31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/13 
Udtalelse om reform af strukturfondene 
(87/C 356/06) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 15. september 1987 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 130 D at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for regionaludvikling og fysisk 
planlægning. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. november 1987 (rapport afgivet af Serra 
Caracciolo). 
Det økonomiske og sociale udvalg (ØSU) vedtog på sin 250. plenarforsamling den 19. 
november 1987 med 91 stemmer for, 2 imod og 9 hverken for eller imod følgende udtalelse: 
1. Forord 
1.1. Den Europæiske Fælles Akt har stillet De Tolv 
over for et nyt vigtigt mål: etableringen af det store 
indre marked uden grænser, byggende på en styrkelse 
af den økonomiske og sociale samhørighed, der som 
primært sigte har at tilvejebringe en overordnet ligevægt 
mellem stater, regioner, erhvervssektorer og de forskel­
lige grupper i samfundet. Da det fundamentale sigte 
med Fællesakten er virkeliggørelsen af et sammenhold 
på det økonomiske og sociale område i Fællesskabet, 
kan man kun påskønne og støtte Kommissionens be­
stræbelser for (som det hedder i dokument KOM(87) 
376 endelig udg.) »at formindske ulighederne (med hen­
syn til udvikling og velstand) mellem de forskellige 
områder og forbedre de mindst begunstigede områders 
stiling«. 
1.2. Økonomisk og sociale samhørighed er en mål­
sætning, som alle såvel eksisterende som fremtidige 
fælles politikker bør rette sig efter: det gælder den fælles 
forsknings- og teknologipolitik, et øget valutasamarbej­
de, skabelsen af et socialt Europa, etableringen af trans­
port- og kommunikationsinfrastrukturer, som sikrer 
fuld bevægelsesfrihed for personer1 og varer, samt en 
samordnet indsats på miljøområdet. 
1.3. Hvis denne samhørighed ikke blot skal forblive 
et ønske, bør den underbygges med specifikke plan­
lægnings- og støtteforanstaltninger. 
Der bør derfor inddrages følgende økonomiske og 
sociale instrumenter: 
a) koordinering af medlemsstaternes økonomiske poli­
tik for vækst og beskæftigelse, 
b) den fælles regionalpolitik, hvis hovedmålsætning er 
genskabelse af regional ligevægt med vægten lagt 
på udviklingen af tilbagestående områder og omstil­
ling af de industriområder, der er i tilbagegang. Med henblik herpå skal regionalpolitikken varetage 
følgende opgaver: 
— styringen af strukturinterventioner i de pågæl­
dende regioner, 
— koordineringen af samtlige former for fælles 
politik med regional effekt (lige fra den fælles 
landbrugspolitik og til gennemførelsen af det 
indre marked), 
— koordineringen af medlemsstaternes regionalpo­
litik, 
— koordineringen af de nationale støtteordninger; 
c) skabelsen af et socialt Europa, der 
— har en beskæftigelsespolitik, som primært har til 
formål at bekæmpe langtidsledighed og indsluse 
unge i erhvervslivet, 
— har en socialpolitik baseret på en EF-rammelov-
givning, 
— permanent sikrer en dialog mellem arbejdsmar­
kedets parter; 
d) fortløbende kontrol med, at gennemførelsen af det 
indre marked ledsages af fremskridt på samhørig­
hedsområdet. 
1.4. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til snarest 
at fremkomme med yderligere nødvendige forslag til 
foranstaltninger og programmer, der skal virkeliggøre 
EF's økonomiske og sociale samhørighed. 
1.5. Reformen af strukturfondene er i øvrigt ikke 
den eneste vej til opnåelse af økonomisk og social 
samhørighed. 
Det er på den anden side inden for denne nye samlede 
ramme, at debatten om forslag til reform af EF's og af 
den fælles landbrugspolitiks finansiering hører hjemme. 
Denne overordnede angrebsmåde er forudsætningen for 
gennemførelsen af enhedsmarkedet og dens tyngde­
punkt ligger i en udbredt anvendelse af solidaritetsprin­
cippet. 
Nr. C 356/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
1.6. Reformen af strukturfondene er i denne sam­
menhæng et nødvendigt skridt fremad; hvis man ikke 
bryder med hidtidig praksis, der har reduceret struktur­
fondene til finansielle overførselsmekanismer og ud-
ligningsinstrumenter, og udstyrer fondene med ressour­
cer og opgaver, der gør dem til egentlige instrumenter 
i den økonomiske vækst, vil det ikke være muligt at 
opfylde den ambitiøse målsætning om genskabelse af 
ligevægtene. 
1.7. Reformen af strukturfondene kan bidrage til: 
— at give fondsinterventionerne en europæisk dimen­
sion, 
— at nå frem til en mere omfattende, befæstet indre 
stabilitet og øget kontrol over eksterne ubalancer, 
— at allokere ressourcerne optimalt og dermed mulig­
gøre en bedre udnyttelse af »dimensions«-fordelene 
samt fremme af innovationsindsatsen og forbedring 
af konkurrenceevnen, 
— at effektivisere arbejdsløshedsbekæmpelsen på mel­
lemlang og lang sigt, 
— at stimulere den økonomiske aktivitet, at fordele 
velstanden mere ligeligt, at styre ressourceanvendel­
sen ud fra særlige kriterier og derigennem skabe en 
tilnærmelse i EF-borgernes indkomster. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. ØSU kan tilslutte sig nogle af Kommissionens 
forslag — i første række forslaget om, at interventioner­
ne skal rette sig efter fem højt prioriterede mål — men 
finder, at det fremlagte forslag som helhed lider under 
visse mangler og ikke er vidtrækkende nok. Det gælder 
således, 
— at der ikke er taget stilling til den indbyrdes priorite­
ring af de fem mål, 
— at den overordnede målsætning om en koncentra­
tion af midlerne, som man godkender, ikke harmo­
nerer med beskrivelsen af de enkelte mål, 
— at sammenblandingen af regionale og generelle mål 
gør, at hele forslaget får en »løs« karakter, 
— at Kommissionen er tilbageholdende med hensyn til 
den integrerede metode og med hensyn til at give 
regionerne en større rolle, 
— at der ikke siges noget eksplicit om de økonomiske 
og sociale gruppers medvirken. 
Som følge af denne mangel på præcision, kan kravene 
om, at interventionerne skal være kendetegnet ved kva­
litet, effektivitet, komplementaritet og tjene som eksem­
pler kun være fromme ønsker og lader sig ikke udmønte 
i praktisk anvendelige kriterier og metoder. 
2.2. ØSU er enigt med Kommissionen i, at der er 
behov for en mere effektiv og koordineret styring, men 
finder, at en fordobling af bevillingerne i faste priser (i 
virkeligheden er der ikke tale om en fordobling) er 
utilstrækkelig i betragtning af den overordnede målsæt­
ning om udvikling og ligevægt. Kontrasten mellem en så forpligtende overordnet mål­
sætning og de utilistrækkelige, ja direkte beskedne be­
villinger er åbenbar. 
2.3. Det er klart, at dette indgår som et element i 
den samlede vurdering af reformen af EF's finansiering 
(ØSU afgiver en særlig udtalelse om dette spørgsmål). 
Uden i øvrigt at ville gå ind på et spørgsmål, som ligger 
udenfor nærværende udtalelses rammer, mener man 
dog, at der er tale om et tilbageskridt i forhold til 
Fællesakten, hvorved der opstår en fare for, at mange 
opgaver lægges tilbage til medlemsstaterne. Det må 
specielt bekymre, at der er lagt en linje med et loft over 
udgifterne i strid med traktatens ånd og bogstav, idet 
udgifterne logisk set burde rette sig efter de politiske 
valg, der træffes i Fællesskabet. 
Den risiko, dette indebærer for strukturfondene, er klar: 
i forbindelse med en budgetstramning, vil det givetvis 
være de ikke-obligatoriske udgifter, som rammes. 
3. Målene 
3.1. ØSU godkender den prioritet, Kommissionen 
giver udviklingen af de mest ugunstigt stillede regioner, 
som skriver sig for de laveste indkomstniveauer, målt 
med bruttonationalprodukt (BNP) per capita. 
3.2. De fem mål, Kommissionen foreslår, kan accep­
teres, under forudsætning af, at det præciseres, om de 
har et specifikt regionaludviklingssigte eller om de er 
generelle (»horisontale«). I Kommissionens forslag er 
der to klart regionale mål (mål nr. 1: udvikling af 
regioner, der er bagefter i udvikling, og mål nr. 2: 
omstilling af industriområder i tilbagegang), medens to 
mål tydeligvis er af generelt tilsnit (mål nr. 3: bekæmpel­
se af langtidsledigheden, og mål nr. 4: erhvervsmæssig 
integrering af unge); det femte mål er både regionalt og 
generelt (mål nr. 5: tilpasning af landbrugsstrukturerne 
og udvikling af landbrugsdistrikterne). I øvrigt er det 
ikke klart, om mål nr. 1 også dækker mål nr. 2. 
3.3. Man kan tilslutte sig valget af generelle mål, 
dersom deres konkrete anvendelse i en regional 
sammenhæng ekspliciteres, specielt hvad angår de 
finansielle ressourcers fordeling på de fem mål. 
Dette må i samklang med Kommissionens oplysninger 
indebære 
— at mål nr. 2 og nr. 5 vedrører regioner, som ikke 
dækkes af mål nr. 1, 
— at mål nr. 3 og nr. 4 vedrører regioner, der ikke 
dækkes af mål nr. 1 og nr. 2. 
Heri ligger dog ikke nogen absolut grænsedragning: det 
betyder f.eks. ikke, at der i områder, som dækkes af 
mål nr. 1 og nr. 2, ikke kan gennemføres generelle 
interventioner. 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/15 
3.4. Ud fra denne præcisering af det regionale 
dækningsområde bør der ske en indbyrdes prioritering 
af målene. Efter ØSU's mening bør mål nr. 1 tildeles 
højeste prioritet. 
3.5. For så vidt angår fondenes virksomhed med 
hensyn til det enkelte mål, kan man tilslutte sig forslage­
ne vedrørende mål nr. 1, 2, 3 og 4. 
3.6. Derimod er man ikke enig i, at delmålet, udvik­
ling af landdistrikter, hører hjemme under mål nr. 5, 
da det vil være afhængigt af den givne regionalpolitik. 
Til gengæld bør mål nr. 5 centreres om foranstaltnin­
ger, der sigter mod at tilpasse landbrugsstrukturerne i 
de områder, der ikke dækkes af mål nr. 1. 
EFRU's og ESF's foranstaltninger vedrørende mål nr. 5 
bør ud fra dette ræsonnement begrænses til bjerg- og 
øregioner. 
3.7. For så vidt angår koncentrationen af budgetmid­
ler, bemærker man, at op til 80 % af EFRU's bevillinger 
vil kunne anvendes til mål nr. 1; som følge af den 
udvidelse af det geografiske dækningsområde, som i 
punkt 7.5 nedenfor foreslås for mål nr. 1, bør denne 
andel udvides til mindst 80%. Man så også gerne en 
lignende præcisering af, hvor stor en del af midlerne 
ESF og EUGFL, Udviklingssektionen, kan anvende til 
specifikke mål. 
4. Interventionernes kvalitet 
4.1. En højnelse af interventionsmetodernes kvalitet 
må være en forudsætning for at kunne opnå blot nogen­
lunde positive resultater, for så vidt angår de fem mål, 
Kommissionen har lagt sig fast på. 
En forbedret kvalitet i programmålsætningerne og i 
koordinationsprocedurerne og -aktiviteterne må være 
det løseord, som åbner døren for reformen af struktur­
fonden. 
4.2. Der bør derfor efter ØSU's mening overvejende 
satses på integreret planlægning. 
Når kvaliteten af interventionerne i øjeblikket må be­
tragtes som middelmådig, skyldes dette i vidt omfang, 
at der overvejende er tale om enkeltprojekter. Frem­
gangsmåden indebærer, at de nationale myndigheder i 
vidt omfang anvender de tildelte EF-midler til dækning 
af allerede afholdte, eller i det mindste planlagte, ud­
gifter. 
4.3. Med den integrerede metode, som i øvrigt ikke 
blot bør finde anvendelse på traditionelt tilbagestående 
regioner, vil det være muligt at stimulere og udnytte 
regionernes egne udviklingsmuligheder fuldt ud. Dette 
forudsætter dog, at også de lokale myndigheder og 
arbejdsmarkedets parter inddrages aktivt. 
4.4. I de regioner, der falder ind under mål nr. 1, vil 
det i øvrigt ikke skorte på problemer, når det gælder 
gennemførelse af programmer på lokalt plan. På denne 
baggrund ville det være noget yderst positivt, om der i regionerne blev oprettet blandede selskaber for økono­
misk udvikling og fremme af beskæftigelsen, da disse 
kunne give impulsen til igangsætning af integrerede 
programmer. Strukturfondene bør deltage i finansierin­
gen af disse selskaber. 
4.5. For så vidt angår omstillingen af industriområ­
der i tilbagegang (mål nr. 2), bør der i udviklingspro­
grammerne specielt satses på fremme af private investe­
ringer med henblik på skabelse af erstatningsarbejds-
pladser, på bekæmpelse af arbejdsløsheden samt er­
hvervsmæssig uddannelse og videreuddannelse og 
omstilling til andre former for beskæftigelse. Ar­
bejdsløsheden bekæmpes mere effektivt med forebyg­
gende foranstaltninger end ved forsøg på at afbøde 
problemerne, når de først er opstået. Mål nr. 3 og nr. 4 
bør derfor i højere grad end de øvrige mål baseres på 
fleksible kriterier. 
4.6. For så vidt angår mål nr. 5 skal der peges på 
to nøgleord. Det skal kompenseres for de negative 
virkninger af den fælles landbrugspolitik, og de, der 
rammes af EF-politikkens restriktive foranstaltninger, 
skal omstilles til alternativ beskæftigelse. Uden at ville 
undervurdere betydningen af sådanne aktioner (efter­
som skabelsen af arbejdspladser uden for landbrugser­
hvervet har prioritet i visse regioner) begrunder disse 
aktioner imidlertid ikke, at denne målsætning gives 
overordnet prioritet for hele landbrugserhvervet og alle 
landdistrikter. 
5. Metoder og instrumenter 
5.1. Hvis hvert af de fem mål skal have positive 
virkninger, er det afgørende, at der er konvergens i 
instrumenterne, og at metoderne er indbyrdes afstemt 
efter hinanden. Det er imidlertid ønskeligt, at fondene 
ikke blot koordineres, men at de reelt integreres. 
5.2. For så vidt angår regionalfonden bør dennes 
fornemste opgave være at stimulere investeringerne. 
Undertiden vil infrastrukturinvesteringer i mindre ud­
viklede regioner have prioritet, til andre tider er der 
primært behov for støtte til private investeringer, som 
skal bidrage til strukturomlægninger i kriseramte indus­
triområder. 
Uafhængigt af denne overordnede prioritering bør der 
også i langt højere grad end tidligere kanaliseres private 
investeringer ud til de mindre udviklede regioner. 
5.3. Socialfonden bør i øget omfang, men dog så vidt 
muligt inden for en integreret sammenhæng, tjene som 
et effektivt instrument i beskæftigelsespolitikken. I dette 
øjemed bør dens interventioner i videst muligt omfang 
have et regionalt sigte. ESF's interventioner inden for 
mål nr. 3 og nr. 4 bør centreres om pilotprojekter og 
teknologiske innovationsprogrammer; sideløbende her­
med bør fonden tage initiativer inden for erhvervsmæs­
sig uddannelse og omstilling for at dæmme op for, at 
arbejdstagerne udstødes af arbejdsmarkedet på grund 
af introduktionen af ny teknologi. 
Nr. C 356/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
5.4. For så vidt angår EUGFL, Udviklingssektionen, 
bør det præciseres, at interventionerne skal sigte mod 
en tilpasning af landbrugsstrukturerne. 
Udviklingen af landbrugsdistrikter er imidlertid så om­
fattende et område, at det må undgås, at man bruger 
landbrugsmidler til at finansiere projekter, som i virke­
ligheden falder uden for landbrugsområdet. 
5.5. Der bør ske en præcisering af relationen mellem 
den strukturpolitik, der støttes via strukturfondene, og 
de øvrige politikker (f.eks. transport og kommunika­
tion, energi, miljø), som også, under visse synsvinkler, 
kan siges at have karakter af strukturinterventioner. 
I denne forbindelse bør man afvise forsøg på at under­
minere de strukturinterventioner, der allerede er igang. 
Kravet om, at der skal være tale om en ægte EF-ramme, 
er måske svaret på det fundamentale spørgsmål: hvilken 
strukturpolitik agter Fællesskabet at føre? 
5.6. En væsentlig forudsætning for effektivitet i EF-
strukturinterventionerne er, at der er komplementaritet 
i aktionerne. 
Kommissionens formulering kan desværre forekomme 
noget tvetydig på dette punkt. Det er således ikke EF-
interventionerne, der skal være komplementære mod 
medlemsstaternes, men interventionerne skal indgå i et 
indbyrdes synergiskabende samspil. 
Der bør ydes absolut garanti for, at EF-interventionerne 
indgår som et supplement til medlemsstaternes regio­
nalstøtte, set under en værditilvækstsynsvinkel. 
5.7. Med hensyn til partnerskab, er Kommissionens 
forslag præget af fromme ønsker og god vilje, men klare 
er de ikke. Den siger flere gange, at der må stilles krav 
om en fælles indsats fra Fællesskabets, medlemsstater­
nes, regionernes og de økonomiske og sociale gruppers 
side, men minder dernæst om, at dens samarbejde med 
medlemsstaterne er begrænset juridisk, og reducerer 
derved sin egen rolle til blot at bestå i at yde teknisk 
bistand til forenkling af procedurerne. 
Den siger videre, at det i fremtiden er nødvendigt, at 
de lokale økonomiske aktører inddrages i voksende 
omfang, for dernæst at understrege, at de lokale og 
regionale myndigheders medvirken kun vil være mulig, 
hvis den pågældende regering skønner det nødvendigt. 
Kunne man ikke netop forestille sig, at der blev skabt 
muligheder for, at ikke-statslige grupper uden forbehold 
kan nyde godt af EF-støttekvoten? 
Spørgsmålet er, hvor meget der kan lægges i et partner­
skab, som involverer regionerne og kommunerne, men også arbejdsmarkedets parter, når den hidtidige hoved­
hindring herfor stadig er til stede. 
5.8. Der skal her mindes om de erfaringer, der vil 
kunne overføres fra de integrerede middelhavsprogram­
mer (IMP): her nedbrydes de gængse kompetenceskel, 
i det mindste på programiværksættelsesområdet, hvor­
ved Kommissionen kan henvende sig direkte til de vig­
tigste beslutningstagere (regionerne, andre lokale myn­
digheder, erhvervslivet), og samtlige instanser er invol­
verede i fastlæggelsen af de respektive finansieringsop-
gaver. 
5.9. ØSU tillægger det central betydning, hvilket ni­
veau samrådet med de økonomiske og sociale aktører 
finder sted på. Den foreslåede procedure omfatter to 
trin: præsentation af de nationale programmer og udar­
bejdelsen af EF-støtterammen kræver således, at der 
også på andet trin sikres et samråd med de decentrale 
myndigheder, da disse ellers i sidste instans vil blive 
holdt helt udenfor, og centraliseringen derfor vil blive 
yderligere cementeret. 
Alle disse overvejelser munder ud i spørgsmålet, om 
andet trin i det partnerskab, Kommissionen foreslår, 
kan siges at være demokratisk, eftersom samrådene 
ikke blot bør finde sted på decentralt niveau, men også 
foregå som led i den institutionaliserede dialog med 
Europa-Parlamentet og ØSU. 
5.10. Kommissionen henviser til, at budgetmyn­
digheden vil blive inddraget i fastlæggelsen af de finan­
sielle aspekter ved fondsmidlernes anvendelse, nemlig 
dels i forbindelse med den fælles opstilling af de flerårige 
finansielle overslag, dels i forbindelse med den årlige 
budgetprocedure. Ifølge den foreslåede artikel 15 under 
kapitel 4, afsluttende bestemmelser, skal Kommissio­
nen i øvrigt hvert år forelægge Europa-Parlamentet en 
beretning om gennemførelsen af forordningen i det 
foregående år. 
Det må være et krav, at også ØSU inddrages i denne 
procedure. 
5.11. Det er beklageligt, at Kommissionen ikke øn­
sker at styrke dette partnerskab ved i forskellig grad at 
inddrage de rådgivende institutioner i følgende 
spørgsmål: 
— fordelingen af ressourcerne mellem fondene, 
— komplementariteten i Fællesskabets og medlemssta­
ternes indsats, 
— den politiske beslutningstagning og vægtningen af 
de fem højt prioriterede målsætninger, samt 
— indkredsningen af aktioner inden for EF-støtte­
rammen. 
5.12. Man kan fuldt ud tilslutte sig begreberne hel­
hed og effektivitet, som for Kommissionen er væsentlige 
forudsætninger for, at der kan gennemføres en effektiv 
og gennemgribende reform af strukturfondene. 
Hvad den integrerede metode angår, frygter ØSU imid­
lertid, at de tidligere forfægtede teoretiske principper i 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/17 
praksis ofte kun vil komme til at spille en underordnet 
rolle og kun vil finde anvendelse på enkelttilfælde. 
5.13. Dette er så meget desto mere uacceptabelt, når 
man ser på de hidtidige resultater, der er opnået med 
den integrerede metode. Metoden opfattes med rette 
som et middel, der skal øge gennemslagskraften af EF-
og nationale interventioner gennem en udnyttelse af 
regionernes egne udviklingsmuligheder, dvs. gennem 
tilstræbelsen af den højest mulige værditilvækst og gen­
nem en koncentration af finansieringsmidlerne på geo­
grafiske områder og nøje definerede målsætninger. 
En flerårig planlægning er kun mulig inden for en 
helhedsramme. 
Den integrerede metode indebærer et maksimum af 
overensstemmelse mellem: 
— de forskellige målsætninger, og 
— de forskellige partnere. 
De procedurer og løsningsmuligheder, der karakterise­
rer den integrerede metode, skaber måske ikke mirakler, 
men er alligevel de bedste midler til opfyldelsen af de 
forpligtelser, der blev indgået med underskrivelsen af 
Fællesakten. 
5.14. Effektivitet bør ikke forstås som en opfyldelse 
af de krav, aktørerne i den fælles strukturpolitik frem­
sætter, men derimod som en afgørende forudsætning 
for et projekts konsekvente opbygning og succes. 
5.15. I mangel af tilstrækkelige bevillinger bør de 
midler, der faktisk står til rådighed, anvendes med den 
allerstørste omhu, hvis de skal give et maksimum af 
positive resultater. Det bifaldes, at Kommissionen læg­
ger principiel vægt på geografisk og erhvervsmæssig 
koncentration. Dette princip bidrager til at dæmme op 
for en uproduktiv udvanding af interventionerne. 
Også den finansielle koncentration bidrager til en effek­
tiv planlægning og bør fremmes gennem flerårige pro­
grammer, hvorved man undgår en opstykning af inter­
ventionerne. Det er kritisabelt, at der i den programba­
serede fremgangsmåde ikke er den mindste antydning af 
en kvantitativ evaluering af projekter og programmer. 
Det er ligeledes kritisabelt, at man ikke længere finder 
noget spor af den ellers så effektive fremgangsmåde i 
form af programkontrakter, som er beskrevet i 
KOM(87) 100 endelig udg. 
Denne fremgangsmåde bør indgå i reformen, da der her 
er tale om det mest pragmatiske og effektive instrument 
til udformning og gennemførelse af interventioner. 
5.16. Da effektiviteten naturligt måles i form af op­
nåede resultater, er det vigtigt, at der gøres reklame for 
EF-interventioner. Reklameindsatsen bør tilrettelægges: 
1. som en forudgående informationspolitik på linje 
med den, Kommissionen slår til lyd for i dokument 
KOM(87) 100 endelig udg., men som ikke indgår i 
forslaget til reform af strukturfondene, 
2. derefter i form af den videst mulige udbredelse af 
kendskabet til de interventioner, der er gennemført. 
Reklameindsatsen vil få størst gennemslagskraft, 
hvis de decentrale myndigheder og de involverede 
økonomiske og sociale grupper kan viderekommu-
nikere deres positive erfaringer fra deres partner­
skab. 
6. Den finansielle ramme 
6.1. Det økonomiske og sociale Udvalg har altid, 
og specielt i sine udtalelser (*) (2), påpeget, at fondenes 
bevillinger er utilstrækkelige i forhold til de opgaver, 
der er pålagt dem. Specielt har de bevillinger, EFRU og 
ESF lige siden deres oprettelse har haft rådighed over, 
kun repræsenteret en ganske lille del af de udgifter, 
medlemsstaterne afholder på det sociale og regionale 
område. For så vidt angår EUGFL-Udviklingssektionen, 
er dennes midler faldet så langt ned som til blot 2,8 % af 
de samlede landbrugsudgifter, hvilket står i et skærende 
mis'forhold til de 33% (!), som konferencen i Stresa 
anbefalede, og de 25%, som Europa-Parlamentet på 
det seneste har stillet krav om. Det »kvalitetsspring«, 
som skal tilvejebringes via EF's strukturpolitik, kan kun 
underbygge det politiske krav om bevillinger, der er på 
højde med de nye opgaver. 
6.2. Sektionen finder den reale fordobling af fonde­
nes midler, som Kommissionen foreslår, utilstrækkelig, 
og henviser i denne sammenhæng til Kommissionens 
oplysninger i dokument KOM(87) 230 endelig udg.: 
a) på 13 år er antallet af medlemsstater blevet fordo­
blet. I forbindelse med EF-udvidelserne har det hver 
gang været en af de nye medlemsstater, der har 
besat sidstepladsen med hensyn til relativt ind­
komstniveau; 
b) ved den seneste EF-udvidelse blev Fællesskabets be­
folkningstal øget med 18% og dets samlede areal 
udvidet med 36%. Beskæftigelsen og værditilvæk­
sten steg imidlertid kun med 12% henholdsvis 13 %, 
hvorimod antallet af arbejdsledige tog til med 30% 
og antallet af beskæftigede inden for landbrugser­
hvervet med mere end 36 %; 
c) herved er de tilbagestående regioners vægt blevet 
fordoblet. Dette indebærer, at 1/5 af det udvidede 
Fællesskabs befolkning lever i regioner, hvor ind­
komsterne, målt med BNP per capita, ligger 60% 
under EF-gennemsnittet. 
(!) EFTnr. C 344 af 31. 12. 1985. 
(2) EFT nr. C 180 af 8. 7. 1987. 
Nr. C 356/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
6.3. Den bebudede fordobling i faste priser af struk­
turfondenes forpligtelsesbevillinger fra nu af og frem til 
1992 bør ses i sin rette sammenhæng. 
For den betragtede periode kommer det samlede beløb 
op på omkring 61 000 millioner ECU. Hvis de struktur­
politiske implikationer af Spaniens og Portugals indtræ­
den imidlertid var blevet taget fuldt i betragtning i de 
beregninger, der har tjent som udgangspunkt for den 
vurdering, der har ført til en fordobling af forpligtelses­
bevillingerne, ville man faktisk være nået frem til en 
samlet budgetramme på omkring 75 000 millioner ECU. 
Det er derfor dette tal, som efter sektionens mening bør 
underforstås, når man anvender udtrykket en »fordo­
bling«. af »henlagte« eller uudnyttede budgetmidler med, at 
genanvendelsen af de frigjorte bevillinger hidtil har 
fundet sted efter bestemmelser, som har varieret fra 
fond til fond. En løsning kunne efter sektionens mening 
bestå i, at der i samarbejde med de ansvarlige myn­
digheder etableres en forfaldsplan for betalingsbe­
villingerne, der skal tjene som regulator for forpligtel­
sesbevillingerne; 
c) Hvis effektiviteten i EF's og medlemsstaternes be­
slutningstagning skal øges, må EF-støtten være forsynet 
med flere betingelser. 
6.4. Det skal i øvrigt understreges, at fondsbevillin-
gerne, selv når reformen holdes helt udenfor, under alle 
omstændigheder skulle forhøjes med 40% over 5-års 
perioden. Dette vil sige, at Kommissionens forslag, selv 
når beregningerne, som et absolut minimalt udgangs­
punkt, baseres på EF 10, på ingen måde repræsenterer 
en fordobling, men blot en lineær forhøjelse på 60 %. 7. Særlige bemærkninger 
7.1. Det rådgivende udvalg 
6.5. Når samtlige fonde efter reformen skal tildeles 
en aktiv rolle i den økonomiske og sociale politik og 
ikke blot fungere som finansielle omfordelingsmekanis­
mer, bør fordoblingen i det mindste beregnes på grund­
lag af fondenes nuværende andel af det samlede budget. 
Herved når man frem til tallet 28 % og ikke 25 %, som 
anført af Kommissionen. 
6.6. a) Endelig finder ØSU det nødvendigt at 
komme med en vurdering, som ved første øjekast kan 
forekomme rent teknisk, men som i virkeligheden er af 
overvejende politisk art, og som sådan også forekom­
mer i dokument KOM(87) 100 i kapitlet »Nye regler 
for forvaltning af budgettet«. En af de faktorer, der har 
bidraget til at skærpe finansieringskrisen i Fællesskabet, 
er den overbudgettering af udgifterne, der knytter sig 
til den alt for rundhåndede praksis med at overføre 
bevillinger fra det ene år til det andet. a) — Man tager det til efterretning, at Kommissionen 
foreslår at erstatte forvaltningskomitéerne med 
rådgivende udvalg. 
I den forbindelse er det nødvendigt at tage en 
række problemer op, som Kommissionen ikke 
har behandlet tilstrækkeligt indgående. 
For det første er det ikke klart, hvilke kriterier 
og regler Kommissionen agter at anvende i for­
bindelse med overgangen til de foreslåede 
nyskabelser. Kommissionen har således absolut 
ingen beføjelse til at erstatte det nuværende ESF-
udvalg med et rådgivende udvalg, eftersom 
førstnævnte udvalg har sit retsgrundlag i EØF-
traktaten. 
Dette skyldes for øvrigt i vidt omfang, at nogle med­
lemsstater ikke er i stand til at anvende de bevillinger, 
de tildeles, rettidigt. 
En øget og mere målrettet anvendelse af Kommissionens 
tekniske bistand skulle kunne bidrage til at løse dette 
problem. 
Sagt lige ud må det være slut med at puste de årlige 
forpligtelsesbevillinger op i en sådan grad, at det ligger 
uden for Kommissionens muligheder at forvalte dem 
og uden for medlemsstaternes muligheder at anvende 
dem, og således én gang for alle bringe enhver eksistens 
af »sovende bevillinger« til ophør; 
b) Under henvisning til betalingsbevillingerne, som må 
være den egentlige målestok for den socio-strukturelle 
politik, forklarer Kommissionen slet og ret denne saldo b) — Man bemærker, at disse udvalg skal rette sig 
efter nogle bestemte mål, eller med andre ord, 
at de enkelte udvalg skal kunne løse de opgaver, 
der knytter sig til de enkelte fonde. ØSU frygter, 
at der opstår uklarheder og overlapninger med 
hensyn til opgaver og udtalelser. Man finder det 
problematisk, at der er tre udvalg og fem mål. 
Det må befrygtes, at man i praksis på ny ender 
op med tre udvalg, ét specifikt udvalg pr. fond; 
c) — ØSU foreslår derfor, at der oprettes ét udvalg 
dækkende samtlige fem mål. 
Når man tager disse udvalgs fremtidige opgaver 
i betragtning (opstilling af liste over regionerne, 
opgaver inden for EF-støtterammen), kan man 
have sine betænkeligheder med hensyn til deres 
31. 12. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 356/19 
sammensætning. Det vil f.eks. være uaccepta­
belt, hvis kun medlemsstaterne bliver repræsen­
teret. 
— I denne sammenhæng skal der henvises til ESF-
udvalget, der på en afbalanceret måde, foruden 
medlemsstaterne, også repræsenterer andre 
interessegrupper. Man håber, at denne model vil 
blive anvendt i forbindelse med reformen og 
udvidet til at omfatte samtlige fem mål. 
7.2. »Fortidens byrder« 
Det er beklageligt, at der ikke er nogen præcis henvis­
ning til »fortidens byrder«, og at der ikke er opstillet 
nogle løsninger til imødegåelse af dette problem over 
de kommende år. Problemet er påtrængende og må 
løses, men det vil ikke kunne tilstedes, at en løsning 
lægger hindringer i vejen for strukturfondene, endsige 
afsvækker dem, så de bliver ineffektive. Derfor anmodes 
Kommissionen om hurtigst muligt at fremlægge klare 
forslag til en løsning af problemet og samtidig foretage 
et skøn over, hvor meget denne byrde vil veje på EF's 
budget i de enkelte år. 
7.3. Overgangsperioden 
Ifølge Kommissionens forslag skal der være en over­
gangsperiode, inden for hvilken der skal foretages de 
nødvendige tilpasninger i forbindelse med overgangen 
fra den nuværende ordning til den nye. Det undrer 
ØSU, at der i Kommissionens forslag end ikke er en 
generel anvisning på, hvorledes dette skal finde sted. 
Specielt vækker mål nr. 1 bekymring. Hvis 75% af 
forpligtelsesbevillingerne til dette mål skal deles mellem 
medlemsstaterne, skal de resterende 25 % tjene som EF-
reserve, der skal anvendes til at koncentrere interventio­
nerne på de mest tilbagestående regioner eller på sårbare 
sektorer i disse regioner samt på visse vanskeligt stillede 
grænseregioner. 
Det vil ikke være acceptabelt at anvende disse disponi­
ble midler til finansiering af foranstaltninger og inter­
ventioner, som der er truffet beslutning om forud for 
reformen, og som dermed er iværksat inden for rammer­
ne af, hvad der nu må vurderes som et mangelfuldt 
system. Dette ville forsinke de positive virkninger af 
reformen og udformningen af nye aktioner til gunst for 
regionerne under mål nr. 1. Der er derfor behov for 
effektive løsninger. Derimod bør der ikke oprettes nye 
budgetposter, som blot vil udvande problemet og ud­
skyde dets løsning. 
7.4. Strukturfondene og de øvrige instrumenter med 
strukturelt sigte 
I overgangsperioden er der behov for en afklaring af 
opgavefordelingen mellem fondene, specielt mellem 
Den europæiske Fond for regionaludvikling (EFRU) og Den europæiske Investeringsbank (EIB), Det nyt 
Fællesskabsinstrument (NIC) og Det europæiske Kul-
og Stålfællesskab (EKSF) etc. Man så gerne, at Kommis­
sionen i højere grad præciserede, hvilket forhold den 
ønsker at holde mellem kapitaltilskud og banklån. På 
samme måde bør det præciseres, hvilke ændringer der 
skal ske i EIB's interventionsregler i forbindelse med 
omlægningen af fondenes interventioner. Specielt bør 
der lægges vægt på, at der sikres lige adgang til bankga­
rantier. I virkeligheden accentuerer den nuværende ord­
ning skævhederne, eftersom en region har sværere ved 
at få sådanne garantier, jo mere tilbage i udvikling den 
er. 
7.5. Kriterier for udvælgelse af støtteområder 
Med hensyn til mål nr. 1 foreslås det at udvide anvendel­
sesområdet til bjerg- og øområder beliggende i regioner, 
hvis BNP per capita ikke overstiger EF-gennemsnittet. 
Hvad angår mål nr. 2, bør den administrative reference­
enhed være NUTS (*) III og ikke NUTS II, som er en for 
summarisk indikator, hvori der ikke kan tages hensyn til 
særlige forhold på arbejdsmarkedet. Endelig anmodes 
Kommissionen om at opstille klare kriterier for udvæl­
gelse af støtteberettigede områder, som falder uden for 
mål nr. 1. 
7.6. Evaluering af den regionale effekt 
I mangel af en egentlig metode vil det under alle om­
stændigheder være ønskeligt, at Fællesskabet indhøster 
flere erfaringer med hensyn til vurdering af den regiona­
le effekt (som rækker ud over en blot og bar »EF-
opfølgning«, der i virkeligheden kun indebærer en ex 
pos£-koordinering). 
Hvis Kommissionen hurtigst muligt udvikler en ex ante-
vurderingsmetode vil den selv lettere kunne koordinere 
og øge de samlede virkninger af alle de struktur­
interventioner, der indgår i enhver form for fælles po­
litik. 
7.7. Finansiel teknik 
I forbindelse med mulige interventionsformer peger 
Kommissionen i sit forslag på »den brede vifte af låne­
eller finansieringsteknikker«. Det bifaldes, at Kommis­
sionen overvejer at introducere positive innovationer. 
Det økonomiske og sociale Udvalg ser gerne, at Kom­
missionen tager praktiske skridt for at fremme nye 
former for kapitaldeltagelse, som kan give impulser til 
erhvervsaktiviteten i mindre begunstigede regioner. Ved 
f.eks. at nedbringe risikoen for små og mellemstore 
virksomheder, der ønsker at etablere sig og videreudvik­
le sig inden for den ny teknologi, kunne regionerne og 
industriområderne i tilbagegang blive reintegreret i den 
økonomiske udvikling og dermed sat i stand til at tage 
(') NUTS: numenklaturen for statistiske territoriale enheder. 
Nr. C 356/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 87 
konkurrencen op. Det økonomiske og sociale Udvalg tanker i denne retning ved at tage nye former for 
så meget gerne, at Kommissionen videreudviklede sine finansiel støtte op i sine forslag. 
Bruxelles, den 19. november 1987. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag fra Colin A. HANCOCK, udarbejdet på basis af sektionens udtalelse og indgivet i 
overensstemmelse med reglerne i forretningsordenen, blev forkastet under forhandlingerne: 
Pkt. 1.3, litra b) 
Første led udgår. 
Begrundelse 
Udsagnet synes at støtte en omfattende og uberettiget udvidelse af Kommissionens beføjelser på et felt, hvor 
Kommissionen og medlemsstaterne i hovedsagen bør arbejde sammen. 
Afstemningsresultat 
For: 25, imod: 63, hverken for eller imod: 6.