DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/22

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om Bekæmpelse af svig og forfalskning af andre betalingsmidler end penge

2009/C 100/04

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 17. januar 2008 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

Bekæmpelse af svig og forfalskning af andre betalingsmidler end penge.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Edgardo Maria IOZIA til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 1. oktober 2008.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 448. plenarforsamling den 23. oktober 2008 enstemmigt følgende udtalelse:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg beklager, at de hidtidige foranstaltninger til bekæmpelse af svig og forfalskning af andre betalingsmidler end penge ikke har vist sig tilstrækkelige til at dæmme op for dette fænomen. Selv om EU's retlige ramme er blevet forbedret og styrket, som understreget af Kommissionen i handlingsplanen 2004-2007, er informationsudvekslingen mellem private og offentlige aktører endnu ikke fuldt udviklet. Dette gælder også for det faktiske samarbejde mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne.

1.2. Den vigtigste forhindring for en effektiv gennemførelse af et bedrageriforebyggende system er ifølge Kommissionen, at det er vanskeligt at udveksle oplysninger inden for EU om personer, der er ansvarlige for bedrageri, eller som formodes at være i risikozonen. For at sikre en effektiv forebyggelsesindsats er det nødvendigt at øge informationsudvekslingen om personer, der har begået svig, ved at styrke kanalerne for samarbejde mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder.

1.3. Desuden begrænses en effektiv indsats mod svig af den uensartede lovgivning, der ligger til grund for udøvelsen af de enkelte nationale forvaltningsinstansers efterforskningsbeføjelser, samt af sanktionernes varierende styrke. En reel tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning forekommer derfor at være den vigtigste vej frem for effektivt at kunne dæmme op for denne form for kriminalitet, der typisk er grænseoverskridende.

1.4. Den Europæiske Union bør derfor styrke sin strategi for bekæmpelse af svig og forfalskning af betalingsmidler ved at tage et bredt spektrum af foranstaltninger i anvendelse. Det er nødvendigt:

— at udbygge informationsudvekslingen mellem private og offentlige aktører,

— at styrke samarbejdet mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder,

— at harmonisere medlemsstaternes lovgivninger med henblik på forebyggelse og sanktioner, især bestemmelserne om databeskyttelse inden for EU, for at muliggøre udveksling af oplysninger på tværs af grænserne,

— at oprette et elektronisk arkiv for hver af de relevante nationale myndigheder med oplysninger om forhold, der kan indebære en bedrageririsiko,

— at give Europol til opgave at overvåge indsatsen for forebyggelse og bekæmpelse af svig samt koordinere databaserne,

— at iværksætte målrettede oplysningskampagner med forbrugerorganisationernes støtte for at henlede brugernes opmærksomhed på de forskellige risici, der er forbundet med kontantløse betalingsmidler, og dermed inddrage en oplyst offentlighed i en mere effektiv og hurtig bekæmpelsesindsats.

2. Udbredelse af andre betalingsmidler end kontanter og svig

2.1. Verdensøkonomien er på sit aktuelle udviklingstrin karakteriseret ved stigende udbredelse af andre betalingsmidler end kontanter, dvs. kreditkort, debetkort og online-betalinger. Transaktioner med elektroniske betalingsmidler udgør i omfang og værdi en stigende del af nationale og grænseoverskridende betalinger, som vil blive endnu større i takt med den fortsatte udvikling af markederne og de elektroniske betalingssystemers teknologiske udvikling.

2.2. Behovet for at sikre udviklingen af alternativer til kontantbetaling i EU er knyttet til liberaliseringen af kapitalbevægelser og gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. Den moderne teknologibaserede økonomi kan ikke klare sig uden et effektivt betalingssystem, fordi et sådant system har en direkte positiv indvirkning på finanssektoren og dermed øger økonomiens effektivitet som helhed. Det er et faktum, at elektroniske betalingssystemer stimulerer forbruget og den økonomiske vækst, da de gør det lettere at købe goder og tjenesteydelser. Det vurderes, at der i EU årligt gennemføres 231 mia. (kontante og kontantløse) transaktioner til en samlet værdi af 52 000 mia. EUR.

2.2.1. Der er i de seneste år registreret en øget udbredelse af andre betalingsmidler end kontanter på verdensplan. I 2004 beløb antallet af kontantløse betalinger pr. indbygger i EU-25 sig til 142 (heraf 32,3 med betalingskort), 150 (heraf 28,3 med betalingskort) i medlemsstaterne i euroområdet og 298 (heraf 47,5 med betalingskort) i USA. I 2006 var de tilsvarende tal 158 (heraf 55,2 med betalingskort) i EU-25, 166 (heraf 50,5 med betalingskort) i medlemsstaterne i euroområdet og 300 (heraf 145,1 med betalingskort) i USA. Inden for EU var landene med det højeste antal af kontantløse betalinger pr. indbygger Finland, der havde 294 transaktioner, heraf 153,9 med betalingskort, efterfulgt af Holland med 257, heraf 103,2 med betalingskort, og Storbritannien med 239, heraf 111,4 med betalingskort (1).

2.2.2. I 2006 var Spanien den medlemsstat, der havde det største antal betalingsterminaler (1,291 mio.) med 1 276 transaktioner pr. terminal på gennemsnitligt 52 EUR. Herefter kom Frankrig med 1,142 mio. terminaler, der hver tegnede sig for 4 938 transaktioner på gennemsnitligt 51 EUR, og Italien med 1,117 mio. terminaler, 690 transaktioner pr. terminal på gennemsnitligt 93 EUR. Finland var den medlemsstat, der havde det største antal transaktioner pr. betalingsterminal, nemlig 7 799 af en gennemsnitlig værdi på 35 EUR, selv om der kun var installeret 105 000 terminaler. Derimod var Irland landet med den højeste gennemsnitlige værdi af de enkelte betalinger med kreditkort og debetkort (94 EUR), selv om der var installeret 53 000 betalingsterminaler (2).

2.2.3. En harmoniseret retlig EU-ramme vil gøre det muligt for tjenesteudbyderne at rationalisere betalingsinfrastrukturer og betalingstjenester, således at brugerne får flere valgmuligheder og et højere beskyttelsesniveau.

2.3. Hvis disse betalingsmidler skal kunne anvendes i alle dele af verden, kræver det, at de er effektive, lette at bruge, generelt accepterede, pålidelige og disponible til en relativt beskeden pris. Da effektivitet afhænger af sikkerhed, er det nødvendigt at garantere den højeste grad af sikkerhed, som er økonomisk bæredygtig. Forbedring af sikkerheden bør måles ud fra statistikkerne over svig og på grundlag af særlige referencekriterier for sikkerhed.

2.3.1. Udbredelsen af svig kan få negative følger for forbrugernes tillid til betalingssystemerne og betragtes som en af de vigtigste forhindringer for udbredelsen af e-handel. Desuden kan udbredt svig skade operatørernes ry og give forbrugerne en forkert opfattelse af sikkerhedsniveauet ved brug af sådanne betalingsmidler.

2.4. Svig på tværs af grænserne er hyppigere end svig inden for de enkelte lande, især hvad angår fjernbetalinger via internettet. Ifølge Kommissionens oplysninger (3) beløb svig med betalingskort sig i 2000 til 600 mio. EUR eller 0,07 % af årets omsætning i betalingskortsektoren, med en større stigning i tilfælde af svig ved fjernbetalinger (via telefon, post eller internet). Nyere undersøgelser har vist, at 500 000 virksomheder i EU i 2006 var involveret i svig med andre betalingsmidler end kontanter i 10 mio. svigagtige transaktioner, som gav et tab på omkring 1 mia. EUR, næsten dobbelt så stort som tabet i 2005. De lande, der var mest berørt af svig, var Storbritannien, Frankrig, Italien, Spanien og Tyskland.

2.5. Udbredelsen af svig og dens grænseoverskridende karakter gør det nødvendigt at udvikle en sammenhængende paneuropæisk forebyggelsesstrategi, da de foranstaltninger, medlemsstaterne selv har gennemført, nok er effektive, men ikke tilstrækkelige til at forebygge svig med betalingsmidler.

2.6. For at opfylde markedets behov og skabe tillid til anvendelsen af de nye teknologier er det nødvendigt at styrke indsatsen for tilvejebringelse af en sikker elektronisk underskrift som led i de initiativer, der allerede er truffet i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 99/93/EF af 13. december 1999. Den elektroniske underskrift er desuden absolut nødvendig for at få e-forvaltningsprojektet fra start. STORK-projektet, der støttes af EU, forsøger at løse problemerne med systemernes interoperabilitet.

2.7. Kommissionen har påvist, at svig med stjålne eller forfalskede betalingsmidler (bortset fra kontanter) hovedsageligt gennemføres af kriminelle organisationer, der ofte har en kompleks struktur, hvad angår personer, udstyr og logistisk støtte, og opererer på tværs af grænserne. Disse organisationer benytter sig af avancerede teknikker for at begå svig med betalinger over internettet eller forfalske betalingskort. Organisationerne er i stand til hurtigt at skifte metoder for at omgå de modforanstaltninger, der træffes.

2.7.1. Man har gennem efterforskning kunnet fastslå, at kriminelle organisationer i de mest udspekulerede tilfælde af svig som regel anvender standardiserede og gennemprøvede metoder, der kan stilles skematisk op i følgende plan:

— Udvælgelse af forretninger, som medlemmer af organisationen bryder ind i om natten eller gemmer sig i efter lukketid for at installere avancerede elektroniske anordninger i betalingssystemet, som er forbundet med kassen. Disse anordninger kan opsnappe koderne fra betalingskortenes magnetbånd og de tilsvarende pinkoder.

— Derefter indhentes de data, der er lagret på de elektroniske anordninger, enten ved fysisk generhvervning af anordningerne eller via elektronisk transmission med anvendelse af GSM- eller Bluetooth-teknologier — med henblik på at fremstille komplette plastikkopier med betalingskortenes koder og pinkoder.

— De illegalt fremstillede kreditkort og debetkort anvendes derefter til at indkøbe varer eller hæve penge i banker, også i andre lande end dem, hvor kopieringen fandt sted.

3. EU-lovgivning

3.1. Da et af EU's hovedmål er at sikre et velfungerende indre marked, som betalingssystemerne er en væsentlig del af, er der gennem årene blevet vedtaget særlige foranstaltninger for at nå frem til en fælles strategi for bekæmpelse af svig med betalingskort. Man har fulgt to hovedlinjer:

— harmonisering af de kontraktlige regler for forholdet mellem kortudstedere og kortindehavere og af reglerne for betalingernes gennemførelse,

— de enkelte medlemsstater træffer foranstaltninger til at gøre svig med betalingskort til en lovovertrædelse, der straffes med effektive og afskrækkende sanktioner.

3.2. Den første hovedlinje omfatter følgende foranstaltninger:

— Kommissionens henstilling 87/598/EØF af 8. december 1987, Forbindelserne mellem penge- og finansieringsinstitutter og handlende/tjenesteydere samt forbrugere, der fastlægger en europæisk adfærdskodeks for elektronisk betaling med det formål at sikre indførelse af forbrugerbeskyttelsessystemer,

— Kommissionens henstilling 88/590/EØF af 17. november 1988 om forholdet mellem kortindehaver og kortudsteder, hvori udstedere af betalingsmidler opfordres til at vedtage fælles kontraktvilkår om sikkerheden af betalingsmidlet og de relevante data og om de forpligtelser, der pålægges kortindehaveren i tilfælde af bortkomst, tyveri eller ulovlig kopiering af betalingsmidlet.

— Kommissionens henstilling 97/489/EF af 30. juli 1997, der skal sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau i forbindelse med elektroniske betalingsmidler. Henstillingen slår navnlig fast, hvilke informationer der skal indgå i kontraktvilkårene vedrørende udstedelse og anvendelse af et elektronisk betalingsmiddel.

— Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, der har ført til udbygning af systemet til forebyggelse af hvidvaskning af penge med bestemmelser om begrænsninger i anvendelsen af kontantbetaling.

— Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked, der skal sikre en samordning af de nationale bestemmelser om tilsynskrav, markedsadgang for nye udbydere af betalingstjenester, oplysningskrav og rettigheder og forpligtelser for brugere af betalingstjenester.

3.3. Hvad angår den anden hovedlinje er der truffet følgende foranstaltninger på baggrund af et stigende antal tilfælde af svig, og fordi forebyggelsen hovedsageligt er gennemført på nationalt niveau:

— Meddelelse fra Kommissionen, KOM(1998) 395 endelig, Rammer for en aktion vedrørende bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter — hvori Kommissionen foreslår en række foranstaltninger til skabelse af et tilstrækkeligt »sikkert miljø« for betalingsinstrumenter og de underliggende systemer.

— Rådets afgørelse 2000/642/RIA af 17. oktober 2000 om samarbejdsordninger mellem medlemsstaternes finansielle efterretningsenheder for så vidt angår udveksling af oplysninger — hvori der fastlægges minimumsregler for samarbejde mellem EU-medlemsstaternes finansielle efterretningsenheder.

— Kommissionens meddelelse af 9. februar 2001, KOM(2001) 11 endelig, Forebyggelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter — hvori Kommissionen lancerer sin EU-handlingsplan 2001-2003 for forebyggelse af svig. I planen bekræftes det, at forebyggelse beror på samarbejde mellem de relevante offentlige myndigheder og betalingssystemernes operatører. Det understreges, at anvendelse af teknisk udstyr til forøgelse af betalingssikkerheden, f.eks. indførelse af kort med mikrochips, metoder til øjeblikkelig indberetning af tab eller tyveri af betalingsmidler samt anvendelse af pinkoder eller andre koder, der kan forhindre eller så vidt muligt begrænse mulighederne for at begå svig, er de mest relevante forbedringer.

— Ifølge planen er det et væsentligt element i en effektiv strategi for forebyggelse af svig at udveksle oplysninger mellem banker og offentlige myndigheder inden for og mellem medlemsstaterne. Til dette formål forudser planen etablering af en permanent dialog mellem alle parter, der er involveret i bekæmpelse af svig (kreditkortudstedere, bankforeninger, netoperatører, Europol, medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder). Desuden foreslår Kommissionen, at der afholdes internationale konferencer med deltagelse af højtstående politifolk og dommere for at skabe øget opmærksomhed om problemet med betalingssvig og indvirkningen heraf på de finansielle systemer.

— Rådets rammeafgørelse 2001/413/RIA af 28. maj 2001 om bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter. Afgørelsen fastslår, at hver medlemsstat skal fastlægge strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, herunder også frihedsberøvelse, som kan medføre udlevering, for svig med betalingskort — bl.a. under anvendelse af it, elektronisk udstyr eller andre særligt tilpassede anordninger — bestående i: — tyveri eller anden retsstridig tilegnelse af et betalingsinstrument, — forfalskning eller efterligning af et betalingsinstrument med henblik på brug af det i bedragerisk hensigt, — modtagelse, opnåelse, transport, salg eller overdragelse til andre eller besiddelse af et stjålet eller på anden vis retsstridigt tilegnet eller forfalsket eller efterlignet betalingsinstrument med henblik på brug af det i bedragerisk hensigt, — retsstridig indlæsning, ændring, slettelse eller tilbageholdelse af edb-data eller retsstridig indgriben i driften af et edb-program eller-system, — fremstilling, modtagelse, salg eller overdragelse i bedragerisk hensigt af redskaber, programmer og andre midler, som er beregnet til at anvendes ved den ovenfor beskrevne strafbare adfærd.

— Rammeafgørelsen fastlægger desuden en særlig ramme for internationalt samarbejde, på grundlag af hvilken medlemsstaterne skal yde hinanden gensidig bistand i forbindelse med retsforfølgning af de lovovertrædelser, der er omhandlet i afgørelsen. Til dette formål udpeger medlemsstaterne operationelle kontaktpunkter eller kan anvende eksisterende operationelle netværk til udveksling af oplysninger og til andre kontakter mellem medlemsstaterne.

— Kommissionens meddelelse af 20. oktober 2004, KOM(2004) 679 endelig, om En ny EU-handlingsplan for 2004-2007 til forebyggelse af svig ved kontantløse betalinger. Med denne handlingsplan ønsker Kommissionen at styrke de eksisterende initiativer til forebyggelse af svig for at medvirke til at fastholde og øge tilliden til betalinger på baggrund af den stigende forekomst af datahacking og identitetstyveri. Kommissionens hovedmål er at garantere betalingsprodukters og betalingssystemers sikkerhed samt øge samarbejdet mellem de offentlige myndigheder og den private sektor. Det skal komme i stand gennem følgende tiltag: — EU's ekspertgruppe for forebyggelse af svig styrkes, og dens funktion reorganiseres, — fremstillere af betalingsprodukter, udbydere af betalingstjenester og nationale myndigheder gennemfører en koordineret strategi for at sikre brugerne et så højt sikkerhedsniveau ved elektroniske betalinger som økonomisk muligt, — de berørte parter udveksler oplysninger, så bedrageriforsøg kan opdages og indberettes på et tidligt tidspunkt, — det bedrageriforebyggende samarbejde på EU-plan mellem forvaltningsmyndigheder intensiveres, og de nationale myndigheders efterforskningskapacitet i bedragerisager øges, — der indføres nye muligheder for indberetning af tabte og stjålne betalingskort i EU.

4. Bemærkninger og forslag

4.1. Selv om EU's retlige ramme er blevet forbedret og styrket, er informationsudvekslingen mellem private og offentlige aktører endnu ikke fuldt udviklet. Dette gælder også for det faktiske samarbejde mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Det er derfor nødvendigt — også på baggrund af den seneste optagelse af nye EU-medlemsstater — at alle medlemsstaterne indfører bestemmelserne i rammeafgørelsen og henstillingerne i deres nationale lovgivning.

4.1.1. Kommissionen har peget på vanskelighederne med at udveksle oplysninger om personer, der er ansvarlige for bedrageri eller formodes at være i risikozonen, som den vigtigste forhindring for en effektiv gennemførelse af et bedrageriforebyggende system. Allerede i handlingsplanen 2004-2007 understregedes således behovet for at harmonisere bestemmelserne om databeskyttelse inden for EU for at muliggøre udveksling af oplysninger på tværs af grænserne, bl.a. gennem en tilnærmelse mellem de aktuelle regler for beskyttelse af personoplysninger inden for EU.

4.2. For at sikre en effektiv forebyggelse kunne man overveje at oprette et elektronisk arkiv for hver af de relevante nationale myndigheder, hvori betalingskortselskaberne placerer oplysninger om salgssteder og transaktioner, som kan indebære en bedrageririsiko, samt identifikationsdata om salgssteder og om de retlige repræsentanter for forretninger, hvis tilladelse til at gennemføre transaktioner med betalingskort er blevet tilbagekaldt af sikkerhedsgrunde eller på grund af en bedragerisk adfærd, som er blevet indberettet til en retlig myndighed. Arkivet skal desuden omfatte identifikationsdata om transaktioner, som ikke anerkendes af betalingskortindehaverne, eller som disse selv har indberettet til den retlige myndighed, samt data om manipulerede pengeautomater. Arkiver af denne art vil også, under hensyntagen til national lovgivning, kunne anvendes til analyser af kriminel aktivitet og støtte det politisamarbejde, også på internationalt plan, der skal forebygge og bekæmpe kriminalitet begået med kreditkort eller andre betalingsmidler.

4.3. Ud over informationsudveksling om personer, der har begået svig, er det hensigtsmæssigt at øge samarbejdet mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder og iværksætte nye initiativer for indsamling og udveksling i større målestok af oplysninger mellem de aktører, der beskæftiger sig med forebyggelse af svig, især politimyndigheder og betalingskortselskaber.

4.3.1. Man kunne med dette for øje rationalisere de eksisterende samarbejdsstrukturer for bekæmpelse af falskmøntneri med euroen, så de relevante nationale myndigheder også inddrages direkte i forebyggelse af svig med andre betalingsmidler end kontanter.

4.3.2. Da Europol på grundlag af Rådets afgørelse af 29. april 1999 allerede har beføjelser til at bekæmpe forfalskning af penge og andre betalingsmidler, kunne man i denne forbindelse overveje at give dette organ den specifikke opgave at overvåge indsatsen for forebyggelse og bekæmpelse af svig med andre betalingsmidler end kontanter med det formål at:

— koordinere administrationen af de enkelte medlemsstaters elektroniske arkiver, der indeholder oplysninger om formodede tilfælde af betalingskortforfalskning, så også andre medlemsstaters relevante myndigheder kan få adgang til dem, når der er et konkret behov for efterforskning,

— give betalingskortudstederen eller betalingskortselskabet realtidsmeddelelse om tilfælde af svig registreret i andre medlemsstater,

— lette udveksling af oplysninger mellem de enkelte medlemsstaters politimyndigheder og domstole i henhold til rammeafgørelse 2001/413/RIA af 28. maj 2001.

4.4. Man kunne i den forbindelse overveje at etablere et netværk, der omfatter politimyndighederne og de efterforskningsorganer i de enkelte medlemsstater, som er involveret i bekæmpelse af svig og forfalskning af andre betalingsmidler end kontanter, med henblik på direkte udveksling af de ovenfor omtalte oplysninger via et certificeret e-post-system, som også skulle give fælles adgang til de særlige databanker.

4.4.1. Et sådant initiativ, der under alle omstændigheder kræver en forudgående aftale om indholdet af arkivernes oplysninger og deres forenelighed med de nationale bestemmelser om beskyttelse af privatlivets fred (jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007, artikel 79), ville bane vejen for et betydeligt fremskridt i bekæmpelsen af svig med kontantløse betalingsmidler, idet det ville kunne give de efterforskende enheder de ønskede oplysninger direkte, i realtid og uden overflødigt bureaukrati. Der bør under alle omstændigheder fastlægges minimumsregler på EU-niveau for, hvilke typer oplysninger der kan udveksles, så der sikres et fælles fundament af oplysninger, der kan anvendes i bekæmpelsen af svig, med behørig hensyntagen til bestemmelserne i direktiv 1995/46/EF om beskyttelse af personoplysninger.

4.5. Den største hindring for bekæmpelse af svig inden for EU er den uensartede lovgivning, der ligger til grund for udøvelsen af de enkelte nationale forvaltningsinstansers efterforskningsbeføjelser, samt sanktionernes varierende styrke. Man kan således let forestille sig, at svig finder sted i de lande, hvor kontrolmyndighederne ikke har så vidtrækkende efterforskningsbeføjelser, eller hvor sanktionerne ikke har den ønskede præventive virkning. En reel tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning forekommer at være den eneste strategi, der effektivt kan dæmme op for svig på dette område, eftersom de tidligere initiativer som fremhævet i handlingsplanen 2004-2007 ikke har vist sig tilstrækkelige til at imødegå den trussel, som svig med betalingsmidler udgør.

4.5.1. I den forbindelse (4) er det nødvendigt at kontrollere, at medlemsstaterne rent faktisk har indført de tilfælde af strafbar adfærd, som er beskrevet i Rådets rammeafgørelse 2001/413/RIA, artikel 2, 3 og 4, i deres straffelovgivning, nemlig lovovertrædelser i forbindelse med betalingsinstrumenter, edb-relaterede lovovertrædelser og lovovertrædelser i forbindelse med særligt tilpassede anordninger. Det forekommer hensigtsmæssigt — under hensyntagen til princippet om medlemsstaternes suverænitet — at kontrollere, om sanktionerne for disse lovovertrædelser rent faktisk er afskrækkende, bl.a. i forhold til den strafferamme, loven fastlægger. Samtidig burde man på EU-plan harmonisere sanktionerne over for samme typer af svig, sådan som det f.eks. allerede er bestemt i lovgivningen om hvidvaskning af penge.

4.6. Hvis de foreslåede initiativer vedtages, vil der kunne gøres en effektiv indsats for at bekæmpe svig, og det vil blive lettere at oprette et fælleseuropæisk betalingsområde (SEPA), hvor det er muligt at foretage kontantløse betalinger i hele euroområdet fra en enkelt konto og på samme grundlæggende vilkår, uafhængigt af opholdssted, og hvor enhver forskel mellem nationale og grænseoverskridende betalinger er ophævet.

4.7. Den Europæiske Union bør styrke sin strategi for bekæmpelse af svig og forfalskning af betalingsmidler ved at tage et bredt spektrum af foranstaltninger i anvendelse. Informering af offentligheden er afgørende for at gøre kredit- og debetkortbrugerne mere bevidste om de mulige risici ved anvendelse af kontantløse betalingsmidler. Forbrugere, der f.eks. ikke er advaret om phishing-fænomenet, risikerer at gå i fælden. EU's institutioner bør være med til at formidle oplysninger gennem europæiske kampagner, der koordineres af Kommissionen.

4.8. Heri har forbrugerorganisationer og handelsforeninger en nøglerolle. Et tæt samarbejde mellem disse parter kan fremme gennemførelse af forebyggende forholdsregler og øge opmærksomheden og oplysningen om de mest udbredte og nyligt opdagede bedrageriske fremgangsmåder. Dette kræver iværksættelse af oplysningskampagner, der direkte henvender sig til forbrugerne med bl.a. praktiske og letudførlige råd, så de får bedre kendskab til den måde, betalingskortene fungerer på, og til de forholdsregler, de skal træffe, hvis de mener at være blevet ofre for svig.

4.9. Medlemsstaternes indsats bør også munde ud i hårdere straffe for svig og reel retsforfølgelse. Hvis kriminalitet begås i andre EU-medlemsstater — og for visse særlig alvorlige lovovertrædelser også i tredjelande — bør den relevante straffelovgivning kunne gøres gældende overalt, også uden for det egentlige europæiske retsområde. Denne praksis er ved at vinde udbredelse, og der fremsættes flere og flere forslag om at retsforfølge lovovertrædelser og pålægge sanktioner. Da svig med betalingsmidler som regel begås af organiserede grupper og i flere lande, kan et effektivt instrument til bekæmpelse heraf være FN's konvention og protokoller om grænseoverskridende organiseret kriminalitet, vedtaget af generalforsamlingen den 15. november 2000 og den 31. maj 2001. Disse foreskriver strenge straffe for lovovertrædelser, der må betegnes som grænseoverskridende.

Bruxelles, den 23. oktober 2008. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Kilde: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, KOM(2005) 603 endelig af 1.12.2005, Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om betalingstjenester i det indre marked , SEK(2005) 1535.

(2) Kilde: Den italienske nationalbanks årsberetning 2007, bilag. Oplysningerne bygger på data fra Den Europæiske Centralbank, BRI, Poste Italiane S.p.A. og Banca d'Italia.

(3) Kilde: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, KOM(2004) 679 endelig af 20.10.2004, Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, Den Europæiske Centralbank og Europol »En ny EU-handlingsplan for 2004-2007 til forebyggelse af svig ved kontantløse betalinger«, SEK(2004) 1264.

(4) I Kommissionens interne arbejdsdokument SEK(2008) 511 af 22.4.2008, Rapport om svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter - Gennemførelse af EU's handlingsplan 2004-2007, fremhæves behovet for effektive sanktioner, eftersom sanktionerne i nogle medlemsstater er for milde til at virke afskrækkende. Dette fremgår af to rapporter offentliggjort af Kommissionen i april 2004 [KOM(2004) 356] og i februar 2006 [KOM(2006) 65] om medlemsstaternes foranstaltninger til gennemførelse af Rådets rammeafgørelse 2001/413/RIA af 28.5.2001.