i 
3. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/23 
Udtalelse om EF-Kommissionens 10. beretning om konkurrencepolitikken (beretning udgivet i 
tilslutning til »Fjortende almindelige beretning om De europæiske Fællesskabers virksomhed i 
1980«) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Kommissionen besluttede den 3. juli 1981, i medfør af artikel 198 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fælleskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 195. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles, 
den 24. og 25. februar 1982, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 198, 
under henvisning til anmodning af 3. juli 1981 fra 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber om 
Udvalgets udtalelse om »spørgsmål af generel interesse i 
den 10. beretning om konkurrencepolitikken«, 
under henvisning til beslutning truffet af dets formand 
den 7. september 1981 om at pålægge afdelingen for 
industri, handel, håndværk og tjenesteydelser at udarbej­
de udtalelse om den 10. beretning om konkurrencepoli­
tikken, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af afdelingen for 
industri, handel, håndværk og tjenesteydelser på mødet 
den 3. februar 1982, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af ord­
føreren, Neumann, 
under henvisning til Udvalgets udtalelse om »Fællesska­
bets konkurrencepolitik set i lyset af den nuværende 
økonomiske og sociale situation« af 30. april 1981 (J), 
under henvisning til forhandlingerne på den 195. plenar­
forsamling den 24. og 25. februar 1982, mødet den 
24. februar 1982, og 
ud fra følgende betragtning: 
Europa-Parlamentet og Kommissionen nærer et fælles 
ønske ornat føre en regelmæssig dialog om betydnings­
fulde samfunds- og økonomiskpolitiske spørgsmål med 
tilknytning til EFs konkurrencepolitik med de samfunds­
kræfter, som berøres i første række, og dermed tillige 
medvirke til, at offentligheden i EF orienteres bedre om 
konkurrencepolitikkens formål, om foranstaltninger til 
dens gennemførelse og om de dermed forbundne vanske-
(>) EFT nr. C 322 af 10. 12. 1981, s. 3. ligheder (jf. brev af 15. juli 1981 fra Andriessen til 
T. Roseingrave) -
med 56 stemmer for, mens 15 undlod at stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Offentligheden i EF og konkurrencepolitikken -
Udvalget udtrykker tilfredshed med, at Europa-Parla­
mentet og Kommissionen er til sinds i højere grad end 
førhen at sikre offentligheden i EF indblik i EFs konkur­
rencepolitik. Offentligheden i EF overser hyppigt - og 
ikke mindst i krisetider - hvilke fordele et konkurrence­
baseret fælles marked indebærer for alle direkte og 
indirekte berørte parter. Netop derfor er det på nuværen­
de tidspunkt både velanbragt og påkrævet at understrege 
EF-konkurrencens velstandssikrende funktion i enhver 
realistisk vurdering af konkurrencepolitikkens mulighe­
der og begrænsninger. Udvalget gjorde for ganske nylig 
opmærksom herpå i initiativudtalelsen om »Fællesska­
bets konkurrencepolitik set i lyset af den nuværende øko­
nomiske og sociale situation«. Med denne udtalelse om 
den 10. beretning om konkurrencepolitikken ønsker 
Udvalget at gå ind i dette oplysende arbejde. Det følger 
samtidig den opfordring, som Europa-Parlamentets 
Økonomi- og valutaudvalg fremsatte i betænkningen om 
Kommissionens 9. beretning om konkurrencepolitikken 
(13. februar 1981, s. 14), om at det, ligesom Europa-Par­
lamentet, burde afgive en årligt tilbagevendende udtalelse 
om Kommissionens konkurrenceberetning. Udvalget vil 
fremover følge EFs konkurrencepolitik med endnu større 
opmærksomhed og med sine udtalelser forsøge at med­
virke til det fælles markeds videreudvikling, også i et 
udvidet EF. 
1.2. Kontinuitet og indbyrdes sammenhæng i EFs kon­
kurrencepolitik 
Den 10. konkurrenceberetning betegner afslutningen på 
tiåret fra 1970 til 1980, hvad EFs konkurrencepolitik 
Nr. C 112/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 5. 82 
angår. Det lykkedes i denne periode - bl.a. takket være 
Domstolens retspraksis - at bibringe konkurrencepoli­
tikken kontinuitet på en række områder. Der kan ikke 
herske tvivl om, at konkurrencepolitikken fortsat er et 
vigtigt instrument i såvel EFs som i medlemsstaternes 
økonomiske politik. Under indtryk af dybtvirkende 
samfundsøkonomiske ændringer og verdensomspænden­
de økonomiske kriser er det imidlertid også blevet klart, 
at konkurrencepolitikken nødvendigvis må føres under 
hensyntagen til andre former for økonomisk politik, 
eksempelvis social- og beskæftigelsespolitik, erhvervspo­
litik, handelspolitik over for tredjelande, regionalpolitik 
og, generelt, strukturpolitik. Straks i indledningen til den 
10. konkurrenceberetning peger Kommissionen på denne 
indbyrdes sammenhæng. Den forsøger på EF-plan at 
skitsere en sammenhængende global politik, endskønt 
gennemførelsen af en sådan stedse vil støde på vanskelig­
heder. 
1.3. Berøringsflader til Industriafdelingens beretning og 
Udvalgets udtalelse af 30. april 1981 om »Fælles­
skabets konkurrencepolitik set i lyset af den nuvæ­
rende økonomiske og sociale situation« 
Udvalget udtaler sig i ovennævnte dokumenter om 
konkurrencepolitikkens principper. En stor del af kom­
mentarerne er også relevante for den 10. konkurrence­
beretning. Udvalget kan derfor fatte sig i korthed i denne 
udtalelse og behøver kun at videreføre sin argumentation, 
hvor den 10. beretning giver anledning dertil. Udvalget 
skal således undlade at gå i detaljer med Domstolens 
retspraksis og Kommissionens vigtigste beslutninger og 
foranstaltninger. De skal ejheller kommentere oplysnin­
gerne i kapitlet om hovedlinjerne i udviklingen i de 
enkelte landes konkurrencepolitik. 
2. Bemærkninger til konkurrencepolitikken over for 
virksomheder 
2.1. Distributionsaftaler 
Distributionsaftaler, herunder såvel eneforhandlingsafta-
ler som selektive distributionsordninger, er generelt set 
svære at underkaste en konkurrencepolitisk bedømmelse. 
På den ene side kan de føre til for høje og ufleksible priser 
og til markedsopdeling med de dertil knyttede ulemper 
for den endelige forbruger; på den anden side anses 
distributionsaftaler for et afsætningspolitisk instrument 
for virksomhederne, som kan begrundes med princippet 
om den frie ret til at indgå økonomiske aftaler. Konkur­
rencepolitisk set kan distributionsaftaler i visse tilfælde 
således siges at være berettigede, når de er forbundet med 
særlige fordele for forbrugerne - vejledning, monering, 
installering, service, bedre distribution gennem større 
markedsspredning m.m. 
Med hensyn til eneforhandlingsaftaler har Kommissionen 
hidtil sanktioneret en lang række aftaler i medfør af 
forordning nr. 67/67/EØF. Forordningen skal nu fuld­
stændig revideres, og pr. 1. januar 1983 erstatter en ny forordning den gamle. Udvalget noterer sig målene bag 
det nye udkast til forordning om gruppedispensatiori for 
eneforhandlingsaftaler, således som de beskrives i den 10. 
beretning, men skal dog på baggrund af den tidligere førte 
debat om ændring af forordning nr. 67/67/EØF kraftigt 
understrege, at der for de berørte virksomheder under 
ingen omstændigheder må opstå usikkerhed om, hvorvidt 
deres eksisterende eneforhandlingsaftaler falder ind 
under den nye forordning eller ej. Den nye forordning må 
følgelig øge den generelle retssikkerhed m.h.t. distribu­
tionsaftalers lovlighed. 
Også m.h.t. selektive distributionsordninger er der behov 
for EF-bestemmelser i form af forordninger for de 
enkelte brancher, hvilket Kommissionen, Europa-Parla­
mentet og de fleste medlemsstater da også anerkender. 
Man bør derfor under alle omstændigheder være varsom 
med at udstede forordninger for bestemte brancher, så 
man ikke risikerer at lægge yderligere bånd og hindringer 
for produktionen. 
Udvalget er enig heri. Den afventer det bebudede udkast 
til forordning om gruppedispensation for aftaler vedrø­
rende visse selektive distributionsordninger, som finder 
anvendelse ved salg af motorkøretøjer, så den i sin 
udtalelse om den 11. konkurrenceberetning kan under­
søge, om det er lykkedes at beskrive og sondre mellem 
tilladte og ikke-tilladte konkurrencebegrænsninger på 
passende vis. Tilladelse til distributionsaftaler indgår i 
EF-konkurrencepolitikken som et middel, hvormed 
Kommissionen i modsætning til andre områder og i 
modsætning til de mere eller mindre, men aldrig helt 
bindende adfærdsregler i OECD og GATT kan gøre sin 
indflydelse gældende over for de mikro- og mesoøko-
nomiske tendenser. 
2.2. Konkurrencens særlige rolle inden for sø- og luft­
transport 
Ved fastlæggelsen af konkurrencereglerne på transport­
området har det altid været nødvendigt at tage højde for 
transportmarkedernes særtræk. Der er ikke blot tale om 
den interne konkurrence mellem de enkelte transportfor­
mer, men også om tredjelandekonkurrencens indvirkning 
på de fælles transportmarkeder. Den internationale sø- og 
lufttransport afspejler på ganske særlig måde de vanske­
ligheder, som fastlæggelsen af konkurrenceregler på disse 
markeder løber ind i. 
På basis af De forenede Nationers kodeks for linjekonfe­
rencer har Kommissionen udarbejdet et forordningsfor­
slag om konkurrencebestemmelsernes anvendelse på 
international søtransport, som indeholder både proce­
dureregler og materielle bestemmelser. Udvalget finder 
det principielt påkrævet, at der for international søtrans­
port fastsættes konkurrencebestemmelser, som tager 
skyldigt hensyn til søtransportens særlige karakteri­
stika. 
3. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/25 
Kommissionens bestræbelser på at bringe konkurrence-
bestemmelser i anvendelse på international lufttransport 
har ligeledes resulteret i, at der er forelagt Rådet et 
forordningsforslag. Der er en række grunde hertil: 
— en række flyselskaber er kommet i økonomiske 
vanskeligheder, 
— regeringerne øver vidtgående indflydelse på prispoli­
tikken. 
Øjensynlig lader det sig ikke gøre at gennemføre kartel-
aftaler mod markedskræfterne på bestemte markeder, 
hvorfor det forekommer helt nødvendigt at få udarbejdet 
materielle konkurrencebestemmelser om rutetrafikken. 
En nøje gennemgang af side 22-27 i beretningen om 
konkurrencepolitikken viser, at Kommissionen ser sig 
stillet over for overordentlig store vanskeligheder i for­
bindelse med forsøget på at udstede forordninger om 
anvendelse af konkurrencereglerne på sø- og lufttrans­
port. 
Der skal således først tilvejebringes et mindstemål af 
enighed, som så i sidste instans skal berede s-'^jen for en 
fornuftig konkurrenceordning på disse områder. 
Udvalget agter at behandle og afgive nærmere udtalelser 
om disse forordningsforslag. 
2.3. Det internationale Energiagentur er andet og mere 
end kriseforvaltning 
Det er et positivt træk, at Kommissionen i sin 10. 
konkurrenceberetning orienterer om Det internationale 
Energiagenturs opbygning og arbejdsgang. Dette er gan­
ske i tråd med forsøget på at skabe øget offentlig 
opmærksomhed omkring EFs konkurrencepolitik, såle­
des at befolkningen får øjene op for, at Det internationale 
Energiagenturs virksomhed også berører konkurrence­
politikken. I en international forsyningskrise må Energi­
agenturets kriseforvaltning selvsagt tilsigte, at der uden 
om EFs konkurrencebestemmelser i medfør af aftalen om 
et internationalt energiprogram af 18. november 1974 
foretages regulering af selvforsyningen med olie, og at den 
disponible olie i tilfælde af forsyningsunderskud fordeles 
ligeligt mellem de lande, som har undertegnet aftalen. 
Men sålænge der ikke foreligger en forsyningskrise, er det 
rimeligt og påkrævet løbende at undersøge, om oliesel­
skabernes medvirken i Energiagenturet er forenelig med 
EFs konkurrencebestemmelser. Udvalget henstiller til 
Kommissionen at undersøge, i hvor høj grad informa­
tionssystemet vedrørende det internationale oliemarked, 
som Energiagenturets stående oliemarkeds-Udvalg be­
skæftiger sig med, er egnet til at sikre offentligheden i EF indblik i det internationale oliemarkeds situation og 
struktur. 
2.4. Lakune i EFs konkurrencepolitik: Kontrol med 
koncentrationer 
Den stadig tiltagende koncentration i den europæiske 
økonomi fremmer oligopolitiske markedsstrukturer. 
Dermed kan risikoen for konkurrencefordrejende mar­
kedsadfærd til ugunst for små og mellemstore virksom­
heder tænkes at vokse. Ud fra et overordnet økonomisk 
synspunkt kan man ikke på forhånd anse koncentrationer 
og den dertil hyppigt knyttede tendens til oligopolitiske 
markedsstrukturer for noget negativt, men de struktur­
forandringer, som koncentrationer medfører, bør dog 
immervæk kontrolleres. Kommissionen fremlagde 
20. juli 1973 et forslag til Rådets forordning om kontrol 
med koncentrationer, som Udvalget afgav positiv ud­
talelse om den 28. februar 1974. Udvalget går stadig ind 
for vedtagelsen af et forordningsforslag, hvis Kommis­
sionen fortsat søger at tage skyldigt hensyn til såvel 
erhvervs-som socialpolitiske krav (1). Som understreget i 
udvalgets udtalelse fra april sidste år hører gennemførelse 
af en eventuel forordning om kontrol med koncentratio­
ner også ind under den mere generelle konkurrencepoli­
tik, hvor der skal tages højde for, at forholdene endnu 
varierer fra medlemsstat til medlemsstat, hvorfor der skal 
fastsættes smidige, trinvise mekanismer med henblik på 
at nå den tilstræbte målsætning, som er at beskytte 
konkurrenceevnen og hele EFs økonomiske systems 
effektivitet. Udvalget noterer sig i øvrigt med tilfredshed, 
at Europa-Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg i 
betænkningen om den 10. konkurrenceberetning benyt­
ter argumenter fra dets positive udtalelse fra 1974. 
Udvalget støtter tillige Kommissionen i dens ønske om i 
henhold til EØF-traktatens artikel 86 også at undersøge 
tilfælde af fusion, hvor der er risiko for misbrug af 
dominerende markedsstilling. 
2.5. Opfyldelse af EFs internationale forpligtelser til 
bekæmpelse af restriktiv praksis i den internationale 
samhandel 
Kommissionen orienterer om sin deltagelse i arbejdet 
vedrørende restriktiv praksis i den internationale sam­
handel inden for OECD og FN samt om samarbejdet med 
monopolmyndighederne i Japan, Canada og USA. Det 
skal specielt nævnes, at FNs generalforsamling i mellem­
tiden har godkendt et »kompleks af rimelige principper og 
regler, hvorom der er blevet enighed på multilateralt plan 
med henblik på kontrollen med restriktive handelsmeto-
(*) Mens udtalelsen var ved at blive færdigbehandlet, erfarede 
Udvalget, at Kommissionen har ændret sit forordningsfor­
slag. Udvalget vil i løbet af det kommende år tage stilling til 
disse ændringer. 
Nr. C 112/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 5. 82 
der«. Selv om disse regler ikke er juridisk bindende, 
melder der sig det naturlige spørgsmål, hvilke skridt 
Kommissionen agter at tage for at holde sig orienteret om 
reglernes overholdelse inden for EF og i de øvrige lande, 
som har accepteret disse principper og regler. I den 
udstrækning, FN-reglerne svarer til EØF-traktatens arti­
kel 85 og 86, finder der automatisk en vis kontrol sted, al 
den stund EF løbende kontrollerer overholdelsen af sine 
egne konkurrencebestemmelser. Udvalget er imidlertid 
ikke sikker på, at dette er tilstrækkeligt til at opfylde de 
internationale forpligtelser til at bekæmpe restriktiv 
praksis i international samhandel, som påhviler EF i 
henhold til FN-reglerne. Udvalget opfordrer derfor Kom­
missionen til i næste konkurrenceberetning at orientere 
offentligheden om sine erfaringer med disse FN-regler. 
2.6. Fremskyndelse af Domstolens og Kommissionens 
beslutninger og foranstaltninger 
Selv om Udvalget i denne udtalelse undlader at kaste sig 
ud i en kritisk analyse af EF-Domstolens retspraksis (som 
Kommissionen kommenterer) og Kommissionens vigtig­
ste beslutninger og foranstaltninger, må det ikke uden 
videre forlede til den konklusion, at det i alle tilfælde er 
enig i Kommissionens vurdering. Fremfor at analysere 
enkeltilfælde bør man imidlertid nok insistere på, at både 
afgørelser og foranstaltninger fra Kommissionens side og 
domstolsafgørelser fremskyndes. Omend Udvalget har 
noteret sig Kommissionens erklæring om, at der er 
grænser for, hvor meget proceduren kan fremskyndes 
(eksempelvis tager tildeling af en negativattest mindst et 
år), skønner det, at procedurerne kan og skal fremskyn­
des. Der er en konsekvens heraf, som det er specielt 
utilfreds med, nemlig at samarbejde mellem virksomhe­
der, der opfylder kravene i artikel 85, stk. 3, og dermed 
Rom-traktatens målsætninger, af proceduretekniske 
grunde er så længe om at blive godkendt af Kommissio­
nen, at markedsforholdene risikerer at have ændret sig på 
ny, når godkendelsen endelig foreligger. Også den 
ikke-bindende karakter af de såkaldte »comfort letters« 
afstedkommer stor juridisk usikkerhed med hensyn til 
konkurrencelovgivningens anvendelse i de enkelte med­
lemsstater. 
Udvalget sætter sin lid til, at Kommissionen lægger 
forslag til fremskyndelse af procedurerne frem og orien­
terer herom i næste konkurrenceberetning (*). 
Udvalget finder det påkrævet at få foretaget en helheds-
undersøgelse af de procedureregler, som følger af anven-
0) Udvalget støtter således Europa-Parlamentets anmodning 
om revision af Kommissionens procedurer og i særdeleshed 
anmodningen om vedtagelse af procedureregler. delsen af Rom-traktatens artikel 85 og 86, når der 
foreligger en formodning om overtrædelse af 
konkurrencereglerne. 
3. Bemærkninger til statsstøtte 
(med hjemmel i EØF-traktaten) 
3.1. Principielt: Koordinering af konkurrencepolitik og 
støttepolitik 
Rent teoretisk kunne man anse »konkurrence« og »stats­
støtte« for uforenelige med hinanden. Traktaten om 
oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab 
følger imidlertid ikke denne tvedeling, som heller ikke har 
været bestemmende for den EF-politik, som hidtil er 
blevet ført på basis af traktaten. I EØF-traktaten har man 
således under overskriften »konkurrencereglerne« an­
bragt både artikel 85 ff. som danner hjørnestenen i EFs 
konkurrencepolitik, og artikel 92 ff. om statsstøtte. I 
artikel 92, stk. 1, erklæres statsstøtte principielt for 
uforenelig med fællesmarkedet, men artikel 92, stk. 2 og 
3, samt artikel 93 og 94 indeholder ikke desto mindre 
udførlige regler om statsstøtte, som er forenelig med 
fællesmarkedet. 
Det forgangne tiårs økonomiske politik i EF har da også 
været præget af en blanding af konkurrencepolitik og 
støttepolitik. Således er EFs regionalpolitik, socialpolitik 
og den sektorbestemte strukturpolitik i langt overvejende 
grad støttepolitik (Regionalfonden, Socialfonden). Til­
svarende er også medlemsstaternes økonomiske politik 
med større eller mindre forskelle kendetegnet ved at 
konkurrencepolitik og støttepolitik føres side om side. 
Men selv om konkurrencepolitikken således ikke har 
nogen generel forrang, vil det stedse være en opgave at 
koordinere denne politik med anden delpolitik, såsom 
social- og beskæftigelsespolitik, erhvervspolitik, regio­
nalpolitik samt, generelt, strukturpolitikken. Her kom­
mer man naturligvis ikke uden om det spørgsmål, på 
hvilket niveau koordinationen skal finde sted (2). 
(2) Også Europa-Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg er 
opmærksomme på dette problem i betænkningen om den 10. 
konkurrenceberetning, hvor det hedder: »Konkurrencepoli­
tikken støder bestandig på mangfoldige problemer, eftersom 
der kan etableres monopoler, hvor det undertiden er påkræ­
vet at dispensere fra konkurrencereglerne, og hvor der kan 
ydes national støtte, hvis forenelighed med konkurrencereg­
lerne hyppigt er vanskeligt at afgøre. I disse tilfælde bør der 
foretages en pragmatisk vurdering; en ting er dog indlysende, 
nemlig at vurderingen ikke ene og alene må foretages ud fra et 
konkurrencepolitisk synspunkt. Imidlertid må afgørelserne 
ikke træffes på et rent ad hoc-grundlag.« 
3. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/27 
Udvalget udtrykker tilfreshed med Kommissionens for­
søg på at opstille principper for statsstøttepolitikken, som 
harmonerer med EFs konkurrencepolitik. Relevante 
kommissionsdokumenter vidner herom. Domstolens 
afgørelse i Philip Morris-sagen af 17. september 1980 
tager Udvalget som en bekræftelse af det sysnspunkt, at 
»normal« strukturomlægning i en markedsøkonomi skal 
ske via konkurrence. Statsstøtte, hvis godkendelse ifølge 
artikel 92, stk. 3, er overladt til Kommissionens skøn, 
skal komme EF-målsætninger og -interesser til gode; 
fremme af rent nationale mål er ikke nok. Det er derfor 
betænkeligt, når Kommissionen i pkt. 161 skriver, at den 
vil »være positivt indstillet over for foranstaltninger, der 
specielt tager sigte på at bekæmpe krisen inden for 
bestemte sektorer, og som med støtte i en vis form for 
reorganisering kan medvirke til, at de nuværende indu­
stristrukturer tilpasses de nye krav i verdensøkonomien«. 
Udvalget er bange for, at et sådant godkendelseskriterium 
på trods af Domstolens afgørelse i Philip Morris-sagen 
under givne omstændigheder kan afstedkomme konkur­
rence om statsstøtte og overføre én medlemsstats øko­
nomiske vanskeligheder til de andre. 
Med hensyn til statsstøtte er Udvalget af den opfattelse, at 
Kommissionen i første række bør arbejde på at få støtten 
harmoniseret samt sørge for, at den principbeslutning, 
som Rådet traf i 1975 på Kommissionens forslag, og som 
vedrører overholdelsen af bestemte kriterier (gennemsig­
tighed, maksimumsgrænser osv.), rent faktisk også bliver 
fulgt. 
3.2. Mod national protektionisme 
Udvalget bemærker, at der i hele EF stadig findes sociale, 
økonomiske og politiske forskelle medlemsstaterne imel­
lem, og der kan nævnes talrige eksempler på, at medlems­
staternes regeringer skrider til protektionistiske foran­
staltninger for at beskytte deres erhvervsliv, ikke mindst i 
nedgangsperioder og når beskæftigelsen er faldende. Af 
sådanne foranstaltninger kan nævnes forskelsbehand­
ling, beskatning, markedsføringskontrol, afprøvnings-
krav, statsstøtte og forlængelse af statslige handelsmono­
poler i strid med artikel 37. Selv i de tilfælde, hvor 
EF-Domstolen ved dom har forbudt forskelsbehandling, 
har de pågældende medlemsstater været adskillige år om 
at holde sig dommen efterrettelig, eller de har simpelthen 
ignoreret den. Sådan forskelsbehandling hæmmer i høj 
grad den mellemstatslige samhandel og konkurrence. Det 
er netop sådanne foranstaltningers eksistens, der har fået 
nogle virksomheder til at anvende en markedsføringstak-
tik, som Kommissionen derpå har fordømt. 
Kommissionen har brugt en stor del af sine begrænsede 
midler på at få gennemtrumfet sager mod enkelte virk­
somheder, hvorimod den i de forholdsvis få tilfælde, hvor 
medlemsstater er blevet indklaget, har givet sig bedre tid, ligesom medlemsstaterne har fået længere frist til at rette 
sig efter dommen. Kommissionen bør opfordres til også 
at gribe hurtigt ind over for konkurrencefordrejning, som 
skyldes medlemsstaternes foranstaltninger, og til straks at 
forelægge Domstolen tilfælde, hvor medlemsstaterne har 
undladt at rette sig efter Domstolens kendelser inden for 
en rimelig frist, eller helt har ignoreret dem. Desuden bør 
Kommissionen være opmærksom på disse markedsfor-
skelle og -fordrejninger, når konkurrencereglerne skal 
anvendes på virksomheder. 
4. Offentlige virksomheder 
Frankrig, Italien og Det forenede Kongerige har i mellem­
tiden anlagt sag for at få Kommissionens direktiv 
80/723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden 
af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne 
og de offentlige virksomheder erklæret ugyldigt. Indtil 
Domstolen har truffet afgørelse, står det herefter åbent, 
om Kommissionen var beføjet til at udstede direktivet 
under henvisning til artikel 90, stk. 3. Domstolens afgø­
relse kan ikke undgå at få stor betydning for den 
fremtidige konvergens mellem EFs erhverslovgivning og 
medlemsstaternes økonomiske politik. 
Udvalget finder det ligesom Kommissionen forbundet 
med store økonomisk-politiske problemer, når staten 
direkte eller indirekte driver virksomhed - under hen­
visning til EØF-traktatens artikel 222: »De ejendomsret­
lige ordninger i medlemsstaterne berøres ikke af denne 
traktat«. Om statens drift af virksomhed i disse tilfælde de 
facto fungerer som støtte eller ej, er et meget åbent 
spørgsmål. Kommissionen bemærker i denne sammen­
hæng, at dens »opmærksomhed i stadig højere grad 
henledes på tilfælde, hvor det forekommer usandsynligt, 
at en investor, der går frem efter gængse forretningsprin­
cipper inden for en markedsøkonomi, ville have handlet 
på tilsvarende måde. Dette er navnlig tilfældet i forbin­
delse med redningsaktioner og tabsgivende anlæg«. 
Anlægger man imidlertid »gængse forretningsprincipper 
inden for en markedsøkonomi« som udgangspunkt for 
vurderingen, kan man ikke se bort fra, at der meget vel 
kan forekomme eksempler på »støtte fra private virksom­
heder og privat-økonomiske organisationer«, der gene­
relt ikke betragtes som konkurrencefordrejning. Således 
kan virksomheder, hvis.aktiviteter er spredt over flere 
sektorer, i kraft af deres økonomiske ressourcer i det 
mindste i en kortere periode yde intern subvention til 
virksomheder, der kører med underskud. Små og mellem­
store virksomheder, som ikke har samme muligheder for 
interne støtteoverførsler, påføres herigennem store kon­
kurrencemæssige ulemper. 
Udvalget finder det på sin plads at understrege, at 
koncentrationen af penge- og finansieringsinstitutter har 
Nr. C 112/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 5. 82 
stor betydning for konkurrencen mellem erhvervsvirk­
somheder, hvorfor Kommissionen bør undersøge dette 
spørgsmål helt til bunds. 
Udvalget er på det rene med, at EFs konkurrencepolitik 
på dette vidtspændende problemområde fremover må 
forventes at blive udsat for store belastninger. Det er 
derfor særlig vigtigt og presserende at få opstillet princip-/ 
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. februar 1982 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
FORKASTEDE ÆNDRINGSFORSLAG 
Følgende ændringsforslag til afdelingens udtalelse, som var indgivet i overensstemmelse med forretnings­
ordenen, blev forkastet under debatten: 
Side 5 - pkt. 2.1. 
Andet og tredje punktum: »På den ene side . . . større markedsspredning«, slettes og erstattes med 
følgende: 
»Som allerede understreget i Udvalgets udtalelse fra april sidste år om konkurrencepolitikken, kan de 
medføre mange fordele, når det gælder rationaliseringen af distributionsnettet og selve distributions-
måderne, og rummer derfor også klare fordele for den endelige forbruger. De må imidlertid ikke føre 
til, at markederne opdeles igen, eller til misbrug, specielt ikke m.h.t. priserne. Såvel Kommissionens 
beslutninger som Domstolens domme udgør i øvrigt i sig selv en meget fyldestgørende referenceramme 
for virksomhederne«. 
Begrundelse 
De to punktummer, der foreslås slettet, er hverken klare eller udtømmende. Det vil imidlertid være 
hensigtsmæssigt i korthed at redegøre for de positive aspekter og de mulige negative sider af 
distributionsaftalerne og endelig at fastslå den meget betydningsfulde rolle, som Kommissionen og 
Domstolen spiller på dette område. 
For sammenhængens skyld bør der også henvises til ØSUs udtalelse om »Fællesskabets konkurrencepolitik 
set i lyset af den nuværende økonomiske situation« af 30. april 1981 (kapitel V). 
Denne udtalelse om Kommissionens 10. beretning bør tage sit udgangspunkt i de principper og de 
retningslinjer, der er indeholdt i den ovennævnte udtalelse, som blev enstemmigt vedtaget af 
Udvalget. 
Resultatet af afstemningen 
30 stemte for, 32 stemte imod, 2 undlod at stemme. 
Følgende afsnit i afdelingens udtalelse udgik som følge af vedtagelsen af ændringsforslagiremsat under 
forhandlingerne: 
Side 7, første afsnit 
Sidste punktum i dette afsnit udgår: 
»Både inden for luft- og søtransport er der imidlertid generelt behov for et sæt af konkurrencebe­
stemmelser«. 
Resultatet af afstemningen 
60 stemte for, 6 stemte imod, 15 undlod at stemme. per også på dette område, så konkurrencefordrejning 
mellem de forskellige virksomhedstyper forhindres, men 
så staten samtidig som virksomhedsdrivende tilsikres den 
handlefrihed, der rettelig tilkommer den. 
Udvalget udtrykker ønske om, at Kommissionen tager 
dette vigtige problem op til nærmere behandling i sin 
næste konkurrenceberetning. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og. sociale Udvalg 
3. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/29 
Side 7, andet afsnit 
Sidste punktum i dette afsnit udgår: 
»Den forventer derfor, at en forordning om konkurrencebestemmelsernes anvendelse på international 
søtransport vil skabe større retssikkerhed og mere konkurrence end afgørelser om isolerede overtrædelser 
af konkurrencereglerne i EØF-traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86, f.eks. m.h.t. forskelsbehandling 
fra skibsfartskonferencernes side«. 
Resultatet af afstemningen 
52 stemte for, 6 stemte imod, 13 undlod at stemme. 
Side 8 
Første, fjerde og sidste led udgår helt: 
»— international Air Transport Association's (IATA) prispolitik omgås hyppigt; 
' — flyselskaberne falder som oftest ind under artikel 90, stk. 1 (offentlige virksomheder eller 
virksomheder, der har særlige eller eksklusive rettigheder); Kommissionen udelukker ikke, at der 
med hjemmel i artikel 90, stk. 3, vil kunne rejses sag mod medlemsstaterne for overtrædelse af 
konkurrencereglerne i artikel 90, stk. 1, samt artikel 85 og 86; 
— mens der på de interkontinentale flyruter hersker en delvis ødelæggende priskonkurrence, 
forekommer priserne i rutetrafikken i Europa ikke sjældent at være for høje, hvilket f.eks. har 
medført klager fra Den europæiske Forbrugerorganisation BEUC«. 
Resultatet af afstemningen 
. 41 stemte for, 12 stemte imod, 20 undlod at stemme. 
Udtalelse om »forslag til Rådets forordning (EØF) om ændring af forordning (EØF) nr. 
2511 / 69 om særlige foranstaltninger til forbedring af produktion og afsætning af citrusfrugter 
produceret-i Fællesskabet« 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 276 af 28. oktober 1981, side 6. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 26. oktober 1981, i medfør af artikel 43 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg om det 
nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 195. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles, 
den 24. og 25. februar 1982, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR-
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 43, 
under henvisning til anmodning af 26. oktober 1981 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om Udvalgets 
udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om 
ændring af forordning (EØF) nr. 2511/69 om særlige 
foranstaltninger til forbedring af produktion og afsæt­
ning af citrusfrugter produceret i Fællesskabet, under henvisning til beslutning truffet af dets præsidium 
den 27. oktober 1981 om at pålægge landbrugsafdelingen 
at udarbejde udtalelse og beretning om forslaget, 
under henvisning til sine tidligere udtalelser herom og 
især udtalelsen om »Landbrugsmæssige aspekter ved 
Spaniens medlemsskab af EF«, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af landbrugs-
afdelingen på mødet den 7. januar 1982,