Ændret forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelsesstatus (omarbejdning) /* KOM/2011/0319 endelig udg. */





Den detaljerede forklaring til det ændrede forslag er sammenholdt med Kommissionens forslag til ændring af direktiv 2005/85/EF fra 2009. Artikel 1 Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 2 I forhold til forslaget fra 2009 er følgende ændret: d) Definitionen af ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier: i) er gjort terminologisk mere præcis ("ansøger med behov for særlige proceduremæssige garantier") og afspejler dermed bedre de særlige behov, som der i henhold til asylproceduredirektivet skal tages hensyn til ii) opererer som noget nyt med seksuel orientering og kønsidentitet, idet ansøgere kan have behov for særlige proceduremæssige garantier, fordi det i behandlingen af ansøgningen og ved den personlige samtale bl.a. skal sikres, at ansøgeren har mulighed for at fremlægge sin sag iii) er i nogle tilfælde tydeliggjort, idet termen "sindslidelser" er erstattet af "alvorlig fysisk sygdom, psykisk sygdom eller posttraumatiske syndromer". n) Det ændrede forslag udvider anvendelsen af termen "repræsentant". Dermed præciseres det, at nogle nationale retssystemer giver mulighed for, at en uledsaget mindreårig kan repræsenteres retligt ikke blot af en person, men også af en organisation. q) Den nye definition af fornyet ansøgning er nødvendig for at præcisere reglerne om fornyede ansøgninger i teksten. Artikel 3 Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 4 De foreslåede ændringer forenkler reglerne og gør det lettere at gennemføre dem. Det præciseres, at den besluttende myndighed skal råde over de fornødne midler, herunder et tilstrækkeligt antal kompetente ansatte, til at varetage sine opgaver, og dens personale skal være ordentligt uddannet. Med henblik på at forenkle reglerne om den nødvendige uddannelse af personalet er det ændrede forslag bragt på linje med de relevante regler i forordningen om Det Europæiske Asylstøttekontor (forordning (EU) nr. 439/2010) gennem en henvisning til forordningens artikel 6, stk. 4, litra a)-e). Uddannelseskravet omfatter således følgende elementer: a) internationale menneskerettigheder, EU's asylret, herunder specifikke juridiske emner og retspraksis b) emner med relation til behandlingen af asylansøgninger, som indgives af mindreårige og sårbare personer med særlige behov c) samtaleteknikker d) anvendelse af lægeerklæringer og juridiske udtalelser i asylprocedurer e) emner med relation til fremskaffelse og anvendelse af oplysninger om oprindelseslande f) modtagelsesforhold, herunder særlig opmærksomhed på sårbare grupper og torturofre. For så vidt angår undtagelser fra princippet om én enkelt besluttende myndighed er der indføjet en ny litra b) for at tage højde for tilfælde, hvor en anden myndighed (eksempelvis grænsevagter) tillader eller nægter indrejse i forbindelse med en grænseprocedure. Det præciseres nu, at i sådanne tilfælde skal en indrejsetilladelse bygge på den besluttende myndigheds udtalelse. Ændringen har til formål at bringe direktivets regler på linje med de mange forskellige grænsekontrolordninger, der eksisterer i medlemsstaterne. Artikel 5 Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 6 For at skabe en klarere struktur er artikel 6 i forslaget fra 2009 splittet op i to artikler. I det ændrede forslags artikel 6 fastsættes således de generelle regler for let og rettidig adgang til procedurer. Den nye artikel 7 omhandler ansøgninger på vegne af personer, over for hvem der består forsørgerpligt, eller som er mindreårige. Sprogbrugen i artiklen er tydeliggjort i forhold til både forslaget fra 2009 og det gældende direktiv. Der skelnes således klarere mellem termerne "erklære at ville ansøge" og "indgive en ansøgning" om international beskyttelse. I overensstemmelse med definitionen af en ansøgning i artikel 2, litra b), "erklærer" en person at ville ansøge, så snart der er grund til at antage, at vedkommende søger om flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus fra en medlemsstat. Der stilles ikke bestemte administrative krav til en sådan erklæring. Det gør der derimod, når en ansøgning "indgives". I overensstemmelse med stk. 2 skal medlemsstaterne give enhver, der ønsker det, reel mulighed for at indgive en ansøgning så hurtigt som muligt, uagtet de praktiske begrænsninger i stk. 1. I stk. 3 præciseres det nu, at det kun er registreringen af en person, der har erklæret at ville ansøge, som ansøger, der skal foretages inden for 72 timer, ikke den fulde registrering af ansøgningen. Reglen er klarere og i højere grad forenelig med de forskellige nationale asylsystemer. Kravene til andre myndigheder end den besluttende myndighed om at lette adgangen til asylprocedurer er blevet forenklet. Generelt gælder nu princippet om, at personalet hos de myndigheder, som må forventes at modtage ansøgninger, modtager de relevante instrukser og den nødvendige uddannelse, så de kan lette adgangen til proceduren. Henvisningen til Det Europæiske Asylstøttekontors retningslinjer tjener til at sikre yderligere harmonisering gennem operationelle midler. Med henblik på at sætte medlemsstaterne i stand til at håndtere et stort antal samtidige ansøgninger fra tredjelandsstatsborgere eller statsløse mere effektivt giver forslaget mulighed for at forlænge 72-timersfristen til syv arbejdsdage. Artikel 7 Det ændrede forslag præciserer betingelserne for, at en mindreårig selv kan erklære at ville ansøge. Blandt andet skal den mindreårige have proceshabilitet i henhold til den pågældende medlemsstats nationale lovgivning eller fremsætte erklæringen gennem sine forældre eller andre myndige familiemedlemmer. Artikel 8 (svarer til artikel 7 i forslaget fra 2009) Artiklen forenkler reglerne i artikel 7 i forslaget fra 2009. Forenklingen har til formål at give medlemsstaterne større fleksibilitet, når de gennemfører reglerne. Især er det om tolkebistand præciseret, at den kun skal ydes i det helt basale omfang, det er nødvendigt for at lette adgangen til proceduren. Grundlæggende er målet at sætte personer, der ønsker at ansøge om international beskyttelse, i stand til det. Termen "bistand" signalerer, at medlemsstaterne har vide rammer til at beslutte, hvordan det mest hensigtsmæssigt gøres. Artikel 9 (svarer til artikel 8 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 10 (svarer til artikel 9 i forslaget fra 2009) Rækkefølgen er ændret, så Det Europæiske Asylstøttekontor nævnes før De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissær. Det afspejler, at Asylstøttekontoret nu er etableret og spiller en vigtig rolle i EU's støtte til medlemsstaterne i forbindelse med asylprocedurer med hensyn til pålidelige oplysninger om oprindelseslande. I stk. 3, litra b), er henvisningen til ansøgerens og den juridiske rådgivers ret til at få adgang til oplysninger om oprindelseslandet slettet. For at gøre teksten mere sammenhængende er den flyttet til i artikel 12, stk. 1, litra d), som er ny. I stk. 3, litra d), er det tilføjet, at det personale, der behandler ansøgningerne og træffer afgørelser, har mulighed for at søge rådgivning fra eksperter om religiøse spørgsmål, hvilket kan være relevant i tilfælde, hvor flygtninge forfølges af religiøse grunde. Artikel 11 (svarer til artikel 10 i forslaget fra 2009) I stk. 3 er der tilføjet to tilfælde, hvor der ikke må træffes en enkelt afgørelse, der omfatter alle de personer, over for hvem der består forsørgerpligt, nemlig hvis særlige oplysninger enten om seksuel orientering eller kønsidentitet, der kan skade en ansøgers interesser, videregives. Artikel 12 (svarer til artikel 11 i forslaget fra 2009) Stk. 1, litra a) og f), er ændret. Det foreskrives i forslaget, at ansøgeren skal modtage oplysninger om proceduren på et sprog, som vedkommende forstår eller med rimelighed formodes at forstå. Med henblik på at øge ansøgerens kendskab til konsekvenserne af at trække ansøgningen tilbage indeholder litra a) nu krav om, at medlemsstaterne skal informere ansøgerne om de pågældende regler ved procedurens begyndelse. Denne sikring er nødvendiggjort af, at reglerne om tilbagetrækning er blevet ændret. I stk. 1, litra b), præciseres det nu, at det ikke kun er den besluttende myndigheder, der kan indkalde ansøgeren til en samtale, men også andre kompetente myndigheder, i forbindelse med en samtale om en ansøgnings antagelse til behandling. Litra d), som er ny, fastsætter, at ansøgeren og dennes eventuelle juridiske rådgiver skal have adgang til de oplysninger, der er omhandlet i artikel 10, stk. 3, litra b). Ændringen skaber ikke nye forpligtelser, da der er tale om en overflytning fra artikel 10 i forslaget fra 2009. At medtage adgang til de oplysninger, der er omhandlet i artikel 10, stk. 1, litra b), skaber større tekstlig sammenhæng i artikel 12. Artikel 13 (svarer til artikel 12 i forslaget fra 2009) Ordvalget i det ændrede forslag gør stk. 1 mere præcis og sammenhængende uden at ændre indholdet. Artikel 14 (svarer til artikel 13 i forslaget fra 2009) Reglerne om personlige samtaler er gjort mere fleksible. Det er stadig hovedreglen, at samtaler om substansen i en ansøgning skal forestås af den besluttende myndigheds personale. Hvis et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse indgiver ansøgning samtidigt, kan medlemsstaterne dog beslutte at inddrage en anden myndigheds personale i afholdelsen af samtalerne. I så fald skal personalet uddannes i samme omfang som den besluttende myndigheds personale. Der er tale om en midlertidig foranstaltning, indtil situationen er normaliseret. Stk. 1, tredje afsnit, er gjort enklere og mere præcist, men det fastholdes, at samtlige myndige, over for hvem der består forsørgerpligt, skal tilbydes en personlig samtale. I stk. 2, litra b), er termen "kompetent myndighed" erstattet af "besluttende myndighed" for at sikre, at det altid er den besluttende myndighed, der beslutter, om den personlige samtale kan undlades, hvis ansøgeren er uegnet eller ude af stand til at deltage i en samtale. Artikel 15 (svarer til artikel 14 i forslaget fra 2009) I stk. 3, litra a), er det præciseret, at den person, som forestår samtalen, skal være kompetent til at tage hensyn til de personlige og (i stedet for "eller") generelle omstændigheder i forbindelse med ansøgningen for at kunne træffe en korrekt afgørelse. Der er tale om 'både og', ikke 'enten eller'. Begge betingelser skal altså være opfyldt. Seksuel orientering og kønsidentitet er tilføjet listen over eksempler på forhold, der skal tages hensyn til under samtalen. Ordlyden i stk. 3, litra c), er forenklet, men bestemmelsernes indhold er uændret. I stk. 3, litra d), der fastsætter, at den person, der forestår samtalen, ikke må bære uniform, er det præciseret, at det kun drejer sig om uniformer fra militær eller retshåndhævende myndigheder. I stk. 3, litra e), er ordlyden gjort mere præcis. Artikel 16 (svarer til artikel 15 i forslaget fra 2009) Artiklen er gjort enklere og dermed lettere at gennemføre for medlemsstaterne. Kravet om, at de spørgsmål, der stilles ansøgeren, skal være relevante for vurderingen, er fjernet, fordi det implicit er indeholdt i kravet om, at ansøgeren får passende mulighed for at forelægge sagens elementer. Artikel 17 (svarer til artikel 16 i forslaget fra 2009) Artiklen er ændret væsentligt i forhold til forslaget fra 2009. Der stilles ikke længere krav om, at medlemsstaterne skal foretage en afskrift af alle personlige samtaler. Det foreslås, at der skal udarbejdes en grundig rapport, der indeholder samtlige samtalens væsentlige elementer. Medlemsstaterne kan også beslutte at foretage en lyd- eller videooptagelse af samtalen. Under alle omstændigheder skal der udarbejdes en grundig rapport, og optagelsen skal vedlægges rapporten. Ansøgeren skal have lejlighed til at fremsætte bemærkninger til rapporten. Med henblik herpå skal ansøgeren informeres fuldt ud om rapportens indhold ved afslutningen af den personlige samtale eller inden for en nærmere angivet tidsfrist, inden den besluttende myndighed træffer sin afgørelse. Med termen "fuldt" markeres det, at der skal informeres udtømmende om hele rapportens indhold, om fornødent med tolkebistand. Det foreslås, at medlemsstaterne skal anmode ansøgeren om at godkende rapportens indhold. Kravet bortfalder dog, såfremt samtalen er optaget. I så fald skal ansøgeren have mulighed for at anvende optagelsen, der som bevismateriale er vedlagt rapporten, som bevismateriale i klageprocedurer. Hvis en ansøger nægter at godkende rapporten, skal det anføres i sagsakterne. Vægringen er dog ikke til hinder for, at den besluttende myndighed træffer afgørelse. Artikel 18 (svarer til artikel 17 i forslaget fra 2009) Der foreslås betydelige ændringer af reglerne om lægeerklæringer. Termen "rets-" er fjernet fra artiklens titel for bedre at afspejle artiklens faktiske indhold. I stk. 1, første punktum, fastsættes det almene princip, at ansøgeren skal kunne få foretaget en lægeundersøgelse med henblik på at forelægge den besluttende myndighed en lægeerklæring, der kan understøtte vedkommendes ansøgning. En sådan lægeerklærings anvendelsesområde er begrænset; den anvendes til støtte for ansøgerens ansøgning for så vidt angår tidligere forfølgelse eller alvorlig overlast. Dermed ønskes det præciseret, at lægeerklæringen ikke i sig selv beviser, at der har været tale om forfølgelse. Medlemsstaterne kan kræve, at lægeerklæringen forelægges inden for en rimelig tidsfrist, således at sagsbehandlingen og afgørelsen ikke forsinkes. For at øge procedurernes effektivitet og undgå misbrug eller unødige forsinkelser rummer bestemmelsen mulighed for, at der kan træffes afgørelse uden at tage hensyn til en lægeerklæring, hvis denne ikke er forelagt inden for tidsfristen, og der ikke er nogen gyldig grund hertil. En lægeundersøgelse kan være specielt relevant for behandlingen af ansøgningen, hvis ansøgeren ikke fuldt ud er i stand til at underbygge sin ansøgning. Derfor stilles der i stk. 2 krav om, at den besluttende myndighed af egen drift med ansøgerens samtykke skal foretage en lægeundersøgelse i de tilfælde, hvor den finder, at der er grund til at tro, at ansøgeren lider af en posttraumatisk stressforstyrrelse eller lider under tidligere forfølgelse eller alvorlig overlast, som gør vedkommende ude af stand til at deltage i en samtale. Hvis ansøgeren nægter at gennemgå lægeundersøgelsen, er det ikke til hinder for, at den besluttende myndighed træffer sin afgørelse. I den nye stk. 5 præciseres det, hvordan medlemsstaterne skal uddanne de personer, der forestår samtalen med ansøgerne. Termen "bevidstgør" angiver, at målet er at sikre, at de personer, der forestår samtalen med ansøgere, kan genkende potentielle symptomer på tortur og andre helbredsproblemer, der kan gøre ansøgeren ude af stand til at deltage i samtalen. Artikel 19—22 (svarer til artikel 18 i forslaget fra 2009) De nye artikler 19-22 har til formål at tilpasse og præcisere reglerne om juridisk bistand og repræsentation med henblik på at gøre dem mere fleksible, samtidig med at de, der anmoder om det, og som ikke har tilstrækkelige ressourcer, kan få gratis juridisk og proceduremæssig information. Det er nemlig et vigtigt aspekt ved "frontloading". For valget af denne tilgang taler resultatet af det såkaldte "Solihulpilotprojekt" i Det Forenede Kongerige, der blev fremlagt på ministerkonferencen om asyl i september 2010. Projektet bekræftede hypotesen om, at "frontloading" i asylprocessen, der især består i at give asylansøgere adgang til kompetent juridisk rådgivning i begyndelsen af proceduren, i høj grad forbedrer kvaliteten af de afgørelser, der træffes i første instans. I forhold til forslaget fra 2009 er terminologien ændret for at undgå en mulig sammenblanding af tre forskellige begreber: 1. minimumsniveauet for gratis juridisk og proceduremæssig information ved procedurer i første instans, 2. gratis juridisk bistand i klageprocedurer for at sikre reel adgang til retslig prøvelse og 3. ansøgeres ret til for egen regning at rådføre sig med en juridisk rådgiver. Med henblik på at skabe klarere regler og struktur er artikel 18 i forslaget fra 2009 splittet op i to artikler. Dermed tydeliggøres det, at begreberne knytter sig til forskellige faser af proceduren. Artikel 19 I artiklen fastsættes reglerne for gratis juridisk og proceduremæssig information ved procedurer i første instans. Artiklen har til formål at tydeliggøre, at medlemsstaterne er forpligtet til at yde ansøgere, der anmoder om det, gratis juridisk og proceduremæssig information i forbindelse med procedurer i første instans, og at den ikke skal betragtes som "juridisk bistand og repræsentation". Derfor er det, i overensstemmelse med flere medlemsstaters nationale retssystemer, heller ikke nødvendigt at udpege en advokat for alle ansøgere for at opfylde denne forpligtelse. Artiklen indeholder også minimumsbestemmelser om juridisk og proceduremæssig information. For det første forklares de forskellige trin i proceduren, værktøjer, rettigheder og forpligtelser, som kan forventes at være relevante for ansøgerens sag, herunder forpligtelsen til at samarbejde og forelægge de elementer, der er omhandlet i artikel 4 i direktivet om anerkendelse. For det andet skal der i tilfælde af afslag informeres om de faktiske, materielretlige og proceduremæssige grunde til afslaget, således at ansøgeren er bedre rustet til at beslutte, om vedkommende vil gøre brug af retten til et effektivt retsmiddel. Drøftelserne om det tidligere forslag viste, at denne præcisering var nødvendig. Bemærk at det i artikel 20, stk. 2, præciseres, at hvis medlemsstater yder gratis juridisk bistand og/eller repræsentation i procedurer i første instans, formodes den at indeholde gratis juridisk og proceduremæssige information. Stk. 2 henviser til yderligere betingelser herfor som omhandlet nedenfor under artikel 21. Artikel 20 Artiklens titel angiver, at medlemsstaterne skal sikre, at der er adgang til gratis juridisk bistand og repræsentation i forbindelse med klageprocedurer. I det ændrede forslag betegner termen gratis juridisk bistand og repræsentation, at ansøgerne bistås og repræsenteres af en kompetent person. I flere medlemsstaters nationale systemer betyder det en kvalificeret advokat. Der angives desuden minimumskrav, som omfatter forberedelse af de nødvendige proceduremæssige dokumenter og deltagelse i høringen ved en domstol. Kravet om bistand og repræsentation i form af deltagelse i høringen ved en domstol omfatter dog kun almindelige klageprocedurer. Dette direktiv forpligter ikke medlemsstaterne til at yde gratis juridisk bistand og repræsentation i yderligere klageinstanser. I og med at minimumskravene i bestemmelsen omfatter både bistand (dokumentforberedelse) og repræsentation (høringsdeltagelse), er det nu præciseret, at bestemmelsen omfatter både juridisk bistand "og" (i stedet for "og/eller") repræsentation. Stk. 2 henviser til, at det i flere medlemsstater er praksis, at der ydes gratis juridisk bistand og/eller repræsentation (af advokater) allerede i procedurer i første instans (f.eks. i administrative procedurer, som den besluttende myndighed skal træffe afgørelse i). Dette stykke tager hensyn til deres systemer ved at præcisere, at i så fald er medlemsstaterne ikke forpligtet til tillige at yde juridisk og proceduremæssig information i henhold til artikel 19, idet dette behov allerede er dækket af den juridiske bistand og repræsentation af en advokat. I stk. 3 beskrives muligheden af en såkaldt "vurdering af sagens indhold". Medlemsstaterne kan således fastsætte, at der ikke ydes gratis juridisk bistand og repræsentation, hvis der ikke er reel udsigt til, at ansøgeren vil få medhold i sin klage. Om det er tilfældet, skal dog vurderes af en domstol, ikke af den besluttende myndighed. I andet afsnit begrænses anvendelsen af vurderinger af sagens indhold, idet der henvises til artikel 47 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, hvori det er fastsat, at der ydes retshjælp til personer, der ikke har tilstrækkelige midler, hvis en sådan hjælp er nødvendig for at sikre effektiv adgang til domstolsprøvelse. Afsnittet bør derfor sammenholdes med direktivets artikel 21, stk. 2, litra a), hvori den generelle regel er fastsat, at det er muligt kun at yde gratis juridisk og proceduremæssig information i første instans og gratis juridisk bistand og repræsentation i klageprocedurer til ansøgere, der ikke har tilstrækkelige ressourcer. Artikel 21 I denne artikel er de generelle betingelser for gratis juridisk og proceduremæssig information samt for gratis juridisk bistand og repræsentation fastsat. Formålet med den nye stk. 1 er at give medlemsstaterne råderum til at beslutte, hvordan de vil opfylde disse betingelser. Udpegelsen af en advokat betragtes som en standardløsning, men medlemsstaterne kan faktisk opfylde deres forpligtelser i henhold til artikel 19 og 20 gennem ikke-statslige organisationer, embedsmænd eller særlige statslige tjenester. Dermed tager bestemmelsen hensyn til de systemer, der allerede eksisterer i flere medlemsstater. Artikel 22 I denne artikel fastholdes ansøgerens ret til at rådføre sig med en advokat i alle procedurens faser. Det, der i alt væsentligt adskiller dens bestemmelser fra bestemmelserne i artikel 19-21, er, at den kun omfatter retten til for egen regning at rådføre sig med en advokat. Det er også fastsat, at medlemsstater kan tillade, at ikke-statslige organisationer yder denne bistand. Artikel 23 (svarer til artikel 19 i forslaget fra 2009) Det ændrede forslag laver om på bestemmelserne om adgang til oplysninger i procedurer af relevans for statens sikkerhed. Af hensyn til princippet om processuel ligestilling af parterne og fast retspraksis åbner det mulighed for, at medlemsstaterne kan nøjes med at give særlige statslige tjenester (advokater) adgang til oplysninger, hvis statens sikkerhed ellers kan bringes i fare. Bestemmelsen skal sikre, at ansøgeren repræsenteres korrekt, men uden at følsomme eller fortrolige oplysninger røbes. Reglerne giver mulighed for, at repræsentanten (embedsmanden, advokaten) slet ikke kommer i kontakt med ansøgeren. Artikel 24 (svarer til artikel 20 i forslaget fra 2009) Det foreslås at forenkle bestemmelserne om personer med særlige behov. I forslaget fastlægges principperne, mens det overlades medlemsstaterne at beslutte, hvilke virkemidler der bedst egner sig. Artiklens titel angiver i overensstemmelse med artikel 2, litra d), at direktivets procedurer skal tage hensyn til den særlige situation for ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier. Dermed præciseres det navnlig, at særlige proceduremæssige behov og særlige modtagelsesbehov kan være to forskellige ting. I stk. 1 fastsættes det, at ansøgere, der har behov for særlige proceduremæssige garantier, skal identificeres rettidigt. Denne bestemmelse stemmer fuldt ud overens med de relevante bestemmelser i det ændrede forslag til direktivet om modtagelsesforhold. Medlemsstaterne kan således anvende den mekanisme, der er omhandlet i artikel 22 i det ændrede forslag til direktivet om modtagelsesforhold. Det foreslås at give medlemsstaterne vide rammer til at beslutte, hvordan ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier skal identificeres, hvis et sådan behov viser sig senere i proceduren. Det gælder særlig for visse traumatiske forstyrrelser, som først viser sig på længere sigt. I stk. 2 fastsættes det, at ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier skal have tilstrækkelig tid og relevant støtte til at fremlægge elementerne i deres ansøgning. Det er målet at give medlemsstaterne størst mulig fleksibilitet til selv at beslutte, hvordan de konkret vil gennemføre bestemmelsen i de forskellige sager. Artikel 25 (svarer til artikel 21 i forslaget fra 2009) I det ændrede forslag udvides repræsentantens forpligtelse til at bistå en uledsaget mindreårig. Omfanget af denne bistand er præciseret og udvidet med henblik på uledsagede mindreåriges særlige proceduremæssige behov. Bestemmelsen indeholder nu krav om, at repræsentanten skal bistå den mindreårige, så vedkommende kan udnytte alle de rettigheder og overholde alle de forpligtelser, der er fastsat i direktivet. Kravet om upartiskhed er fjernet, da repræsentanten skal handle i den uledsagede mindreåriges interesse. Samtidig er det dog præciseret, at repræsentanten skal handle i overensstemmelse med princippet om barnets tarv. Stk. 2, litra b), er fjernet, fordi en mindreårigs nuværende eller tidligere ægteskab ikke i sig selv indebærer, at vedkommende ikke har behov for bistand. Dermed tages der højde for mulige tvangsægteskaber. I stk. 3, litra a), er kravet om, at samtaler skal forestås af en person, der har det nødvendige kendskab til mindreåriges særlige behov, udvidet til at omfatte samtaler om ansøgningers antagelse til behandling. I stk. 4 præciseres det, at både den uledsagede mindreårige og dennes repræsentant skal have gratis juridisk og proceduremæssig information i forbindelse med alle direktivets procedurer, herunder i forbindelse med fratagelse af status. I stk. 5 sker der ændringer med hensyn til lægeundersøgelser, der skal fastslå en mindreårigs alder. Hvis der stadig består tvivl om alderen, skal ansøgeren betragtes som mindreårig. I stk. 6 fjernes muligheden for at lade gratis juridisk bistand og repræsentation i klageprocedurer betinge af en "vurdering af sagens indhold". Det sker for at sikre, at de uledsagede mindreåriges interesser beskyttes. Artikel 26 (svarer til artikel 22 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 27 (svarer til artikel 23 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 28 (svarer til artikel 24 i forslaget fra 2009) I denne artikel gives mulighed for at afslå en ansøgning som ubegrundet, såfremt den betragtes som implicit trukket tilbage, og på betingelse af, at der har været afholdt en personlig samtale, og at ansøgningen derefter er blevet passende behandlet. I stk. 2 gives mulighed for, at ansøgere, der igen melder sig efter implicit at have trukket deres ansøgning tilbage, kan indgive en ny ansøgning, efter at sagsbehandlingen blev afbrudt. Som hovedregel kan en sådan ny ansøgning ikke betragtes som en fornyet ansøgning. Det følger heraf, at den ikke kan afvises på det grundlag, at den ikke indeholder nye elementer. Hvis ansøgeren melder sig mere end et år efter, at den tidligere ansøgning blev betragtet som trukket tilbage, forpligter direktivet dog ikke medlemsstaterne til at genoptage sagen, og de kan da behandle den nye ansøgning som en fornyet ansøgning. Bestemmelserne har til formål at bekæmpe misbrug i form af gentagne ansøgninger. Artikel 29 (svarer til artikel 25 i forslaget fra 2009) Ordlyden i stk. 1, litra a), er bragt på linje med andre af direktivets artikler, men bestemmelsens indhold er uændret. Artikel 30 (svarer til artikel 26 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 31 (svarer til artikel 27 i forslaget fra 2009) Det ændrede forslag indeholder flere ændringer med hensyn til behandlingsproceduren i første instans og fremskyndede procedurer. Med ændringerne tages der hensyn til medlemsstaternes forskellige nationale systemer, og der sikres større fleksibilitet og mere effektive midler mod misbrug. I stk. 3 fastholdes den generelle seksmånedersfrist for afslutning af procedurer i første instans. Der er dog indført yderligere to undtagelser: hvis et stort antal ansøgere samtidigt indgiver ansøgninger, eller hvis det er umuligt for den besluttende myndighed at overholde fristen, fordi ansøgeren ikke har opfyldt sine forpligtelser. Medlemsstaterne får også mulighed for at udsætte afslutningen af proceduren i sager, hvor den besluttende myndighed ikke kan træffe afgørelse på grund af en usikker situation i oprindelseslandet, som forventes at være kortvarig. I sidstnævnte tilfælde har medlemsstaterne lov at overskride tidsfristen på 6+6 måneder. Ansøgeren bevarer dog sin ansøgerstatus. Grundlaget for prioriteringen er ændret for at bringe direktivet på linje med det ændrede forslag til direktivet om modtagelsesforhold. Medlemsstaterne kan prioritere behandlingen af en ansøgning, hvis ansøgeren er sårbar. Terminologien er også tilpasset den nye term "ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier". Uledsagede mindreårige nævnes desuden eksplicit som et tilfælde, hvor der i særlig grad kan være grund til at prioritere. I stk. 6 præciseres det, at stykket kan anvendes som grundlag for både fremskyndelse og sagsbehandling ved grænsen. Med disse ændringer tages hensyn til nationale systemer i de medlemsstater, som anvender den almindelige procedure ved grænsen. Listen over tilfælde, hvor behandlingsproceduren kan fremskyndes eller foretages ved grænsen, er dog stadig udtømmende. To tilfælde, hvor der er grundlag for at fremskynde (og sagsbehandle ved grænsen), er genindsat i forslaget: Litra e) svarer til litra g) i direktivet fra 2005. Der gives her mulighed for effektivt at håndtere misbrug. Ordlyden er rettet til, så det er fastsat, at dette fremskyndelsesgrundlag kan anvendes, når ansøgeren har afgivet klart usande eller åbenbart usandsynlige forklaringer, som er i modstrid med tilstrækkeligt kontrollerede oplysninger om oprindelseslandet. Ændringen har til formål at tilføje et objektivt element til grundlaget. Litra g) svarer til litra m) i direktivet fra 2005 og omhandler tilfælde, hvor den nationale sikkerhed eller offentlige orden bringes i fare. Det er præciseret, at en ansøgning kan fremskyndes, hvis tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren må betragtes som en fare for statens sikkerhed. Stk. 7 i forslaget fra 2009 er slettet. Kravet om en korrekt og fuldstændig sagsbehandling er flyttet til den nye stk. 7. Regler om åbenlyst grundløse ansøgninger er slettet, eftersom artikel 28 i direktivet fra 2005 (der dækker disse regler) er genindsat. Artikel 32 (svarer til artikel 28 i forslaget fra 2005) Artikel 32 svarer til artikel 28 i forslaget fra 2005. Den indholdsmæssige ændring angår sager, der vedrører statens sikkerhed, der udgør det eneste tilfælde, hvor fremskyndelsen af sagsbehandlingen ikke skyldes, at ansøgningen anses for åbenlyst ubegrundet. Artikel 28 i forslaget fra 2009 er slettet, da den dækkede de samme regler. Artikel 33 (svarer til artikel 29 i forslaget fra 2009) Litra d) er ændret, fordi termen "samme" var for restriktiv og i praksis gjorde det umuligt at anvende denne afvisningsgrund, ligesom anvendelsen af den er uforenelig med de regler om fornyede ansøgninger, som den skulle passe til. Det ændrede forslag præciserer, at denne afvisningsgrund kan anvendes, hvis den fornyede ansøgning ikke indeholder nye elementer. Forbindelsen til fornyede ansøgninger (og definitionen af disse) er tydeliggjort. Artikel 34 (svarer til artikel 30 i forslaget fra 2009) Reglerne er bragt på linje med de generelle regler om den personlige samtale med hensyn til kravet om, at den person, der forestår samtalen, ikke må bære uniform fra militær eller retshåndhævende myndigheder. Artikel 35 (svarer til artikel 31 i forslaget fra 2009) Det ændrede forslag giver eksplicit ansøgeren mulighed for at anfægte anvendelsen af begrebet første asylland i vedkommendes særlige situation. Artikel 36 (svarer til artikel 34 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 37 (svarer til artikel 33 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 38 (svarer til artikel 32 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 39 (svarer til artikel 38 i forslaget fra 2009) For at skabe større sammenhæng er der tilføjet et nyt stk. 6, der pålægger medlemsstaterne regelmæssigt at informere Kommissionen om, hvilke lande begrebet europæisk sikkert tredjeland anvendes på, jf. den tilsvarende forpligtelse for begrebet sikkert tredjeland. Artikel 40 (svarer til artikel 35, stk. 1-9, i forslaget fra 2009) Reglerne om gentagne og fornyede ansøgninger er gjort betydeligt mere præcise med henblik på en sikrere sagsbehandling. Definitionen af termen "fornyet ansøgning" afgrænser klart reglernes anvendelsesområde. En fornyet ansøgning kan afvises, hvis den ikke indeholder nye elementer, der i væsentligt omfang sandsynliggør, at ansøgeren kan indrømmes international beskyttelsesstatus. Det skal gennem en indledende undersøgelse efterprøves, om der foreligger nye elementer. Hvis der foreligger nye elementer, skal den fornyede ansøgning behandles i overensstemmelse med de almindelige regler. Hvis ikke skal den afvises. Reglerne om fornyede ansøgninger kan også anvendes, hvis en ugift mindreårig indgiver en særskilt ansøgning. Artikel 41 (svarer til artikel 35, stk. 8-9, i forslaget fra 2009) Indholdsmæssigt er reglerne de samme, men teksten er gjort klarere. Artikel 42 (svarer til artikel 36 i forslaget fra 2009) Stk. 3, litra b), er overflødig og er derfor slettet. Reglen er omfattet af artikel 40, stk. 3. Artikel 43 (svarer til artikel 37 i forslaget fra 2009) Artiklen er uændret. Ændringerne i artikel 31 og 33 udvider dog artiklens mulige anvendelsesområde gennem henvisninger. De flere tilfælde, hvor sagsbehandlingen kan fremskyndes, gør det muligt for medlemsstaterne at behandle disse sager efter grænseproceduren. Ændringerne i reglerne om afvisning af ansøgninger, der ikke indeholder nye elementer, muliggør ligeledes større anvendelse af grænseprocedurer. Artikel 44 (svarer til artikel 39 i forslaget fra 2009) Uændret i forhold til forslaget fra 2009. Artikel 45 (svarer til artikel 40 i forslaget fra 2009) Stk. 4 er ændret. Medlemsstaterne kan fastsætte, at den internationale beskyttelsesstatus ophører ved lov, hvis den person, der er indrømmet international beskyttelsesstatus, opnår statsborgerskab i den pågældende medlemsstat. Artikel 46 (svarer til artikel 41 i forslaget fra 2009) Reglerne om retten til effektive retsmidler er i alt væsentligt fastholdt for at sikre overensstemmelse med Den Europæiske Unions Domstols og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols faste retspraksis. Ændringerne vedrører: I stk. 5 er det præciseret, at ansøgerne har ret til at blive på medlemsstatens område, indtil fristen for at påklage afgørelsen er udløbet. I stk. 6 er tilføjet et tilfælde, hvor der ikke automatisk er opsættende virkning, nemlig hvis ansøgningen betragtes som grundløs, fordi en anden medlemsstat allerede har indrømmet flygtningestatus. Det er præciseret, at der kun kan gøres undtagelse fra den automatiske opsættende virkning i tilfælde, hvor reglerne om fremskyndelse eller afvisning finder anvendelse. Som følge af udvidelsen af antallet af tilfælde, hvor sagsbehandlingen i medfør af artikel 31, stk. 6, kan fremskyndes, har dette stykke et større anvendelsesområde end i forslaget fra 2009. I stk. 9 er forpligtelsen til at fastsætte tidsfrister for, hvornår retten skal træffe afgørelse i klagesager, fjernet for at tage hensyn til de forskellige nationale retssystemer. Stk. 5 i direktivet fra 2005 er slettet for at sikre overensstemmelse med stk. 2 og direktivet om anerkendelse. BEGRUNDELSE 1. Baggrund for forslaget 1.1. Begrundelse og formål Som annonceret i den strategiske plan på asylområdet[1] forelagde Kommissionen den 21. oktober 2009 et forslag til ændring af Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne[2], i det følgende benævnt "asylproceduredirektivet". Forslaget blev udarbejdet på grundlag af evalueringen af gennemførelsen af det nuværende direktiv i medlemsstaterne. Det indarbejdede også resultaterne af en bred høring af medlemsstaterne, De Forenede Nationers Højkommissær for Flygtninge, ikke-statslige organisationer og andre relevante aktører. Oplysningerne om anvendelsen af det nuværende direktiv blev efterfølgende konsolideret i en beretning[3], som blev offentliggjort i september 2009, og hvis konklusioner yderligere styrker grundlaget for dette forslag. Den 6. april 2011 vedtog Europa-Parlamentet i forbindelse med førstebehandlingen en holdning til Kommissionens forslag, hvori det generelt tilsluttede sig de foreslåede ændringer. Forslaget blev også drøftet i Rådet, primært under det spanske formandskab i 2010. Drøftelserne viste sig imidlertid vanskelige, og Rådet nåede ikke frem til en holdning. Ved at forelægge et ændret forslag agter Kommissionen at benytte sig af sin initiativret til at sætte skub i arbejdet med at opnå et reelt fælles europæisk asylsystem, som vil komme såvel medlemsstater som flygtninge til gode. Kommissionen har et politisk ansvar for at skabe reelle muligheder for, at Unionen kan overholde sin forpligtelse til at indføre et fælles europæisk asylsystem senest i 2012 som anført i Stockholmprogrammet. Vedtagelsen af det ændrede direktiv om fastboende udlændinge, som dækker personer, der nyder international beskyttelse, var et stort skridt i denne retning. En fælles asylprocedure bør være hurtig og retfærdig. For at nå disse mål har Kommissionen løbende indhentet oplysninger om, hvordan bedste praksis på nationalt plan kan konsolideres og samles i et system, der er sammenhængende og let at gennemføre i hele Unionen. Det ændrede forslag samler den nye viden og de ekstra erfaringer, der er høstet under drøftelserne om det tidligere forslag. Det system, der foreslås i det ændrede forslag, er både effektivt og beskyttende. Det er omkostningseffektivt og bidrager til at tackle potentielt uretmæssige ansøgninger. Det sikrer, at ansøgninger behandles ens i alle medlemsstater. Det respekterer fuldt ud de grundlæggende rettigheder og den relevante retspraksis, der er under udvikling, hvilket også bidrager til at sikre, at det kan stå for en prøvelse ved domstolene. Samtidig er det tilstrækkeligt fleksibelt til at tage hensyn til særlige forhold i de nationale retssystemer. Dets regler er mere præcise og enkle for at sikre effektiv gennemførelse. Det ændrede forslag bør ses i sammenhæng med det ændrede forslag til direktivet om modtagelsesforhold. Forslaget har blandt andet til formål at sikre bedre og mere ensartede modtagelsesstandarder for asylansøgere i hele Unionen. Det ændrede forslag har også relation til forordningen om oprettelse af Det Europæiske Asylstøttekontor, der blev vedtaget den 19. maj 2010. Nu, hvor asylstøttekontoret har indledt sit virke, kan det tildeles en mere specifik rolle, således at det kan hjælpe medlemsstaterne til en mere effektiv gennemførelse af fælles regler. 1.2. Generel baggrund Forslaget fra 2009 og dette ændrede forslag indgår en lovgivningspakke med henblik på oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem. Navnlig vedtog Kommissionen i 2008 sammen med forslaget om ændring af direktivet om modtagelsesforhold også forslagene om ændring af Dublinforordningen og Eurodacforordningen. I 2009 vedtog Kommissionen forslag om ændring af asylproceduredirektivet og anerkendelsesdirektivet. Endelig blev Det Europæiske Asylstøttekontor oprettet ved forordning af 19. maj 2010 for at øge koordineringen af det operationelle samarbejde mellem medlemsstaterne, således at fælles regler på asylområdet gennemføres effektivt. Lovgivningspakken er i overensstemmelse med den europæiske pagt om indvandring og asyl[4] fra 2008, som bekræftede målene i Haagprogrammet og opfordrede Kommissionen til senest i 2012 at fremsætte forslag til en fælles asylprocedure med fælles garantier. I den forbindelse understregedes i Stockholmprogrammet, som Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009, nødvendigheden af at oprette et "fælles område for beskyttelse og solidaritet baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der er blevet indrømmet international beskyttelse", og som bygger på "høje beskyttelsesstandarder" samt "retfærdige og effektive procedurer" senest i 2012. Stockholmprogrammet bekræfter navnlig, at personer, der har behov for international beskyttelse, skal sikres adgang til retligt sikre og effektive asylprocedurer. I overensstemmelse med Stockholmprogrammet, skal personer, uanset i hvilken medlemsstat deres asylansøgning er indgivet, tilbydes lige vilkår med hensyn til proceduremæssige ordninger og fastlæggelse af status. Målet bør være, at sager, der svarer til hinanden, behandles ens og fører til samme resultat. Der er foretaget en konsekvensanalyse som led i udarbejdelsen af det tidligere forslag. Det ændrede forslag bygger på samme principper som det tidligere forslag. Derudover sigter det på at reducere omkostningerne og de administrative byrder, samtidig med at visse bestemmelser forenkles og præciseres for at gøre deres gennemførelse lettere. Den konsekvensanalyse, der blev foretaget i forbindelse med det tidligere forslag, gælder derfor stadig for det ændrede forslag. 1.3. Overensstemmelse med andre EU-politikker og ‑mål Forslaget er fuldt ud i overensstemmelse med Det Europæiske Råds konklusioner fra mødet i Tammerfors i 1999, Haagprogrammet fra 2004, den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 17. oktober 2008, og Stockholmprogrammet fra 2009, hvoraf det fremgår, at der bør indføres et fælles europæisk asylsystem senest i 2012. Forslaget er også i overensstemmelse med målene i Europa 2020-strategien, navnlig med hensyn til en bedre integration af lovlige indvandrere. Ved at fremme hurtigere og mere robuste asylprocedurer gør forslaget flygtninge og personer med behov for subsidiær beskyttelse mere attraktive for arbejdsmarkedet, idet deres færdigheder lider mindre under en lang periode uden fuld adgang til arbejdsmarkedet. Det tilstræber også at mindske medlemsstaternes modtagelsesudgifter og fremmer derved de offentlige finansers bæredygtighed. 2. Høringer af interesserede parter Som led i det forberedende arbejde forud for det tidligere forslag fremlagde Kommissionen en grønbog, afholdt adskillige møder med eksperter, herunder med UNHCR og civilsamfundspartere, fik foretaget en ekstern undersøgelse og indhentede data som følge af adskillige detaljerede spørgeskemaer. Kommissionen vedtog beretningen om anvendelsen af det nuværende direktiv den 8. september 2010. Konklusionerne styrkede resultaterne af det forberedende arbejde. Efter fremlæggelsen af det tidligere forslag i oktober 2008 fortsatte drøftelserne på teknisk plan i Rådet, især under det spanske formandskab. Under drøftelserne modsatte mange medlemsstater sig bestemte bestemmelser i forslaget på grund af deres eget asylsystems og/eller retssystems særlige karakter. Det lykkedes ikke Rådet at nå frem til en tilfredsstillende løsning. Det blev klart, at for at undgå at skulle indarbejde mange undtagelser for bestemte medlemsstater og dermed bringe den overordnede sammenhæng i det foreslåede system i fare skulle Kommissionen have lejlighed til at se på forslaget igen for at foreslå en mere overordnet løsning på de problemer, der var blevet rejst, og samtidig sikre forslagets merværdi. En præcisering og forenkling af de foreslåede bestemmelser med henblik på at gøre gennemførelsen af dem lettere for medlemsstaterne burde sætte nyt liv i drøftelserne. Kommissionen meddelte derfor Rådet (retlige og indre anliggender), at den ville fremlægge et ændret forslag til direktivet inden starten på det polske formandskab i 2011. Som led i det forberedende arbejde med dette forslag gennemførte Kommissionen en række tekniske høringsmøder i januar-april 2010. I det ændrede forslag tages der også hensyn til drøftelserne i forbindelse med den ministerkonference om asylprocessens kvalitet og effektivitet, som det belgiske formandskab organiserede den 13.-14. september 2010. Konferencen fokuserede blandt andet på spørgsmål som samtaler, undervisning, oplysninger om hjemland, prioritetsprocedurer og gentagne ansøgninger. Europa-Parlamentet vedtog sin holdning ved førstebehandlingen den 6. april 2011. Beslutningen bakkede generelt op om Kommissionens forslag. De fleste af de foreslåede ændringer havde til formål at styrke ansøgernes garantier. Nogle skulle give medlemsstaterne større fleksibilitet eller forbedre den overordnede sammenhæng i teksten. Der blev taget højde for beslutningens indhold ved udarbejdelsen af det ændrede forslag, som således indarbejder mange ændringer enten i deres ordlyd eller indhold. Europa-Parlamentets holdning indeholder også en række vigtige ændringer, som kunne føre til væsentlige forandringer med hensyn til de forskellige versioner af begrebet sikkert tredjeland. Kommissionen vurderede omhyggeligt denne ændring og konkluderede, at forslaget om at slette nationale lister over sikre tredjelande og vedtage fælles EU-lister kunne overvejes i fremtiden. Det er dog først realistisk, når asylstøttekontoret har tilstrækkelig kapacitet til varigt at erstatte de nationale lister og selv udarbejde rapporter om oprindelseslande på grundlag af relevante, pålidelige, præcise og ajourførte oplysninger om oprindelseslande, der er indsamlet på en gennemsigtig og upartisk måde. Der skal udarbejdes et fælles format og en fælles metode til præsentation, kontrol, analyse og anvendelse af oplysninger om oprindelseslande. Skønt Parlamentets ændringer vedrørende de forskellige versioner af begrebet tredjeland ikke er indarbejdet i det ændrede forslag, anerkender Kommissionen behovet for yderligere harmonisering af reglerne. Derfor påtager Kommissionen sig at organisere en passende og regelmæssig evaluering af, hvordan disse begreber anvendes, i samarbejde med medlemsstaterne og med inddragelse af Parlamentet. Denne regelmæssige evalueringsproces bør bidrage til at bane vejen for yderligere harmoniseringer i fremtiden. Det ændrede forslag er velafbalanceret og skulle dermed lette forhandlingerne mellem de to lovgivere. 3. Forslagets juridiske indhold 3.1. Resumé af forslaget Hovedsigtet med det ændrede forslag er dels at forenkle og præcisere reglerne, således at de i højere grad bliver forenelige med de mange forskellige nationale retssystemer, dels at hjælpe medlemsstaterne med at anvende dem på en måde, som er mere omkostningseffektiv for den enkelte medlemsstat. Som det var tilfældet med det tidligere forslag, er det samlede mål fortsat at skabe procedurer, som er effektive og retfærdige. Forslaget sikrer fortsat fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder, da det bygger på den retspraksis, der er under udvikling i Den Europæiske Unions Domstol og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, særlig for så vidt angår retten til effektive retsmidler. I sammenligning med det gældende direktiv er de proceduremæssige garantier, der sikrer retfærdige og effektive procedurer, blevet revideret med henblik på en mere ensartet anvendelse af de proceduremæssige principper. Det foreslås også at anvende mere konsekvente og forenklede proceduremæssige begreber og værktøjer, hvorved asylmyndighederne får de fornødne proceduremæssige værktøjer til at forhindre misbrug og hurtigt behandle åbenlyst grundløse ansøgninger. For at gøre det lettere at opnå en ensartet anvendelse af asyllovgivningen og at forenkle gældende ordninger indeholder forslaget én enkelt procedure, således at det står klart, at ansøgninger skal behandles i lyset af begge de former for international beskyttelse, der er omhandlet i direktivet om anerkendelse. Forslaget øger sammenhængen med det ændrede forslag til direktivet om modtagelsesforhold og forordningen om asylstøttekontoret. 3.1.1. Lettere gennemførelse for medlemsstaterne En række ændringer har til formål at gøre forslaget mere foreneligt med de mange forskellige retssystemer og andre ordninger i de enkelte medlemsstater. Eksempelvis kan nævnes reglerne for afgørelser om retten til indrejse, muligheden for at udsætte afgørelser på grund af en kortvarig usikker situation i hjemlandet og grundlaget for at behandle ansøgninger ved grænserne. Flere bestemmelser er desuden blevet gjort mere fleksible, så de er lettere at gennemføre. For at sætte medlemsstaterne i stand til at håndtere et stort antal samtidige asylansøgninger er reglerne blevet revideret for så vidt angår adgang til procedurer, afholdelse af personlige samtaler og maksimal varighed af asylprocedurerne. Endelig er alle tekstens bestemmelser blevet gennemgået med henblik på at præcisere og forenkle reglerne, således at drøftelserne fremmes og en effektiv gennemførelse sikres. 3.1.2. Bedre bekæmpelse af potentielt misbrug Det ændrede forslag giver medlemsstaterne bedre muligheder for at bekæmpe potentielt misbrug af asylsystemet. I de nye regler fastsættes det, at medlemsstaterne kan fremskynde procedurerne og behandle sådanne sager ved grænsen, hvor ansøgeren har afgivet klart usande eller åbenbart usandsynlige forklaringer, som er i modstrid med tilstrækkeligt kontrollerede oplysninger om oprindelseslandet, hvorved ansøgningen fremtræder åbenlyst utroværdig. Det samme gælder ansøgere, som udgør en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden. Reglerne om implicit tilbagetrækning er også blevet ændret for bedre at kunne håndtere ansøgere, som forsvinder eller undlader at opfylde deres forpligtelser. Reglerne giver medlemsstaterne mulighed for at afslå en ansøgning, der implicit trækkes tilbage, såfremt myndighederne allerede råder over tilstrækkeligt med elementer til at foretage en korrekt vurdering af ansøgningen. Med henblik på at øge ansøgernes kendskab til konsekvenserne af tilbagetrækningen skal medlemsstaterne nu informere ansøgerne om de pågældende regler ved procedurens begyndelse. 3.1.3. "Frontloading": hurtige, retfærdige og effektive procedurer Frontloading betyder, at der anvendes tilstrækkelige ressourcer på at træffe afgørelse i første instans, således at procedurerne gøres mere retfærdige og effektive. En standardasylprocedure på højst seks måneder er et vigtigt mål i forslaget. Samtidig indeholder det ændrede forslag en række præciseringer, der gør det lettere at gennemføre dette koncept under hensyntagen til den enkelte medlemsstats særlige forhold. Et vigtigt aspekt ved frontloading er, at ansøgeren på et tidligt tidspunkt får adgang til støtte og hjælp til at forstå proceduren. Det ændrede forslag præciserer, hvad der basalt set forstås ved denne grundlæggende støtte til forskel fra den gratis juridiske bistand, der ydes i forbindelse med klageprocedurer. Medlemsstaterne har frihed til at selv at beslutte, hvordan det er hensigtsmæssigt at yde støtten, f.eks. gennem ikke-statslige organisationer, embedsmænd eller særlige statslige tjenester. Ændringerne skulle gøre gennemførelsen af denne vigtige bestemmelse mere omkostningseffektiv og bortvejre misforståelser, som kunne føre til, at reglerne karambolerer med flere medlemsstaters almindelige forvaltningsret. Forslaget forenkler endvidere reglerne for medlemsstaternes obligatoriske uddannelse af det personale, der behandler og træffer afgørelse om ansøgningerne. På den ene side fastholdes målet om et personale med højt kompetenceniveau, da det er den eneste måde, hvorpå asylmyndighederne kan træffe solidt funderede afgørelser, der kan forsvares. På den anden side gøres proceduren enklere og mere sammenhængende i forhold til andre dele af EU-retten på asylområdet. Endelig forenkles bestemmelserne om ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier. De nye regler er mere overordnede for at give medlemsstaterne større frihed og fleksibilitet til at tage det rette hensyn til de forskellige situationer, som den enkelte ansøger måtte befinde sig i. Samtidig sikrer reglerne fortsat de pågældende personer et højt niveau for garantier. 3.1.4. Sikring af adgang til beskyttelse Med henblik på at sikre, at en person, som udtrykker ønske om at søge om international beskyttelse, reelt har mulighed for det, indeholder det ændrede forslag forbedringer af reglerne om de indledende skridt i asylproceduren. Navnlig fjernes risikoen for sammenblanding af indgivelsen af en fuldstændig asylansøgning og den grundlæggende registrering af en person som søger. Dermed bliver det lettere for medlemsstaterne at overholde den foreslåede 72-timersfrist for registrering af en person som søger, efter at vedkommende har givet udtryk for sit ønske om at indgive en ansøgning. Fristen kan forlænges, hvis det i praksis er umuligt at overholde den. Endvidere indeholder forslaget enkle regler om, hvordan grænsevagter og andre myndighedspersoner, der kan forventes at komme i kontakt med potentielle ansøgere, skal uddannes og instrueres. De nye regler skulle være lettere at gennemføre for medlemsstaterne og tage hensyn til de forskelligartede situationer, de befinder sig i. 3.1.5. Klare regler for gentagne ansøgninger Selv efter at en ansøgning om international beskyttelse er blevet afslået, skal det være muligt at indgive en ny ansøgning, hvis en persons forhold har ændret sig, og der kan gøres brug af muligheden for ansøgninger "på stedet" i overensstemmelse med direktivet om anerkendelse. Det ændrede forslag tydeliggør reglerne for sådanne ansøgninger, så de ikke misbruges. I reglerne fastsættes, at en fornyet ansøgning skal underkastes en hurtig og effektiv indledende behandling for at afgøre, hvorvidt der er fremkommet nye elementer, som berettiger yderligere behandling. Hvis der er fremkommet nye elementer, skal den fornyede ansøgning behandles i overensstemmelse med de almindelige regler. Hvis ikke, afvises ansøgningen. For at forhindre misbrug kan medlemsstater i så fald gøre en undtagelse fra retten til at forblive på medlemsstatens område, selv om personen skulle indgive yderligere ansøgninger om international beskyttelse. 3.1.6. Større sammenhæng med de øvrige instrumenter i EU-retten på asylområdet Det ændrede forslag går en række værktøjer efter i sømmene med henblik på at skabe større sammenhæng i forhold til andre EU-asylinstrumenter, og ikke mindst med det ændrede forslag til direktivet om modtagelsesforhold. Dette vedrører navnlig bestemmelserne om særlige behov, sårbare personer og grænseprocedurer. Det ændrede forslags bestemmelser om uddannelse lægger sig desuden op ad de tilsvarende bestemmelser i forordningen om asylstøttekontoret. I bestemmelserne om uddannelse og adgang til procedurer foreslås det også, at asylstøttekontoret skal spille en mere konkret rolle. Målet er et at give medlemsstaterne fleksibilitet, men også støtte. Asylstøttekontoret skulle endvidere skabe større sammenhæng i gennemførelsen i Unionen. For at gøre det lettere at opnå en ensartet anvendelse af asylretten og at forenkle gældende ordninger indeholder forslaget én enkelt procedure, således at det står klart, at ansøgninger skal undersøges ud fra begge de former for international beskyttelse, der er omhandlet i direktivet om anerkendelse. 3.2. Retsgrundlag Det ændrede forslag ændrer direktiv 2005/85/EF og anvender som retsgrundlag artikel 78, stk. 2, litra d), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, hvori det stilles i udsigt, at der skal vedtages fælles procedurer for tildeling og fratagelse af ensartet status for asyl eller subsidiær beskyttelse. 3.3. Territorialt anvendelsesområde Det foreslåede direktiv vil blive rettet til medlemsstaterne. Anvendelsen af direktivet på Det Forenede Kongerige og Irland vil blive fastlagt i overensstemmelse med bestemmelserne i protokol nr. 21, som er knyttet som bilag til TEUF. I overensstemmelse med artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, som er knyttet som bilag til TEUF, er direktivet ikke bindende for eller finder anvendelse i Danmark. 3.4. Nærhedsprincippet Ifølge afsnit V i TEUF om et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har Den Europæiske Union visse beføjelser på dette område. Disse beføjelser skal udøves i overensstemmelse med artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union, dvs. hvis og i det omfang målene for den påtænkte handling ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne, men på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger bedre kan nås på EU-plan. Retsgrundlaget for Unionens indsats er fastlagt i artikel 78 i TEUF. Det hedder heri, at Unionen "udformer en fælles politik for asyl, subsidiær beskyttelse og midlertidig beskyttelse med henblik på at tilbyde en passende status til enhver tredjelandsborger, der har behov for international beskyttelse, og på at sikre overholdelse af non-refoulement-princippet. Denne politik skal være i overensstemmelse med Genèvekonventionen af 28. juli 1951, protokollen af 31. januar 1967 om flygtninges retsstilling og andre relevante traktater." På grund af den grænseoverskridende karakter af problemerne i forbindelse med asyl og beskyttelse af flygtninge er det oplagt at lade EU foreslå løsninger inden for rammerne af det fælles europæiske asylsystem, særlig med hensyn til procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, ikke mindst for at undgå sekundære bevægelser. Selv om der blev opnået en høj grad af harmonisering med vedtagelsen af direktivet i 2005, er der behov for en yderligere EU-indsats for at opnå højere og mere ensartede standarder for asylprocedurer og for at bevæge sig i retning af fælles asylprocedurer. Disse standarder må også anses for afgørende for at sikre, at ansøgere om international beskyttelse, som er omfattet af Dublinprocedurerne, får deres ansøgninger behandlet på lige vilkår i medlemsstaterne. 3.5. Proportionalitetsprincippet I den konsekvensanalyse af ændringen af asylproceduredirektivet[5], der blev gennemført som led i forarbejdet til det tidligere forslag, blev der foretaget en vurdering af de forskellige muligheder for at løse de konstaterede problemer, så der kan ske den bedst mulige afvejning af hensynet til den praktiske værdi og den indsats, der skal gøres, og det konkluderedes, at EU's indsats ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målet, nemlig at løse de kortlagte problemer. Dette ændrede forslag er tro mod grundprincipperne i det tidligere forslag, men giver samtidig medlemsstaterne større fleksibilitet, hvorved det bidrager til overholdelsen af proportionalitetsprincippet. 3.6. Indvirkning på de grundlæggende rettigheder Der er foretaget en indgående undersøgelse af forslaget med henblik på at sikre, at dets bestemmelser er i fuld overensstemmelse med: – de grundlæggende rettigheder, der er nedfældet i EU's charter om grundlæggende rettigheder – forpligtelser i henhold til folkeretten, navnlig Genèvekonventionen, den europæiske konvention om menneskerettigheder og FN’s konvention om barnets rettigheder. At sikre højere standarder for asylprocedurer samt en ensartet anvendelse af dem i hele Unionen vil få overordnede, positive konsekvenser for asylansøgere og vil gøre den grundlæggende asylret, der er fastsat i chartrets artikel 18, mere reel. Forslaget vil navnlig mindske risikoen for administrative fejl i asylprocedurer og dermed sikre bedre respekt for det princip om non-refoulemment, der er nedfældet i chartrets artikel 19, og forbedre adgangen til beskyttelse og retfærdighed, fordi alle ansøgere i overensstemmelse med chartrets artikel 47 garanteres ret til et effektivt retsmiddel ved en domstol i tilfælde af en negativ afgørelse. Forslaget øger også ligestillingen mellem kønnene som fastsat i chartrets artikel 23, fremmer princippet om barnets tarv i asylprocedurer i overensstemmelse med chartrets artikel 24 og styrker princippet om ikke-forskelsbehandling i overensstemmelse med chartrets artikel 21. 2009/0165 (COD) Ændret forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelsesstatus (omarbejdning) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 78, stk. 2, litra d), under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[6], under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[7], efter den almindelige lovgivningsprocedure og ud fra følgende betragtninger: ò ny (1) Der skal foretages en række væsentlige ændringer af Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om fastlæggelse af minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus[8]. Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes. ê 2005/85/EF betragtning 1 (tilpasset) ð ny (2) En fælles politik på asylområdet, herunder et fælles europæisk asylsystem, udgør en integrerende del af Den Europæiske Unions målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for personer, som tvunget af omstændighederne legitimt søger beskyttelse i Ö Unionen Õ Fællesskabet. ð Politikken bør være underlagt princippet om solidaritet og rimelig ansvarsfordeling mellem medlemsstaterne, herunder for så vidt angår dens finansielle virkninger. ï ê 2005/85/EF betragtning 2 (3) Det Europæiske Råd nåede på sit særlige møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 til enighed om at arbejde for oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genève-konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 ("Genève-konventionen"), og bekræfter dermed "non-refoulement"-princippet og sikrer, at ingen sendes tilbage til forfølgelse. ê 2005/85/EF betragtning 3 (tilpasset) (4) I konklusionerne fra Tammerfors hedder det, at et fælles europæisk asylsystem på kort sigt bør omfatte fælles standarder for en retfærdig og effektiv asylprocedure i medlemsstaterne, og på længere sigt fællesskabsbestemmelser Ö EU-bestemmelser Õ, der fører til en fælles asylprocedure i Det Europæiske Fællesskab Ö Den Europæiske Union Õ. ê 2005/85/EF betragtning 4 ð ny (5) ðFørste fase i oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem gennemførtes med vedtagelsen af relevante retlige instrumenter som fastsat i traktaten, herunder direktiv 2005/85/EF, som var ï De i dette direktiv fastlagte minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus er en første foranstaltning vedrørende asylprocedurer. ò ny (6) Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsatte de mål, der skulle nås på området frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. Kommissionen opfordredes i Haagprogrammet til at afslutte evalueringen af de retlige instrumenter, som blev vedtaget i første fase, og at forelægge Rådet og Europa-Parlamentet anden fases instrumenter og foranstaltninger. I overensstemmelse med Haagprogrammet er formålet med det fælles europæiske asylsystem at få indført en fælles asylprocedure og en ensartet status, der har gyldighed overalt i Unionen. (7) I den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev vedtaget den 16. oktober 2008, bemærkede Det Europæiske Råd, at der stadig er betydelige forskelle fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til tildeling af beskyttelse og opfordrede til, at der blev iværksat nye initiativer, herunder et forslag om indførelse af en ensartet asylprocedure med fælles garantier med henblik på at færdiggøre indførelsen af et fælles europæisk asylsystem som omhandlet i Haagprogrammet. (8) Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 Stockholmprogrammet, som på ny bekræftede forpligtelsen til i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der indrømmes international beskyttelse, på grundlag af høje beskyttelsesstandarder samt retfærdige og effektive procedurer. I Stockholmprogrammet erklæredes det, at mennesker, der har behov for international beskyttelse, skal sikres adgang til retligt sikre og effektive asylprocedurer. I overensstemmelse med Stockholmprogrammet bør enkeltpersoner, uanset i hvilken medlemsstat deres asylansøgning indgives, tilbydes samme serviceniveau med hensyn til proceduremæssige ordninger og fastlæggelse af status. Målet bør være, at sager, der ligner hinanden, behandles ens og fører til samme resultat. (9) Der bør mobiliseres ressourcer fra Den Europæiske Flygtningefond og Det Europæiske Asylstøttekontor, der oprettedes ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 439/2010[9], for at støtte medlemsstaternes indsats tilstrækkeligt med hensyn til gennemførelsen af de standarder, der fastsættes i den anden fase af det fælles europæiske asylsystem, ikke mindst de medlemsstater, der er udsat for et særligt og uforholdsmæssigt stort pres på deres asylsystem, navnlig på grund af deres geografiske beliggenhed eller demografiske situation. (10) For at sikre en alsidig og effektiv vurdering af ansøgernes behov for international beskyttelse, jf. direktiv […/../EU] [om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som berettigede til international beskyttelse, deres status og indholdet af en sådan beskyttelse (direktivet om anerkendelse)] bør EU-rammen for procedurer for tildeling af international beskyttelse baseres på begrebet ensartet asylprocedure. ê 2005/85/EF betragtning 5 ð ny (11) Hovedformålet med dette direktiv er ð yderligere ï at ð udvikle standarderne for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse med henblik på at få indført en fælles asylprocedure i Unionen ï indføre minimumsrammer i Fællesskabet for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus. ê 2005/85/EF betragtning 6 ð ny (12) Den indbyrdes tilnærmelse af reglerne vedrørende procedurerne for tildeling og fratagelse af ð international beskyttelse ï flygtningestatus bør medvirke til at begrænse ð de ï asylansøgeres sekundære bevægelser mellem medlemsstaterne ð af ansøgere om international beskyttelse ï, hvor sådanne bevægelser forårsages af forskelle i de retlige rammer ð , og at skabe tilsvarende vilkår for anvendelsen af direktiv […/../EU] [direktivet om anerkendelse] i medlemsstaterne ï. ê 2005/85/EF betragtning 7 ð ny (13) Da der er tale om minimumsstandarder, ligger det i sagens natur, at medlemsstaterne Medlemsstaterne har bør have beføjelser til at indføre eller opretholde gunstigere bestemmelser for tredjelandsstatsborgere eller statsløse, der ansøger en medlemsstat om international beskyttelse, når en sådan ansøgning anses for at være begrundet med, at vedkommende den pågældende har er ð behov for international beskyttelse ï flygtning efter ð direktiv […/../EU] [direktivet om anerkendelse] ï Genève-konventionens artikel 1, afsnit A. ê 2005/85/EF betragtning 9 ð ny (14) Med hensyn til behandlingen af de personer, der er omfattet af direktivets anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af forpligtelser i henhold til folkeretlige instrumenter, som de er part i, og som forbyder forskelsbehandling. ê 2005/85/EF betragtning 10 ð ny (15) Det er væsentligt, at der i alle asylansøgninger om ð international beskyttelse ï træffes afgørelse på grundlag af de faktiske omstændigheder og i første instans af myndigheder, hvis personale har den relevante viden eller har modtaget modtager den nødvendige uddannelse i spørgsmål vedrørende asyl- og ð international beskyttelse ï flygtningespørgsmål. ê 2005/85/EF betragtning 11 ð ny (16) Det er i både Både medlemsstaternes og asylansøgernes om ð international beskyttelse ï har interesse i, at der træffes hurtig afgørelse om asylansøgninger om ð international beskyttelse, dog således at det ikke sker på bekostning af en korrekt og komplet sagsbehandling ï. Tilrettelæggelsen af behandlingen af asylansøgninger bør overlades til medlemsstaterne, så de i overensstemmelse med deres nationale behov kan prioritere eller fremskynde behandlingen af enhver ansøgning under hensyn til de i dette direktiv fastsatte standarder. (17) Det er endvidere i både medlemsstaternes og ansøgernes interesse at sikre en korrekt anerkendelse af behovet for international beskyttelse allerede i første instans. Ansøgerne bør derfor i første instans have adgang til gratis retlig og proceduremæssig information, der tager hensyn til deres særlige situation. Den bibragte information bør blandt andet sætte ansøgerne i stand til bedre at forstå proceduren og dermed bidrage til, at de kan opfylde de relevante forpligtelser. Det ville være ude af proportioner at pålægge medlemsstaterne udelukkende at lade jurister informere ansøgerne. Det bør derfor overlades medlemsstaterne at finde frem til den mest hensigtsmæssige måde at bibringe informationen, det være sig gennem ikke-statslige organisationer, embedsmænd eller særlige statslige tjenester. (18) Når en afgørelse påklages, bør ansøgerne, på visse betingelser, have gratis juridisk bistand og repræsentation af en person, som i henhold national ret har kompetence hertil. På alle trin i proceduren bør ansøgerne have ret til, for egen regning, at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der i henhold til national ret har tilladelse til at virke som sådan. ê 2005/85/EF betragtning 12 ð ny (19) Begrebet offentlig orden kan ð blandt andet ï omfatte en dom for en grov forbrydelse. ê 2005/85/EF betragtning 13 (tilpasset) ð ny (20) For at gøre det muligt at identificere dem, der har behov for beskyttelse som flygtninge efter Genève-konventionens artikel 1 ð eller personer, der kan indrømmes subsidiær beskyttelse ï, bør alle asylansøgere med visse undtagelser have effektiv adgang til procedurerne, mulighed for at samarbejde og kommunikere på en passende måde med de kompetente myndigheder, så de kan fremlægge de relevante oplysninger i sagen, og tilstrækkelige proceduremæssige garantier proceduregarantier til, at de kan gå videre med sagen i alle faser af proceduren. Proceduren for behandling af en asylansøgning om ð international beskyttelse ï bør desuden under normale forhold som et minimum sikre ansøgeren retten til at forblive i landet, indtil den besluttende myndighed træffer afgørelse, adgang til tolkebistand ved fremlæggelsen af sagen under samtaler med myndighederne, mulighed for at kommunikere med en repræsentant for De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissær (UNHCR) ð og med organisationer, der vejleder eller rådgiver ansøgere om international beskyttelse ï eller med en organisation, der arbejder på UNHCR’s vegne, retten til passende underretning om en afgørelse, begrundelse af afgørelsen, både hvad angår de faktiske og retlige spørgsmål, mulighed for at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver og retten til at blive orienteret om deres retsstilling på afgørende tidspunkter i proceduren på et sprog, som de ð kan forstå ellerï med rimelighed kan formodes at forstå ð , og i tilfælde af en negativ afgørelse retten til et effektivt restmiddel ved en domstol ï. ê 2005/85/EF betragtning 14 Der bør endvidere fastsættes specifikke proceduregarantier for uledsagede mindreårige på grund af deres sårbarhed. I den forbindelse bør medlemsstaterne først og fremmest tage hensyn til barnets tarv. ò ny (21) For at sikre en effektiv adgang til behandlingsproceduren bør de instanser, der først kommer i kontakt med personer, der søger om international beskyttelse, især de, der foretager overvågning af lande- eller søgrænser, eller som udfører grænsekontrol, have instruktioner og nødvendig uddannelse i, hvordan de genkender og håndterer anmodninger om international beskyttelse. De bør være i stand til at give tredjelandsstatsborgere eller statsløse, som befinder sig på medlemsstaternes område, herunder ved grænsen, i søterritoriet eller i transitområder, og som ønsker at anmode om international beskyttelse, alle relevante oplysninger om, hvor og hvordan ansøgninger om international beskyttelse kan indgives. Hvis disse personer befinder sig i en medlemsstats søterritorium, bør de sættes i land og få deres ansøgninger behandlet i overensstemmelse med dette direktiv. (22) Med henblik på at lette adgangen til behandlingsproceduren ved grænseovergangssteder og i forvaringscentre, bør der være adgang til information om muligheden for at søge om international beskyttelse. Det bør gennem tolkebistand sikres, at der kan kommunikeres tilstrækkeligt til, at de kompetente myndigheder forstår, hvorvidt en person udtrykker ønske om at søge om international beskyttelse. (23) Ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier, eksempelvis mindreårige, uledsagede mindreårige, personer, der har været udsat for tortur, voldtægt eller andre alvorlige voldshandlinger, og handicappede, bør gives tilstrækkelig støtte, således at der skabes de nødvendige betingelser for, at de har effektiv adgang til procedurerne og til at fremlægge de elementer, der skal til for at underbygge ansøgningen om international beskyttelse. (24) Nationale foranstaltninger, hvor der ses på identifikation og dokumentation af symptomer og tegn på tortur eller anden alvorlig fysisk eller psykisk vold, herunder seksuelle overgreb, i procedurer omfattet af dette direktiv, bør blandt andet være baseret på manualen om effektiv efterforskning og dokumentation af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf (Istanbulprotokollen). (25) For at sikre reel lighed mellem kvindelige og mandlige ansøgere bør behandlingsprocedurerne være kønssensitive. Blandt andet bør de personlige samtaler være tilrettelagt på en sådan måde, at både kvindelige og mandlige ansøgere har mulighed for at tale om deres tidligere erfaringer i tilfælde, hvor der er tale om kønsbaseret forfølgelse. Der bør tages hensyn til de meget komplicerede aspekter af kønsrelaterede sager i de procedurer, der er baseret på begrebet sikkert tredjeland, begrebet sikkert hjemland eller begrebet fornyede ansøgninger. (26) Medlemsstaterne bør først og fremmest tage hensyn til barnets tarv ved gennemførelsen af dette direktiv, i overensstemmelse med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og De Forenende Nationers konvention om barnets rettigheder af 1989. (27) Procedurerne for, hvordan behovet for international beskyttelse undersøges, bør udformes således, at det er muligt for de kompetente myndigheder at foretage en meget stringent behandling af ansøgninger om international beskyttelse. ê 2005/85/EF betragtning 15 ð ny (28) Indgiver en ansøger en fornyet ansøgning uden at fremlægge nyt bevismateriale eller nye argumenter, vil det være ude af proportioner at pålægge medlemsstaterne at gennemføre en ny behandlingsprocedure. I så fald bør medlemsstaterne ð kunne afvise en ansøgning ud fra princippet om res judicata ï kunne vælge mellem forskellige procedurer, der omfatter undtagelser fra de garantier, ansøgeren normalt er omfattet af. ê 2005/85/EF betragtning 16 ð ny (29) Mange asylansøgninger ð om international beskyttelse ï fremsættes ved grænsen eller i en medlemsstats transitområde, inden det besluttes, om ansøgeren kan rejse ind i landet. Medlemsstaterne bør kunne ð indføre procedurer for antagelse af sager og/eller egentlig behandlingsprocedurer, således at det bliver muligt at træffe afgørelse om ansøgninger, der indgives ved grænsen eller i transitområder under nærmere definerede omstændigheder ï bibeholde de eksisterende procedurer tilpasset den særlige situation for disse ansøgere ved grænsen. Der bør med henblik på sådanne situationer fastsættes fælles regler om eventuelle undtagelser fra de garantier, ansøgere normalt er omfattet af. Grænseprocedurer bør først og fremmest gælde for ansøgere, der ikke opfylder betingelserne for indrejse på medlemsstatens område. ê 2005/85/EF betragtning 17 ð ny (30) Et afgørende kriterium for, om en asylansøgning ð om international beskyttelse ï er velbegrundet, er, om ansøgeren er i sikkerhed i sit oprindelsesland. Hvis et tredjeland kan betragtes som et sikkert oprindelsesland, bør medlemsstaterne kunne betragte det som sikkert for en given ansøger, medmindre vedkommende den pågældende fremlægger alvorlige oplysninger om det modsatte. ê 2005/85/EF betragtning 18 (31) I betragtning af den harmonisering, der er opnået vedrørende tredjelandsstatsborgeres og statsløses flygtningestatus, bør der etableres fælles kriterier for tredjelandes status som sikre oprindelseslande. ê 2005/85/EF betragtning 19 Hvis Rådet har konstateret, at et bestemt oprindelsesland opfylder disse kriterier, og derfor har medtaget det på den fælles minimumsliste over sikre oprindelseslande, der skal vedtages i henhold til dette direktiv, bør det betyde, at medlemsstaterne skal behandle ansøgninger fra landets statsborgere eller fra statsløse, der tidligere har haft sædvanligt opholdssted i landet, ud fra den simple formodning, at landet er sikkert. Da det har politisk betydning, at et land udpeges som et sikkert oprindelsesland, navnlig fordi det er en vurdering af menneskerettighedssituationen i landet og på grund af betydningen for Den Europæiske Unions politik over for tredjelande, bør beslutninger om etablering eller ændring af listen træffes af Rådet efter høring af Europa-Parlamentet. ê 2005/85/EF betragtning 20 (tilpasset) (32) Det følger af Bulgariens og Rumæniens status som lande, der er kandidater til at tiltræde Den Europæiske Union, og af de fremskridt, disse lande har gjort hen imod medlemskab, at de bør betragtes som sikre oprindelseslande med henblik på dette direktiv indtil datoen for deres tiltrædelse af Den Europæiske Union. ê 2005/85/EF betragtning 21 ð ny (33) Udpegelsen af et tredjeland som sikkert oprindelsesland som omhandlet i dette direktiv kan ikke give dette lands statsborgere en absolut garanti for sikkerhed. Det siger sig selv, at den vurdering, der ligger til grund for udpegelsen, kun kan tage hensyn til de generelle civile, lovgivningsmæssige og politiske forhold i dette land og til, om aktører, der står bag forfølgelse, tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, i praksis bliver straffet, hvis de bliver fundet skyldige i det pågældende land. Det er derfor vigtigt, at såfremt en ansøger påviser, at der er ð gyldige ï tungtvejende grunde til ikke at anse landet som sikkert i vedkommendes hans/hendes særlige situation, kan udpegelsen af landet som sikkert ikke længere betragtes som relevant for vedkommende ham/hende. ê 2005/85/EF betragtning 22 (tilpasset) ð ny (34) Medlemsstaterne bør undersøge substansen i samtlige ansøgninger, dvs. vurdere om den pågældende ansøger kan betragtes som indrømmes Ö international beskyttelse Õ flygtning i henhold til direktiv […/../EU] [direktivet om anerkendelse] Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge, eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, medmindre andet er fastsat i nærværende direktiv, navnlig hvis det med rimelighed kan antages, at et andet land vil foretage undersøgelsen eller yde tilstrækkelig beskyttelse. Især bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at vurdere substansen i en asylansøgning ð om international beskyttelse ï, hvis et første asylland har givet ansøgeren flygtningestatus eller på anden vis ydet tilstrækkelig beskyttelse, og ansøgeren vil kunne tilbagetages til det pågældende land. ê 2005/85/EF betragtning 23 ð ny (35) Medlemsstaterne bør heller ikke være forpligtet til at vurdere substansen i en asylansøgning ð om international beskyttelse ï, hvis ansøgeren på grund af en ð tilstrækkelig ï tilknytning til et tredjeland i henhold til national ret med rimelighed kan forventes at søge beskyttelse i det pågældende tredjeland ð , og der er grund til at formode, at ansøgeren vil få tilladelse til at indrejse eller genindrejse i tredjelandet ï. Medlemsstaterne bør kun følge denne fremgangsmåde, hvis ansøgeren vil være i sikkerhed i det pågældende tredjeland. Der bør fastsættes fælles principper for, hvordan medlemsstaterne kan betragte eller udpege tredjelande som sikre, for dermed at undgå asylansøgeres sekundære bevægelser. ê 2005/85/EF betragtning 24 ð ny (36) Med hensyn til visse europæiske tredjelande, der opfylder særlig høje standarder på menneskerettighedsområdet og for beskyttelse af flygtninge, bør medlemsstaterne endvidere kunne undlade at behandle eller ikke foretage nogen fuldstændig behandling af asylansøgninger ð om international beskyttelse ï fra ansøgere, som rejser ind på deres asylansøgninger fra ansøgere, som rejser ind på deres område fra disse europæiske tredjelande. I betragtning af de følger, det kan få for ansøgeren, at behandlingen undlades eller indskrænkes, bør denne betydning af begrebet sikkert tredjeland kun anvendes i forbindelse med tredjelande, hvor Rådet har konstateret, at de høje standarder for status som sikkert tredjeland som omhandlet i dette direktiv er opfyldt. Rådet bør træffe afgørelse herom efter høring af Europa-Parlamentet. ê 2005/85/EF betragtning 25 Det følger af de nævnte fælles standarder, at den praktiske anvendelse af de to betydninger af begrebet sikkert tredjeland som omhandlet i dette direktiv afhænger af, om det pågældende tredjeland tillader ansøgeren at rejse ind på dets område. ò ny (37) Med henblik på at lette regelmæssig udveksling af oplysninger om anvendelsen af begreberne sikkert hjemland, sikkert tredjeland og europæisk sikkert tredjeland og med henblik på at forberede en eventuel yderligere harmonisering i fremtiden bør medlemsstaterne underrette og regelmæssigt informere Kommissionen om, hvilke tredjelande begreberne anvendes på. ê 2005/85/EF betragtning 26 ð ny (38) Med hensyn til fratagelse af flygtningestatus ð eller subsidiær beskyttelsesstatus ï bør medlemsstaterne sikre, at de personer, der nyder er omfattet af ð international beskyttelse ï flygtningestatus, underrettes behørigt om en eventuel fornyet overvejelse af deres status og får mulighed for at forelægge deres synspunkt, inden myndighederne kan træffe begrundet afgørelse om at fratage dem deres status. Det bør imidlertid tillades at fravige disse garantier, hvis årsagerne til fratagelse af flygtningestatus ikke har forbindelse til en ændring af vilkårene for anerkendelsen. ê 2005/85/EF betragtning 27 (tilpasset) ð ny (39) Det afspejler et grundlæggende princip i Ö EU-retten Õ fællesskabsretten, at de afgørelser, der træffes vedrørende en asylansøgning om ð international beskyttelse, afslag på genoptagelse af behandlingen af en ansøgning, efter at den er afbrudt, ï og Ö afgørelser Õ om fratagelse af flygtningestatus ð eller subsidiær beskyttelsesstatus ï omfattes af et effektivt retsmiddel ved en ret i den betydning, som anvendes i artikel 234 i traktaten. Retsmidlets effektivitet, også for så vidt angår behandling af de relevante omstændigheder, afhænger af den enkelte medlemsstats administrative og retlige system betragtet som en helhed. ê 2005/85/EF betragtning 28 (40) I henhold til artikel 72 64 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde berører dette direktiv ikke medlemsstaternes beføjelser med hensyn til opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed. ê 2005/85/EF betragtning 29 ð ny (41) Dette direktiv omhandler ikke de procedurer ð mellem medlemsstaterne ï, der er reguleret ved Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 forordning (EU) nr. [.../…][om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning ð om international beskyttelse ï, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger ð eller statsløs ï i en af medlemsstaterne] (Dublinforordningen). ò ny (42) Ansøgere, som forordning EU nr. […/…] [Dublinforordningen] gælder over for, bør have adgang til de grundlæggende principper og garantier, der er fastsat i dette direktiv, og til de særlige garantier i henhold til forordning EU nr. […/…] [Dublinforordningen]. ê 2005/85/EF betragtning 30 (43) Anvendelsen af dette direktiv bør evalueres med regelmæssige mellemrum og mindst hvert andet år. ê 2005/85/EF betragtning 31 (tilpasset) (44) Målet for dette direktiv, nemlig at indføre minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af foranstaltningens omfang og virkninger bedre opfyldes på Ö EU-plan Õ fællesskabsplan. Ö Unionen Õ Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. ê 2005/85/EF betragtning 32 Det Forenede Kongerige har i henhold til artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, ved skrivelse af 24. januar 2001 meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv. ê 2005/85/EF betragtning 33 Irland har i henhold til artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, ved skrivelse af 14. februar 2001 meddelt, at det ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv. ò ny (45) I medfør af artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, jf. dog artiklens stk. 2, er Det Forenede Kongerige og Irland, så længe de ikke i overensstemmelse med protokollens artikel 4 har meddelt, at de ønsker at acceptere foranstaltningen, ikke bundet af den, og de er fortsat bundet af direktiv 2005/85/EF. ê 2005/85/EF betragtning 34 (46) I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. ê 2005/85/EF betragtning 8 ð ny (47) Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som bl.a. anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. ð Dette direktiv tilsigter således især, at den menneskelige værdighed respekteres fuldt ud, og at anvendelsen af artikel 1, 18, 19, 21, 23, 24 og 47 i nævnte charter fremmes, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed. ï ò ny (48) Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national ret bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til det tidligere direktiv. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af det tidligere direktiv. (49) Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag II, del B angivne frister for gennemførelse i national ret af direktivet — ê 2005/85/EC ð ny VEDTAGET DETTE DIREKTIV: KAPITEL I ALMINDELIGE BESTEMMELSER Artikel 1 Formål Formålet med dette direktiv er at fastsætte ð fælles ï minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af ð international beskyttelsesstatus ï flygtningestatus ð i henhold til direktiv […/…/EU] [direktivet om anerkendelse] ï i medlemsstaterne. Artikel 2 Definitioner I dette direktiv forstås ved: a) "Genève-konventionen": konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 b) "ansøgning" eller "asylansøgning": en ansøgning indgivet af en tredjelandsstatsborger eller statsløs, hvis det må antages at være en anmodning om en medlemsstats internationale beskyttelse i henhold til Genève-konventionen. Enhver anmodning om international beskyttelse formodes at være en asylansøgning, medmindre den pågældende udtrykkelig anmoder om en anden form for beskyttelse, som der kan ansøges om særskilt ò ny b) "ansøgning" eller "ansøgning om international beskyttelse": en anmodning, der indgives af en tredjelandsstatsborger eller statsløs om beskyttelse fra en medlemsstat, hvor der er grund til at antage, at ansøgeren søger om flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus, og hvor vedkommende ikke udtrykkeligt anmoder om anden form for beskyttelse, der ligger uden for anvendelsesområdet for direktiv […/../EU] [direktivet om anerkendelse], og som kan søges særskilt ê 2005/85/EC ð ny c) "ansøger" eller "asylansøger om ð international beskyttelse ï ": en tredjelandsstatsborger eller statsløs, der har indgivet en asylansøgning om ð international beskyttelse ï, som der endnu ikke er truffet endelig afgørelse om ò ny d) "ansøger med behov for særlige proceduremæssige garantier": en ansøger, som på grund af alder, køn, seksuel orientering, kønsidentitet, handicap, alvorlig fysisk sygdom, psykisk sygdom, posttraumatiske syndromer eller følger af tortur, voldtægt eller anden form for grov vold af psykisk, fysisk eller seksuel karakter har brug for særlige garantier for at kunne udnytte rettighederne og overholde forpligtelserne i dette direktiv ê 2005/85/EC ð ny e d) "endelig afgørelse": en afgørelse om hvorvidt en tredjelandsstatsborger eller statsløs kan indrømmes flygtningestatus ð eller subsidiær beskyttelsesstatus ï i henhold til direktiv […/…/EU][direktivet om anerkendelse] 2004/83/EF, og for hvilken der ikke findes flere retsmidler i henhold til kapitel V i dette direktiv, uanset om et sådant retsmiddel bevirker, at ansøgere får tilladelse til at blive i den berørte medlemsstat, indtil afgørelsen er truffet, jf. dog bilag III i dette direktiv f e) "besluttende myndighed": enhver domstolslignende eller administrativ instans i en medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af asylansøgninger om ð international beskyttelse ï , og som er kompetent til at træffe afgørelse i første instans i sådanne sager, jf. dog bilag I g f) "flygtning": en tredjelandsstatsborger eller statsløs, som opfylder kravene i artikel 2, litra d, i direktiv […/…/EU] [direktivet om anerkendelse] Genève-konventionens artikel 1, jf. direktiv 2004/83/EF ò ny h) "person, der kan indrømmes subsidiær beskyttelse": en tredjelandsstatsborger eller statsløs, som opfylder kravene i artikel 2, litra f), i direktiv […/../EU] [direktivet om anerkendelse] i) "international beskyttelsesstatus": en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller statsløs som flygtning eller som en person, der er berettiget til subsidiær beskyttelse ê 2005/85/EF (tilpasset) j g) "flygtningestatus": en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller Ö en Õ statsløs som flygtning ò ny k) "subsidiær beskyttelsesstatus": en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller statsløs som en person, der er berettiget til subsidiær beskyttelse l) "mindreårig": en tredjelandsstatsborger eller statsløs under 18 år ê 2005/85/EF ð ny m h) "uledsaget mindreårig": ð en mindreårig som omhandlet i artikel 2, stk. 1, i direktiv [.../.../EU] [direktivet om anerkendelse] ï en person, der ikke er fyldt 18 år, og som ankommer til medlemsstaternes område uden at være ledsaget af en voksen, der er ansvarlig for ham/hende ifølge lov eller sædvane, så længe den pågældende ikke reelt befinder sig i en sådan persons varetægt, eller en mindreårig, der er blevet efterladt uden ledsagelse efter at være rejst ind på medlemsstaternes område n i) "repræsentant": en ð person eller organisation, der er udpeget af de kompetente myndigheder til som værge at bistå og repræsentere en uledsaget mindreårig i procedurerne i dette direktiv med henblik på at varetage barnets tarv og om nødvendigt udøve retlig handleevne for den mindreårige. Hvis det er en organisation, der fungerer som repræsentant, skal den udpege en person, der er ansvarlig for at varetage værgens opgaver i forhold til den mindreårige i overensstemmelse med dette direktiv ï person, der handler på vegne af en organisation, der repræsenterer en uledsaget mindreårig som værge, en person, der handler på vegne af en national organisation, der er ansvarlig for mindreåriges omsorg og trivsel, eller en anden relevant repræsentation, der er udpeget til at varetage den mindreåriges tarv o j) "fratagelse af ð international beskyttelsesstatus ï flygtningestatus": en afgørelse truffet af en kompetent myndighed om at tilbagekalde, afslutte eller afslå at forlænge en persons flygtningestatus ð eller subsidiære beskyttelsesstatus ï i henhold til direktiv […/…/EU] [direktivet om anerkendelse] 2004/83/EF p k) "forblive i medlemsstaten": at forblive på medlemsstatens område, herunder ved grænsen i den medlemsstat, hvor asylansøgningen om ð international beskyttelse ï er indgivet eller behandles, eller i transitområder i den pågældende medlemsstat. ò ny q) "fornyet ansøgning": en ny ansøgning, der indgives, efter at der er truffet endelig afgørelse om en tidligere ansøgning, herunder i tilfælde, hvor ansøgeren udtrykkeligt har trukket sin ansøgning tilbage, og i tilfælde, hvor den besluttende myndighed har afslået ansøgningen, efter at den implicit er blevet trukket tilbage i overensstemmelse med artikel 28, stk. 1. ê 2005/85/EF (tilpasset) ð ny Artikel 3 Anvendelsesområde 1. Dette direktiv finder anvendelse på alle asylansøgninger om ð international beskyttelse ï, der indgives på medlemsstaternes område, herunder ved grænsen ð , i søterritoriet ï eller i transitområderne i medlemsstaterne, samt på fratagelse af ð international ï flygtningestatus ð beskyttelsesstatus ï. 2. Dette direktiv finder ikke anvendelse på anmodninger om diplomatisk eller territorialt asyl, der indgives til medlemsstaternes repræsentationer. 3. Hvis medlemsstaterne anvender eller indfører en procedure, hvorefter asylansøgninger både behandles som ansøgninger på grundlag af Genève-konventionen og som ansøgninger om andre former for international beskyttelse, der ydes under omstændigheder som defineret i artikel 15 i direktiv 2004/83/EF, anvender de dette direktiv under hele deres procedure. 3. 4. Medlemsstaterne kan endvidere beslutte at anvende dette direktiv som led i procedurer for behandling af ansøgninger om enhver anden form for international beskyttelse ð , der falder uden for anvendelsesområdet for direktiv […/…/EU] [direktivet om anerkendelse] ï . Artikel 4 Ansvarlige myndigheder 1. Medlemsstaterne udpeger med henblik på alle procedurer en besluttende myndighed, der skal være ansvarlig for en hensigtsmæssig behandling af ansøgningerne i overensstemmelse med dette direktiv, navnlig artikel 8, stk. 2, og artikel 9. ð Medlemsstaterne sikrer, at myndigheden råder over de fornødne midler, herunder et tilstrækkeligt antal kompetente ansatte, til at varetage sine opgaver i overensstemmelse med direktivet. ï I overensstemmelse med artikel 4, stk. 4, i forordning (EF) nr. 343/2003, skal asylansøgninger, der indgives i en medlemsstat til myndighederne i anden medlemsstat, der foretager indrejsekontrol der, behandles af den medlemsstat, på hvis område ansøgningen er indgivet. 2. Medlemsstaterne kan dog fastsætte, at en anden myndighed Ö end den i stk. 1 omhandlede Õ er ansvarlig for: a) ð at behandle sagerne i henhold til forordning (EU) nr. […/…] [Dublinforordningen] og ï at behandle sager, hvor det overvejes at overføre ansøgeren til en anden stat i henhold til reglerne om kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, indtil overførslen finder sted, eller indtil den anmodede stat har afslået at overtage eller tilbagetage ansøgeren, og/eller b) at træffe afgørelse om ansøgninger på baggrund af nationale sikkerhedsbestemmelser, efter at den besluttende myndighed på forhånd er blevet hørt om, hvorvidt ansøgeren kan anerkendes som flygtning i henhold til direktiv 2004/83/EF c) at foretage en indledende undersøgelse i overensstemmelse med artikel 32, såfremt denne myndighed har adgang til ansøgerens sagsakter for så vidt angår den tidligere ansøgning d) at behandle sager inden for rammerne af proceduren i artikel 35, stk. 1 b e) ð på grundlag af den besluttende myndigheds udtalelse ï at ð tillade eller ï nægte indrejse på inden for rammerne af proceduren i artikel ð 43 ï 35, stk. 2-5, jf. dog de særlige betingelser, der er fastlagt deri. ; f) at godtgøre, at ansøgeren forsøger at rejse ind i eller er rejst ind i medlemsstaten fra et sikkert tredjeland i henhold til og på de vilkår, der er fastlagt i artikel 36. ò ny 3. Medlemsstaternes sikrer, at den besluttende myndigheds personale er ordentligt uddannet. Med henblik herpå sørger medlemsstaterne for uddannelse og i fornødent omfang efteruddannelse, som omfatter de elementer, der opregnes i artikel 6, stk. 4, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 439/2010. Medlemsstaterne skal desuden indtænke de uddannelsesaktiviteter, som Det Europæiske Asylstøttekontor udvikler og udbyder. ê 2005/85/EF (tilpasset) 4. 3. Udpeges Ö en anden myndighed Õ andre myndigheder i overensstemmelse med stk. 2, sikrer medlemsstaterne, at Ö den pågældende myndigheds Õ sådanne myndigheders personale har det relevante kendskab til eller får den nødvendige uddannelse, så det kan opfylde de forpligtelser, der følger af dette direktiv. ò ny 5. Ansøgninger om international beskyttelse, der indgives i en medlemsstat til myndighederne i en anden medlemsstat, som foretager grænse- eller indvandringskontrol dér, behandles af den medlemsstat, på hvis område ansøgningen indgives. ê 2005/85/EC ð ny Artikel 5 Gunstigere bestemmelser Medlemsstaterne kan indføre eller opretholde gunstigere standarder for procedurerne for tildeling og fratagelse af ð international beskyttelse ï flygtningestatus, for så vidt sådanne standarder er forenelige med dette direktiv. KAPITEL II Grundlæggende principper og garantier Artikel 6 Adgang til proceduren 1. Medlemsstaterne kan kræve, at asylansøgninger om ð international beskyttelse ï indgives personligt og/eller på et nærmere angivet sted ð , jf. dog stk. 2, 3 og 4 ï . ò ny 2. Medlemsstaterne sikrer, at en person, der ønsker at indgive en ansøgning om international beskyttelse i praksis har mulighed for at indgive ansøgningen så hurtigt som muligt. 3. Når en person erklærer at ville indgive en ansøgning om international beskyttelse, sikrer medlemsstaterne, at den pågældende hurtigst muligt og inden 72 timer registreres som ansøger. Medlemsstaterne sikrer med henblik herpå, at personalet hos de myndigheder, til hvilke det må forventes, at sådanne erklæringer rettes, modtager de relevante instrukser og den nødvendige uddannelse. Ved gennemførelsen af dette stykke indtænker medlemsstaterne de relevante retningslinjer fra Det Europæiske Asylstøttekontor. 4. Hvis et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse samtidigt søger om international beskyttelse, og det derfor i praksis er umuligt at overholde 72-timers-fristen, jf. stk. 3, kan medlemsstaterne vælge at forlænge fristen til syv arbejdsdage. ê 2005/85/EF (tilpasset) 2. Medlemsstaterne sikrer, at hver enkelt myndig person, der har rets- og handleevne, har ret til at indgive en asylansøgning på egne vegne. 3. Medlemsstaterne kan fastsætte, at en ansøger kan indgive en ansøgning på vegne af de personer, denne har forsørgerpligt over for. I sådanne tilfælde sikrer medlemsstaterne, at myndige personer, som ansøgeren har forsørgerpligt over for, giver deres samtykke til, at ansøgeren indgiver en ansøgning på deres vegne; ellers skal de have mulighed for selv at indgive en ansøgning på egne vegne. Der anmodes om samtykke på det tidspunkt, hvor ansøgningen indgives, eller senest når den personlige samtale med den myndige person, over for hvem der består forsørgerpligt, finder sted. 4. Medlemsstaterne kan i deres nationale lovgivning fastsætte: a) de tilfælde, hvor en mindreårig kan indgive en ansøgning på egne vegne b) de tilfælde, hvor ansøgningen fra en uledsaget mindreårig skal indgives af en udpeget repræsentant, jf. artikel 17, stk. 1, litra