[I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93)456 endelig udg. 
Bruxelles, den 10. november 1993 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM SPROGVALGET, 
X ICRBiaDXLSS KKD FORBROGBROPLTSHIHG X XP 
- 2 -
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET OM SPROGVALGET. 
I FORBINDELSE MED FORBRUGEROPLYSNING I BF 
1. Forbrugerne har ret til at blive informeret om kvaliteten af de 
varer og tjenesteydelser, de tilbydes, samt om, hvad der er karak­
teristisk herfor. Dette kræver, at forbrugerne har let adgang til 
de vigtigste oplysninger, og i den forbindelse er det vigtigt, 
hvilket sprog der vælges for at videregive oplysningerne, 
2. Indledningsvis skal det understreges, at Kommissionen anser 
bestemmelser om sprog for henhørende under medlemsstaternes 
naturlige kompetence, bl.a. under hensyntagen til 
subsidiaritetsprincippet. Formålet med denne meddelelse er ikke på 
nogen måde at bane vejen for fællesskabsinitiativer, som kunne være 
i modstrid med medlemsstaternes kompetence. Tværtimod er formålet 
at gøre status over de eksisterende bestemmelser og foreslå 
løsningsmodeller, der efter en bredere debat kan gøre det muligt at 
Btyrke forbrugeroplysningen inden for rammerne af det indre marked 
samtidig med, at medlemsstaternes kompetence bevares fuldt ud, for 
så vidt angår valget af sprog. 
3. Både i fællesskabsretten og i medlemsstaternes lovgivning findes 
der bestemmelser vedrørende de sproglige krav i forbindelse med 
markedsføring af de varer og tjenesteydelser, der tilbydes forbru­
gerne . 
i 
à.r_ i 
- 3 -
4. De sproglige formuleringer, der er tale om, er dem, der henvender 
sig til den endelige forbruger af den pågældende vare eller tjene­
steydelse. Det drejer sig således ikke kun om varemærkning, men 
også andre mærkninger, som f.eks. brugsanvisning, monteringsvejled­
ning, advarsler vedrørende sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse 
med brugen og enhver anden anvisning, der måtte være beregnet til 
at informere den endelige bruger af varen eller tjenesteydelsen. 
Meddelelser, der vedrører forbindelserne mellem fagfolk, er således 
ikke omfattet af dette dokument. 
5. Kommissionen har ligesom de øvrige institutioner fået forelagt en 
række tilfælde, hvor sproglige formuleringer giver anledning til 
vanskeligheder og måske endda kan få en væsentlig indvirkning på 
indholdet af den information, der er beregnet for forbrugerne. 
Sådanne situationer må give anledning til særlig bekymring, når 
forbrugernes sundhed eller sikkerhed sættes på spil, hvilket kan 
forekomme, når de ikke er 1 stand til at forstå det budskab, der 
rettes til dem. 
6. på den 1644. samling, der blev holdt den 2. marts 1993, anmodede 
Rådet Kommissionen om at undersøge emnet med særlig vægt på, hvor­
ledes sproget benyttes, specielt med hensyn til mærkning af de 
varer, der tilbydes forbrugerne. 
7. Kommissionen har iværksat en undersøgelse om emnet med henblik på 
at nå følgende mål: 
at foretage en opgørelse over al EF-lovgivning vedrørende de 
sproglige krav i forbindelse med forbrugeroplysning samt over 
de love og bestemmelser, hvorved EF-lovgivningen er blevet 
indarbejdet i medlemsstaternes lovgivning, retspraksis samt 
praksis reelt; 
at indkredse medlemsstaternes øvrige love og bestemmelser, der 
ligeledes vedrører forbrugeroplysning, og som stiller krav med 
hensyn til de sprog, der benyttes; 
- 4 -
at udarbejde en opgørelse over de sproglige problemer, der 
endnu ikke er blevet løst i forbindelse med dels handlen med 
varer, deis forbrugeroplysning i det indre markad. 
8. Det har vist sig nødvendigt at foretage en analyse af situationen 
for derigennem at evaluere, hvilke hindringer der eventuelt vil 
kunne påvirke det indre marked og beskyttelsen af forbrugerne. Der 
er således en forbindelse imellem den stigende udveksling af varer 
og tjenesteydelser og Fællesskabets forbrugeres legitime forvent­
ninger, eftersom udviklingen af det europæiske indre marked vil slå 
igennem i forbrugernes dagligliv på grundlag af konkrete fordele. 
Den 2. treårige handlingsplan "Det indre marked skal stilles til de 
europæiske forbrugeres rådighed", som Kommissionen for nylig har 
vedtaget(1), indeholder i denne sammenhæng forslag til en større 
integration af forbrugerpolitikken i Fællesskabets øvrige politik­
ker. Desuden skal Fællesskabet inden for rammerne af gennemførelsen 
af Traktaten om Den Europæiske Union, herunder især dens artikel 
129A, "bidrage til virkeliggørelsen af et højt forbrugerbeskyttel­
sesniveau" . 
9. Formålet med nærværende meddelelse er at informere institutionerne. 
I meddelelsen gøres der først og fremmest rede for gældende EF-
lovgivning og national lovgivning, dernæst analyseres de 
vanskeligheder, der følger af den nuværende situation, og endelig 
foreslås der en række målsætninger for fremtiden. 
(1) KOM(93) 378 endelig udg. af 28. juli 1993. 
- 5 -
I. DEN NUVÆRENDE LOVGIVNING 
A. EF-retten 
10. Karakteristisk for gældende EF-bestemmelser vedrørende sprogvalget 
i forbindelse med forbrugeroplysning er, at der er gået frem efter 
meget forskellige fremgangsmåder. Der findes alierede snesevis af 
tekster, hvor sprogvalget over for forbrugerne er behandlet direkte 
eller indirekte, fordi Fællesskabets lovgivningsinstanser har 
skønnet, at det var nødvendigt at fastsætte bestemmelser for 
information af forbrugerne. De sproglige krav er enten blevet 
medtaget 1 lovgivningen eller er blevet udeladt alt efter det 
pågældende emne og formål. En gennemgang af disse tekster viser, at 
ingen retningslinjer er blevet afstukket. Dette fremgår klart af 
følgende opremsning af eksempler. 
11. EF-retten indeholder en række bestemmelser: 
hvori det eksplicit er fastsat, at der skal henvises til, 
hvilket sprog der skal anvendes, f.eks.: 
* et eller flere af Fællesskabets officielle sprog, således 
at den endelige forbruger let kan forstå oplysningerne, 
inden for vinsektoren(2); 
* et af sprogene i det land, hvor markedsføringen sker, når 
det drejer sig om humanmedicinske lægemidler(3); 
* det eller de sprog, der tales i den medlemsstat, hvor den 
endelige markedsføring sker, når det drejer sig om mærkning 
af tobaksvarer(^î; 
(2) Forordning 2392/89, EFT L 232 af 9.8.1989. 
(3) Direktiv 92/27, EFT L 113 af 30.4.1992. 
(4) Direktiv 92/41, EFT L 158 af 11.6.1992. 
- 6 -
der forpligter medlemsstaterne til at fastsætte regler på 
området; det er tilfældet i forbindelse med mærkning af 
levnedsmidler^5) og næringsdeklaration af levnedsmidler(6), 
hvor oplysningerne skal anføres i et for køberne "let forståe­
ligt" sprog; 
der giver medlemsstaterne ret til at stille sproglige krav, 
hvilket medfører, at der anvendes meget forskellige løsninger, 
som f.eks. følgendes 
0 nationalsproget i det land, hvor varen forbruges, i forbin­
delse med betegnelser for tekstilprodukter<7) samt sikker­
hedskrav til legetøj(8); 
0 et officielt sprog i det land, hvor varen forbruges, i 
forbindelse med farlige præparater(9); 
° et officielt eller nationalt sprog i det land, hvor varen 
forbruges, i forbindelse med kosmetiske midler^0); 
som ikke eksplicit behandler problemet om, hvilket sprog der 
skal anvendes, som f.eks. i forbindelse med vildledende 
reklame( H), produktansvar(^), forbrugerkredit(*•*), pakke­
rejser <14) og urimelige kontraktvilkår i forbruger­
aftaler <15 i. 
(5) Direktiv 79/112, EFT L 33 af 8.2.1979. 
(6) Direktiv 90/496, EFT L 276 af 6.10.1990. 
(7) Direktiv 71/307, EFT L 185 af 16.10.1971. 
(8) Direktiv 88/378, EFT L 187 af 16.7.1988. 
(9) Direktiv 88/379, EFT L 187 af 16.7.1988. 
(10) Direktiv 76/768, EFT L 262 af 27.9.1976. 
(11) Direktiv 84/450, EFT L 250 af 10.9.1984. 
(12) Direktiv 85/374, EFT L 210 af 7.8.1985. 
(13) Direktiv 87/102, EFT L 42 af 12.2.1987. 
(14) Direktiv 90/314, EFT L 158 af 23.6.1990. 
(15) Direktiv 93/13, EFT L 95 af 21.4.1993. 
- 7 -
12. Analysen af den måde, hvorpå sprogproblemet behandles i EF-lovgiv-
ningen, viser generelt set følgende: 
der synes ikke at være blevet anvendt en ensartet og ikke 
engang en systematisk fremgangsmåde til at vurdere det 
sproglige kriteriums betydning for informationens udbredelse 
set ud fra forbrugerens eller den endelige brugers synspunkt; 
den mangfoldighed af kriterier, som er blevet lagt til grund 
for direktivernes omtale af sproglige krav, er ikke blevet 
indskrænket i de situationer, hvor der ellers havde været 
mulighed for det. Der er imidlertid en hel klar tendens til at 
behandle emnet på en ensartet måde i direktiverne vedrørende 
teknisk harmonisering efter den såkaldte "nye fremgangsmåde" 
vedrørende visse industriprodukter; 
begreberne eller kriterierne, når der anvendes sådanne, 
defineres ikke, hvilket har kunnet skabe problemer med fortolk­
ningen, navnlig når det drejer sig om "et sprog, der let 
forstås" af forbrugeren. 
13. EF-Domstolen har kun i ganske få tilfælde skullet tage stilling til 
netop spørgsmålet vedrørende sproglige krav i forbindelse med 
forbrugeroplysning. 
I dommen af 7. marts 1990 - GB-INNO-BM mod Confédération du 
commerce luxembourgeois(16) -, havde EF-Domstolen lejlighed 
til at bekræfte, at forbrugeroplysning er "et væsentligt krav" 
i henhold til fællesskabsretten vedrørende forbrugerbeskyttel­
se, efter at have understreget, at varemærkning er vigtig, for 
at dette krav kan opfyldes. 
(16) Sag C-362/88. 
- 8 -
Tre afgørelser af 26. februar 1991 - Kommissionen mod Frankrig, 
Kommissionen mod Italien og Kommissionen mod Grækenland^7) -
skal også nævnes. Ved denne lejlighed præciserfc.a Domstolen, at 
restriktionerne for adgang til turistguideerhvfirv^t kan udgøre 
en ulempe for turisterne, som således ikke kan få en guide, som 
kender deres sprog, interesser og særlige forventninger. 
Det har endnu ikke været prøvet ved EF-Domstolen, hvorvidt sprog­
lige krav er forenelige med Traktatens bestemmelser vedrørende fri 
udveksling af tjenesteydelser, hvorimod Domstolen har skullet tage 
stilling til dette spørgsmål i forbindelse med levnedsmidler. 
I afgørelsen af 18. juni 1991 - Piageme mod Peeters^®) - har 
Domstolen fortolket begrebet "sprog, der let forstås af forbru­
geren" i forbindelse med mærkning af levnedsmidler og anført, 
at forpligtelsen til udelukkende at anvende det i en sprog­
region talte sprog, uden at der tages hensyn til muligheden for 
at informere forbrugerne på anden måde er uforeneligt med 
kravene i direktivet<19) og artikel 30 i Traktaten. 
14. Efter den sidstnævnte afgørelse har Kommissionen udarbejdet 
fortolkningsnotat vedrørende sprogvalget i forbindelse med salg af 
levnedsmidler for at minde om de juridiske principper, der gælder 
på området. 
(17) Sag C-154/89, C-180/89, C-198/89. 
(18) Sag C-369/89. 
(19) I dette tilfælde direktiv 79/112, især artikel 14; se også 
fodnote (5). 
- 9 -
B. Fremgangsmåder/ der anvendes i medlemsstaterne 
15. For bedre at vurdere rækkevidden af de aktioner, der er i gang 
eller planlægges, er det nødvendigt, at Fællesskabets lovgivende 
Instanser kender medlemsstaternes holdninger på området, således 
som det kræves i henhold til subsidiaritetsprincippet. Status efter 
en analyse viser, at selv om de nationale synspunkter varierer, er 
de ikke desto mindre veletablerede, og de kommer til udtryk både i 
den generelle politik, i gennemførelsen af fællesskabsretten og i 
fastlæggelsen af den nationale politik til fordel for forbrugerne. 
1) Den generelle politik 
16. Der findes i medlemsstaterne en lang række bestemmelser, hvori de 
sproglige krav er fastsat. Både en sammenligning af situationen i 
de forskellige medlemsstater og en analyse af de løsninger, 
medlemsstaterne har valgt, og af den interesse, de har vist for 
problemet, viser, at situationen i medlemsstaterne er meget 
forskellig. Sprogproblemerne er ikke de samme i alle 
medlemsstaterne. Dette skyldes først og fremmest sprogets generelle 
stilling i hver medlemsstat, men også den betydning, man tillægger 
det i forbindelse med forbrugernes stilling. I visse medlemsstater 
er sprogets stilling fastsat 1 selve forfatningen, eller der er 
blevet vedtaget en generel lov herfor, mens dette spørgsmål i andre 
medlemsstater kun tillægges mindre eller begrænset betydning. 
17. Det skal understreges, at lovgivningsinitiativer på det sproglige 
område, uanset hvad deres formål måtte være, har indvirkning på 
lovgivningen og andre regler i samfundsøkonomien, bl.a. politikken 
til fordel for forbrugerne. I praksis er det ubestrideligt, at 
informationen ankommer mere præcist, når den leveres til forbruge­
ren på dennes sprog. 
- 10 -
2) Forbrugerbeskyttelse 
18. Når det nærmere bestemt drejer sig om, hvilke sprog der skal anven­
des i forbindelse med forbrugeroplysning, har flere? medlemsstater 
vedtaget en generel lov, hvori det er fastBat, at der skal anvendes 
et bestemt sprog: Belgien, Spanien, Frankrig, Grækenland, Italien 
og Portugal. 
19. Spanien er i den forbindelse et særtilfælde, eftersom nogle 
autonome regioner i henhold til de beføjelser, de har fået på 
forbrugerbeskyttelsesområdet, har vedtaget en række bestemmelser 
vedrørende sproglige krav: det er tilfældet 1 Baskerlandet, 
Galicien og Katalonlen. 
20. Det må dog konstateres, at i alle ovennævnte tilfælde findes der 
meget lidt og undertiden ingen retspraksis på området. I Danmark 
har den praksis at lade ombudsmanden se på sagen til gengæld i en 
række tilfælde medført et krav om, at der anvendes dansk, eftersom 
det er nødvendigt, at forbrugerne har adgang til oplysningerne. 
21. Således har mere end halvdelen af medlemsstaterne været af den 
opfattelse, at det var nødvendigt at informere forbrugeren på 
dennes eget sprog. Deraf følger, at uafhængigt af enhver omsætning 
af fællesskabsretten, er forbindelserne omkring forbruget allerede 
underkastet sådanne regler. 
3) Gennemførelse af EF-lovgivningen 
22. Den måde, hvorpå medlemsstaterne har omsat EF-bestemmelaerne i 
deres nationale lovgivning, skal vurderes i lyset af de nationale 
sprogs stilling generelt, idet den nationale lovgivning gør det 
muligt at opfylde nogle af de krav, der stilles i EF-retten. 
23. Det er klart, at omsætningen i national ret har forskellig betyd­
ning alt efter, om der i fællesskabsretten er fastsat præcise 
sproglige krav (nationalt eller officielt sprog) eller der er 
overladt medlemsstaterne en frihed til at skønne (et sprog, der let 
forstås) eller der kun er givet dem mulighed for at fastsætte 
sproglige kriterier, hvis de finder det hensigtsmæssigt. 
- 11 -
24. Når fællesskabsretten har indeholdt præcise angivelser, bortfaldt 
spørgsmålet om sprog. 
I ni direktiver overlades det til medlemsstaterne at fastsætte 
sproglige krav til fordel for forbrugerne. Det er imidlertid kun i 
forbindelse med direktivet om kosmetiske midler, at samtlige 
medlemsstater har benyttet sig af denne mulighed. Kun Spanien har 
gjort det i forbindelse med alle ni tekster. De øvrige medlems­
stater har benyttet sig af muligheden i forskelligt omfang. 
25. Det skal også bemærkes, at medlemsstaterne ikke synes at være gået 
systematisk frem efter område eller efter emne; selv om de medlems­
stater, der har benyttet sig af muligheden i forbindelse med 
farlige præparater, ligeledes har benyttet sig heraf i forbindelse 
med farlige stoffer, har de ikke nødvendigvis gjort det i forbin­
delse med rengøringsmidler. Det kan således konstateres, at 
sikkerhedskravene ikke har udmøntet sig i ensartede nationale 
bestemmelser. 
II. VANSKELIGHEDER 
26. En række konkrete tilfælde viser, at forbrugerne kommer i vanske­
ligheder på grund af manglende sproglige krav. Disse mangler har 
følger, som kan være alvorlige, idet de undertiden rammer personers 
sundhed eller sikkerhed. I alle de behandlede tilfælde kan det kon­
stateres, at informationen udviser mangler, enten med hensyn til 
forståelighed eller med hensyn til læselighed. 
For så vidt angår levnedsmidler, kan informationsmæssige mangler 
medføre alvorlige skader for forbrugerne. 
Tilstedeværelsen af sukker i et levnedsmiddel, hvis mærkning er 
uforståelige for køberen, kan således få konsekvenser for forbru­
gerens sundhed, hvis denne er på diæt eller har diabetes. Det samme 
gælder for levnedsmiddelallergier, som berører en betydelig del af 
forbrugerne i Fællesskabet. En manglende forståelse af tllbered-
ningsmetoder for levnedsmidler kan ligeledes få følger på grund af 
kontaminering. 
- 12 -
Det har også kunnet give anledning til alvorlige problemer, at der 
ikke fandtes en oversættelse, eller at en oversættelse ikke var 
fuldstændig, f.eks. i forbindelse med anvendelse af apparater med 
mikrobølger, eller i forbindelse med fejlagtig tilslutning af 
elektrisk udstyr. I sådanne tilfælde berøres fabrikanternes for­
pligtelser. 
Alle kategorier af forbrugere er berørt, herunder også børn 
(eksemplet med opløsningsmidler eller klæbestoffer nævnes ofte), 
aom ikke nødvendigvla har erfaringer med flersprogethed. Endelig 
opstår der problemer, når de sproglige versioner indeholder for­
skelle, hvilket har betydning for informationens indhold. 
Under alle omstændigheder vil forbrugeren, når informationen er 
uforståelig eller modstridende, også selv om dette ikke får alvor­
lige konsekvenser, være tilbøjelig til at miste interessen for den 
solgte vare eller tjenesteydelse. 
27. Den måde, hvorpå sproglige problemer er blevet behandlet i dels EF-
retten og dels de nationale bestemmelser, viser, at der er stor 
forskel på situationen i medlemsstaterne. 
Først og fremmest er denne manglende konsekvens delvis betinget af 
de mange forskellige områder, som spørgsmålet vedrører, og af de 
særlige forhold, der gør sig gældende i hvert enkelt tilfælde, men 
den manglende konsekvens kan også tilskrives de begrænsninger, som 
EØF-Traktaten pålægger lovgivningsmagten på EF-plan og på nationalt 
plan på dette område. Visse bestemmelser, aom indebærer sproglige 
krav, kan således betragtes som en hindring for frie varebevægelser 
eller fri udveksling af tjenesteydelser efter betydningen i artikel 
30 og 59 i Traktaten. 
Det bør derfor i hvert enkelt tilfælde vurderes, hvorvidt der er 
balance mellem de sproglige hensyn og hensynet til princippet om 
fri bevægelighed ud fra helt ufravigelige krav som sundhedsbeskyt­
telse, forbrugerbeskyttelse eller fair konkurrence. 
- 13 -
Derfor er det også nødvendigt at overveje, hvilke midler der skal 
til for at afhjælpe denne situation, således at EF-bestemmeIserne 
bliver lettere at forstå og anvende. Disse overvejelser må dog ikke 
føre til, at de opnåede resultater på fællesskabsplan og det indre 
markeds funktionsduelighed sættes over styr på grund af for 
vidtgående krav om en tilfredsstillende forbrugeroplysning. 
28. En første analyse af antallet af bestemmelser vedrørende sproglige 
krav i EF-retten kan føre til den konklusion, at en vis forenkling 
er ønskelig. 
Med hensyn til de sproglige krav, synes der i samtlige medlems­
stater at være enighed om et punkt: oplysningerne skal videre­
formidles til forbrugerne på disses sprog, fordi det er det sprog, 
de bedst forstår. 
Erhvervslivets praksis synes faktisk allerede at have stadfæstet 
denne løsning, i det mindste i forbindelse med almindelige 
produkter og tjenesteydelser. Ifølge den økonomiske logik slår 
således kun attraktive produkter og tjenesteydelser igennem på 
markedet, dve. de produkter og tjenesteydelser, der ledsages af den 
nødvendige oplysning, som giver forbrugeren mulighed for at 
foretage et kvalificeret valg. 
Den undersøgelse, Kommissionen har iværksat, bekræfter, at de 
erhvervsdrivende fuldt ud anerkender, at denne tingenes tilstand er 
relevant og rigtig. 
Det er ikke desto mindre vigtigt, at der tages hensyn til de 
forskelligartede situationer. 
29. I nogle medlemsstater drøfter man kun i begrænset omfang 
spørgsmålet om, hvilket sprog der skal anvendes, og dette gælder 
for både producenter, forhandlere og forbrugerrepræsentanter. Det 
er tilfældet i Tyskland, Irland, Luxembourg og Det Forenede 
Kongerige. 
- 14 -
30. I de øvrige medlemsstater er man til gengæld særlig opmærksom på 
det sproglige problem. I Frankrig og Portugal modtager myndigheder­
ne således ofte klager fra enkeltpersoner eller organisationer. I 
Belgien og Nederlandene kommer klagerne ofte fra konkurrenter eller 
foreninger, der har til formål at fremme det nationale sprog. I 
Danmark har forbrugerombudsmanden fastsat en række stramme 
retningslinjer. I Italien og Spanien er organisationerne ligeledes 
opmærksomme på forbrugernes problemer og behov for at få 
oplysninger på et sprog, de forstår. I Grækenland er mange 
forbrugere i lyset af det græske sprogs særlige træk positive over 
for de oplysninger, de får på et fremmedsprog, men ønsker at blive 
informeret på græsk. Producenterne oversætter imidlertid sjældent 
deres oplysninger til græsk, hvorfor det bliver op til distributø­
rerne at sørge for oversættelsen. 
31. Spørgsmålet om, hvor store omkostninger der er forbundet med over­
sættelse af forbrugeroplysningerne til forskellige sprog, når 
markedsføringen sker i et andet land, afspejles ikke i de erhvervs­
drivendes synspunkter. Producenternes organisationer mener, at for 
at kunne sælge i et land er det nødvendigt at informere på landets 
sprog. De adspurgte synes uden undtagelse at mene, at der her er 
tale om normale omkostninger. Distributørerne synes mere tøvende 
over for spørgsmålet om at påtage sig udgifterne til oversættelse, 
når producenten ikke har sørget for en sådan. 
Det er ikke desto mindre en kendsgerning, at erhvervslivet giver 
udtryk for et ønske om klare regler om mærkningsspørgsmål, herunder 
og især vedrørende brugsanvisninger og advarsler til forbrugeren af 
den markedsførte vare eller tjenesteydelse. 
Selv om pligten til at sørge for en oversættelse potentielt kan 
være en handelshindring på grund af de hermed forbundne udgifter, 
er det dog den generelle vurdering, at disse udgifter til 
oversættelse ikke er uforholdsmæssigt store i betragtning af de nye 
markeder, der således åbnes op for. 
- 15 -
32. Det påhviler medlemsstaterne at sørge for, at de fastsatte sprog­
lige krav opfyldes. Dette afhænger hovedsagelig af de nationale 
myndigheders indsats og de dømmende myndigheders kontrol. En af de 
mere radikale sanktioner i forbindelse med disse krav kunne bestå 
i, at forbrugerens viljesmangel anerkendes, når forpligtelsen til 
at informere på et sprog, som forbrugeren forstår, ikke er blevet 
respekteret. Denne metode er hidtil kun blevet anvendt i begrænset 
omfang. 
33. Disse konstateringer fører naturligt til et ønske om en mere ens­
artet behandling af denne problematik, eftersom den vedrører både 
Fællesskabets institutioner, medlemsstaterne og deres kontrol­
myndigheder og domstole, der alle ønsker en effektiv retspraksis 
vedrørende sprogvalget i forbindelse med den bedst mulige 
forbrugeroplysning i Fællesskabet. 
III. FORESLÅEDE RETNINGSLINJER 
34. En analyse af fremgangsmåderne i medlemsstaterne, de erhvervs­
drivendes holdninger og forbrugernes interesse for spørgsmålet 
viser, at der er behov for en ny, afbalanceret måde at behandle 
forbrugernes sprogproblematik på i EF-sammenhæng. Det er med 
udgangspunkt i denne indsigt, Kommissionen foreslår en række 
målsætninger. 
A. En ny, afbalanceret metode 
35. Ethvert initiativ vedrørende sprogvalget i forbindelse med 
forbrugeroplysning må nødvendigvis tage hensyn til følgende krav: 
medlemsstaternes kompetence til at fastlægge nationale ordnin­
ger på området, 
bestemmelserne i Traktaten om Den Europæiske Union og De 
Europæiske Fællesskabets Domstols retspraksis, 
forbrugernes legitime ret til at modtage så fuldstændige 
oplysninger som muligt om de produkter og tjenesteydelser, der 
tilbydes dem. 
- 16 -
Der bør i fremtiden være særlig opmærksomhed omkring den gældende 
sprogordning på forbrugerområdet i hver enkelt medlemsstat. Desuden 
kunne Fællesskabet foreslå forskellige aktioner med sigte på at 
forbedre forbrugeroplysningen, hvis det viser sig, at den er 
utilstrækkelig og af en sådan karakter, at dette påvirker 
forholdene på det indre marked. 
36. Sådanne initiativer bør indeholde et svar på en række bekymringer, 
der er kommet til udtryk i forbindelse med denne problemstilling: 
forbrugerne har ret til beskyttelse af deres sundhed og 
sikkerhed, og i denne sammenhæng er oplysning af afgørende 
betydning; 
en harmonisk drift af det indre marked bør imødekomme forbru­
gernes forventning om den bedst mulige oplysning om varer og 
tjenesteydelser, der tilbydes, således at de kan træffe deres 
valg på et kvalificeret økonomisk grundlag; 
forbrugerne skal have mulighed for at vurdere de elementer, der 
indgår i ders valg, aå præcist som muligt. 
37. På grundlag af alle de nævnte overvejelser ønsker Kommissionen at 
forelægge forslag til fem målsætninger til drøftelse i Rådet og 
Parlamentet. Der er således ikke på dette stadium tale om program­
erklæringer, men kun om elementer beregnet til at indgå i en 
drøftelse om emnet. 
B. Forslag til målsætninger 
Foreslået målsætning nr. 1: Højere grad af fiersprogethed i forbru­
geroplysningen 
38. Flersproget information kan meget vel være den bedste løsning, når 
det gælder om at få det indre marked til at fungere harmonisk. 
Flersprogetheden sikrer således den bedst mulige forbrugeroplysning 
og forbedrer virksomhedernes muligheder for at markedsføre deres 
produkter og tjenesteydelser. 
Det er ligeledes både i forbrugernes og virksomhedernes interesse 
at anvende andre supplerende metoder til forbrugeroplysning, som 
f.eks. mærkning, tegninger, symboler og piktogrammer. 
- 17 -
De nødvendige aktioner skulle ikke omfattes af bestemmelser. Der 
vil blive tale om at gennemføre et samråd mellem de berørte parter. 
En sådan metode ville gøre det muligt for de erhvervsdrivende i de 
pågældende sektorer frivilligt at imødekomme forbrugernes forvent­
ninger . 
Forslået målsætning nr. 2: Bevarelse af medlemsstaterne frihed til 
at kræve anvendelse af forbrugerlandeta sprog 
39. Udviklingen af den flersprogede oplysning ophæver ikke nødvendig­
heden af henvisninger om brugen af sprog i visse tekster om 
forbrugeroplysning. 
I beatræbelaerne på at forbedre forbrugeroplyaningen, kan det 
ligeledes være af betydning, at det garanteres, at landets sprog 
anvendes i lovgivningen i det land, hvor det endelige forbrug 
finder sted. Medlemsstaternes ansvar er i så henseende af væsentlig 
betydning, jf. subsidiaritetsprincippet. Det er ligeledes vigtigt, 
at Traktatens bestemmelser og EF-Domstolens retspraksis følges 
nøje. 
Således og som nævnt i et fortolkningsnotat fra Kommissionen om 
markedsføring af levnedsmidler (se pkt. 14 ovenfor) kan 
medlemsstaterne 1 medfør af artikel 14 i direktiv 79/l12/EØF kræve, 
at landets officielle sprog anvendes til den lovpligtige mærkning 
af levnedsmidler, som sælges til den endelige forbruger, dog under 
forudsætning af, at dette krav ikke udelukker, at der samtidig 
eventuelt kan benyttes andre sprog eller andre midler til 
information af køberen. 
(Jf. pkt. 33 og 31 i det nævnte fortolkningsnotat) 
Foreslået målsætning nr. 3: Større konsekvens i EF-bestemmelserne 
vedrørende de sprog, der benyttes 1 forbrugeraammenhæng. 
40. For at sikre en større ensartethed kunne der i forbindelse med alle 
EF-initiativer, der direkte eller indirekte tager sigte på 
- 18 -
forbrugeroplysning, indføres en forpligtelse til at definere, 
hvilke sprog der skal anvendes i den forbindelse, jf. målsætning 
nr. 1 og 2 ovenfor under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet 
og på grundlag af de særlige forhold i hvert enkelt tilfælde. 
Kommissionen kan eventuelt i så fald foretage en gennemgang af de 
eksisterende love og bestemmelser, i medfør af hvilke 
medlemsstaterne har mulighed for at stille sprogkrav, og denne 
gennemgang kan i givet fald udvides til også at omfatte love og 
bestemmelser, hvori spørgsmålet ikke behandles direkte, for at 
fastslå, om der eventuelt er behov for præciseringer. 
Foreslået målsætning nr. 4: Bedre information til Kommissionen, 
medlemsstaterne og de erhvervsdrivende om de gældende sprogkrav. 
41. Kommissionen kunne fremme udvekslinger af information om de 
gældende sprogkrav i medlemsstaterne til gavn for erhvervslivet. 
Med henblik på en sådan udveksling kan medlemsstaterne informere 
EF-institutionerne om, hvilke sprog der anvendes nationalt 
(generelle rammer, den generelle lovgivning, der anvendes i 
forbindelse med forbrugeranliggender og andre bestemmelser i 
særlige sektorer). 
Foreslået målsætning nr. 5: Mere ansvar til de erhvervsdrivende. 
42. I EF-teksterne bør det klart præciseres, hvem der er ansvarlig for 
forbrugeroplysningen. Selv om det principielt er producenten, som 
skal holdes ansvarlig, kan man godt forestille sig tilfælde, hvor 
denne forpligtelse påhviler andre led i markedsføringsprocessen. 
Der bør gøres en passende indsats for at motivere de erhvervs­
drivende til at satse på flersproget information. 
- 19 -
KONKLUSION 
43. Fremme den flersprogede forbrugeroplysning, garantere medlems­
staternes frihed på sprogområdet, forbedre konsekvensen i Fælles­
skabets gældende regler og den gensidige information, samt mere 
ansvar til de erhvervsdrivende, det er de fem målsætninger, som 
Kommissionen agter at følge, når det gælder sprogvalget i 
forbindelse med forbrugeroplysning i EF. 
Kommissionen forelægger denne meddelelse for Rådet og Europa-
Parlamentet. 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 456 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 16 
Katalognummer : CB-CO-93-504-DA-C 
ISBN 92-77-59577-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg