Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens 'Økonomisk årsberetning 1999 - EU-økonomien ved overgangen til euroen: fremme af vækst, beskæftigelse og stabilitet'"

(1999/C 209/13)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 22. januar 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens 'Økonomisk årsberetning 1999 - EU-økonomien ved overgangen til euroen: fremme af vækst, beskæftigelse og stabilitet'".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Vasco Cal til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. maj 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 364. plenarforsamling af 26. og 27. maj 1999, mødet den 27. maj 1999, med 86 stemmer for og 6 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg skal indledningsvis understrege vigtigheden af Økonomisk årsberetning 1999, som er forelagt det til udtalelse. Det er det første oplæg til "de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker" (jf. EF-traktatens artikel 103) i ØMU'ens tredje fase. ØSU glæder sig over, at så mange lande kvalificerede sig til optagelse i Den Monetære Union. Det håber, at Grækenland, og de lande, der har valgt for indeværende at stå uden for møntunionen, snarest vil træde ind i den.

1.2. De 11 valutaers overgang til én fælles mønt skete gnidningsløst 1. januar 1999, efter den formelle, forudgående beslutning i maj 1998. Det indvarsler en ny æra med stabilitet i, men også uden for euroområdet. Den begejstring, hvormed de finansielle markeder straks fra starten reagerede på den nytilkomne euro, er meget talende(1).

1.3. Efter at den økonomiske årsberetning blev offentliggjort, og inden udarbejdelsen af ØSU's udtalelse var afsluttet, indtrådte der et afgørende skift i tendensen - hvilket kan aflæses af den økonomiske prognose for 1999 og 2000 - Kommissionen fremlagde sin henstilling vedrørende de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, Den Europæiske Centralbank tog en vigtig pengepolitisk beslutning den 8. april 1999, og endelig fremlagde det tyske EU-formandskab et forslag til den europæiske beskæftigelsespagt. Disse forskellige omstændigheder er der taget højde for i nærværende udtalelse.

2. Den økonomiske situation og udsigterne

2.1. Den økonomiske årsberetning 1999

2.1.1. Det fremgår af Kommissionens redegørelse, at landene i Den Europæiske Union, inklusive dem, der (endnu) ikke er med i ØMU'en, ved udgangen af 1998 kunne fremvise en meget høj grad af konvergens:

- inflationen er på sit laveste niveau i tredive år,

- underskuddet på de offentlige budgetter er faldet til under 3 % af BNP (fra 6,1 % i 1993 til mindre end 2 % i 1998),

- overordnet reduceres den offentlige gæld afgørende, specielt i landene med den højeste gældsbyrde (navnlig Belgien og Italien),

- valutauro - i form af spændinger i ØMU-landenes indbyrdes valutakursforhold - hører, takket være indførelsen af den fælles mønt, fortiden til,

- de lange renter konvergerer mod en værdi i nabolaget af 4 %; realrenten er med ca. 2 % på sit laveste niveau i tyve år,

- makroøkonomisk set ligger erhvervenes indtjening nu over niveauet i 1960'erne, hvor der var fuld beskæftigelse.

2.1.2. Til trods for, at der i 1998 blev skabt 1,7 millioner nye job, er reduktionen i ledigheden stadig klart utilstrækkelig(2) i Den Europæiske Union.

2.1.3. På baggrund af disse overordnede udgangsbetingelser skulle der - med gunstige internationale rammevilkår, en hensigtsmæssig økonomisk politik og tilstrækkelig forbrugertillid - kunne skabes en situation med stabilitet og vækst, der skulle kunne nedbringe ledigheden mærkbart inden for en horisont på 10 år.

2.1.4. Asienskrisen, der har bredt sig til Østeuropa og ramt Sydamerika, er imidlertid ifølge Kommissionen en risikofaktor for Den Europæiske Union. Ifølge den økonomiske årsberetning 1999 lægger den internationale situation en dæmper på vækstudsigterne i Den Europæiske Union. Hertil kommer en voksende usikkerhedsfølelse hos forbrugerne og i erhvervslivet.

2.1.5. I 1998 var udviklingen i den interne efterspørgsel kraftigere end ventet, og den mere end opvejede virkningerne af Asienskrisen i Europa, hvorfor EU kunne slutte året med en vækstrate på omkring 3 %. For 1999 forudser Kommissionen imidlertid, at afdæmpningen i eksporten også vil ramme lageropbygningen og erhvervenes investeringer, hvilket forringer vækstudsigterne væsentligt. Policy-mixet er nok blevet lempet som følge af denne afdæmpning i efterspørgslen, men mixet er stadig for passivt i forhold til eksterne stød.

2.1.6. EU skulle ifølge Kommissionen gerne kunne reagere på eventuelle trusler gennem anvendelse af et hensigtsmæssigt policy-mix, navnlig makroøkonomisk politik. Indsatsen over for arbejdsmarkederne og den strukturpolitiske indsats rettet mod vare- og tjenestemarkederne, men også mod innovation af virksomheder skal fastholdes.

2.2. Forårsprognosen 1999 for 1999/2000(3)

2.2.1. Oversigten nedenfor illustrerer klart den forværring i udsigterne for økonomien, der indtrådte i efteråret 1998 - om end denne forværring alt i alt er meget begrænset og i det store og hele var forudset.

2.2.2. Efter en nedrevidering af vækstudsigterne for 1999 fra 2,7 til 2,4 % i prognosen fra efteråret 1998 (jf. økonomisk årsberetning), er vækstforventningerne blevet yderligere nedjusteret til 2,1 % i prognosen fra foråret 1999. For år 2000 fastholdes et vækstskøn på 2,7 % imidlertid også i de seneste prognoser.

Nøgletal i forårsprognosen 1999 - EU-15 ((Årlig ændring i %, med mindre andet er angivet.))

>TABELPOSITION>

Kilde:

Europa-Kommissionen.

2.2.3. Hvad angår den internationale situation er Kommissionen lidt mindre pessimistisk end hidtil: den finansielle krise i Brasilien synes ikke at sprede sig videre i regionen; de sydøstasiatiske lande kan skimte afslutningen på deres økonomiske mareridt, og den nationale valuta er for nogle landes vedkommende ved at rette sig; der er udsigt til opsving i Japan i andet kvartal af dette år, og sidst, men ikke mindst, har væksten i USA endnu ikke påbegyndt sin "bløde landing", men fortsætter med fuld styrke (se pkt. 3.4 nedenfor).

2.3. Kommissionens henstilling af 30. marts 1999 om De overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker(4)

2.3.1. Med afsæt i den økonomiske årsberetning 1999 og konjunkturprognosen fra foråret 1999, hvis tendens i vidt omfang allerede var forudset flere måneder i forvejen, opfordrer Kommissionen:

- medlemsstaterne til at føre en politik til sanering af de offentlige finanser i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten,

- arbejdsmarkedets parter til at aftale lønstigninger, der ikke er for høje af hensyn til prisstabiliteten og erhvervslivets indtjening, men tilstrækkeligt høje til, at de sikrer reallønsstigninger, der stimulerer den private efterspørgsel og samtidig ligger inden for stigningen i produktiviteten,

således at Den Europæiske Centralbank sættes i stand til - i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 105 - at bidrage til mere vækst og flere arbejdspladser, uden at hensynet til stabile priser svækkes.

2.3.2. Kommissionen opfordrer alle aktører, inklusive arbejdsmarkedets parter, til at gå ind i en omfattende dialog på alle niveauer med henblik på at sætte alt i værk for at skabe job og bekæmpe ledigheden.

2.3.3. Samordningen af den makroøkonomiske politik skal kombineres med strukturforanstaltninger på vare- og tjenestemarkederne og på kapital- og arbejdsmarkederne i overensstemmelse med den europæiske beskæftigelsespagt, som løb af stabelen i Wien.

2.3.4. Kommissionen slår til lyd for øgede investeringer, herunder på EU-plan (transeuropæiske net) og via partnerskaber mellem regeringer og private virksomheder som anbefalet af Det Økonomiske og Sociale Udvalg.

2.3.5. Kommissionen retter for første gang specifikke henstillinger til samtlige medlemsstater. Landene i euroområdet anmodes om at fortsætte deres saneringsbestræbelser i stabilitets- og vækstpagtens ånd; de øvrige lande opfordres til at fortsætte deres konvergensbestræbelser med henblik på hurtig optagelse i Den Økonomiske og Monetære Union. Alle skal - afhængigt af deres udgangssituation - videreføre indsatsen for at omstrukturere deres økonomi som anbefalet i Luxembourg- og Cardiff-reformprocesserne.

2.4. ECB's renteindgreb den 8. april 1999

2.4.1. Den 8. april 1999 sænkede Den Europæiske Centralbank sin basisrente med en halv procent fra 3 % til 2,5 %. ØSU havde i flere måneder udsendt signaler i den retning og glæder sig over ECB's beslutning. ECB har ikke begrundet rentenedsættelsen i hensyn til den monetære politik, men har beslutsomt påtaget sig sit ansvar i forhold til EF-traktatens artikel 105, idet den har henvist til de aktuelle vækstudsigter og hensynet til skabelse af arbejdspladser i Fællesskabet. Det står helt klart, at ECB har truffet sin beslutning i fuld uafhængighed.

3. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs bemærkninger

3.1. Ledigheden - der stadig tangerer de 10 % af arbejdsstyrken og frem for alt rammer bestemte grupper som kvinder og unge og bestemte regioner, især regioner, hvis landbrug eller industri er under omstilling - er fortsat uacceptabelt høj(5) til trods for principerklæringer om, at beskæftigelsen har prioritet.

3.2. ØSU deler i vidt omfang Kommissionens synspunkt, hvad angår ansvaret for føringen af den økonomiske politik i EU. ØSU mener, at de ansvarlige for finanspolitikken, lønpolitikken og den monetære politik bør udfolde fælles bestræbelser for at gennemføre en dynamisk, vækst- og joborienteret strategi:

- finanspolitikken, som føres af medlemsstaterne og overvåges af de procedurer, der er fastsat i artikel 104 A, B og C, er, omend der er sket store konsolideringsfremskridt, endnu ikke kommet op på den marchhastighed, som stabilitets- og vækstpagten stiller krav om. På den baggrund kan regeringerne lade de automatiske stabilisatorer virke i de lande, som (næsten) har opnået balance på deres budget, men i de øvrige (tre største) lande har stabilisatorerne et mere begrænset spillerum;

- lønpolitikken, der i al væsentlighed er arbejdsmarkedsparternes område (medlemsstaterne er dog fortsat vigtige aktører, idet de for det første er arbejdsgivere og for det andet har et medansvar for arbejdsmarkedet) har ydet et stort, konstruktivt bidrag til policy-mixet og derved bistået ECB i dens bestræbelser for at sikre stabile priser og hjulpet medlemsstaterne til bedre at holde deres budgetter i ave. Det har gjort det muligt for erhvervslivet at genoprette indtjeningen, så den nu er højere end i årene 1961-1973, om end forskellene fra region til region og fra sektor til sektor stadig er betydelige. For så vidt produktivitetsudviklingen tillader det, skal lønudviklingen fortsat bidrage til at understøtte det private forbrug og til at styrke forbrugertilliden;

- den monetære politik, der føres af Den Europæiske Centralbank (ECB), sigter først og fremmest på prisstabilitet. ECB kan imidlertid samtidigt, hvis det kan ske uden at bringe prisstabiliteten i fare, løbende bidrage til vækst og jobskabelse i henhold til EF-traktatens artikel 105, der henviser til EF-traktatens artikel 2.

3.3. Blandt de tre hovedaktører i Fællesskabets makroøkonomiske politik - ECB (monetær politik), medlemsstaterne (finanspolitik) og arbejdsmarkedets parter (lønpolitik) - er det kun ECB, der kan reagere hurtigt på en udefra kommende trussel. Bankens beslutning om at sænke renten (med 0,5 % fra 8. april) har en umiddelbar indvirkning på omkostningerne ved at låne penge, men får først sit fulde gennemslag på væksten (0,2-0,3 %) ved slutningen af året. Uroen på den internationale scene blev dæmpet med relativt stor lethed i 1998, men dens negative indvirkning på vækst og beskæftigelse er blevet følelig i 1999, og nye trusler kan ikke udelukkes, eftersom Kommissionen ikke har taget højde for virkningerne af Kosovo-konflikten i sin økonomiske prognose fra 30. marts.

3.3.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg påskønner Kommissionens bestræbelser for at bestemme det policy-mix, der er egnet i den nuværende situation, men beklager, at Kommissionen ikke i større enkeltheder behandler de risici, der kan dukke op, og de midler, der skal bruges for at imødegå dem.

3.4. Denne tilstand er så meget mere alvorlig, som den økonomiske prognose for 1999 adskillige gange i de seneste måneder er blevet revideret ned. ØSU er af den opfattelse, at den pessimisme, der kommer til udtryk fra visse forskningsinstitutters side, og som har været meget omtalt og kommenteret i medierne, ikke ligefrem opmuntrer erhvervslederne og forbrugerne til henholdsvis at investere og forbruge mere. Økonomisk årsberetnings prognose vedrørende de risikomomenter, der knytter sig til vækst- og jobskabelsesudsigterne i EU, bærer i al for høj grad præg af den frygt, Kommissionen nærer for det internationale klima. Kommissionens henstilling af 30. marts 1999 er mere nuanceret, for selv om den på den ene side må medgive, at problemerne i Rusland og Latinamerika ikke er løst, sporer den på den anden side tegn på opsving i Japan og Sydøstasien og fortsat vækst i USA, som er EU's vigtigste eksportmarked. USA har takket være en dynamisk intern efterspørgsel formået at holde stand mod den internationale konjunktur og beder nu europæerne om på deres side at bidrage til at stimulere verdensøkonomien.

3.4.1. Det er et faktum, at EU's samhandel med tredjelande tegner sig for mindre end 10% af dets samlede BNP. Selv om det i 1998 lykkedes EU mere end at kompensere for problemerne i forbindelse med samkvemmet med de asiatiske lande, navnlig gennem en forøgelse af den interne efterspørgsel, bør alt sættes ind på i indeværende år at stimulere den interne efterspørgsel og investeringerne yderligere(6). Overgangen til den fælles mønt, euroen, og indførelsen af en strategi for vækst og beskæftigelse, forpligter EU til at træffe enhver foranstaltning, der - uden at sætte stabiliteten over styr - sikrer, at kapitalmarkedet fungerer effektivt og kan omsætte kapitalindstrømningen til produktive investeringer.

3.4.2. Til kapitalflugt fra tredjelande i vanskeligheder svarer kapitalstrømme mod USA og Den Europæiske Union, hvor kapitalen søger øget sikkerhed, og hvor den vil kunne stimulere investeringsaktiviteten. Europa har en sådan økonomisk dimension - der er blevet yderligere styrket med euroen - at det ikke længere kan tillade sig at forklare ringe præstationer indadtil med dårlige undskyldninger om, at dette skyldes udefra kommende årsager. Europa har som økonomisk enhed et stort vækstpotentiale, og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik bør pege på de foranstaltninger, der skal til for at udnytte dette potentiale.

3.5. På det budgetmæssige område konstaterer ØSU, at medlemsstaterne endnu ikke har nedbragt deres strukturelle underskud i en sådan grad, at det helt svarer til kravene i stabilitets- og vækstpagten, og det reducerer råderummet i den økonomiske politik. De offentlige udgifter bør drejes mere over mod investeringer (herunder i human kapital med henblik på opbygningen af vidensamfundet) for at skabe bedre vilkår for vækst og beskæftigelse. I EU-regi ville en fremskyndet finansiering af programmerne for transeuropæiske net have en yderst velgørende effekt på denne proces.

3.5.1. En sådan ansvarlig finanspolitik skaber i kombination med en hensigtsmæssig lønudvikling, jf. pkt. 3.2 ovenfor, de nødvendige betingelser for, at ECB kan udnytte alle frihedsgraderne i sin monetære politik til - under forhold, hvor der ikke er inflationspres - at understøtte vækst og beskæftigelse, således som det er foreskrevet i EF-traktatens artikel 2 og 105. Ved sin beslutning af 8. april om at sænke rentesatsen har ECB taget et skridt i den rigtige retning, men spørgsmålet er, om banken ikke i højere grad burde foregribe konjunkturudviklingen ved at sende markederne et positivt signal for at styrke tilliden.

3.5.2. I 1998 faldt industriens inputpriser med 2,2 % i EU-området under ét. I visse lande har forbrugerprisudviklingen fremkaldt frygt for deflation. I nogle lande er der røster, der kræver en mindre stram politik for at stimulere efterspørgslen og hindre recession.

3.5.3. I andre lande, hvor inflationspresset er mere udtalt, stilles der krav om en strammere politik. Det siger sig selv, at ECB skal føre en monetær politik, der tager hensyn til alle ØMU-landes interesser.

3.6. ØSU opfordrer Kommissionen til i årsberetningen at fremlægge scenarier for det mellemlange sigt til hjælp for den økonomisk-politiske beslutningstagning.

3.7. ØSU er af den opfattelse, at Den Europæiske Union bør sætte sig et mellemfristet vækstmål på mindst 3,5 %, hvis det skal skabe et tilstrækkeligt antal job til, at man inden for 10 år kan nedbringe den aktuelle ledighed til 3-4 % og hæve beskæftigelsesfrekvensen, så den kommer op i nærheden af 70 %, jf. hvad Kommissionen i efteråret 1997 foreslog i sit første forslag til retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik.

3.7.1. Denne udvikling vil kræve en støt vækst i investeringerne (i øjeblikket 7 % om året, så at investeringskvoten kommer op på 22-23 % mod aktuelt 19 %), hvis man vil skabe det nødvendige antal arbejdspladser og forebygge risikoen for, at der opstår inflationspres som følge af manglende produktionskapacitet. Niveauet for de lange renter og virksomhedernes rentabilitet udgør i øjeblikket de gunstige rammevilkår. Tilbage står at finde en makroøkonomisk politik, der skaber mulighed for en vedholdende vækst og en passende efterspørgselsudvikling. Denne politik skal understøttes af økonomiske reformer i samklang med dem, der er indledt med Cardiff-processen. Disse reformer sigter især på at styrke konkurrenceevnen og forbedre vare-, tjeneste- og kapitalmarkedernes funktionsmåde.

3.7.2. I adskillige medlemsstater er bestræbelserne for at honorere konvergenskriterierne og dermed for at kunne tiltræde ØMU'ens tredje fase gået ud over de offentlige investeringer. ØSU fordrer derfor, at investeringerne nu opprioriteres i finanspolitikken. Regeringerne bør bl.a. fremme et partnerskab mellem den offentlige og private sektor på investeringsområdet.

3.7.3. ØSU mener, at alt, hvad der er muligt, bør gøres for at støtte den interne efterspørgsel. Forudsat at de budgetmæssige bindinger og budgettets omfordelende rolle respekteres, vil en lettelse af virksomhedernes, men også husholdningernes skattebyrde kunne stimulere såvel investeringerne som erhvervslivets og husholdningernes tillid. ØSU har gennem flere år slået til lyd for, at der i de medlemsstater, der ønsker det, gives tilladelse til under visse betingelser at sænke momssatsen for arbejdskraftintensive varer og tjenesteydelser. ØSU glæder sig over, at Kommissionen har fremlagt et direktivforslag i denne retning, som ØSU har afgivet en overvejende positiv udtalelse om(7).

3.7.3.1. ØSU så gerne, at der - efter en stigning i skattetrykket (skatter, afgifter og sociale bidrag i % af BNP)(8) i 1970'erne (fra ca. 36 % til ca. 46 % af BNP især som følge af, at der har været et fald i antallet af bidragydere i det sociale sikringssystem og en stigning i de sociale udgifter) og efter en stagnation i skattetrykket indtil midten af 1990'erne - nu sker en vending i tendensen. Ifølge Kommissionens fremskrivninger for Unionen under ét forudses et skattetryk på 46,3 % for 1998 og 45,7 % af BNP i 2000 mod 46,7 % i 1996, idet der dog er nogle medlemsstater, hvor skattetrykket endnu ikke er begyndt at falde. ØSU håber ikke, at dette fald i skatter/sociale bidrag fører til en forringelse af de sociale ydelser, som er et grundlæggende element i den europæiske sociale model(9).

3.8. Det Økonomiske og Sociale Udvalg er af den opfattelse, at økonomisk vækst er væsentlig for skabelsen af et tilstrækkeligt antal arbejdspladser, men mener samtidig, at det er vigtigt og nødvendigt, at der følges op med strukturforanstaltninger og arbejdsmarkedsforanstaltninger, hvis man vil sikre en afgørende forbedring i beskæftigelsessituationen. Det tilsiger, at de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken(10) sammenkædes. ØSU glæder sig over, at strukturpolitikken, der hidtil udelukkende har været et medlemsstatsanliggende, mere og mere bliver et fælles anliggende, som kræver den fornødne koordinering.

3.8.1. ØSU er af den opfattelse, at de nationale beskæftigelseshandlingsplaner skal tage afsæt i den proces, der blev indledt i Luxembourg i 1997 og som bygger på fire hovedmål: forbedring af evnen til integration på arbejdsmarkedet (uddannelsestilbud), udvikling af en iværksætterkultur, fremme af virksomhedernes og de ansattes tilpasningsevne samt styrkelse af ligestillingspolitikken - mål, som på topmødet i Wien 1998 blev udbygget med: undersøge skattebegunstigede ordninger for at tilskynde personer uden for arbejdsmarkedet til at tage arbejde og arbejdsgivere til at skabe nye arbejdspladser, tilskynde ældre arbejdstagere til i højere grad at indgå i arbejdsstyrken samt fremme dårligt stillede gruppers sociale integration og lige muligheder.

3.8.2. Strukturpolitikken skal desuden sikre, at væksten tilgodeser miljøhensyn.

3.8.3. I visse tilfælde vil en større fleksibilitet i arbejdsvilkår kunne øge de arbejdssøgendes jobegnethed. ØSU er imidlertid af den opfattelse, at en øget spredning i lønomkostningerne vil kunne øge vækstens beskæftigelsesindhold. For ikke at sænke de laveste lønninger yderligere, så der opstår en gruppe af "working poor", men også for at stimulere efterspørgslen og dermed væksten, peger ØSU på en foranstaltning, der i sin tid blev anbefalet i Delors hvidbog, hvorefter man skal reducere de indirekte lønomkostninger i den nedre ende af lønskalaen, så man stimulerer ansættelsen af unge og af kortuddannede. ØSU konstaterer, at Kommissionen tager dette spørgsmål op i sin henstilling af 30. marts 1999 om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.

3.8.4. Grunduddannelse, erhvervsuddannelse og livslang uddannelse er imidlertid væsentlige faktorer i kampen mod ledigheden: hvor 20% af ledigheden overvejende er konjunkturbestemt, består de resterende 80% af ledige, som for halvdelens vedkommende står til rådighed for arbejdsmarkedet og (via kortvarig træning) er parate til at påtage sig et arbejde, medens uddannelse for den øvrige halvdel, der overvejende omfatter langvarigt ledige, er meget vigtig. Dette rokker imidlertid ikke ved, at der til den ikke-konjunkturelle del af de ledige, der kan opsuges på arbejdsmarkedet på kort og mellemlangt sigt, nødvendigvis skal skabes nogle arbejdspladser - og hertil kræves mere vækst(11).

3.9. Kommissionen peger med rette på den fare, som en for hurtig liberalisering af kapitalmarkederne (mangel på egnede tilsynsregler) kan frembyde for de nyindustrialiserede lande. Ofte er bank- og tilsynsinfrastrukturerne utilstrækkelige til, at de kan understøtte kapitaleksporten og -importen i en ekstremt globaliseret finansverden. Uden at ville sætte et spørgsmålstegn ved den allerede skete liberalisering af kapitalbevægelserne finder ØSU, at Kommissionen bør undersøge, om visse mangler konstateret i tredjelande ikke også genfindes i Den Europæiske Union. Endelig bør man ligeledes se på det internationale tilsyn med og koordinering af de finansielle institutioner.

3.9.1. I en nylig rapport udarbejdet på anmodning af G7's finansministre og centralbankcheferne(12), foreslås det, at der etableres et forum for finansiel stabilitet på G7-plan samt en række internationale institutioner. ØSU håber, at Den Europæiske Union og ØMU'en kommer til at spille en aktiv rolle i den sammenhæng.

3.10. Kommissionens rapporter om økonomiske og strukturelle reformer ("Cardiff I" og "Cardiff II")(13), som ØSU udtaler sig om andetsteds(14), analyserer fremskridtene i virkeliggørelsen af det indre marked og virkningerne af euroens indførelse. Rapporterne understreger vigtigheden af en skattereform, der letter skatten på arbejdsindkomst, men samtidig tilgodeser hensynet til fortsatte budgetsaneringer.

4. Slutbemærkninger

4.1. ØSU er af den opfattelse, at de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik(15) bør bruges som instrument til iværksættelse af beskæftigelsespagten. ØSU glæder sig over, at Kommissionen i sin henstilling vedrørende de overordnede retningslinjer deler denne opfattelse. Beskæftigelsespagten, der skal ses som et samarbejde mellem de forskellige aktører inden for det økonomiske og sociale liv, skal kunne støtte sig til økonomiske politikker, der er samordnet på såvel makroøkonomisk som strukturelt plan. Et egnet makroøkonomisk policy-mix - omfattende finanspolitik, monetær politik og indkomstpolitik - skal flankeres af de arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger, der blev anbefalet i Luxembourg, og som kompletteres med strukturprogrammet, som blev søsat i Cardiff, så der kan skabes et tillidsklima, der stimulerer forbruget og investeringerne og dermed sætter varig gang i beskæftigelsen.

4.2. ØSU håber ligesom Kommissionen i nævnte henstilling, at samtlige aktører i den makroøkonomiske politik - regeringerne, Den Europæiske Centralbank og arbejdsmarkedets parter - sammen vil kunne arbejde for en mellemfristet, dynamisk og bæredygtig beskæftigelsespagt. ØSU deler i vidt omfang de synspunkter, Kommissionen fremfører i henstillingen, men vil påpege, at det især vil afhænge af ovennævnte aktører, om den økonomisk-politiske samordning og den europæiske beskæftigelsespagt bliver en succes i praksis.

4.2.1. De landevise henstillinger vedrørende budgetpolitikken gentager i vidt omfang de foranstaltninger, der er lagt fast i stabilitets- og konvergensprogrammerne, uanset at der i disse ikke er taget højde for forværringen i konjunkturen og konflikten på Balkan. Der siges i retningslinjerne for de enkelte lande intet om den rolle, budgetpolitikken kan spille via de offentlige investeringer.

4.2.2. For så vidt angår vare- og kapitalmarkederne gentager Kommissionen resultaterne af Cardiff II-rapporten og gennemgangen af situationen for de enkelte lande. Dens henstillinger tager dermed ikke højde for de ledsageforanstaltninger, der er nødvendige, for at det indre marked kan bidrage til øget social samhørighed og til jobskabelse i alle regioner.

4.2.3. Med hensyn til arbejdsmarkedet vedrører henstillingerne til nogle lande ømfindtlige spørgsmål som sanering af den sociale sikring og fleksibilitet på arbejdsmarkedet. Disse spørgsmål falder imidlertid i samtlige medlemsstater ind under arbejdsmarkedsparternes autonomi og/eller den sociale dialog mellem arbejdsmarkedets organisationer og regeringen og indgår aktuelt i (kollektive) forhandlinger eller reguleres af lovgivning i flertallet af medlemsstaterne.

4.3. Nedjusteringen af vækstskønnene som følge af den internationale situation kan alvorligt trykke tillidsklimaet i erhvervslivet. Man skal imidlertid huske på, at udenrigshandelen kun skriver sig for en lille del (10 %) af Den Europæiske Unions BNP. ØSU udleder heraf, at alt må sættes i værk for allerede i indeværende år at stimulere den interne efterspørgsel og investeringerne.

4.4. ØSU er af den opfattelse, at Kommissionen i denne periode med finansiel krise bør gøre alt for, at EU- og ØMU- instanserne spiller en rolle i eksisterende og fremtidige internationale fora.

4.5. Det Økonomiske og Sociale Udvalg glæder sig over ECB's beslutning af 8. april om at nedsætte rentesatserne. På baggrund af de fremskridt, regeringerne kan registrere med hensyn til nedbringelse og begrænsning af deres budgetunderskud, og de lønoverenskomster, arbejdsmarkedets parter har indgået, bidrager Den Europæiske Centralbank på denne måde aktivt til en udvikling i retning af en bæredygtig vækst, der er orienteret mod stabile priser og skabelse af arbejdspladser. Den betydelige rentesænkning, ECB har foretaget, vil således befordre investeringerne og stimulere den private efterspørgsel.

4.6. En makroøkonomisk dialog, der skal stimulere vækst og beskæftigelse gennem forbedret samordning af lønudviklingen, finanspolitikken og pengepolitikken, kræver en ny institutionel geometri. Dialogens parter bør således være Rådet, Kommissionen, ECB og arbejdsmarkedet, der træder sammen mindst to gange årligt på såvel teknisk som politisk niveau.

Bruxelles, den 27. maj 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) ØSU er i øjeblikket i færd med at udarbejde en initiativudtalelse om de første måneders erfaringer med fælles valuta.

(2) Dog er der store forskelle fra det ene land til det andet og fra den ene region til den anden.

(3) The European Economy - Supplement A - Economic trends - No 4 - April 1999.

(4) KOM(1999) 143 endelig udg. (foreligger d.d. ikke på dansk).

(5) ØSU er i øjeblikket i færd med at udarbejde en initiativudtalelse om de første måneders erfaringer med fælles valuta.

(6) Se ØSU's udtalelse af 2. juli 1998 "Europa som en økonomisk enhed - en politisk udfordring", EFT C 284 af 14.9.1998.

(7) ØSU's udtalelse af 26. maj 1999 om "Kommissionens forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF, for så vidt angår muligheden for forsøgsvis at anvende en nedsat momssats for arbejdskraftintensive tjenesteydelser".

(8) Se bilag 1.

(9) ØSU vil tage skattespørgsmålet op i en særskilt udtalelse.

(10) ØSU har på samme plenarforsamling afgivet en udtalelse om "Gennemførelse af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken i 1999".

(11) Ud af en ledighed på 11 % skønner Kommissionen, at 4,5 % er strukturel ledighed, der kræver foranstaltninger i form af erhvervsrettet uddannelse mv. De øvrige arbejdsledige skulle være i stand til at påtage sig et job, hvis det blev oprettet, heraf nogle (2 %) umiddelbart og de øvrige efter et kort uddannelsesforløb.

(12) "International cooperation and coordination in the area of financial market supervision and surveillance", rapport udarbejdet af Hans Tietmeyer, formand for den tyske forbundsbank.

(13) "Økonomisk reform: Rapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder" (KOM(1999) 10 endelig udg. af 20.1.1999) og "Økonomiske og strukturelle reformer i EU" (KOM(1999) 61 endelig udg. af 17.2.1999).

(14) Udtalelse af 26. maj 1999.

(15) Det skal bemærkes, at Europa-Parlamentet i en beslutning vedtaget den 11. februar 1999 tager den idé til sig - der bringes på bane i tidligere ØSU-udtalelser - at Kommissionen fremsætter forslag til de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som dernæst vedtages med kvalificeret flertal af Rådet efter samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet og udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Makrostrukturelle træk: ligheder og forskelle

>TABELPOSITION>

Kilde:

Kommissionens tjenestegrene.

NB:

ØSU så gerne, at Kommissionen i denne oversigt for fremtiden medtog samtlige medlemsstater og ikke kun De Elleve.