Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 85/611/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter)"(1)

(1999/C 116/11)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 26. oktober 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Malcolm Levitt til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. februar 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 361. plenarforsamling af 24.-25. februar 1999, mødet den 25. februar 1999, med 60 stemmer for og 4 imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Direktiv 85/611/EØF(2) om institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) indførte én enkelt godkendelsesordning for institutter for kollektiv investering (dvs. en tilladelse til, at produkter kan sælges i hele det indre marked på grundlag af en godkendelse i én enkelt medlemsstat). Kollektive investeringsinstitutter er nu velkendte i alle medlemsstater, mens de ikke var særligt udbredte, før direktivet blev vedtaget i 1985. Imidlertid er direktivets virkninger blevet begrænset af det forhold, at ordningen med én enkelt godkendelse kun gælder for investeringer i værdipapirer (hovedsageligt aktier og obligationer), der handles på en fondsbørs eller på et lignende reguleret marked.

1.1.1. Det foreslås nu at fastholde de grundlæggende principper i investeringsinstitutdirektivet, men at udvide deres rækkevidde. Disse grundlæggende principper er følgende: investorsikkerhed, gennemsigtighed, aktivernes kvalitet og fyldestgørende regulering. Dette kan ikke give enkeltinvestorer en garanti for, at de aldrig vil blive ramt af tab, men de kan sætte deres lid til, at investeringsinstitutterne vil overholde sunde, grundlæggende normer, og at de vil blive underkastet en fyldestgørende regulering.

1.1.2. Markederne har udviklet sig, siden det oprindelige direktiv blev vedtaget i 1985. 1985-direktivet var selv resultatet af forslag, der gik tilbage til 70'erne. Siden 1985 har de finansielle markeder udviklet sig, der er opstået forskelle i de forskellige medlemsstaters gennemførelse af direktivet, og betydningen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser er kommet til udtryk i EU's målsætninger og lovgivningsmæssige udvikling, herunder tydeliggørelsen af nogle af nøgleprincipperne og -begreberne. I en række henseender er det derfor nødvendigt at ajourføre 1985direktivet.

1.2. Den foreslåede lovgivningsramme vil ifølge Kommissionen sikre enkeltinvestorer et højt beskyttelsesniveau ved at opstille normer både for investeringsprodukterne og for de administrationsselskaber, der foretager investeringen. Med hensyn til produkterne vil de foreslåede regler sikre, at de beløb, som befolkningen stiller til rådighed, investeres i relevante aktiver, og at kravene om risikospredning iagttages. For porteføljeforvalternes vedkommende vil reglerne komme til at indeholde nøje bestemmelser og kontrol med hensyn til markedsadgang og drift.

1.3. Der foreslås to ændringsdirektiver(3). I denne udtalelse lægges hovedvægten på forslaget om "produktet" (investeringsfonden). Det udvider viften af finansielle aktiver, som kollektive investeringsinstitutter, der er omfattet af ordningen med én enkelt godkendelse, må investere i. I fremtiden får investeringsinstitutter lov til at investere ikke blot i børsnoterede aktier og obligationer, men også i bankindskud (cash funds), pengemarkedsinstrumenter (money market funds), standardiserede optioner og futures, der handles på regulerede børser, samt i andele udstedt af andre kollektive investeringsinstitutter (funds of funds). De foreslåede regler om risikospredning vil også anerkende gyldigheden af nye investeringsforvaltningsteknikker, som allerede er stærkt udbredte, og som benyttes med succes, såsom dem, der bygger på investering i aktier fra forskellige emittenter efter samme vægt som i den kurv, et givent fondsbørsindeks er baseret på.

1.4. I det andet forslag(4) lægges hovedvægten på det finansielle mellemled, som forvalter investeringsinstitutter. Dette forslag omhandles i en særskilt udtalelse(5).

1.5. Forslagene om investeringsinstitutter var forudset i handlingsplanen for det indre marked og er et led i bestræbelserne på at forbedre det indre markeds virkning med hensyn til finansielle tjenesteydelser i overensstemmelse med anmodningen fra Det Europæiske Råd i Cardiff den 15. og 16. juni.

1.6. I sin udtalelse(6) om Kommissionens oprindelige forslag om investeringsinstitutter fra 1976 konkluderede ØSU, at "selv om det foreliggende direktivforslag kan betragtes som et skridt fremad ... opfylder det ikke helt de målsætninger, der er opstillet ... nemlig (i), forbedrede konkurrencevilkår, (ii) den videst mulige ensartetgørelse af de forpligtelser, der påhviler investeringsinstitutter, (iii) fjernelse af faktorer, der begrænser den fri bevægelighed af andelsbeviser og (iv) sikring af større samkvem på kapitalmarkederne".

1.7. Disse kriterier er stadig relevante. Det foreliggende forslags sigte er at forbedre kriteriernes konkretisering.

2. Resumé af Kommissionens dokument

2.1. Oversigt

Forslagets sigte er ifølge Kommissionen at fjerne skrankerne for grænseoverskridende markedsføring af andele i kollektive investeringsinstitutter ved:

2.1.1. at udvide anvendelsesområdet til institutter for kollektiv investering, der investerer i andre finansielle aktiver end værdipapirer, såsom andele i andre institutter for kollektiv investering, pengemarkedsinstrumenter, bankindskud, standardiserede optioner og futures;

2.1.2. at foretage ændringer i lyset af nye porteføljestyringsteknikker, så fonde, der kopierer indekser, medtages; i dette tilfælde ejes der aktier, som repræsenterer et indeks' underliggende aktiver, og herved kan det maksimum på en 10 %'s investering i én emittent hæves til maksimalt 35 %. Sigtet er at muliggøre en fleksibel risikospredning;

2.1.3. at fjerne usikkerhedsmomenter omkring definitionen på "værdipapirer", så det tydeliggøres, at pengemarkedsinstrumenter omfattes.

2.1.4. Forslaget indfører tillige minimumsrisikokontroltiltag for transaktioner, som medlemsstater tillader investeringsinstitutter at indgå af hensyn til effektiv porteføljeforvaltning, især brug af finansielle derivater, herunder over the counter (OTC)-derivater og værdipapirlångivningstransaktioner, hvor investeringsinstituttet optræder som långiver.

2.1.5. Forslaget tydeliggør kravet om, at datterselskaber af investeringsinstitutter som hovedregel skal være beliggende i en medlemsstat.

2.1.6. Forslaget tillægger det kontaktudvalg for investeringsinstitutter, der blev nedsat ved det oprindelige investeringsinstitutdirektiv, komitologibeføjelser med hensyn til at foretage tekniske tilpasninger af direktivet.

2.1.7. Forslaget indfører nye gennemsigtighedskrav, som skal give investorerne yderligere oplysninger, herunder kopiering af aktieindekser og investeringer i finansielle derivater.

2.2. Særlige ændringer (jf. bilaget)

2.2.1. Ændring 1 - Artikel 1, stk. 2, om definition af investeringsinstitutter betyder, at investeringsfonde kan investere i en bredere vifte af finansielle aktiver.

2.2.2. Ændring 2 om tilføjelse af et nyt stk. 8 til artikel 1 gør det klart, at værdipapirer kan omfatte forskellige typer instrumenter; formålet er at sikre en klarere fælles forståelse af dette begreb i medlemsstaterne; "pengemarkedsinstrumenter" anses for at indgå i kategorien "værdipapirer".

2.2.3. Ændring 3 foreslår tilføjelser til artikel 19, stk. 1, i det oprindelige direktiv; ud over børsnoterede værdipapirer identificeres der nogle likvide finansielle aktiver, som investeringsinstitutter kan investere i. Listen omfatter: andele i andre investeringsinstitutter, bankindskud, finansielle futures og optioner, der handles på regulerede markeder, og ikkebørsnoterede pengemarkedsinstrumenter, der udstedes af kvalificerede emittenter.

2.2.4. Ændring 4 og 5 foreslår slettelser i artikel 19, stk. 2, litra b), og artikel 19, stk. 3, samt artikel 20; ændringerne omhandler konsekvenserne af at medtage pengemarkedsinstrumenter i definitionen af "værdipapirer".

2.2.5. Ændring 6 foreslår tilføjelser til artikel 21 i det oprindelige direktiv, som giver investeringsinstitutter ret til at bruge "teknikker og hjælpemidler" med henblik på en effektiv porteføljeforvaltning uden yderligere specifikation af type, teknik og hjælpemidler. Uden hensyntagen til de nye porteføljeforvaltningsteknikker og hedgingteknikker, som er udviklet siden direktivets vedtagelse i 1985, sigter denne ændring på at præcisere, at investeringsinstitutter kan foretage transaktioner, der involverer alle slags finansielle derivater, herunder derivater, der ikke handles på regulerede markeder (over the counter-derivater), og kan optræde som långivere i værdipapirlångivningstransaktioner. Indgåelsen af sådanne transaktioner skal imidlertid ske under iagttagelse af foranstaltninger, som eliminerer eller reducerer risiciene til et acceptabelt niveau.

2.2.6. Ændring 7 foreslår en ny artikel 22a om kopiering af aktieindekser. Ifølge den nuværende artikel 22 kan et investeringsinstitut ikke investere mere end 10 % af sin formue i værdipapirer, der er udstedt af samme emittent. En meget udbredt styringsteknik for investeringsinstitutter, der først og fremmest investerer i aktier, er i dag baseret på kopiering af sammensætningen af bestemte aktieindekser, der ifølge Kommissionen repræsenterer en nyttig benchmark for sådanne investeringer. Formålet med ændringen er at indføre mere fleksible risikospredningskrav for investeringer i aktier, der repræsenterer de underliggende aktiver i kvalificerede aktieindekser, med det sigte at lette kopieringen af sådanne indekser. Ændringen vil hæve grænsen i artikel 22 til højst 35´% for investering i aktier, der er udstedt af samme emittent, når investeringsinstituttets mål er at kopiere sammensætningen af et godkendt aktieindeks.

2.2.7. Ændring 8 foreslår en ny artikel 24. I dag må investeringsinstitutter kun investere op til 5 % af deres formue i andele i andre investeringsinstitutter. Medlemsstaterne og investeringsfondssektoren mener, at dette loft er unødvendigt restriktivt; ændringsforslaget hæver loftet til højst 35 %, forudsat investeringsinstitutter investerer i mindst fem forskellige kollektive investeringsinstitutter, så der opnås en risikospredning.

2.2.8. Ændring 9 foreslår en ny artikel 24a for at lette investeringer i bankindskud. Ændring 9 foreslår også en ny artikel 24 b). I dag må investeringsinstitutter kun investere i derivater med henblik på "en effektiv forvaltning af porteføljen", og ændringen skal ifølge Kommissionen give investeringsinstitutterne lov til, som led i deres almindelige investeringspolitik, at investere i standardiserede finansielle futures og optioner, der handles på regulerede markeder.

2.2.9. Ændring 10 og 11 ændrer artikel 25, stk. 2, i det oprindelige direktiv og sætter et maksimum på 10 % for den del af investeringsinstituttets formue, som må investeres i pengemarkedsinstrumenter fra en og samme emittent.

2.2.10. Ændring 12 foreslår en ny artikel 25, stk. 3, litra e); formålet er at afklare, at datterselskaber af investeringsselskaber, der er oprettet som investeringsinstitutter, normalt skal være beliggende i en medlemsstat. Grunden er den, at sådanne datterselskaber betragtes som en del af sådanne selskabers organisationsstruktur, der, for at sikre et effektivt tilsyn, skal være fuldstændig beliggende i EU. I den nye artikel 25, stk. 3, litra d), indkredses de undtagelsestilfælde, hvor investeringsinstitutter kan have datterselskaber i tredjelande.

2.2.11. Ændring 13, 14 og 15 (artikel 26, stk. 1, andet afsnit, artikel 41, stk. 2, og artikel 42) vedrører de tekniske konsekvenser af en udvidelse af investeringsinstitutternes investeringsmuligheder.

2.2.12. Ændring 16 foreslår en ny artikel 53 a). Ændringen omhandler de udvalgsbeføjelser, som det kontaktudvalg, der er nedsat under artikel 53 i det oprindelige direktiv, kan udøve; sigtet er at gøre det lettere at foretage tekniske ændringer af direktivet i fremtiden.

2.3. På en række punkter bør forslagets nuværende formulering tydeliggøres eller ændres, hvilket der redegøres nærmere for i det følgende.

3. Særlige bemærkninger

3.1. De ændringer, som er sammenfattet i afsnit 2 ovenfor, hilses velkommen. De udvider omfanget af de involverede finansielle aktiver med forbehold af en række nærmere betingelser.

3.2. Pengemarkedsinstrumenter (ændring 2 og 3)

3.2.1. Den behandling af pengemarkedsinstrumenter, som foreslås i artikel 1, stk. 8, litra b), tillige med den foreslåede artikel 19, stk. 1, litra i), giver anledning til tvivl. Artikel 1, stk. 8, litra b), omhandler pengemarkedsinstrumenter, "der normalt omsættes på pengemarkedet", uden at det specificeres, at de kun bør omsættes på regulerede markeder. Hvis det er hensigten at tillade investeringer i pengemarkedsinstrumenter, der omsættes både på et reguleret marked og på ikkeregulerede markeder, bør ordlyden i artikel 19, stk. 1, litra i), "pengemarkedsinstrumenter, der handles på et reguleret marked" erstattes af "andre pengemarkedsinstrumenter end dem, der i henhold til artikel 1, stk. 8, litra b), normalt omsættes på pengemarkedet".

3.2.2. Formuleringen af artikel 19, stk. 1, litra i), anden tankestreg, skal lyde således: "udstedt af et foretagende, hvis værdipapirer er optaget til officiel notering på en fondsbørs eller handles på et andet reguleret marked, som er regelmæssigt arbejdende, anerkendt og offentligt."

3.3. Funds of funds [ændring 3 og 8, om ændring af artikel 19, stk. 1, litra e)]

3.3.1. Forslaget om at tillade udviklingen af "funds of funds" hilses velkommen. Dette gør det muligt for investeringsinstitutter at oprette afbalancerede, diversifierede fonde på en måde, som er langt mere økonomisk end oprettelse af en ny helt særskilt fond, som skal investere direkte i aktier og obligationer.

3.3.2. Kommissionen erkender, at begrænsningen i investeringsinstitutternes mulighed for at investere op til 5 % af deres formue i andre investeringsinstitutter bør ophæves, hvilket der udtrykkes tilfredshed med. Der melder sig det spørgsmål, hvor den nye grænse skal ligge. På den ene side består der et behov for at sikre en forsigtighedsbeskyttelse af investorerne i form af risikospredning, dvs. at man skal undgå en alt for stor investering i én enkelt emittent eller i en begrænset vifte af emittenter. På den anden side besidder et investeringsinstitut, som andre investeringsinstitutter må investere i selv en bredt spredt portefølje. Den førstnævnte overvejelse forudsætter en grænse for, i hvilket omfang et investeringsinstitut må investere i andre investeringsinstitutter. Den anden overvejelse indebærer, at grænsen ikke behøver sættes særligt lavt. Eksempelvis består cirka halvdelen af verdensmarkedernes samlede værdi af amerikanske værdipapirer, således at det kan fremføres, at et investeringsinstitut, der udelukkende beskæftiger sig med forvaltning af en bredt spredt amerikansk portefølje, kan udgøre 50 % af andre investeringsinstitutters formue - hvorfor loftet på 35 % for investeringer i et andet investeringsinstitut er for lavt ud fra dette ræsonnement. På den anden side vil et spring fra det nugældende loft på 5 % helt op til 50 % udgøre et temmelig radikalt skridt, hvorfor Kommissionens forslag om en grænse på 35 % alt i alt ser ud til at være et rimeligt kompromis, som efter ØSU's mening bør vedtages.

3.3.3. "ØSU bemærker, at der ikke nedfældes undtagelsesbestemmelser for, hvor stor en del af et investeringsinstituts formue der må investeres i andet investeringsinstitut, idet dette tal sættes til højst 10 %. Efter ØSU's mening bør tallet forhøjes til 35 %, idet 10 %-reglen er særdeles restriktiv: det er nemlig svært at overvåge et nøgletal, hvis et af nøgletallets elementer svinger fra dag til dag; idet der her refereres til et andet investeringsinstituts formuemasse. Denne vanskelighed er selvsagt endnu større, når der er tale om investeringer foretaget af en 'funds of funds'. Når det drejer sig om investeringer, som en fysisk eller juridisk person foretager direkte, nedfældes der ingen nøgletal af denne type."

3.4. Manglende konsekvens i behandlingen af derivater [ændring 6 og 9 om forslag til artikel 21, stk. 3, og artikel 24 b)]

3.4.1. Forslaget om at ændre artikel 21 gør det klart, at alle investeringsinstitutter kan investere i over the counter (OTC)-derivater af hensyn til effektiv porteføljeforvaltning, hvilket der udtrykkes tilfredshed med. Dette ændrer ikke ved status quo, i det mindste således som denne findes i flere medlemsstater. Imidlertid tillader den nye artikel 24 b) ikke investeringsinstitutter at benytte sådanne derivater i specialiserede futures- og optionsfonde, idet kun "standardiserede" kontrakter må benyttes. Dette kunne også indebære en uberettiget begrænsning af aktiviteterne i investeringsinstitutter, som er aktive i lande, hvor derivatbørser er knapt så udviklede.

3.4.2. Der redegøres ikke for, hvorfor der foretages en sådan sondring. Nok er det rigtigt, at OTC-derivater medfører en modpartsrisiko, som ikke forekommer, når der er tale om børsomsatte standardiserede kontrakter, men denne risiko bør kontrolleres, i stedet for at der blot nedlægges et generelt forbud.

3.4.3. Et passende tiltag består i at kræve, at de kompetente myndigheder skal sørge for, at der opereres med modparter af passende kvalitet og i en passende spredning, med forbehold af rimelige grænser, og at kontrollen og priserne er stærke, samt at positionerne evalueres med samme interval som fonden, og at risikoen overvåges nøje fra investeringsinstituttets side (jf. punkt 3.4.6).

3.4.4. Derivater kan bruges både til at nedbringe og forvalte risici og til at øge risici, men artikel 24 b) ser ud til at være skrevet ud fra den holdning, at derivater kun øger risikoen.

3.4.5. Dækningskrav for derivater (artikel 24 b), stk. 1). Det kræves i direktivet, at derivattransaktioner skal være dækket af andre aktiver. Formålet er at forhindre, at derivater bruges til gearing for store udækkede transaktioner. Ifølge oplæggets 9. betragtning går Kommissionen ind for, at derivattransaktioner skal være dækket af papirer af samme kategori som de underliggende værdipapirer (eksempelvis skal aktiekontrakter være dækket af aktier). En sådan pligt vil ifølge ØSU forhindre, at der kan udføres andet end dækningstransaktioner. Denne pligt forekommer derfor at være unødigt restriktiv og bør ophæves. Det er ikke nødvendigt, at der hersker nøje overensstemmelse mellem den underliggende portefølje og derivattransaktionen, fordi investeringsinstitutter i så fald ikke vil være i stand til at anvende derivater til at opnå beskyttelse mod risici, fordi de vil blive nødt til at besidde de samme investeringer i både derivaterne og i de underliggende værdipapirer. En fuld overensstemmelse mellem den underliggende portefølje og udsættelsen for derivater er unødvendig. Det vigtige er, at fonden formår at opfylde sine forpligtelser.

3.4.6. Hvis investeringsinstitutter foretager OTC-transaktioner, bør sådanne transaktioners modparter være kvalificerede institutioner, som anerkendes af investeringsinstituttets kompetente myndigheder; endvidere bør aktiverne kunne vurderes med samme interval som fonden. Fonden bør have mulighed for at sælge eller likvidere derivatinstrumentet til enhver tid og den maksimale risikoudsættelse i henseende til én enkelt modpart bør være på højst 10´% af fondens formue.

3.4.7. Alle bestemmelser om investeringsinstitutters brug af derivater bør samles i én enkelt artikel. Dette vil øge klarheden. ØSU finder det også nødvendigt at ændre artikel 21, så investeringsinstitutter kan benytte derivater baseret på et hvilket som helst af de aktiver, som de må besidde. De bør fortsat kunne benytte derivater vedrørende fremmed valuta til at dække deres udenlandske valutarisici med.

3.5. Værdipapirlångivning (ændring 6 om indsættelse af artikel 21, stk. 4)

3.5.1. Som sikkerhed for værdipapirlångivningstransaktioner kan benyttes ikke blot kontanter eller værdipapirer, men også garantidokumenter. Ordene "eller anden passende garanti" bør derfor tilføjes efter "passende sikkerhed".

3.5.2. Kommissionen foreslår med rette, at sikkerheden opbevares hos tredjemand, når et investeringsinstitut låner værdipapirer til sin depositar. Imidlertid kan en lignende virkning opnås på anden vis, f.eks. ved brug af adskilte konti. Direktivet bør ændres, så investeringsinstitutter får lov til at låne værdipapirer til deres depositarer, forudsat de tager alle nødvendige skridt til at undgå enhver sammenblanding af depositarens formue og den sikkerhed, som er fastlagt til gavn for investeringsinstituttet. Som et minimum skal sikkerheden opbevares på en garantikonto åbnet i investeringsinstituttets navn i depositarens bogholderi.

3.6. Kopiering af aktieindekser - "Tracker Funds" [ændring 7 om indsættelse af ny artikel 22 a)]

3.6.1. Det nugældende direktiv kan forhindre investeringsinstitutter i at investere med det formål at kopiere visse aktieindeksers sammensætning, hvis et bestemt selskab tegner sig for mere end 10´% af et lands aktiemarked. Årsagen hertil er, at investeringsinstitutter ikke må investere over 10´% af deres formue i værdipapirer fra én enkelt emittent.

3.6.2. Det foreslåede direktiv hæver denne grænse til 35 %, når der er tale om indekser, som er godkendt af de kompetente myndigheder. Imidlertid tillades det kun at hæve grænsen, hvis investeringsinstituttets mål er at "kopiere sammensætningen af et bestemt aktieindeks", men fuldstændig kopiering af et indeks kan være en kostbar metode til at gengive et indeks' økonomiske virkninger - især for mindre fonde, hvor statistiske kopieringsteknikker samt brug af derivater kan benyttes til at søge at kopiere afkastet.

3.6.3. Derfor bør man i artikel 22 a), stk. 1, ændre formuleringen "når målet for investeringsinstituttets investeringspolitik er at kopiere sammensætningen af et bestemt aktieindeks" til "når forvaltningsmålet svarer til udviklingen i et bestemt indeks over finansielle instrumenter". ØSU mener nemlig, at oplæggets formulering er for striks og ikke omfatter produkter, der tager sigte på afkast, som overstiger et bestemt indeks!

3.6.4. Forslaget om at hæve investeringsgrænsen til 35´% for "tracker funds" alene, giver anledning til to spørgsmål. Er det forsvarligt? Medfører det utilsigtede, forvridende virkninger?

3.6.5. Grænsen på 35´% er for høj, omend en grænse på 10´% er for lav. Investeringsinstitutternes bevæggrund er at give mindre investorer mulighed for at høste fordelene ved en diversificering, der normalt er forbeholdt investorer, som råder over større porteføljer. En grænse på 20´% skulle være nok til, at alle større indekser kan efterlignes. Dette bør suppleres med en samlet grænse på 50´% af fondens samlede aktiver, bestående af investeringer i enkeltvirksomheder, som hver især tegner sig for over 10´% af fondens aktiver. Det kan bemærkes, at forslaget om at hæve loftet for investering i en bestemt emittent, afspejler det forhold, at et givent selskab kan udgøre noget over 10´% af markedsværdien i nogle medlemsstater (dvs., at det tegner sig for over 10´% af aktieindeksets aktier). Imidlertid vil en af virkningerne af den fælles valuta blive et fald i den vægt, som lægges på nationale aktieindekser, samtidig med at pan-europæiske indekser får stigende betydning, efterhånden som investorerne flytter hovedvægten i deres porteføljeforvaltning fra lande til sektorer samt til større internationale selskaber. En række pan-europæiske aktie- og obligationsindekser er allerede blevet udviklet for at afspejle denne tendens og for at imødekomme investorernes behov. Følgelig vil et større internationalt selskab, som udgør over 10´% af hjemlandets aktieindeks, tegne sig for en betydelig mindre andel af aktiverne i det pan-europæiske indeks. Kort sagt kan der udtrykkes tilfredshed med den foreslåede forhøjelse af maksimumgrænsen, men det problem, som søges løst, må ventes at blive mindre med tiden.

3.6.6. Forslaget om at fastsætte en højere grænse for "tracker funds" kan føre til en utilsigtet forvridning af markedet til disses fordel og til skade for aktivt styrede fonde. Disse søger at opnå et større afkast end indekserne. Den eneste måde, man kan gøre dette på, er ved at overvægte visse aktier. Hvis styrede fonde underkastes en 10´%'s grænse, vil der forekomme tilfælde, hvor de end ikke vil kunne operere med en neutral vægtning for en given emittents vedkommende, og endnu mindre overvægte den pågældende aktie. Hvis diversificeringsreglerne skal lempes, bør de lempes for alle fonde.

3.6.7. Kravene i artikel 22 a, stk. 2, bør ikke gælde for fonde, der kopierer aktieindekser.

3.7. Cash Funds (ændring 9 om indsættelse af ny artikel 24 a)

3.7.1. Forslaget om at tillade oprettelse af fonde, som investerer i bankindskud, hilses velkommen. Det er også rimeligt, at sådanne fonde underkastes passende regulering, som imidlertid bør være både relevant og leve op til proportionalitetskravet. Kommissionens forslag bør revideres for at tage hensyn hertil.

3.7.2. Artikel 24 a), stk. 1, begrænser investeringerne til kreditinstitutter, der yder "tilstrækkelig finansiel og faglig sikkerhed". Kreditinstitutter i EU er underkastet godkendelseskriterierne og kapital- og risikospredningskravene i EU's direktiver. Disse stemmer overens med internationalt accepterede normer, der som hovedregel gælder for alle internationalt aktive banker. Det fremgår ikke klart, hvad det foreslåede direktiv søger at opnå herudover. Desuden lader anvendelsen af en 10´%'s grænse formode, at bankindskud er lige så risikobetonede som aktier og obligationer. Dette er ikke tilfældet, og en grænse på 30 % ville være bedre egnet til at afspejle den høje grad af regulerende tilsyn, som EU-banker og andre banker, der opfylder internationale standarder, er underkastet.

3.7.3. Artikel 24 a), stk. 3, kræver, at investorerne skal gøres opmærksomme på, at investeringsinstituttet investerer i bankindskud. Det er rimeligt, at investorerne informeres klart om investeringsinstituttets karakter og dets risikoprofil, men denne bestemmelse er ude af proportion. Bestemmelsen, som minder meget om artikel 24 b), stk. 2, om risikoadvarsler for derivater, behandler indskud, som om de var lige så risikobetonede som derivater.

3.7.4. Endelig forbyder artikel 24 a), stk. 4, indskud i fondens depotbank. Dette er overdrevet. Forudsat der findes passende procedurer, som sikrer, at der foretages en passende spredning og uafhængige investeringsanalyser, og forudsat investeringsbeslutningerne reelt er uafhængige, er der intet behov for et generelt forbud.

3.7.5. Denne artikel sætter også fokus på en mangel ved direktivet. Grænserne defineres som værende grænser for investeringernes omfang. Herved undlader man måske at inddrage andre former for risikoudsættelse. For eksempel kan et investeringsinstitut udover indskud også være udsat for en risiko, som knytter sig til et kreditinstitut på grund af en beholdning af obligationer eller aktier; endvidere kan der være tale om kreditrisiko i forbindelse med modparten, når der er tale om OTC-derivattransaktioner. Der er grund til at indføje grænser for den globale risikoudsættelse i direktivet.

3.8. Risikoadvarsel vedrørende futures- og optionsfonde (artikel 24 b), stk. 2)

3.8.1. Forslaget kræver følgende: "reklameskrifter skal i en iøjnefaldende erklæring gøre opmærksom på, at investeringsinstituttet investerer i finansielle futures og optioner. Disse dokumenter skal endvidere indeholde en advarsel om, at investering i andele i et sådant investeringsinstitut kun er hensigtsmæssig for erfarne investorer".

3.8.2. Sådanne advarsler er i høj grad på deres plads, når der er tale om futures- og options-investeringsinstitutter, som bruges til spekulationsformål. Imidlertid kan derivater bruges til at etablere fonde, som er særdeles velegnede for uerfarne investorer; i sådanne tilfælde ville en advarsel være vildledende; som eksempler kan nævnes følgende:

- fonde, som følger et indeks - derivater kan ofte bruges til at følge et indeks på en måde, som er billigere og effektivere end at besidde alle kurvens enkelte bestanddele i det rette forhold; og

- garantifonde - derivater bruges til at begrænse de tab af kapital, som investorerne kan lide på aktieinvesteringer, og giver dermed investorerne en garanti for, at de ikke vil miste noget af deres kapital.

3.8.3. Forslaget om, at investorer i futures- og optionsfonde altid har behov for ekstra advarsler, og at disse fonde kun er velegnede for erfarne investorer, må derfor modificeres. Med forslagenes nuværende formulering strider de mod Kommissionens ønske om at muliggøre udviklingen af indeksfonde.

3.9. Forbud mod brug af datterselskaber i tredjelande [ændring 12 om ændring af artikel 25, stk. 3, litra e)]

3.9.1. Kommissionen foreslår at forbyde investeringsinstitutter at benytte datterselskaber i tredjelande med den begrundelse, at et effektivt tilsyn gør det nødvendigt, at alle datterselskaber er beliggende i EU. Dette er ikke en tankegang, som benyttes andetsteds i lovgivningen om det indre marked, og en række medlemsstater tillader investeringsinstitutter at benytte sådanne datterselskaber. Hvis de kompetente myndigheder mener, at de kan føre et effektivt tilsyn med tredjelandedatterselskabers virksomhed, og hvis dette ikke udgør en trussel mod andelshavernes interesser, er der ingen grund til at operere med et generelt forbud. Et forbud kan medføre en negativ følgevirkning, hvis det eksempelvis forhindrer investeringsinstitutter i at opnå den fordel, som ligger i dobbeltbeskatningsaftaler mellem tredjelande.

4. Konklusioner

4.1. ØSU udtrykker tilfredshed med samt godkender Kommissionens forslag og opfordrer Rådet og Parlamentet til at behandle det hurtigst muligt. Dog er der en række punkter, hvor mere opmærksomhed samt visse ændringer forekommer at være påkrævet.

4.1.1. ØSU opfordrer især Kommissionen til at tage hensyn til kommentarerne om følgende:

- tvetydigheder i direktivforslaget med hensyn til pengemarkedsinstrumenter (3.2);

- manglende konsekvens i behandlingen af derivater (3.4);

- restriktioner ved værdipapirlångivning (3.5);

- kopiering af aktieindekser og "tracker funds" (3.6);

- inkonsekvent behandling af "tracker funds" og aktivt styrede fonde (3.6.6);

- restriktioner ved investering i bankindskud (3.7);

- risikoadvarsler vedrørende futures- og optionsfonde (3.8);

- forbud mod brug af datterselskaber i tredjelande (3.9).

Bruxelles, den 25. februar 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 280 af 9.9.1998, s. 6.

(2) EFT L 375 af 31.12.1985, s. 3.

(3) KOM(1998) 449 endelig udg. og KOM(1998) 451 endelig udg.

(4) KOM(1998) 451 endelig udg.

(5) EFT C 101 af 12.4.1999.

(6) EFT C 75 af 26.3.1977, s.10.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Dette bilag viser, hvorledes Kommissionens forslag ændrer direktivet fra 1985.

>TABELPOSITION>