Nr. C 307/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 11. 84 
13. Med henblik på senere forhandlinger mellem Jugoslavien og Fællesskabet samt de 
beslutninger, der skal træffes inden for samarbejdsrådet fremkommer afdelingen med følgende 
henstillinger: 
— en EF-indsats bør prioriteres frem for en bilateral indsats på transportområdet, når det 
konkrete projekt vedrører både Jugoslavien og et EF-land; 
— der bør fastlægges sociale bestemmelser, som i udstrakt grad garanterer de rettigheder, som 
jugoslaviske arbejdstagere, der arbejder i Fællesskabet, har i henseende til socialsikring. 
Man kunne overveje særlige foranstaltninger for jugoslaviske arbejdstagere, der ønsker at 
vende tilbage til Jugoslavien. 
— Jugoslavien og Fællesskabet skal tage fælles initiativer på miljøområdet; 
— det tekniske og finansielle samarbejde bør udbygges inden for alle andre områder af fælles 
interesse; 
— der bør fastlægges særlige bestemmelser om inddragelsen af de socio-økonomiske kredse i 
samarbejdsaftalens gennemførelse; 
— grænseregionernes økonomiske og sociale karakteristika skal tages i betragtning. Man skal 
frem for alt undgå monetære og administrative foranstaltninger, der kunne skade de 
økonomiske og især handelmæssige forbindelser mellem disse regioner. 
Bruxelles, den 27. september 1984. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om arbejdsmedicin 
(84/C 307/11) 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 26. og 27. oktober 1983 i henhold til 
forretningsordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om det nævnte emne. 
Procedure 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for sociale anliggender, som 
udpegede Bernard Mourgues til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 13. september 
1984. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 219. plenarforsamling (mødet den 
27. september 1984), med 75 stemmer for, 8 imod og 2 hverken for eller imod, følgende 
udtalelse: 
1. Indledning 
1.1. Denne initiativudtalelse om arbejdsmedicin er et 
udtryk for Udvalgets vedvarende bestræbelser på at 
forbedre sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen. Udvalget gav for nylig udtryk for sine overvejelser i denne 
forbindelse i en udtalelse om De europæiske Fælles­
skabers andet handlingsprogram vedrørende sikkerhed 
og sundhed på arbejdspladsen (*). 
(») EFT nr. C 176 af 4. 7. 1983. 
19. 11. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 307/29 
1.2. Arbejdsulykker og erhvervssygdomme udgør, 
både på grund af deres hyppighed og alvor, en plage. 
Visse risici er uden tvivl blevet begrænset eller elimineret 
på grund af det tekniske fremskridt og ny viden, men 
indførelsen af nye produkter eller fremgangsmåder 
skaber undertiden nye risici eller nye sygdomme. 
Uanset hvilke tekniske fremskridt der gøres, er det 
nødvendigt, både for arbejdstagernes og den samlede 
befolknings skyld, at der vedvarende arbejdes på at 
forbedre arbejdsvilkårene og produktionsmetoderne. 
Forebyggelse af risici og sundhedsfarer i virksomhederne 
bidrager i realiteten også til en bedre beskyttelse af miljøet 
som helhed. 
1.3. Hele samfundet må bære de udgifter, som følger 
af arbejdsulykker og erhvervssygdomme. De berørte 
arbejdstagere rammes heraf både fysisk, psykisk og 
finansielt. Virksomhederne skal bære udgifterne til pro-
duktionsstandsninger, reparationer, fravær og afløsning 
af syge og skadede arbejdstagere samt bidrage til at holde 
ofrene skadesløse. Via kompensationsordninger påtager 
samfundet sig udgifterne i forbindelse med disse ulykker 
og sygdomme. Arbejdsulykker og erhvervssygdomme 
betyder et spild af menneskelige og materielle ressourcer 
og må derfor bekæmpes. 
1.4. Udvalget har ved mange lejligheder støttet Fæl­
lesskabets bestræbelser på at udbrede kendskabet til 
sundhedsrisici, forbedre beskyttelsen af arbejdstagere 
mod visse skadelige stoffer og fremme forebyggende 
aktiviteter og foranstaltninger. Det kan endvidere kon­
stateres, at den arbejdsmedicinske indsats allerede i en 
årrække er blevet prioriteret højt af internationale instan­
ser, såsom Europarådet (ministerudvalgets resolution 
(72) 5 om harmonisering af foranstaltninger til beskyt­
telse af arbejdstagernes helbred på arbejdspladsen, af 
18. februar 1972), Den internationale Arbejdsorganisa­
tion (ILO) samt Det europæiske Fællesskab selv (Kom­
missionens henstilling af 20. juli 1962 angående arbejds­
medicin i virksomhederne (1). 
1.5. Udvalget er også af den opfattelse, at den arbej ds-
medicinske indsats har bidraget til en væsentlig forbed­
ring af sikkerheds- og sundhedsvilkårene i de virksomhe­
der, hvor den er blevet realiseret. Betydningen af en 
arbejdsmedicinsk indsats anerkendes i større eller mindre 
omfang i alle EF-medlemsstaternes lovgivning med und­
tagelse af Luxembourg. 
(») EFTaf 31. 8. 1962, s. 2181/62. 2. Der er behov for en EF-indsats inden for arbejds­
medicin 
Da arbejdsmedicinen yder et væsentligt bidrag til at øge 
sundheds- og sikkerhedsvilkårene på arbejdspladsen, er 
det nødvendigt, at bedriftssundhedstjenesten dækker alle 
arbejdstagere uanset virksomhedens størrelse og inden 
for alle erhverv, herunder også landbruget, og både inden 
for den private og den offentlige sektor. Det er i hele 
samfundets interesse, at den arbejdsmedicinske indsats 
dækker samtlige arbejdstagere. Derfor ser Udvalget 
gerne, at der vedtages et EF-direktiv om arbejdsmedicin. 
Dette instrument vil sikre, at arbejdsmedicinen bliver 
mere udbredt og vil på samme tid være i overensstemmel­
se med de foranstaltninger, som Fællesskabet allerede har 
truffet på dette område. Et EF-direktiv skal fastlægge en 
række principper for rækkevidden og tilrettelæggelsen af 
denne indsats under rimelig hensyntagen til de opgaver, 
der skal påhvile de offentlige myndigheder. 
3. Definition af arbejdsmedicin 
Udvalget har ud fra denne betragtning valgt følgende 
definition af arbejdsmedicin: 
»Arbejdsmedicinen behandler arbejdets indvirkning på 
sundheden og sygdommes indvirkning på arbejdsevnen. 
Dens opgave er at forebygge de skader på arbejdstagernes 
sundhed, som arbejdsvilkårene kan medføre, herunder 
også forebyggelse af ulykker, samt sikre de enkelte 
arbejdstagere et arbejde, der er i overensstemmelse med 
deres fysiologiske og psykologiske evner.« (Definition 
udarbejdet af Det rådgivende Udvalg for Lægeuddannelse 
ved Kommissionen for De europæiske Fællesskaber.) 
4. Arbejdsmedicinens rolle 
4.1. Bedriftssundhedstjenesterne har efter Udvalgets 
opfattelse først og fremmest til opgave at bidrage til at 
forebygge arbejdsulykker og erhvervssygdomme samt 
risici forbundet med udøvelsen af erhvervsarbejde. 
Deres behandlende rolle bør begrænses til førstehjælp på 
arbejdspladsen i tilfælde af ulykker eller pludselig syg­
dom. 
Bedriftssundhedstjenesternes forebyggende rolle indebæ­
rer også, at disse øver indflydelse på arbejdsvilkårene og 
deres tilrettelæggelse, således at man sikrer, at de er 
tilpasset arbejdstagerne bedst muligt og ikke truer deres 
sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Bedriftssund­
hedstjenesterne skal være opmærksomme på alle aspekter 
Nr. C 307/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 11. 84 
af arbejds- og produktionsvilkårene, således at man 
undgår, at disse skader arbejdstagerne fysisk eller psy­
kisk. 
Hvis den forebyggende indsats skal være effektiv, skal 
bedriftssundhedstjenesterne ikke blot øve indflydelse på 
de eksisterende arbejdsvilkår, men de skal også høres, når 
man overvejer at indføre nye teknologier, nyt udstyr eller 
nye former for arbejdstilrettelæggelse. Denne høring skal 
foregå, før disse ændringer gennemføres, på et tidspunkt 
hvor det endnu er muligt at tage hensyn til bedriftssund­
hedstjenesternes erfaringer og lignende Den forebyggende 
rolle kræver regelmæssig tilstedeværelse på arbejdsplad­
sen. 
4.2. Dette forudsætter, at man i den arbejdsmedicin­
ske indsats råder over de nødvendige menneskelige og 
tekniske ressourcer til at: 
— opspore arbejdsrisici og sundhedsfarer; 
— indsamle oplysninger og gennemføre epidemiologiske 
undersøgelser; 
— gribe ind i arbejdsvilkårene, så snart de første forvars­
ler eller symptomer på sygdom eller fare opstår; 
— udveksle oplysninger og erfaringer med andre 
bedriftssundhedstjenester og andre instanser, der 
arbejder inden for risiko- og ulykkesforebyggede. 
Bedriftssundhedstjenesterne bør kunne foretage læge­
undersøgelser, hvis disse er forebyggende, dvs. har til 
opgave at afsløre risici og sundhedsfarer, men lægeun­
dersøgelser kan ikke være deres eneste opgave. De bør 
også søge at indrette arbejdspladsen efter arbejdstagerne. 
Sådanne lægeundersøgelser bør gøre det muligt at anvise 
arbejdstageren et arbejde, der svarer til hans fysiske og 
psykiske form. Man bør på dette punkt garantere 
bedriftssundhedstjenesternes autonomi. 
Tavshedspligten bør ikke forhindre videregivelsen af 
oplysninger om forekomsten af erhvervssygdomme og 
-ulykker med henblik på epidemiologiske undersøgelser. 
De berørte personers anonymitet skal dog bevares. 
4.3. En arbejdsmedicinsk, forebyggende indsats bør 
ikke være til hinder for, at en læge, der fungerer som bedriftslæge på deltid, også kan foretage almindelig 
lægebehandling uden for den pågældende arbejdsplads. 
5. Den organisatoriske ramme om arbejdsmedicinen 
5.1. Udvalget mener, at alle arbejdstagere inden for 
alle erhverv og i alle virksomheder uanset størrelse bør 
være omfattet af en bedriftssundhedstjeneste. Den orga­
nisatoriske ramme bør dog være afstemt efter virksom­
hedernes størrelse, hvilket også fremgår af visse medlems­
staters lovgivning. Alle virksomheder bør have deres egen 
bedriftssundhedstjeneste. De, der ikke har deres egen 
tjeneste, bør være tilknyttet en fælles bedriftssundheds­
tjeneste, der omfatter flere virksomheder på en gang, eller 
råde over tilsvarende faciliteter, der sikrer arbejdstagerne 
effektiv beskyttelse. 
Udvalget mener, at dersom bedriftssundhedstjenesterne 
skal kunne spille en forebyggende rolle, forudsætter det 
regelmæssig tilstedeværelse på arbejdspladsen. Hvor læn­
ge bedriftssundhedstjenestens personale er til stede, bør 
afhænge af omfanget og hyppigheden af risiciene, og den 
bør være af en sådan varighed, at det er muligt at opnå 
indsigt i arbejdsvilkårene og de nødvendige foranstaltnin­
ger. Kravene til BST-personalets tilstedeværelse skal være 
større i visse medlemsstaters lovgivning, hvis den skal 
kunne fungere effektivt. 
Dertil kommer, at personalet, de finansielle midler og det 
tekniske udstyr alt for ofte er utilstrækkeligt, således at 
bedriftssundhedstjenesten ikke kan opfylde lovens 
krav. 
5.2. På grund af mangfoldigheden af de forebyggende 
foranstaltninger, der skal iværksættes over for de forskel­
lige elementer i arbejdsvilkårene, skal bedriftssundheds­
tjenesten spænde over flere discipliner og dermed omfatte 
specialister på forskellige områder (læger, ergonomer, 
sikkerhedsingeniører, kemikere, toksikologer osv.). 
Disse personer bør have en uddannelse i overensstemmel­
se hermed. 
5.3. For at være effektiv skal bedriftssundhedstjene­
sterne have et snævert samarbejde med de andre organer, 
der ligeledes er ansvarlige for sikkerheden på arbejdsplad­
sen (f.eks. sikkerhedstjenesten og arbejdstilsynet), der 
også har til opgave at forebygge erhvervssygdomme og 
ulykker på arbejdspladsen. 
5.4. Bedriftssundhedstjenesterne skal ligeledes arbej­
de sammen med dem, der berøres mest direkte af 
arbejdsvilkårene og produktionsmetoderne, dvs. de 
19. 11. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 307/31 
arbejdstagere, som den arbejdsmedicinske indsats er 
rettet imod og deres arbejdsgivere. De arbejdsgivere, der 
er direkte ansvarlige for arbejds- og produktionsforhol­
dene, vil herved kunne medvirke til at fremme de 
forebyggende foranstaltninger. Hvis der tages hensyn til 
den personlige viden og erfaring hos dem, der dagligt står 
over for arbejdsvilkårene, vil bedriftssundhedstjenester­
nes forebyggende indsats nødvendigvis blive mere effek­
tiv. 
Arbejdstagerne og deres repræsentanter bør høres og 
orienteres om bedriftssundhedstjenesternes opbygning og 
opgaver af virksomhedernes sædvanlige personale­
repræsentanter. 
Hygiejne- og sikkerhedsudvalgene har en væsentlig rolle 
at spille her, og de opgaver, der påhviler dem med hensyn 
til arbejdsvilkår, gør dem til de mest egnede organer til at 
sikre, at bedriftssundhedstjenesternes forebyggende for­
anstaltninger forbedrer beskyttelsen af arbejdstagerne. 
Bedriftssundhedstjenesternes personale skal udnævnes på 
en sådan måde, at dets autonomi sikres, og man kan 
således ikke helt og holdent overlade det til arbejdsgiveren 
at udpege det. Vilkårene for BST-personalets udnævnel­
se, aflønning og afskedigelse bør ikke bringe det i et 
afhængighedsforhold til arbejdsgiveren, men tværtimod 
sikre dets uafhængighed og autonomi, så at det kan 
handle i overensstemmelse med de etiske principper, der 
gælder for de lægelige og videnskabelige erhverv. 
5.5. Udgifterne til bedriftssundhedstjenesten bør 
dækkes enten direkte eller indirekte af virksomhederne 
selv. 
De forebyggende foranstaltninger har allerede resulteret i 
udgiftsbesparelser i en række større virksomheder. 
6. Det offentliges rolle 
6.1. Det er i første række arbejdsgiverne, der er 
ansvarlige for arbejdsforholdene og dermed for etablerin­
gen af en bedriftssundhedstjeneste, der kan medvirke til at 
forebygge risici, ulykker på arbejdspladsen og erhvervs­
sygdomme. Imidlertid er det de offentlige myndigheders 
opgave at sørge for, at de ved lov eller administrativt 
Bruxelles, den 27. september 1984. fastsatte bestemmelser vedrørende arbejdsmedicin re­
spekteres. 
6.2. Det offentlige skal ligeledes varetage koordine­
ringen af bedriftssundhedstjenesternes og den offentlige 
sundhedssektors arbejde samt være medvirkende til at 
udbrede oplysninger om og resultater af epidemiologiske 
undersøgelser. 
Det offentlige spiller en væsentlig rolle i forbindelse med 
den fortsatte sundhedsbeskyttelse af arbejdstagere, som 
skifter erhverv eller opgiver deres erhverv efter at være 
blevet udsat for sundhedsfarer på arbejdspladsen. Den 
fortsatte sundhedsbeskyttelse er ikke blot i arbejdstager­
nes egen interesse, men kan også give et bedre kendskab 
til de langsigtede virkninger af udsættelsen for visse 
skadelige stoffer, således at den forebyggende indsats kan 
blive mere effektiv og bedre egnet. 
Myndighederne skal også sørge for uddannelse af specia­
lister i arbejdsmedicin, og denne skal tilrettelægges 
således, at forbedringen af arbejdsforholdene i virksom­
heden kan foregå et multidisciplinært grundlag. Arbejds­
medicin skal anerkendes som en særlig disciplin, der 
kræver en specialisering efter den grundlæggende medi­
cinske uddannelse. Denne uddannelse bør tilpasses den 
teknologiske udvikling og arbejds- og produktionsvilkå­
rene, hvilket kræver en regelmæssig ajourføring af den 
viden, man sidder inde med. 
Det offentlige skal ligeledes bidrage til at fremme forsk­
ningen inden for arbejdsmedicin og arbejdsvilkår. 
7. Konklusion 
Udvalget er tilhænger af, at der udarbejdes et EF-direktiv 
om arbejdsmedicin baseret på de skitserede principper i 
denne udtalelse. 
Det understreger også behovet for, at man på EF-plan 
harmoniserer statistikkerne over arbejdsulykker og er­
hvervssygdomme for at lette udvekslingen af oplysninger 
og data. 
Det ønsker ligeledes, at Fællesskabet tilstræber en vis 
konvergens mellem bedriftslægernes uddannelse og eksa­
miner. 
Francois CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 307/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 11. 84 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Forkastede ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev forkastet af 
Udvalget under debatten: 
Forside 
Udtalelsens titel ændres fra »Arbejdsmedicin« til »Bedriftssundhedstjeneste«. 
Konsekvensrettelser foretages således, at begrebet »arbejdsmedicin« i udtalelsen erstattes af begrebet 
»bedriftssundhedstjeneste« dog med følgende undtagelser: 
Side 7, punkt 4.3. 
»En arbejdsmedicinsk forebyggende indsats« bibeholdes. 
Side 12 
Her foretages alene ændring af ordet »arbejdsmedicin« i punkt 7,1. afsnit, til »bedriftssundhedstjeneste«. 
Resten af side 12 forbliver uændret. 
Begrundelse 
Stort set hele udtalelsen handler efter sit indhold rettelig om bedriftssundhedstjeneste og ikke om det 
medicinske speciale »Arbejdsmedicin«. 
Resultat af afstemningen: 
stemmer for: 6, hverken for eller imod: 8. 
Side 4, punkt 1, linje 3 
I stedet for »alle arbejdstagere . . . alle erhverv« indføjes »arbejdstagere beskæftiget med risikobelastede 
arbejdsprocesser«. 
Begrundelse 
Med de begrænsede ressourcer, der er til rådighed, er det ikke rimeligt, at f.eks. rent administrative 
virksomheder skal beslaglægge en del af bedriftssundhedstjenestens kapacitet på bekostning af de 
risikobelastede virksomheder. 
Resultat af afstemningen: 
stemmer for: 4, hverken for eller imod: 7. 
Side 4, punkt 2, linje 7 
Ordene »Derfor ser afdelingen . . . offentlige myndigheder« udgår. 
Begrundelse 
Der er ikke behov for et direktiv. I øvrigt vil ILO antageligt i løbet af 1985 vedtage en konvention om 
bedriftssundhedstjeneste. 
Resultat af afstemningen: 
stemmer for: 6, hverken for eller imod: 9. 
19. 11. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 307/33 
Side 7, punkt 4.2, 4. linje 
Ordene »De bør også søge at indrette arbejdspladser efter arbejdstagerne« går ud. 
Begrundelse 
Bedriftssundhedstjenesten kan ikke have myndighed til at bestemme arbejdspladsens indretning. 
Resultat af afstemningen: 
stemmer for: 5, hverken for eller imod: 7. 
Side 7, punkt 4.2, 7. linje 
Ordene »Man bør . . . autonomi« udgår. 
Begrundelse 
Bedriftssundhedstjenesten indgår som en naturlig del af virksomheden og kan derfor ikke være 
autonom. 
Resultat af afstemningen: 
stemmer for: 5, hverken for eller imod: 7. 
Side 8, punkt 5.1 
Ordene »Afdelingen . . . bedriftssundhedstjeneste« udgår. 
Begrundelse 
Ressourcerne bør anvendes, hvor der er størst behov. 
Resultat af afstemningen: 
stemmer for: 4, hverken for eller imod: 7. 
Udtalelse om forslag til Rådets tyvende direktiv om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: undtagelser i forbin­
delse med den særstøtte, der ydes til visse landbrugere som kompensation for afviklingen af de 
monetære udligningsbeløb for visse landbrugsprodukter 
(84/C 307/12) 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 25. juli 1984 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det 
nævnte emne. 
Procedure 
Det forberedende arbejde blev ved Udvalgets beslutning overdraget De Biévre som hovedord­
fører i henhold til forretningsordenen.