Forslag til Europa-Parlamentet og Rådets afgørelse om et handlingsprogram for integreret beskyttelse og forvaltning af grundvand (96/C 355/01) (EØS-relevant tekst) KOM(96) 315 endelig udg. - 96/0181 (COD) (Forelagt af Kommissionen den 9. september 1996)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 S, stk. 3,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg,

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B, og,

ud fra følgende betragtninger:

I erklæringen fra ministerseminaret om grundvand den 26. og 27. november 1991 i Haag erkendes behovet for at gribe ind for at undgå ringere ferskvandskvalitet og ferskvandsmængde på lang sigt, og der slås til lyd for udarbejdelse af et handlingsprogram, som skal iværksættes senest år 2000 på medlemsstats- og fællesskabsplan med sigte på bæredygtig forvaltning og beskyttelse af ferskvandsressourcer;

Rådet anmodede i sine resolutioner af 25. februar 1992 () og 20 februar 1995 () om, at der blev udarbejdet et udførligt handlingsprogram med henblik på omfattende beskyttelse og forvaltning af grundvandet som led i en overordnet vandbeskyttelsespolitik;

Rådet understregede behovet for godkendelsessystemer og andre instrumenter, der medfører en hensigtsmæssig national forvaltning af (grund)vandet, foranstaltninger til forebyggende, global beskyttelse af grundvandet, bl. a. med henblik på diffuse kilder, generelle bestemmelser for sikkerhed i anlæg, hvori der benyttes vandforurenende stoffer, og generelle bestemmelser, der kan fremme metoder inden for landbruget, som er forenelige med beskyttelse af grundvandet;

Det Europæiske Miljøagentur forelagde den 10. november 1995 en ajourført rapport om miljøets tilstand i Fællesskabet (), som bekræftede behovet for at gribe ind for at beskytte grundvandsressourcerne;

Kommissionen vedtog den 21. februar 1996 en meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om Det Europæiske Fællesskabs vandpolitik (); Kommissionen vil yderligere udbygge sin politik i forbindelse med vandforvaltning i et forslag til rammedirektiv om vandressourcer af hensyn til en sammenhængende og gennemsigtig vandforvaltning i Fællesskabet;

yderligere integrering af bæredygtig vandforvaltning i Fællesskabets politikker på andre områder, herunder navnlig den fælles landbrugspolitik og regionalpolitikken, er nødvendig; i dette handlingsprogram peges der på en række valgmuligheder, som bør undersøges; en sådan integrering bør følge de målsætninger, der er fastlagt i Kommissionens forslag til Europa-Parlementet og Rådets afgørelse om revision af Det Europæiske Fællesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling, »Mod en bæredygtig udvikling« ();

det erkendes i dette handlingsprogram, at det er vigtigt at beskytte alt grundvand; der bør lægges særlig vægt på beskyttelse af grundvandet på landet, hvor de største mængder grundvand af høj kvalitet dannes og findes;

Fællesskabet bør fastlægge fælles principper og tilvejebringe en overordnet ramme for aktionen; Fællesskabet bør lette udveksling af oplysninger om og erfaring med foranstaltninger vedrørende forvaltning og beskyttelse af grundvand truffet på nationalt, regionalt og lokalt plan;

der findes i Fællesskabet forskellige forhold og behov, som kræver forskellige løsninger; der må tages hensyn til denne mangfoldighed i de planlagte foranstaltninger; beslutninger bør træffes så tæt som muligt på de situationer, hvor vandet anvendes eller påvirkes; der er lagt særlig vægt på handling, hvor ansvaret ligger hos medlemsstaterne, gennem særlige nationale handlingsprogrammer udarbejdet af medlemsstaterne selv;

dette handlingsprograms succes afhænger af nært samarbejde og sammenhængende handling på fællesskabsplan, i medlemsstaterne og på lokalt plan samt af høring, oplysning og aktiv involvering af arbejdsmarkedets parter og de enkelte borgere;

for at sikre, at der udvikles mindre vandforbrugende teknologier, processer og metoder, bør der tilskyndes til anvendelse af økonomiske instrumenter, frivillige aftaler og andre ikke obligatoriske ordninger, adfærdsnormer samt forskning;

senest år 2000 bør de nationale handlingsprogrammer være fuldstændigt udarbejdede og fungere som led i iværksættelsen af dette handlingsprogram; udviklingen i gennemførelsen af Fællesskabet og medlemsstaternes aktion bør følges gennem regelmæssige evalueringer og nyvurderinger;

Det Europæiske Miljøagentur og Fællesskabets Statistiske Kontor (Eurostat) vil i nært samarbejde rapportere om udviklingen i vandmiljøets tilstand;

det er nødvendigt at sørge for bedre gennemførelse og håndhævelse af de gældende miljøretsakter om beskyttelse af ferskvand, og navnlig grundvand;

det er nødvendigt at forbedre grundlaget for vandforvaltningspolitikken ved hjælp af pålidelige og sammenlignelige data, statistikker og indikatorer samt metoder til vurdering af fordele og ulemper ved foranstaltningernes gennemførelse eller undladelse af at gennemføre dem;

denne afgørelse foregriber ikke retsgrundlaget for foranstaltninger, der i overensstemmelse med målsætningerne for de foranstaltninger, der er omhandlet i denne afgørelse, vedtages med henblik på gennemførelsen af dette program eller som led i Fællesskabets politik på andre områder -

TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE:

Eneste artikel

Handlingsprogrammets mål Europa-Parlamentet og Rådet tilslutter sig målene for et handlingsprogram for integreret beskyttelse og forvaltning af grundvand.

Handlingsprogrammets mål er gennem integreret planlægning og bæredygtig forvaltning at beskytte og anvende grundvandet, således at der stiles mod at undgå yderligere forurening, at opretholde kvaliteten af uforurenet grundvand og om nødvendigt at restaurere forurenet grundvand samt at forebygge overudnyttelse af grundvandsressourcer.

Handlingsprogrammet er nærmere beskrevet i bilaget.

Denne afgørelse foregriber ikke retsgrundlaget for foranstaltninger, der i overensstemmelse med målsætningerne for de foranstaltninger, der er omhandlet i denne afgørelse, vedtages med henblik på gennemførelsen af dette program eller som led i Fællesskabets politik på andre områder.

() EFT nr. C 59 af 6. 3. 1992, s. 2.

() EFT nr. C 49 af 28. 2. 1995, s. 1.

() »Environment in the European Union - 1995«, Det Europæiske Miljøagentur, København, 1995.

() KOM(96) 59 endelig udg. af 21. 2. 1996.

() KOM(95) 647 endelig udg. af 3. 4. 1996.

BILAG

FÆLLESSKABETS HANDLINGSPROGRAM PÅ GRUNDVANDSOMRÅDET

En ramme for Fællesskabet og medlemsstaterne

Handlingsprogrammet skal ses som en ramme, hvor medlemsstaterne og Fællesskabet i nært samarbejde bør udvikle grundlaget for bæredygtig beskyttelse of forvaltning af grundvand. Programmet skal fungere som et referencesystem for fokusering af forskellige foranstaltninger og som et forum for udveksling af oplysninger, som skal lette medlemsstaternes og Fællesskabets samordnede indsats, som ønsket af Rådet i dets resolutioner af 1992 og 1995.

Det erkendes i handlingsprogrammet, at det er vigtigt at beskytte alt grundvand ved at forebygge yderligere forringelse og udtømning af grundvandet for at sikre pålidelige forsyninger af ferskvand af høj kvalitet i alle Fællesskabets regioner. Det erkendes endvidere i handlingsprogrammet, at det er særligt vigtigt at beskytte grundvandet på landet, hvor de største mængder grundvand af høj kvalitet findes og dannes. At værne om dette grundvand, som er af særlig betydning for sikringen af fremtidige forsyninger af ferskvand af høj kvalitet udgør den største udfordring, som Fællesskabets vandpolitik står over for. For at nå dette mål behandler programmet både punktkilder, som hovedsagelig hidrører fra by- og industriaktiviteter, og diffuse kilder, som hovedsagelig hidrører fra landbrugsaktiviteter og i mindre grad fra by- og industriaktiviteter, f.eks. via atmosfærisk deposition.

I overensstemmelse med nærhedsprincippet bør der lægges særlig vægt på foranstaltninger, som træffes på medlemsstatsniveau. På linje hermed bør disse medlemsstater udarbejde og iværksætte nationalt afpassede handlingsprogrammer for bæredygtig beskyttelse og forvaltning af grundvand. Fællesskabet bør udstikke fælles principper og en overordnet ramme for aktionen.

De nationale handlingsprogrammer, der er skitseret i denne afgørelse, bør ses som instrumenter, der forbinder forpligtelser og anbefalinger på fællesskabsplan med instrumenter og foranstaltninger, der vedtages på medlemsstatsplan, og således sørger for sammenhængende og gennemsigtige fremgangsmåder.

DEL I HANDLINGSPROGRAMMETS FIRE HOVEDLINJER

Fire aktionslinjer

- Der skal udvikles fællesskabsprincipper for integreret planlægning og forvaltning af vandbeskyttelse og vandanvendelse, som skal anvendes på nationalt og subnationalt plan med henblik på en grundvandsforvaltning, som på lang sigt omfatter hele vandløbssystemer, for at sikre, at der findes grundvand af tilstrækkelig mængde og kvalitet.

- Der skal være regler for mængdemæssig bevarelse af ferskvandsressourcer, som også omfatter rationelle forskriftsrammer for ferskvandsindvinding.

- Der skal udvikles instrumenter til bekæmpelse af grundvandsforurening fra diffuse kilder, herunder adfærdsnormer, og overvejes mere langsigtede foranstaltninger til yderligere integrering mellem landbrugspolitik og bæredygtig beskyttelse og forvaltning af vand.

- Der skal udvikles instrumenter til kontrol med emissioner og udledninger fra punktkilder, herunder rationelle forskriftsrammer og tilskyndelser til udvikling af miljøvenlige produktionsprocesser.

Disse fire aktionslinjer bør støttes med forsknings- og udviklingsprogrammer på fællesskabsplan samt hensigtsmæssige nationale initiativer, hvor det er nødvendigt, for eksempel i forbindelse med sårbarhed, nedsivning af forurenende stoffer, forsuring og videreudvikling af metoder til vurdering af kritiske belastninger, forvaltningsstrategier osv. Overvågning af vandkvalitet og vandmængde samt etablering af et ordentligt og pålideligt informationsgrundlag om vandmiljøets tilstand bør ses som uomgængeligt nødvendigt for de nationale handlingsprogrammers succes.

AKTIONSLINJE 1 - PLANLÆGNINGS- OG FORVALTNINGSPRINCIPPER

Målsætninger for integreret planlægning og forvaltning

Målet for integreret planlægning og forvaltning er at sikre, at beskyttelsen og anvendelsen af grundvandet finder sted som led i en integreret forvaltning af ferskvandsressourcer. Grundvandet bør ses som en integrerende del af vandkredsløbet i dynamisk vekselvirkning med overfladevand både for så vidt angår mængdeaspekter som kvalitetsaspekter. Målet er endvidere at grundvandet på lang sigt skal forvaltes sammen med overfladevand på grundlag af hele vandløbssystemer.

- En bæredygtig mængderelateret forvaltning bør sikre, at der på lang sigt forefindes uforurenet grundvand, sikre at grundvandet ikke overudnyttes for at undgå uigenkaldelige skader på grundvandsmagasiner med hensyn til mængde og kvalitet, og forebygge forringelse eller forarmelse af økosystemer, som afhænger af grundvandets tilstedeværelse. Da betingelserne for genopfyldning og efterspørgslen efter indvinding kan svinge betydeligt i årets løb, kunne indvindingsgrænserne baseres på gennemsnitstal, som tillader midlertidig overudnyttelse, forudsat at dette ikke går ud over opnåelsen af målsætningen. Hensigtsmæssig mængderelateret forvaltning skal også i fornødent omfang omfatte gendannelse af grundvand til et bæredygtigt niveau.

- En bæredygtig kvalitetsforvaltning bør beskytte og værne om alt grundvand, og om nødvendigt forbedre den nuværende kvalitet på lang sigt. Foranstaltninger for at nå dette mål bør baseres på principperne om forebyggende indsats, indgreb ved kilden og forureneren betaler. Kvalitetsbeskyttelsen skal stile mod at fjerne eller formindske direkte og indirekte forureningskilder og mod at bevare den beskyttende evne, som jordlaget over grundvandsspejlet har. Bæredygtig kvalitetsforvaltning bør også omfatte restaurering af kvaliteten af forurenet grundvand, hvor dette er hensigtsmæssigt, under hensyntagen til den praktiske gennemførlighed og realistiske tidsfrister. Målet for restaureringen bør så vidt muligt være drikkevandsnormer eller andre kvalitetsnormer, som passer til det pågældende vands anvendelsesformål.

- Der bør træffes foranstaltninger for at sikre, at ferskvandsressourcer, herunder navnlig grundvandet, beskyttes og forvaltes efter en plan, der principielt skal omfatte alle tilgængelige ressourcer og deres indbyrdes vekselvirkninger. Anvendelse blandt andet til husholdningsbrug, i industrien og til landbrugsformål, til energiproduktion og til rekreative formål bør medtages i denne generelle planlægning. Planlægningen og de resulterende forvaltningsplaner bør sikre, at der er tilstrækkelige forsyninger med ferskvand til rådighed for bevarelsen af vandløb, søer og vådområder og til plantedækket og andre naturlige økologiske funktioner.

- Der bør tages tilbørligt hensyn til brugernes forskellige interesser og de forskellige aktiviteter, der påvirker eller muligvis kan påvirke kvaliteten og mængden af grundvand og overfladevand samt økologiske funktioner, der er afhængige af grundvandet.

- Gennemgribende behandling for at fjerne forurenende stoffer som nitrat og plantebeskyttelsesmidler bør ikke komme i betragtning som en generel strategi til bæredygtig grundvandsforvaltning. Gennemgribende behandling for at rense forurenet grundvand, så det kan opfylde normerne for drikkevand eller andre krav bør kun anvendes, hvor presserende behov eller særlige situationer gør det nødvendigt, medens behandling under normale forhold bør begrænses til filtrering, luftning, desinfektion m.m.

Foranstaltninger på medlemsstatsplan

- Medlemsstaterne bør se på effektiviteten i vandsektoren og de gældende administrative strukturer og love, og hvor det skønnes nødvendigt bør der foretages de fornødne justeringer, navnlig med henblik på rationalisering og for at undgå, at procedurer og regler overlapper hinanden eller giver anledning til dobbeltarbejde. Hvor det findes nødvendigt og hensigtsmæssigt, bør der indføres nye strukturer, bestemmelser og regler.

- Mængden og kvaliteten af ferskvand bør overvåges og vurderes i passende omfang for at indhente oplysninger, som gør det muligt for medlemsstaterne at følge ændringer i grundvandskvaliteten og navnlig på et tidligt trin at opdage tegn på og årsager til overudnyttelse og ændringer i kvaliteten. Gennemførelse af nationale overvågningsprogrammer og om nødvendigt supplering heraf bør gøre det muligt nøje at følge og reagere på uacceptable ændringer i ferskvandsmængde og -kvalitet.

- Det må efterstræbes at etablere en betragtelig kapacitet til overvågning af ferskvand som krævet i Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. september 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (), og i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (). Det kommende rammedirektiv om vandressourcer skulle rationalisere overvågningskravene i Fællesskabets gældende retsakter og samtidig kræve etablering af passende overvågningsordninger med henblik på registrering af punktkilder og diffuse kilder, som forurener ferskvandet.

- Medlemsstaterne bør udpege områder med grundvand af betydning for den nuværende og den fremtidige drikkevandsforsyning og for særlige økologiske funktioner. Medlemsstaterne bør endvidere udpege områder, som er særlig sårbare over for grundvandsforurening, f.eks. som følge af særlige geologiske, klimatiske, jordbundsmæssige eller menneskeskabte forhold. Det har allerede længe været gældende praksis i medlemsstaterne at udpege særligt beskyttede områder omkring drikkevandsboringer, inden for hvilke, afhængigt af afstanden fra boringen, alle eller bestemte industri- og landbrugsaktiviteter er forbudt eller begrænset. Identificering og udpegning af områder med henblik på beskyttelse af grundvand og overfladevand kræves også i eksisterende retsakter, blandt andet i direktiv 91/676/EØF om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, og direktiv 91/271/EØF om rensning af byspildevand. Endvidere vedrører udpegningen af områder under andre fællesskabsretsakter som Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle () og Rådets direktiv 92/43/EØF of 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter () ofte vandøkosystemer, som er afhængige af grundvandskvalitet og grundvandsmængde.

Ved udpegningen af grundvandsbeskyttelsesområder vil det være nyttigt at foretage en samordning med udpegningen af områder til sådanne andre formål. Valget af zoneringens udformning og særlige træk kunne også foretages eller afpasses således, at der opnås sammenhæng i udpegningen og i valget af de foranstaltninger, som begrænsninger i eller forbud mod forurenende aktiviteter, der skal træffes for at opnå det krævede beskyttelsesniveau for disse følsomme områders særlige karakteristika. Afhængigt af arten af områdets sårbarhed vil sådanne foranstaltninger kunne omfatte begrænsning af og forbud mod udledning af by- og industrispildevand, anvendelse af staldgødning, handelsgødning og visse plantebeskyttelsesmidler og biocider.

- Medlemsstaterne bør revidere og om nødvendigt justere og styrke beskyttelsesforanstaltningerne omkring drikkevandsindvindingssteder.

- Medlemsstaterne bør samarbejde nært om ressourcer, som de deler på tværs af grænserne, og om mulige grænseoverskridende virkninger. Strategisk fysisk planlægning, som omfatter detaljerede hydrologiske planer og arealanvendelsesplaner, bør ses som et vigtigt værktøj til støtte for beskyttelse og forvaltning af ferskvand.

- Forvaltning af grænseoverskridende grundvandsmagasiner bør ske gennem udvikling af et tværnationalt samarbejde, overalt hvor nationale planer kan få væsentlig indflydelse i nabolande, eventuelt i forbindelse med internationale konventioner som den eksisterende internationale konvention om grænseoverskridende søer og vandløb. Et sådant internationalt samarbejde på langt sigt bør sikres gennem princippet om forvaltning af hele vandløbssystemer, som vil blive fastlagt i det kommende rammedirektiv om vandressourcer.

Foranstaltninger på fællesskabsplan

- Der er behov for yderligere integrering i Fællesskabets politikker på vigtige områder, navnlig i landbrugspolitikken og regionalpolitikken, på grund af de tydelige tegn på forringelse af grundvandsmængde og -kvalitet, der er konstateret ved overvågningen, for at nå målsætningerne for integreret beskyttelse og forvaltning af grundvandet. En sådan integrering i Fællesskabets politiker på lang sigt bør foretages på fællesskabsplan, og f.eks. bør de muligheder, der ligger i udviklingsperspektiverne for arealanvendelsen i EU, der skal opstilles midt i 1997, undersøges i denne forbindelse.

- Kommissionen bør påtage sig at fremme en sådan integreret planlægning og forvaltning for projekter og aktioner, som påvirker ferskvandsressourcerne, når de sættes i gang og/eller finansieres af Fællesskabet.

- Kommissionen bør udarbejde henstillinger om foranstaltninger, der skal træffes i forbindelse med udvikling af instrumenter til planlægning og forvaltning, inklusive fælles principper for sammenligneligheden mellem kortlægnings- og overvågningsmetoder, kriterier for identificering af økologisk sårbare områder, som har behov for yderligere beskyttelse, etablering af zonering samt adfærdsnormer. Der bør tilskyndes til udveksling af oplysninger og erfaringer samt etablering af undervisnings- og uddannelsesordninger samt forskningsprogrammer.

AKTIONSLINJE 2 - INDVINDING AF FERSKVAND

Rationelle forskriftsrammer for indvinding af ferskvand

Vandindvinding i store by-, industri- og landbrugsområder og i turistcentre overstiger ofte den naturlige tilførsel af ferskvand. Problemerne med opretholdelse af vandmængden, som kan være sæsonbetonede eller permanente, er særlig alvorlige i de sydlige medlemsstater.

Overudnyttelse kan medføre sænkning af grundvandsspejlet, som forårsager forsyningsproblemer for brugerne og midlertidig eller permanent udtømning eller alvorlig reduktion i vandforsyningen i grundvandsoplandet, hvorved grundvandsafhængige økosystemer trues. I kystområder og under øer kan sænkning af grundvandsspejlet føre til indtrængning af saltvand og forsaltning af grundvandet. Sænkning af grundvandsspejlet kan også medføre mobilisering ved oxidering af farlige stoffer fra lag, som hidtil har været omgivet af vand under grundvandsspejlet. Undere særlige geologiske forhold kan sænkning af grundvandsspejlet føre til at bestemte lag sætter sig, hvilket kan føre til skader på bygninger og anlæg eller andre konsekvenser af jordsammensynkning.

Foranstaltninger til at afbøde manglen på ferskvand omfatter tværregional overførsel af vand og kunstig tilførsel af vand til grundvandet. Overførsel af store mængder ferskvand til brug andre steder som drikkevand eller til vanding osv. fra andre områder kan medføre problemer for økosystemer i indvindingsområdet eller længere nede ad vandløbet som følge af dræning af den sædvanlige vandforsyning. Kunstig grundvandsdannelse er normal praksis til forvaltning af (drikke)vandforsyningen i nogle områder i medlemsstaterne. Forudsat at den kunstige vandtilførsel sker med vand af egnet kvalitet og med rimelig overvågning og den fornødne kontrol, kan dette anvendes som en økonomisk forsvarlig metode til gendannelse af grundvandet både med hensyn til mængde og kvalitet på et permanent grundlag eller på kortere sigt i områder, der er genstand for store sæsonbestemte udsving i vandefterspørgsel og naturlige gendannelsesmuligheder. Kontrol er af afgørende betydning, hvis der ikke skal ske uigenkaldelig skade på grundvand eller på økosystemer, der er afhængige af grundvandsforsyningen.

Målsætninger

Målet er at sikre en hensigtsmæssig mængdeforvaltning af grundvand og overfladevand på grundlag af hele vandløbssystemer, hvor grundvand og overfladevand vekselvirker med eller afhænger af hinanden, baseret på viden om tilgængelige ressourcer. Der bør sikres et minimalt grundvandsniveau og en minimal grundvandsstrømning, som opretholder et grundlæggende vandniveau i vandløb og søer, som kan bevare økosystemerne. Kraftig indvinding, som fører til langvarig overudnyttelse af grundvandet, skal undgås.

Målet er endvidere at tilskynde til en politik, som stiler mod ferskvandsbesparelser for at holde indvindingen af ferskvand på et lavt niveau, og at sørge for, at der lægges passende vægt på at tilskynde til vandbesparelser, genanvendelse og god husholdning med ferskvandsressourcerne.

Foranstaltninger på medlemsstatsplan

- Medlemsstaterne bør udarbejde temakort og fortegnelser over grundvandsressourcer på nationalt, regionalt og lokalt plan, som giver grundlæggende oplysninger til brug for den integrerede forvaltning. Nogle medlemsstater er allerede nået langt med kortlægningen, herunder at lægge kortene på edb, medens s andre først for nyligt er startet med dette arbejde. Kort kan udarbejdes både som beskrivende referencekort, så som hydrogeologiske kort, og som konklusive kort udarbejdet til særlige formål, for emner som grundvandsmagasinets produktivitet, sårbarhed, identificering af vekselvirkninger med overfladevand, afstrømning til vandløb eller søer osv.

- En godkendelsesordning, eventuelt med generelle regler, for ferskvandsindvinding bør være rettet mod alle anvendelsesformål som f.eks. i husholdning, industri, landbrug og fritidsaktiviteter. Godkendelsesordningen for ferskvandsindvinding bør gælde for alle større indvindinger over en vis tærskel, under hensyntagen til de ressourcer, der er til rådighed, potentielle interessekonflikter mellem brugerne, økosystemernes behov osv. Godkendelser bør regelmæssigt tages op til revision og om nødvendigt justeres. I områder med stor årlig nedbør og god rådighed over ferskvand kan der eventuelt anvendes mere fleksible generelle regler, forudsat at der træffes sikkerhedsforanstaltninger for at undgå uigenkaldelige skader på de økosystemer, der forsynes med dette ferskvand.

- Hvor det er hensigtsmæssigt bør godkendelsesordningen omfatte tværregional overførsel af store vandmængder, da antallet af potentielt berørte brugere og heraf følgende interessekonflikter kan give anledning til særlige problemer. Endvidere bør der foretages en passende vurdering af miljøvirkningerne i indvindingsområdet for at undgå, at overførslen går ud over grundvandsdannelsen i det område, som vandet kommer fra.

- Der bør omhyggeligt sørges for en grundig planlægning af anvendelsen af vand fra vandløbsoplande og grundvandsmagasiner, der går på tværs af administrative grænser, eller med andre ord set ud fra et vandløbssystemssynspunkt. Når det overvejes at give tilladelse til vandindvinding, bør der tages særligt hensyn til brugere og økosystemer længere nede ad strømmen.

- Mulighederne for at tilskynde til at spare på vandressourcerne og til at holde hus med vandet bør overvejes for at holde indvindingen af ferskvand på et lavt niveau, navnlig i områder med vandmangel. Dette kunne omfatte henstillinger om nye vandingsmetoder, fornyelse af distributionssystemer for at reducere tab og differentiering i vandtyper til forskellige formål, installering af vandmålere samt anvendelse af økonomiske instrumenter så som passende prisfastsættelse og skatte- og afgiftsincitamenter til fremme af effektiv udnyttelse af vandet. Udvikling af nye processer baseret på principperne med renere teknologi og den bedste tilgængelige teknik bør fremmes i lighed med mulighederne for at genanvende vandet, som det f. eks. kræves i direktiv 91/271/EØF om rensning af byspildevand.

- Kunstig grundvandsdannelse bør omfattes af en godkendelsesordning for at sikre en passende kontrol hermed. Der bør opstilles normer for vurdering af virkningerne på miljøet fra vandtilførslen og for overvågning og kvalitetsstyring med henblik på anvendelse af den bedste tilgængelige teknik og den bedste miljøpraksis.

Foranstaltninger på fællesskabsplan

- Der bør udvikles forskriftsrammer med minimumskrav til indvinding af ferskvand som reaktion på det stigende pres på de eksisterende ferskvandsressourcer. Disse forskriftsrammer bør sikre, at ferskvandet indvindes fra den bedst egnede kilde på det mest hensigtsmæssige tidspunkt. Forskriftsrammerne skal også tage hensyn til det til rådighed værende grundvand og ferskvand, sæsonmæssige udsving og naturlig gendannelseskarakteristika, samt til eventuelle naturlige vekselvirkninger og gensidig afhængighed mellem grundvand og overfladevand. I det fremtidige rammedirektiv om vandressourcer bør der medtages et krav om kontrol med indvinding af ferskvand fra grundvand og overfladevand, hvor der tages hensyn til rådighed og kvalitetskrav inden for de pågældende vandløbssystemer. For at opnå en høj vandkvalitet bør der også ses på Fællesskabets retsakter vedrørende rensning af byspildevand og bekæmpelse af såvel diffuse forureningskilder som punktforureningskilder.

AKTIONSLINJE 3 - DIFFUSE FORURENINGSKILDER

Miljøudfordringer fra diffuse forureningskilder

Diffuse kilder karakteriseres ved at have en ret lav intensitet pr. arealenhed, men at komme fra store overflader. Selve arten af diffuse forureningskilder gør det således ofte vanskeligt at identificere de enkelte forurenere, navnlig med hensyn til forurening af grundvandet, hvor tidsforskydelsen fra anvendelsen eller udledningen af de forurenende stoffer til muligheden for at påvise tilstedeværelsen i grundvandet kan strække sig over flere årtier. Som følge af dette træk ved diffuse forureningskilder bør der vælges en mere generel fremgangsmåde til at fjerne eller reducere truslerne mod ferskvandet, og afværgeforanstaltningerne bør rette sig bredt mod fremgangsmåderne bag anvendelsen af de forurenende stoffer.

Trusler mod grundvand og overfladevand fra diffuse kilder kommer fra landbrugs- og industriaktiviteter, trafik og urbanisering i form af lokale virkninger eller virkninger over store afstande via atmosfærisk deposition. Som følge af den seneste mere systematiske overvågning af grundvandet i medlemsstaterne, er der dokumenteret udbredte forekomster af nitrater og bestemte plantebeskyttelsesmidler rundt om i medlemsstaterne, som tyder på alvorlige trusler mod kvaliteten af grundvand både til drikkevandsformål og for den økologiske kvalitet af ferskvand i almindelighed. Anvendelse af plantebeskyttelsesmidler og biocider langs jernbaner og veje på lejrpladser osv. udgør andre vigtige diffuse kilder, som giver anledning til bekymring på grund af den intensive brug.

Koncentration af kvægbrug har givet anledning til problemer med udvaskning af nitrater til ferskvand. Intensiv anvendelse af staldgødning og handelsgødning i landbruget har ligeledes givet anledning til eutrofiering af ferskvand og trusler mod grundvandskvaliteten. Intensiv anvendelse af bestemte plantebeskyttelsesmidler i landbrug og skovbrug har også ført til forurening af grundvand og overfladevand i koncentrationer, som giver anledning til bekymring i alle medlemsstater. Væsentlige stigninger i udspredningen af renseslam på landbrugsjorder og andre arealer, som middel til bortskaffelse af de stigende mængder slam, der produceres af rensningsanlæg, vil også øge presset mod miljøet fra diffuse kilder.

Luftemissioner fra industri, trafik, opvarmingssystemer, fyringsanlæg og andre store anlæg, som udleder forbindelser som nitrogenoxider, svovldioxid og andre gasser, transporteres over lange afstande og afsættes fra atmosfæren, hvormed risikoen øges for grundvandsforurening, og der forårsages eller opstår yderligere eutrofiering og forsuring af ferskvand direkte eller indirekte via jordbunden. Afsætningen fra atmosfæren af ammonium evaporeret fra gødning fra intensivt kvægbrug bidrager også til eutrofiering af ferskvand. Det har endvidere vist sig, at plantebeskyttelsesmidler og biocider kan afsættes fra atmosfæren via regnvand.

Målsætninger

Det vigtigste mål er at formindske og, hvor det er muligt, at undgå trusler mod grundvandet fra diffuse kilder for at opretholde eller forbedre den nuværende grundvandskvalitet og at tilskynde til udvikling hen imod en miljøvenlig arealanvendelse. Inden for de overordnede mål for beskyttelse af grundvandet bør det at lette presset fra diffuse kilder have højeste prioritet, fordi de største mængder grundvand generelt findes og dannes på landet med landbrug, skovbrug og natur, hvor diffuse kilder udgør den største trussel.

Et yderligere mål er at oprette en fællesskabsramme for udvikling af adfærdsnormer for bæredygtig anvendelse af stoffer, som forårsager, eller ved forkert anvendelse kan forårsage, trusler mod ferskvandskvaliteten, gennem yderligere udvikling af en integreret strategi med henblik på bæredygtig anvendelse af plantebeskyttelsesmidler, herunder mere detaljerede bestemmelser om distribution og salg af plantebeskyttelsesmidler og begrænsninger af anvendelsen og erstatning af de farligste plantebeskyttelsesmidler, i overensstemmelse med de mål der er fastlagt i det femte handlingsprogram på miljøområdet, under hensyntagen til forskelle i metoder og vilkår i Fællesskabets forskellige regioner. Dette mål gælder navnlig for anvendelsen af biocider, plantebeskyttelsesmidler og gødning.

AKTIONSLINJE 3.1. - UDVIKLING AF EN POLITIK MED HENBLIK PÅ ET MILJØMÆSSIGT BÆREDYGTIGT LANDBRUG

Strategisk set bør lettelse af miljøpresset fra aktiviteter på landet gives højeste prioritet. Trusler mod grundvandet på landet hidrører hovedsageligt fra landbrugsaktiviteter med udvaskning af nitrater fra stald- og handelsgødning og udvaskning af plantebeskyttelsesmidler og biocider. Disse trusler mod grundvandets og overfladevandets kvalitet vil kun kunne formindskes på lang sigt ved en ændring i retning af et bæredygtigt landbrug. Der bør derfor sigtes mod landbrugsmetoderne som et strategisk element i beskyttelsen af grundvandets og overfladevandets kvalitet.

Da landbrugspolitikken er et område, hvor Fællesskabet har enekompetence, må foranstaltningerne rettes mod ændringer på fællesskabsplan for at udvikle den nødvendige ramme for medlemsstaternes indgriben.

Revisionen af den fælles landbrugspolitik i 1992 førte til indførelsen af nye instrumenter til forvaltningen af landbrugsmarkedet og udviklingen i landdistrikter.

- Rådets forordning (EØF) nr. 1765/92 (), hvor udbetaling af godtgørelser knyttes sammen med pligten til at udtage landgbrugsarealer.

- Rådets forordning (EØF) nr. 2078/92 (), som tilskynder til frivillig indførelse af mere miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget.

- Rådets forordning (EØF) nr. 2080/92 (), som tilskynder til skovrejsning på landbrugsarealer.

- Ændringen i 1993 af Rådets forordning (EØF) nr. 2052/88 (), hvorefter strukturfondene skal vurdere miljøsituationen i de pågældende regioner.

- Den fælles landbrugspolitik omfatter også ikke-finansielle instrumenter, som vil kunne bidrage til at forbedre kvaliteten af vandmiljøet. Navnlig defineres der under Rådets forordning (EØF) nr. 2092/91 () økologiske produktionsmetoder for landbrugsprodukter.

- Rådets forordning (EØF) nr. 125/93 () og (EF) nr. 3611/93 (), som indfører bestemmelser, hvor der tages hensyn til miljøbeskyttelse, i præmieordningen for oksekødsproducenter.

Det er stadig for tidligt med en endelig bedømmelse af disse opmuntrende første skridt mod et mere miljøvenligt landbrug, men de foreløbige resultater tyder allerede på en positiv indflydelse fra disse foranstaltninger, og yderligere skridt mod bæredygtighed vil utvivlsomt være nyttigt for at begrænse negativ indflydelse på ferskvandskvaliteten.

Integrering af miljøbehov i landbrugets produktionsmetoder for at dirigere landbrugspolitikken mod bæredygtighed i den fremtidige udvikling af den fælles landbrugspolitik vil ikke blot gavne ferskvandsbeskyttelsen, men også være til fordel for en bredere række miljømål, samt gavne ferskvandsbeskyttelsen, men også være til fordel for en bredere række miljømål, samt have konsekvenser for opnåelsen af mål af bredere samfundsøkonomisk art.

Foranstaltninger på medlemsstats- og fællesskabsplan

Integration af yderligere miljøhensyn i landbruget i den fremtidige udvikling af den fælles landbrugspolitik bør bestå i foranstaltninger, som er særlig udviklet og rettet mod beskyttelse af miljøet, herunder ferskvand. Disse foranstaltninger berører for øjeblikket kun en del af landbrugsbudgettet. Det bør undersøges, hvilke muligheder der er for en væsentlig udbygning af de miljøvenlige landbrugsmetoder inden for den fælles landbrugspolitik.

- Alle muligheder og strategier, der kan mindske virkningerne fra diffuse kilder som nitrat og plantebeskyttelsesmidler, bør undersøges. Blandt foranstaltningerne bør der også indgå økonomiske instrumenter. Disse instrumenter kunne baseres på yderligere incitamenter til fremme af miljøvenligt bæredygtigt landbrug. Anvendelse af princippet med at internalisere miljøomkostningerne ved hjælp af skatter og afgifter, som direkte er rettet mod forbruget af handelsgødning og plantebeskyttelsesmidler, overdreven udspredning af staldgødning fra intensivt kvægbrug osv. kunne undersøges. Sådanne instrumenters levedygtighed bør endvidere undersøges, herunder om det er bedre at anvende de økonomiske instrumenter på fællesskabsplan for at undgå konkurrencefordrejninger.

- Muligheder for yderligere tilskyndelse til miljøvenligt landbrug findes i en række rådsforordninger:

Forordning (EØF) nr. 1765/92 stiler gennem pligten til at udtage dyrkede arealer hovedsagelig mod at bremse overproduktionen, idet bestemmelserne kun i begrænset omfang vedrører miljøbeskyttelsen. Arealer, som er udtaget inden for disse rammer, tages ikke nødvendigvis ud af driften, men kan anvendes til produktion af nonfoodafgrøder. De eventuelle virkninger af nonfoodproduktion bør der også tages passende hensyn til. Mere præcise miljøbetingelser baseret på landbrugsmetoder, der er forenelige med vandbeskyttelse og miljøet, og som omfatter det hensigtsmæssige i at have en fællesskabsramme, som sikrer passende miljøforvaltning af udtagne arealer, bør undersøges nærmere. Ved at kombinere behovet for at beskytte miljøet med behovet for at dæmpe produktionen i landbruget skulle det også være muligt at opnå såkaldte »win-win« situationer, som både er til fordel for landmændenes interesser og for miljøet. Med hensyn til ferskvandsbeskyttelse bør det undersøges, om kortvarig udtagning kun kan give begrænsede fordele eller endog kan føre til øget udvaskning af nitrater.

Arealudtagning af mere langvarig eller permanent karakter koncentreret i sårbare områder langs flodbredder og i områder, hvor grundvand er udpeget til nuværende eller fremtidig anvendelse til husholdningsformål, skulle være nyttig for beskyttelsen af vandressourcer. Betaling af godtgørelser bør baseres på afgrødeudbytte under overholdelse af god landbrugspraksis. Dette vil omfatte brug af staldgødning, handelsgødning og plantebeskyttelsesmidler, som er forenelig med beskyttelse af vand og natur (»krydsoverensstemmelse«).

Forordning (EØF) nr. 2078/92 (miljøvenligt landbrug) tilskynder til at reducere anvendelsen af gødningsstoffer og plantebeskyttelsesmidler, inklusive økologiske landbrugsmetoder, til ekstensivering af den vegetabilske produktion og af kvæg- og fåreopdræt og til frivillig langsigtet udtagning af landbrugsarealer, som også er til gavn for beskyttelsen af ferskvand. Mulighederne for at udbygge de miljøvenlige landbrugsforanstaltninger under forordningen vedrørende miljøvenligt landbrug bør undersøges. Flere nationale og lokale strukturer til den effektive gennemførelse af denne forordning er endvidere væsentlig. Det er også nødvendigt at foretage en passende overvågning for at sikre et positivt bidrag til denne foranstaltning for at forbedre vandkvaliteten.

Forordning (EØF) nr. 2080/92 tilskynder til skovrejsning på landbrugsarealer. Skovrejsning kan have store positive eller negative følger for grundvandskvaliteten afhængig af skovens art og beliggenhed, plantetyper, jordbundsegenskaber og andre geologiske og klimatiske faktorer. Omhyggelig plantning med egnede naturligt hjemmehørende arter kan bidrage til at forbedre kvaliteten og regulere grundvandsforsyningen samt gavne biodiversiteten. Anvendelsen af gødningsstoffer og pesticider samt udspredning af renseslam i skovbruget kan virke ødelæggende på grundvandsressourcer, og der bør tages højde for mulige følger for grundvandet. Mulighederne bør undersøges for at udbygge foranstaltningerne under denne forordning, som tilskynder til langsigtet skovrejsning.

Rammeforordningen (EØF) nr. 2052/88 () for strukturfondene blev ændret i 1993. Diversificering og nyorientering af landbruget er et centralt led i programmerne for udvikling af landdistrikterne og aktionerne under strukturfondene (mål nr. 1, 5a og 5b). Hvis det skal lykkes for disse programmer at bidrage væsentligt til beskyttelsen af vandmiljøet, må miljømyndighederne inddrages i udformningen og gennemførelsen af projekter, som behandler vigtige miljøproblemer. Programmernes og projekternes miljøvirkninger bør vurderes på forhånd og overvåges ved iværksættelsen. Dette kræver en fællesskabsramme og effektive strukturer på nationalt og lokalt niveau, som kan sikre, at disse foranstaltninger samordnes med aktioner under andre initiativer, som forordning (EØF) nr. 2078/92 om miljøvenligt landbrug. Strukturfondenes miljødimension bør styrkes, når der skal udarbejdes foranstaltninger for perioden efter 1999.

I forordning (EØF) nr. 2092/91 blev der indført kriterier for økologiske produktionsmetoder for landbrugsprodukter. Ved økologisk landbrug undgås eller sker der en betydelig reducering i anvendelsen af handelsgødning og tilskyndes der til anvendelse af organiske gødningsstoffer. I forbindelse med problemet med udvaskning af nitrat til miljøet må der også passes på med anvendelsen af organiske gødningsstoffer ved de økologiske produktionsmetoder. Forordningen vedrører kun vegetabilsk produktion, men Kommissionen er ved at lægge sidste hånd på et forslag om at udvide anvendelsesområdet til også at omfatte animalsk produktion. Økologisk landbrug var ikke undtaget fra de generelle krav om arealudtagning under forordning (EØF) nr. 1765/92 i forbindelse med 1992-revisionen af den fælles landbrugspolitik. I betragtning af økologisk landbrugs miljøvenlige karakter, herunder navnlig undgåelsen af brug af plantebeskyttelsesmidler, bør det overvejes at gøre plads for en sådan undtagelse.

Foranstaltninger på fællesskabsplan

- Fællesskabet bør spille en central rolle i tilskyndelsen til og lettelsen af gennemførelsen af normer for god landbrugspraksis til miljøvenlig anvendelse af plantebeskyttelsesmidler og kemiske og organiske gødningsstoffer ved at sørge for, at medlemsstaterne udveksler erfaringer og oplysninger.

AKTIONSLINJE 3.2. - MILJØUDFORDRINGER FRA EMISSIONER AF NITRATER

OG ANDRE MINERALER

Nitratindholdet i grundvand og overfladevand er steget i bestemte områder i Fællesskabet, og dette fører til en trussel mod drikkevandskvaliteten, idet indholdet nærmer sig eller overskrider grænseværdierne i flere og flere tilfælde. Selv koncentrationer, der er lavere end de niveauer, der fører til farer for menneskers sundhed, kan føre til eutrofiering, som er skadelig for dyre- og plantelivet og naturen, navnlig i Fællesskabets recipientområder, f. eks. Nordsøen og Østersøen.

Foranstaltninger på medlemsstatsplan

- Grundvandskvaliteten bør overvåges og vurderes i passende omfang med hensyn til indholdet af næringssalte, således at medlemsstaterne kan følge udviklingen i vandmagasinernes kvalitet, og navnlig kan opdage tidlige tegn på forringelse og eutrofiering.

- Gennemførelsen af direktiv 91/676/EØF om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, bør være det vigtigste led i foranstaltninger rettet mod nitratproblemet. Andre bidrag til eutrofiering, som atmosfærisk deposition, bør også behandles. Disse kilder er behandlet under aktionslinje 4 om punktkilder.

- For at bevare kvaliteten af uforurenet grundvand, forebygge yderligere forurening og om nødvendigt restaurere forurenet grundvand bør der også træffes forebyggende foranstaltninger for at holde koncentrationerne så lave som mulige i områder med ferskvand, som indeholder mindre end de 50 mg pr. liter, der er fastlagt som kriterium for udpegning af sårbare områder i nitratdirektivet. For restaurering af grundvand bør minimumsmålet mindst svare til de relevante drikkevandsnormer. Der bør fastlægges prioriteter under hensyntagen til realistiske tidsfrister og praktisk gennemførlighed.

- Alle muligheder, herunder anvendelsen af økonomiske instrumenter, for at reducere anvendelsen af staldgødning og handelsgødning til de mængder, der er nødvendige af hensyn til den vegetabilske produktion, og som er forenelige med beskyttelse af miljøet og ferskvandskvaliteten, bør undersøges. Der bør foretages alle de fornødne ændringer i anvendelsesmønstret for landbrugsarealer, herunder anvendelse af vekseldrift, for at undgå at nitratoverskud når frem til grund- og overfladevand og andre miljømæssigt sårbare områder. En balance mellem input og output af kvælstof skulle sikre, at tab til miljøet holdes inden for acceptable grænser. Tab bør i det mindste være forenelige med overholdelse af drikkevandskravene, og bør ikke føre til eutrofiering i recipientvandene. Dette vil kunne kræve anvendelse af systemer, der kan føre regnskab med in- og output, og andre foranstaltninger til vurdering af og kontrol med balancen. Dette ville samtidig i betydelig grad reducere risikoen for forurening fra phosphat, da phosphater ofte anvendes som integrerende bestanddele af handelsgødning og også forefindes i staldgødning.

- Udviklingen af normer for god landbrugspraksis bør være et centralt element i de foranstaltninger, der træffes. Der bør etableres hensigtsmæssige foranstaltninger til overvågning af overholdelsen af normerne for god landbrugspraksis. Da overholdelsen af normerne ikke i sig selv nødvendigvis er tilstrækkelig til at nå målsætningerne i visse regioner, kan der tænkes udviklet foranstaltninger af videregående karakter til at sikre en miljøvenlig produktion. Muligheden for at anvende krydsoverensstemmelsesprincippet bør i denne forbindelse undersøges. For at undgå konkurrencefordrejninger og skabe såkaldte »win-win« situationer til fordel for både miljøet og landmændene bør der også udvikles strategier for godtgørelser til landmændene.

Foranstaltninger på fællesskabsplan

- Kommissionen bør påtage sig en nøje opfølgning af fremskridtene i den igangværende gennemførelse af direktiv 91/676/EØF om nitrater i medlemsstaterne.

- Kommissionen bør også begynde at overveje mulighederne for en yderligere udvikling af landbrugspolitikken frem mod bæredygtighed. Med henblik på miljøvenlig anvendelse af gødningsstoffer bør mulighederne undersøges for at forhøje budgettet til målrettede miljøforanstaltninger samt at indføre udtrykkelige miljøbetingelser i den generelle arealudtagningsforordning.

AKTIONSLINJE 3.3. - MILJØUDFORDRINGER FRA PLANTEBESKYTTELSES-

MIDLER OG BIOCIDER

Plantebeskyttelsesmidler og biocider anvendes i stort omfang i landbrug og skovbrug, på industriarealer, langs færdselsårer, på offentlige arealer og til husholdningsbrug. Som følge af geologiske og klimatiske forskelle og forskellige traditioner for brugen af disse produkter osv. varierer denne brug betydeligt fra region til region i Fællesskabet.

Overvågning af ferskvandskvaliteten har afsløret koncentrationer af plantebeskyttelsesmidler, som overskrider de grænseværdier, der er fastlagt for drikkevand, i flere og flere tilfælde, og dermed tyder på trusler mod grundvands- og overfladevandskvaliteten, og muligvis udgør en fare for menneskers sundhed afhængig af kilderne til ferskvandsforsyningen og arten af de aktive ingredienser.

I forbindelse med grundvandsbeskyttelse giver plantebeskyttelsesmidler og biocider, som er meget mobile og i høj grad vandopløselige eller persistente, anledning til stor bekymring som følge af farerne for, at de udvaskes til grundvandet. Fokuseringen kan variere fra region til region, da den faktiske udvaskning afhænger af mange parametre i relation til udsprøjtningsmetode, klimatiske og geologiske forhold m.m.

Foranstaltninger på medlemsstatsplan

- Grundvandskvaliteten bør grundigt overvåges og vurderes, i det mindste for produkter, som ofte anvendes, og som enten vides eller formodes at sive ned til grundvandet, for nøje at følge enhver stigning i koncentrationen af plantebeskyttelsesmidler og biocider. Omkostningerne ved en fuldstændig overvågning kan være urimeligt store. Overvågningen vil derfor kunne målrettes mod områder, der kræver særlig opmærksomhed, enten på grund af særlige aktiviteter af for eksempel landbrugsmæssig eller industrimæssig karakter, som kraftig anvendelse af plantebeskyttelsesmidler, anvendelse af særlige produkter eller som følge af stor nedbør, sandet jordbund eller grundvandsmagasiner af særlig betydning. Registrering af brugere vil kunne overvejes som et middel til fokusering af overvågningsvirksomheden.

- Der bør udvikles et system med indikatorer for overvågning af plantebeskyttelsesmidlernes miljøvirkning. For øjeblikket er der ikke nogen enkelt parameter, der giver et fuldstændigt billede af plantebeskyttelsesmidlernes miljøvirkninger. Indtil der er udviklet sådanne indikatorer kunne overvågningen baseres på indikatorer som behandlingshyppighed og mængden af solgte produkter, hektardosis, menneskelig og/eller økologisk toksicitet, mobilitet, opløselighed og bioakkumulering. Der bør lægges særlig vægt på de nye former for plantebeskyttelsesmidler, hvor produktets miljømæssige eller toksikologiske virkninger kan opstå selv ved lavere koncentrationer end de nuværende grænseværdier for drikkevand.

- Der bør udarbejdes og indføres normer for god landbrugs- og skovbrugspraksis ved anvendelse af plantebeskyttelsesmidler og ved anvendelse af biocider. De bør sigte mod beskyttelse af alt ferskvand og i fornødent omfang tage hensyn til lokale og sektorbestemte krav.

- Ved Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler () indførtes der en fællesskabsdefinition på integreret bekæmpelse, som kunne danne grundlag for yderlige udvikling af normer for god praksis, og som kunne anvendes som et vigtigt led i oprettelsen af programmer til formindskelse af anvendelsen.

- Til supplering af direktiv 91/414/EØF har nogle medlemsstater indført programmer til formindskelse af anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler. På grundlag af den høstede erfaring bør medlemsstaterne undersøge alle mulighederne for at nå de generelle mål for forebyggelsen af grundvandsforurening. De eventuelle programmer kunne blandt andet omfatte integreret bekæmpelse, som stiler mod en stram efterspørgselsorienteret anvendelse, faglig uddannelse, certifikater til erhvervsmæssige brugere, regnskab med anvendelsen, et net af autoriserede instruktører og frivillig eller obligatorisk prøvning og inspektion af udstyr kombineret med fuld eller delvis refusion af eller tilskud til prøveomkostningerne. Fremskridtene kunne følges på årsbasis gennem resultaterne fra overvågningen af grundvandskvaliteten og indikatorer for ændringer i anvendelsen af produkterne.

- Indtil et aktivt stof indføres i Fællesskabets vurderingssystem for aktive stoffer under direktiv 91/414/EØF, bør medlemsstaterne undersøge mulighederne for at vurdere eller nyvurdere de pågældende aktive stoffers og produkters potentielle risiko for grundvandet. Godkendelse af produkter med aktive stoffer fundet i grundvandet med værdier, der overskrider grænseværdierne for drikkevand, på trods af at de er anvendt korrekt, bør tages op til fornyet overvejelse. Medlemsstaterne bør overveje også at anvendes de ensartede principper på sådanne produkter.

- Mulighederne for at anvende økonomiske instrumenter som tilskyndelse til god husholdning, rationel anvendelse eller endog afkald på anvendelsen bør undersøges. Sådanne instrumenter eksisterer allerede, eller det overvejes at indføre dem i nogle medlemsstater, blandt andre Sverige, Nederlandene, Danmark og Østrig.

Foranstaltninger på fællesskabsplan

- Direktiv 91/414/EØF bør danne forskriftsramme for godkendelsen, blandt andet under hensyntagen til vandbeskyttelse. I bilag VI til dette direktiv vil der blive indført ensartede principper for vurderingen af plantebeskyttelsesmidler gennem vedtagelsen af et særligt rådsdirektiv.

- Miljønormer og miljøbestemmelser for plantebeskyttelsesmidler og biocider bør udvikles yderligere. Bestemmelser om plantebeskyttelsesmidler bør udformes således, at produkterne eller deres reststoffer ved normal og korrekt anvendelse ikke optræder i grundvandet i koncentrationer, der overstiger drikkevandskravene, og/eller ikke har skadelige virkninger for økosystemer, der modtager dette grundvand.

- Der bør gennemføres en langsigtet ordning for vurdering og nyvurdering af aktive stoffer, der tænkes anvendt i plantebeskyttelsesmidler, hvor direktiv 91/414/EØF danner forskriftsrammen for en fællesskabsordning for vurdering af aktive stoffer og plantebeskyttelsesmidler og for nyvurdering af sådanne aktive stoffer og produkter på et tiårigt grundlag. Der er arbejde på vej i forbindelse med den første vurdering af aktive stoffer med henblik på deres optagelse i fællesskabssystemet i bilag I til direktiv 91/414/EØF. Af hensyn til grundvandsbeskyttelsen bør der lægges særlig vægt på plantebeskyttelsesmidler med høj vandopløselighed, mobilitet, persistens og bioakkumulation.

- Yderligere udvikling af en integreret strategi med henblik på bæredygtig anvendelse af plantebeskyttelsesmidler, herunder mere detaljerede bestemmelser om distribution og salg af plantebeskyttelsesmidler og begrænsninger af anvendelsen og erstatning af de farligste plantebeskyttelsesmidler, i overensstemmelse med de mål der er fastlagt i det femte handlingsprogram på miljøområdet. Lignende mål bør efterstræbes for anvendelsen af biocider.

AKTIONSLINJE 3.4. - MILJØUDFORDRINGER FRA ANVENDELSEN

AF RENSESLAM

Efter opførelsen af rensningsanlæg til rensning af byspildevand produceres der renseslam i stigende mængder. Med henblik på at anvende slammets indhold til fornuftige formål eller for at bortskaffe det, er der i nogle medlemsstater udviklet en praksis med at udsprede slam fra rensningsanlæg på landbrugsarealer. På denne måde kan indholdet af nitrat og phosphat genanvendes. Bekæmpelse af forurening fra byspildevand, septiktanke, utætte kloakledninger osv. behandles i aktionslinje 4 om punktkilder.

Renseslam kan indeholde høje koncentrationer af farlige stoffer og tungmetaller, og koncentrationen af nitrat og phosphat varierer betydeligt for forskellige former for slam, hvorved slammet bliver mindre pålideligt end handels- og staldgødning. Forkert anvendelse kan skabe problemer med forurening af grundvand, overfladevand og jordbund i lighed med de problemer, der er set ved anvendelsen af andre gødningsstoffer. Der kan herved opstå sundhedsproblemer, som kan true grundvand og overfladevand samt kvaliteten af selve afgrøderne. Lugt kan også give problemer, for eksempel nær bebyggede områder og i offentlige skove.

Anvendelsen i landbruget reguleres af Rådets direktiv 86/278/EØF af 12. juni 1986 om beskyttelse af miljøet, navnlig jorden, i forbindelse med anvendelse i landbruget af slam fra rensningsanlæg (). I direktivet er der fastlagt minimumsgrænseværdier for indholdet af tungmetaller og anvendelsesperioder for at sikre beskyttelsen af sundheden. Nogle medlemsstater har fastlagt strengere grænseværdier end direktivets, og der er fastlagt grænseværdier for andre farlige forbindelser end tungmetaller. Nogle medlemsstater kræver også, at udspredningen af slam på jord skal tjene et bestemt formål som gødskning eller jordbundsforbedring, og ikke blot anvendes som en metode til affaldsbortskaffelse.

Anvendelse uden for landbruget er ikke for øjeblikket reguleret på fællesskabsplan.

Målsætninger

Målet er at undgå negative virkninger for grundvandet fra anvendelsen af renseslam for at muliggøre fortsat eller øget genanvendelse af organiske stoffer i slam på landbrugsarealer og andre egnede arealer.

Foranstaltninger på medlemsstatsplan

- Mulighederne for yderligere miljørigtig anvendelse af slam på jord bør undersøges.

- Der bør sørges for en god og konstant slamkvalitet, som ikke overskrider grænseværdierne for tungmetaller og andre forurenende stoffer, således at slammet kan anvendes på landbrugsarealer til forbedring af jordens tekstur samt som gødningsstof. Dette skulle gøre det muligt at genanvende næringssaltene på en miljørigtig måde. Der bør regnes med næringssaltene i slammet i den samlede næringsstofbalance.

- Grænseværdier og normer for indholdet af forurenende stoffer og næringssalte i renseslam bør revideres på passende måde med henblik på opstilling af normer for andre relevante forbindelser, hvor sådanne ikke er opstillet for øjeblikket.

- Der bør udarbejdes generelle regler for udspredning af slam, herunder passende begrænsninger af anvendelsen inden for beskyttede områder med grundvandsressourcer, som er beregnet til fremstilling af drikkevand.

Foranstaltninger på fællesskabsplan

- Fællesskabets retsforskrifter bør revideres med henblik på udarbejdelse og/eller gennemførelse af foranstaltninger, der kan minimere udledningen af farlige stoffer og tungmetaller i kloaksystemer fra husholdninger og industrianlæg.

- Grænseværdierne i direktiv 86/278/EØF om anvendelse af renseslam bør revideres med henblik på en videnskabelig ajourføring.

- Der bør udarbejdes normer til karakteriseringsmetoder for renseslam. Kommissionen bør følge de undersøgelser, der er iværksat af Den Europæiske Standardiseringsorganisation, CEN, og som efter planen skal være færdige i 1998.

AKTIONSLINJE 4 - BEKÆMPELSE AF PUNKTKILDEFORURENING FRA AKTIVITETER OG ANLÆG, SOM KAN PÅVIRKE GRUNDVANDSKVALITETEN

En punktkilde er en forureningskilde med en ret begrænset og veldefineret geografisk udbredelse. Den har ofte en koncentreret karakter med høj forureningsintensitet pr. arealenhed. Punktkilder er af en sådan art, at de principielt kan spores tilbage til særlige aktiviteter og anlæg, hvor der håndteres farlige stoffer, selv om dette i praksis ofte viser sig vanskeligt, når der er mange mulige punktkilder eller de vekselvirker med hinanden. Punktkildeforurening egner sig principielt til indgreb ved kilden for at forhindre eller begrænse spredningen af forurenende stoffer eller forurening, som kan skade grundvandet.

Der er enormt mange og forskellige aktiviteter, der kan producere eller forårsage forurening ved udledninger eller emissioner. Særlig bekymring vækker: anlæg, hvor der håndteres stoffer, som er potentielt forurenende; distributions- og lagersystemer til olie og benzin og nedgravede tanke til brændselsolie; lageranlæg til farlige industriprodukter, landbrugskemikalier og gødning fra intensivt husdyrbrug; aktiviteter, hvor flydende eller fast affald udledes i miljøet (f.eks. mejerier, slagterier og papirfabrikker); byanlæg, som udleder flydende eller fast affald i miljøet, såsom septiktanke eller utætte kloakledninger osv.; kirkegårde og dyrebegravelsespladser; grusgrave, nuværende eller tidligere råstofudvinding, herunder slaggebjerge, mineaffald og afvanding; forladte industrigrunde og andre forurenede arealer. Aktiviteter og anlæg i drift eller forladte ligger, navnlig i byområder og industricentre, ofte oven over grundvandsmagasiner, hvor der allerede kan være sket en betydelig forringelse af grundvandskvaliteten. Emissioner til luften af nitrogenoxider, svovldioxid og andre stoffer giver anledning til grænseoverskridende luftforurening over store afstande, hvor afsætningen finder sted via nedbør og forårsager forsuring og eutrofiering af ferskvand.

Målsætninger

Målet er at sikre et højt beskyttelsesniveau over for aktiviteter og anlæg, der producerer flydende og fast affald og/eller repræsenterer en potentiel fare for, at grundvandsressourcerne forurenes ved et uheld. Et generelt og højt beskyttelsesniveau for alt grundvand bør være reglen, med særlige regler for og særlig opmærksomhed på yderligere beskyttelsesbehov, når særlig høj fare, følsomhed og/eller sårbarhed gør det nødvendigt, eller ved behov for beskyttelse af vigtige grundvandsressourcer. For at undgå eller begrænse risikoen for forurening af ferskvand via nedbør sigtes der på at begrænse emissionerne til luften af stoffer, som forårsager eutrofiering og/eller forsuring.

For eksisterende forurenede grunde og arealer med forurenet grundvand eller fare for forurening, så som gamle forladte lossepladser og miner eller industrigrunde er målet at sørge for henholdsvis nedlukning, indeslutning eller retablering af sådanne forurenede grunde og grundvandsmagasiner.

Foranstaltninger på medlemsstatsplan

- Det foreslåede rådsdirektiv om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening () skal i sidste ende indeholde de overordnede principper på fællesskabsplan for godkendelse af store anlæg og aktiviteter (IPPC'er), herunder hensyn til beskyttelse af grundvandet mod punktkildeforurening. Der må gøres en større indsats for at gennemføre og videreudvikle principperne for integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening.

- Beskyttelse af grundvandet mod forurening fra mindre anlæg aktiviteter (»ikke-IPPC'er«), der kan fungere som punktkilder til forurening, bør ligeledes sikres. Godkendelsen bør fungere på en gennemsigtig, rationel og forudsigelig måde. Overlapninger og dobbeltarbejde bør undgås.

- En godkendelsesordning bør omfatte enhver punktkilde fra anlæg og aktiviteter, der kan påvirke grundvandskvaliteten i negativ retning gennem direkte eller indirekte udledning. Af proportionalitetshensyn skal det bemærkes, at det eksisterende grundvandsdirektiv undtager følgende fra dette krav: »udledninger, i hvilke den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat konstaterer indhold af stoffer ... i mængder og koncentrationer, der er så ringe, at enhver risiko for øjeblikkelig eller senere forringelse af det modtagende grundvands kvalitet er udelukket«. Godkendelsesordningen bør også rettes mod potentielt forurenende punktkildeaktiviteter så som industri- og byanlæg, lossepladser, distributions- og lagersystemer for olie, benzin og andre stoffer og råstofudvinding. Ved tilladelser til udledninger bør der tages hensyn til mulige følger for grundvandsmagasiner, og ved godkendelser af anlæg bør der kræves den udformming, der egner sig bedst til grundvandsbeskyttelse. Ved godkendelser som meddeles under denne ordning bør der også tages hensyn til behovet for nedlukning af sådanne anlæg og aktiviteter på en sådan måde, at grundvandet beskyttes.

- Der bør først og fremmest gøres noget ved udvaskning, spild, afstrømming af forurenet vand osv. gennem omhyggelig udforming og projektering af anlæg. Miljøet vil også kunne beskyttes ved at indføre regler for typegodkendelse af anlæg, olietanke osv. I et integreret forvaltningssystem vil sådanne sikkerhedsforskrifter kunne udgøre en integrerende del af den generelle projekterings- og placeringsordning.

- Mulighederne for at tilskynde til udvikling og anvendelse af miljøvenlige produktionsprocesser og -metoder, såsom fremme af den bedste tilgængelige teknik, renere teknologi og vandbesparelsesanordninger osv. bør undersøges.

- Der bør udarbejdes en så fuldstændig som mulig fortegnelse over potentielle punktkilder, der ajourføres trin for trin i en prioriteret rækkefølge. Fortegnelsen bør omfatte by- og industrianlæg, industrigrunde og andre forurenede arealer, lossepladser, grusgrave, miner og stenbrud osv. Små- anlæg som septiktanke kan undtages, hvis deres miljøvirkninger er ubetydelige, eller såfremt de ikke befinder sig inden for følsomme områder.

- Baseret på opgørelsen bør der fastlægges prioriteter og gennemføres nedlukningsplaner for forladte anlæg op grunde, som f. eks. forurenede industrigrunde, miner, underjordiske lagre, lossepladser, gamle brønde osv., på grundlag af risikoniveau, praktisk gennemførlighed og realistiske frister. Hvor det findes hensigtsmæssigt bør der træffes de fornødne indeslutnings- og afværgeforanstaltninger.

- Retningslinjer og procedurer for nedlukning af anlæg bør fastlægges, for alle nye anlæg og arealer.

- Der bør nedlægges forbud mod direkte udledning til vandførende lag af farlige stoffer, herunder by- og industrispildevand, afstrømning af forurenet vand osv.

- Al by- og husholdningsspildevand bør obligatorisk behandles som foreskrevet i direktiv 91/271/EØF om rensning af byspildevand, for således at sætte fart i gennemførelsen af direktivet. Der kunne udarbejdes en prioritetsplan inden for den tidsfrist, der er fastsat i direktivet, og der bør foretages en overvågning af de fordele, der opnås ved rensningen.

- Ved anvendelsen af septiktanke bør der sikres tilstrækkelig kapacitet og være et system til regelmæssig tømning. Affald bør, hvor det er muligt, bringes til et behandlingsanlæg eller bortskaffes på en miljøsikker måde. Mulighederne for at indføre normer for udstyr, der anvender den bedste tilgængelige teknik, kunne undersøges.

- Der bør træffes afværgeforanstaltninger mod utætte kloakledninger for at undgå grundvandsforurening.

- Der bør atter ses på mulighederne for at anvende økonomiske instrumenter, som for eksempel skatte- og afgiftsordninger, som tilskyndelse til at internalisere miljøomkostninger for at reducere forureningen fra udledning af spildevand, samt mulighederne for at anvende frivillige aftaler.

Foranstaltninger pa fællesskabsplan

- Der bør i samarbejde med medlemsstaterne tilvejebringes sammenlignelige data om, hvorvidt det er gennemførligt og effektivt at forbyde udledning af farlige stoffer til grundvandet, og disse data skal stilles til rådighed for medlemsstaterne.

- Der bør udarbejdes generelle bestemmelser og normer for sikkerhedsudstyr og sikkerhedsprocedurer for anlæg, der håndterer og oplagrer stoffer, som er skadelige for vandressourcerne, herunder navnlig med henblik på anvendelse af den bedste tilgængelige teknik. Da forskellige niveauer i normer, bestemmelser og navnlig anvendelsen af økonomiske instrumenter til at internalisere miljøomkostningerne kan føre til konkurrencefordrejninger mellem medlemsstaterne, bør indførelsen af sådanne elementer behandles på fællesskabsplan i overensstemmelse med de relevante bestemmelser under Fællesskabets politik på andre berørte områder.

- Eutrofiering og forsuring fra atmosfærisk deposition bør reguleres gennem internationale aftaler. Fællesskabet bør, hvor det findes nødvendigt, efterstræbe at udvikle, revidere og ændre internationale konventioner og protokoller om grænseoverskridende luftforurening over store afstande. Passende gennemførelse af sådanne aftaler bør sikres i Fællesskabets lovgivning og politik. Ved luftkvalitetsmålsætninger og emissionsnormer i Fællesskabet og medlemsstaterne bør der tages hensyn til virkningerne på ferskvandskvaliteten fra emissioner til luften af stoffer, som forårsager eutrofiering og/eller forsuring. Dette gælder ikke mindst for trafikkens udstødningsgasser.

Der findes allerede en betragtelig mængde retsforskrifter om bekæmpelse af emissioner fra mobile kilder og navnlig emissioner fra biler. Kommissionen er ved at udarbejde forslag, som yderligere vil stramme sådanne emissionsnormer. Forslag vedrørende personbiler og lette og tunge erhvervskøretøjer forventes at blive vedtaget af Kommissionen i den nærmeste fremtid.

Kommissionen vil yderligere udarbejde datterdirektiver om særlige luftforurenende stoffer som opfølgning af forslaget til rammedirektiv om luftkvaliteten (), der for øjeblikket er under forhandling i Rådet og Parlamentet. Et forslag om bekæmpelse af nitrogendioxid vid blive forelagt ved udløbet af 1996.

Som opfølgning af Rådets opfordring fra december 1995 () er Kommissionen for øjeblikket ved at afstikke Fællesskabets strategi til bekæmpelse af forsuring. Kommissionen har til hensigt at forelægge denne strategi for Rådet i begyndelsen af 1997.

DEL 2 GENNEMFØRELSE AF HANDLINGSPROGRAMMET

Kommissionens rolle

- For at opnå fælles vandforvaltningsprincipper har Kommissionen til hensigt at forelægge et forslag til et rammedirektiv om vandressourcer, som skal omfatte grundlæggende bestemmelser om grundvandsforvaltning. Rammedirektivet vil omfatte bestemmelser om grundvandsbeskyttelse og således overtage bestemmelserne i det nuværende grundvandsdirektiv, som forklaret i meddelelsen om EF's vandpolitik. Rammedirektivet vil også indføre et krav om kontrol med indvindingen af ferskvand. Kommissionen har til hensigt at forelægge forslaget til rammedirektivet om vandressourcer ved udgangen af 1996.

- Kommissionen bør revidere og om nødvendigt overveje en tilpasning af Fællesskabets eksisterende retsakter på linje med målsætningerne i dette handlingsprogram.

- Kommissionen bør sørge for yderligere integrering af vandpolitikken i Fællesskabets politikker på andre områder, hvor dette er nødvendigt af hensyn til beskyttelsen og forvaltningen af ferskvand. Områder som landbrug og regionaludvikling har både indgående indvirkning på og er kraftig afhængig af forekomsten og kvaliteten af grundvandsressourcer, og yderligere integrering i den fælles landbrugspolitik og regionalpolitikken er særlig vigtig for at nå målene for bæredygtig beskyttelse og forvaltning af ferskvand. I forlængelse af de generelle retningslinjer fastlagt i det femte miljøprogram, »Mod en bæredygtig udvikling«, og yderligere specificeret i Kommissions nylige forslag til revision af det femte handlingsprogram, vil Kommissionen efterstræbe yderligere integrering af vandpolitikken i Fællesskabets politikker på andre områder, hvor dette er nødvendigt af hensyn til beskyttelse og forvaltning af ferskvand. En række valgmuligheder for en sådan integrering, navnlig i landbrugspolitikken, som må overvejes af Kommissionen, er beskrevet i dette handlingsprogram. Forsknings og udviklings betydning for forvaltning og beskyttelse af vand blev erkendt i Fællesskabets forskningsprogram for miljø og klima (1994-1998), hvor et af forskningsområderne vedrører forbedring og rationalisering af den fremtidige forvaltning af vandressourcer. Vand blev også identificeret som et prioriteret emne for yderligere koncentrering af Fællesskabets forskningsindsats i Kommissions forslag til supplerende finansiering af det fjerde FTU-rammeprogram (). Der blev endvidere oprettet en task force for miljø og vand i 1996.

- Gennemførelsen af Fællesskabets retsakter på vandområdet bør følges nøje, herunder navnlig direktivet om nitrater fra diffuse kilder og direktivet om rensning af byspildevand, for at sikre, at de gennemføres fuldt ud, og at de fungerer tilfredsstillende.

- Kommissionen bør i nært samarbejde med medlemsstaterne udvikle og anvende økonomiske instrumenter, frivillige aftaler og andre ikke obligatoriske ordninger samt forskning i og udvikling af mindre vandforbrugende teknologier og metoder og forskellig forskning blandt andet vedrørende kortlægning, overvågning og definition af grundvandets sårbarhed.

- Kommissionen bør være et centralt samlingspunkt for udvikling af retningslinjer og anbefalinger, f. eks. i forbindelse med udarbejdelse af adfærdsnormer og bistand til udveksling af oplysninger og erfaringer, hvor det er relevant.

Nationale handlingsprogrammer

- Medlemsstaterne bør udarbejde deres egne nationale handlingsprogrammer under fuld hensyntagen til nationale forhold.

- Nationale handlingsprogrammer bør baseres på følgende principper: 1) der bør udvikles integreret planlægning og forvaltning, 2) der bør opstilles regler for mængdemæssig bevarelse af grundvandsressourcerne, herunder eventuelle forskriftsrammer for indvinding af ferskvand, 3) der bør træffes foranstaltninger til at beskytte grundvandet mod forurening fra diffuse kilder, herunder adfærdsnormer og angivelse af foranstaltninger på længere sigt med henblik på yderligere integrering af beskyttelse og forvaltning af vand, navnlig i landbrugets produktionsmetoder, og 4) der bør foretages en yderligere udvikling af instrumenter til kontrol med udledninger og emissioner fra punktkilder, herunder forskriftsrammer. Også tilskyndelser til udvikling af miljøvenlige produktionsprocesser og -metoder er vigtige.

- Ved udarbejdelsen af de nationale handlingsprogrammer bør der sørges for forenelighed på længere sigt med en forvaltningsmetode baseret på hele vandløbssystemer.

- Det bør i de nationale handlingsprogrammer anføres, hvorledes og hvornår foranstaltningerne skal træffes, og med henblik på spørgsmål af grænseoverskridende karakter bør det anføres, hvilke foranstaltninger der skal træffes på nationalt plan, og hvilke foranstaltninger der må behandles inden for det bredere perspektiv i en grænseoverskridende vandløbssystemsforvaltning.

Nationale handlingsprogrammer bør indeholde følgende elementer:

- Kortlægning og karakterisering af grundvandssystemer.

- Overvågning for at indhente oplysninger om udviklingen i grundvandsressourcernes mængde og kvalitet.

- Rapporteringsordninger med henblik på at følge fremskridtene med hensyn til kortlægning og overvågning.

- Gennemgang af vandsektoren og justering af administrative strukturer og lovgivning, inklusive instrumenter til vurdering af fremtidige tendenser i efterspørgslen efter ferskvand.

- Integrering af grundvandsbeskyttelse og -forvaltning i fysisk planlægning, herunder zonering af sårbare og andre vigtige områder.

- Udarbejdelse af fortegnelser over punktkilder og forurenet grundvand og jordbund, og fastlæggelse af prioriteter for henholdsvis nedlukning, indeslutning og retablering af anlæg, forurenede grunde og grundvand.

- Et omfattende forskriftsmæssigt system og regler for ferskvandsindvinding og for aktiviteter og anlæg, som kan forårsage grundvandsforurening.

- Tilskyndelse til udvikling og anvendelse af miljøvenlige produktionsprocesser og -metoder, såsom den bedste tilgængelige teknik, renere teknologi og vandbesparende anordninger m.m.

- Revision og gennemførelse af strategier og foranstaltninger til bekæmpelse af forurening fra diffuse kilder, herunder indførelse af adfærdsnormer.

- Indførelse af foranstaltninger til fremme af vandbesparelser, genanvendelse og bæredygtig brug af ferskvandsressourcer, og eventuelt passende nedskæring af vandforbruget.

- Muligheder for anvendelse af økonomiske instrumenter, herunder afgifter og gebyrer.

- Planer til oplysning og involvering af offentligheden, herunder navnlig særlige brugergrupper, når der udarbejdes og gennemføres nationale handlingsprogrammer.

- Tidsplan for gennemførelsen af det nationale handlingsprogram.

DEL 3 EVALUERING AF SITUATIONEN MED HENSYN TIL GENNEMFØRELSEN AF HANDLINGSPROGRAMMET

Evaluering af gennemførelsessituationen

- I praksis bør gennemførelsen ses som en løbende proces, hvor der tages initiativer på kort, mellemlang og lang sigt afhængigt af deres art, rolle og betydning. Der bør så hurtigt som muligt lægges en tidsplan for gennemførelsen af nationale handlingsprogrammer. Hvilke former for handling der kræves, vil variere fra medlemsstat til medlemsstat afhængig af grundvandets miljøtilstand, regionale og lokale forhold, eksisterende retlige og administrative strukturer samt allerede trufne eller vedtagne foranstaltninger.

- Medlemsstaterne bør så hurtigt som muligt udarbejde nationale handlingsprogrammer og vedtage målår for de resulterende foranstaltninger i overensstemmelse med den nationale, regionale og lokale situation, men med år 2000 som overordnet målår for et fungerende nationalt handlingsprogram. Der bør tages højde for vurdering af de trufne foranstaltninger, revision af tidsplaner og passende justeringer, samt fastlægges passende kontrolpunkter for at følge programmernes fremskriden.

- Nogle foranstaltninger vil række ud over og blive truffet efter år 2000. Sådanne opfølgningsforanstaltninger af hensyn til den langsigtede strategi bør klart anføres og ledsages af en passende tidsplan. Kortsigtede foranstaltninger som færdiggørelse af kortlægning, overvågning, revision og forbedring af administrative og lovgivningsmæssige strukturer og effektivitet i vandsektoren, udpegning af sårbare og andre vigtige beskyttede områder, indførelse af godkendelsesordninger og fremme af vandbesparende foranstaltninger bør lanceres som de første skridt.

- Foranstaltninger på længere sigt kræver større forberedelse eller afhænger af vurdering af grundvandssituationen baseret på resultater fra kortlægning, overvågning osv. Dette gælder for eksempel for integrering af generel ferskvandsbeskyttelse i fysisk planlægning og arealanvendelse, oprettelse af tværsektorielle administrative strukturer, for udarbejdelse af fortegnelser over punktkilder og for fastlæggelse af prioriteter for nedlukning og restaurering osv. Gennemførelse af nedluknings- og restaureringsarbejder vil være opgaver, som strækker sig ind i det 21. århundrede, efter en trinvis prioritetsplan.

- Der bør regelmæssigt foretages en evaluering af medlemsstaternes fremskridt og resultater. År 2000 kunne være et passende målår for den første generelle vurdering af situationen. Medlemsstaterne bør rapportere til Kommissionen om udviklingen i de nationale programmer for at lette udvekslingen af erfaringer.

- En evaluering af de samlede fremskridt i Fællesskabet bør gennemføres med passende mellemrum. Baseret på evalueringen af situationen i medlemsstaterne og på rapporter om grundvandets miljøsituation fra Det Europæiske Miljøagentur og Eurostat bør Kommissionens første evaluering af fremskridtene i Fællesskabet følge tæt efter medlemsstaternes evaluering i år 2000.

() EFT nr. L 375 af 31. 12. 1991, s. 1.

() EFT nr. L 135 af 30. 5. 1991, s. 40.

() EFT nr. L 103 af 25. 4. 1979, s. 1.

() EFT nr. L 206 af 22. 7. 1992, s. 7.

() EFT nr. L 181 af 1. 7. 1992, s. 12.

() EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 85.

() EFT nr. L 215 af 30. 7. 1992, s. 96.

() EFT nr. L 193 af 31. 7. 1993.

() EFT nr. L 198 af 22. 7. 1991, s. 1.

() EFT nr. L 18 af 27. 1. 1993, s. 1.

() EFT nr. L 328 af 29. 12. 1993, s. 7.

() EFT nr. L 185 af 15. 7. 1988, s. 9.

() EFT nr. L 230 af 19. 8. 1991, s. 1.

() EFT nr. L 181 af 4. 7. 1986, s. 6.

() EFT nr. C 311 af 17. 11. 1993, s. 6.

() EFT. nr. C 59 af 28. 2. 1996, s. 24.

() Rådets konklusioner om forsuring, Rådets 1895. møde - Miljø - 18. 12. 1995.

() KOM(96) 12 endelig udg.