Eftersom den europæiske og de nationale interoperabilitetsrammer supplerer hinanden, vil Europa-Kommissionen fortsat som led i ISA-programmet støtte observatoriet for nationale interoperabilitetsrammer, NIFO. Observatoriets hovedformål er at samle oplysninger om nationale interoperabilitetsrammer og fremme udvekslingen af erfaringer og viden om sådanne rammer mellem de offentlige forvaltninger.

Kommissionen er i færd med at udvikle en metode, der kan bruges ved udarbejdelse af retsakter med det formål at få bedre indsigt i, hvordan ikt kan bidrage til en formålstjenlig og effektiv gennemførelse af lovgivningen.

Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne arbejde på at nå frem til en fælles plan for en europæisk interoperabilitetsarkitektur, og om nødvendigt vil den støtte en sådan arkitektur ved at etablere fælles infrastrukturer og udvikle fælles tjenester.

Medlemsstater, som deltager i storstilede pilotprojekter, der støttes af støtteprogrammet for ikt-politik, høster erfaring med interaktion på tværs af grænserne. De øvrige medlemsstater opfordres til at slutte sig til de eksisterende pilotforsøg, og samtidig foreslås der nye pilotprojekter. De første storstilede projekter afsluttes i 2011. Man er allerede i gang med at overveje, hvordan man bedst kan udnytte resultaterne, og hvordan ISA-programmet kan medvirke til at omsætte resultaterne i fuldt funktionsdygtige tjenester. Hvor det er relevant, deltager Kommissionen i igangværende pilotprojekter, bl.a. projekterne om elektroniske offentlige indkøb og om interoperabilitet på området e-identitet. Dermed sikres det, at Kommissionens infrastruktur bliver interoperabel med resultaterne af disse pilotprojekter.

For at føre an med et godt eksempel vil Kommissionen indrette sin interne interoperabilitetsstrategi efter EIS og anvende EIF som rettesnor, når der udvikles ikt-systemer til støtte for EU-lovgivningen.

Medlemsstaterne vedtog med ministererklæringen om e-forvaltning, der blev godkendt i Malmø, Sverige, den 18. november 2009, at bringe deres nationale interoperabilitetsrammer på linje med de gældende europæiske rammer inden 2013. Derfor opfordrer Kommissionen nu medlemsstaterne til at tilpasse deres nationale interoperabilitetsstrategier til EIS og deres nationale interoperabilitetsrammer til EIF.

Medlemsstaternes forvaltninger og Kommissionens tjenestegrene tilskyndes til at anvende den europæiske interoperabilitetsramme i alle aktiviteter vedrørende etablering af europæiske offentlige tjenester. EIF bør også tages i betragtning, når offentlige forvaltninger opstiller lignende rammer på nationalt, regionalt eller lokalt plan eller inden for en bestemt sektor.

De årlige arbejdsprogrammer for støtteprogrammet for ikt-politik opstilles ligeledes af Kommissionen efter samråd med medlemsstaterne, der er repræsenteret i forvaltningsudvalget for rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation. Disse arbejdsprogrammer gennemføres ved hjælp af forslagsindkaldelser. Støtteprogrammet for ikt-politik støtter mange forskellige politikområder, men en række af dets storstilede projekter går direkte ud på at forbedre interoperabiliteten med henblik på levering af europæiske offentlige tjenester.

Det rullende ISA-arbejdsprogram udarbejdes af Kommissionen efter høring af medlemsstaterne, der er repræsenteret i forvaltningsudvalget for programmet. Det første arbejdsprogram blev vedtaget af Kommissionen den 30. juni 2010. Arbejdsprogrammet vil blive revideret en gang om året, så det afspejler ændringer i strategien eller målene. Kommissionen gennemfører arbejdsprogrammet via offentlige udbud.

Kommissionen vil gennemføre den europæiske interoperabilitetsstrategi ved hjælp af ISA-programmet og en række aktiviteter, der er planlagt under støtteprogrammet for ikt-politik under rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation.

Denne definition af en transformeret Kommission viser, at interoperabilitet spiller en vigtig rolle i e-Kommissionsinitiativet 2011-2015, og interoperabilitet vil blive et af de ledende principper for gennemførelsen af initiativet.

åbent vil udveksle information mellem tjenester og gøre det muligt for grupper at samarbejde og udveksle viden og ekspertise.

Sideløbende hermed er Kommissionen ved at forberede videreførelsen af initiativet "e-Kommissionen" i perioden 2011-2015. Det overordnede mål er, at Kommissionen skal udvikle sig fra den nuværende "integrerede" Kommission til fremtidens "transformerede" Kommission. Dette indebærer, at offentlige tjenester:

EIS og EIF vil blive ajourført under ISA-programmet i overensstemmelse med resultaterne af andre relevante tiltag under den digitale dagsorden vedrørende interoperabilitet og standarder, herunder reformen af reglerne for gennemførelse af ikt-standarder i Europa, der vil tillade brug af visse ikt-foraers og –konsortiers standarder, opstilling af retningslinjer for grundlæggende intellektuel ejendomsret og licensvilkår i forbindelse med standardfastsættelse, herunder for forudgående offentliggørelse af oplysninger, samt udarbejdelse af vejledning om forbindelsen mellem ikt-standardisering og offentlige indkøb, der skal hjælpe offentlige myndigheder til at udnytte standarder til at øge effektiviteten og mindske risikoen for at blive låst fast til bestemte systemer.

For at medvirke til at udnytte potentialet i det digitale indre marked fuldt ud må medlemsstaterne og Kommissionen i fællesskab føre interoperabilitetsstrategien ud i livet som led i tiltag under den digitale dagsorden, idet de anvender den europæiske interoperabilitetsramme.

Tilsammen danner EIS og EIF grundlag for fremtidige aktiviteter, der skal forbedre interoperabiliteten med henblik på levering af europæiske offentlige tjenester. Der er aldrig før gjort forsøg på at indføre en tværnational interoperabilitetsstrategi og tilhørende interoperabilitetsramme i en sådan skala, så det er absolut nødvendigt, at alle berørte parter inddrages, for at det kan lykkes.

EIF indfører en begrebsmodel for udvikling af europæiske offentlige tjenester. Der er tale om en modulbaseret strategi for opbygning af tjenesterne, der gør det muligt at sammenkoble de enkelte tjenestekomponenter, og som fremmer genbrug af information, begreber, mønstre, løsninger og specifikationer i medlemsstaterne og på EU-plan.

En interoperabilitetsramme er en fælles tilgang til interoperabilitet for organisationer, der ønsker at samarbejde om fælles levering af offentlige tjenester. Rammen fastlægger inden for sit anvendelsesområde en række fælles elementer såsom terminologi, begreber, principper, politikker, retningslinjer, anbefalinger, standarder, specifikationer og praksis.

Den europæiske interoperabilitetsstrategi fastlægger retningslinjer og mål for tiltag, der er nødvendige for at forbedre samspillet, udvekslingen af oplysninger og samarbejdet mellem europæiske offentlige forvaltninger på tværs af grænser og sektorer i forbindelse med etablering af europæiske offentlige tjenester.

For at opnå dette bør EU og medlemsstaterne koordinere deres aktiviteter. Desuden bør der indføres interoperabilitetsstyring på EU-plan.

På grundlag af det arbejde, der allerede er udført, har Kommissionen samarbejdet tæt med højtstående repræsentanter for medlemsstaterne om at formulere en europæisk interoperabilitetsstrategi for europæiske offentlige tjenester (EIS, jf. bilag 1). Med udgangspunkt i en fælles målsætning for fremtiden er der fastlagt en fælles, sammenhængende strategi for interoperabilitet. Den fælles målsætning går ud på, at interoperabilitet i 2015 skal have ført til væsentligt forbedrede europæiske offentlige tjenester i kraft af:

Som følge af sådanne politiske initiativer og erfaringer fra forskellige sektorer anerkendes interoperabilitet som afgørende for, at der kan tilbydes formålstjenlige og effektive europæiske offentlige tjenester, der fremmer og styrker det indre marked. En vellykket udvikling og gennemførelse af generelle og sektorspecifikke strategier, lovrammer, retningslinjer, tjenester og værktøjer, og de løsninger, der tages i brug inden for de fire niveauer af interoperabilitet, er et vigtigt aktiv at bygge videre på. For offentlige forvaltninger medfører interoperabilitet fordele i form af bedre samarbejde. Interoperabilitet letter udveksling, formidling og genbrug af information og resulterer dermed i bedre europæiske offentlige tjenester for borgere og virksomheder. Desuden undgås dobbeltarbejde, og omkostningerne nedbringes.

Med hensyn til retlige og indre anliggender har Kommissionen fremhævet fordelene ved øget effektivitet, interoperabilitet og synergi mellem europæiske databaser som visuminformationssystemet (VIS), Schengeninformationssystemet (SIS) og det europæiske fingeraftryksystem (Eurodac). Forvaltningen af mere kompleks information som biometriske data skaber yderligere udfordringer for de europæiske databaser og tilhørende it-systemer, for så vidt angår interoperabilitet og brugervenlighed.

På miljøområdet opstiller Inspire-direktivet 2007/2/EF en infrastruktur for geografisk information i Europa til støtte for gennemførelsen af EU's miljøpolitik og andre politikker og aktiviteter, der kan have indflydelse på miljøet. For at sikre, at geodata og geodatatjenester er tilgængelige på tværs af grænserne i EU, kræver direktivet, at der vedtages tekniske gennemførelsesbestemmelser for de elementer, der er nødvendige for at opnå interoperabilitet i infrastrukturen: metadata, interoperabilitet mellem geodata og tjenester, nettjenester, adgang til medlemsstaternes geodatasæt og -tjenester og overvågning og rapportering, og de nationale infrastrukturer tilpasses i overensstemmelse hermed.

For så vidt angår det indre marked, kræver tjenesteydelsesdirektivet 2006/123/EF, at medlemsstaterne giver tjenesteudbydere mulighed for at afvikle alle procedurer og formaliteter, der er nødvendige for at udbyde en tjenesteydelse uden for deres hjemland, ad elektronisk vej og på tværs af grænserne. Interoperabilitet på områderne e-identifikation, e-signaturer og e-dokumenter er en forudsætning for, at elektroniske procedurer på tværs af grænserne kan fungere gnidningsløst.

Støtteprogrammet for ikt-politik under rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation yder støtte til indførelse og anvendelse af ikt og bidrager til at skabe bedre ikt-baserede offentlige tjenester. Både offentlige og private organisationer deltager i pilotforanstaltninger, der går ud på at validere den EU-dækkende interoperabilitet mellem nationale systemer.

Idabc-programmet har spillet en vigtig rolle i indsatsen for at sikre interoperabilitet som grundlag for elektronisk informationsudveksling mellem europæiske offentlige myndigheder – en indsats, der også har haft positive virkninger for det indre marked. Den endelige evaluering af Idabc-programmet konkluderede, at en koordineret fremgangsmåde kan medvirke til at give hurtigere og bedre resultater og til at opfylde EU's lovkrav og politiske mål ved hjælp af fælles løsninger, der udtænkes og iværksættes i samarbejde med medlemsstaterne. Programmet for interoperabilitetsløsninger for europæiske offentlige myndigheder (ISA), der er efterfølgeren til Idabc-programmet, som udløb i 2009, lægger endnu større vægt på interoperabilitet og samarbejde som forudsætning for en vellykket gennemførelse af EU-lovgivningen.

I 2006 udsendte Kommissionen en meddelelse om interoperabilitet for paneuropæiske e-forvaltningstjenester, der førte væsentlige resultater med sig. Disse blev hovedsagelig opnået gennem programmet for interoperabel levering af paneuropæiske e-forvaltningstjenester til offentlige myndigheder, virksomheder og borgere (Idabc) og støtteprogrammet for ikt-politik.

Kommissionen fungerer som drivkraft og fremmer moderniseringen af offentlige tjenester i hele Europa, især ved hjælp af den digitale dagsorden for Europa og den europæiske handlingsplan for e-forvaltning for perioden 2011-2015.

I erklæringen fra ministerkonferencen i Malmø af 18. november 2009 har medlemsstaternes ministre med ansvar for politikken for e-forvaltning udtrykt enighed om at forbedre pålideligheden, sikkerheden og interoperabiliteten i e-forvaltningstjenester og –systemer på det indre marked. De har aftalt at bringe deres nationale interoperabilitetsrammer i overensstemmelse med de gældende europæiske rammer og opfordret Kommissionen til at udpege mangler i interoperabiliteten og den gensidige anerkendelse på tværs af grænserne samt styrke centrale interoperabilitetsfremmende tiltag. Desuden har medlemsstaterne anerkendt, at der skal tilbydes bedre offentlige tjenester ved hjælp af færre ressourcer, og at potentialet i e-forvaltning kan udnyttes bedre ved at udvikle en samarbejdskultur og forbedre vilkårene for interoperabilitet i europæiske offentlige forvaltninger.

Interoperabilitet er et emne, der har fået megen politisk opmærksomhed i den senere tid, særlig under konferencerne om e-forvaltning, der finder sted hvert andet år. Erklæringerne om e-forvaltning, der er vedtaget under det belgiske, det britiske og det portugisiske formandskab, lægger alle vægt på interoperabilitet. Handlingsplanen for e-forvaltning for perioden 2006-2010har også haft til formål at sikre, at e-forvaltning på nationalt plan ikke fører til nye barrierer på det indre marked som følge af opsplitning og manglende interoperabilitet.

Europæiske offentlige tjenester vil ofte være baseret på en samling af de eksisterende "grundlæggende offentlige tjenester", der tilbydes på forskellige niveauer af forvaltningen i medlemsstaterne. For at der kan etableres europæiske offentlige tjenester, må disse grundlæggende offentlige tjenester være udformet med tanke på kravet om interoperabilitet.

Derfor bør øget interoperabilitet på det retlige, organisatoriske, semantiske og tekniske niveau gradvis føre til, at der skabes et bæredygtigt økosystem, som kan lette en formålstjenlig og effektiv etablering af europæiske offentlige tjenester.

Interoperabilitet på tværs af grænserne hindres i dag også af manglen på fælles infrastruktur, arkitektur og tekniske retningslinjer, der kunne fremme udviklingen af europæiske offentlige tjenester ved at danne et solidt teknisk grundlag og medvirke til, at dobbeltarbejde undgås.

Når offentlige forvaltninger opbygger europæiske offentlige tjenester for at nå fælles vedtagne mål, er de nødt til at samordne deres administrative processer.

At tilbyde Europas borgere og virksomheder europæiske offentlige tjenester bliver vanskeligt, for ikke at sige umuligt, hvis der ikke er interoperabilitet mellem de europæiske offentlige forvaltninger.

Uden ikt-støttede europæiske offentlige tjenester og samarbejde mellem de offentlige forvaltninger er borgerne nødt til at kontakte eller endda besøge de offentlige forvaltninger i udlandet for at aflevere eller indhente de oplysninger eller dokumenter, der er nødvendige, for at de kan arbejde, studere eller rejse i EU. Det samme gælder virksomheder, der vil etablere sig i mere end én medlemsstat.

Flere og flere borgere og virksomheder udnytter det indre markeds friheder og muligheden for at arbejde og tilbringe deres fritid i udlandet.

Det europæiske indre marked er afhængigt af grænseoverskridende offentlige tjenester, der støtter gennemførelsen af EU's politikker og medvirker til at løse problemer med flaskehalse og manglende led på det indre marked, jf. Kommissionens arbejdsprogram for 2010. Disse europæiske offentlige tjenester tilbydes i stigende grad via elektroniske kanaler.

Medlemsstater, der indfører ikt-støttede landsdækkende offentlige tjenester, skal være mere opmærksomme på risikoen for at skabe nye elektroniske barrierer, hvis de vælger løsninger, der ikke er interoperable. Sådanne "e-barrierer" fører til opsplitning af det indre marked og forhindrer markedet i at fungere ordentligt. Medlemsstaterne og Kommissionen bør gøre en større indsats for at undgå en sådan opsplitning.

Denne meddelelse introducerer en europæisk interoperabilitetsstrategi (EIS) og en europæisk interoperabilitetsramme (EIF) for europæiske offentlige tjenester – to nøgleelementer i den digitale dagsorden. Tilsammen skal de fremme interoperabilitet mellem offentlige forvaltninger.

Europa vil kunne gribe de mest presserende samfundsmæssige udfordringer meget bedre an, hvis vi udnytter ikt-potentialet fuldt ud. Derfor understreger den digitale dagsorden, at de europæiske offentlige forvaltninger skal tilbyde effektive, formålstjenlige e-forvaltningstjenester på tværs af grænserne. Dette kræver et tæt samarbejde, strømlinede grænseoverskridende processer og pålidelig informationsudveksling baseret på interoperable ikt-infrastrukturer og systemer.

Det er absolut nødvendigt at tage skridt til at sikre interoperabilitet for at få det størst mulige sociale og økonomiske udbytte af informations- og kommunikationsteknologi (ikt). Dette fastslår den digitale dagsorden for Europa, et af flagskibsinitiativerne under Europa 2020-strategien. Den digitale dagsorden vil kun give de ønskede resultater, hvis der skabes interoperabilitet på grundlag af standarder og åbne platforme.

De berørte parters støtte, engagement og aktive deltagelse er altafgørende, når man følger en projektbaseret tilgang til interoperabilitet. For at EIS kan blive en succes, skal sektoreksperter og interoperabilitetseksperter arbejde sammen, både på EU- og medlemsstatsplan.

Tiltag for at fremme konvergens mellem eksisterende EU-samarbejdsplatforme og sikre, at de anvendte platforme er bæredygtige.

Udvikling af et værktøj eller en model for selvvurdering for offentlige forvaltninger til vurdering af deres interoperabilitetsgrad.

Systematisk genbrug af arkitekturmoduler, når Kommissionen udvikler tjenester, der skal bruges af medlemsstaterne. Her kan eksisterende infrastrukturtjenestekomponenter (EIIS) samt generiske anvendelser (IMI, varslingssystemer, tilskudsforvaltning mv.) genbruges og rationaliseres. Desuden kunne der med bidrag fra EU og medlemsstaterne udarbejdes et katalog over de arkitekturmoduler, der er til rådighed for medlemsstaterne og Kommissionen.

Udvikling af en fælles vision for interoperabilitetsarkitektur, idet først anvendelsesområdet for en sådan arkitektur og behovene for fælles infrastrukturtjenester og fælles grænsefladestandarder afgrænses.

For det andet: Før der tages initiativ til udarbejdelse af et katalog over tjenester, foreslår Kommissionen, at man først undersøger medlemsstaternes vilje til at deltage, og i hvilken grad et sådant katalog vil bidrage til øget interoperabilitet mellem medlemsstaterne. Desuden bør den eksisterende bedste praksis på dette område kortlægges og undersøges.

Oprettelse af et samlet katalog over de tjenester, der tilbydes af offentlige forvaltninger i Europa.

Arbejde for, at der åbnes for basisregistre, idet der tages hensyn til bedste praksis, eventuelle risici og muligheder samt de vigtigste interesseparters forskellige behov og forventninger.

Arbejde via et begrænset antal politisk relevante og konkrete sektorspecifikke projekter på EU- og medlemsstatsplan.

Efter at disse to metoder er blevet anvendt i kombination på målene for hver gruppe af aktiviteter, foreslår Kommissionen, at der sættes fokus på følgende tiltag.

Når der udvikles nye tjenester og værktøjer i en bestemt sektor, bør man samtidig tænke på mulighederne for at genbruge disse løsninger i andre sektorer.

I sektorbaserede projekter arbejdes der med relevante specifikke emner (f.eks. semantik, tillid og privatlivsfred eller arkitektur), der skaber mulighed for at gribe reelle interoperabilitetsproblemer an. Denne metode gør det muligt at afprøve eksisterende rammer og retningslinjer på konkrete behov og vil desuden sikre, at nye tjenester og værktøjer udvikles på grundlag af klart afgrænsede behov.

Kommissionen foreslår, at der anvendes en kombination af to metoder i gennemførelsen af de europæiske interoperabilitetsaktiviteter inden for de ovennævnte tre grupper og de to kategorier af ledsageforanstaltninger:

14.Kommissionens forslag og konklusionerne af dette fjerde møde udgør den overordnede strategiske fremgangsmåde, der vil danne grundlag for ISA-programmets – og eventuelt andre EU-initiativers arbejdsprogrammer for de kommende år.

12.Kommissionen foreslog, at man kombinerer top-down- og bottom-up-metoderne med det formål at fremme gensidig inspiration ved at afprøve og løbende forbedre eksisterende rammer og retningslinjer i forhold til de konkrete behov og ved at udvikle yderligere tjenester og værktøjer på grundlag af klart afgrænsede behov.

11.Kommissionen udarbejdede en synteserapport med særlig vægt på de vigtigste strategiske retningslinjer for styring af aktiviteterne i de tre grupper samt ledsageforanstaltningerne. På grundlag heraf foreslog Kommissionen en overordnet strategisk fremgangsmåde for EIS samt særlige strategiske retningslinjer for henholdsvis aktiviteterne i de tre grupper og ledsageforanstaltningerne.

10.Slutrapporten om den anden fase (se punkt 2) foreslog for hver gruppe og hver ledsageforanstaltning en handlingsplan i form af et sæt scenarier eller konkrete tiltag.

9.Efter det tredje møde mellem medlemsstaternes it-direktører i juni 2009 udmøntedes denne vision i et sæt mål for ni fokusområder. På grundlag af et forslag fra Kommissionen blev det besluttet at inddele de ni fokusområder i tre grupper — pålidelig informationsudveksling, interoperabilitetsarkitektur og ikt-konsekvensvurdering af ny EU-lovgivning — samt to ledsageforanstaltninger — oplysning om interoperabilitet og udveksling af bedste praksis.

7.Når den europæiske interoperabilitetsstrategi er endeligt vedtaget, vil den blive hoveddrivkraften bag EU’s nye ISA-program for perioden 2010 - 2015 og muligvis også bag andre EU-initiativer. Strategien vil også få betydning for de aktiviteter vedrørende interoperabilitet, som medlemsstaternes iværksætter.

6.Derfor vedtog medlemsstaternes it-direktører og Europa-Kommissionens repræsentanter på deres andet årlige møde i juni 2008, at der skulle udvikles en europæisk interoperabilitetsstrategi under Idabc-programmet, der kan skabe den nødvendige drivkraft for øget interoperabilitet mellem europæiske offentlige tjenester.

5.Uden en helhedsstrategi for interoperabilitet er der risiko for, at medlemsstaterne vælger indbyrdes ukompatible løsninger, som i stedet for at give større effektivitet og besparelser blot vil skabe nye hindringer for levering af europæiske offentlige tjenester på det indre marked.

3.Interoperabilitet mellem offentlige forvaltninger er en forudsætning for europæisk integration og relevant for Den Europæiske Unions centrale mål. Både medlemsstaterne og slutbrugerne har klar interesse i, at hindringerne for en nem levering af offentlige tjenester på tværs af grænser og sektorer overvindes. Slutbrugerne er de endelige modtagere af disse tjenester, men de vigtigste partnere, når det gælder EIS, er de europæiske offentlige forvaltninger. Det er derfor afgørende for interoperabilitetsstrategiens udvikling, at disse nøgleaktører udviser øget samarbejde og engagement.

b.slutrapporten om den anden fase, der blev udsendt i maj 2010, og som er koncentreret om selve EIS og beskriver de forskellige niveauer af EIS (det overordnede niveau, gruppeniveauet og fokusområdeniveauet) samt et sæt tiltag baseret på en vurdering af scenarier, som tilsammen danner grundlag for den fremtidige strategi

a.slutrapporten om den første fase, der blev udsendt i maj 2009 og forelagt på mødet mellem medlemsstaternes it-direktører den 26. juni 2009, og som sammenfatter konklusionerne af den første fase: en fælles vision, problemstillinger, fokusområder, prioriteter og mål for interoperabilitet og en mulig metode til udvikling af scenarier under projektets anden fase

at forelægge de anbefalinger, der er opstillet på grundlag af de to rapporter, som er udarbejdet under forberedelsen af EIS:

at give en kort oversigt over den fremgangsmåde og metode, der er fulgt ved udformningen af EIS for at sikre, at strategien afspejler medlemsstaternes prioriteter

1.Dette dokument giver et overblik over den europæiske interoperabilitetsstrategi (EIS), der er udviklet af Generaldirektoratet for Informatik i Europa-Kommissionen. EIS opstiller retningslinjer og mål for tiltag, der er nødvendige for at forbedre samspillet, udvekslingen af oplysninger og samarbejdet mellem europæiske offentlige forvaltninger på tværs af grænser og sektorer i forbindelse med etablering af europæiske offentlige tjenester. Strategien blev udformet under Idabc-programmet og endelig fastlagt efter en offentlig høring under ISA-programmet, der også står for ajourføring af strategien.





DA EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, le 16.12.2010 COM(2010) 744 final Bilag 2 Bilag 2



til Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: "Interoperabilitet som forudsætning for europæiske offentlige tjenester" Europæisk interoperabilitetsramme (EIF) for europæiske offentlige tjenester INDHOLDSFORTEGNELSE INDHOLDSFORTEGNELSE 1 Introduktion til den europæiske interoperabilitetsramme

1.1 Formål og retsgrundlag 1.2 Definitioner 1.2.1 Europæisk offentlige tjeneste 1.2.2 Interoperabilitet 1.2.3 Interoperabilitetsramme 1.3 Behovet for og fordelene ved interoperabilitet 1.4 EIF’s anbefalinger 1.5 Baggrund 1.5.1 Den politiske og historiske baggrund for interoperabilitet i EU 1.5.2 Interoperabilitetsrammer 1.6 Scenarier for europæiske offentlige tjenester 1.6.1 Scenario 1: Direkte interaktion mellem virksomheder/borgere og en forvaltning i en anden medlemsstat 1.6.2 Scenario 2: Udveksling af information mellem forvaltninger om virksomheders/borgeres anmodninger 1.6.3 Scenario 3: Udveksling af information mellem nationale forvaltninger indbyrdes og mellem nationale forvaltninger og EU-institutionerne 1.6.4 Eksempler på europæiske offentlige tjenester 1.7 Dokumentets opbygning 2 Grundprincipper for europæiske offentlige tjenester 2.1 Indledning 2.2 Grundprincip 1: Nærhed og proportionalitet 2.3 Grundprincip 2: Brugerne i centrum

2.4 Grundprincip 3: Inklusion og tilgængelighed 2.5 Grundprincip 4: Sikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred 2.6 Grundprincip 5: Flersprogethed 2.7 Grundprincip 6: Administrativ forenkling 2.8 Grundprincip 7: Aktindsigt 2.9 Grundprincip 8: Bevaring af information 2.10 Grundprincip 9: Åbenhed 2.11 Grundprincip 10: Genanvendelighed 2.12 Grundprincip 11: Teknologisk neutralitet og fleksibilitet 2.13 Grundprincip 12: Formålstjenlighed og effektivitet 3 Begrebsmodel for offentlige tjenester 3.1 Indledning 3.2 Begrebsmodellens nøglebegreber 3.2.1 Grundlæggende offentlige tjenester 3.2.2 Laget "sikker dataudveksling" 3.2.3 Laget "aggregerede tjenester" 3.3 Anvendelser af begrebsmodellen 3.3.1 Eksempel på anvendelse på tværs af landegrænser 3.3.2 Eksempel på anvendelse på tværs af sektorer 3.3.3 Eksempel på anvendelse på tværs af forvaltningsniveauer

4 Interoperabilitetsniveauer 4.1 Indledning 4.2 Den politiske baggrund 4.3 Retlig interoperabilitet 4.4 Organisatorisk interoperabilitet 4.4.1 Samordning af forretningsprocesser 4.4.2 Organisatoriske forbindelser 4.4.3 Styring af ændringer 4.5 Semantisk interoperabilitet 4.5.1 EU-initiativet vedrørende semantisk interoperabilitet 4.6 Teknisk interoperabilitet 5 Interoperabilitetsaftaler 5.1 Indledning 5.2 Vurdering og udvælgelse af formaliserede specifikationer 5.2.1 Specifikationer, åbenhed og genbrug 5.3 Bidrag til standardiseringsprocessen 6 Interoperabilitetsstyring 7 Forkortelser og ordforklaring 7.1 Forkortelser 7.2 Ordforklaring

1Introduktion til den europæiske interoperabilitetsramme 1.1Formål og retsgrundlag Formålet med den europæiske interoperabilitetsramme (EIF) er: at fremme og støtte leveringen af europæiske offentlige tjenester ved at fremme interoperabilitet på tværs af grænser og sektorer at vejlede offentlige forvaltninger i deres indsats for at tilbyde virksomheder og borgere europæiske offentlige tjenester at supplere og sammenkæde de forskellige nationale interoperabilitetsrammer (NIF) på europæisk plan. Dette dokument, der er af ikke-teknisk art, er rettet mod alle, der er involveret i at fastlægge, udforme og implementere europæiske offentlige tjenester. Den europæiske interoperabilitetsramme bør indgå i overvejelserne, når der træffes beslutninger om europæiske offentlige tjenester, der støtter gennemførelsen af EU's politiske initiativer. EIF bør også tages med i betragtning, når der opbygges offentlige tjenester, der muligvis senere kan genbruges som led i europæiske offentlige tjenester. EIF forvaltes under ISA-programmet i et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen i overensstemmelse med artikel 170 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Ifølge denne artikel skal Den Europæiske Union bidrage til oprettelse og udvikling af transeuropæiske net og fremme de nationale nets indbyrdes sammenkobling og interoperabilitet samt adgangen til disse net for at bidrage til virkeliggørelsen af målene i artikel 26 om det indre marked. EIF bidrager til et mere velfungerende indre marked ved at øge interoperabiliteten mellem europæiske offentlige forvaltninger. 1.2Definitioner 1.2.1Europæisk offentlige tjeneste I dette dokument forstås ved europæisk offentlig tjeneste "en grænseoverskridende tjeneste i den offentlige sektor, som offentlige forvaltninger leverer enten til hinanden eller til europæiske virksomheder og borgere". Selv om ikke alle europæiske offentlige tjenester understøttes af informations- og kommunikationsteknologi (ikt), er de fleste baseret på en sammenkobling mellem softwaresystemer, der hovedsagelig er udviklet og skræddersyet af offentlige forvaltninger. 1.2.2Interoperabilitet EIF vedrører interoperabilitet i en hel specifik sammenhæng, nemlig tilvejebringelsen af europæiske offentlige tjenester. Selv om tilvejebringelse af europæiske offentlige tjenester næsten altid indebærer udveksling af data mellem ikt-systemer, er interoperabilitet et bredere begreb, der omfatter organisationers evne til at arbejde sammen med henblik på at nå gensidigt fordelagtige og vedtagne fælles mål. Derfor anvender den europæiske interoperabilitetsramme følgende definition:

"I forbindelse med tilrådighedsstillelse af europæiske offentlige tjenester forstås ved interoperabilitet det forhold, at adskilte og forskelligartede organisationer er i stand til at interagere med henblik på at nå gensidigt fordelagtige og vedtagne fælles mål, herunder også, at organisationerne udveksler information og viden, via de forretningsprocesser de understøtter, gennem dataudveksling mellem deres respektive ikt-systemer." Interoperabilitet er i sagens natur multilateral og forstås bedst som en fælles værdi, der deles af alle inden for en given kreds. 1.2.3Interoperabilitetsramme "En interoperabilitetsramme er en fælles tilgang til interoperabilitet for organisationer, der ønsker at samarbejde om fælles levering af offentlige tjenester. Rammen fastlægger inden for sit anvendelsesområde en række fælles elementer såsom terminologi, begreber, principper, politikker, retningslinjer, anbefalinger, standarder, specifikationer og praksis." 1.3Behovet for og fordelene ved interoperabilitet Interoperabilitet er en forudsætning for en effektiv levering af europæiske offentlige tjenester og letter samtidig denne. Interoperabilitet opfylder behovet for: samarbejde mellem offentlige forvaltninger med det formål at opbygge offentlige tjenester udveksling af information mellem offentlige forvaltninger for at opfylde retlige krav eller politiske forpligtelser formidling og genbrug af information blandt offentlige forvaltninger for at øge effektiviteten og skære ned på bureaukratiet til gavn for borgere og virksomheder. Resultatet er: bedre offentlige tjenester for borgere og virksomheder, idet interoperabilitet gør det lettere at tilbyde en fælles indgang til offentlige tjenester lavere omkostninger for offentlige forvaltninger, virksomheder og borgere, fordi leveringen af offentlige tjenester bliver mere effektiv. 1.4EIF’s anbefalinger EIF opstiller anbefalinger, der vedrører specifikke interoperabilitetskrav. Hvis anbefalingerne følges, vil det skabe gunstige vilkår for offentlige forvaltninger, der opretter nye europæiske offentlige tjenester. Dette vil medvirke til, at der opstår et økosystem af europæiske offentlige tjenester med personer, der er fortrolige med interoperabilitet, organisationer, der er rede til at samarbejde, og fælles rammer, værktøjer og tjenester, der letter opbygningen af europæiske offentlige tjenester. 1.5Baggrund EIF er ét blandt en række interoperabilitetsinitiativer, der har til formål at støtte opbygningen af europæiske offentlige tjenester. Figuren nedenfor viser forholdet mellem disse initiativer: den europæiske interoperabilitetsstrategi (EIS), EIF, de europæiske retningslinjer for interoperabilitet, europæiske interoperabilitetstjenester og værktøjer samt aktiviteter med henblik på opbygning af europæiske offentlige tjenester. Interoperabilitetsinitiativer, der støtter opbygningen af europæiske offentlige tjenester

Der bør være en systematisk fremgangsmåde for styring af interoperabilitet på EU-plan, der bygger på faste, konkrete mål. Til dette formål danner den europæiske interoperabilitetsstrategi (EIS) grundlag for en organisatorisk, finansiel og operationel ramme til støtte for interoperabilitet på tværs af grænser og sektorer. EIS styrer EIF og alle andre dermed forbundne bestræbelser ved at sætte strategiske prioriteter og mål. Formålet med EIF er at støtte udformningen af europæiske offentlige tjenester. De europæiske retningslinjer for interoperabilitet medvirker til at skabe europæiske interoperabilitetstjenester og værktøjer, der danner grundlag for tilvejebringelse af europæiske offentlige tjenester. 1.5.1Den politiske og historiske baggrund for interoperabilitet i EU For at kunne iværksætte europæiske offentlige tjenester må den offentlige sektor takle en lang række hindringer. Interoperabilitet på tværs af grænser og sektorer ses som en nøglefaktor i bestræbelserne på at overvinde disse hindringer. At opnå interoperabilitet på tværs af grænserne er en politisk prioritet for initiativer vedrørende europæiske offentlige tjenester. Gnidningsløs levering af offentlige tjenester på tværs af grænserne (hvilket forudsætter interoperabilitet) kan have vidtrækkende konsekvenser for virksomheder og borgere. De EU-initiativer, der er vist nedenfor, illustrerer – ud fra et historisk perspektiv – den politiske støtte til interoperabilitet mellem offentlige forvaltninger. 1.5.2Interoperabilitetsrammer Mange offentlige forvaltninger har allerede udviklet – eller er i færd med at udvikle - rammer for interoperabilitet på nationalt, regionalt eller lokalt plan. Anvendelsesområdet for disse rammer er begrænset til det område, inden for hvilke de er udviklet. De europæiske offentlige forvaltninger må imidlertid være parat til at samarbejde for at kunne levere europæiske offentlige tjenester, der opfylder borgernes og virksomhedernes behov. Det er vigtigt, at de interoperabilitetsrammer, som de offentlige forvaltninger anvender - både de nationale rammer (NIF) og den europæiske (EIF) - er baseret på samme principper for, hvordan der opnås interoperabilitet, så medlemsstaterne kan blive enige om, hvordan EIF-anbefalingerne gennemføres i praksis, når de opbygger europæiske offentlige tjenester. De nationale interoperabilitetsrammer er i sagens natur generelt mere detaljerede og ofte mere præskriptive end EIF, der fungerer på et højere abstraktionsniveau – som en overordnet ramme – og i overensstemmelse med nærhedsprincippet ikke pålægger medlemsstaterne bestemte valg eller forpligtelser. Anbefaling 1. De offentlige forvaltninger bør samordne deres interoperabilitetsrammer med den europæiske interoperabilitetsramme, så der tages højde for den europæiske dimension af levering af offentlige tjenester. Da EIF og de nationale rammer er komplementære, yder Europa-Kommissionen støtte til et observationscenter for nationale interoperabilitetsrammer (National Interoperability Framework Observatory - NIFO), hvis hovedformål er at formidle information om nationale interoperabilitetsrammer, så de offentlige forvaltninger kan udveksle erfaringer og viden. 1.6Scenarier for europæiske offentlige tjenester Interoperabilitet i EIF-sammenhæng spiller en rolle i en række interaktionsscenarier. Europæiske offentlige tjenester, der er omfattet af EIF, kan opdeles i to typer af interaktion på tværs af grænserne, som illustreret ved følgende figur.

Den første type er direkte interaktion mellem virksomheder eller borgere fra én medlemsstat og offentlige forvaltninger i en anden medlemsstat og/eller EU-forvaltningen (A2B og A2C), der leverer den offentlige tjeneste til disse virksomheder eller borgere. Den anden type er interaktion mellem forvaltninger fra forskellige medlemsstater eller mellem forvaltninger i medlemsstaterne og EU-forvaltningen (A2A). Denne type interaktion kan danne grundlag for forvaltningernes betjening af virksomheder eller borgere (A2B og A2C). 1.6.1Scenario 1: Direkte interaktion mellem virksomheder/borgere og en forvaltning i en anden medlemsstat Eksempel: En borger fra medlemsstat Y, der har fået arbejde i medlemsstat X, skal afvikle en række formaliteter i medlemsstat X. 1.6.2Scenario 2: Udveksling af information mellem forvaltninger om virksomheders/borgeres anmodninger Eksempel: En tjenesteudbyder, der er etableret i medlemsstat X og ønsker at etablere sig i medlemsstat Y, sender en ansøgning om tilladelse til etablering til medlemsstat Y. Ved behandlingen af denne ansøgning kunne forvaltningen i medlemsstat Y indhente information direkte fra medlemsstat X og dermed undgå at bede tjenesteudbyderen selv om supplerende oplysninger. Dette forudsætter, at der er interoperabilitet mellem forvaltningerne i de pågældende medlemsstater. 1.6.3Scenario 3: Udveksling af information mellem nationale forvaltninger indbyrdes og mellem nationale forvaltninger og EU-institutionerne Dette scenario omfatter typisk netværk af forvaltninger inden for en given sektor, hvor EU-lovgivningen kræver, at medlemsstaterne indsamler, udveksler og deler information med hinanden og/eller med EU's institutioner og agenturer. Eksempel: Medlemsstaterne forelægger oplysninger og statistikker for en kompetent EU-myndighed, som så formidler de samlede oplysninger til den berørte offentlighed. 1.6.4Eksempler på europæiske offentlige tjenester Følgende ikke-udtømmende liste indeholder en række eksempler på generelle scenarier for de ovenfor skitserede europæiske offentlige tjenester:

1.7Dokumentets opbygning I de følgende kapitler behandler EIF en række spørgsmål, der har central betydning for en effektiv og formålstjenlig levering af europæiske offentlige tjenester. Kapitel 2 handler om "grundprincipper" og fastlægger de generelle principper, der danner grundlag for europæiske offentlige tjenester. Principperne afspejler borgernes, virksomhedernes og de offentlige forvaltningers forventninger om, hvordan offentlige tjenester skal stilles til rådighed. I kapitel 3 forelægges en begrebsmodel for offentlige tjenester. Der foreslås et organisationsprincip for udformningen af europæiske offentlige tjenester, der tager udgangspunkt i grundlæggende tjenester, som kan samles i et aggregat af tjenester og indgå i opbygningen af andre europæiske offentlige tjenester i fremtiden. Kapitel 4 om interoperabilitetsniveauer gennemgår de forskellige aspekter af interoperabilitet, der skal tages i betragtning ved udformningen af en europæisk offentlig tjeneste, og der opstilles en fælles terminologi til brug for drøftelse af de spørgsmål, der opstår. I kapitel 5 beskrives, hvordan samarbejdet mellem offentlige forvaltninger om tilvejebringelse af en given europæisk offentlig tjeneste kan lettes ved hjælp af interoperabilitetsaftaler, formaliserede specifikationer og åbne specifikationer. Kapitel 6 om interoperabilitetsstyring beskriver, hvad der skal tages i betragtning ved opbygningen af europæiske offentlige tjenester for at sikre varig interoperabilitet, og hvad der skal til for at koordinere aktiviteter vedrørende interoperabilitet på tværs af forskellige forvaltningsniveauer og dermed støtte opbygningen af europæiske offentlige tjenester. 2Grundprincipper for europæiske offentlige tjenester 2.1Indledning I dette kapitel beskrives en række overordnede principper for god forvaltning, der er relevante i forbindelse med opbygning af europæiske offentlige tjenester. Principperne danner baggrund for beslutninger om europæiske offentlige tjenester og for etableringen af disse tjenester i praksis. De supplerer hinanden, selv om de er af forskellig art (f.eks. politisk, retlig eller teknisk art). De 12 grundprincipper i den europæiske interoperabilitetsramme kan inddeles i tre kategorier: Det første princip danner grundlag for EU's tiltag vedrørende europæiske offentlige tjenester. Den næste kategori af grundprincipper afspejler generelle brugerbehov og forventninger (princip 2 - 8). Den sidste kategori danner grundlag for samarbejdet mellem offentlige forvaltninger (princip 9 -12). 2.2Grundprincip 1: Nærhed og proportionalitet Det første grundprincip vedrører subsidiaritet og proportionalitet, således som indskrevet i EU-traktaten. Ifølge subsidiaritetsprincippet skal beslutninger i EU træffes så tæt på borgerne som muligt. Med andre ord skal EU ikke træffe foranstaltninger, medmindre dette er mere effektivt end at træffe foranstaltninger på nationalt, regionalt eller lokalt plan. Ifølge proportionalitetsprincippet skal EU's foranstaltninger begrænse sig til, hvad der er nødvendigt for at nå aftalte politiske mål. Dette betyder, at EU vil vælge løsninger, der giver medlemsstaterne størst mulig frihed. Principperne om subsidiaritet og proportionalitet gælder også for levering af europæiske offentlige tjenester og dermed for udveksling af oplysninger, der er nødvendige for at tilvejebringe sådanne tjenester. Udveksling af oplysninger og fælles tilvejebringelse af europæiske offentlige tjenester sker enten som følge af EU-lovgivningen, eller når offentlige myndigheder frivilligt og aktivt deltager i koordinerede initiativer. 2.3Grundprincip 2: Brugerne i centrum

Offentlige tjenester skal opfylde borgernes og virksomhedernes behov. Mere præcist udtrykt bør disse behov være afgørende for, hvilke offentlige tjenester der tilbydes, og hvordan tjenesterne tilbydes. Generelt vil borgere og virksomheder forvente: adgang til brugervenlige tjenester på en sikker og fleksibel måde, der muliggør individuel tilpasning mulighed for adgang til tjenesterne via forskellige kanaler, hvor som helst og når som helst adgang via et fælles kontaktpunkt, også når forskellige forvaltninger er nødt til at samarbejde om at tilbyde en tjeneste at de kun skal opgive de oplysninger, der er strengt nødvendige, for at de kan benytte en given offentlig tjeneste, og at de kun skal opgive samme oplysning én gang til de offentlige forvaltninger at offentlige forvaltninger respekterer privatlivets fred. 2.4Grundprincip 3: Inklusion og tilgængelighed Informations- og kommunikationsteknologien bør udnyttes til at skabe lige vilkår for alle borgere og virksomheder, ved at der tilbydes tjenester, der er tilgængelige for alle uden forskel. Inklusion betyder, at alle kan udnytte de muligheder fuldt ud, som ny teknologi giver for at overvinde socialt og økonomisk ugunstige vilkår og udelukkelse. Tilgængelighed indebærer, at handicappede og ældre kan benytte offentlige tjenester med samme serviceniveau som det, der tilbydes alle andre borgere. Inklusion og tilgængelighed skal tages i betragtning i hele udviklingscyklussen for en europæisk offentlig tjeneste, både i forbindelse med udformning, informationsindhold og levering, idet man følger specifikationer for e-tilgængelighed, der er alment anerkendt på europæisk eller internationalt plan. Normalt indebærer inklusion og tilgængelighed, at tjenesterne tilbydes via flere forskellige kanaler. Det kan således også være nødvendigt at tilbyde tjenester på traditionel vis, dvs. via papirdokumenter eller ansigt-til-ansigt, side om side med den elektroniske levering, så borgerne har forskellige valgmuligheder. Man kan også opnå øget inklusion og tilgængelighed ved at udforme systemerne sådan, at det er muligt for tredjemand at handle på vegne af en person, der enten permanent eller midlertidigt er ude af stand til selv at gøre brug af offentlige tjenester. Anbefaling 2. De offentlige forvaltninger bør sørge for, at offentlige tjenester er tilgængelige for alle borgere, også handicappede og ældre, i overensstemmelse med specifikationer for e-tilgængelighed, der er alment anerkendt på europæisk eller internationalt plan. 2.5Grundprincip 4: Sikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred Borgere og virksomheder må kunne have tillid til, at deres kommunikation med offentlige forvaltninger finder sted under sikre forhold og i fuld overensstemmelse med de gældende regler, f.eks. om beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred. Det betyder, at de offentlige forvaltninger skal garantere, at borgernes privatliv beskyttes, og at oplysninger fra virksomhederne behandles fortroligt. Med forbehold af sikkerhedsbetingede begrænsninger bør borgere og virksomheder have ret til at kontrollere de oplysninger, som myndighederne har indsamlet om dem, og til at bestemme, om disse oplysninger må bruges til andre formål end det, hvortil de oprindeligt blev afgivet. Anbefaling 3. De offentlige forvaltninger bør overveje hver enkelt europæisk offentlig tjenestes særlige behov på baggrund af en fælles politik for sikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred. 2.6Grundprincip 5: Flersprogethed

Behovet for flersprogethed skal overvejes nøje i forbindelse med udformningen af europæiske offentlige tjenester. Der må findes en balance mellem borgernes og virksomhederne forventning om at blive betjent på deres eget sprog og de offentlige forvaltningers kapacitet til at tilbyde tjenester på samtlige officielle EU-sprog. Ideelt set bør europæiske offentlige tjenester, der tilbydes i hele EU, være til rådighed på alle officielle EU-sprog for at sikre, at de europæiske borgeres rettigheder og forventninger opfyldes. Flersprogethed spiller ikke blot en rolle i forbindelse med udformningen af brugergrænsefladen, men også på alle andre niveauer i udformningen af europæiske offentlige tjenester. F.eks. kan de valg, der foretages vedrørende datarepræsentation, begrænse muligheden for at understøtte forskellige sprog. Det flersproglige aspekt af interoperabilitet bliver også tydeligt, når europæiske offentlige tjenester kræver udveksling af data mellem ikt-systemer på tværs af grænserne. Her er det vigtigt, at de udvekslede oplysninger bevarer deres betydning. Hvor som helst det er muligt, bør information overføres i et sprogneutralt format, som alle involverede parter er enige om at benytte. Anbefaling 4. De offentlige forvaltninger bør anvende informationssystemer og tekniske rammer, der giver mulighed for flersprogethed, når de opbygger en europæisk offentlig tjeneste. 2.7Grundprincip 6: Administrativ forenkling Virksomheder samler - ofte udelukkende på grund af krav i lovgivningen - store mængder information, som de ikke har nogen direkte glæde af, og som ikke er nødvendige for at opfylde målene for den pågældende lovgivning. Dette medfører en stor administrativ byrde og dermed betydelige omkostninger for virksomhederne. Derfor foreslog Europa-Kommissionen i januar 2007, at der gøres en indsats for at nedskære virksomhedernes administrative byrde med 25 % inden 2012. For at nå dette mål er de offentlige myndigheder i Europa nødt til at samarbejde, når de opbygger europæiske offentlige tjenester. Dette princip hænger tæt sammen med grundprincip 2, "brugerne i centrum". 2.8Grundprincip 7: Aktindsigt Borgere og virksomheder bør være i stand til at forstå de administrative processer. De bør have ret til at følge administrative procedurer, der berører dem, og få indsigt i grundlaget for beslutninger, der kan få betydning for dem. På grundlag af aktindsigt kan borgere og virksomheder også give feedback om kvaliteten af de offentlige tjenester, der tilbydes, og bidrage til forbedringer og indførelse af nye tjenester. 2.9Grundprincip 8: Bevaring af information Dataposter og information i elektronisk form til dokumentation af forvaltningernes procedurer og beslutninger skal bevares. Målet er at sikre, at dataposter og andre former for information bevarer deres læsbarhed, pålidelighed og integritet, og at de er tilgængelige så længe, der er brug for det, idet kravene om sikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred opfyldes. For at garantere, at elektroniske dataposter og andre former for information bevares på lang sigt, bør man vælge formater, der sikrer, at dataposterne er tilgængelige langt ud i fremtiden, og sørge for at bevare tilhørende elektroniske signaturer og andre elektroniske certifikater som f.eks. fuldmagter. Når der er tale om informationskilder, der ejes og forvaltes af nationale myndigheder, er bevaringen et rent nationalt anliggende. Når det gælder europæiske offentlige tjenester og information, der ikke er af ren national karakter, bliver bevaringen et europæisk spørgsmål, der kræver en passende "bevaringspolitik". Anbefaling 5. De offentlige forvaltninger bør i fællesskab formulere en politik for langsigtet bevaring af elektroniske dataposter i forbindelse med europæiske offentlige tjenester. 2.10Grundprincip 9: Åbenhed I forbindelse med EIF skal åbenhed forstås som villighed blandt personer, organisationer eller andre medlemmer af et fællesskab til at dele viden med hinanden og stimulere debat inden for fællesskabet, idet det endelige mål er at øge den fælles viden og udnytte denne viden til at løse problemer.

Interoperabilitet indebærer udveksling af information mellem organisationer, der kommunikerer med hinanden, og kræver således åbenhed, uden at det dog tilsidesætter kravene om databeskyttelse og privatlivets fred. Hvis de europæiske offentlige forvaltninger følger princippet om åbenhed, når de i fællesskab udvikler skræddersyede softwaresystemer, vil de skabe resultater, der kan sammenkobles, genbruges og udveksles, og dermed opnås der også øget effektivitet. Derfor bør de europæiske offentlige forvaltninger tilstræbe åbenhed, idet de tager hensyn til de aktuelle behov og prioriteter, nedarvede systemer, budgettet, markedssituationen og en række andre faktorer. Anbefaling 6. De offentlige forvaltninger bør tilstræbe åbenhed i samarbejdet om at etablere europæiske offentlige tjenester, så vidt deres prioriteter og begrænsninger tillader det 2.11Grundprincip 10: Genanvendelighed Genbrug betyder, at offentlige forvaltninger, når de står over for et specifikt problem, søger at drage fordel af det arbejde, som andre har udført, dvs. at de undersøger, hvilke løsninger der findes, vurderer løsningernes anvendelighed og relevans i det konkrete tilfælde og beslutter at anvende løsninger, der har bevist deres værdi i andre sammenhænge. Dette kræver, at de offentlige forvaltninger er villige til at dele løsninger, ideer, rammer, specifikationer, værktøjer og komponenter med andre. Her kommer princippet om åbenhed ind, jf. punktet ovenfor. Genbrug og udveksling af information fører naturligt til samarbejde via samarbejdsplatforme med henblik på at nå gensidigt fordelagtige og vedtagne fælles mål. Genbrug er således nøglen til effektiv udvikling af europæiske offentlige tjenester. Anbefaling 7. De offentlige forvaltninger opfordres til at udveksle og genbruge løsninger og til at samarbejde om udvikling af fælles løsninger, når de opbygger europæiske offentlige tjenester. 2.12Grundprincip 11: Teknologisk neutralitet og fleksibilitet Når de offentlige forvaltninger opbygger europæiske offentlige tjenester, bør de fokusere på de funktionelle behov og udsætte beslutninger om teknologi så længe som muligt for at undgå at tvinge deres partnere til at anvende bestemte teknologier eller produkter og for at være i stand til hurtigt at tilpasse sig til den teknologiske udvikling. De offentlige forvaltninger bør sikre, at adgangen til offentlige tjenester er uafhængig af bestemte teknologier eller produkter. Anbefaling 8. De offentlige forvaltninger bør ikke påtvinge borgere, virksomheder og andre forvaltninger nogen bestemt teknologisk løsning, når de opbygger europæiske offentlige tjenester. 2.13Grundprincip 12: Formålstjenlighed og effektivitet De offentlige forvaltninger bør sikre, at de valgte løsninger tjener virksomheder og borgere på den mest virkningsfulde og effektive måde og giver det størst mulige udbytte af skatteydernes penge. Hvor stor værdi offentlige tjenester skaber kan vurderes på mange måder, f.eks. ved at undersøge aspekter som afkast af investeringer, samlede ejerskabsomkostninger, øget fleksibilitet, nedsat administrativ byrde, øget effektivitet, nedsat risiko, aktindsigt, forenkling, forbedrede arbejdsmetoder, anerkendelse af offentlige forvaltningers resultater og kompetencer. 3Begrebsmodel for offentlige tjenester 3.1Indledning I dette kapitel foreslås en begrebsmodel for offentlige tjenester, som kan danne grundlag for, hvordan opbygningen og driften af disse tjenester tilrettelægges.

Modellen er baseret på en undersøgelse af, hvordan offentlige tjenester er tilvejebragt i medlemsstaterne, og den samler de fælles aspekter og tilfælde af bedste praksis, der er observeret. Som en skabelon for opbygningen af fremtidige europæiske offentlige tjenester medvirker modellen til at udvikle en fælles terminologi og en indbyrdes forståelse medlemsstaterne imellem af hovedelementerne i en offentlig tjeneste, og hvordan de hænger sammen. Modellen læger vægt på en modulbaseret tilgang til opbygning af europæiske offentlige tjenester, der gør det muligt at sammenkoble og genbruge tjenestekomponenter, når der opbygges nye tjenester. Modellen er af natur generisk, så den vil ikke passe præcis på alle eksisterende og fremtidige offentlige tjenester. Den er dog tilstrækkelig almen til at kunne anvendes på alle niveauer af den offentlige sektor, hvor der tilbydes offentlige tjenester, fra lokalniveau og helt op til EU-niveau, og den illustrerer, at alle niveauer kan tilbyde både grundlæggende og aggregerede offentlige tjenester. I denne forstand tydeliggør og rationaliserer modellen forholdet mellem enheder, der arbejder sammen om at tilbyde offentlige tjenester. Formålet med modellen er at lette opbygningen af europæiske offentlige tjenester. For eksempel vil en opdeling af funktionaliteterne i grundlæggende offentlige tjenester med veldefinerede grænseflader, der er udformet med henblik på genbrug, forenkle og strømline gennemførelsen af aggregerede tjenester og genbrug af tjenestekomponenter, så man undgår dobbeltarbejde. 3.2Begrebsmodellens nøglebegreber Modellen fremmer genbrug af information, begreber, løsninger og specifikationer i medlemsstaterne og på europæisk plan, idet det anerkendes, at europæiske offentlige tjenester: er baseret på information fra forskellige kilder, der befinder sig på forskellige niveauer af forvaltningen og i forskellige medlemsstater, og kombinerer grundlæggende offentlige tjenester, der er opbygget uafhængigt af hinanden af de offentlige forvaltninger i forskellige medlemsstater. Derfor fremhæver modellen behovet for modulopbyggede, løst koblede tjenestekomponenter, der forbindes ved hjælp af infrastruktur, og behovet for at samarbejde om at tilbyde europæiske offentlige tjenester. Modellen tilskynder udtrykkeligt til, at der i hele EU indføres en tjenesteorienteret tilgang til udformning og udvikling af systemer, samt et ikt-økosystem, der omfatter ensartet opbyggede tjenestekomponenter, som i visse tilfælde udvikles i fællesskab. Modellens særlige tjenesteorientering er en bestemt metode til at udforme og anvende forretningsprocesser, "pakket ind" som tjenester, gennem hele deres livscyklus. Anbefaling 9. De offentlige forvaltninger bør udvikle en komponentbaseret tjenestemodel, der gør det muligt at opbygge europæiske offentlige tjenester ved i så vid udstrækning som muligt at genbruge eksisterende tjenestekomponenter. De offentlige forvaltninger bliver nødt til at vedtage en fælles fremgangsmåde for sammenkobling af tjenestekomponenterne. Der er velkendte og vidt udbredte tekniske løsninger f.eks. webtjenester, til dette formål, men hvis de skal indføres på EU-plan, kræver det en samordnet indsats fra de offentlige forvaltningers side, herunder investering i fælles infrastruktur. Anbefaling 10. De offentlige administrationer bør vedtage en fælles fremgangsmåde for sammenkobling af løst koblede tjenestekomponenter og etablere den nødvendige infrastruktur, når de opbygger europæiske offentlige tjenester. Begrebsmodellens grundelementer er afbildet i nedenstående figur: Af forståelseshensyn kan modellen inddeles i tre lag: grundlæggende offentlige tjenester, sikker dataudveksling og aggregerede offentlige tjenester. Hvert lag beskrives nærmere i de følgende afsnit. 3.2.1Grundlæggende offentlige tjenester

Det nederste lag i modellen består af de mest grundlæggende tjenestekomponenter, som europæiske offentlige tjenester kan bygges op af. Disse komponenter er af tre forskellige typer: interoperabilitetsfremmende tjenester, tjenester baseret på basisregistre og eksterne tjenester. Tilsammen kaldes de grundlæggende offentlige tjenester. Nogle grundlæggende offentlige tjenester er udviklet hovedsagelig til direkte brug for den offentlige forvaltning, der har skabt dem, eller til brug for forvaltningens direkte kunder, dvs. virksomheder og borgere, men stilles til rådighed til genbrug i andre sammenhænge, for at der kan tilvejebringes aggregerede offentlige tjenester. Andre er generiske og/eller af infrastrukturel art, og resten udgøres af eksterne tjenester, dvs. tjenester, der tilbydes af tredjemand. I de følgende afsnit beskrives hver type grundlæggende offentlig tjeneste nærmere. 3.2.1.1Basisregistre De vigtigste komponenter er basisregistre, der udgør pålidelige kilder til grundlæggende information om emner som personer, selskaber, køretøjer, tilladelser, bygninger, lokaliteter og veje. Sådanne registre er underlagt offentlige forvaltningers retlige kontrol og vedligeholdes af disse forvaltninger, men oplysningerne bør stilles til rådighed til videre genbrug, idet der indføres passende sikkerhedsforanstaltninger og tiltag til beskyttelse af privatlivets fred. Alle basisregistre har det fælles kendetegn, at de er autentiske, og at de enten hver for sig eller samlet udgør hjørnestenen i de offentlige tjenester. Generelt er deres indhold ikke statisk, men afspejler informationernes livscyklus. Anbefaling 11. De offentlige forvaltninger bør stille deres autentiske informationskilder til rådighed for andre, idet de indfører adgangs- og kontrolmekanismer for at garantere sikkerhed og beskyttelse af privatlivets fred i overensstemmelse med den gældende lovgivning. Indførelsen af begrebsmodellen for europæiske offentlige tjenester kan blive hæmmet blandt andet af de nedarvede systemer. Disse systemer og deres underliggende datalagre har specifikke kendetegn, der begrænser mulighederne for genbrug (f.eks. grænseflader, der ikke er offentliggjort), og det kan kræve omfattende konstruktionsændringer, for at deres informationer kan stilles til rådighed for europæiske offentlige tjenester. Adgangen til autentiske datakilder på tværs af grænserne lettes, hvis grænsefladerne til disse kilder offentliggøres og samordnes, både på semantisk og teknisk niveau. Anbefaling 12. De offentlige forvaltninger bør udvikle grænseflader til autentiske kilder og samordne dem på semantisk og teknisk niveau, når de arbejder på at opbygge europæiske offentlige tjenester. 3.2.1.2Interoperabilitetsfremmende tjenester Interoperabilitetsfremmende tjenester omfatter f.eks. oversættelse mellem protokoller, formater og sprog eller informationsformidling. 3.2.1.3Eksterne tjenester Eksterne tjenester er tjenester, der tilbydes af eksterne parter, f.eks. — på forretningsniveau — betalingstjenester, der leveres af finansielle institutioner, eller — på infrastrukturniveau — konnektivitetstjenester, der leveres af teleselskaber. 3.2.2Laget "sikker dataudveksling" Dette lag spiller en central rolle i begrebsmodellen, da al adgang til de grundlæggende offentlige tjenester går gennem det.

3.2.2.1Sikker dataudveksling Som led i deres aktiviteter udveksler forvaltninger og andre organisationer officielle oplysninger i en proces, der kan indebære adgang til basisregistre. Denne udveksling bør ske gennem et sikkert, samordnet, styret og kontrolleret lag, der tillader udveksling mellem forvaltninger, virksomheder og borgere af information, der er: undertegnet og certificeret — både afsender og modtager er identificeret og autentificeret ved hjælp af aftalte mekanismer krypteret — fortroligheden af de udvekslede data er garanteret registreret – de elektroniske optegnelser er registreret og arkiveret for at sikre, at de kan spores med henblik på retlig kontrol. I den foreslåede begrebsmodel udgør disse funktioner tilsammen laget "sikker dataudveksling". Dette lag bør danne grundlag for sikker udveksling af certificerede meddelelser, dataposter, formularer og andre former for information mellem forskellige systemer. Ud over transport af data bør dette lag også omfatte bestemte sikkerhedsfunktioner som f.eks. elektroniske signaturer, certificering, kryptering og tidsstempling. Sikkerhed kan være en af de største hindringer for interoperabilitet, hvis de forskellige organisationer ikke er enige om at håndtere dette aspekt på en samordnet måde. Begrebsmodellen fremhæver dette problem og opfordrer alle tjenesteudbydere til at: tage sikkerhedsspørgsmål op fra starten samarbejde om at skabe en fælles ramme for at opfylde deres respektive sikkerhedsbehov ved hjælp af indbyrdes kompatible mekanismer og fælles vedtagne specifikationer nå til enighed om væsentlige egenskaber såsom mærkning af beskyttelsesniveauer, autorisationsniveauer og autentifikationsstyrke. Derfor bør de offentlige forvaltninger blive enige om en fælles sikkerhedsramme, når de opbygger en europæisk offentlig tjeneste (jf. anbefaling nr. 2). En af nøgleforudsætningerne for at tilvejebringe den funktionalitet, der forventes af en sikker dataudveksling, er, at man udnytter de eksisterende rammer for identifikation og autentifikation i medlemsstaterne til at skabe en fungerende tværnational ordning. Det bør således afgøres, hvilke ikt-infrastrukturer og data der er nødvendige i en tværnational sammenhæng for at gøre medlemsstaternes eksisterende infrastrukturer for elektronisk identitet interoperable. 3.2.2.2Sikker kommunikationsforvaltning Tilvejebringelse af sikker (dvs. undertegnet, certificeret, krypteret og registreret) dataudveksling kræver også en række forvaltningsfunktioner, bl.a.: tjenesteforvaltning, der omfatter tilsyn med al kommunikation om identifikation, autentifikation, autorisation, datatransport mv., herunder adgangstilladelser, inddragelse af tilladelser og audit tjenesteregistrering, der indebærer, at der kun gives adgang (på grundlag af en behørigt udstedt tilladelse) til eksisterende tjenester efter en forudgående lokalisering og verifikation af, at tjenesterne er troværdige tjenestelogning, der har til formål at sikre, at alle dataudvekslinger registreres til fremtidige bevisformål og om nødvendigt arkiveres. 3.2.3Laget "aggregerede tjenester"

Aggregerede offentlige tjenester frembringes ved at samle en række grundlæggende offentlige tjenester, som der gives adgang til på en sikker og kontrolleret måde. De aggregerede tjenester kan tilbydes af forskellige forvaltninger på et hvilket som helst niveau, dvs. lokalt, regionalt og nationalt niveau eller endda EU-niveau. En typisk aggregeret tjeneste bør over for brugerne (forvaltninger, virksomheder eller borgere) forekomme som én samlet tjeneste. Under overfladen kan det være, at transaktionerne finder sted på tværs af landegrænser, sektorer og forvaltningsniveauer. Samlingen af de grundlæggende tjenester gennemføres ved hjælp af mekanismer, der er særligt indrettet efter de specifikke forretningskrav. I det mest generelle tilfælde kræves der en vis forretningslogik, for at kravene kan gennemføres, og gennemførelsesmekanismen kan antage forskellige former, f.eks. orkestrering eller "workflow engines", der alle indgår i portal-lignende adgangsinfrastrukturer. Nu om dage forventer brugerne at kunne få adgang til offentlige tjenester ikke blot via de offentlige forvaltningers portaler eller websteder, men også via de tjenesteformidlere, som de jævnligt er i kontakt med. Derfor bør offentlige tjenester udvikles på en sådan måde, at de let kan integreres i formidleres websteder ved hjælp af mekanismer som mash-ups og widgets, uden at den offentlige forvaltning derved taber ansvaret for selve tjenesterne, og idet de offentlige tjenester forsynes med tydelige kendetegn, så brugerne kan se forskel på private og offentlige tjenester. Hvis aggregerede offentlige tjenester tilbydes via formidlere, bør de offentlige forvaltninger fastlægge: en autorisationsprocedure med henblik på at afgøre, hvilke offentlige tjenester der må gøres tilgængelige for hvilke formidlere, og en procedure for certificering af formidlingstjenester med det formål at skabe tillid mellem brugere og tjenesteudbydere. 3.3Anvendelser af begrebsmodellen Modellens styrke ligger i dens fleksibilitet, der gør det muligt at skabe forskellige aggregerede tjenester ved at kombinere grundlæggende offentlige tjenester fra forskellige udbydere. Modellen frigør potentialet for yderligere aggregering og kombination af de forskellige tjenester, der er til rådighed. I de følgende afsnit beskrives tre eksempler på anvendelse af modellen, der alle indebærer stor merværdi i EU-sammenhæng: anvendelse på tværs af landegrænser, anvendelse på tværs af sektorer og anvendelse på tværs af forvaltningsniveauer. 3.3.1Eksempel på anvendelse på tværs af landegrænser Dette eksempel viser en europæisk offentlig tjeneste, der tilvejebringes ved at kombinere grundlæggende offentlige tjenester, i dette tilfælde adgang til nationale basisregistre, der tilbydes i forskellige medlemsstater. Den situation, der er skitseret i figuren, er en variant af den oprindelige begrebsmodel og tjener til at illustrere, hvordan modellen kan anvendes på et grænseoverskridende scenario, idet der er tilføjet nationale grænser, der viser, hvor de enkelte grundlæggende offentlige tjenester befinder sig. I denne forbindelse rejser der sig en række spørgsmål: Tillid: Det grænseoverskridende scenario indebærer adgang til nationale basisregistre udefra, hvilket kræver en høj grad af sikkerhed og tillid. Europæiske offentlige tjenesters og tjenesteniveauers afhængighed af tjenester på et underliggende niveau: Den aggregerede tjeneste er afhængig af grundlæggende offentlige tjenester, der tilbydes af forskellige organisationer. Fælles specifikationer for grundlæggende offentlige tjenester: Den omstændighed, at de grundlæggende offentlige tjenester, som de aggregerede tjenester bygger på, udvikles af forskellige offentlige forvaltninger, understreger behovet for fælles grænsefladespecifikationer, både på semantisk og teknisk plan. Privatlivets fred og databeskyttelse: De nationale regler for databeskyttelse gælder også, når der udveksles personoplysninger på tværs af landegrænserne. Sikkerhedskravene til den aggregerede tjeneste gennemføres og håndhæves via laget for sikker dataudveksling. Eftersom data fra forskellige medlemsstater kan være undergivet forskellige databeskyttelseskrav, bør der fastlægges et sæt fælles krav til databeskyttelse, for at den aggregerede tjeneste kan stilles til rådighed.

Anbefaling 13. Når de offentlige forvaltninger arbejder sammen om at opbygge europæiske offentlige tjenester, bør de anvende en fælles taksonomi for grundlæggende offentlige tjenester og vedtage minimumskrav til sikker dataudveksling. 3.3.2Eksempel på anvendelse på tværs af sektorer I dette eksempel på anvendelse af begrebsmodellen kombineres grundlæggende offentlige tjenester fra forskellige sektorer, således at der kan tilbydes nye aggregerede offentlige tjenester. Af klarhedshensyn er modellen forenklet I denne anvendelse af modellen kanaliseres interaktion mellem brugerne og de aggregerede offentlige tjenester, der tilvejebringes ved samarbejde mellem forskellige sektorer, gennem et enkelt kontaktpunkt. For at dette kan virke, er det afgørende, at de forskellige sektorer følger en fælles fremgangsmåde for fastlæggelse af tjenester. 3.3.3Eksempel på anvendelse på tværs af forvaltningsniveauer I dette scenario tilvejebringes et aggregat af tjenester, der stammer fra forskellige led i den offentlige forvaltning på lokalt, regionalt og nationalt plan samt EU-plan. Nedenstående figur illustrerer et hypotetisk eksempel. Udfordringen i dette tilfælde består i at styre den kompleksitet, der er resultatet af at have mange forskellige tjenesteudbydere involveret. Samarbejde mellem de offentlige forvaltninger på alle niveauer er en absolut nødvendighed. 4Interoperabilitetsniveauer 4.1Indledning Dette kapitel beskriver fire niveauer af interoperabilitet. Hvert niveau kræver særlig opmærksomhed, når der opbygges en ny europæisk offentlig tjeneste. Den praktiske omsætning af begrebsmodellen i grænse- og sektoroverskridende tjenester kræver, at hvert af disse niveauer tages i betragtning.

4.2Den politiske baggrund Etablering af en ny europæisk offentlig tjeneste er resultatet af direkte eller indirekte handling på politisk plan, dvs. nye bilaterale, multilaterale eller europæiske aftaler. Hvis etableringen af en ny tjeneste er en direkte følge af ny EU-lovgivning, bør anvendelsesområdet, målene og de nødvendige ressourcer til opbygning og drift af tjenesten fastlægges, når lovgivningen vedtages. Der er imidlertid også behov for politisk og økonomisk støtte i de tilfælde, hvor nye tjenester ikke hænger direkte sammen med ny lovgivning, men oprettes for at tilbyde bedre, mere brugerorienterede offentlige tjenester. Der er ligeledes brug for politisk støtte til tiltag, der går ud på at skabe øget interoperabilitet på tværs af grænserne for at lette samarbejdet mellem offentlige forvaltninger. For at samarbejdet kan give resultater, må de berørte parter have en fælles vision, være enige om målene og samordne deres prioriteter. Tiltag på tværs af grænserne kan kun blive en succes, hvis alle involverede medlemsstater prioriterer deres respektive indsats for interoperabilitet tilstrækkelig højt og afsætter tilstrækkelige ressourcer hertil for at nå fælles mål inden for en aftalt tidshorisont. 4.3Retlig interoperabilitet Hver offentlig forvaltning, der bidrager til tilvejebringelsen af en europæisk offentlig tjeneste, arbejder inden for sine egne nationale retlige rammer. Somme tider kan forskellige mellem lovgivningerne i forskellige medlemsstater gøre samarbejdet mere kompliceret, eller endda umuligt, selv når bestemmelserne er resultatet af gennemførelsen af europæiske direktiver i national ret. Der kan være behov for lovgivningsinitiativer for at afhjælpe dette problem. Når der udveksles information mellem medlemsstater med det formål at tilbyde europæiske offentlige tjenester, skal informationernes retlige gyldighed bevares på tværs af grænserne, og databeskyttelseslovgivningen i både afsender- og modtagerlandet skal overholdes. Anbefaling 14. De offentlige forvaltninger bør nøje iagttage al relevant lovgivning vedrørende dataudveksling, herunder databeskyttelseslovgivningen, når de søger at opbygge en europæisk offentlig tjeneste. 4.4Organisatorisk interoperabilitet Dette aspekt af interoperabilitet har at gøre med, hvordan organisationer som f.eks. offentlige forvaltninger i forskellige medlemsstater samarbejder for at nå deres indbyrdes aftalte mål. I praksis indebærer organisatorisk interoperabilitet, at forretningsprocesser og dermed forbunden dataudveksling integreres. Organisatorisk interoperabilitet har også til formål at opfylde brugernes behov ved, at der stilles let identificerbare, lettilgængelige og brugerorienterede tjenester til rådighed. 4.4.1Samordning af forretningsprocesser For at forskellige forvaltningsenheder kan samarbejde effektivt og virkningsfuldt om at tilbyde europæiske offentlige tjenester, kan det være nødvendigt, at de samordner deres eksisterende forretningsprocesser eller endda fastlægger og iværksætter nye forretningsprocesser. Samordning af forretningsprocesser indebærer, at processerne dokumenteres på en aftalt måde, så alle offentlige forvaltninger, der bidrager til tilvejebringelsen af europæiske offentlige tjenester, kan forstå den samlede proces og deres rolle heri. Anbefaling 15. De offentlige forvaltninger bør dokumentere deres forretningsprocesser og blive enige om, hvordan disse processer skal fungere sammen med henblik på tilvejebringelse af en europæisk offentlig tjeneste. 4.4.2Organisatoriske forbindelser Modellen for offentlige tjenester er tjenesteorienteret. Dette betyder, at forholdet mellem tjenesteudbydere og tjenesteforbrugere skal være klart struktureret. Derfor må der findes instrumenter til at formalisere gensidig bistand, fælles tiltag og indbyrdes forbundne forretningsprocesser, der vedrører tilvejebringelsen af tjenester på tværs af grænser. Eksempler på sådanne instrumenter er aftalememoranda om fælles tiltag og samarbejde og/eller serviceleveranceaftaler (Service Level Agreements - SLA), der indgås mellem de deltagende offentlige forvaltninger. Når der er tale om tiltag på tværs af grænserne, bør der fortrinsvis anvendes multilaterale aftaler.

Anbefaling 16. De offentlige forvaltninger bør afklare deres organisatoriske forhold i forbindelse med opbygningen af en europæisk offentlig tjeneste. 4.4.3Styring af ændringer Eftersom tilvejebringelse af en europæisk offentlig tjeneste er resultatet af en fælles indsats, hvor forskellige parter frembringer eller forbruger dele af tjenesten, spiller ændringsstyring en kritisk rolle for korrektheden, pålideligheden og kontinuiteten i den tjeneste, der tilbydes andre forvaltninger, virksomheder og borgere. Anbefaling 17. Offentlige forvaltninger, der arbejder sammen om at tilvejebringe europæiske offentlige tjenester, bør vedtage fælles procedurer for ændringsstyring for at sikre tjenesternes kontinuitet. 4.5Semantisk interoperabilitet Semantisk interoperabilitet sætter organisationer i stand til at behandle information fra eksterne kilder på en meningsfyldt måde. Denne form for interoperabilitet sikrer, at de udvekslede oplysninger har en præcis betydning, der forstås og bevares i udvekslinger mellem parterne. Semantisk interoperabilitet på EU-plan er en forholdsvis ny målsætning, der ikke tidligere er gennemført i denne skala. Dog har en række offentlige forvaltninger på det seneste høstet erfaringer på dette område. Som udgangspunkt skal der oprettes sektorspecifikke sæt af datastrukturer og dataelementer, der kan sammenfattes under begrebet "semantiske interoperabilitetsaktiver". Dernæst må de samarbejdende organisationer blive enige om betydningen af de informationer, der skal udveksles. I betragtning af de forskellige sproglige, kulturelle, retlige og administrative rammer i medlemsstaterne er dette en betydelig udfordring. Kravet om flersprogethed i EU komplicerer opgaven yderligere. I forbindelse med EIF omfatter semantisk interoperabilitet følgende aspekter: Semantisk interoperabilitet handler om dataelementernes betydning og forholdet mellem dataelementerne. Dette indebærer, at der skal fastlægges en terminologi til beskrivelse af dataudveksling, og det skal sikres, at de kommunikerende parter alle forstår dataelementerne på samme måde. Syntaktisk interoperabilitet handler om præcist at beskrive formatet for de oplysninger, der skal udveksles, for så vidt angår grammatik, form og skematisk struktur. For at der kan skabes semantisk interoperabilitet på EU-plan, kræves der som minimum: aftalte processer og metoder til udvikling af semantiske interoperabilitetsaktiver enighed mellem sektorspecifikke og sektoroverskridende samfund om anvendelsen af semantiske interoperabilitetsaktiver på EU-plan. På grund af opgavens kompleksitet og det store antal berørte parter kræves der en fælles indsats for at samordne processer og metoder. 4.5.1EU-initiativet vedrørende semantisk interoperabilitet Der er en række initiativer, der går ud på at opnå interoperabilitet, både på nationalt plan og EU-plan. EU-initiativet vedrørende semantisk interoperabilitet sigter mod at lægge grunden til semantisk interoperabilitet for europæiske offentlige tjenester, på tværs af alle sektorer og i tæt samarbejde med nationale initiativer. Som led i initiativet tilbydes der vejledning i udformnings- og implementeringsfaserne og et webbaseret forum for samarbejde og udveksling af løsninger på problemer vedrørende semantisk interoperabilitet. Offentlige forvaltninger, der opretter offentlige tjenester, bør i en tidlig fase af et givet projekt kontrollere, om eksisterende semantiske interoperabilitetsaktiver kan genbruges. Hvis ikke, kan de bruge EU-forummet for interoperabilitet til at bekendtgøre deres mål og fremgangsmåde for et bredere europæisk publikum og søge kontakt og samarbejde med andre projekter med lignende behov. Anbefaling 18. De offentlige forvaltninger bør støtte opbygningen af sektorspecifikke og sektoroverskridende samfund, hvis mål er at fremme semantisk interoperabilitet, og de bør tilskynde samfundene til at udveksle deres resultater via nationale og europæiske fora. 4.6Teknisk interoperabilitet

Teknisk interoperabilitet omfatter de tekniske aspekter af sammenkoblingen af informationssystemer. Det drejer sig om aspekter som grænsefladespecifikationer, sammenkoblingstjenester, dataintegrationstjenester, datafremvisning og dataudveksling. Mens de offentlige forvaltninger har deres særlige kendetegn på politisk, retligt, organisatorisk og delvis semantisk niveau, er dette ikke tilfældet for det tekniske niveau. Derfor bør den tekniske interoperabilitet, hvor som helst det er muligt, sikres ved hjælp af formaliserede specifikationer, enten standarder, der vedtages i henhold til direktiv 98/34/EF eller specifikationer, der fastlægges af ikt-industrifora og –konsortier. Anbefaling 19. De offentlige forvaltninger bør vedtage fælles formaliserede specifikationer for at sikre teknisk interoperabilitet, når de opbygger europæiske offentlige tjenester. 5Interoperabilitetsaftaler 5.1Indledning I dette kapitel foreslås en strategi for at lette samarbejdet mellem offentlige forvaltninger med henblik på at tilvejebringe en given europæisk offentlig tjeneste. Som det er påpeget gentagne gange i dette dokument, kræver tilvejebringelsen af europæiske offentlige tjenester samarbejde mellem forskellige offentlige forvaltninger på de forskellige interoperabilitetsniveauer, der er beskrevet i det foregående kapitel. For hvert niveau bør de involverede organisationer formalisere samarbejdsordningerne i interoperabilitetsaftaler. Disse aftaler bør være tilstrækkeligt detaljerede til at nå deres mål — at tilbyde en europæisk offentlig tjeneste — men samtidig give hver enkelt organisation størst mulig handlefrihed. På det retlige niveau bliver interoperabilitetsaftaler konkretiseret og bindende via lovgivning, herunder EU-direktiver og gennemførelsen heraf i national lovgivning, eller via bilaterale og multilaterale aftaler, der ligger uden for EIF's rækkevidde. På det organisatoriske niveau kan interoperabilitetsaftaler for eksempel tage form af aftalememoranda eller serviceleveranceaftaler, som fastlægger, hvilke forpligtelser der påhviler hver part, der deltager i forretningsprocesser på tværs af grænserne. Interoperabilitetsaftaler på organisatorisk niveau fastlægger det forventede tjenesteniveau, støtte-/eskaleringsprocedurer, kontaktoplysninger mv., idet der om nødvendigt henvises til bagvedliggende aftaler på semantisk og teknisk niveau. På det semantiske niveau kan interoperabilitetsaftaler tage form af referencetaksonomier, skemaer, kodelister, datakataloger, sektorbaserede biblioteker mv. På det tekniske niveau omfatter interoperabilitetsaftaler grænsefladespecifikationer, kommunikationsprotokoller, meddelelsesspecifikationer, dataformater, sikkerhedsspecifikationer, dynamisk registrering og service discovery-specifikationer. Mens interoperabilitetsaftaler på det retlige og det organisatoriske niveau normalt vil være meget specifikke for den pågældende europæiske offentlige tjeneste, kan interoperabilitetsaftalerne på det tekniske niveau - og i mindre grad det semantiske niveau – ofte udformes på grundlag af eksisterende formaliserede specifikationer. Anbefaling 20. Når de offentlige forvaltninger opbygger europæiske offentlige tjenester, bør de basere deres interoperabilitetsaftaler på eksisterende formaliserede specifikationer, eller - hvis sådanne ikke findes – samarbejde med andre grupper, der arbejder inden for samme område. I forbindelse med udformningen af interoperabilitetsaftaler på teknisk og semantisk niveau kan der være en række ligeværdige, konkurrerende specifikationer at vælge imellem, der alle kan danne grundlag for disse aftaler. De offentlige forvaltninger kan vælge at understøtte flere forskellige formaliserede specifikationer eller teknologier som grundlag for kommunikationen med borgere og virksomheder. Af effektivitetshensyn bør de dog begrænse antallet af formaliserede specifikationer og teknologier mest muligt, når de arbejder sammen om at tilvejebringe en europæisk offentlig tjeneste. Ofte træffes lignende beslutninger ikke blot med henblik på at tilvejebringe en europæisk offentlig tjeneste, men som led i et bredere samarbejde inden for eller mellem organisationer. I sådanne tilfælde bør organisationerne være opmærksomme på, at de interne grænseflader kan blive eksterne i fremtiden, når der opbygges nye europæiske offentlige tjenester. Beslutninger om, hvilke formaliserede specifikationer og teknologier der skal anvendes for at sikre interoperabilitet for europæiske offentlige tjenester, bør være baseret på åbenhed, retfærdighed og ikke-diskrimination. Dette kan man blandt andet opnå ved at fastlægge en fælles vurderingsmetode og udvælgelsesprocedure. 5.2Vurdering og udvælgelse af formaliserede specifikationer Før de offentlige forvaltninger udvælger de formaliserede specifikationer eller teknologier, der skal sikre interoperabilitet, bør de foretage en vurdering af de relevante formaliserede specifikationer.

Denne vurdering bør være indrettet efter de pågældende forvaltningers særlige interoperabilitetsbehov, men bør samtidig bygge på objektive kriterier, der hovedsagelig vedrører funktionelle interoperabilitetsbehov. Hvis der er flere formaliserede specifikationer, der opfylder de funktionelle interoperabilitetsbehov, kan der anvendes supplerende kriterier vedrørende gennemførelseskvalitet, markedsstøtte, genbrugelighed og åbenhed. Anbefaling 21. De offentlige forvaltninger bør følge en struktureret, transparent og objektiv fremgangsmåde for vurdering og udvælgelse af formaliserede specifikationer. 5.2.1Specifikationer, åbenhed og genbrug En formaliseret specifikations grad af åbenhed spiller en vigtig rolle i vurderingen af muligheden for at dele og genbruge softwarekomponenter, der bygger på denne specifikation. Dette gælder også, når sådanne komponenter anvendes i opbygningen af nye europæiske offentlige tjenester. Hvis åbenhedsprincippet anvendes fuldt ud, har alle interesserede parter samme mulighed for at bidrage til udviklingen af specifikationen, og offentlig bedømmelse er et led i beslutningsprocessen har alle adgang til at undersøge specifikationen nærmere udstedes der licens til intellektuel ejendomsret vedrørende specifikationen på retfærdige, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår eller på royaltyfrit grundlag på en måde, der tillader implementering i både leverandørejet software og software baseret på åben kildekode. På grund af den positive virkning, som åbne specifikationer med ovennævnte kendetegn har for interoperabiliteten, anbefales brugen heraf samt udveksling og genbrug af software, der bygger på åbne specifikationer, i mange strategierklæringer og i forbindelse med europæiske offentlige tjenester. Åbne specifikationers positive effekt demonstreres også af internetøkosystemet. Imidlertid kan de offentlige forvaltninger vælge at anvende mindre åbne specifikationer, hvis der ikke findes åbne specifikationer, eller hvis de eksisterende åbne specifikationer ikke opfylder de funktionelle interoperabilitetsbehov. Under alle omstændigheder bør de specifikationer, der anvendes, være modne og tilstrækkeligt udbredt på markedet, medmindre de anvendes i forbindelse med udvikling af innovative løsninger. Anbefaling 22. Når de offentlige forvaltninger opbygger europæiske offentlige tjenester, bør de fortrinsvis anvende åbne specifikationer, idet de tager behørigt hensyn til dækningen af funktionelle behov, modenhed og markedsstøtte. 5.3Bidrag til standardiseringsprocessen I visse tilfælde vil de offentlige forvaltninger muligvis konstatere, at der ikke er nogen egnede formaliserede specifikationer til rådighed inden for et bestemt område. Hvis det er nødvendigt at udvikle nye specifikationer, kan de offentlige forvaltninger enten gøre det selv og forelægge resultatet med henblik på standardisering, eller de kan anmode standardudviklende organisationer om at udvikle nye formaliserede specifikationer. De resulterende specifikationer bør udvise de kendetegn, der er opstillet i afsnit 5.2.1. Selv i de tilfælde, hvor der allerede findes eksisterende formaliserede specifikationer, udvikler disse sig med tiden, og erfaringen viser, at det ofte tager lang tid at revidere dem. Aktiv offentlig deltagelse i standardiseringsprocessen afhjælper bekymringer om forsinkelser, og medfører, at de formaliserede specifikationer indrettes bedre efter den offentlige sektors behov, samt hjælper de offentlige forvaltninger til at holde trit med den teknologiske udvikling. Anbefaling 23. De offentlige forvaltninger bør spille en ledende rolle eller deltage aktivt i standardiseringsarbejde, der er relevant for deres behov. 6Interoperabilitetsstyring De europæiske offentlige tjenesters grænseoverskridende og i visse tilfælde sektoroverskridende karakter betyder, at tjenesterne fungerer under komplekse og skiftende vilkår. At sikre interoperabilitet mellem de retlige instrumenter, organisatoriske forretningsprocesser, informationsudvekslinger, tjenester og komponenter, der danner grundlag for levering af en europæisk offentlig tjeneste, er en vedvarende opgave, for interoperabiliteten bliver sat på spil, når der sker ændringer i vilkårene, dvs. i lovgivningen, virksomhedernes eller borgernes behov, de offentlige forvaltningers opbygning, forretningsprocesserne eller teknologierne.