Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester /* KOM/2011/0895 endelig - 2011/0439 (COD) */





BEGRUNDELSE 1. Baggrunden for forslaget · Forslagets begrundelse og formål Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst (KOM(2010) 2020) er baseret på tre sammenhængende og gensidigt forstærkende prioriteter: udvikling af en viden- og innovationsbaseret økonomi, fremme af en kulstoffattig, ressourceeffektiv og konkurrencedygtig økonomi og fremme af en økonomi med høj beskæftigelse og social og geografisk samhørighed. Offentlige indkøb spiller en central rolle i Europa 2020-strategien som et af de markedsbaserede instrumenter, der skal anvendes til at opnå disse mål ved at forbedre erhvervsklimaet og forholdene for virksomheder, der ønsker at innovere, og ved at fremme brugen af grønne offentlige indkøb, som støtter overgangen til en ressourceeffektiv lavemissionsøkonomi. Samtidig understreger Europa 2020-strategien, at politikken for offentlige indkøb skal sikre den mest effektive brug af midler, og at indkøbsmarkeder skal være åbne i hele EU. Over for disse udfordringer skal de eksisterende regler for offentlige indkøb revideres og moderniseres, så de bedre kan tage højde for udviklingen i den politiske, sociale og økonomiske situation. Dette vedrører ikke kun indkøb, der foretages af staten og offentlige myndigheder, men også kontrakter, der tildeles af forsyningsvirksomheder, som er underlagt deres egen specifikke ordning for offentlige indkøb. I Kommissionens meddelelse af 13. april 2011 "Akten for det indre marked: "Tolv løftestænger til at skabe vækst og øget tillid" indgår en revideret og moderniseret lovgivningsmæssig ramme for offentlige kontrakter i de 12 nøgleaktioner, der skal vedtages af EU-institutionerne før udgangen af 2012, med det formål at gøre tildelingen af kontrakter mere smidig og muliggøre en bedre brug af offentlige kontrakter til støtte for andre politikker. Dette forslag har to supplerende mål: · at øge omkostningseffektiviteten for at opnå de bedst mulige resultater af offentlige indkøb (bedste forhold mellem kvalitet og pris). Det omfatter navnlig, at de nuværende regler for offentlige indkøb forenkles og gøres mere smidige. Strømlinede og effektive procedurer vil være til fordel for alle økonomiske aktører og fremme deltagelsen for både SMV'er og grænseoverskridende tilbudsgivere · at give ordregiverne bedre mulighed for at anvende offentlige indkøb til støtte for fælles samfundsmæssige mål, som f.eks. miljøbeskyttelse, bedre ressource- og energieffektivitet og bekæmpelse af klimaændringer, styrkelse af innovation, fremme af beskæftigelse og social inddragelse og sikring af de bedst mulige betingelser for en høj kvalitet i offentlige tjenester. · Generel baggrund Offentlige indkøb spiller en vigtig rolle for EU's økonomiske resultater som helhed. I Europa bruger de offentlige myndigheder ca. 18 % af BNP på vareindkøb, tjenesteydelser og bygge- og anlægsarbejder. I betragtning af kontrakternes omfang kan offentlige indkøb bruges som en stærk løftestang for at skabe et indre marked, der fremmer intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Den nuværende generation af direktiver vedrørende offentlige indkøb – direktiv 2004/17/EF[1] og direktiv 2004/18/EF[2] – er produktet af en lang udviklingsproces, der blev indledt i 1971 med vedtagelsen af direktiv 71/305/EØF. Ved at garantere gennemsigtige og ikkediskriminerende procedurer har disse direktiver primært til formål at sikre, at økonomiske aktører fra hele det indre marked får fuldt udbytte af de grundlæggende frihedsrettigheder, når de konkurrerer om offentlige kontrakter. En omfattende økonomisk evaluering har vist, at direktiverne om offentlige indkøb i vid udstrækning har opfyldt deres målsætninger. De har forbedret gennemsigtigheden og konkurrencesituationen, samtidig med at de har sikret målelige besparelser takket være lavere priser. Forskellige aktører har dog ønsket en revision af direktiverne om offentlige indkøb med henblik på at forenkle reglerne, øge deres effektivitet og i højere grad tilpasse dem udviklingen i den politiske, sociale og økonomiske situation. Strømlinede og mere effektive procedurer vil øge fleksibiliteten for ordregivende myndigheder, gavne alle økonomiske aktører og lette deltagelsen for små og mellemstore virksomheder og grænseoverskridende tilbudsgivere Forbedrede udbudsregler vil også give ordregivere bedre muligheder for at bruge kontrakter til støtte for fælles samfundsmål, som f.eks. miljøbeskyttelse, øget ressource- og energieffektivitet, bekæmpelse af klimaændringer, fremme af innovation og social integration og sikring af optimale betingelser for leveringen af sociale tjenesteydelser af høj kvalitet. Disse anskuelser blev bekræftet af resultaterne af en høring af interessenter, som blev gennemført af Europa-Kommissionen i foråret 2011, hvor langt de fleste deltagere støttede forslaget om at revidere direktiverne om offentlige indkøb for bedre at kunne tilpasse dem til de nye udfordringer, som både ordregivere og økonomiske aktører møder. · Gældende bestemmelser på det område, forslaget vedrører Sammen med det nye forslag til et direktiv om offentlige indkøb erstatter forslaget direktiv 2004/17/EF og direktiv 2004/18/EF som de centrale elementer i EU's lovgivningsmæssige ramme for offentlige kontrakter. Direktivet suppleres af yderligere elementer af den pågældende lovgivningsmæssige ramme: · direktiv 2009/81/EF[3], som fastsætter specifikke regler for kontrakter på forsvars- og sikkerhedsområdet · direktiv 92/13/EØF[4] som fastsætter fælles standarder for nationale klageprocedurer med henblik på at sikre, at der findes et hurtigt og effektivt klagesystem i alle EU-lande, hvis tilbudsgivere finder, at kontrakter er blevet tildelt på uretfærdig vis. · Overensstemmelse med EU's andre politikker og mål Ved dette initiativ gennemføres Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst [KOM(2010) 2020] og Europa 2020-flagskibsinitiativerne "En digital dagsorden for Europa" [KOM(2010) 245], "Innovation i EU" [KOM(2010) 546], "En integreret industripolitik for en globaliseret verden" [KOM(2010) 614], "Energi 2020" [KOM(2010) 639] og "Et ressourceeffektivt Europa" [KOM(2011) 21]. Det gennemfører også "Akten for det indre marked" [KOM(2011) 206], herunder især den 12. nøgleaktion "Revideret og moderniseret lovgivningsmæssig ramme for offentlige kontrakter". Det er et strategisk initiativ i Kommissionens arbejdsprogram for 2011. 2. Resultater af konsekvensanalyser og høring af interessenter · Høring af interessenter Høringsmetoder, hovedmålgrupper og respondenternes overordnede profil Kommissionen offentliggjorde den 27. januar 2011 sin Grønbog om modernisering af EU's politik for offentlige indkøb – Mod et mere effektivt europæisk marked for offentlige indkøb[5], som indledte en bred offentlig høring vedrørende mulighederne for ændring af lovgivningen med det formål at gøre tildelingen af kontrakter mere smidig og muliggøre en bedre brug af offentlige kontrakter til støtte for andre politikker. Formålet med grønbogen var at udpege en række centrale reformområder og opfordre interessenterne til at tilkendegive deres holdninger til konkrete muligheder for ændring af lovgivningen. Blandt de omhandlede spørgsmål var behovene for at forenkle og smidiggøre procedurerne, strategisk brug af offentlige indkøb med henblik på at fremme andre politiske mål, forbedret adgang for SMV'er til offentlige kontrakter og bekæmpelse af favorisering, korruption og interessekonflikter. Den offentlige høring sluttede den 18. april 2011 og blev modtaget med stor interesse. Der blev modtaget i alt 623 svar fra et bredt udvalg af interessentgrupper, herunder centrale myndigheder i medlemsstaterne, lokale og regionale offentlige indkøbere og deres sammenslutninger, virksomheder, branchesammenslutninger, akademikere civilsamfundsorganisationer (herunder fagforeninger) og individuelle borgere. De fleste svar kom fra Det Forenede Kongerige, Tyskland og Frankrig og i mindre omfang fra Belgien, Italien, Nederlandene, Østrig, Sverige, Spanien og Danmark. Resultaterne af høringen er anført i en sammenfatning[6] og blev fremlagt og drøftet på en offentlig konference den 30. juni 2011[7]. Sammendrag af svarene og af, hvordan der er taget hensyn til dem Et meget stort flertal af de interessenter påskyndede Kommissionens initiativ til at revidere den nuværende politik om offentlige indkøb. Blandt de forskellige emner, der drøftes i grønbogen, lægger interessenterne især vægt på behovet for at forenkle procedurerne og gøre dem mere smidige. Alle interessentgrupperne var også enige om, at reglerne for forsyningsvirksomhedernes indkøb stadig er relevante. Et klart flertal af de økonomiske aktører tilkendegav, at der stadig er behov for særlige regler for forsyningsvirksomhedernes indkøb, og at de forskellige regler for forsyningsvirksomheder tager tilstrækkeligt højde for forsyningsvirksomhedernes særlige indkøb. Parallelt hermed mener et klart flertal af aktørerne, at de kriterier, der anvendes til at definere virksomheder, der er underlagt reglerne for forsyningsvirksomheder (aktiviteter, der udøves af de pågældende virksomheder, deres juridiske status samt, hvis de er private, hvorvidt der findes særlige eller eksklusive rettigheder), stadig er relevante og bør fastholdes. De fleste aktører mener også, at private virksomheders profitorientering eller forretningsmoral ikke kan antages at være tilstrækkelig til at garantere objektive og retfærdige indkøb, hvis disse virksomheder opererer på grundlag af særlige eller eksklusive rettigheder. Hvad angår den strategiske brug af offentlige indkøb til at opfylde de samfundsmæssige behov i Europa 2020-strategien, er holdningerne blandede. Mange interessenter, navnlig virksomheder, er generelt tøvende over for idéen om at bruge offentlige indkøb til støtte for andre politiske mål. Andre interessenter, navnlig civilsamfundsorganisationer, går stærkt ind for en sådan strategisk brug og argumenterede for vidtrækkende ændringer i selve principperne for EU's politik for offentlige indkøb. · Inddragelse og udnyttelse af ekspertise Ud over høringen om grønbogen gennemførte Kommissionen i 2010/2011 en omfattende evaluering af indvirkningen og effektiviteten af EU's lovgivning om offentlige indkøb med udgangspunkt i omfattende dokumentation og ny uafhængig forskning. Undersøgelserne omhandlede navnlig udbudsprocedurernes omkostninger og effektivitet, grænseoverskridende udbud, SMV'ers adgang til indkøbsmarkeder og strategisk brug af offentlige indkøb i Europa. Hvad angår forsyningsvirksomheders indkøb, blev det undersøgt, om denne sektor er mere eksponeret for konkurrence end på tidspunktet for vedtagelsen af reglerne for offentlige indkøb. Resultaterne af evalueringen viste, at lovgivningsindsatsen for at liberalisere adgangen til forsyningssektorerne endnu ikke er blevet omsat til fortsat eller konkurrencemæssigt pres på eksisterende virksomheder. I mange forsyningssektorer kan der stadig konstateres høj markedskoncentration eller begrænset konkurrence. I evalueringerne blev det konkluderet, at forholdene ikke har udviklet sig så vidt, at konkurrencen kan vurderes at være så stærk i sektorerne som sådan, at sektorerne kan udelukkes fra anvendelsesområdet for direktivet om forsyningsvirksomhedernes indkøb. Direktivets begrundelse gælder stadig generelt, mens særlige undtagelser fra anvendelsen af reglerne om offentlige indkøb kan begrundes via dybdegående analyser i hvert enkelt tilfælde. · Konsekvensanalyse Konsekvensanalysen og det tilhørende resumé indeholder en oversigt over de forskellige muligheder for hver af de fem grupper af grundlæggende problemer (administrativ organisation, anvendelsesområde, procedurer, strategiske indkøb og adgang til indkøbsmarkeder). Med udgangspunkt i en analyse af fordelene og ulemperne ved de forskellige muligheder blev der udformet en pakke af foretrukne løsningsmuligheder, der skulle optimere synergivirkningerne mellem de forskellige løsninger, som ville sikre besparelser, fordi én form for aktiviteter ville neutralisere de relaterede omkostninger, der blev skabt af en anden (f.eks. kan øgede procedurekrav som følge af strategiske indkøb delvist neutraliseres af besparelser som følge af forbedret udformning af udbudsprocedurer). Disse foretrukne løsningsmuligheder er grundlaget for dette forslag. Udkastet til konsekvensanalyserapporten blev gransket af Udvalget for Konsekvensanalyse (IAB), der anmodede om ændringer med hensyn til navnlig identifikationen af specifikke elementer i lovgivningsrammen, der skulle omhandles, beskrivelsen af de omhandlede løsningsmuligheder, en mere dybdegående cost-benefit-analyse af de valgte hovedforanstaltninger og systematisk integration af interessenternes holdninger både i problemdefinitionen og som supplement til konsekvensanalysen. Disse anbefalinger er indarbejdet i den endelige rapport. Udtalelsen fra Udvalget for Konsekvensanalyse vedrørende rapporten er offentliggjort sammen med dette forslag, den endelige konsekvensanalyse og et resumé heraf. 3. Forslagets juridiske indhold · Retsgrundlag Retsgrundlaget for dette forslag er artikel 53, stk. 1, artikel 62 og artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). · Nærhedsprincippet Nærhedsprincippet finder anvendelse, da forslaget ikke hører ind under EU's enekompetence. Målene i forslaget kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne af følgende grund: Samordningen af udbudsprocedurer over visse tærskelværdier har vist sig at være et nyttigt redskab til gennemførelsen af det indre marked på området for forsyningsvirksomheders indkøb. Derved sikres effektiv og lige adgang til kontrakter for økonomiske aktører i hele det indre marked. Erfaringerne fra direktiv 2004/17/EF og direktiv 2004/18/EF samt de tidligere generationer af direktiver om offentlige indkøb har vist, at europæiske udbudsprocedurer sikrer gennemsigtighed og objektivitet i indkøb, hvilket skaber betydelige besparelser og forbedrede indkøbsresultater til gavn for forsyningsvirksomhederne, deres kunder og i sidste ende de europæiske skatteydere. Dette mål kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes gennem medlemsstaternes indsats alene, fordi det uundgåeligt vil føre til forskellige krav og måske modstridende ordninger, der øger den lovgivningsmæssige kompleksitet og forårsager uberettigede hindringer for grænseoverskridende aktiviteter. Derfor opfylder forslaget nærhedsprincippet. · Proportionalitetsprincippet Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, fordi det ikke går længere end nødvendigt for at opfylde målsætningerne om at sikre et velfungerende indre marked gennem et sæt udbudsprocedurer, der samordnes på EU-plan. Forslaget er endvidere baseret på en "værktøjskassetilgang", der giver medlemsstaterne maksimal fleksibilitet til at tilpasse procedurerne og værktøjerne til deres specifikke situation. Sammenlignet med de nuværende direktiver om offentlige indkøb vil forslaget mindske den administrative byrde i forbindelse med gennemførelsen af udbud for både ordregivere og økonomiske aktører. Ved indførelse af nye krav (f.eks. i forbindelse med strategiske indkøb) kompenseres der for disse ved at fjerne begrænsninger inden for andre områder. · Reguleringsmiddel/reguleringsform I betragtning af at retsgrundlaget er artikel 53, stk. 1, artikel 62 og artikel 114 i TEUF, ville det, til bestemmelser, der skal finde anvendelse på både offentlige vareindkøb og indkøb af ydelser, være i strid med traktaten at anvende en forordning. Det foreslåede reguleringsmiddel er derfor et direktiv. I forbindelse med konsekvensanalyseprocessen blev ikkelovgivningsmæssige løsningsmuligheder forkastet af forskellige årsager, jf. de nærmere detaljer i konsekvensanalysen. 4. Budgetmæssige konsekvenser Forslaget har ingen budgetmæssige konsekvenser. 5. Andre oplysninger · Ophævelse af gældende lovgivning Vedtagelse af forslaget medfører ophævelse af den gældende lovgivning (direktiv 2004/17/EØF). · Fornyet gennemgang/revision/udløbsklausul Forslaget indeholder en revisionsklausul vedrørende de økonomiske virkninger af tærskelbeløbene. · Gennemførelsesbestemmelser og forklarende dokumenter Forslaget vedrører et område, hvor EU-lovgivningen spiller en koordinerende rolle og har en betydelig indvirkning på en lang række nationale retlige områder. Uanset den koordinerende rolle sikrer mange bestemmelser fuld harmonisering, og forslaget omfatter et stort antal retlige forpligtelser. Medlemsstaterne supplerer EU-regler med nationale tillægsbestemmelser, så hele systemet bliver funktionsdygtigt. I den sammenhæng har Kommissionen udpeget en række faktorer, der kræver forklaringer fra medlemsstaterne for at sikre korrekt forståelse af gennemførelsesbestemmelserne og gennemførelse af hele serien af regler for offentlige indkøb på nationalt plan: – gennemførelsesbestemmelser og -foranstaltninger vedtages på forskellige institutionelle niveauer (nationalt/føderalt, regionalt og lokalt) – ud over de forskellige lovgivningsmæssige lag er der i mange medlemsstater også fastsat regler, der gælder for de involverede sektorer eller for den pågældende udbudstype – administrative foranstaltninger af generel eller specifik karakter supplerer og overlapper i visse tilfælde de overordnede retlige rammer. Kun medlemsstaterne kan forklare, hvordan disse forskellige foranstaltninger gennemfører EU's direktiver på området for offentlige indkøb, og hvordan disse foranstaltninger fungerer i forhold til hinanden. Meddelelsen af dokumenter, som forklarer forholdet mellem de forskellige dele af dette direktiv og de tilsvarende dele af de nationale gennemførelsesbestemmelser, skal derfor fremsendes sammen med gennemførelsesbestemmelserne, navnlig overensstemmelsestabeller, som er et operationelt redskab til analyse af de nationale foranstaltninger. · Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde Den foreslåede retsakt er EØS-relevant og bør derfor omfatte hele EØS-området. · Nærmere beskrivelse af forslaget 1) Forenkling og smidiggørelse af udbudsprocedurer Det foreslåede direktiv omhandler en forenkling og smidiggørelse af de procedureregler, der er fastsat ved de nuværende direktiver om offentlige indkøb. Til det formål omfatter det følgende foranstaltninger: Præcisering af anvendelsesområde: Det grundlæggende begreb "offentlige indkøb", der også forekommer i titlen på forslaget til direktiv, er blevet introduceret for nylig for bedre at afgrænse anvendelsesområdet for og formålet med lovgivningen om offentlige indkøb og for at støtte anvendelsen af tærskelværdierne. Definitionerne af visse nøglebegreber, der fastlægger direktivets anvendelsesområde (f.eks. offentligretligt organ, offentlige bygge- og anlægskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter samt blandede kontrakter) er blevet revideret i lyset af Domstolens retspraksis. Samtidig fastholdes kontinuiteten i forslaget, hvad angår brugen af begreber, der er udviklet i årenes løb gennem Domstolens retspraksis, og som er velkendte for aktørerne. I den sammenhæng skal det bemærkes, at mindre afvigelser fra den ordlyd eller fremlæggelse, der kendes fra de tidligere direktiver, ikke nødvendigvis repræsenterer ændringer af indholdet, men en forenkling af teksten. Begrebet særlige eller eksklusive rettigheder er centralt for definitionen af dette direktivs anvendelsesområde, da virksomheder, som hverken er ordregivende myndigheder eller offentlige foretagender som defineret i dette direktiv, kun er omfattet af direktivet, for så vidt de udøver en af de aktiviteter, der er omfattet på grundlag af sådanne rettigheder. Det bør derfor præciseres, at rettigheder, der er givet gennem en procedure, hvor der er sikret tilstrækkelig offentlighed, og hvor overdragelsen af disse rettigheder var baseret på objektive kriterier, navnlig i henhold til EU-lovgivningen, ikke skal forstås som særlige eller eksklusive rettigheder i dette direktiv. Den traditionelle sondring mellem prioriterede og ikkeprioriterede tjenesteydelser ("A"- og "B"-tjenesteydelser) afskaffes. I henhold til resultaterne af evalueringen kan fuld anvendelse af lovgivningen om offentlige indkøb ikke længere begrænses til en begrænset gruppe tjenesteydelser. Det fremgik dog også tydeligt, at de almene regler for indkøb ikke er tilpasset sociale tjenesteydelser, som skal have et særligt sæt regler (se nedenfor). I overensstemmelse med resultaterne af evalueringen er anvendelsesområdet generelt uændret med hensyn til omfattede sektorer. Indkøb, der foretages med henblik på olie- og gasefterforskning, er dog fjernet fra anvendelsesområdet, da denne sektor beviseligt er underlagt et sådant konkurrencepres, at der ikke længere er behov for den indkøbsdisciplin, som direktivet sikrer. Konkurrencesituationen i denne sektor er blevet undersøgt inden for rammerne af fire forskellige anmodninger om undtagelse i henhold til den nuværende artikel 30[8]. I alle fire sager blev det fastslået, at det relevante geografiske marked er verdensomspændende, hvilket også er i overensstemmelse med den mangeårige praksis i fusionssager[9]. Det er konsekvent blevet konkluderet, at markedet for efterforskning ikke er stærkt koncentreret. Ud over de statsejede selskaber er markedet kendetegnet ved tilstedeværelsen af tre internationale vertikalt integrerede private aktører, kaldet "super majors" (BP, ExxonMobil og Shell), samt et antal aktører, der kaldes "majors". Markedsandelen for hver af disse "super majors" er langt under 1 %. Det er konsekvent fastslået, at dette udgør indikatorer for direkte eksponering for konkurrence. Adgangen til markedet er endvidere blevet liberaliseret gennem bestemmelserne i direktivet om licenser til kulbrinteefterforskning og -produktion[10]. Den retlige situation bør derfor forenkles, og den administrative byrde bør lettes for alle berørte parter (ordregivere, medlemsstater, Kommissionen, Parlamentet og Rådet) ved at fjerne behovet for at vedtage individuelle afgørelser i henhold til artikel 30 for hver af de resterende 23 medlemsstater. Tilgangen med værktøjskassen: Medlemsstaternes ordninger fastlægger tre grundlæggende udbudsformer, der allerede findes under de nuværende direktiver: offentlige og begrænsede udbud samt udbud med forhandling med forudgående udbudsbekendtgørelse. De kan desuden som standard eller med forbehold af visse betingelser omfatte innovationspartnerskab, en ny form for udbud vedrørende innovative indkøb (se nedenfor). Ordregivere råder endvidere over seks specifikke indkøbsteknikker og ‑værktøjer, der kan bruges til samlet og elektronisk indkøb: rammeaftaler, dynamiske indkøbssystemer, elektronisk auktion, elektroniske kataloger, indkøbscentraler og fælles indkøb. Sammenlignet med det eksisterende direktiv er disse værktøjer blevet forbedret og præciseret med henblik på at fremme elektronisk baserede offentlige udbudsprocedurer. Fremme af elektronisk baserede offentlige udbudsprocedurer: Indkøberes brug af elektronisk kommunikation og transaktionsbehandling kan sikre betydelige besparelser og forbedrede indkøbsresultater og samtidig reducere omfanget af spild og fejl. Forslaget har til formål at hjælpe medlemsstaterne med at gennemføre overgangen til elektronisk baserede indkøb, hvor leverandører kan deltage i onlineudbudsprocedurer i hele det indre marked. Det foreslåede direktiv omfatter derfor bestemmelser om obligatorisk elektronisk overførsel af udbudsbekendtgørelser, obligatorisk elektronisk adgang til udbudsdokumenter og krav om fuldstændig overgang til elektronisk kommunikation, navnlig elektronisk indgivelse, i forbindelse med alle udbudsprocedurer i løbet af en overgangsperiode på to år. Det strømliner og forbedrer de dynamiske indkøbssystemer og elektroniske kataloger, fuldt elektroniske indkøbsværktøjer, der primært er tilpasset til samlede indkøb, der foretages af indkøbscentraler. Instrumentet elektronisk baserede offentlige udbudsprocedurer vil også gøre det muligt for de udbydende myndigheder at forhindre, opdage og afhjælpe fejl, der generelt skyldes manglende forståelse eller forkert fortolkning af reglerne for offentlige indkøb. Modernisering af procedurer: Forslaget omfatter en mere fleksibel og brugervenlig tilgang til en række vigtige elementer af udbudsprocedurerne. Tidsgrænser for deltagelse og indgivelse af tilbud er blevet forkortet, så indkøb kan gennemføres hurtigere og mere strømlinet. Sondringen mellem udvælgelse af tilbudsgivere og tildeling af kontrakten, som ofte er en kilde til fejl og misforståelser, er blevet gjort mere fleksibel, så ordregivere kan fastlægge den mest praktiske rækkefølge ved at undersøge tildelingskriterier inden udvælgelseskriterier og inddrage organisationen og kvaliteten af det personale, der er udpeget til at gennemføre kontrakten, som et tildelingskriterium. Proceduren for undtagelse af kontrakter, der tildeles på markeder med tilstrækkelig konkurrence (de nuværende "artikel 30-afgørelser"), er blevet forenklet og strømlinet. En række undtagelser, navnlig undtagelserne for koncernintern konkurrence og joint venture-konkurrence, som er vigtige i praksis, er blevet revideret og præciseret. Ændring af kontrakter i deres løbetid er blevet et stadig mere relevant og problematisk spørgsmål for aktører. En specifik bestemmelse om ændring af kontrakter omhandler de grundlæggende løsninger, der er fastlagt gennem retspraksis, og giver en pragmatisk løsning til håndtering af uforudsete omstændigheder, der kræver tilpasning af offentlige kontrakter i løbetiden. 2) Strategisk brug af offentlige indkøb som svar på nye udfordringer Det foreslåede direktiv er baseret på en tilgang, der giver ordregiverne de instrumenter, de skal bruge for at bidrage til opfyldelsen af målene under Europa 2020-strategien, ved at de anvender deres købekraftpotentiale til at købe varer og tjenester, der fremmer innovation, beskytter miljø og imødegår klimaændringer, samtidig med at de forbedrer beskæftigelsen, folkesundheden og de sociale vilkår. Livscyklusomkostninger: Forslaget giver indkøberne mulighed for at basere deres afgørelser om tildeling på livscyklusomkostningerne for de varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, de indkøber. Livscyklussen omfatter alle faser af livscyklussen for varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder fra anskaffelse af råvarer eller udvinding af ressourcer til bortskaffelse, rydning og afslutning. De omkostninger, der medregnes, omfatter ikke kun direkte pengemæssige udgifter, men også eksterne miljøomkostninger, hvis de kan udtrykkes i beløb og verificeres. Hvis der er udviklet en fælles EU-metode til beregning af livscyklusomkostninger, skal ordregiverne bruge den. Fremstillingsproces: Ordregivere kan henvise til alle faktorer, der direkte vedrører fremstillingsprocessen, i de tekniske specifikationer og tildelingskriterierne, hvis de vedrører aspekter af fremstillingsprocessen, som hænger nøje sammen med den specifikke produktion eller levering af de købte varer eller tjenestedydelser. Dette omfatter ikke krav, der ikke vedrører processen for fremstilling af de varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, der er omfattet af indkøbet, som f.eks. et generelt krav om virksomhedernes sociale ansvar, som omfatter entreprenørens virksomhed som helhed. Mærkning: Ordregivere kan kræve, at bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser er forsynet med specifikke mærker, der bekræfter miljømæssige, sociale eller andre egenskaber, såfremt de også accepterer tilsvarende mærker. Det gælder f.eks. europæiske eller internationale miljømærker eller mærker, der attesterer, at et produkt er fremstillet uden børnearbejde. De pågældende certificeringsordninger skal vedrøre egenskaber, der er forbundet med kontraktens genstand, og skal være udformet på grundlag af videnskabelige oplysninger, fastlagt ved åbne og gennemsigtige procedurer og tilgængelige for alle interessenter. Sanktioner mod overtrædelse af social-, arbejdsmarkeds- eller miljølovgivning: I henhold til direktivforslaget kan en ordregiver udelukke økonomiske aktører fra en procedure, hvis der konstateres overtrædelser af forpligtelser, der følger af EU-lovgivning på social-, arbejdsmarkeds- eller miljøområdet eller af internationale arbejdsstandarder. Ordregivere skal endvidere forkaste tilbud, hvis det fastslås, at de er unormalt lave som følge af overtrædelser af EU-lovgivning på social-, arbejdsmarkeds- eller miljøområdet. Sociale tjenesteydelser: Evalueringen af indvirkningen og effektiviteten af EU's regler for offentlige indkøb har vist, at ydelser på social-, sundheds- og uddannelsesområdet er af en særlig beskaffenhed, der betyder, at de almindelige procedurer for tildeling af offentlige tjenesteydelseskontrakter ikke kan anvendes. Disse ydelser leveres typisk inden for særlige rammer, der varierer betydeligt mellem medlemsstaterne som følge af forskellige forvaltningsmæssige, organisatoriske og kulturelle omstændigheder. Ydelserne har i kraft af deres art kun en meget begrænset grænseoverskridende dimension. Medlemsstaterne bør derfor have vide beføjelser med hensyn til valget af tjenesteydere. Forslaget omhandler dette ved at fastlægge en særlig ordning for kontrakter vedrørende disse ydelser, der omfatter en maksimumstærskel på 1 000 000 EUR og kun kræver overholdelse af de grundlæggende principper om gennemsigtighed og ligebehandling. En kvantitativ analyse af værdien af kontrakter vedrørende relevante ydelser tildelt udenlandske økonomiske aktører har vist, at kontrakter under denne værdi typisk ikke er af grænseoverskridende interesse, navnlig ikke i forbindelse med indkøb i forsyningssektoren. Innovation: Forskning og innovation spiller en central rolle i Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Indkøbere skal kunne købe innovative produkter og tjenesteydelser, som fremmer fremtidig vækst og forbedre effektiviteten og kvaliteten af offentlige tjenester. Til det formål omhandler forslaget innovationspartnerskabet, en ny særlig procedure for udvikling og efterfølgende køb af nye, innovative varer, tjenesteydelser og bygge- og anlægsarbejder, såfremt de kan leveres i overensstemmelse med aftalte resultat- og omkostningsniveauer. Forslaget forbedrer og forenkler endvidere proceduren for konkurrencedialog og letter fælles grænseoverskridende indkøb, hvilket er et vigtigt instrument i forbindelse med innovative udbudsprocedurer. 3) Bedre adgang til markedet for SMV'er og nystartede virksomheder Små og mellemstore virksomheder (SMV'er) spiller en afgørende rolle i forbindelse med jobskabelse, vækst og innovation. Nem adgang til indkøbsmarkeder kan hjælpe dem med at frigøre dette potentiale, og det kan samtidig hjælpe ordregivere med at udvide deres leverandørgrundlag, hvilket vil have en positiv indvirkning i form af øget konkurrence om offentlige kontrakter. For at gøre offentlige kontrakter så tilgængelige som muligt for SMV'er offentliggjorde Kommissionen i 2008 arbejdsdokumentet "European Code of Best Practices facilitating access by SMEs to public procurement contracts"[11]. Forslaget er baseret på dette dokument og omfatter konkrete foranstaltninger, der har til formål at fjerne hindringerne for SMV'ers adgang til markedet. Forenkling af regnskabskrav: Ordregiverne vil derfor få mulighed for at anvende de udvælgelseskriterier, der er omhandlet i det foreslåede direktiv om offentlige indkøb. Hvis de gør det, vil de så have pligt til at anvende bestemmelserne vedrørende navnlig loftet for krav vedrørende minimumsomsætning og bestemmelserne vedrørende navnlig fabrikanterklæring. Bedre adgang til rammeaftaler: Under de nuværende direktiver er der ingen grænse for varigheden af rammeaftaler, der indgås i forsyningssektorerne. Det kan føre til markedsafskærmning. Forslaget begrænser varigheden til fire år (dog ikke under behørigt begrundede omstændigheder). Det vil forbedre adgangen til forretningsmuligheder og styrke konkurrencen, også til gavn for SMV'er. Direkte betaling af underentreprenører: Medlemsstaterne kan endvidere foreskrive, at underentreprenører kan anmode om direkte betaling fra ordregiveren i forbindelse med varer, tjenesteydelser og bygge- og anlægsarbejder, der leveres til hovedentreprenøren i forbindelse med udførelsen af kontrakten. Dette giver underentreprenører, som ofte er SMV'er, en effektiv mulighed for at sikre sig deres betaling. 4) Sunde procedurer De finansielle risici og samspillet mellem den offentlige og den private sektor gør offentlige indkøb til et risikoområde for usund forretningspraksis, som f.eks. interessekonflikter, favorisering og korruption. Forslaget forbedrer de eksisterende foranstaltninger mod sådanne risici og sikrer yderligere beskyttelse. Interessekonflikter: Forslaget indeholder en særlig bestemmelse om interessekonflikter, som omhandler faktiske, potentielle eller opfattede interessekonflikter, der berører personalet hos den ordregivende myndighed eller udbydere af den indkøbte tjeneste, som griber ind i proceduren, eller som berører medlemmer af ordregiverens ledelse, der kan udøve indflydelse på en udbudsprocedure, selv om de ikke formelt er involveret i den. I betragtning af forskellene i beslutningsprocesserne for henholdsvis ordregivende myndigheder og virksomheder bør sådanne bestemmelser begrænses til indkøb, der foretages af førstnævnte. Ulovlig adfærd: Forslaget indeholder en særlig bestemmelse vedrørende ulovlig adfærd fra ansøgeres og tilbudsgiveres side, herunder forsøg på uretmæssigt at påvirke beslutningsprocessen eller indgå aftaler med andre deltagere med det formål at manipulere resultatet af proceduren, idet sådanne ansøgere eller tilbudsgivere skal udelukkes fra proceduren. Sådanne ulovlige aktiviteter er i strid med EU's lovgivning og kan medføre alvorlig konkurrenceforvridning. Uretfærdige fordele: Markedshøringer er et nyttigt instrument for ordregivere, der ønsker at få information om et markeds struktur, ydelse og kapacitet, som samtidig informerer markedsaktører om indkøbernes indkøbsprojekter og -krav. Indledende kontakter med markedsaktører må dog ikke føre til uretfærdige fordele og konkurrenceforvridninger. Forslaget indeholder derfor en specifik bestemmelse om foranstaltninger mod ubehørig præference for aktører, der har kontaktet ordregiveren eller har været involveret i udarbejdelsen af proceduren. 5) Forvaltning Nationale tilsynsorganer: Evalueringen har vist, at ikke alle medlemsstater overvåger gennemførelsen af og funktionsmåden for reglerne for offentlige indkøb på en ensartet og systematisk måde. Dette bringer den effektive og ensartede gennemførelse af EU-lovgivningen i fare. I henhold til forslaget skal medlemsstaterne derfor udpege en national myndighed, som skal bære ansvaret for at overvåge, gennemføre og kontrollere lovgivningen om offentlige indkøb. Kun et organ med overordnede opgaver kan garantere et overblik over de vigtigste gennemførelsesproblemer og vil kunne foreslå effektiv afhjælpning af mere strukturelle problemer. Det vil kunne give omgående tilbagemelding om politikkens funktionsmåde og de potentielle svagheder i den nationale lovgivning og praksis og derved bidrage til hurtig identifikation af løsninger og forbedring af udbudsprocedurer. Videncentre: I mange tilfælde har ordregivere ikke den interne ekspertise til at håndtere komplekse indkøbsprojekter. Passende og uafhængig professionel støtte fra administrative strukturer kan sandsynligvis forbedre indkøbsresultaterne ved at styrke videnbasen og de offentlige indkøberes kompetence og ved at tilbyde assistance til virksomheder, navnlig SMV'er. Forslaget forpligter derfor medlemsstaterne til at støtte strukturer, der tilbyder juridisk og økonomisk rådgivning, vejledning, uddannelse og assistance i forbindelse med udarbejdelse og gennemførelse af udbudsprocedurer. Der findes allerede støttestrukturer og -mekanismer på nationalt plan, om end de er tilrettelagt på meget forskellige måder og omfatter forskellige interesseområder for ordregivende myndigheder og ordregivere. Medlemsstaterne vil derfor kunne bruge disse mekanismer, udbygge deres ekspertise og fremme deres tjenester som et effektivt og moderne redskab, der kan fremme passende støtte til ordregivende myndigheder, ordregivere og økonomiske aktører. For at styrke bekæmpelsen af korruption og favorisering vil de ordregivende myndigheder være forpligtet til at indsende teksten til de indgåede kontrakter til tilsynsorganet, som så kan granske disse kontrakter for at se, om der er mistænkelige mønstre, og til at give interesserede personer adgang til disse dokumenter i det omfang, at dette ikke går ud over legitime offentlige eller private interesser. Som følge af de åbenbare problemer med hensyn til at beskytte legitime kommercielle interesser og undgå konkurrenceforvridning bør denne forpligtelse ikke udvides til at omfatte virksomheder (offentlige og private), der opererer inden for disse sektorer. Desuden skal det undgås at skabe uforholdsmæssige store administrative byrder. Forpligtelsen til at indsende den fulde tekst til indgåede kontrakter, bør derfor fortsat være begrænset til kontrakter med relativ høj værdi. De foreslåede tærskelværdier vil sikre den rette balance mellem øgede administrative byrder og en større grad af gennemsigtighed: med en tærskelværdi på 1 000 000 EUR for varer og tjenesteydelser og på 10 000 000 EUR for offentlige arbejder ville den forpligtelse gælde for 10-20 % af alle indkøb offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende. Krav vedrørende tilsynsorganer og videncentre forventes generelt ikke at skabe en yderligere finansiel byrde for medlemsstaterne. Evt. omkostninger, der opstår i forbindelse med omorganiseringen eller tilpasningen af eksisterende mekanismers og strukturers aktiviteter, vil blive neutraliseret af en reduktion i sagsomkostninger (både for ordregivere og virksomheder), omkostninger vedrørende forsinkelser i tildelingen af kontrakter som følge af fejlagtig anvendelse af regler om offentlige indkøb eller fejlagtig udarbejdelse af udbudsprocedurer samt omkostninger, der opstår, fordi rådgivning af ordregivere i øjeblikket leveres på en fragmenteret og ineffektiv måde. Administrativt samarbejde: Forslaget omhandler også effektivt samarbejde, som giver de nationale tilsynsorganer mulighed for at dele oplysninger og bedste praksis og samarbejde via informationssystemet for det indre marked (IMI). 2011/0439 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1, og artikel 62 og artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter[12], under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[13], under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[14], efter den almindelige lovgivningsprocedure og ud fra følgende betragtninger: (1) Resultaterne af evalueringen af indvirkningen og effektiviteten af EU's lovgivning om offentlige indkøb[15] viser, at reglerne om offentlige indkøb foretaget af ordregivere inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester bør bevares, eftersom nationale myndigheder stadig kan øve indflydelse på disse virksomheders adfærd, navnlig ved at have kapitalinteresser i dem eller ved at være repræsenteret i deres administrations-, ledelses- eller tilsynsorganer. En anden grund til fortsat at regulere indkøb i disse sektorer er den lukkede karakter af de markeder, hvor de arbejder, fordi medlemsstaterne meddeler særlige eller eksklusive rettigheder vedrørende levering, tilrådighedsstillelse eller drift af net til ydelse af den pågældende tjeneste. (2) For at sikre øget konkurrence ved offentlige kontrakter indgået af enheder inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester bør der udarbejdes bestemmelser om samordning af udbudsprocedurer ved kontrakter over en vis værdi. En sådan samordning er nødvendig for at sikre virkningen af principperne i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og navnlig fri bevægelighed for varer, fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser, og de principper, der er afledt heraf, såsom principperne om ligebehandling, ikkeforskelsbehandling, gensidig anerkendelse, proportionalitet og gennemsigtighed. I betragtning af karakteren af de sektorer, der berøres af en sådan samordning, bør denne samordning, samtidig med at den sikrer anvendelsen af nævnte principper, danne grundlag for loyal handelspraksis og være så fleksibel som muligt. (3) For indkøb, hvis værdi er lavere end de tærskelværdier, der udløser anvendelse af bestemmelserne om EU-samordning, kan der henvises til Domstolens retspraksis, som fastslår, at regler og principper i traktaten finder anvendelse. (4) Offentlige indkøb spiller en central rolle i Europa 2020-strategien[16] som et af de markedsbaserede instrumenter, der skal anvendes til at opnå intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, samtidig med at den mest effektive brug af offentlige midler sikres. Til det formål skal de nuværende regler om offentlige indkøb, som er vedtaget i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester[17] og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkøbskontrakter, tjenesteydelseskontrakter og bygge- og anlægskontrakter[18], revideres og ajourføres med henblik på at øge effektiviteten af de offentlige budgetter, fremme navnlig små og mellemstore virksomheders deltagelse i offentlige indkøb og sætte indkøbere i stand til bedre at udnytte offentlige indkøb til støtte for fælles samfundsmål. Der er også behov for at afklare de grundlæggende begreber for at øge den retlige sikkerhed og indarbejde visse aspekter af EU-Domstolens tilknyttede retspraksis. (5) I henhold til artikel 11 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal miljøbeskyttelseskrav integreres i udformningen og gennemførelsen af Unionens politikker og aktioner, især med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling. Dette direktiv præciserer, hvordan ordregiverne kan bidrage til miljøbeskyttelse og til fremme af bæredygtig udvikling, samtidig med at de sikres mulighed for at opnå det bedste forhold mellem kvalitet og pris i kontrakterne. (6) Begrebet indkøb eller definitionen af det, der udgør et enkelt indkøb, bør ligge så tæt på det begreb eller den definition, der gælder i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv […] af […] om offentlige indkøb[19], idet der tages hensyn til de særlige forhold i de sektorer, der er omhandlet i dette direktiv. Begrebet ét samlet indkøb omfatter alle bygge- og anlægsarbejder, tjenesteydelser eller varer, der er nødvendige for at gennemføre et bestemt projekt, f.eks. et bygge- og anlægsprojekt eller en helhed af bygge- og anlægsarbejder, varer og/eller tjenesteydelser. Der er f.eks. tale om ét samlet projekt, når ordregiver på forhånd har planlagt og udformet det samlet, når de forskellige indkøbte elementer opfylder én samlet økonomisk og teknisk funktion, eller når de på anden måde er logisk forbundne og gennemføres inden for en snæver tidsramme. (7) For at sikre reel åbning af markedet samt passende ligevægt i anvendelsen af udbudsreglerne inden for vand- og energiforsyning, transport og posttjenester må de pågældende virksomheder defineres på anden måde end ved henvisning til deres retlige form. Det bør derfor sikres, at princippet om ligebehandling af ordregivere i den offentlige og den private sektor ikke anfægtes. Det skal desuden i overensstemmelse med artikel 345 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde sikres, at medlemsstaternes ejendomsretlige ordninger ikke berøres. (8) Begrebet særlige eller eksklusive rettigheder er centralt for definitionen af dette direktivs anvendelsesområde, da virksomheder, som hverken er ordregivende myndigheder eller offentlige foretagender som defineret i dette direktiv, kun er omfattet, for så vidt de udøver en af de aktiviteter, der er omfattet på grundlag af sådanne rettigheder. Det bør derfor præciseres, at rettigheder, der er givet gennem en procedure baseret på objektive kriterier, navnlig i henhold til EU-lovgivningen, og hvor der er sikret tilstrækkelig offentlighed, ikke skal forstås som særlige eller eksklusive rettigheder i dette direktiv. Denne lovgivning omfatter Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF af 22. juni 1998 om fælles regler for det indre marked for naturgas[20], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet[21], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet[22], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 om betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter[23] og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 og (EØF) nr. 1107/[24]. (9) Ordregivere, der arbejder inden for drikkevandsforsyningen, kan også udføre andre aktiviteter vedrørende vand, som f.eks. vandbygningsprojekter, kunstvanding, dræning samt bortledning og rensning af spildevand. I sådanne tilfælde skal ordregivere kunne anvende de udbudsprocedurer, der er omhandlet i dette direktiv, i forbindelse med alle deres aktiviteter vedrørende vand, uanset hvilken del af "vandcyklussen" der berøres. Udbudsregler af den type, som foreslås for vareindkøbskontrakter, er imidlertid uegnede i forbindelse med køb af vand i betragtning af nødvendigheden af, at forsyning finder sted fra kilder nær anvendelsesstedet. (10) Indkøb, der foretages med henblik på olie- og gasefterforskning, bør dog udelukkes, da denne sektor beviseligt er underlagt et sådant konkurrencepres, at der ikke længere er behov for den indkøbsdisciplin, som EU-indkøbsregler sikrer. (11) Kontrakter kan indgås for at dække behovene for flere aktiviteter, der kan være underlagt forskellige juridiske ordninger. Det skal fremgå klart, at de retsregler, der gælder for en enkelt kontrakt, der omfatter flere aktiviteter, bør være de regler, der gælder for den aktivitet, som den først og fremmest tager sigte på. Hvilken aktivitet kontrakten først og fremmest tager sigte på, fastslås på grundlag af den analyse af, hvilke behov den specifikke kontrakt skal dække, som ordregiveren foretager for at vurdere kontraktens værdi og udarbejde udbudsdokumenterne. I visse tilfælde, f.eks. ved køb af ét enkelt stykke udstyr til gennemførelse af aktiviteter, for hvilke der mangler oplysninger, som gør det muligt at vurdere, hvor meget det skal bruges i forbindelse med de forskellige aktiviteter, kan det være objektivt umuligt at fastslå, hvilken aktivitet kontrakten først og fremmest tager sigte på. Det bør fastsættes, hvilke regler der skal gælde i disse tilfælde. (12) Selv om faktiske, potentielle eller opfattede interessekonflikter ikke nødvendigvis fører til korrupt adfærd, kan de i høj grad udøve upassende indflydelse på afgørelser om offentlige indkøb, hvilket kan fordreje konkurrencen og bringe ligebehandlingen af tilbudsgivere i fare. Der bør derfor etableres effektive mekanismer, som kan forebygge, udpege og afhjælpe interessekonflikter. I betragtning af forskellene i beslutningsprocesserne for henholdsvis ordregivende myndigheder og virksomheder bør sådanne bestemmelser begrænses til indkøb, der foretages af førstnævnte. (13) Ulovlige aktiviteter, der udføres af deltagere i en udbudsprocedure, som f.eks. forsøg på uretmæssigt at påvirke beslutningsprocessen eller indgå aftaler med andre deltagere med det formål at manipulere resultatet af proceduren, kan føre til krænkelser af de grundlæggende principper i EU-lovgivningen og alvorlig konkurrenceforvridning. Det bør derfor kræves, at økonomiske aktører indgiver en erklæring på tro og love om, at de ikke deltager i sådanne ulovlige aktiviteter, og udelukkes, hvis denne erklæring viser sig at være falsk. (14) Ved Rådets afgørelse 94/800/EF af 22. december 1994 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af de multilaterale forhandlinger i Uruguay-rundens regi (1986-1994), for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence[25], godkendtes navnlig Verdenshandelsorganisationens aftale om offentlige indkøb (i det følgende benævnt "WTO-aftalen"). WTO-aftalen har til formål at opstille en multilateral ramme af afbalancerede rettigheder og forpligtelser i forbindelse med offentlige kontrakter med henblik på at liberalisere og skabe vækst i verdenshandelen. For kontrakter, der er omfattet af WTO-aftalen og af andre relevante internationale aftaler, som EU er bundet af, opfylder ordregivere forpligtelserne i henhold til disse aftaler ved at anvende dette direktiv over for økonomiske aktører fra tredjelande, der har undertegnet disse aftaler. (15) WTO-aftalen gælder for kontrakter over bestemte tærskelværdier, der er fastsat i WTO-aftalen og er udtrykt i særlige trækningsrettigheder. De tærskelværdier, der fastlægges ved dette direktiv, bør justeres, så de svarer til WTO-aftalens tærskelværdier i euro. Der bør også regelmæssigt foretages en justering af tærskelværdierne i euro for i nødvendigt omfang ved en simpel beregning at tilpasse dem til eventuelle udsving i euroens værdi i forhold til de særlige trækningsrettigheder. For at undgå multiplikation af tærskelværdier bør de samme tærskelværdier fortsat anvendes for alle ordregivere, uanset hvilken sektor de arbejder i, uden at det berører EU's internationale forpligtelser. (16) Resultaterne af evalueringen viste, at udelukkelsen af visse ydelser fra direktivets fulde anvendelsesområde bør revideres. Fuld anvendelse af direktivet udvides derfor til en række ydelser (f.eks. hotelvirksomhed og juridiske tjenester, som begge er kendetegnet ved en særlig høj procentdel af grænseoverskridende handel). (17) Andre kategorier af tjenesteydelser har fortsat en meget begrænset grænseoverskridende dimension i kraft af deres art, dvs. såkaldte personlige tjenesteydelser, som f.eks. visse tjenesteydelser på social-, uddannelses- og sundhedsområdet. Disse tjenesteydelser leveres inden for særlige rammer, der varierer betydeligt mellem medlemsstaterne på grund af forskellige kulturelle traditioner. Der bør derfor fastlægges en særlig ordning for kontrakter vedrørende disse tjenesteydelser, der omfatter en maksimumstærskel på 1 000 000 EUR. I forbindelse med indkøb i disse sektorer er personlige tjenesteydelser, der har en værdi under denne tærskel, typisk ikke af interesse for leverandører fra andre medlemsstater, medmindre der er konkrete indikationer for det modsatte, som f.eks. EU-finansiering af grænseoverskridende projekter. Kontrakter vedrørende personlige tjenesteydelser over denne tærskel skal være gennemsigtige på EU-plan. I betragtning af betydningen af den kulturelle sammenhæng og disse tjenesteydelsers følsomhed bør medlemsstaterne i vid udstrækning frit kunne tilrettelægge udvælgelsen af tjenesteydere på den måde, de finder passende. Direktivets regler bør tage højde for dette krav og kun kræve overholdelse af de grundlæggende principper om gennemsigtighed og ligebehandling, idet det sikres, at ordregivere kan anvende særlige kvalitetskriterier ved udvælgelsen af tjenesteydere, som f.eks. de kriterier, der er fastlagt i den frivillige European Quality Framework for Social Services, der er udarbejdet af EU's Udvalg for Social Beskyttelse[26]. Medlemsstater og/eller ordregivere kan selv levere disse ydelser eller tilrettelægge sociale tjenesteydelser på en måde, der ikke omfatter indgåelse af offentlige kontrakter, f.eks. ved blot at finansiere sådanne ydelser eller udstede licens eller godkendelse til alle økonomiske aktører, der opfylder de betingelser, som ordregiveren på forhånd har fastlagt, uden grænser eller kvoter, såfremt et sådant system sikrer tilstrækkelig bekendtgørelse og overholder principperne om gennemsigtighed og ikkeforskelsbehandling. (18) Eftersom dette direktiv er rettet til medlemsstaterne, gælder det ikke for indkøb, der foretages af internationale organisationer på egne vegne og for egen regning. Det skal dog afklares, i hvilket omfang dette direktiv finder anvendelse for indkøb, der er underlagt særlige internationale regler. (19) Der er betydelig retlig usikkerhed med hensyn til det omfang, hvori samarbejde mellem offentlige myndigheder er omfattet af reglerne om offentlige indkøb. EU-Domstolens relevante retspraksis fortolkes forskelligt af medlemsstaterne og endda af ordregivende myndigheder. Da denne retspraksis ligeledes gælder for offentlige myndigheder, der driver virksomhed inden for de sektorer, der er omhandlet i dette direktiv, bør det sikres, at de samme regler gælder i både dette direktiv og i direktiv […/…/EU][om offentlige indkøb]. (20) Det er nødvendigt at udelukke visse kontrakter vedrørende tjenesteydelser, vareindkøb og bygge- og anlægsarbejder, der tildeles en tilknyttet virksomhed, hvis hovedaktivitet er at præstere disse tjenesteydelser, vareindkøb eller arbejder til den sammenslutning, virksomheden er tilknyttet, og ikke at markedsføre dem. Visse kontrakter vedrørende tjenesteydelser, vareindkøb og bygge- og anlægsarbejder, som ordregiveren har tildelt et joint venture, der består af flere ordregivere, med henblik på udøvelse af de i dette direktiv omhandlede aktiviteter, og som den deltager i, bør også udelukkes. Det bør dog sikres, at denne udelukkelse ikke skaber konkurrenceforvridning til fordel for de virksomheder eller joint ventures, som er tilknyttet ordregiverne. Der bør fastsættes et passende regelsæt, især vedrørende grænser for, hvor stor en del af omsætningen virksomhederne må skaffe fra markedet, således at de, når denne grænse er nået, mister muligheden for at få tildelt kontrakter uden udbud, og vedrørende sammensætningen af joint ventures og stabiliteten i forbindelserne mellem disse joint ventures og de ordregivere, som de består af. (21) Forbindelserne mellem bestemmelserne om samarbejde mellem offentlige myndigheder og bestemmelserne om tildeling af kontrakter til tilknyttede virksomheder eller inden for rammerne af joint ventures bør også afklares. (22) Dette direktiv bør ikke gælde for kontrakter, der har til formål at muliggøre udførelse af en af de aktiviteter, der er omhandlet i artikel 5-11, og ej heller for projektkonkurrencer, der afholdes med henblik på udøvelse af en sådan aktivitet, hvis den pågældende aktivitet i den medlemsstat, hvor den udøves, er undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri. Der bør derfor bevares en procedure, der kan anvendes på alle de i dette direktiv omhandlede sektorer, og som gør det muligt at tage hensyn til virkningerne af en nuværende eller fremtidig åbning for konkurrence. De berørte ordregivere bør gives retssikkerhed og tilbydes en passende beslutningsprocedure, der gør det muligt på kort tid at sikre en ensartet anvendelse af EU-retten på området. (23) Hvorvidt en sektor er undergivet almindelige konkurrencevilkår, bør bedømmes ud fra objektive kriterier, der tager hensyn til den pågældende sektors særlige kendetegn. Denne vurdering begrænses dog, fordi tidsfristerne er korte, og fordi den skal baseres på de oplysninger, der er tilgængelige for Kommissionen – enten fra allerede tilgængelige kilder eller fra oplysninger indhentet i forbindelse med anvendelsen i henhold til artikel 28 – som ikke kan suppleres af flere tidskrævende metoder, herunder offentlige høring af de berørte økonomiske aktører. Vurderingen af direkte eksponering for konkurrence, som kan gennemføres inden for rammerne af dette direktiv, berører derfor ikke den fuldstændige anvendelse af konkurrencelovgivningen. (24) Gennemførelse og anvendelse af relevant EU-lovgivning om åbning af en given sektor eller en del af denne vil blive betragtet som tilstrækkeligt grundlag for en formodning om fri adgang til det pågældende marked. Hvilken relevant lovgivning der er tale om, bør fremgå af et bilag, der kan ajourføres af Kommissionen. Dette bilag bør aktuelt henvise til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF[27], Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF[28] og direktiv 94/22/EF. (25) Forskning og innovation, herunder økoinnovation og social innovation, er blandt hoveddrivkræfterne for fremtidens vækst og spiller en central rolle i Europa 2020-strategien for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Ordregivere skal strategisk udnytte offentlige indkøb til at anspore innovation bedst muligt. Indkøb af innovative varer og tjenesteydelser spiller en central rolle i indsatsen for at forbedre de offentlige tjenesters effektivitet og kvalitet og samtidig løse vigtige samfundsmæssige problemer. De bidrager til at opnå det bedste forhold mellem kvalitet og pris samt bredere økonomiske, miljømæssige og samfundsmæssige fordele gennem udvikling af nye idéer, som omsættes til innovative produkter og tjenesteydelser og dermed fremmer bæredygtig økonomisk vækst. Dette direktiv bør bidrage til at lette indkøb af innovation og hjælpe medlemsstaterne med at opfylde målene for Innovations-EU. Der bør derfor fastlægges en særlig udbudsprocedure, der sætter ordregivere i stand til at indgå et langsigtet innovationspartnerskab med henblik på at udvikle og efterfølgende købe nye, innovative varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, såfremt de kan leveres i overensstemmelse med aftalte niveauer for ydeevne og omkostninger. Partnerskabet skal struktureres, så det skaber det nødvendige "market pull" og incitament til at udvikle innovative løsninger uden at afskærme markedet. (26) På grund af de skadelige virkninger for konkurrencen bør udbud med forhandling uden forudgående udbudsbekendtgørelse kun anvendes under særlige omstændigheder. Denne undtagelse bør begrænses til tilfælde, hvor offentliggørelse enten ikke er mulig på grund af force majeure i overensstemmelse med EU-Domstolens gældende retspraksis, eller hvor det fra begyndelsen er klart, at offentliggørelse ikke vil udløse mere konkurrence, ikke mindst fordi der objektivt set kun er én økonomisk aktør, der kan gennemføre kontrakten. Kun situationer med objektiv eksklusivitet kan begrunde anvendelsen af udbud med forhandling uden forudgående udbudsbekendtgørelse, hvis eksklusiviteten ikke er skabt af ordregiveren selv med henblik på den fremtidige udbudsprocedure, og hvis der ikke er tilstrækkelige alternativer, hvis tilgængelighed bør vurderes nøje. (27) Elektroniske informations- og kommunikationsmidler kan forenkle offentliggørelsen af kontrakter betydeligt og øge indkøbsprocessernes effektivitet og gennemsigtighed. De bør som standard anvendes til kommunikation og informationsudveksling i udbudsprocedurer. Anvendelse af elektroniske midler er også tidsbesparende. Der bør derfor indføres bestemmelser om reduktion af minimumsfristerne, når der bruges elektroniske midler, dog under forudsætning af at disse er forenelige med de særlige bestemmelser for fremsendelsesmetoder, der er fastsat på EU-plan. Desuden gør elektroniske informations- og kommunikationsmidler, med egnede funktionaliteter, det muligt for ordregivende myndigheder at forhindre, opdage og afhjælpe fejl, som opstår under indkøbsprocedurerne. (28) På tværs af EU's markeder for offentlige indkøb er der en stærk tendens til efterspørgselsaggregering blandt offentlige indkøbere, så de opnår stordriftsfordele, herunder lavere priser og transaktionsomkostninger, og så forvaltningen af indkøb forbedres og gøres mere professionel. Dette kan opnås ved at koncentrere indkøb enten efter antal involverede ordregivere eller efter mængde og værdi over tid. Aggregeringen og centraliseringen af indkøb bør dog overvåges nøje for at undgå uforholdsmæssig stor koncentration af købekraft og underhåndsaftaler og for at bevare gennemsigtighed, konkurrence og små og mellemstore virksomheders mulighed for at få adgang til markedet. (29) Rammeaftaler kan være en effektiv indkøbsteknik i hele Europa. Konkurrencen bør dog styrkes ved at forbedre gennemsigtigheden af og adgangen til indkøb, der gennemføres ved hjælp af rammeaftaler. Bestemmelserne vedrørende sådanne aftaler bør derfor revideres, navnlig ved at fastlægge bestemmelser om miniudbud i forbindelse med tildeling af specifikke kontrakter baseret på aftalen og ved at begrænse rammeaftalernes varighed. (30) I lyset af de opnåede erfaringer bør reglerne vedrørende dynamiske indkøbssystemer justeres, så ordregivere får mulighed for fuldt ud at udnytte de muligheder, dette instrument tilvejebringer. Systemerne skal forenkles, herunder navnlig ved at gennemføre dem i form af en begrænset procedure, der eliminerer behovet for vejledende tilbud, der er blevet udpeget som en af de største byrder i forbindelse med disse systemer. Alle økonomiske aktører, der indgiver en anmodning om at deltage og opfylder udvælgelseskriterierne, skal derfor have mulighed for at deltage i udbudsprocedurer, der gennemføres via det dynamiske indkøbssystem. Denne indkøbsteknik gør det muligt for ordregiverne at råde over et særligt bredt udvalg af tilbud og således sikre optimal udnyttelse af de offentlige midler på grundlag af omfattende konkurrence. (31) Der udvikles desuden til stadighed nye elektroniske indkøbsteknikker, f.eks. elektroniske kataloger, som gør det muligt at øge konkurrencen og forbedre effektiviteten af de offentlige indkøb, navnlig med hensyn til tids- og omkostningsbesparelser. Der bør dog fastlægges visse regler for at sikre, at disse teknikker anvendes i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv og principperne om ligebehandling, ikkeforskelsbehandling og gennemsigtighed. Når en konkurrence fornyes under en rammeaftale, eller når et dynamisk indkøbssystem indføres, bør ordregivere have mulighed for at modtage tilbud vedrørende specifikke indkøb på grundlag af tidligere overførte elektroniske kataloger, hvis der gives tilstrækkelige garantier med hensyn til sporbarhed, ligebehandling og forudsigelighed. I overensstemmelse med reglerne om elektroniske kommunikationsmidler bør ordregivere undgå ubegrundede hindringer for økonomiske aktørers adgang til udbudsprocedurer, hvor tilbud skal indgives i form af elektroniske kataloger, og som sikrer overholdelse af de generelle principper om ikkeforskelsbehandling og ligebehandling. (32) Centrale indkøbsteknikker anvendes i stigende grad i de fleste medlemsstater. Indkøbscentraler har til opgave at forestå indkøb eller indgå offentlige kontrakter/rammeaftaler for andre ordregivende myndigheder eller ordregivere. På grund af de store mængder, der indkøbes, vil disse teknikker bidrage til at øge konkurrencen og forbedre de offentlige indkøb. Der bør derfor indføres en EU-definition af indkøbscentraler til brug for ordregivere, uden at dette forhindrer fortsættelsen af mindre institutionaliseret og systematisk fælles indkøb eller den fastlagte praksis med tjenesteydere, der udarbejder og forvalter udbudsprocedurer på vegne af en ordregiver og for dennes regning. Der bør også fastlægges regler for fordelingen af ansvaret for overholdelsen af forpligtelserne i henhold til dette direktiv, også med hensyn til klagemuligheder, mellem indkøbscentralen og ordregivere, der indkøber fra eller gennem indkøbscentralen. Såfremt sidstnævnte alene bærer ansvaret for gennemførelsen af udbudsprocedurerne, bør denne også være eneansvarlig og direkte ansvarlig for procedurerne lovlighed. Hvis en ordregiver gennemfører visse dele af proceduren, f.eks. fornyelse af en konkurrence under en rammeaftale eller tildeling af individuelle kontrakter baseret på et dynamisk indkøbssystem, bør ordregiveren fortsat være ansvarlig for alle faser, denne gennemfører. (33) Elektroniske kommunikationsmidler er især velegnede til at støtte centrale indkøbsmetoder og -værktøjer, fordi de giver mulighed for genanvendelse og automatisk behandling af data og for at minimere informations- og transaktionsomkostningerne. Brugen af sådanne elektroniske kommunikationsmidler bør derfor i første omgang gøres obligatorisk for indkøbscentraler, samtidig med at praksis tilnærmes på tværs af EU's medlemsstater. Dette bør efterfølges af en generel forpligtelse til at bruge elektroniske kommunikationsmidler i forbindelse med alle udbudsprocedurer efter en overgangsperiode på to år. (34) Fælles tildeling af kontrakter, der foretages af ordregivere fra forskellige medlemsstater, er i øjeblikket genstand for specifikke retlige vanskeligheder, navnlig med hensyn til konflikter mellem de nationale regler. Selv om direktiv 2004/17/EF implicit tillader grænseoverskridende fælles indkøb, har forskellige nationale retlige systemer eksplicit eller implicit gjort det retligt usikkert eller umuligt at gennemføre grænseoverskridende fælles indkøb. Ordregivere fra forskellige medlemsstater kan have interesse i at samarbejde og tildele kontrakter i fællesskab for at opnå maksimal fordel af det indre markeds potentiale, hvad angår stordriftsfordele og risiko-/resultatdeling, ikke mindst i forbindelse med innovative projekter, der involverer større risiko end én ordregiver med rimelighed kan bære. Der bør derfor fastlægges nye regler for grænseoverskridende fælles indkøb, der fastsætter den gældende lovgivning, for at fremme samarbejdet mellem ordregivere på tværs af det indre marked. Desuden kan ordregivere fra forskellige medlemsstater etablere fælles retlige enheder i henhold til national ret eller EU-retten. Der bør fastsættes særlige regler for sådanne former for fælles indkøb. (35) Der er behov for, at de tekniske specifikationer, der udarbejdes af indkøbere, sikrer, at der skabes muligheder for konkurrence i forbindelse med offentlige indkøb. Derfor bør det være muligt at afgive tilbud, der afspejler mange forskellige tekniske løsningsmuligheder, så der skabes tilstrækkelig konkurrence. Tekniske specifikationer bør derfor udformes, så der undgås kunstig indsnævring af konkurrencen gennem krav, der begunstiger en bestemt økonomisk aktør, fordi de afspejler centrale kendetegn for de varer, tjenesteydelser eller bygge- og anlægsarbejder, som den pågældende økonomiske aktør normalt tilbyder. Udformning af de tekniske specifikationer med hensyn til funktionsdygtighed og funktionelle krav er generelt den bedste metode til at opfylde dette mål, som samtidig styrker innovation. Hvis der refereres til en europæisk standard – eller hvor en sådan ikke findes, til en national standard – skal ordregivere tage tilbud i betragtning, der er baseret på tilsvarende løsningsmuligheder, som opfylder ordregivernes behov, og som sikkerhedsmæssigt er tilsvarende. Det kan kræves, at tilbudsgiverne godtgør, at der er tale om en tilsvarende løsning, ved at fremlægge attest fra tredjemand. Enhver anden passende dokumentation, såsom teknisk dokumentation fra fabrikanten, bør dog også accepteres, når den økonomiske aktør ikke har adgang til sådanne attester eller prøvningsrapporter eller ikke har mulighed for at fremskaffe dem inden for de relevante tidsfrister. (36) Ordregivere, der ønsker at indkøbe bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser med specifikke miljømæssige, sociale eller andre egenskaber bør kunne henvise til særlige mærker, som f.eks. EF-miljømærket, (multi)nationale miljømærker eller eventuelle andre miljømærker, hvis kravene til mærket vedrører kontraktens genstand, som f.eks. beskrivelsen af produktet og dets præsentation, herunder emballagekrav. Det er endvidere afgørende, at disse krav er udformet og vedtaget på grundlag af objektivt verificerbare kriterier gennem en proces, i hvilken interessenter, såsom regeringsorganer, forbrugere, fabrikanter, forhandlere og miljøorganisationer, kan deltage, og hvis mærket er tilgængeligt og til rådighed for alle interessenter. (37) For indkøb, der er bestemt til at blive anvendt af personer, uanset om det drejer sig om offentligheden eller ordregiverens personale, skal ordregiverne fastlægge tekniske specifikationer, som omfatter kriterier vedrørende adgangsmuligheder for handicappede eller design for samtlige brugere, medmindre der er tale om særlige omstændigheder. (38) For at gøre det lettere for små og mellemstore virksomheder at deltage i offentlige udbud bør der fastsættes udtrykkelige bestemmelser om, at kontrakter kan opdeles i delkontrakter, både homogene og heterogene. Hvis kontrakter opdeles i delkontrakter, kan ordregivere – f.eks. for at bevare konkurrencen eller sikre forsyningssikkerheden – begrænse det antal delkontrakter, en økonomisk aktør kan give tilbud på. De kan også begrænse det antal delkontrakter, der kan tildeles den samme tilbudsgiver. (39) For så vidt det er foreneligt med behovet for at opfylde målet om redelig handelspraksis og større fleksibilitet, bør direktiv [2004/18/EF] om offentlige indkøb finde anvendelse, hvad angår krav vedrørende økonomisk og finansiel formåen og dokumentation. Ordregivere vil derfor få mulighed for at anvende de udvælgelseskriterier, der er omhandlet i direktiv [2004/18/EF]. Hvis de gør det, vil de så have pligt til at anvende bestemmelserne vedrørende navnlig loftet for krav vedrørende minimumsomsætning og fabrikanterklæring. (40) Offentlige kontrakter bør ikke tildeles økonomiske aktører, der har deltaget i en kriminel organisation, eller som er blevet fundet skyldige i bestikkelse eller svig til skade for EU's økonomiske interesser eller i hvidvaskning af penge. Manglende betaling af skatter eller sociale bidrag bør også sanktioneres gennem obligatorisk udelukkelse på EU-plan. Da ordregivere, der ikke er ordregivende myndigheder, måske ikke har adgang til uomtvistelige beviser i sagen, er det hensigtsmæssigt at overlade det til disse ordregivere, om de vil anvende udelukkelseskriterierne i direktiv [2004/18/EF]. Pligten til at anvende artikel 55, stk. 1 og 2, i direktiv [2004/18] bør derfor begrænses til ordregivere, der er ordregivende myndigheder. Ordregivere bør endvidere kunne udelukke ansøgere eller tilbudsgivere, der har misligholdt deres miljømæssige eller sociale forpligtelser, herunder regler om adgang for handicappede eller andre former for alvorlige fejl i forbindelse med udøvelsen af deres erhverv, som f.eks. krænkelse af konkurrenceregler eller intellektuelle ejendomsrettigheder. (41) Hvis ordregivere har pligt til eller vælger at anvende ovennævnte eksklusionskriterier, bør de anvende direktiv [2004/18], der giver økonomiske aktører mulighed for at vedtage overensstemmelsesforanstaltninger, der har til formål at udbedre konsekvenserne af eventuelle lovovertrædelser eller fejl og effektivt forebygge gentagelser af sådanne handlinger. (42) Ordregivere kan kræve, at miljøledelsesforanstaltninger eller -systemer anvendes under gennemførelsen af en kontrakt. Miljøledelsessystemerne kan, uanset om de er registreret i overensstemmelse med EU-instrumenterne, f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1221/2009 af 25. november 2009 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS)[29], vise, om den økonomiske aktør har teknisk formåen til at udføre kontrakten. En beskrivelse af de foranstaltninger, som den økonomiske aktør anvender for at sikre det samme miljøbeskyttelsesniveau, bør accepteres som alternativ dokumentation i stedet for de registrerede miljøledelsessystemer, når den økonomiske aktør ikke har adgang til sådanne miljøattester eller ikke har mulighed for at fremskaffe dem inden for de relevante tidsfrister. (43) Kontrakter bør tildeles på grundlag af objektive kriterier, der sikrer, at principperne om gennemsigtighed, ikkeforskelsbehandling og ligebehandling overholdes. Disse kriterier bør garantere, at tilbud vurderes på reelle konkurrencevilkår, også når ordregivere kræver bygge- og anlægsarbejder, varer og tjenesteydelser af høj kvalitet, der fuldt ud opfylder deres behov. Det betyder, at ordregivere bør kunne anvende tildelingskriterier, som f.eks. "det økonomisk mest fordelagtige tilbud" eller "de laveste omkostninger", såfremt de i sidstnævnte tilfælde kan fastsætte passende kvalitetsstandarder ved brug af tekniske specifikationer eller vilkår for udførelse af en kontrakt. (44) Når ordregiverne vælger at tildele en kontrakt til den, der har givet det økonomisk mest fordelagtige tilbud, skal de fastlægge tildelingskriterierne ud fra det grundlag, de vil benytte til at vurdere tilbuddene for at udpege det tilbud, der sikrer det bedste forhold mellem kvalitet og pris. Disse kriterier fastsættes ud fra kontraktgenstanden, idet de skal gøre det muligt at vurdere de enkelte tilbuds resultatniveau i forhold til kontraktgenstanden som defineret i de tekniske specifikationer og at måle forholdet mellem kvalitet og pris for hvert tilbud. De valgte tildelingskriterier bør desuden ikke give ordregiveren ubegrænset valgfrihed, og de bør sikre mulighed for effektiv konkurrence og være ledsaget af krav, der muliggør en effektiv kontrol med oplysningerne fra tilbudsgiverne. (45) Det er afgørende, at potentialet ved offentlige indkøb udnyttes fuldt ud, for at opfylde målene i Europa 2020-strategien for bæredygtig vækst. Som følge af de betydelige forskelle mellem de enkelte sektorer og markeder bør der dog ikke fastlægges generelle obligatoriske krav om miljømæssige, sociale og innovative indkøb. EU's lovgiver har allerede fastsat obligatoriske indkøbskrav med henblik på at opfylde specifikke mål inden for sektorerne for køretøjer til vejtransport (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/33/EF af 23. april 2009 om fremme af renere og mere energieffektive køretøjer til vejtransport[30]) og kontorudstyr (Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 106/2008 af 15. januar 2008 om et fællesskabsprogram for energieffektivitetsmærkning af kontorudstyr[31]). Desuden er der sket store fremskridt med hensyn til fastlæggelsen af fælles metoder til beregning af livscyklusomkostninger. Det forekommer derfor hensigtsmæssigt at fortsætte ad denne vej, så obligatoriske målsætninger og mål fastlægges i sektorspecifik lovgivning i overensstemmelse med de særlige politikker og forhold, der gør sig gældende i den enkelte sektor, og udviklingen og anvendelsen af en europæisk tilgang til livscyklusomkostninger som en yderligere understøtning af anvendelsen af offentlige indkøb til støtte for bæredygtig vækst fremmes. (46) Disse sektorspecifikke foranstaltninger skal suppleres af en tilpasning af direktiverne om offentlige indkøb, som giver ordregiverne beføjelser til at forfølge målsætningerne i Europa 2020-strategien i deres indkøbsstrategier. Det bør derfor præciseres, at ordregivere kan bruge en tilgang baseret på livscyklusomkostninger til at udpege det økonomisk mest fordelagtige tilbud og de laveste omkostninger, forudsat at den anvendte metode er fastlagt på en objektiv og ikke-diskriminerende måde og er tilgængelig for alle interessenter. Begrebet livscyklusomkostninger omfatter alle omkostninger i livscyklussen for bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser, dvs. både deres interne omkostninger (som f.eks. omkostninger i forbindelse med udvikling, produktion, brug, vedligeholdelse og bortskaffelse) og deres eksterne omkostninger, såfremt de kan kapitaliseres og overvåges. Der bør udvikles fælles metoder på EU-plan til beregning af livscyklusomkostninger for bestemte kategorier af varer eller tjenesteydelser. Når en sådan metode er udviklet, bør dens brug være obligatorisk. (47) I tekniske specifikationer og tildelingskriterier bør ordregivere endvidere kunne henvise til en specifik fremstillingsproces, en specifik form for levering af tjenesteydelser eller en specifik proces i en fase i et produkts eller en tjenesteydelses livscyklus, forudsat at de har tilknytning til kontraktens genstand. For bedre at integrere sociale hensyn ved offentlige indkøb, kunne ordregiverne også have lov til i tildelingskriterierne for det økonomisk mest fordelagtige tilbud at lade indgå karakteristika vedrørende arbejdsforholdene for de personer, der indgår direkte i den pågældende fremstillings eller leveringsproces. Disse karakteristika må kun vedrøre beskyttelsen af det i fremstillingsprocessen involverede personales sundhed eller fremme af social integration af ugunstigt stillede personer eller personer i udsatte grupper, som indgår i det personale, der har fået til opgave at udføre kontrakten, herunder adgang for handicappede. Tildelingskriterier, som indeholder sådanne karakteristika bør under alle omstændigheder begrænses til de karakteristika, der har umiddelbar betydning for personalet i arbejdsmiljøet. De bør anvendes i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser[32] og på en måde, der hverken direkte eller indirekte diskriminerer økonomiske operatører fra andre medlemsstater eller tredjelande, der er parter i denne aftale eller i frihandelsaftaler, som EU er part i. (48) For tjenesteydelseskontrakter og kontrakter, der involverer projektering af bygge- og anlægsarbejder, bør ordregivere også kunne anvende organisationens kvalitet og erfaringen hos det personale, der er udpeget til at gennemføre kontrakten, som et tildelingskriterium, da dette kan påvirke kvaliteten af kontraktudførelsen og dermed den økonomiske værdi af tilbuddet. (49) Tilbud, der forekommer at være unormalt lave i forhold til bygge- og anlægsarbejderne, varerne eller tjenesteydelserne, kan være baseret på teknisk, økonomisk eller juridisk uforsvarlige antagelser eller fremgangsmåder. For at forhindre eventuelle ulemper under udførelsen af kontrakten bør ordregivere forpligtes til at anmode om en forklaring af den tilbudte pris, hvis et tilbud er væsentligt lavere end andre tilbudsgiveres tilbud. Hvis tilbudsgiveren ikke kan give en tilstrækkelig forklaring, bør ordregiveren kunne forkaste tilbuddet. Forkastelse bør være obligatorisk, hvis ordregiveren har fastslået, at den unormalt lave pris skyldes manglende overensstemmelse med EU-lovgivning på social-, arbejdsmarkeds- eller miljøområdet eller af internationale arbejdsstandarder. (50) Vilkårene for udførelse af en kontrakt er i overensstemmelse med dette direktiv, hvis de hverken direkte eller indirekte er diskriminerende, hvis de vedrører kontraktens genstand, og hvis de er anført i udbudsbekendtgørelsen eller i udbudsdokumenterne. Vilkårene kan navnlig have til formål at fremme efteruddannelse på arbejdspladsen, skaffe beskæftigelse til personer med særlige integrationsproblemer, bekæmpe arbejdsløshed eller beskytte miljø eller dyrevelfærd. Som eksempler kan bl.a. nævnes krav om – ved udførelsen af kontrakten – at ansætte langtidsledige eller iværksætte uddannelsesinitiativer for ledige eller for unge, at overholde substansen i de grundlæggende konventioner fra Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO), hvis de ikke er gennemført i national ret samt til at ansætte flere handicappede, end den nationale lovgivning kræver. (51) De love, administrative bestemmelser og kollektive overenskomster, der gælder i de enkelte medlemsstater eller i EU på området for arbejdsforhold og sikkerhed på arbejdspladsen, finder anvendelse ved udførelsen af en kontrakt, hvis sådanne bestemmelser og deres anvendelse er i overensstemmelse med EU-retten. I tilfælde af grænseoverskridelse, hvor en medlemsstats arbejdstagere leverer tjenesteydelser i en anden medlemsstat for at udføre en kontrakt, indeholder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser[33] de mindstekrav, der skal opfyldes i værtslandet over for de udstationerede arbejdstagere. Hvis den nationale lovgivning indeholder bestemmelser herom, kan tilsidesættelse af sådanne forpligtelser betragtes som en alvorlig fejl fra den pågældende økonomiske aktørs side, som kan medføre, at denne udelukkes fra udbudsproceduren. (52) Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastlæggelse af regler for tidsfrister, datoer og tidspunkter[34] finder anvendelse på beregningen af fristerne i dette direktiv. (53) De betingelser, hvorunder ændringer af en kontrakt under udførelsen kræver en ny udbudsprocedure, skal fastlægges under hensyntagen til EU-Domstolens relevante retspraksis. Der kræves en ny udbudsprocedure ved væsentlige ændringer af den oprindelige kontrakt, navnlig omfanget og indholdet af parternes gensidige rettigheder og forpligtelser, herunder fordelingen af intellektuelle ejendomsrettigheder. Sådanne ændringer tilkendegiver parternes hensigt om at genforhandle grundlæggende vilkår eller betingelser i kontrakten. Dette gælder navnlig, hvis de ændrede betingelser ville have påvirket resultatet af proceduren, hvis de havde været en del af den oprindelige procedure. (54) Ordregivere kan blive berørt af eksterne omstændigheder, som de ikke kunne forudse, da de tildelte kontrakten. I det tilfælde er en vis grad af fleksibilitet nødvendig for at tilpasse kontrakten til disse omstændigheder uden en ny udbudsprocedure. Ved uforudsete omstændigheder forstås omstændigheder, der ikke kunne forudses trods ordregiverens rimeligt omhyggelige udarbejdelse af den oprindelige kontrakt under hensyntagen til dennes tilgængelige midler, det specifikke projekts art og karakteristika, god praksis på området og behovet for at sikre et passende forhold mellem ressourceanvendelse ved udformning af kontrakten og dens forventede værdi. Dette gælder dog ikke i tilfælde, hvor en ændring resulterer i en ændring af indkøbets karakter som helhed, f.eks. ved at erstatte de indkøbte bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser med noget helt andet eller ved grundlæggende at ændre indkøbstypen, idet der i en sådan situation kan antages en hypotetisk påvirkning af resultatet. (55) I overensstemmelse med principperne om ligebehandling og gennemsigtighed bør den valgte tilbudsgiver ikke erstattes med en anden økonomisk aktør uden fornyelse af konkurrencen. Den valgte tilbudsgiver, som udfører kontrakten, kan dog gennemgå visse strukturændringer under udførelsen af kontrakten, f.eks. intern omorganisering, fusion, opkøb eller insolvens. Sådanne strukturændringer bør ikke automatisk nødvendiggøre nye udbudsprocedurer for alle kontrakter, den pågældende virksomhed udfører. (56) Ordregivere bør i de enkelte kontrakter selv have mulighed for at fastlægge bestemmelser om ændringer i form af revisionsklausuler, men sådanne klausuler bør ikke give dem ubegrænsede beføjelser. Dette direktiv bør derfor fastlægge, i hvilket omfang ændringer kan være omfattet af den oprindelige kontrakt. (57) Evalueringen har vist, at medlemsstater ikke nødvendigvis overvåger gennemførelsen af og funktionsmåden for reglerne for offentlige indkøb på en ensartet og systematisk måde. Dette har negative følger for den korrekte gennemførelse af bestemmelserne, der følger af disse direktiver, og det er en betydelig kilde til omkostninger og usikkerhed. Flere medlemsstater har udpeget et centralt nationalt organ, som håndterer spørgsmål vedrørende offentlige indkøb, men de funktioner, som disse organer varetager, varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. Klarere, mere konsekvente og officielle overvågnings- og kontrolmekanismer ville udbrede kendskabet til funktionsmåden for indkøbsregler, styrke retssikkerheden for virksomheder og ordregivere og sikre lige vilkår. Sådanne mekanismer kan fungere som redskaber for registrering og tidlig løsning af problemer, især med hensyn til projekter, der samfinansieres af EU, og identifikation af strukturelle mangler. Der er navnlig et stærkt behov for at koordinere disse mekanismer for at sikre konsekvent anvendelse, kontrol og overvågning af politikkerne for offentlige indkøb samt systematisk vurdering af resultaterne af politikkerne for offentlige indkøb på tværs af EU's medlemsstater. (58) Medlemsstaterne bør udpege en national myndighed, som skal bære ansvaret for at overvåge, gennemføre og kontrollere offentlige indkøb. Et sådant centralt organ bør have adgang til førstehåndsoplysninger og rettidige oplysninger, navnlig med hensyn til forskellige problemer vedrørende gennemførelsen af lovgivningen om offentlige indkøb. Det bør kunne give omgående tilbagemelding om politikkens funktionsmåde og de potentielle svagheder i den nationale lovgivning og praksis og derved bidrage til hurtig identifikation af løsninger. Med henblik på effektivt at bekæmpe korruption of svig, bør dette centrale organ og offentligheden i almindelighed også have mulighed for at kontrollere ordlyden i de indgåede kontrakter. Kontrakter for store beløb bør derfor fremsendes til tilsynsorganet, og interesserede personer bør have adgang til dokumenterne, hvis dette ikke går ud over legitime offentlige eller private interesser. (59) Ikke alle ordregivere har den interne ekspertise til at håndtere økonomisk eller teknisk komplekse kontrakter. På den baggrund kan passende kompetent støtte være et effektivt supplement ved overvågning og kontrol af aktiviteter. Dette mål kan på den ene side opnås ved hjælp af videndelingsværktøjer (videncentre), som tilbyder teknisk assistance til ordregivere. På den anden side bør virksomheder, ikke mindst små og mellemstore virksomheder, få gavn af administrativ assistance, navnlig når de deltager i grænseoverskridende udbudsprocedurer. (60) Der findes allerede sådanne overvågnings-, tilsyns- og støttestrukturer og ‑mekanismer på nationalt plan, som naturligvis kan bruges til at sikre overvågning, gennemførelse og kontrol af offentlige indkøb og til at yde den krævede støtte til ordregivere og økonomiske aktører. (61) Effektivt samarbejde er nødvendigt for at sikre konsekvent rådgivning og praksis i hver medlemsstat og på tværs af EU. Organer, der udpeges til at overvåge, gennemføre, kontrollere og levere teknisk assistance, bør kunne dele oplysninger og samarbejde. I samme forbindelse bør den nationale myndighed, der udpeges af hver medlemsstat, fungere som det foretrukne kontaktpunkt i samarbejdet med Kommissionens tjenestegrene med henblik på at indsamle data, udveksle oplysninger og overvåge gennemførelsen af EU's lovgivning om offentlige indkøb. (62) For at sikre tilpasning til hurtige tekniske, økonomiske og lovgivningsmæssige fremskridt bør beføjelsen til at vedtage retsakter i henhold til artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde delegeres til Kommissionen med hensyn til en række ikkevæsentlige elementer i dette direktiv. I medfør af behovet for at overholde internationale aftaler bør Kommissionen have beføjelse til at ændre de tekniske procedurer for beregningen af tærskelværdier og til regelmæssigt at revidere selve tærskelværdierne. Referencer til CPV--nomenklaturen kan ændres lovgivningsmæssigt på EU-plan, og disse ændringer skal afspejles i direktivets tekst. De tekniske detaljer og karakteristika for udstyr til elektronisk modtagelse bør ajourføres i forhold til den teknologiske udvikling og de administrative behov. Kommissionen skal også have beføjelser til at gøre visse tekniske standarder for elektronisk kommunikation obligatoriske med henblik på at sikre interoperabilitet mellem tekniske formater, processer og meddelelser under udbudsprocedurer, som gennemføres ved hjælp af elektroniske kommunikationsmidler, under hensyntagen til den teknologiske udvikling og de administrative behov. Kommissionen bør også have beføjelser til at tilpasse det obligatoriske indhold i de oplysninger, der skal angives i bekendtførelser, med henblik på at afspejle administrative behov og lovgivningsændringer på både nationalt plan og EU-plan. Listen over EU's retsakter, som fastsætter fælles metoder til beregning af livscyklusomkostninger, jf. artikel 77, stk. 3, listen over internationale arbejdsmarkeds- og miljøkonventioner, jf. artikel 70 og 79, og listen over EU-retsakter, jf. artikel 27, stk. 3, hvis gennemførelse forudsætter fri adgang til et givent marked, samt bilag II, jf. artikel 4, stk. 4, som anfører en liste over retsakter, der skal tages i betragtning, når eksistensen af særlige eller eksklusive rettigheder vurderes, bør hurtigt tilpasses, så de omfatter de foranstaltninger, der vedtages for hver sektor. For at opfylde dette behov bør Kommissionen have beføjelser til at ajourføre listerne. (63) Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet. (64) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv, hvad angår proceduren for fremsendelse og offentliggørelse af data, jf. bilag IX, procedurerne for udformning og overførsel af udbudsbekendtgørelser, standardformularerne for offentliggørelse af udbudsbekendtgørelser, standarder for processer og meddelelsesoverførsel samt den fælles skabelon, der skal anvendes af tilsynsorganer ved udformning af gennemførelsesrapporten og den statistiske rapport, bør gennemførelsesbeføjelserne overdrages til Kommissionen. Disse beføjelser skal udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser[35]. Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelse af gennemførelsesretsakter, der ikke har finansiel indvirkning eller indvirkning på arten og omfanget af forpligtelser, der følger af dette direktiv. Disse retsakter har derimod alene et administrativt formål og fremmer anvendelsen af de regler, der fastsættes ved dette direktiv. Om en bestemt aktivitet er direkte eksponeret for konkurrence på markeder med fri adgang, bør desuden afgøres under betingelser, der sikrer ensartede betingelser for gennemførelsen af denne bestemmelse. Gennemførelsesbeføjelser bør derfor overdrages til Kommissionen, også hvad angår de nærmere bestemmelser vedrørende gennemførelsen af den procedure, der er omhandlet i artikel 28, med henblik på at fastlægge, om artikel 27 og selve afgørelserne finder anvendelse. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser[36]. Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelse af disse gennemførelsesretsakter. (65) Målet for dette direktiv, nemlig samordning af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser for visse procedurer for offentlige indkøb, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre gennemføres på EU-plan; EU kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. (66) Direktiv 2004/17/EF bør derfor ophæves. (67) I overensstemmelse med medlemsstaternes og Kommissionens fælles politiske erklæring om forklarende dokumenter af [dato] har medlemsstaterne forpligtet sig til i berettigede tilfælde at lade meddelelsen af deres gennemførelsesbestemmelser ledsage af et eller flere dokumenter, som forklarer forholdet mellem komponenterne i et direktiv og de tilsvarende dele af de nationale gennemførelsesinstrumenter. Hvad angår dette direktiv, finder lovgiveren, at overførsel af sådanne dokumenter er berettiget — UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: AFSNIT I: Anvendelsesområde, definitioner og generelle principper KAPITEL I Genstand og definitioner Artikel 1: Indhold og anvendelsesområde Artikel 2: Definitioner Artikel 3: Blandede indkøb og indkøb, der dækker flere aktiviteter KAPITEL II: Personkreds: definition af ordregivere og aktiviteter AFDELING 1: ORDREGIVERE Artikel 4: Ordregivere AFDELING 2: AKTIVITETER Artikel 5: Gas og varme Artikel 6: Elektricitet Artikel 7: Vand Artikel 8: Transporttjenester Artikel 9: Havne og lufthavne Artikel 10: Posttjenester Artikel 11: Udvinding af olie og gas og efterforskning efter eller udvinding af kul og andet fast brændsel KAPITEL III: Materielt anvendelsesområde AFDELING 1: TÆRSKELVÆRDIER Artikel 12: Tærskelværdier Artikel 13: Metoder til beregning af indkøbs værdi Artikel 14: Justering af tærskelværdierne AFDELING 2: KONTRAKTER OG PROJEKTKONKURRENCER, DER IKKE ER OMFATTET AF DIREKTIVET Underafdeling 1: Bestemmelser, der gælder for alle ordregivere, og særlige bestemmelser for vand- og energisektorerne Artikel 15: Kontrakter, der indgås med henblik på videresalg eller udlejning til tredjemand Artikel 16: Kontrakter og projektkonkurrencer, der indgås eller tilrettelægges i andet øjemed end udøvelse af en af de omhandlede aktiviteter eller med henblik på udøvelse af en sådan virksomhed i et tredjeland Artikel 17: Forsvar og sikkerhed Artikel 18: Kontrakter og projektkonkurrencer, der indgås eller tilrettelægges i henhold til internationale regler Artikel 19: Særlige undtagelser for tjenesteydelseskontrakter Artikel 20: Kontrakter om køb af vand og om levering af energi eller brændsel til energiproduktion, der indgås af visse ordregivere Underafdeling 2: Særlige forbindelser (kontrollerede enheder, samarbejde, tilknyttede virksomheder og joint ventures) Artikel 21: Forbindelser mellem offentlige myndigheder Artikel 22: Kontrakter, der tildeles en tilknyttet virksomhed Artikel 23: Kontrakter, der tildeles et joint venture eller en ordregiver, der deltager i et joint venture Artikel 24: Meddelelse af oplysninger Underafdeling 3: Specifikke situationer Artikel 25: Tjenesteydelser vedrørende forskning og udvikling Artikel 26: Kontrakter, der er underlagt en særlig ordning Underafdeling 4: Aktiviteter, der er undergivet almindelige konkurrencevilkår, og procedureregler for disse Artikel 27: Aktiviteter, der er undergivet almindelige konkurrencevilkår Artikel 28: Procedure for at fastlægge, om artikel 27 finder anvendelse KAPITEL IV: Generelle principper Artikel 29: Indkøbsprincipper Artikel 30: Økonomiske aktører Artikel 31: Reserverede kontrakter Artikel 32: Fortrolighed Artikel 33: Regler for kommunikation Artikel 34: Generel forpligtelse til at bruge elektroniske kommunikationsmidler Artikel 35: Nomenklaturer Artikel 36: Interessekonflikter Artikel 37: Ulovlige aktiviteter AFSNIT II: BESTEMMELSER OM KONTRAKTER KAPITEL I: Procedurer Artikel 38: Betingelser vedrørende WTO-aftalen om offentlige indkøb (GPA) og andre internationale aftaler Artikel 39: Valg af udbudsprocedurer Artikel 40: Offentlige udbud Artikel 41: Begrænsede udbud Artikel 42: Udbud med forhandling med forudgående udbudsbekendtgørelse Artikel 43: Innovationspartnerskab Artikel 44: Udbud med forhandling uden forudgående udbudsbekendtgørelse KAPITEL II: Teknikker og instrumenter til samlet og elektronisk indkøb Artikel 45: Rammeaftaler Artikel 46: Dynamiske indkøbssystemer Artikel 47: Elektroniske auktioner Artikel 48: Elektroniske kataloger Artikel 49: Centrale indkøbsaktiviteter og indkøbscentraler Artikel 50: Hjælpeaktiviteter i forbindelse med indkøb Artikel 51: Lejlighedsvise fælles indkøb Artikel 52: Fælles indkøb mellem ordregivere fra forskellige medlemsstater KAPITEL III: Udbudsprocedurens afvikling AFDELING 1 FORBEREDELSE Artikel 53: Indledende markedshøringer Artikel 54: Tekniske specifikationer Artikel 55: Mærker Artikel 56: Prøvningsrapporter, certificering og anden dokumentation Artikel 57: Meddelelse af tekniske specifikationer Artikel 58: Alternative tilbud Artikel 59: Opdeling af kontrakter i delkontrakter Artikel 60: Fastsættelse af frister AFDELING 2: OFFENTLIGGØRELSE OG GENNEMSIGTIGHED Artikel 61: Vejledende periodiske bekendtgørelser Artikel 62: Bekendtgørelser om anvendelse af en kvalifikationsordning Artikel 63: Udbudsbekendtgørelser Artikel 64: Bekendtgørelser om indgåede kontrakter Artikel 65: Udarbejdelse og offentliggørelse af bekendtgørelser Artikel 66: Offentliggørelse på nationalt plan Artikel 67: Elektronisk adgang til udbudsdokumenter Artikel 68: Opfordringer til at afgive tilbud, til at forhandle eller til at bekræfte interesse Artikel 69: Underretning til deltagere i kvalifikationsordninger, ansøgere og tilbudsgivere AFDELING 3: UDVÆLGELSE AF DELTAGERE OG TILDELING AF KONTRAKTER Artikel 70: Generelle principper Underafdeling 1: Kvalifikation og kvalitativ udvælgelse Artikel 71: Kvalifikationsordninger Artikel 72: Kriterier for kvalitativ udvælgelse Artikel 73: Tillid til andre enheders kapacitet Artikel 74: Anvendelse af udelukkelses- og udvælgelseskriterier i henhold til [direktiv 2004/18] Artikel 75: Kvalitetssikringsstandarder og miljøledelsesstandarder Underafdeling 2: Kontrakttildeling Artikel 76: Kriterier for tildeling af kontrakter Artikel 77: Livscyklus og livscyklusomkostninger Artikel 78: Hindringer for tildeling Artikel 79: Unormalt lave tilbud Kapitel IV: Udførelse af kontrakt Artikel 80: Betingelser vedrørende kontraktens udførelse Artikel 81: Underentreprise Artikel 82: Ændring af kontrakter i deres løbetid Artikel 83: Ophævelse af kontrakter AFSNIT III: SÆRLIGE INDKØBSORDNINGER KAPITEL I: Sociale og andre specifikke tjenesteydelser Artikel 84: Tildeling af kontrakter vedrørende sociale tjenesteydelser og andre specifikke tjenesteydelser Artikel 85: Offentliggørelse af bekendtgørelser Artikel 86: Principper for tildeling af kontrakter KAPITEL II: Regler for projektkonkurrencer om tjenesteydelser Artikel 87: Generelle bestemmelser Artikel 88: Omfang Artikel 89: Bekendtgørelser Artikel 90: Regler for projektkonkurrencer, udvælgelse af deltagere og bedømmelseskomitéen Artikel 91: Bedømmelseskomitéens afgørelser AFSNIT IV: FORVALTNING Artikel 92: Håndhævelse Artikel 93: Offentligt tilsyn Artikel 94: Individuelle rapporter om procedurer for tildeling af kontrakter Artikel 95: National rapportering Artikel 96: Assistance til ordregivere og virksomheder Artikel 97: Administrativt samarbejde AFSNIT V: DELEGEREDE BEFØJELSER, GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER Artikel 98: Udøvelse af de delegerede beføjelser Artikel 99: Hasteprocedure Artikel 100: Udvalgsprocedure Artikel 101: Gennemførelse i national lovgivning Artikel 102: Ophævede retsakter Artikel 103: Revision Artikel 104: Ikrafttræden Artikel 105: Adressater BILAG BILAG I: Aktiviteter omhandlet i artikel 2, stk. 8, litra a) BILAG II: EU-lovgivning, der er omhandlet i artikel 4, stk. 2 BILAG III: EU-lovgivning, der er omhandlet i artikel 27, stk. 3 BILAG IV: Krav til anordninger til elektronisk modtagelse af tilbud, ansøgninger om deltagelse eller kvalifikation eller af planer og projekter i forbindelse med konkurrencer BILAG V: Internationale aftaler, der er omhandlet i artikel 38 BILAG VI del A: Oplysninger, der skal angives i vejledende periodiske bekendtgørelser (som omhandlet i artikel 61) BILAG VI del B: Oplysninger, der skal angives i bekendtgørelser om of