Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om indførelse af rationelle planlægningsmetoder i elektricitets- og gasdistributionssektoren« () (96/C 204/20)

Rådet besluttede den 19. januar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S, stk. 1, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede Peter Morgan til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. april 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 335. plenarforsamling af 24.-25. april 1996, mødet den 24. april 1996, med 108 stemmer for, 5 imod og 11 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. ØSU bakker kraftigt op om EU's målsætning om inden år 2000 at få stabiliseret CO2-udslippene på 1990-niveauet for EU som helhed. Det mærker sig imidlertid, at dette forslag først træder i kraft i 1997, hvilket betyder, at det kun vil få begrænset indvirkning på målet for år 2000. ØSU mener derfor, at forslaget må udformes således, at det bidrager til yderligere forbedringer i energieffektiviteten efter år 2000.1.2. ØSU erkender, at energieffektivitet spiller en vigtig rolle i opfyldelsen af dette CO2-mål, og at en bedre energieffektivitet også kan give andre fordele - EU's erhvervsliv vil forbedre sin konkurrenceevne, og alle energiforbrugere vil kunne få dækket deres behov for opvarmning, lys og kraft til de lavest mulige omkostninger. For den sociale samhørighed er det særdeles vigtigt, at lavindkomstforbrugere kan drage fordel af en bedre energieffektivitet.

1.3. ØSU erkender ligeledes, at elektricitets- og gasforsyningsselskaberne, som forsyner hovedparten af forbrugerne i EU med energi, spiller en central rolle i forsyningen af varme, lys og kraft til husholdninger, virksomheder og andre forbrugere til de lavest mulige omkostninger og ved effektiv udnyttelse af energien. I denne forbindelse mærker ØSU sig de værdifulde erfaringer, man har opnået gennem SAVE-programmet inden for en række energieffektivitetsprojekter, som gas- og elselskaber har gennemført.

1.4. ØSU ser seriøst på energieffektivitet - i sin udtalelse om SAVE-forslaget i 1991 anførte det, at energieffektivitet bør prioriteres højere i medlemsstaterne, eftersom der var behov for at spare på energien og tage hensyn til miljøet (). I september 1994 afgav ØSU en udtalelse om EF's energipolitik (). Det konkluderede, at rationel energiudnyttelse er en af de energisektorer, som har de bedste fremtidsperspektiver. Hermed ydes et fuldt ud positivt bidrag i henseende til øget konkurrenceevne, forsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse.

1.5. ØSU erkender, at der består overmåde store muligheder for CO2-begrænsninger, hvis der foretages ændringer i elfremstillingsmetoderne. Dette spørgsmål falder imidlertid uden for det foreliggende forslags område og er derfor ikke behandlet i denne udtalelse.

1.6. I udtalelsen kommer man en del ind på liberaliseringens indvirkning på mulighederne for samt indfaldsvinklerne til de energieffektivitetsprogrammer, som gas- og eldistributionsselskaberne har gennemført, samt på nye aktørers rolle. I alle tilfælde forudsættes det imidlertid, at der vil gælde en relevant regulerende rammelovgivning, så forpligtelserne om offentlig tjeneste iagttages.

1.7. ØSU udtrykker således tilfredshed med dette forslags formål, om end det har visse vanskeligheder ved at fortolke konsekvenserne af teksten til direktivforslaget. I del 2 drøftes derfor de vigtigste punkter i forslaget, som giver anledning til tvivl. I del 3 kommenteres yderligere spørgsmål, som forslaget rejser. I del 4 foreslås specifikke ændringer i forslagets tekst. I del 5 fremsættes en forbeholden støtte til et direktiv baseret på de anførte ændringer.

2. Fortolkning af forslaget til direktiv

2.1. Artikel 1

I artiklen står der flere vigtige udtryk, som bør tydeliggøres: »elektricitets- og gassektoren« - i særdeleshed forskellen mellem forsynings- og distributionsfunktionerne; »integreret ressourceplanlægning« (IRP); »mulighederne for at investere«; »på lige økonomiske vilkår«. Det er også vigtigt, at der hersker klarhed omkring Kommissionens begrænsning af IRP til kun at gælde gas- og elselskabernes distributions- (og forsynings-)funktioner.

2.1.1. Selv om der i forslaget tales om distributionsselskaber, er det forsyningsfunktionen snarere end distributionsfunktionen, der udgør bindeleddet til forbrugerne, og dermed mulighederne for at udvikle en »ny rolle som energitjenesteydelsesleverandører«, og ikke blot fungere som »varesælgere«. Dette erkendes i Kommissionens dokument om det indre marked, hvor distribution defineres som »transport af elektricitet/naturgas i lavspændingsdistributionssystemer/lokale eller regionale rørledningsanlæg med henblik på levering til kunder«. Forsyning defineres som:»levering og salg af elektricitet/naturgas til kunder« (). ØSU erkender, at forsynings- og distributionsfunktionerne i mange medlemsstater er integreret i ét og samme selskab, som måske har monopol på forsyningen til lokale kunder. Markedsliberaliseringen kan imidlertid ændre på dette, så der bliver konkurrence om at levere forsyninger. Forslaget bør derfor omhandle forsyning og distribution, så det afspejler de forskellige strukturer i de forskellige medlemsstater samt tendenserne i retning af liberalisering.

2.1.2. Integreret ressourceplanlægning opfattes som regel som det system, hvor USA var foregangsland - hvor man beregner de relative omkostninger og fordele ved at investere i ny energiproduktion, transmissions- eller distributionsudstyr på den ene side, set i forhold til investering i foranstaltninger med sigte på at nedbringe forbrugernes energiefterspørgsel, dvs. efterspørgselsstyring, på den anden side. I denne form er integreret ressourceplanlægning tilbøjelig til at forudsætte, at der hersker monopol på forsyningen til de endelige kunder (husholdninger og virksomheder); endvidere lettes IRP i høj grad, hvis der er tale om vertikal integration. I modsætning til denne almene opfattelse lader Kommissionen kun IRP gå på mulighederne for efterspørgselsstyring inden for gas- og elselskabernes distributions- og forsyningsfunktioner (dér, hvor disse er adskilte). Følgelig foretrækker ØSU at undgå at bruge udtrykket IRP og i stedet benytte »rationelle planlægningsteknikker«, således som der også står i direktivforslagets titel.

2.1.3. ØSU forstår, at Kommissionens fortolkning af udtrykket »mulighederne for at investere« betyder følgende:

2.1.3.1. I forbindelse med forsyningsselskaber i særdeleshed: salg af integrerede energitjenesteydelser (se punkt 3.2 nedenfor) i stedet for at fokusere på at gøre salget af gas- eller elenheder så stort som muligt.

2.1.3.2. For et distributionsselskab: indførelse af metoder til efterspørgselsstyring (især for at nedbringe spidsbelastningsefterspørgsel) med det sigte at undgå eller at udskyde behovet for investeringer i distributionsnetkapacitet. I et liberaliseret miljø er et distributionsselskabs forslag om efterspørgselsstyring nødt til enten at planlægges omhyggeligt i samarbejde med forsyningsselskaber (hvilket kan være vanskeligt), eller også er distributøren nødt til at sende passende prissignaler til forsyningsvirksomhederne ved at pålægge afgifter for brug af anlæggene.

2.1.3.3. I nogle lande står det distributører og forsyningsvirksomheder frit for at iværksætte kombinerede kraft/varmeordninger. I direktivforslaget nævnes ikke specifikt kombineret fremstilling af kraft og varme. Imidlertid spiller decentraliseret, kombineret kraft/varmeproduktion i mindre målestok en stor rolle i efterspørgselsstyringen samt udgør et nøgleelement i de integrerede energitjenesteydelser (se 3.2). I særdeleshed kan kombineret kraft/varme i sidste instans forbedre energieffektiviteten ved at lette overgangen fra andre opvarmningsformer, som medfører større CO2-emissioner.

2.1.3.4. Imidlertid vil disse alternativer ikke altid få et distributionsselskab til at sammenligne investeringer - undertiden køber et distributionsselskab kun el- eller gasenheder fra andre producenter og videresælger dem til kunderne, hvorved der er tale om provenu snarere end om kapitaludgifter. Udtrykket »mulighederne for at investere« er derfor vildledende og bør udgå. I punkt 4.3 foreslås en ny formulering.

2.1.4. For at forslaget skal kunne anvendes på forskellige markedsstrukturer og være foreneligt med nærhedsprincippet forstår ØSU, at medlemsstaterne og gas- og elselskaberne får helt frit spillerum til at afgøre, hvad »lige økonomiske vilkår« skal betyde.

2.1.5. For at tydeliggøre at forslaget er begrænset til kun at omfatte gas- og elselskabers forsynings- og distributionsfunktioner, foreslås det at tilføje en sætning sidst i artikel 1 (se punkt 4.3).

2.2. Artikel 2

I starten var ØSU stærkt bekymret over, at forslaget ikke syntes at tage tilstrækkelig hensyn til, at der findes forskellige energimarkedsstrukturer i medlemsstaterne. Der er tale om en bred vifte af strukturer, som strækker sig fra fuldt vertikalt integrerede monopoler, monopolstilling på nogle områder og konkurrence på andre, og endelig findes der lande, hvor der hersker liberalisering, eller hvor liberalisering er under gennemførelse. Nu er det imidlertid blevet oplyst, at artiklen med vilje er udformet som en ramme, hvori kan indpasses forskelle i erhvervets strukturer og ejendomsforhold, og hvori der tages højde for de forskellige markedsstrukturer i de 15 medlemsstater, og der er derfor generelt tale om overensstemmelse med udviklingen af enhedsmarkedet. Nærhedsprincippet anerkendes, og artiklen er ikke bindende, idet medlemsstaterne får et stort spillerum med hensyn til gennemførelsen. Den »række foranstaltninger«, som omtales i artiklen, skal defineres i de enkelte lande for at tage hensyn til landets særlige forhold. Den »rationelle løsning på problemerne«, som der slås til lyd for, skal også være kommerciel og økonomisk. Fortolket på denne måde kan forslaget egne sig til gennemførelse på markeder, som er præget af fuld konkurrence. Hvis forslaget imidlertid skal fortolkes korrekt på denne ikke-bindende måde, er det nødvendigt at foretage nogle formuleringsændringer i artikel 2, litra a), til artikel 2, litra e).

2.2.1. Artikel 2, litra a)

Henvisningen til »alle« energiressourcealternativer er for bred, når der er tale om et enkelt gas- eller eldistributionsselskab, og kan medføre praktiske problemer og forsinke iværksættelsen, da det vil være vanskeligt at afgøre, hvad »alle« alternativer kan omfatte. Det foreslås derfor i punkt 4.4 at slette ordet »alle«.

2.2.2. Udtrykket »integreret ressourceplan« bør undgås (se 2.1.2).

2.2.3. Artikel 2, litra c)

2.2.3.1. Den første læsning af dette afsnit gav anledning til en del bekymring for forbrugerbeskyttelsen på grund af den tilsyneladende sammenkobling med IRP-ordninger af amerikansk type, da dette kan være til ulempe for et flertal af forbrugerne. I USA har alle forbrugere været nødt til at betale ekstra for at finansiere IRP, selv om kun nogle har nydt godt af det. Imidlertid erfarer ØSU, at Kommissionen ikke er indstillet på at lade sit system med rationel planlægning indebære takstforhøjelser for samtlige forbrugere - kun de forbrugere, som høster fordele, skal betale.

2.2.3.2. ØSU erfarer nu, at Kommissionen har udformet artiklen på denne måde for at sikre, at selskaberne ikke forhindres i at finansiere energieffektivitetsprogrammer på grund af lovbegrænsninger i deres kommercielle frihed til at vælte sådanne poster over på de deltagende forbrugeres energiregning. Den nuværende formulering af direktivforslaget gør imidlertid ikke dette tydeligt; ØSU foreslår derfor ændringer (se punkt 4.6) for at tydeliggøre meningen.

2.2.3.3. Ordlyden »at forsyningsselskaber, der udfører efterspørgselsstyringsprogrammer, ikke får nettoindtægtstab«, kan afstedkomme den kritik, at dette måske er at stille sig alt for generøst over for selskaberne på forbrugernes bekostning. De regulerende myndigheder, som bliver stillet over for et sådant krav, vil være tilbøjelige til at foretrække at forfordele forbrugeren snarere end selskabet. ØSU foreslår at slette denne passus.

2.2.4. De spørgsmål, som artikel 2, litra d), handler om, tages op i denne udtalelses del 3.

2.2.5. Artikel 2, litra e)

ØSU erfarer, at forslaget om at integrere efterspørgselsstyringen i systemerne for licitationsprocedurer går på energiforsyningspolitikken i den offentlige sektor. Dette må betyde, at når offentlige organer (ministerier under centralregeringen, lokalstyret, sundhedsmyndigheder osv.) opfordrer energiselskaber til at afgive bud på at levere energi til deres bygninger og andre anlæg, skal licitationskriterierne på et tidligt stadium omfatte et krav om at opfylde energibehovene ved anvendelse af den mest velegnede kombination af forsynings- og efterspørgselsalternativer. Denne betydning fremstår dog ikke klart, således som direktivet er formuleret på nuværende tidspunkt, og ØSU foreslår derfor en ny formulering i 4.8.

3. Spørgsmål, der rejses i direktivet

3.1. Hindringer for energieffektivitet

3.1.1. Det er vigtigt at forstå, hvorfor forbrugerne ikke investerer i energieffektivitet, selv om det ofte ville være billigere for dem at gøre det. Manglende finansiering, og her bortses der fra lavindkomsthusholdninger (se punkt 3.1.5 nedenfor), er ikke en større hindring, fordi de fleste husholdninger og virksomheder har råd til at optage lån for at kunne finansiere investeringer i energieffektivitet, hvis de ønsker det.

3.1.2. Imidlertid er manglen på information en betydelig hindring. Forbrugerne har kun få kilder til uvildig information og rådgivning om energianvendelse. Der foreligger specielt gode økonomiske grunde til at informere virksomhederne, da de ressourcer, som spildes på ineffektiv energianvendelse, ofte kan bruges mere produktivt andetsteds i økonomien, f.eks. til at oprette arbejdspladser, forbedre produktiviteten, øge eksporten osv. Forbrugerorganisationerne kan spille en vigtig rolle i samarbejde med gas- og eldistributionsselskaberne, når det gælder tilvejebringelse af information.

3.1.3. Mange teoretiske beregninger af, hvor omkostningseffektive energieffektivitetsforanstaltningerne er, undervurderer gennemførelses- og omstillingsudgifterne, især når det gælder det tidsforbrug, som kræves af forbrugeren for at tilrettelægge arbejdet, opnå finansiering osv. Disse udgifter kan medføre, at det varer længere, end man skulle formode, førend energieffektivitetsinvesteringen tjener sig ind, hvis man kun medregner selve udgifterne til foranstaltningerne; mange forbrugere skønner derfor, at det ikke er umagen værd at gøre den ekstra indsats. Dette er årsagerne til, at mange energieffektivitetsinvesteringer, som ellers kunne medføre betydelige energibesparelser og CO2-begrænsninger, nok ikke bliver ført ud i livet.

3.1.4. En yderligere hindring for energieffektivitet kan være investorbrugerproblemet. Udlejere tilskyndes ikke nok til at investere i bygningsisolering, hvis det er lejeren, der drager fordel af de deraf følgende lavere energiudgifter. På den anden side er lejere utilbøjelige til at investere i andres faste ejendom. Der bør findes frem til passende løsninger på dette problem, f.eks. ved at lade huslejen afspejle en bygnings energieffektivitet.

3.1.5. Lavindkomstforbrugere har ikke selv kapital til at finansiere energieffektivitetstiltag og har ofte umuligt ved at opnå lån. Mange lavindkomstforbrugere har et ringe energiforbrug og vil derfor i mange tilfælde kun opnå begrænsede besparelser på energiregningen, hvis de udfører energisparetiltag, hvilket gør amortiseringsperioderne længere og dermed kontrakterne langt vanskeligere at udforme.

3.2. Integrerede energitjenesteydelser

3.2.1. I del 3.1 angives det, hvilke hindringer der står i vejen for energieffektivitet. ØSU erkender, at el- og gasforsyningsselskaberne kan bidrage til at få løst de informations- og transaktionsomkostningshindringer, der står i vejen for energieffektivitet, og ser dette forslag som et middel til at udvikle denne rolle yderligere. For forbrugerne drejer det sig egentlig ikke om at købe gas eller el i bestemte enheder - det, de har brug for, er varme, lys og kraft. Indførelsen af metoder til at fremme rationel energianvendelse, som dette forslag lægger op til, skulle kunne medvirke til at sætte skub i denne nye indfaldsvinkel. Forbrugerne kan få en lavere energiregning på to måder: ved en lavere pris pr. enhed eller ved anvendelse af færre enheder. De integrerede energitjenesteselskaber erkender dette og gør det muligt for forbrugeren at få en lavere energiregning (og andre fordele såsom et bedre opvarmet hus, større produktivitet eller mere komfort) på en måde, der er bedst afpasset efter deres behov. Integrerede energitjenester omfatter et bredt spektrum af tjenester såsom gas- og elforsyning, el- og varmeforsyning (fra kraft/varmeværker), isolering, energisparepærer, moderne energisparende centralvarmeanlæg, små kraft/varmeværker osv., altsammen leveret af det integrerede energitjenesteselskab. Målet er at sikre, at forbrugerne, også selv om de har udgifter til nye anlæg, forbruger færre enheder og derfor på mellemlang sigt får færre udgifter til energitjenester, end de havde tidligere til energiforsyning alene. I nogle tilfælde amortiseres energieffektivitetsforanstaltninger inden for et til to år, i mange andre tilfælde kan der gå op til fem år, før der er tale om nettobesparelser.

3.2.2. Begrebet energitjenesteydelse betyder, at der må indføres nye faktureringsstrukturer og -former. Når dette gøres, er det vigtigt at opretholde prisgennemsigtighed - på regninger og fakturaer bør det klart og nøjagtigt beskrives, hvilket beløb der vedrører brændstofforsyningen, og hvilke der vedrører energieffektivitetsprodukter/-tjenesteydelser. Af hensyn til opretholdelse af forbrugertilliden mener ØSU, at forbrugerne og forbrugerorganisationerne bør inddrages i disse begrebers udformning og nærmere gennemførelse.

3.2.3. Konkurrencen om at sørge for energiforsyninger kan være til gavn for energieffektiviteten og lette udformningen af en ny indfaldsvinkel til integrerede energitjenesteydelser. Gas- og elselskaberne vil nok opdage, at udbud af en vifte af energitjenesteydelser er et godt middel til at få og til at fastholde forbrugere. Udviklingen af leverandører, som tilbyder mere end ét brændstof, må ventes at blive væsentlig for udviklingen af integrerede energitjenesteydelser, specielt for de private husholdninger. Leverandører, som kan levere mere end ét brændstof, må ventes at kunne give uvildig vejledning om, hvilket brændstof forbrugeren er bedst tjent med.

3.2.4. Energitjenesteydelser leveres også af uafhængige selskaber, og denne tendens må ventes at blive forstærket, efterhånden som markederne liberaliseres. Regeringerne må sikres, at de offentlige forsyningsvirksomheder ikke udnytter deres styrke på markedet til at undertrykke sådanne selskaber, og de bør også sikre, at der bliver tale om rimelig konkurrence.

3.2.5. For at stimulere anvendelsen af de tiltag, som skitseres i 3.2.1, skal leverandørerne af integrerede energitjenesteydelser også give forbrugerne adgang til økonomiske incitamenter. Dette kan f.eks. ske ved enten at fungere som formidler af statstilskud (hvor sådanne findes) eller ved gruppeindkøb eller grupperabatter - f.eks. af energisparepærer. Artikel 2, litra d), andet afsnit, omhandler dette.

3.2.6. I artikel 2, litra d), fremsættes et forslag om, at der udarbejdes efterspørgselsstyringsprogrammer for forbrugere med lav indkomst. Som nævnt i 3.1.5 har lavindkomsthusholdninger store problemer på grund af kapitalmangel. Dette kan betyde, at de har brug for større økonomiske incitamenter end andre forbrugere (se 3.2.5), hvis de skal begynde at spare på energien. I den udstrækning det ikke er rentabelt at tilbyde dem energitjenesteydelser, og i de tilfælde, hvor subsidier fra energileverandører/distributører, der optræder kommercielt eller inden for efterspørgselsstyringsinitiativer (f.eks. for at undgå investering i distributionskapacitet), ikke er berettiget, vil effektive programmer for lavindkomstforbrugere som hovedregel være afhængige af, om der kan ydes statstilskud.

3.2.7. En omstilling af markedet fra energiforsyning til energitjenesteydelser kan tage lang tid, især i de private husholdninger. I betragtning af EU's forpligtelser til at nedsætte emissionerne, må processen dog forløbe nogenlunde hurtigt. Et af forslagets formål, således som ØSU forstår det, er at bidrage til at overvinde de hindringer, der kunne være for denne markedsomstilling [f.eks. artikel 2, litra c)].

3.3. Kunstige forsyningsincitamenter

Indkomstkontrol (kontrol med overskud eller priser), som medlemsstaterne pålægger energileverandører/distributører, kan i høj grad tilskynde til rationel energianvendelse. I denne forbindelse er det vigtigt, at de ikke giver energiselskaberne et kunstigt incitament til at øge antallet af leverede eller distribuerede enheder.

4. Særlige ændringer i direktivets tekst

4.1. I denne del af udtalelsen foreslås der specifikke ændringer i direktivforslaget for at tage højde for de spørgsmål og bekymringer, som omtales i del 2 og 3.

4.2. Direktivforslagets første side, 10. afsnit

»Kan der ikke på tilfredsstillende vis indføres rationelle planlægningsteknikker i el- og gasdistributionen, hvis det sker på medlemsstatsniveau« ændres til:

»Skal der på tilfredsstillende vis indføres rationelle planlægningsteknikker i el- og gasdistributionen i samtlige medlemsstater.«

Begrundelse

Indsatsen gennemføres på medlemsstatsniveau. Direktivets formål er at tilvejebringe en ramme for gennemførelsen.

4.3. Artikel 1

Ordlyden ændres til følgende:

»Formålet med dette direktiv er at bidrage til opfyldelse af Fællesskabets målsætning for carbondioxidemissioner, nemlig at stabilisere dem på 1990-niveauet i hele Fællesskabet inden år 2000, og at opstille en solid ramme for yderligere forbedring af energieffektiviteten efter år 2000. Formålet er at inddrage el- og gasdistributions/forsyningssektorerne i forbedring af den endelige energiforbrugseffektivitet ved hjælp af rationelle planlægningsmetoder. "Endelig energiforbrugseffektivitet" omfatter bl.a. decentraliseret (lokal) kombineret kraftvarmefremstilling i mindre målestok. Rationelle planlægningsmetoder skal benyttes til at bedømme energiressourcealternativer (begrænsning af energiudbuddet og energiefterspørgslen) på et sammenligneligt økonomisk grundlag. Dette direktiv gælder kun for gas- og elselskabers forsynings- og distributionsvirksomhed.«

Begrundelse

i) Direktivet vil ikke kunne føre til større resultater i perioden op til år 2000, og det er derfor nødvendigt at se længere ud i fremtiden;

ii) direktivet vil få indflydelse på både forsyning og distribution (se 2.1.1);

iii) udtrykket »integreret ressourceplanlægning« er forvirrende, fordi det associeres med integreret ressourceplanlægning efter amerikansk mønster, hvilket omfatter hele produktions-, transmissions- og distributionskæden. ØSU foretrækker derfor betegnelsen »rationelle planlægningsmetoder« (se 2.1.2);

iv) ordene »mulighederne for at investere« er slettet, fordi alternativerne ikke altid omfatter konkurrerende investeringer (se 2.1.3);

v) decentraliseret (lokal) kombineret kraftvarmefremstilling i mindre målestok kan forbedre rationel udnyttelse af el og gas hos den endelige forbruger og bør derfor omfattes af definitionen af »endelig energiforbrugseffektivitet« (se 2.1.3.3);

vi) i den afsluttende sætning tydeliggøres det, at direktivet er begrænset til kun at omfatte gas- og elselskabers forsynings- og distributionsfunktioner (se 2.1.5).

4.4. Artikel 2, litra a)

Ordet »alle« i tredje linje udgår.

Ordene »på et ensartet økonomisk grundlag« erstattes af »på et sammenligneligt økonomisk grundlag«.

Begrundelse

Se 2.2.1.

4.5. Artikel 2, litra b)

Ordlyden ændres til følgende:

»De undersøger, om de energieffektivitetsforanstaltninger, der indgår i de integrerede rationelle planlægningsmetoder, udføres.«

Begrundelse

Se 2.1.2 og 4.3 (iii).

4.6. Artikel 2, litra c)

Ordlyden ændres til følgende:

»De reviderer gældende lovgivning med henblik på at sikre, at der ikke findes hindringer, som forhindrer gas- og eldistributions- eller forsyningsselskaber i at udskrive fakturaer til forbrugere lydende på de energitjenesteydelser og -produkter, som er leveret. Ved ændringer i faktureringen skal der opretholdes prisgennemsigtighed i henseende til brændstofforsyning og energieffektivitetstjenesteydelser til forbrugerne. De skal ligeledes sikre, at der ikke lægges hindringer i vejen for udvikling af integreret energiforsyning og integrerede energitjenesteydelser, hvor der tilbydes gas, elektricitet, varme, andre brændstoffer og energispareforanstaltninger, således at forbrugerne kan tilbydes fuldt integrerede energitjenesteydelser, og energisparemulighederne udnyttes bedst muligt. De skal tillige sikre, at uafhængige energitjenesteydelsesleverandører får fri adgang til markedet.«

Begrundelse

Se 2.2.3 og 3.2.

4.7. Artikel 2, litra d), tredje afsnit

Ordlyden ændres til følgende:

»At lade nogle integrerede energitjenesteydelser og efterspørgselsstyringsprogrammer tage sigte på forbrugere med lav indkomst.«

Begrundelse

Se 3.2.6.

Artikel 2, litra d), fjerde afsnit

Ordlyden ændres til følgende:

»At støtte integrerede energitjenesteydelser ved at oprette finansieringsdatterselskaber eller ved hjælp af samarbejde med eksisterende tredjepartsfinansieringsinstitutter.«

Begrundelse

Tydeliggør direktivets formulering.

4.8. Artikel 2, litra e)

Ordlyden ændres til følgende:

»De tilskynder offentlige myndigheder til at medtage efterspørgselsstyringsalternativer i den offentlige energiforsyning.«

Begrundelse

Se 2.2.5.

5. Konklusion og henstillinger

5.1. ØSU godkender Kommissionens sigte, som er at nå Fællesskabets målsætninger for nedbringelse af CO2-emissioner. ØSU støtter forslagets hensigt om, at gas- og elvirksomheder skal bidrage til at nå disse mål ved at tage økonomiske initiativer til at forbedre kundernes effektive anvendelse af energi. Imidlertid er forslagets nuværende formulering uklar, især på baggrund af præamblen.

5.2. Efter drøftelser med Kommissionen erfarer ØSU, at det er Kommissionens hensigt at tilskynde medlemsstaterne til at udforme en ramme for den endelige energiforbrugseffektivitet, hvor man kun inddrager de offentlige forsyningsselskabers distributions- og forsyningsaktiviteter, og hvor der tages fuld højde for forbrugernes interesser.

5.3. På basis af ovenstående kan ØSU ikke støtte Kommissionens forslag til rådsdirektiv i den nuværende form. Imidlertid vurderer ØSU, at der er brug for et direktiv for at sikre vedtagelse af rationelle energianvendelsesmetoder i gas- og eldistributionssektoren. ØSU er kun rede til at støtte et direktiv, som medtager de formuleringsændringer, der beskrives nærmere i denne udtalelses del 4, og udtrykker håb om, at Kommissionen vil ændre direktivforslaget i overensstemmelse hermed.

5.4. ØSU opfordrer Kommissionen til at revidere forslagets begrundelse med udgangspunkt i denne udtalelses del 2 og 3.

Bruxelles, den 24. april 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 1 af 4. 1. 1996, s. 6.

() ØSU's udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets beslutning om fremme af energieffektiviteten i Fællesskabet (SAVE) (KOM(90) 365 endelig udg.) af 20. marts 1991.

() ØSU's udtalelse om EF's energipolitik (initiativudtalelse) EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994.

() EFT nr. C 65 af 14. 3. 1992, s. 6.