastsat i denne forordning, forudsat at disse aktiviteter udføres i god tro og omhyggeligt. Det bør desuden præciseres, at den blotte omstændighed, at disse udbydere i god tro træffer foranstaltninger for at opfylde kravene i EU-retten, herunder kravene i denne forordning vedrørende gennemførelse af deres vilkår og betingelser, ikke betyder, at de ikke kan omfattes af disse ansvarsfritagelser. Derfor bør sådanne aktiviteter og foranstaltninger, som en given udbyder måtte have gennemført, ikke tages i betragtning ved afgørelsen af, om udbyderen kan indrømmes ansvarsfritagelse, navnlig for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt udbyderen leverer sin tjeneste neutralt og derfor kan omfattes af anvendelsesområdet for den relevante bestemmelse, om end denne regel ikke betyder, at udbyderen nødvendigvis indrømmes ansvarsfritagelse. (26)Selv om der i reglerne i kapitel II i denne forordning er fokus på ansvarsfritagelse for udbydere af formidlingstjenester, er det vigtigt at minde om, at problemet med ulovligt indhold og ulovlige aktiviteter på internettet på trods af disse udbyderes generelt vigtige rolle ikke bør løses ved udelukkende at fokusere på deres forpligtelser og ansvar. Tredjeparter, som berøres af ulovligt indhold, der transmitteres eller lagres online, bør så vidt muligt forsøge at løse konflikter vedrørende sådant indhold uden at inddrage de berørte udbydere af formidlingstjenester. Tjenestemodtagere bør drages til ansvar for det ulovlige indhold, som de leverer, og som de kan sprede gennem formidlingstjenester, hvor dette er foreskrevet i gældende EU-regler og nationale regler på dette område. Andre aktører såsom gruppemoderatorer i lukkede onlinemiljøer, navnlig i tilfælde af store grupper, bør i givet fald også bidrage til at undgå spredningen af ulovligt indhold på internettet i overensstemmelse med gældende ret. Når det er nødvendigt at inddrage udbydere af informationssamfundstjenester, herunder udbydere af formidlingstjenester, bør anmodninger eller påbud om en sådan inddragelse desuden som hovedregel rettes til den aktør, der har den tekniske og operationelle kapacitet til at gribe ind over for specifikt ulovligt indhold, med henblik på at forhindre og minimere eventuelle negative virkninger for tilgængeligheden af og adgangen til information, der ikke er ulovligt indhold. (27)Siden 2000 er der fremkommet nye teknologier, som forbedrer tilgængeligheden, effektiviteten, hastigheden, pålideligheden, kapaciteten og sikkerheden af systemer til overførsel og lagring af data online, hvilket fører til et stadig mere komplekst onlineøkosystem. I denne forbindelse bør det erindres, at de tjenesteydere, der etablerer og fremmer internettets underliggende logiske arkitektur og korrekte funktion, herunder tekniske hjælpefunktioner, også kan omfattes af de ansvarsfritagelser, der er fastsat i denne forordning, i det omfang deres tjenester kan betegnes som ren videreformidling ("mere conduit") eller caching- eller hostingtjenester. Sådanne tjenester omfatter alt efter omstændighederne trådløse lokalnet, DNS-tjenester, topdomæneadministratorer, certificeringsmyndigheder, der udsteder digitale certifikater, eller netværk til levering af indhold, der muliggør eller forbedrer andre udbydere af formidlingstjenesters funktioner. På samme måde har de tjenester, der anvendes til kommunikationsformål, og de tekniske midler til leveringen heraf også udviklet sig betydeligt, hvilket har givet anledning til onlinetjenester som f.eks. internettelefoni, beskedtjenester og webbaserede e-posttjenester, hvor kommunikationen leveres via en internetadgangstjeneste. Disse tjenester kan også omfattes af ansvarsfritagelserne, i det omfang de kan betragtes som ren videreformidling ("mere conduit") eller caching- eller hostingtjenester. (28)Udbydere af formidlingstjenester bør ikke være underlagt generelle overvågningsforpligtelser. Dette vedrører ikke overvågningsforpligtelser i et konkret tilfælde og berører navnlig ikke de nationale myndigheders påbud i henhold til national ret i overensstemmelse med de betingelser, som er fastsat i denne forordning. Intet i denne forordning bør fortolkes som generelle forpligtelser til at overvåge eller aktivt undersøge forhold eller som en generel forpligtelse for udbyderne til at træffe proaktive foranstaltninger vedrørende ulovligt indhold. (29)Afhængigt af den enkelte medlemsstats retssystem og det pågældende retsområde kan de nationale retslige eller administrative myndigheder pålægge udbydere af formidlingstjenester at gribe ind over for specifikt ulovligt indhold eller give visse specifikke oplysninger. Der er stor forskel på de nationale love, som ligger til grund for udstedelsen af sådanne påbud, og påbuddene anvendes i stigende grad i grænseoverskridende situationer. For at sikre, at disse påbud kan efterkommes på en effektiv måde uden at krænke tredjemands rettigheder og legitime interesser unødigt, således at de berørte offentlige myndigheder kan udføre deres opgaver og udbyderne ikke pålægges uforholdsmæssige byrder, er det nødvendigt at fastsætte visse betingelser, som disse påbud skal opfylde, og visse supplerende krav vedrørende behandlingen af disse påbud. (30)Påbud om at gribe ind over for ulovligt indhold eller om at give oplysninger bør udstedes i overensstemmelse med EU-retten, navnlig forordning (EU) 2016/679 og forbuddet mod generelle forpligtelser til at overvåge information eller aktivt at undersøge forhold eller omstændigheder, der tyder på ulovlig virksomhed, som fastsat i denne forordning. De betingelser og krav, der er fastsat i denne forordning, og som finder anvendelse på påbud om at gribe ind over for ulovligt indhold, berører ikke andre EU-retsakter med bestemmelser om tilsvarende systemer til bekæmpelse af specifikke former for ulovligt indhold, f.eks. forordning (EU).../.... [forslag til forordning om forebyggelse af udbredelsen af terrorrelateret onlineindhold] eller forordning (EU) 2017/2394, der tillægger medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder på forbrugerområdet specifikke beføjelser til at udstede påbud om at give oplysninger, selv om de betingelser og krav, der gælder for påbud om at give oplysninger, ikke berører andre EU-retsakter med tilsvarende relevante regler for specifikke sektorer. Disse betingelser og krav bør ikke berøre reglerne om datalagring i gældende national ret i overensstemmelse med EU-retten og de retshåndhævende myndigheders anmodninger om fortrolig behandling i forbindelse med afslag på aktindsigt. (31)Det territoriale anvendelsesområde for sådanne påbud om at gribe ind over for ulovligt indhold bør fastsættes klart på grundlag af gældende EU-ret eller national ret om udstedelse af påbud og bør ikke gå ud over, hvad der er strengt nødvendigt for at nå dets mål. I denne henseende bør den nationale retslige eller administrative myndighed, der udsteder påbuddet, afveje det mål, som det pågældende påbud søger at opfylde i overensstemmelse med retsgrundlaget for udstedelse heraf, med alle potentielt berørte tredjeparters rettigheder og legitime interesser, navnlig deres grundlæggende rettigheder i henhold til chartret. Hvis påbuddet vedrørende den specifikke information kan have virkninger uden for den berørte myndigheds medlemsstats område, bør myndigheden desuden vurdere, om det er sandsynligt, at den pågældende information vil udgøre ulovligt indhold i andre berørte medlemsstater, og, hvor det er relevant, tage hensyn til de relevante bestemmelser i EU-retten eller folkeretten og til venskabelig international sameksistens. (32)De påbud om at give oplysninger, der reguleres i denne forordning, vedrører specifikke oplysninger om individuelle modtagere af den pågældende formidlingstjeneste, som angives i disse påbud, med henblik på at fastslå, om tjenestemodtagerne overholder gældende EU-regler eller nationale regler. Påbud om oplysninger om en gruppe af tjenestemodtagere, som ikke er specifikt identificeret, herunder påbud om at levere sammenfattede oplysninger til statistiske formål eller evidensbaseret politikudformning, bør derfor ikke berøres af bestemmelserne i denne forordning om tilvejebringelse af oplysninger. (33)Påbud om at gribe ind over for ulovligt indhold og give oplysninger er omfattet af de regler, der fastsætter kompetencen i den medlemsstat, hvor den berørte tjenesteyder er etableret, med mulighed for fravigelser fra denne kompetence i visse tilfælde, jf. artikel 3 i direktiv 2000/31/EF, hvis betingelserne i nævnte artikel er opfyldt. Da de pågældende påbud vedrører specifikt ulovligt indhold og specifik ulovlig information, begrænser disse påbud udstedt til udbydere af formidlingstjenester, som er etableret i en anden medlemsstat, i princippet ikke disse udbyderes frihed til at levere deres tjenester på tværs af grænserne. Derfor finder bestemmelserne i artikel 3 i direktiv 2000/31/EF, herunder bestemmelserne om at begrunde foranstaltninger, der fraviger kompetencen i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen er etableret, med henvisning til visse specifikke grunde, og om meddelelse af sådanne foranstaltninger, ikke anvendelse på disse påbud. (34)For at nå målene i denne forordning og navnlig for at forbedre det indre markeds funktion og sikre et sikkert og gennemsigtigt onlinemiljø er det nødvendigt at fastsætte et klart og afbalanceret sæt harmoniserede due diligence-forpligtelser for udbydere af formidlingstjenester. Disse forpligtelser bør navnlig have til formål at sikre forskellige offentlige politiske mål såsom at skabe sikkerhed og tillid blandt tjenestemodtagerne, herunder mindreårige og sårbare brugere, at beskytte de relevante grundlæggende rettigheder nedfældet i chartret, at sikre, at tjenesteudbyderne er reelt ansvarlige, og at styrke tjenestemodtagerne og andre berørte parter og samtidig lette de kompetente myndigheders nødvendige tilsyn. (35)I denne forbindelse er det vigtigt, at due diligence-forpligtelserne tilpasses typen og arten af den pågældende formidlingstjeneste. I denne forordning fastsættes derfor grundlæggende forpligtelser for alle udbydere af formidlingstjenester og yderligere forpligtelser for udbydere af hostingtjenester og mere specifikt onlineplatforme og meget store onlineplatforme. Udbydere af formidlingstjenester, der henhører under disse forskellige kategorier som følge af arten af deres tjenester og deres størrelse, bør opfylde alle de tilsvarende forpligtelser i denne forordning. Disse harmoniserede due diligence-forpligtelser, som bør være rimelige og ikke-vilkårlige, er nødvendige for at nå de identificerede offentlige politiske mål såsom beskyttelse af tjenestemodtagernes legitime interesser, bekæmpelse af ulovlig praksis og beskyttelse af grundlæggende rettigheder online.

(36)For at fremme en gnidningsløs og effektiv kommunikation vedrørende spørgsmål, der er omfattet af denne forordning, bør udbydere af formidlingstjenester pålægges at oprette et fælles kontaktpunkt og offentliggøre relevante oplysninger om deres kontaktpunkt, herunder om de sprog, der skal anvendes i denne kommunikation. Kontaktpunktet kan også anvendes af pålidelige indberettere og af professionelle enheder, som har en særlig tilknytning til udbyderen af formidlingstjenester. I modsætning til den retlige repræsentant bør kontaktpunktet tjene operationelle formål og bør ikke nødvendigvis være fysisk placeret et bestemt sted. (37)Udbydere af formidlingstjenester, der er etableret i et tredjeland, og som udbyder tjenester i Unionen, bør udpege en tilstrækkelig bemyndiget retlig repræsentant i Unionen og give oplysninger om deres retlige repræsentanter for at muliggøre et effektivt tilsyn med og om nødvendigt en effektiv håndhævelse af denne forordning i forhold til disse udbydere. Den retlige repræsentant bør også kunne fungere som kontaktpunkt, forudsat at de relevante krav i denne forordning er opfyldt. (38)Selv om aftalefriheden for udbydere af formidlingstjenester i princippet bør respekteres, er det hensigtsmæssigt at fastsætte visse regler for indholdet, anvendelsen og håndhævelsen af disse udbyderes vilkår og betingelser af hensyn til gennemsigtigheden og beskyttelsen af tjenestemodtagere og for at undgå urimelige eller vilkårlige resultater. (39)For at sikre en passende grad af gennemsigtighed og ansvarlighed bør udbydere af formidlingstjenester i overensstemmelse med de harmoniserede krav i denne forordning hvert år rapportere om deres indholdsmoderation, herunder om de trufne foranstaltninger som følge af anvendelsen og håndhævelsen af deres vilkår og betingelser. For at undgå uforholdsmæssige byrder bør disse rapporteringsforpligtelser vedrørende gennemsigtighed dog ikke gælde for udbydere, der er mikrovirksomheder eller små virksomheder som defineret i Kommissionens henstilling 2003/361/EF. (40)Udbydere af hostingtjenester spiller en særlig vigtig rolle i bekæmpelsen af ulovligt indhold på internettet, da de lagrer oplysninger, der leveres af tjenestemodtagerne og på disses anmodning, og typisk giver andre brugere adgang hertil, nogle gange i stor skala. Det er vigtigt, at alle udbydere af hostingtjenester, uanset deres størrelse, indfører brugervenlige anmeldelses- og fjernelsesmekanismer, der gør det lettere at anmelde specifik information, som anmelderen anser for at være ulovligt indhold, til den berørte udbyder af hostingtjenester (anmeldelse), som derefter afgør, om vedkommende er enig i denne vurdering og vil fjerne det pågældende indhold eller hindre adgangen hertil (indgreb). Forudsat at kravene til anmeldelser er opfyldt, bør det være muligt for enkeltpersoner eller enheder at anmelde flere specifikke eksempler på påstået ulovligt indhold i en enkelt anmeldelse. Forpligtelsen til at indføre anmeldelses- og fjernelsesmekanismer bør f.eks. gælde for fillagrings- og delingstjenester, webhostingtjenester, reklameservere og pastebins, hvis de er udbydere af hostingtjenester og omfattet af denne forordning. (41)Reglerne om disse anmeldelses- og fjernelsesmekanismer bør harmoniseres på EU-plan for at sikre rettidig, omhyggelig og objektiv behandling af anmeldelser på grundlag af ensartede, gennemsigtige og klare regler, der giver solide garantier for beskyttelse af alle berørte parters rettigheder og legitime interesser, navnlig deres grundlæggende rettigheder garanteret i chartret, uanset i hvilken medlemsstat disse parter er etableret eller har bopæl, og uanset det pågældende retsområde. De grundlæggende rettigheder omfatter, alt efter omstændighederne, retten til ytrings- og informationsfrihed, retten til respekt for privatliv og familieliv, retten til beskyttelse af personoplysninger, retten til ikkeforskelsbehandling og retten til effektive retsmidler for tjenestemodtagerne, friheden til at oprette og drive egen virksomhed, herunder aftalefrihed, for tjenesteudbyderne, såvel som retten til menneskelig værdighed, børns rettigheder, retten til beskyttelse af ejendom, herunder intellektuel ejendomsret, og retten til ikkeforskelsbehandling for parter, der er berørt af ulovligt indhold. (42)Hvis en udbyder af hostingtjenester beslutter at fjerne eller hindre adgangen til information fra en tjenestemodtager, f.eks. efter modtagelse af en anmeldelse eller på eget initiativ, herunder ved anvendelse af automatiserede metoder, bør denne udbyder underrette modtageren om sin afgørelse og om begrundelsen herfor og om de tilgængelige muligheder for at klage over afgørelsen i betragtning af de negative konsekvenser, som sådanne afgørelser kan have for modtageren, herunder for så vidt angår udøvelsen af dennes grundlæggende ret til ytringsfrihed. Denne forpligtelse bør gælde uanset begrundelsen for afgørelsen, navnlig uanset om der er truffet foranstaltninger, fordi den anmeldte information anses for at være ulovligt indhold eller i strid med de gældende vilkår og betingelser. Tilgængelige retsmidler til anfægtelse af hostingtjenesteyderens afgørelse bør altid omfatte domstolsprøvelse. (43)For at undgå uforholdsmæssigt store byrder bør de yderligere forpligtelser, der pålægges onlineplatforme i henhold til denne forordning, ikke gælde for mikrovirksomheder og små virksomheder som defineret i Kommissionens henstilling 2003/361/EF, medmindre deres rækkevidde og betydning er så stor, at de opfylder kriterierne for at blive betragtet som meget store onlineplatforme i henhold til denne forordning. Konsolideringsreglerne i nævnte henstilling bidrager til at sikre, at enhver omgåelse af disse yderligere forpligtelser hindres. Mikrovirksomheders og små virksomheders fritagelse fra disse yderligere forpligtelser bør ikke forstås således, at den påvirker deres mulighed for på frivillig basis at etablere et system, der opfylder en eller flere af disse forpligtelser. (44)Tjenestemodtagerne bør have let og effektiv adgang til at anfægte visse afgørelser truffet af onlineplatforme, som påvirker dem negativt. Derfor bør onlineplatforme forpligtes til at indføre interne klagebehandlingssystemer, som opfylder visse betingelser, der skal sikre, at systemerne er let tilgængelige og fører til hurtige og retfærdige resultater. Desuden bør der være mulighed for udenretslig bilæggelse af tvister, herunder af tvister, der ikke kan løses på tilfredsstillende vis gennem de interne klagebehandlingssystemer, forestået af certificerede organer, der har den nødvendige uafhængighed og midlerne og ekspertisen til at udføre deres aktiviteter på en retfærdig, hurtig og omkostningseffektiv måde. Disse nye muligheder for at anfægte afgørelser truffet af onlineplatforme bør dog kun supplere og på ingen måde berøre muligheden for domstolsprøvelse i overensstemmelse med lovgivningen i den pågældende medlemsstat. (45)I forbindelse med aftaleretlige tvister mellem forbrugere og erhvervsdrivende om køb af varer eller tjenesteydelser sikrer Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/11/EU, at EU-forbrugere og EU-virksomheder har adgang til kvalitetscertificerede alternative tvistbilæggelsesinstanser. I denne forbindelse bør det præciseres, at denne forordnings bestemmelser om udenretslig bilæggelse af tvister ikke berører nævnte direktiv, herunder forbrugernes ret i henhold til nævnte direktiv til at trække sig ud af proceduren på ethvert trin, hvis de er utilfredse med den måde, proceduren foregår eller udføres på. (46)Der kan gribes hurtigere og mere pålideligt ind over for ulovligt indhold, hvis onlineplatforme træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at behandlingen af anmeldelser indgivet af pålidelige indberettere gennem de anmeldelses- og fjernelsesmekanismer, der foreskrives i denne forordning, prioriteres, uden at dette berører kravet om at behandle og træffe afgørelse om alle anmeldelser indgivet gennem disse mekanismer rettidigt, omhyggeligt og objektivt. En sådan status som pålidelig indberetter bør kun tildeles enheder og ikke enkeltpersoner, der bl.a. har påvist, at de har særlig ekspertise og kompetence til at bekæmpe ulovligt indhold, at de repræsenterer kollektive interesser, og at de arbejder omhyggeligt og objektivt. Sådanne enheder kan være offentlige, f.eks. for så vidt angår terrorrelateret indhold, nationale retshåndhævende myndigheders enheder for internetindberetning eller Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde ("Europol"), eller de kan være ikkestatslige organisationer og halvoffentlige organer såsom de organisationer, der indgår i INHOPE-netværket af hotlines til indberetning af materiale med seksuelt misbrug af børn, og organisationer, der anmelder ulovlige, racistiske og fremmedfjendske tilkendegivelser online. For intellektuelle ejendomsrettigheder kan brancheorganisationer og rettighedshavere få tildelt status som pålidelige indberettere, hvis de har godtgjort, at de opfylder de gældende betingelser. Reglerne i denne forordning om pålidelige indberettere bør ikke forstås således, at de forhindrer onlineplatforme i at behandle anmeldelser indgivet af enheder eller enkeltpersoner, der ikke er blevet tildelt status som pålidelige indberettere i henhold til denne forordning, på samme måde og i at samarbejde med andre enheder på anden vis i overensstemmelse med gældende ret, herunder denne forordning og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/794. (47)Misbrug af onlineplatformes tjenester ved hyppigt at levere åbenbart ulovligt indhold eller ved hyppigt at indgive åbenbart grundløse anmeldelser eller klager inden for rammerne af de respektive mekanismer og systemer oprettet i henhold til denne forordning underminerer tilliden og skader de berørte parters rettigheder og legitime interesser. Der er derfor behov for at indføre passende og forholdsmæssige forholdsregler mod et sådant misbrug. Information bør betragtes som åbenbart ulovligt indhold, og anmeldelser eller klager bør betragtes som åbenbart grundløse, hvis det er indlysende for en lægmand uden nogen materiel analyse, at indholdet er ulovligt, eller at anmeldelserne eller klagerne er grundløse. Under visse omstændigheder bør onlineplatforme midlertidigt suspendere de pågældende aktiviteter relateret til den person, der er involveret i misbrug. Dette berører ikke onlineplatformes frihed til at fastsætte deres vilkår og betingelser og indføre strengere foranstaltninger i tilfælde af åbenbart ulovligt indhold i forbindelse med grov kriminalitet. Af hensyn til gennemsigtigheden bør denne mulighed fastsættes klart og tilstrækkelig detaljeret i onlineplatformenes vilkår og betingelser. Der bør altid være mulighed for at klage over de afgørelser, der træffes af onlineplatforme i denne henseende, og de bør være underlagt den kompetente koordinator for digitale tjenesters tilsyn. Reglerne i denne forordning om misbrug bør ikke forhindre onlineplatforme i at træffe andre foranstaltninger til at håndtere ulovligt indhold fra modtagere af deres tjeneste eller andre former for misbrug af deres tjenester i overensstemmelse med gældende EU-ret og national ret. Disse regler berører ikke muligheden for at holde de personer, der er involveret i misbrug, ansvarlige, herunder for skadeserstatning, i henhold til EU-retten eller national ret. (48)En onlineplatform kan i visse tilfælde, f.eks. gennem en anmeldelse fra en anmeldende part eller gennem sine egne frivillige foranstaltninger, få kendskab til oplysninger om visse aktiviteter, der udføres af en tjenestemodtager, såsom levering af visse former for ulovligt indhold, der under hensyntagen til alle relevante omstændigheder, som onlineplatformen er bekendt med, med rimelighed kan begrunde mistanken om, at modtageren kan have begået, begår eller sandsynligvis vil begå en alvorlig strafbar handling, der indebærer en trussel mod menneskers liv eller sikkerhed, såsom de lovovertrædelser, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/93/EU. I sådanne tilfælde bør onlineplatformen straks underrette de kompetente retshåndhævende myndigheder om en sådan mistanke og give alle relevante oplysninger, den har adgang til, herunder, hvis det er relevant, det pågældende indhold og en begrundelse for sin mistanke. Denne forordning udgør ikke retsgrundlaget for profilering af modtagere af tjenesteydelser med henblik på onlineplatformes mulige identifikation af strafbare handlinger. Onlineplatforme bør også overholde andre gældende EU-regler eller national ret til beskyttelse af enkeltpersoners rettigheder og frihedsrettigheder, når de underretter de retshåndhævende myndigheder. (49)For at bidrage til et sikkert, pålideligt og gennemsigtigt onlinemiljø for forbrugerne og for andre berørte parter såsom konkurrerende erhvervsdrivende og indehavere af intellektuelle ejendomsrettigheder og for at afskrække erhvervsdrivende fra at sælge produkter eller tjenester i strid med de gældende regler bør onlineplatforme, der giver forbrugere mulighed for at indgå fjernsalgsaftaler med erhvervsdrivende, sikre, at sådanne erhvervsdrivende er sporbare. Den erhvervsdrivende bør derfor forpligtes til at give visse væsentlige oplysninger til onlineplatformen, herunder med henblik på at fremme budskaber om eller udbyde produkter. Dette krav bør også gælde for erhvervsdrivende, der fremmer budskaber om produkter eller tjenester på vegne af varemærker på grundlag af underliggende aftaler. Disse onlineplatforme bør lagre alle oplysninger på en sikker måde i en rimelig periode, der ikke er længere end nødvendig, således at offentlige myndigheder og private parter med en legitim interesse kan få adgang hertil i overensstemmelse med gældende ret, herunder om beskyttelse af personoplysninger, f.eks. gennem de påbud om at give oplysninger, der er omhandlet i denne forordning. (50)For at sikre en effektiv og hensigtsmæssig anvendelse af denne forpligtelse, uden at der pålægges uforholdsmæssige byrder, bør de omfattede onlineplatforme gøre en rimelig indsats for at kontrollere pålideligheden af de oplysninger, som de pågældende erhvervsdrivende fremlægger, navnlig ved at anvende frit tilgængelige officielle onlinedatabaser og onlinegrænseflader såsom nationale handelsregistr