A4-0058/98

Beslutning om det strafferetlige samarbejde i Den Europaeiske Union

Europa-Parlamentet,

* der henviser til artikel K.1 i traktaten om Den Europaeiske Union, der definerer det civilretlige og strafferetlige samarbejde som spoergsmaal af faelles interesse for medlemsstaterne,

* der henviser til artikel B i traktaten om Den Europaeiske Union, der til Unionens maal medregner udviklingen af et naert samarbejde vedroerende retlige og indre anliggender,

* der henviser til Raadets resolution af 14. oktober 1996 om fastsaettelse af prioriteter og samarbejde om retlige og indre anliggender for perioden 1. juli 1996 til 30. juni 1998 ((EFT C 319 af 26.10.1996, s. 1.)),

* der henviser til rapporten fra Gruppen paa Hoejt Plan vedroerende Organiseret Kriminalitet og den dertil knyttede handlingsplan, som Raadet (retlige og indre anliggender) vedtog paa samlingen den 28. april 1997, og som blev godkendt af Det Europaeiske Raad den 17. juni 1997 i Amsterdam, saerlig kapitel II, punkt 5, litra d), hvori det hedder, at det retlige samarbejde boer naa op paa et niveau svarende til det, der goer sig gaeldende for politisamarbejdet ((EFT C 251 af 15.08.1997, s. 1.)),

* der henviser til de forslag til faelles aktioner, der for nylig blev forelagt Europa-Parlamentet med hensyn til bekaempelse af organiseret kriminalitet, saerlig forslagene vedroerende etablering af et europaeisk retligt netvaerk og om at goere det strafbart at deltage i forbryderorganisationer i Unionens medlemsstater,

* der henviser til Europaraadets konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder og protokollerne hertil,

* der henviser til sin beslutning af 26. juni 1997 ((EFT C 222 af 21.07.1997, s. 17.)), vedtaget dagen efter afslutningen af Det Europaeiske Raads moede i Amsterdam, og sin beslutning af 19. november 1997 om den nye Amsterdam-traktat (CONF 4007/97 - C4-0538/97) ((Protokollen af denne dato, del II, punkt 20.)),

* der henviser til sine tidligere beslutninger af 22. oktober 1997 om Kommissionens aarsberetning for 1996 (KOM(97)0200 - C4-0230/97) og arbejdsprogrammet for 1997/98 om beskyttelse af Faellesskabets finansielle interesser og bekaempelse af svig (KOM(97)0199 - C4-0231/97) ((Protokollen af denne dato, del II, punkt 14.)), 19. september 1996 om opfoelgningen af den interparlamentariske konference (23.-24. april 1996) om bekaempelse af svig mod faellesskabsbudgettet - En samordnet aktion fra Unionens og medlemsstaternes side ((EFT C 320 af 28.10.1996, s. 212.)), 19. september 1996 om konventionen om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser ((EFT C 320 af 28.10.1996, s. 215.)), 21. juni 1996 om Kommissionens foerste rapport til Europa-Parlamentet og Raadet om gennemfoerelsen af direktiv 91/308/EOEF om hvidvaskning af penge (KOM(95)0054 - C4-0137/95) ((EFT C 198 af 08.07.1996, s. 245.)), 13. marts 1996 med (i) udtalelse fra Europa-Parlamentet om indkaldelse af regeringskonferencen og (ii) evaluering af Refleksionsgruppens arbejde og praecisering af Europa-Parlamentets politiske prioriteter i forbindelse med regeringskonferencen ((EFT C 096 af 01.04.1996, s. 77.)), 15. december 1995 om bekaempelse af korruption i Europa ((EFT C 017 af 22.01.1996. s. 443.)), sin udtalelse af 30. november 1995 om faelles indstilling fastlagt af Raadet med henblik paa vedtagelse af Raadets forordning om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser ((EFT C 339 af 18.12.1995, s. 61.)), sine beslutninger af 17. maj 1995 om unionstraktatens funktion med henblik paa regeringskonferencen i 1996 - Gennemfoerelsen og udviklingen af Unionen ((EFT C 151 af 19.06.1995, s. 56.)), 16. december 1993 om bekaempelse af svig paa internationalt plan ((EFT C 020 af 24.01.1994, s. 185.)), sin afgoerelse af 17. april 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge ((EFT C 129 af 20.05.1991, s. 90.)) og sin udtalelse af 22. november 1990 om Kommissionens forslag til Raadets direktiv om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til renvaskning af penge ((EFT C 324 af 24.12.1990, s. 264.)),

* der henviser til saavel redskaberne i form af konventioner som i form af andre retsakter vedroerende det europaeiske retlige samarbejde og den gensidige retshjaelp i straffesager, saerlig Europaraadets konvention af 20. april 1959 om gensidig retshjaelp i straffesager,

* der henviser til Genève-appellen undertegnet den 1. oktober 1996 af flere europaeiske dommere, som har vundet bred tilslutning i mange kredse og i EU- og nationale institutioner, og Bruxelles-erklaeringen af 12. december 1997,

* der henviser til artikel 148 i forretningsordenen,

* der henviser til betaenkning fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender og udtalelse fra Udvalget om Institutionelle Spoergsmaal og udtalelse fra Budgetkontroludvalget (A4-0058/98);

A. der henviser til den grundlaeggende betydning af det retlige samarbejde mellem EU-medlemsstaterne med henblik paa effektiv bekaempelse af international og organiseret kriminalitet som et konkret udtryk for europaeisk retskultur, saerlig med hensyn til strafferetlige aspekter og navnlig i forbindelse med sager vedroerende organiseret kriminalitet,

B. der henviser til noedvendigheden af, at man til stadighed bedre tilpasser de redskaber, der staar til raadighed for de retlige myndigheder, til kompleksiteten af den aktuelle kriminalitet og de procedurer, som anvendes til at tackle denne, en tilpasning, der ogsaa ved anvendelse af de mest avancerede teknologiske midler navnlig boer udmoente sig i effektivitet og hurtighed,

C. der henviser til, at kulturen, traditionerne og systemerne paa det retlige omraade i de enkelte medlemsstater (og saagar i de enkelte dele af visse medlemsstater) naturligvis afviger fra hinanden, uden at dette i sig selv udgoer en uoverstigelig hindring for et vellykket udfald af samarbejdsforanstaltninger,

D. der henviser til, at Unionen, selv paa baggrund af disse forskellige traditioner og systemer, anerkender faelles vaerdier og grundlaeggende principper saasom retsstatsprincippet, princippet om lovformelighed og retten til forsvar,

E. der henviser til, at den maade, hvorpaa det retlige samarbejde fungerer i oejeblikket, ikke kan betragtes som tilfredsstillende med hensyn til hurtighed og kontinuitet som foelge af de disponible retlige og praktiske redskabers utilstraekkelighed og den stadig utilstraekkelige uddannelse af personer, der arbejder inden for retsvaesenet,

F. der henviser til, at det retlige samarbejde er et af de mest oemtaalelige omraader for medlemsstaterne, og at vejen hen imod en harmonisering af de strafferetlige systemer eller hen imod etableringen af et tilstraekkeligt homogent retssystem endnu er lang og vanskelig,

G. der henviser til, at det europaeiske retlige samarbejde for at fremskynde denne proces allerede nu boer goere fremskridt ved at oege medlemsstaternes gensidige tillid til deres partneres retsordener og til disses funktion,

H. der henviser til, at der ud over konventioner som traditionelt samarbejdsredskab kunne goeres oeget og bedre brug af europaeiske redskaber som f.eks. faelles aktioner og fremover de rammeafgoerelser, som er fastsat i Amsterdam-traktaten (artikel K.6),

I. der henviser til, at konventionerne og de oevrige retsakter inden for det strafferetlige samarbejde ogsaa som foelge af overlapning og det store antal undtagelser, separate erklaeringer og forbehold, de indeholder, er vanskelige at anvende,

J. der henviser til, at en betydelig del af de konventioner, som hidtil er indgaaet mellem medlemsstaterne, stadig ikke anvendes som foelge af det lange tidsrum, som er noedvendigt for medlemsstaternes ratificering,

K. der henviser til, at reglen om dobbelt strafbarhed eller dobbelt sigtelse i dag ikke laengere kraeves i en raekke medlemsstater, og denne dobbelte strafbarhed i dag med rette kan betragtes som en hindring for det strafferetlige samarbejde,

L. der henviser til de positive eksempler paa »udvidet« samarbejde, der allerede findes mellem nogle EU-stater, som bl.a. foreskriver direkte kommunikation mellem retsmyndighederne som almindelig kanal for dette samarbejde,

M. der henviser til, at de teknologiske nyskabelser og den moderne undersoegelsesteknik indebaerer, at der maa indfoeres passende nye retsinstrumenter (satellitovervaagning, fjernhoeringer eller -forhoer osv.),

N. der henviser til de loesninger, man har valgt paa EU-plan paa det lovgivningsmaessige og praktiske omraade med henblik paa strafferetlig beskyttelse af de finansielle interesser, hvilket er loesninger, som, da de har vist sig at vaere effektive, kunne tjene som model for lignende loesninger til at bekaempe andre alvorlige former for organiseret kriminalitet,

O. der er foruroliget over de vanskeligheder, som hvidvaskning af penge medfoerer for det retlige samarbejde, navnlig som foelge af uensartede bestemmelser i de nationale love om lovovertraedelser, som formodes at vaere elementer i hvidvaskning af penge,

P. der henviser til den strategiske betydning for et effektivt fungerende retligt samarbejde i Europa, der ligger i et godt niveau med hensyn til gensidig hjaelp, herunder uddannelse af personale, over for tredjelande, navnlig ansoegerlandene, og ogsaa i videst muligt omfang over for ikke-europaeiske lande,

Q. der henviser til, at det paa det nuvaerende stadium i Unionens udvikling er noedvendigt paa ny at tage selve begrebet retshjaelp som traditionelt instrument for det mellemstatslige samarbejde op til fornyet overvejelse,

R. der henviser til »Corpus Juris«-undersoegelsen, som Kommissionen efter oenske fra Parlamentet bestilte hos en ekspertgruppe, og navnlig de principper og bestemmelser vedroerende strafferetspleje, der er indeholdt deri, som f.eks. det nye europaeiske territorialitetsprincip,

S. der henviser til, at styrkelsen af det strafferetlige samarbejde i Den Europaeiske Union kan faa betydning for respekten for retten til forsvar,

I. Generelle principper og institutionelle aspekter

1. bekraefter noedvendigheden af, at det retlige samarbejde mellem EU-medlemsstaterne udvikles, og navnlig paa det strafferetlige omraade, med henblik paa en mere effektiv bekaempelse af tvaernational kriminalitet;

2. understreger, at Unionens maal om at etablere et omraade med frihed, sikkerhed og retfaerdighed samt den fuldstaendige gennemfoerelse af det indre marked og den frie bevaegelighed for personer er uloeseligt forbundet med oprettelsen af et faelles europaeisk retsomraade; udtrykker i denne forbindelse tilfredshed med den praecisering, der er sket med Amsterdam-traktatens artikel K.3 om foranstaltninger paa europaeisk plan vedroerende retligt samarbejde i kriminalsager;

3. konstaterer, at vedtagelsen af mindsteregler, saaledes som fastsat i Amsterdam-traktaten, vedroerende de elementer, der udgoer lovovertraedelser og sanktioner inden for organiseret kriminalitet, terrorisme og narkotikahandel, er et vaesentligt skridt i retning af et mere effektivt samarbejde;

4. udtrykker tilfredshed med de muligheder, der er indeholdt i Amsterdam-traktatens artikel K.6 vedroerende ratifikation og ikrafttraedelse af konventioner, som hermed utvivlsomt forbedres med hensyn til deres retskraft; henviser imidlertid til, at hvad angaar tilpasningen af rets- og forvaltningsforskrifter boer man prioritere instrumentet rammeafgoerelser, da disse i kraft af proceduren og deres karakter i vidt omfang er i overensstemmelse med Faellesskabets systematik og metode;

5. henviser til bestemmelserne i Amsterdam-traktatens artikel K. 12 om muligheden af taettere indbyrdes samarbejde paa det strafferetlige omraade og opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til at undersoege, om disse bestemmelser er praktikable og anvendelige, isaer med henblik paa loesning af alle vigtige spoergsmaal paa dette omraade, hvor kun faa medlemsstater forhindrer et yderligere samarbejde og hermed fremskridt;

6. bemaerker i oevrigt, at ogsaa inden for det strafferetlige samarbejde er spoergsmaalet vedroerende Parlamentets effektive deltagelse i lovgivningsprocessen og anerkendelsen af Domstolens rolle ikke loest paa tilfredsstillende maade;

7. er overbevist om, at et naermere samarbejde paa EU-plan paa dette omraade boer ledsages af garantier med hensyn til demokratisk kontrol; i denne sammenhaeng udgoer en begraensning af Parlamentets rolle til en raadgivende rolle, som ydermere kan blive vanskeliggjort af raadsafgoerelser, der fastsaetter tidsgraenser, en svaghed, der skal fjernes, naar traktaten revideres naeste gang;

8. finder mere generelt, at processen for etablering af et europaeisk retsomraade boer ledsages af en definition af de vaesentligste demokratiske regler (parlamentarisk og retlig kontrol);

9. bekraefter noedvendigheden af, at det retlige samarbejdes aktiviteter sker under hensyn til medlemsstaternes forfatningsmaessige principper og bestemmelserne i den europaeiske menneskerettighedskonvention; udtrykker bekymring over, at Amsterdam-traktaten med hensyn til det strafferetlige samarbejde ikke indeholder bindende bestemmelser om Domstolens kompetence til at traeffe praejudiciel afgoerelse, og at den endog automatisk udelukker den, indtil en medlemsstat udtrykkeligt har anerkendt dette og fastlagt fremgangsmaaderne herfor; ser heri en fare for, at de fremskridt, som Amsterdam-traktaten indfoerer med hensyn til retlig gennemfoerlig beskyttelse af menneskerettighederne, herved kunne blive draget i tvivl;

10. kraever, at styrkelsen af det strafferetlige samarbejde bliver ledsaget af en vurdering af dette samarbejdes foelger for retten til forsvar og de henstillinger, der tager sigte paa at sikre saadanne rettigheder;

II. Konventioner

11. anmoder medlemsstaternes regeringer og parlamenter om at forpligte sig maksimalt til at soerge for, at procedurerne for ratifikation af konventioner vedroerende det retlige samarbejde inden for EU bliver fremskyndet;

12. beklager, at konventioner i flere tilfaelde aabner mulighed for, at medlemsstaterne fastsaetter forbehold, undtagelser og erklaeringer, som goer, at de ikke kan anvendes paa ensartet maade paa EU-plan;

13. anmoder derfor medlemsstaterne om at stille alle de noedvendige retlige midler til raadighed med henblik paa at imoedegaa retsvaesenets langsommelighed, idet der gives sikkerhed for retten til rettergang inden for en rimelig frist, jf. artikel 6 i Europaraadets konvention til beskyttelse af menneskerettighederne;

14. anbefaler medlemsstaternes regeringer, at de over for andre EU-medlemsstater frafalder de forbehold, undtagelser og erklaeringer, som er knyttet til konventionerne;

15. anmoder navnlig om, at princippet om dobbelt anklage eller dobbelt sigtelse opgives eller tages op til fornyet overvejelse mellem EU-medlemsstater;

16. er enigt i de anmodninger og forslag, som er indeholdt i »Genève-appellen« (dokument udarbejdet af nogle europaeiske dommere) og blev videreudviklet paa den nylige internationale kongres i Bruxelles, navnlig de anmodninger og forslag om indgaaelse af konventioner mellem de europaeiske lande om direkte kommunikation mellem dommere forud for en undersoegelse (saaledes som allerede fastsat i Schengen-aftalen) og fastsaettelsen af sikre og hurtige frister for gennemfoerelsen af retsbegaeringer og anmodninger om fremsendelse af beviser i forbindelse med straffesager i medlemsstaterne;

17. understreger, at i tilfaelde af retligt samarbejde mellem justitsministerier boer den diplomatiske kanal ikke laengere vaere obligatorisk, og at i tilfaelde af direkte retligt samarbejde mellem de kompetente retsmyndigheder boer sidstnaevnte raade over effektive strukturer for teknisk og operationel bistand med henblik paa, at der i begge ovennaevnte tilfaelde sikres hurtigt samarbejde;

18. anmoder medlemsstaternes regeringer og EU-Raadets formandskab om at give nye impulser til arbejdet med hensyn til udarbejdelse af den nye konvention om retshjaelp i straffesager, som allerede har vaeret i gang siden foerste halvdel af 1996, og stoetter anmodningen om, at denne konvention bliver forelagt Parlamentet med henblik paa dettes forudgaaende udtalelse i god tid, saaledes at den parlamentariske hoeringsprocedure kan afvikles fuldt ud; kraever navnlig, at den nye konvention kommer til at indeholde praecise bestemmelser om fristerne for retshjaelp og bestemmelser, som effektivt regulerer indfoerelsen af nye undersoegelsesteknikker;

19. konstaterer med foruroligelse, at der kun er sket begraensede reelle fremskridt i visse af de otte aktionsomraader, der er omhandlet i Raadets ovennaevnte resolution af 14. oktober 1996; oensker, uden at dette forhindrer, at der samtidig insisteres paa behovet for at traeffe foranstaltninger paa alle disse omraader, at fremhaeve, at det er noedvendigt at udnytte Faellesskabets kompetencer mest muligt med henblik paa at beskytte Faellesskabets finansielle interesser, idet der saaledes skabes praecedens for retlige og processuelle aktioner paa de oevrige omtalte omraader;

III. Tilnaermelse af lovgivningerne og beskyttelse af Unionens finansielle interesser

20. understreger betydningen af at tilnaerme medlemsstaternes strafferet, for saa vidt angaar indhold og procedure, saaledes som fastsat i den handlingsplan om organiseret kriminalitet, som Raadet vedtog for nylig; kraever navnlig initiativer, som aabner mulighed for faelles anklage i forbindelse med visse af de alvorligste lovovertraedelser (saaledes som allerede fastsat i den faelles aktion vedroerende deltagelse i en forbryderorganisation); i denne forbindelse boer begrebet hvidvaskning af penge henvise til provenuet fra en hvilken som helst lovovertraedelse; begrebet korruption boer omfatte ethvert misbrug begaaet af en person i en offentlig stilling, uanset nationalitet; alle alvorlige skatteovertraedelser boer udgoere en lovovertraedelse under forudsaetning af, at begrebet »forseelse« harmoniseres;

21. anmoder om, at der tages initiativer til standardisering af bestemmelserne vedroerende straffe og beviser, og at reglerne for beslaglaeggelse og konfiskation harmoniseres, uden at noget land derfor tvinges til at tilbagekalde de grundlaeggende principper for landets retssystem;

22. gentager behovet for, at medlemsstaterne fuldt ud gennemfoerer Raadets direktiv 91/308/EOEF ((EFT L 166 af 28.06.1991, s. 77.)) af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge, navnlig for saa vidt angaar forbud mod anvendelse af bankhemmeligheden i forbindelse med straffesager; opfordrer Kommissionen til at overvaage gennemfoerelsen af dette direktiv, navnlig ved anvendelse af artikel 69 i EF-traktaten, og til at forelaegge forslag om en aendring heraf, saavel med hensyn til definitionen af lovovertraedelsen som de aktiviteter, denne daekker;

23. finder, at det retlige samarbejde med henblik paa beskyttelse af EU's finanser under hensyn til de ofte eksisterende baand mellem EU-svig og organiseret kriminalitet straks boer styrkes og koordineres med de eksisterende former for gensidig administrativ hjaelp, ogsaa med henblik paa at kontrollere, om det er muligt at udvide de operationelle metoder til det retlige samarbejde paa andre omraader bl.a. forbrydelser via Internettet og generelt de nye forbrydelser, der forekommer i informationssamfundet;

24. stoetter tanken om at overdrage Afdelingen for Samordning af Foranstaltningerne til Bekaempelse af Svig (UCLAF) ansvaret paa EU-plan for koordinering samt teknisk og operationel bistand til nationale retsmyndigheder i straffesager, som tager sigte paa beskyttelse af EU's finansielle interesser; mener, at UCLAF boer have alle de materielle og faglige ressourcer, som er noedvendige for at udfoere denne opgave effektivt, stillet til raadighed;

25. stoetter tanken om at samle de grundlaeggende materielle og retsplejemaessige strafferetlige bestemmelser om svig i EU-sammenhaeng, herunder oprettelse af en form for offentlig EU-anklagemyndighed saaledes som omtalt i den »Corpus Juris«, Kommissionen har foreslaaet som svar paa en anmodning fra Europa-Parlamentet baseret paa en ekspertgruppes arbejde;

IV. Tredjelande

26. finder etableringen af et effektivt retligt samarbejde med tredjelande grundlaeggende, navnlig med ansoegerlandene og med de lande, som befinder sig paa det europaeiske kontinent, for uden et saadant risikerer mulighederne for et heldigt udfald af de foranstaltninger, der gennemfoeres i en af medlemsstaterne i forbindelse med tvaernational kriminalitet, og navnlig forbrydelser, der begaas via Internettet, at blive staerkt mindskede;

27. anmoder Kommissionen om at undersoege alle muligheder for at anvende GROTIUS- og PHARE-programmerne eller andre igangvaerende programmer til fordel for ansoegerlandene, og at der ligeledes paa laengere sigt tilfoeres midler til FALCONE-programmet, saaledes at dette i fremtiden ogsaa kan omfatte ikke-EU-lande (f.eks. Rusland, Belarus og Ukraine), som graenser op til ansoegerlandene;

28. finder medtagelsen af artikel K.10 i Amsterdam-traktaten positiv og opfordrer Raadet til at goere brug heraf til at forhandle om aftaler med tredjelande, navnlig ved vedtagelse af en faelles politik over for »offshore«-stater og saakaldte skatteparadiser, saaledes som fastsat i henstilling nr. 30 i handlingsplanen om organiseret kriminalitet;

V. Afsluttende bemaerkninger

29. opfordrer Kommissionen og Raadet til i loebet af indevaerende aar at afholde en faelles konference med de nationale parlamenter og Parlamentet om retligt samarbejde og strategierne for etablering af et mere effektivt europaeisk retsomraade;

30. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet, Kommissionen samt medlemsstaternes regeringer og parlamenter.