KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 08.11.1995 
KOM(95) 522 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
OM AFFALDSHÅNDTERINGSPOLITIKKEN 

BERETNING FRA KOMMISSIONEN TTT. RÅDET OG EURQPA-PARLAMFNTFT 
OM AFFALDSHÅNDTERINGSPOLITIKKEN 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
RESUME 
I. INDLEDNING 
II. REGULERING PÅ AFFALDSHÅNDTERINGSOMRÅDET 
IH. GENNEMFØRELSE AF FÆLLESSKABSRETTEN OG KONTROL 
HERMED 
IV. SÆRLIGE FÆLLESSKABSFORANSTALTNINGER PÅ 
AFFALDSHÅNDTERINGSOMRÅDET 
Prioriterede affaldsstrømme 
Affaldsstatistikker 
V. OPLYSNING, HØRING OG KOMMUNIKATION 
VI. VANSKELIGHEDER I FORBINDELSE MED GENNEMFØRELSEN 
VII. KONKLUSION 
RESUME 
Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik, som er en opfølgning af 
Kommissionens meddelelse om en EF-strategi for affaldsforvaltning, indeholder en række 
retningslinjer og krav, der skal tjene som ledesnor for Fællesskabets affaldspolitik i 
1990'erne. 
I denne rapport gør Kommissionen rede for den fremgangsmåde, den har fulgt for at 
skabe en global affaldspolitik i Fællesskabet, der dækker alle affaldstyper. 
Kommissionen har forelagt en række forskrifter af generel art, der danner den politiske 
ramme om Fællesskabets affaldshåndteringspolitik. Disse generelle forskrifter er allerede 
vedtaget af Rådet såvel som andre, mere specifikke forskrifter, som omfatter særlige 
affaldstyper (emballage) eller bortskaffelse af affald (forbrænding). Andre bestemmelser 
befinder sig i den sidste fase før den endelige vedtagelse (PCB, deponering). 
Lovgivningsarbejdet er blevet suppleret med foranstaltninger og forslag vedrørende 
håndtering af særlige affaldsstrømme, udarbejdelse af affaldsstatistikker og undersøgelser 
af nye økonomiske og tekniske virkemidler til realisering af endemålet: at gøre 
affaldshåndtering til en generelt accepteret, nødvendig, rentabel og i økologisk henseende 
rationel praksis. 
Ved at gennemgå vanskelighederne med gennemførelsen af Fællesskabets affaldspolitik 
har man kunnet indkredse en række spørgsmål, som må løses, hvis Fællesskabet skal 
kunne føre en mere effektiv politik på dette område. For det første er det tvingende 
nødvendigt, at der bruges definitioner og principper, der accepteres og overholdes af alle. 
Endvidere må fællesskabsinstitutionerne nå til enighed om at opstille og følge en strategi 
på lang sigt. Desuden bør medlemsstaterne anspores til at gennemføre en 
affaldshåndteringspolitik baseret på lukkede kredsløb. Der må udvikles nye virkemidler, 
der kan supplere lovgivningen og skaffe Fællesskabets politik et bedre teknisk og 
økonomisk grundlag. Endelig bør samarbejdet og dialogen mellem Fællesskabets 
institutioner, medlemsstaterne og de berørte aktører og sektorer udbygges, så der kan 
skabes en fællesskabspolitik, der er i overensstemmelse med principperne om 
gennemsigtighed, subsidiaritet og ansvarsdeling. I denne forbindelse bør der også gøres 
en særlig indsats inden for oplysning og uddannelse på de områder, der vedrører 
affaldshåndtering. 
I. INDLEDNING 
Kommissionen forelægger Rådet og Europa-Parlamentet denne rapport foranlediget af 
Rådets resolution af 7. maj 1990 om affaldspolitik^. 
Rapporten skulle foreligge inden udgangen af 1992, men er forsinket fordi Kommissionen 
ønskede at medtage den seneste udvikling i forbindelse med de tre vigtige 
retsforskrifter, som danner grundlag for Fællesskabets affaldshåndteringspolitik, 
nemlig rammedirektivet om affald, direktivet om farligt affald og forordningen om 
overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det 
Europæiske Fællesskab, 
ønskede at medtage supplerende oplysninger om andre forslag til retsforskrifter, 
der er til behandling i Rådet, nemlig forslagene om emballage og emballageaffald, 
deponering af affald og forbrænding af farligt affald. 
Programmet for Det Europæiske Fællesskabs politik og handling indenfor miljø og 
bæredygtig udvikling (det 5. handlingsprogram)1^, som blev vedtaget af Kommissionen i 
1992, markerer et nyt kvalitativt spring, da det lægger grunden til en miljøpolitik, der 
tager sigte på bæredygtig udvikling. 
Med det 5. handlingsprogram indledes en ny handlingsmodel baseret på forebyggelse, 
ansvarsdeling, subsidiaritet, integration og gennemsigtighed. 
På grundlag af disse principper ønsker Kommissionen at videreføre en affaldspolitik, der 
bidrager til en bæredygtig udvikling. 
i) EFTnr. C 122 af 18.5.1990. 
2) KOM(92) 23 endelig udg. af 20.5.1992. 
IL REGULERING PA AFFALDSHÅNDTERINGSOMRÅDET 
Siden vedtagelsen af EF-strategien for affaldsforvaltning i september 1989 har indsatsen 
på dette område været koncentreret om følgende fem emner: 
forebyggelse 
fremme af genanvendelse 
minimering af endelig bortskaffelse 
regulering af transport 
udbedrende foranstaltninger. 
Hvert af disse emner dækker forskellige aktiviteter: 
forebyggelse: renere teknologier og produkter, genbrug 
genanvendelse: genvinding og oparbejdning af materialer og energi 
bortskaffelse: optimal udnyttelse af affaldsdeponering og forbrænding, om muligt 
ledsaget af energimæssig udnyttelse 
transport: minimering af og kontrol med affaldstransport 
udbedrende foranstaltninger: genopretning af kontaminerede områder. 
Disse hovedemner har både ligget til grund for de forskrifter, der er vedtaget siden 1989, 
og for det kommende handlingsprogram. 
Strategien sigter mod en sammenhængende affaldshåndteringspoltiik på fællesskabsplan. 
En vigtig forudsætning herfor var, at der blev udarbejdet en passende juridisk ramme, 
som fastsætter de grundlæggende definitioner og begreber. Dette er sket med vedtagelsen 
af følgende tre fællesskabsforskrifter. der er hovedhjørnestenene i Fællesskabets 
affaldspolitik: 
• Direktiv 91/156/EØF4* om ændring af direktiv 75/442/EØF5) om affald 
Dette direktiv udgør den juridiske ramme for forebyggelse, håndtering og 
bortskaffelse af affald, som fastsat i EF-strategien for affaldsforvaltning. Direktivet 
er i det væsentlige baseret på følgende elementer: 
en definition på affald 
fastsættelse af en fælles terminologi, hvilket er sket med vedtagelsen af 
Kommissionens beslutning 94/3/EF af 20. december 19936) om udarbejdelse 
af en liste over affald i henhold til artikel 1, litra a), i Rådets direktiv 
75/442/EØF om affald, generelt benævnt "affaidskataloget" 
behovet for at opstille principper om, at bortskaffelse skal ske i et af de 
nærmest beliggende, fyldestgørende anlæg, og selvforsyning med 
behandlingskapacitet på fællesskabsplan 
3) SEK(89) 934 endelig udg. af 18.9.1989. 
4) EFT nr. L 78 af 26.3.1991, s. 32. 
5) EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 39. 
6) EFTnr. L 5 af 7.1.1994, s. 15. 
anvendelse af affaldshåndteringsplaner som et vigtigt redskab til 
gennemførelse af denne politik. 
• Direktiv 91/689/EØF om farligt affald^ 
Dette direktiv, der erstatter det tidligere direktiv 78/319/EØF om giftigt og farligt 
affald8). sorterer under direktiv 75/442/EØF, ændret ved direktiv 91/156/EØF om 
affald. Direktivet indeholder supplerende og strengere regler med henblik på: 
at effektivisere håndtering af farligt affald i Fællesskabet 
at anvende en nøjagtig og ensartet definition på farligt affald 
at sikre, at bortskaffelse og genanvendelse af farligt affald underkastes den 
strengest mulige kontrol. 
Den nøjagtige og ensartede definition skal etableres i form af en liste, hvilket har 
vist sig at være en meget vanskelig opgave. Datoen for direktivets anvendelse er 
derfor udsat til den 27. juni 1995. Listen blev vedtaget af Rådet den 15. december 
1994, hvorfor denne dato kan overholdes. 
• Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel 
af affald indenfor, til og fra Det Europæiske Fællesskab9*. 
Denne forordning erstatter det tidligere direktiv 84/631/EØF om overvågning af og 
kontrol inden for Fællesskabet med grænseoverskridende overførsel af farligt 
affald1Q). Med forordningen, der er tilpasset den nye situation med 
enhedsmarkedet, indarbejdes de relevante internationale aftaler i fællesskabsretten, 
f.eks. Lomé IV og Basel-konventionen om kontrol med grænseoverskridende 
overførsel af farligt affald og bortskaffelse heraf samt OECD-afgørelsen om 
kontrol med grænseoverskridende overførsel af affald bestemt til genanvendelse. 
Forordningen knæsætter bl.a. forbuddet mod eksport af farligt og radioaktivt affald 
fra Den Europæiske Union til AVS-staterne. 
Forordningen bygger på den nye politik, der går ud på at minimere transport af 
affald bestemt til bortskaffelse på grundlag af principperne om selvforsyning og 
nærhed, og den regulerer kontrollen med transport af affald bestemt til 
genanvendelse på en måde, der fremmer genanvendelse, men samtidig undgår, at 
affaldet transporteres for at blive underkastet miljømæssigt uacceptable 
genanvendelsesoperationer. 
Disse tre forskrifter udgør den generelle ramme for udarbejdelsen af særdirektiver, såsom 
direktiverne om optimal bortskaffelse af affald. 
• Forbrænding af affald 
7) EFT nr. L 377 af 31.12.1991, s. 20. 
8) EFT nr. L 84 af 31.3.1978, s. 43. 
«) EFTnr. L 30 af 6.2.1993, s. 1. 
10) EFT nr. L 326 af 13.12.1984. 
Efter Rådets vedtagelse af direktiverne om nve kommunale 
affaldsforbrændingsanlæg (89/369/EØF)H) og bestående affaldsforbrændingsanlæg 
(89/429/EØF)12) har Kommissionen forelagt Rådet et forslag til direktiv om 
forbrænding af farligt affald13). Det bygger på en integreret 
miljøbeskyttelsespoltiik, der ikke blot dækker luftforurening, men også beskyttelse 
af jord, overfladevand og grundvand, under hensyntagen til 
fællesskabslovgivningen på disse områder. De foreslåede foranstaltninger er 
baseret på den nyeste teknik til forebyggelse og nedbringelse af forurening. 
Direktivet blev vedtaget den 15. december 1994. 
Som følge af den hurtige udvikling i teknikken på dette område er Kommissionen i 
færd med at forberede et direktivforslag om forbrænding af ufarligt affald, som 
skal erstatte de to direktiver om forbrænding af kommunalt affald, idet det nye 
direktiv også omfatter ufarligt industrielt affald. 
• Deponering af affald 
Kommissionen har forelagt Rådet et forslag til direktiv om deponering af affald14). 
Med dette forslag underkastes deponeringspladser en særlig godkendelsesprocedure 
og en række kriterier for modtagelse af de forskellige affaldstyper i dertil 
indrettede kategorier af deponeringspladser. Formålet hermed er så vidt muligt at 
forebygge eller mindske de skadelige virkninger på miljøet, navnlig forurening af 
overfladevand, grundvand, jord og luft såvel som de deraf følgende sundhedsfarer. 
Direktivet fastsætter miljømæssige og tekniske normer for drift af 
deponeringspladser baseret på et højt miljøbeskyttelsesniveau. Det indeholder også 
bestemmelser om kontrol og overvågning i forbindelse med nedlukning af 
deponeringspladser. Efter positiv udtalelse fra Europa-Parlamentet og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg nåede Rådet til politisk enighed om en fælles 
holdning den 9. juni 1994. 
Et andet område af affaldshåndteringslovgivnmgen er forskrifterne om miljøvirkningerne 
af visse produkter, når de bliver til affald. 
• Emballage og emballageaffald 
Europa-Parlamentet og Rådet vedtog i december 1994 et direktiv om emballage og 
emballageaffald med henblik på at harmonisere medlemsstaternes lovgivning på 
dette område. 
Direktivet omfatter al emballage og alt emballageaffald, der markedsføres i 
Fællesskabet, og formålet hermed er at harmonisere medlemsstaternes 
foranstaltninger på området med henblik på at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau 
og samtidig bevare det indre markeds rette funktion. 
I overensstemmelse med EF-strategien for affaldsforvaltning hedder det i 
direktivet, at håndtering af emballage og emballageaffald som førsteprioritet skal 
il) EFT nr. L 163 af 14.6.1989, s. 32. 
12) EFT nr. L 203, 1989, s. 50. 
13) EFTnr. L 365 af 31.12.1994, s. 34. 
14) EFT nr. C 190 af 22.7.1991 s. 1. 
15) EFT nr. L 365 af 1994, s. 10. 
omfatte forebyggelse af affald og, som supplerende principper, genbrug af 
emballager og genvinding og andre former for genanvendelse af emballageaffald 
og i kraft heraf begrænsning af den endelige bortskaffelse af dette affald. Man har 
undgået at opstille et stift hierarki, da det strider mod den nødvendige fleksibilitet 
og ikke-diskrimination mellem de forskellige emballagematerialer og -systemer 
såvel som mellem de forskellige muligheder for håndtering af emballageaffald. 
Direktivet bygger på et generelt princip om ækvivalens mellem genbrug, 
genanvendelse og materialegenvinding. 
Direktivet opstiller følgende mål: 
genanvendelse: mellem 50 og 65% af alt emballageaffald 
genvinding: mellem 25 og 45% af alle emballagematerialer, med et 
minimum på 15% for hver materialetype. 
For at tage hensyn til særlige omstændigheder indeholder direktivet en 
bestemmelse om, at medlemsstaterne kan fastsætte højere mål på visse betingelser, 
bl.a. under forudsætning af, at deres politik ikke er til hinder for gennemførelsen 
af lignende politik i andre medlemsstater. For at tage hensyn til særlige 
omstændigheder af midlertidig art, giver direktivet samtidig nogle lande en 
yderligere frist til at opfylde målsætningerne i den første etape. 
Medlemsstaterne skal indføre systemer for tilbagetagning, indsamling og 
genanvendelse for at nå direktivets målsætninger. I overensstemmelse med 
nærhedsprincippet kan medlemsstaterne udarbejde deres egne håndteringssystemer 
på grundlag af deres særlige nationale krav, men dog i overensstemmelse med 
traktaten. 
Batterier og akkumulatorer 
Med hensyn til forebyggelse af miljøbelastningen fra visse typer batterier og 
akkumulatorer vedtog Rådet den 18. marts 1991 direktiv 91/157/EØF om batterier 
og akkumulatorer, der indeholder farlige stoffer1® (kviksølv, cadmium og bly). 
I henhold til direktivet 
forbydes markedsføring af batterier og akkumulatorer med et højt indhold 
af tungmetaller 
skal de i bilaget anførte batterier og akkumulatorer mærkes 
(Kommissionens direktiv 93/86/EØF af 4. oktober 1993) 
skal medlemsstaterne udarbejde programmer for forebyggelse og 
indsamling af de i bilaget anførte batterier og akkumulatorer. 
16) EFTnr. L 78 af 26.3.1991, s. 38. 
• PCB og PCT 
Ud fra samme ønske om at forebygge sundheds- og miljøfarerne ved PCB og PCT 
vil et nyt direktivforslag om bortskaffelse af polvchlorbiphenvler og 
pohchlortriphenvler (PCB/PCT)ll) erstatte direktiv 76/403/EØF18) om det samme 
emne. Forslaget tager sigte på bedre kontrol med håndteringen af PCB og PCT og 
forbedring af betingelserne for bortskaffelse og substitution heraf. 
Rådet nåede til politisk enighed om forslaget i december 1994. 
I kapitel IV i denne meddelelse beskrives de foranstaltninger, der er iværksat til 
håndtering af særlige affaldsstrømme. 
17) EFT nr. C 319, 1988, s. 57. 
18) EFT nr. L 108 af 26.4.1976, s. 41. 
HI. GENNEMFØRELSE AF FÆLLESSKABSRETTEN OG KONTROL 
HERMED 
Gennemførelsesforanstaltninger 
Der er efter vedtagelsen af det reviderede rammedirektiv (91/156/EØF) om affald nedsat 
et udvalg for tilpasning til den videnskabelige og tekniske udvikling. Udvalget er 
sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne og har en repræsentant for 
Kommissionen som formand; denne forelægger udvalget forslag til vedtagelse. Udvalget 
indledte sine aktiviteter i december 1991 og har indtil nu vedtaget affaldslisten (det 
europæiske affaldskatalog), der er fastsat i direktiv 91/156/EØF, samt ændringer til 
direktivet om batterier. Udvalget har endvidere drøftet listen over farligt affald og afgivet 
positiv udtalelse om bilagene til forordning (EØF) nr. 259/93 om overførsel af affald. 
Endvidere har en arbejdsgruppe nedsat af Kommissionen drøftet forskellen mellem 
"affald" og "produkter". 
Direktivet om gennemførelsesrapporterne 
Et af værktøjerne til at forbedre gennemførelsen af fællesskabsretten og kontrollen 
hermed er Rådets direktiv 91/692/EØF om standardisering oe rationalisering af 
rapporterne om gennemførelsen af en række miljødirektiver1^. 
I henhold til nogle af Fællesskabets direktiver om miljøbeskyttelse skal medlemsstaterne 
udarbejde en rapport om de foranstaltninger, de har truffet for at gennemføre direktivet. 
På grundlag af disse nationale rapporter udarbejder Kommissionen generelle rapporter, 
som kan bruges til en global vurdering af gennemførelsen af direktiverne i Fællesskabet 
som helhed. 
Direktivet harmoniserer bestemmelserne om udarbejdelse af rapporterne om de forskellige 
miljødirektiver på følgende grundlag: 
medlemsstaternes rapporter udarbejdes hvert tredje år på grundlag af et 
spørgeskema, som Kommissionen udformer med bistand fra et udvalg 
rapporterne sendes til Kommissionen senest 9 måneder efter udløbet af den 
treårsperiode, som de dækker 
Kommissionen offentliggør senest 9 måneder efter modtagelsen af 
medlemsstaternes rapporter en samlet rapport om det pågældende område. 
De første rapporter om gennemførelsen af affaldsdirektiverne skal dække perioden 1995-
1997 og skal tilsendes Kommissionen senest den 1. oktober 1998. Kommissionen vedtog 
spørgeskemaerne for disse direktiver den 24. oktober 1994. Spørgeskemaerne vedrører 
direktiv 75/439/EØF, som ændret ved direktiv 87/101/EØF20) om bortskaffelse af 
olieaffald, 75/442/EØF, som ændret ved direktiv 91/156/EØF (rammedirektiv), og 
86/278/EØF21) om anvendelse af slam fra rensningsanlæg i landbruget. 
19) EFTnr. L 377 af 31.12.1991, s. 43. 
20) EFT nr. L 42 af 12.2.1987, s.48. 
21) EFTnr. L 181 af 4.7.1986, s. 6. 
10 
IV. SÆRLIGE FÆLLESSKABSFORANSTALTNINGER PA 
AFFALDSHÅNDTERINGSOMRÅDET 
PRIORITEREDE AFFALDSSTRØMME 
I resolutionen af 7. maj 1990 fremsætter Rådet ønske om, at der udarbejdes 
handlingsprogrammer for bestemte former for affald, og opfordrer derfor Kommissionen 
til at fremsætte forslag til fællesskabsaktioner på dette område. 
Som første etape i dette arbejde opstillede Kommissionen en opgørelse i samarbejde med 
medlemsstaterne. På grundlag af denne opgørelse iværksatte Kommissionen i 1991 sit 
program vedrørende prioriterede affaldsstrømme. For at opnå de bedst mulige resultater i 
form af en mærkbar affaldsreduktion og bedre håndtering af de vigtigste affaldsstrømme 
ønskede Kommissionen øget deltagelse fra samtlige de parter, der berøres af de 
forskellige affaldsstrømme. Den ønskede endvidere at anvende særlige debatprocedurer i 
denne proces. Denne tilgang er i overensstemmelse med principperne i det 5. 
handlingsprogram på miljøområdet. 
I henhold til den valgte procedure indkredser en gruppe, der har ansvaret for et bestemt 
projekt, og som repræsenterer alle de berørte parter på fællesskabsplan (medlemsstater, 
Europa-Kommissionen, producenter, distributører, leverandører, 
miljøbeskyttelsesorganisationer, forbrugerorganisationer osv.), hvilke problemer en given 
affaldstype indebærer, opstiller de mål, der skal nås for at mindske eller eliminere disse 
problemer, undersøger de forskellige mulige strategier og foreslår foranstaltninger. 
I betragtning af, at nogle af foranstaltningerne kan have indflydelse på flere forskellige 
etaper i et givet produkts livscyklus, såsom produktion, distribution eller anvendelse, og 
ikke blot på affaldsfasen, skal alle foranstaltninger forhandles og accepteres af alle de 
berørte sektorer på institutions-, industri- og forbrugerplan. 
Den nye taktik for programmet vedrørende de vigtigste affaldsstrømme havde bl.a. til mål 
at undersøge nye virkemidler til gennemførelse af Fællesskabets affaldshåndteringspolitik, 
som adskilte sig fra og supplerede den hidtidige fremgangsmåde, som udelukkende var 
baseret på regulering gennem forskrifter. 
Siden 1991 er der som led i dette program iværksat følgende projekter: 
Brugte dæk 
Projektet blev indledt i 1991 og afsluttet ved udgangen af 1993. 
Den strategi, som er foreslået af samtlige berørte parter, går ud på, at dæk ikke længere 
må deponeres efter år 2000, og at de ikke må forbrændes uden genvinding af energi. 
I dette øjemed bør: 
produktionen af brugte dæk mindskes gennem vedligeholdelse af dæk 
regummiering af brugte dæk øges fra 20% i 1990 til 25% frem til år 2000 
mindst 65% af de udtjente dæk genanvendes i år 2000 (mod 30% i 1990). 
11 
Projektgruppens slutrapport til Kommissionen omfatter: 
et forslag til Kommissionens henstilling vedrørende foranstaltninger til 
forebyggelse, genanvendelse og bortskaffelse af brugte dæk, med henblik på 
virkeliggørelse af de ovennævnte mål; 
et forslag til Rådets resolution om brugte dæk, som bifalder Kommissionens 
henstilling og slår til lyd for samarbejde mellem Kommissionen og 
medlemsstaterne om vurdering af resultaterne af de foreslåede foranstaltninger; 
et forslag til ændring af Rådets direktiv om deponering af affald. Sigtet hermed er, 
at intakte brugte dæk ikke længere må modtages på deponeringspladser fra 1996 
og iturevne dæk fra år 2000. Målet med dette forbud er, at der i 
overensstemmelse med strategien fra 1990 tages andre håndteringsmidler i brug for 
brugte dæk. 
Kommissionen vil supplere projektgruppens forslag med et forslag til et rådsdirektiv, som 
vil kunne suppleres med andre foranstaltninger, f.eks. frivillige aftaler eller tekniske eller 
økonomiske instrumenter med henblik på: 
at sikre, at intakte brugte dæk ikke kan deponeres fra og med 1998 og iturevne 
dæk fra og med år 2000, 
at fastsætte betingelserne for udvikling af et marked for regummierede, 
reprofilerede eller recirkulerede dæk og for forskellige anvendelser af pulver 
fremstillet af brugte dæk, 
at opstille principper, der kan sikre fælles kvalitetsnormer for recirkulerede dæk. 
Udtjente biler 
Projektet vedrørende udtjente biler blev igangsat i 1991 og resultaterne forelagt 
Kommissionen i marts 1994. 
Den strategiplan, Kommissionen har fået forelagt, tager sigte på at fremme genanvendelse 
ved at fastsætte, at den mængde reststoffer, der bortskaffes, skal være mindsket til 15% i 
2002 og til 5% i 2015. Planen bygger på, at indsamling og behandling af udtjente biler 
integreres i net, der udfører begge operationer. Denne integrering samt en optimal 
genanvendelse af de ikke-metalliske dele vil kunne mindske ekstraomkostningerne, 
samtidig med at markedets love overholdes. 
Strategien på kort sigt bygger på en godkendelsesordning for integrerede indsamlings- og 
behandlingsnet og udstedelse af et aflevermgscertifikat til den sidste ejer af et køretøj, når 
dette sættes ud af cirkulation. 
Strategien på lang sigt går ud på, at nye biler konstrueres på en måde, der fremmer 
genanvendelsen. 
Kommissionen er i færd med at analysere projektgruppens resultater og vil snarest muligt 
afgøre, hvordan sagen skal følges op, herunder muligheden for frivillige aftaler. 
12 
Sygehusaffald 
Sygehusaffald betragtes som en prioriteret affaldsstrøm, fordi det består af mange 
forskellige komponenter og indebærer risiko for miljøet, bl.a. smittefare. 
I gruppens konklusioner, som blev forelagt Kommissionen i december 1994, opfordres 
denne til at forelægge Rådet et direktivudkast indeholdende: 
a) grundlæggende koncepter for håndtering af sygehusaffald, f.eks. definition og 
klassifikation heraf 
b) miljøbeskyttelsesregler, der skal følges på produktionsstederne for dette affald 
c) miljøbeskyttelsesregler, der skal følges uden for produktionsstederne for dette 
affald 
De andre projekter, der er til behandling, er som følger: 
Bygge- og anlægsaffald 
Endemålet med dette projekt er at begrænse deponering af denne type affald og i stedet 
prioritere genbrug eller materialegenvinding. 
Affald fra elektrisk og elektronisk udstyr 
Målet med dette projekt er reduktion af den affaldsmængde, der bortskaffes, genvinding 
af værdifulde råvarer og af energi såvel som bedre udformning af elektrisk og elektronisk 
udstyr med henblik på miljøforligelig håndtering heraf, når det bliver til affald. 
Chlorerede opløsningsmidler 
Kommissionen indledte et projekt for chlorerede opløsningsmidler i 1991. Efter 
vedtagelsen af Montreal-protokollen om CFC'er er dette projekt imidlertid stillet i bero, 
da de fire vigtigste opløsningsmidler er omfattet af protokollen. 
13 
AFFALDSSTATISTIKKER 
Kommissionen understreger vigtigheden af at indsamle og aktualisere oplysninger om 
affaldsstrømme og -typer i Fællesskabet som middel til at planlægge håndtering af affald 
på det bedst mulige niveau i affaldets kredsløb. 
I henhold til det 5. handlingsprogram på miljøområdet skal der i øvrigt tilvejebringes 
oplysninger om affaldsproduktion og karakterisering af affaldet (farligt og ufarligt) såvel 
som om affaldsbehandlingsanlæg til fremme af en fyldestgørende gennemførelse af 
Fællesskabets retsforskrifter på området. 
Erfaringerne viser, at det som følge af manglen på en harmoniseret affaldsnomenklatur i 
medlemsstaterne er yderst vanskeligt om ikke umuligt at foretage en kvalitativ og 
kvantitativ vurdering. 
Kommissionens tjenestegrene (Eurostat - GD XI) har derfor nedsat en arbejdsgruppe for 
miljøstatistik, som har iværksat et program for udarbejdelse af et affaldsstatistiksystem. 
Programmet indledtes med en opgørelse over de disponible statistikker i medlemsstaterne, 
som er samlet og publiceret i brochuren "Statistik og miljø 1991". 
Denne undersøgelse har vist, at medlemsstaternes affaldsstatistikker er ufuldstændige og 
stærkt indbyrdes afvigende, og at de ikke kan sammenlignes som følge af forskellige 
administrative forskrifter og forskelle mellem medlemsstaternes affaldskataloger. 
For at råde bod på denne situation har man foreslået en statistisk metode. Den omfatter en 
ordning med statistiske rundspørger hos industrien (produktion og behandling af affald), 
myndighederne (indsamling og behandling) og behandlingsvirksomhederne. Metoden 
omfatter ligeledes registrering i statistisk øjemed af ledsagedokumenterne for 
affaldstransporter. Endvidere bygger systemet på en fælles statistisk nomenklatur, baseret 
på det europæiske affaidskatalog. 
Den anden fase af programmet består i pilotrundspørger i fire medlemslande (Danmark, 
Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige), der skal tjene til at afprøve den 
foreslåede metodologi og det europæiske affaidskatalog. På grundlag af resultaterne 
(udgangen af 1994) vil der blive udarbejdet en program, som skal munde ud i opstilling 
af en lovgivningsramme for udarbejdelse af fællesskabsstatistikker for affald. 
Kommissionen har for nylig indledt forberedelserne hertil. 
14 
V. INFORMATION, HØRING OG KOMMUNIKATION 
Siden det første indledende arbejde med opstilling af en fællesskabspolitik for 
affaldshåndtering er medlemsstaterne og de berørte industri- og brancheorganisationer 
blevet hørt inden for rammerne af en række ad hoc-udvalg og arbejdsgrupper. 
Udvalget for affaldshåndtering 
Udvalget for affaldshåndtering blev nedsat ved Rådets beslutning 76/431/EØF af 
21.4.1976. Det har til opgave at afgive udtalelser til Kommissionen om emner i 
tilknytning til udformningen af en affaldshåndteringspolitik, om gennemførelsen af 
direktivet om affaldshåndtering samt om eventuelle forslag til nye retsforskrifter. 
Udvalget har en repræsentant for Kommissionen som formand, og Kommissionen udpeger 
to repræsentanter pr. medlemsstat. Udvalget mødes to gange om året. 
Ad hoc-udvalget for affaldshåndtering: Kommissionen/industrien 
I 1991 blev der nedsat et ad hoc-udvalg, som skulle behandle spørgsmål i forbindelse med 
affaldshåndtering. Udvalget er sammensat af repræsentanter for handel og industri. Det 
har til opgave at sikre regelmæssige kontakter mellem de pågældende sektorer og 
Kommissionen og således forbedre kommunikationen om spørgsmål i forbindelse med 
affaldshåndtering. Der kan nedsættes andre arbejdsgrupper til behandling af særlige 
spørgsmål, hvis der opstår behov herfor. 
Disse udvalg og arbejdsgrupper sikrer allerede en vis gennemsigtighed i Kommissionens 
arbejde og opfylder således et af de grundlæggende principper i det 5. miljøprogram. 
I forbindelse med udarbejdelsen af retsforskrifter på området har Kommissionen i øvrigt 
opfordret ikke blot de nationale eksperter, men også de berørte industrikredse, 
forbrugerne og miljøorganisationerne til at fremsætte deres mening (bl.a. i forbindelse 
med forberedelsen af direktivet om emballager, direktivet om deponering af affald og 
affaldslisten). Som led i arbejdet med de prioriterede affaldsstrømme er der ligeledes 
regelmæssige kontakter med industrien, de ikke-statslige organisationer og 
forbrugerorganisationerne. 
Kommissionen fører en aktiv kommunikationspolitik med en række parter, der sikrer 
videreformidling af oplysningerne (lokale og regionale myndigheder, ikke-statslige 
organisationer, økonomiske aktører, fagforeninger osv.). 
15 
VI. VANSKELIGHEDER I FORBINDELSE MED GENNEMFØRELSEN 
Ved udarbejdelsen af retsforskrifterne og i forsøget på at gennemføre en 
affaldshåndteringspolitik er Kommissionen stødt på en række indbyrdes afhængige 
vanskeligheder, som gennemgås nedenfor: 
a) Den tekniske og administrative gennemførelse af fællesskabsforskrifterne. Det er 
ikke sjældent, at de i fællesskabsforskrifterne fastsatte administrative og tekniske 
strukturer ikke er udviklet på nationalt plan. Den mangelfulde eller manglende 
gennemførelse af et direktiv, der er vedtaget med enstemmighed, viser tydeligt 
problemet med tilpasningen af medlemsstaternes administrative, tekniske og 
organisatoriske infrastrukturer. 
b) Mangelen på pålidelige grundlæggende statistiske, tekniske og økonomiske data, 
som kan danne grundlag for Kommissionens valg i politik og lovgivningsmæssig 
retning. De fleste af de forslag, der er fremsat siden 1989, bl.a. så vigtige forslag 
som "emballager" og "deponering", har ikke været genstand for forudgående 
cost/benefit-analyser, hvilket har medført indsigelser mod forslagenes økonomiske 
bæredygtighed fra medlemsstaternes side. 
c) Uklart formulerede retsakter og uklare koncepter som grundlag for denne politik. 
Der er problemer med gennemførelsen af de tre hovedhjørnestene i Fællesskabets 
affaldslovgivning, nemlig rammedirektiv 75/442/EØF, ændret ved direktiv 
91/156/EØF om affald, direktiv 91/689/EØF om farligt affald og forordning 
(EØF) nr. 259/93 om overførsel af affald inden for, til og fra Fællesskabet. Dette 
gør situationen uklar for administrationerne og de økonomiske aktører og medfører 
mange misforståelser. 
d) Ringe samordning. Kommissionen bistås af flere udvalg (to rådgivende udvalg og 
et forskriftsudvalg), men samordningen har alligevel ikke givet de forventede 
resultater, i det væsentlige fordi udvalgene ikke tæller medlemmer, som spiller en 
reel rolle i affaldshåndteringspolitikken. 
Disse vanskeligheder kan ikke udelukkende løses gennem lovgivning. Der er behov for 
andre midler, det være sig tekniske (indsamling af oplysninger, cost/benefit-analyser), 
økonomiske (finansiel støtte, økonomiske instrumenter) eller forvaltningsmæssige (planer, 
frivillige aftaler). 
Der kræves øget samarbejde med alle de berørte aktører, dvs. udvikling af net mellem de 
vigtigste partnere på såvel administrativt som operationelt plan. 
16 
VH KONKLUSION 
De ovenfor beskrevne opgaver har været det væsentligste sigte med Fællesskabets 
aktiviteter inden for affaldshåndteringspolitik i de sidste fem år. Vægten har først og 
fremmest været lagt på formulering af en lovramme, men Kommissionens tjenestegrene 
har dog også engageret sig i undersøgelser af nye fremgangsmåder, udformning af nye 
instrumenter og analyse af nye spørgsmål, der kan være bestemmende for den fremtidige 
udvikling. 
Kommissionen har i øvrigt taget flere initiativer i denne retning, f.eks. en undersøgelse 
med henblik på fællesskabsnet på affaldsområdet, ændringer til forordningen om 
overførsel af affald og Basel-konventionen samt udvikling af økonomiske instrumenter til 
fremme af affaldshåndteringspolitikken. Kommissionen påser endelig, at den gældende 
fællesskabsret gennemføres og anvendes korrekt. 
Den lovgivningsmæssige ramme hviler på de tre hovedhjørnestene, direktiv 75/442/EØF, 
som ændret ved direktiv 91/156/EØF om affald, direktiv 91/689/EØF om farligt affald og 
forordning (EØF) nr. 259/93 om overførsel af affald. Denne lovramme er suppleret med 
særdirektiver eller forslag (for nylig om emballager, forbrænding af farligt affald, 
affaldsdeponering og PCB). 
Kommissionen vil i de kommende måneder, i snævert samarbejde med medlemsstaterne, 
forberede en meddelelse, hvori den opstiller en strategi, der ikke er begrænset til de 
lovgivningsmæssige aspekter, men er baseret på mere omfattende høringer af aktørerne og 
oplysning af offentligheden og på drøftelser om skabelse af europæiske infrastrukturnet, 
om behovet for en bedre definition på "affald" og "produkter" og en mere effektiv 
gennemførelse af forordning 259/93 om overførsel af affald, om affaldstransport til 
tredjelande, erstatningsansvar, økonomiske instrumenter og gennemførelse af de gældende 
bestemmelser. 
17 

ISSN 0254-1459 
KOM(95) 522 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 
Katalognummer : CB-C0-95-564-DA-C 
ISBN 92-77-95338-1 
Kontoret for De Europæiske FsUesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
tf