DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/20

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om »Økonomisk demokrati i det indre marked«

(2009/C 175/04)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 27. september 2007 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om

Økonomisk demokrati i det indre marked.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Maria SÁNCHEZ MIGUEL til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. november 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 449. plenarforsamling den 3.-4. december 2008, mødet den 3. december, følgende udtalelse med 110 stemmer for, 29 imod og 22 hverken for eller imod:

1. Konklusioner

1.1 En af de grundlæggende betingelser for, at EU-borgernes rettigheder respekteres, er, at der etableres et ægte demokrati i det indre marked. Først når dette er på plads, er de nødvendige betingelser til stede for, at alle markedsdeltagerne forstår og støtter den betydning, markedet har for den europæiske integration.

1.2 Indtil nu har man opnået balance mellem de forskellige markedsdeltagere ved at fokusere på forbrugerbeskyttelse, selv om der ikke er nogen tvivl om, at den europæiske konkurrencepolitik har tilvejebragt retlige instrumenter, som holder den konkurrencebegrænsning i ave, der er så skadelig for både forbrugere, arbejdstagere og borgerne generelt.

1.3 Økonomisk demokrati på markedet forudsætter ikke kun, at man opnår lighed mellem alle markedsdeltagere. Det er også nødvendigt med en forbedring af borgernes livskvalitet, hvilket kan ske gennem:

— Udvikling og implementering af konkurrencepolitiske lovgivningsinstrumenter samt den nødvendige inddragelse af forbrugerne og øvrige interessenter i de organisationer (både på EU-plan og nationalt plan), som er kompetente på området.

— Udbygning af denne politik for at beskytte de økonomiske interesser hos dem, der berøres direkte af overtrædelser af konkurrencelovgivningen.

1.4 For at opnå dette er EU nødt til at udvikle konkrete tiltag, som sikrer og styrker tilliden blandt alle involverede i det indre marked. Disse kunne fokusere på at:

— Harmonisere alle lovgivningerne og gøre dem sammenlignelige, i det mindste for så vidt angår centrale spørgsmål inden for både materiel ret og procesret.

— Sammenknytte de grundlæggende rettigheder, som anerkendes i traktaterne, med beskyttelsen af markedsdeltagerne, uden at det dog af den grund skal være nødvendigt at etablere nye procedurer. Således øges den administrative byrde ikke.

— Skabe bedre grobund for, at de forskellige markedsdeltagere kan involvere sig i organisationer, der regulerer konkurrencen, og etablere et smidigt informationsnetværk. Begge dele har EØSU gentagne gange foreslået i forskellige udtalelser.

1.5 EØSU har spillet en aktiv rolle med hensyn til at fremme lige rettigheder i forbindelse med alle politikker og større inddragelse af det civile samfund i EU-organisationerne, herunder særligt i de organer, som beskæftiger sig med konkurrencepolitik. Hvis man skal opnå målene fra Lissabon-dagsordenen med en mere konkurrencedygtig og dynamisk økonomi som resultat, er man efter vores opfattelse nødt til at sikre økonomisk demokrati i det indre marked.

2. Baggrund

2.1 I henhold til artikel 6 i Traktaten om Den Europæiske Union (1) fastslår Lissabontraktaten, at Unionen anerkender de rettigheder, friheder og principper, der findes i EU's charter om grundlæggende rettigheder (2), som skal have samme retsgyldighed som traktaterne.

2.2 Som grundlæggende rettigheder i EU fastsætter charteret bl.a. lighed, ejendomsret, forbrugerbeskyttelse og adgang til forsyningspligtydelser, hvilke alle er rettigheder, som øver indflydelse på det indre markeds oprettelse og funktion.

2.3 Princippet om ligebehandling af borgerne er en af EU's grundlæggende værdier (art. 2), og samtidig udgør det som demokratisk princip for Unionen en forpligtelse, som EU ifølge TEU's artikel 9 skal respektere i alle sine aktiviteter, herunder de økonomiske aktiviteter som foregår i det indre marked.

EU har enekompetence til at fastlægge de konkurrenceregler (3), som er nødvendige for det indre markeds funktion (art. 3, stk. 1, litra b).

2.4.1 Helt konkret er samordnet praksis og misbrug af en dominerende stilling (antitrustregler) uforenelige med det indre marked og som sådan forbudt, navnlig fordi de bl.a. er til skade for forbrugere, virksomheder og andre af markedets aktører, eksempelvis arbejdstagerne.

2.4.2 Også utilstrækkelig eller manglende anvendelse af reglerne om virksomhedsfusioner kan påføre forbrugere, virksomheder og andre af markedets aktører, eksempelvis arbejdstagerne, store tab.

2.4.3 Det relevante referencepunkt, når man skal vurdere de effektivitetsgevinster, der gøres gældende, er, at forbrugerne ikke må føle, at fusionen skader dem. Derfor skal effektivitetsgevinsterne være væsentlige og indtræffe straks. Ligeledes skal de komme forbrugerne på de markeder, hvor konkurrenceproblemer ellers ville kunne forventes at opstå, til gode.

Unionen har delt kompetence med hensyn til forbrugerbeskyttelse (art. 4, stk. 2, litra f).

2.5.1 Ved udformning og gennemførelse af andre EU-politikker og –aktiviteter skal der i overensstemmelse med den nye artikel 12 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde tages hensyn til kravene om forbrugerbeskyttelse.

2.5.2 Der er tale om en horisontal tilgang til forbrugerpolitikken, der udtrykkeligt anerkendes i primær fællesskabsret, på grundlag af hvilken det for gennemførelsen af det indre marked er vitalt at have forbrugernes interesser in mente i alle relevante politiske og økonomiske sammenhænge for at kunne garantere et højt beskyttelsesniveau for alle forbrugere i Europa.

2.5.3 I forslagene til en tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om forbrugerbeskyttelse er Kommissionen forpligtet til at tage udgangspunkt i et højt forbrugerbeskyttelsesniveau (art. 114, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde). Denne forpligtelse kommer konkret til udtryk i Kommissionens pligt til at fremme forbrugernes interesser og sikre dem et højt beskyttelsesniveau (art. 169 i TEUF).

2.5.4 Indtil nu har harmoniseringen af forbrugerbeskyttelse generelt (4) været baseret på princippet om »minimumsharmonisering«, idet medlemslandene har mulighed for at vedtage eller fastholde strengere beskyttelsesforanstaltninger, hvilket ind imellem har givet anledning til lovgivningsmæssige konflikter mellem forbrugerbeskyttelsen og gennemførelsen af det indre marked.

I sin udtalelse om »Konkurrenceregulering og forbrugerbeskyttelse« (5) understregede EØSU, at skønt fri konkurrence er en fordel for alle parter på markedet, især for forbrugerne, er der i de vigtigste liberaliserede sektorer imidlertid foregået en reel begrænsning af den frie konkurrence, hvilket har medført udelukkelse af konkurrenter og klart forringet forbrugernes økonomiske rettigheder.

2.6.1 EØSU henledte endvidere opmærksomheden på, hvor vigtigt det er at styrke ordningerne for oplysning og høring af forbrugerne. Det Europæiske Konkurrencenetværk burde efter EØSU's mening tilpasse sine aktiviteter for at give plads til de oplysninger og kommentarer, som forbrugerorganisationer på nationalt og EU-plan måtte ønske at bidrage med, så konkurrencepolitikken kan blive et mere effektivt instrument på markederne, og forbrugernes økonomiske rettigheder kan blive anerkendt.

2.6.2 Med hensyn til erstatning for skader og tab forårsaget af overtrædelse af EF’s kartel- og monopolregler, har EØSU tidligere (6) i forbindelse med Kommissionens grønbog erklæret sig som fortaler for, at der udarbejdes fælles retningslinjer, som fastlægger betingelserne for at rejse erstatningskrav for tab, som skyldes en overtrædelse af traktatens artikel 81 og 82.

2.6.3 Endvidere har EØSU også erklæret sig som fortaler for en EU-ordning for kollektive søgsmål om skadeserstatning anlagt af organisationer, der repræsenterer de sociale eller økonomiske aktører, som opererer i det indre marked, herunder navnlig søgsmål anlagt af forbrugerorganisationer (7).

2.6.4 I øjeblikket er der ved at blive udarbejdet en udtalelse om hvidbogen om »Erstatningssøgsmål ved overtrædelse af EF's kartel- og monopolregler« (8). Under afventning af dens vedtagelse henviser vi til denne udtalelse.

2.6.5 Derfor forsøger nærværende udtalelse ikke at behandle spørgsmål relateret til hverken civil skadeserstatning som følge af overtrædelse af kartel- og monopolreglerne eller kollektive søgsmål anlagt af forbrugerorganisationer i det indre marked, da disse er områder, som EØSU allerede har udtalt sig om. Derimod vil udtalelsen snarere handle om økonomisk demokrati i det indre marked.

3. Indkredsning af begrebet økonomisk demokrati i det indre marked

3.1 Konkurrencepolitikken sigter på at skabe og opretholde betingelser for en effektiv konkurrence på markederne til fordel for både forbrugerne og virksomhederne. Den omfatter:

— en stadig mere effektiv bekæmpelse af konkurrenceforvridende aktiviteter;

— frembringelse af de nødvendige betingelser for, at forbrugerne og alle andre, som har økonomiske rettigheder som følge af deres økonomiske aktiviteter på markedet, herunder arbejdstagerne, kan deltage aktivt i konkurrencepolitikken;

— sikring af, at der er en konstant informationsstrøm, og at der er gode betingelser for høringer med synlige resultater;

— indførelse af retsinstrumenter eller kanaler, der kan sikre en tilstrækkelig beskyttelse af princippet om ligeværdighed mellem markedsdeltagerne — her må man ikke glemme de små og mellemstore virksomheder, som også i høj grad nyder godt af denne fællesskabspolitik — og af ejendomsretten, forbrugerbeskyttelse og adgangen til forsyningspligtydelser.

3.2 I denne sammenhæng har man talt om nødvendigheden af at sikre »økonomisk demokrati i det indre marked«. Dette indgår som et uudtalt mål i Lissabon-dagsordenen, som sigter mod at gøre Unionen til den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i verden, der er i stand til at skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed (9).

For at sikre, at der i det indre marked er et økonomisk demokrati, som forbedrer de europæiske borgeres livskvalitet, er der i store træk tre områder, hvor der må handles og ske fremskridt:

For det første inden for udvikling og anvendelse af de traditionelle konkurrencepolitiske instrumenter, nemlig kartel- og monopolreglerne, fusionsreglerne og statsstøttereglerne, idet opmærksomheden navnlig henledes på udvalgte sektorer, først og fremmest de liberaliserede sektorer.

3.3.1.1 Det vil med andre ord sige tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, hvor man er gået fra et monopolsystem til et system, hvor der for nylig er sket en åbning af markedet, men hvor en enkelt virksomhed har en dominerende stilling på markedet, hvilket begrænser konkurrencen, på grund af de vanskeligheder nye operatører har med at trænge ind på markedet.

3.3.1.2 På dette område bør der skabes bedre betingelser for, at forbrugerne kan gribe ind, hvilket vil bane vejen for en anvendelse af antitrustreglerne. Det skal således være forbrugerne, der retmæssigt kan tage de relevante skridt i det øjeblik, hvor de opdager en mulig overtrædelse af antitrustreglerne. De vigtigste midler hertil er oplysning, uddannelse og bevidstgørelse af den enkelte forbruger, samt naturligvis også at man gør det mere legitimt og lettere for forbrugerne og for forbrugerorganisationerne at få adgang til de relevante organer og procedurer.

For det andet er det vigtigt at uddybe den konkurrencepolitik, som berører forbrugerne og mere overordnet de personer, som modtager indkomst af deres økonomiske aktiviteter på markedet, herunder arbejdstagerne.

3.3.2.1 Konkurrenceforvridende aktiviteter, som udføres af de virksomheder, der ikke overholder reglerne, hvad enten det er i form af aftaler eller misbrug af dominerende stilling, medfører i sidste ende en indtægtsnedgang eller en omkostningsstigning for de skadelidte, hvilket påvirker deres ejendomsret til disse indtægter og gør dem til ofre for en lovovertrædelse.

3.3.2.2 Derfor kan virkningerne af overtrædelserne af konkurrencereglerne sidestilles med en uretmæssig tilegnelse af ejendomsretten over den indkomst, som tilkommer forbrugerne, alle de personer som modtager indkomst af deres økonomiske aktiviteter, og de virksomheder som efterlever konkurrencelovgivningen i deres markedsadfærd. Dette nye syn på kartel- og monopolreglerne forudsætter også, at de små og mellemstore virksomheders position styrkes, idet disse som bekendt er rygraden i den europæiske økonomi.

For det tredje forudsætter det, at man styrker og udvikler det nødvendige samarbejde mellem medlemmerne af Det Europæiske Konkurrencenet og Kommissionen, mellem de nationale domstole og Kommissionen, og mellem de nationale forbrugermyndigheder, de nationale forbrugerorganisationer og Kommissionen.

3.3.3.1 Den gensidige hjælp vil gøre, at man hurtigere kan beslutte, hvem der skal behandle den pågældende klage, samt at man hurtigere kan nå frem til en mere effektiv og optimal løsning på problemerne.

4. Bemærkninger om de emner, som har en betydning for begrebet økonomisk demokrati

4.1 Hvis EU ønsker et ægte økonomisk demokrati, bør Unionen tilpasse sin konkurrencepolitik samt foranstaltningerne til tilnærmelse af de nationale lovgivninger til de europæiske borgeres og alle andre markedsaktørers behov og forventninger. Det er af afgørende betydning for EU at udvikle konkrete tiltag på disse områder, som garanterer og styrker tilliden blandt alle involverede i det indre marked.

4.2 Harmonisering af lovgivningen

Uden sammenlignelige lovgivninger, i det mindste vedrørende centrale spørgsmål inden for både materiel ret og procesret, vil det være meget vanskeligt at tale om et ægte økonomisk demokrati i det indre marked således som det foreskrives af artikel 114 ff. i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, herunder særligt artikel 116.

4.2.1.1 Man kan kun tale om et ægte indre marked, hvis en forbruger føler sig tilstrækkelig sikker og tillidsfuld til at købe en vare hvor som helst i EU, i tillid til at han overalt nyder samme effektive beskyttelse imod virksomhedernes mulige krænkelser af hans økonomiske rettigheder. Overførslen af varer og tjenesteydelser over grænserne giver forbrugerne mulighed for at finde de bedste tilbud og efterspørge innovative produkter og tjenesteydelser, hvilket gør dem i stand til at tage de mest fordelagtige beslutninger. Det er derfor yderst vigtigt fortsat at stræbe efter at mindske forskellene mellem forbrugerbeskyttelsesreglerne inden for EU mest muligt.

Selv om medlemslandene har indarbejdet nationale bestemmelser, som svarer til artiklerne 101 og 102 (tidligere art. 81 og 82), er der stadig væsentlige forskelle mellem de forskellige nationale konkurrencelovgivninger. Disse forskelle kan ses både i forbindelse med de konkrete definitioner af begreberne dominerende stilling, misbrug, økonomisk afhængighed, og med hensyn til forbrugernes proceduremæssige rettigheder og anerkendelsen af forbrugerorganisationernes rolle, samt i forbindelse med relationerne mellem forbrugerorganisationerne og de nationale konkurrencemyndigheder.

4.2.2.1 Princippet om »minimumsharmonisering«, som anvendes ved harmonisering af de nationale lovgivninger, er det bedst egnede til at forene de målsætninger, der er fastlagt for det indre marked og for forbrugerbeskyttelsen. Derimod er dette princip i modsætning til princippet om »oprindelsesland« kombineret med en anden form for »indremarkedsklausul« om gensidig anerkendelse af reglerne for forbrugerbeskyttelse, uforeneligt med et »højt forbrugerbeskyttelsesniveau«.

4.2.2.2 For at nå op på dette høje forbrugerbeskyttelsesniveau og i overensstemmelse med de seneste fællesskabsstrategier for forbrugerpolitik, 2002/2006 og 2007/2013, ville det give mening at stile mod en fuld harmonisering i enkelte vitale spørgsmål som principper, definitioner og visse procedurespørgsmål.

Ofrene for en overtrædelse af konkurrencereglerne bør opnå fuld og effektiv erstatning, hvorved man undgår, at de, som har overtrådt reglerne, beriger sig uretmæssigt. I dette øjemed kan der indføres foranstaltninger såsom:

— Fremgangsmåder i henhold til hvilke de offentlige myndigheder kan konfiskere uberettigede fortjenester. De uretmæssige midler, som er blevet konfiskeret, bør anvendes til almennyttige formål, som på forhånd er blevet fastlagt i de nationale lovgivninger, især til at finansiere offentlige foranstaltninger til støtte for ofrene. Nationale foranstaltninger skal opfylde principperne om ligeværdighed og effektivitet, som fastlagt af EF-domstolen.

— Etablering af effektive, afskrækkende og proportionale tvangsforanstaltninger (administrative eller strafferetlige) for de alvorligste overtrædelser, som påvirker det indre markeds oprettelse og funktion. Definitionen af, hvad der er uretmæssigt, bør vedrøre områder, der er underlagt EU's enekompetence, således at der sikres en så effektiv anvendelse som muligt af fællesskabsretten gennem fastlæggelse af fælles minimumskriterier for overtrædelser (10). Lissabontraktaten åbner mulighed for, at der gennem den fælles beslutningsprocedure kan vedtages minimumsregler med hensyn til definition af overtrædelser og strafferetlige sanktioner, hvorved der kan fastsættes mindstestandarder for særligt grove, grænseoverskridende overtrædelser (art. 83, stk. 1, i TEUF).

— Offentliggørelse af sanktionerne kan være et effektivt middel via etablering af offentligt tilgængelige redskaber som f.eks. databaser over lovovertrædere osv. Sanktioner mod konkurrencebegrænsende adfærd virker afskrækkende på potentielle lovovertrædere. Hvis der foretages sanktioner, og dette offentliggøres, viser man ofrene for overtrædelsen, at denne tages alvorligt. Samtidig bevidstgøres borgerne om de konkurrencebeskyttende foranstaltninger.

— Disse er i alle tilfælde foranstaltninger, som supplerer den skadeserstatning, der som sagt ikke vil være genstand for denne udtalelse, men vil blive behandlet i udtalelsen om hvidbogen om »erstatningssøgsmål ved overtrædelse af EF’s kartel- og monopolregler«.

4.2.3.1 Med henblik på at gøre skadeserstatningen mere effektiv er det spørgsmålet, om de nationale domstole vil være bemyndigede til at afsige afgørelse om, hvad der skal ske med de administrative bøder, og inkorporere dem i den civilretlige procedure for fastsættelse af erstatningen til ofrene for overtrædelsen.

4.2.4 Hvordan man gennemfører en fuld harmonisering af lovgivningerne i visse sager og samtidig undgår, at beskyttelsesniveauet for forbrugerne i nogle medlemslande falder, er et af de spørgsmål, der skal holdes for øje i de lovgivningsmæssige reformer, som berører reguleringen af det indre marked.

4.3 Betydningen for de grundlæggende rettigheder

4.3.1 Overtrædelse af lovgivningen om det indre marked har betydning for en række af EU's grundlæggende rettigheder, f.eks. lighedsprincippet (artikel 20 i charteret om grundlæggende rettigheder), ejendomsretten (artikel 17 i charteret om grundlæggende rettigheder), forbrugerbeskyttelsen (artikel 38 i charteret om grundlæggende rettigheder) og adgangen til forsyningspligtydelser (artikel 36 i charteret om grundlæggende rettigheder), som det også er op til Unionens institutioner og organer at beskytte. Nogle af disse — navnlig princippet om lighed eller forbud mod forskelsbehandling — er ligeledes blevet omsat til konkurrencelovgivning som vejledende princip for alle økonomiske aktørers adfærd, både i forbindelse med deres konkurrenter og over for forbrugerne (11).

4.3.2 Dette rejser følgende spørgsmål:

— Giver overtrædelsen af disse rettigheder anledning til en særlig beskyttelse?

— Hvilke af fællesskabsrettens instrumenter ville være mest velegnet?

— Ville det være fornuftigt i henhold til artikel 17, 20 og 38 i charteret om grundlæggende rettigheder at omsætte disse rettigheder, som tilfalder forbrugerne, virksomhederne og alle de personer, som har økonomiske rettigheder som følge af deres økonomiske aktiviteter på markedet, herunder arbejdstagerne, til positiv ret gennem specifikke regler i lovgivningen om fri konkurrence i EU?

4.3.3 Indførelsen af et »højt beskyttelsesniveau« kunne være en måde, hvorpå man kunne anvende og beskytte de grundlæggende rettigheder på markedet, da oprettelse af en speciel procedure eller en fælles procedure ville føre til en større administrativ byrde. Efter EØSU's opfattelse ville det være bedre at anvende allerede eksisterende instrumenter ved at styrke forbrugerorganisationernes legitimitet. Det ville være ønskeligt gennem de rette politikker og kanaler at fremme optagelsen af udtrykkelige bestemmelser, der anerkender forbrugernes rettigheder og de rettigheder, der tilfalder alle andre personer med økonomiske rettigheder, herunder arbejdstagerne, i EU's og medlemslandenes særlovgivninger — særligt i bestemte sektorer såsom indgåelse af aftaler om basale varer og tjenesteydelser, beskyttelse af konkurrencen og urimelig handelspraksis. Det ville ligeledes være ønskværdigt med bestemmelser, der anerkender disse personers søgsmålskompetence. Dette ville også være med til at oplyse og bevidstgøre den enkelte borger, hvilket vi som sagt anser for at være af yderste vigtighed.

4.4 Deltagelse af forskellige markedsaktører

4.4.1 I artikel 15 i Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fastslår Lissabontraktaten, at EU's institutioner, organer og organisationer med henblik på at fremme gode styreformer og sikre civilsamfundets medinddragelse, skal arbejde så åbent som muligt. Gennemsigtighed er en grundlæggende forudsætning for, at borgerne tager godt imod EU's politikker.

Medinddragelsen bør ske gennem fastlæggelse af smidige og effektive kommunikationsmekanismer mellem Kommissionen, konkurrencemyndighederne og forbrugerorganisationerne, således at man kan gribe forebyggende ind over for grænseoverskridende overtrædelser. Til det formål må følgende spørgsmål besvares:

— Hvordan kan samarbejdet forbedres?

— Hvorledes kan de forebyggende tiltag styrkes?

Europa-Parlamentet foreslår (12), at der udnævnes en »europæisk forbrugerombudsmand«, og støtter tanken om, at der udpeges rådgivere i Kommission, som skal varetage forbindelserne til forbrugerne. I den henseende kunne det være hensigtsmæssigt at planlægge oprettelsen af et »ad hoc«-organ som europæisk forbrugerombudsmand, eller endnu bedre at udvide den allerede eksisterende europæiske ombudsmands kompetencer. Med henblik på at introducere et rimelighedskriterium for de midler, der anvendes til at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau i konkurrencepolitikken, og for at optimere de eksisterende ressourcer er det EØSU's opfattelse, at det indledningsvis ville være nok at udnævne en ansvarlig for forbindelsen til forbrugerne (13) i en af Kommissionens afdelinger med en særlig interesse i forbrugerpolitik.

4.4.3 Det kan muligvis blive nødvendigt at ændre den administrative procedure i Kommissionen for at kunne indføre sanktionsforanstaltninger i fuld overensstemmelse med princippet om fortrolighed. Principperne i artikel 41 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, som garanterer retten til aktindsigt, retten til at blive hørt, begrundelsen for afgørelsen og klageadgang, kan muligvis løse problemet.

4.4.4 Feedback om mindstestandarder for høringer burde blive bedre ved indførelse af en pligt til, at hvert generaldirektorat foretager en vurdering af resultatet af høringen for alle de fremlagte forslag, og ikke blot for de strategiske forslag, således som EØSU har påpeget (14). Endvidere burde Kommissionen behandle nogle af de spørgsmål, som har stor betydning for alle EU's borgere, f.eks. hvilke sprog høringerne foregår på, spørgsmålenes neutralitet og svarfristerne.

4.4.5 Så snart der er opnået accept af, at forbrugerorganisationerne og andre repræsentative enheder involverer sig aktivt i hele klageproceduren, skal det afgøres, hvilken rolle de skal spille. Denne sag bør løses ved hjælp af et egnet lovgivningsinstrument, når drøftelserne om nævnte hvidbog om »erstatningssøgsmål ved overtrædelse af EF’s kartel- og monopolregler« er afsluttet.

4.4.6 Det er af grundlæggende betydning at gøre borgerne opmærksomme på, hvor vigtigt det er, at de involverer sig i konkurrencepolitik. Overtrædelser begået af visse virksomheder, f.eks. karteller, bør ikke opfattes af borgerne som noget urørligt eller som et problem, der kun kan løses i de højere politiske eller økonomiske cirkler. De skal derimod ses som adfærd med alvorlige sociale konsekvenser, som truer eller undertiden skader ofrenes ejendomsret. Derfor er det nødvendigt at skabe debat og finde svar på, hvilke foranstaltninger der vil være mest velegnede til at bevidstgøre og uddanne den europæiske forbruger, så han/hun bliver opmærksom på, hvilke konsekvenser denne form for ulovlig adfærd har. Dette bør først og fremmest ske gennem fortsat støtte til alle aspekter af de aktiviteter, der foregår i Det Europæiske Netværk af Forbrugercentre. Det er vigtigt fortsat at investere i åbning af centre, i det mindste i alle hovedbyerne i hvert enkelt medlemsland, samt i udvikling af både generelle reklamekampagner og kampagner møntet på specifikke sektorer, som gør det muligt på en enkel og hurtig måde at bevidstgøre borgerne om deres rettigheder som forbrugere, og om hvilke centre og organisationer de skal henvende sig til, hvis de ønsker at indgive en klage eller har brug for rådgivning.

4.5 Forsyningspligtydelser

4.5.1 Retsgrundlaget for EU-foranstaltninger i forbindelse med forsyningspligtydelser findes i artikel 14 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og i protokol nr. 26. For at sikre et fortsat højt niveau med hensyn til kvalitet, sikkerhed og overkommelige priser, ligebehandling og fremme af universel adgang og af brugernes rettigheder bør følgende spørgsmål rejses og besvares:

— Hvordan kan der udføres en løbende vurdering på fællesskabsniveau?

— Hvilke foranstaltninger skal der iværksættes som reaktion på konkurrenceforvridninger i de sektorer, der er blevet liberaliseret for nylig?

— Hvordan sikrer man, at det bliver forbrugerne, som drager nytte af åbningen af markederne?

4.5.2 Generelt set gør manglen på gennemsigtighed i forvaltningen af disse ydelser samt de urimelige tariffer, som erhvervskunderne og forbrugerne lider under, det nødvendigt, at de stillede spørgsmål løses.

4.6 Konkurrencepolitikkens rolle i det indre marked

4.6.1 Fastlæggelse af de konkurrenceregler, der er nødvendige for, at det indre marked skal kunne fungere, hører ind under EU's enekompetence.

4.6.2 Konkurrencepolitikken bør sikre, at forbrugerne har adgang til de bedste muligheder for så vidt angår pris, kvalitet og udvalg, særligt for basisvarer og -ydelser såsom fødevarer, bolig, sundhed, energi, transport og telekommunikation. Samtidig bør den sikre forbrugerne lavere priser.

Som endelige mål ud over effektivitet på markedet bør imidlertid tilføjes forbedring af livskvaliteten og forbrugernes velfærd. Dette forudsætter, at man gør forbrugernes aktive deltagelse til en del af lovgivningen i stedet for at gøre dem til passive individer i velfærdskonceptet.

4.6.3.1 Derfor må den nuværende lovgivningsmæssige ramme udvikle sig mod en nyfortolkning af reglerne eller mod nye juridiske instrumenter for konkurrencepolitikken. Endelig kunne man overveje nye juridiske foranstaltninger, som supplerer eller erstatter de nuværende.

Bruxelles, den 3. december 2008 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg Martin WESTLAKE Generalsekretær for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Der anvendes samme artikelnummerering som i den konsoliderede udgave af Traktaten om Den Europæiske Union og Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, offentliggjort i EUT C 115 af 9.5.2008.

(2) Der henvises til vedtagelsen af charteret den 12. december 2007 i Strasbourg og offentliggørelsen heraf i EUT C 303 af 14.12.2007. Denne anden bekendtgørelse var nødvendig, eftersom fodnoterne var blevet føjet til charteret, efter at det første gang blev bekendtgjort ved topmødet i Nice i december 2000.

(3) Jf. »Retningslinjer for vurdering af horisontale fusioner efter Rådets forordning om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser«, som er offentliggjort i EUT C 31 af 5.2.2004, s. 5.

(4) Som en undtagelse kan nævnes direktiv 2005/27/EF vedrørende urimelig handelspraksis.

(5) EUT C 309 af 16.12.2006, s. 1.

(6) EUT C 324 af 30.12.2006, s. 1.

(7) EUT C 162 af 25.6.2008, s. 1.

(8) KOM(2008) 165 endelig. EUT C 309 af 16.12.2006, s. 1.

(9) Formandskabets konklusioner. Det Europæiske Råd i Feira, 2000.

(10) Jf. i denne forbindelse Kommissionens forslag om strafferetlig beskyttelse af miljøet KOM(2007) 51 endelig og EF-domstolens retspraksis i sagerne C-176/03 og C-440/05.

(11) Jf. art. 101, stk. 1, litra d), og 102, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

(12) Rapport fra Lasse Lehtinen, medlem af Europa-Parlamentet, om det strategiske forbrugerprogram 2007-2013.

(13) EF-traktatens artikel 153 fastsætter i stk. 2, at »forbrugerbeskyttelseshensyn inddrages ved udformningen og gennemførelsen af andre af Fællesskabets politikker og –aktiviteter«. Denne forpligtelse påhviler alle embedsmænd i EU-institutionerne. Funktionen som rådgiver med ansvar for forbindelserne til forbrugerne kunne være med til at skabe opmærksomhed hos de øvrige embedsmænd og minde dem om deres forpligtelser over for forbrugerne i deres daglige arbejde.

(14) Jf. »Grønbog om et europæisk åbenhedsinitiativ« — EUT C 324 af 30.12.2006.