DA Den Europæiske Unions Tidende C 18/24

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forbrugeres og familiers adgang til lån og kredit — eksempler på misbrug (initiativudtalelse)

2011/C 18/05

Ordfører: Mario CAMPLI

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 16. juli 2009 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Forbrugeres og familiers adgang til lån og kredit – eksempler på misbrug.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 30. marts 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 462. plenarforsamling den 28.-29. april 2010, mødet den 28. april 2010, følgende udtalelse med 75 stemmer for, 1 imod og 1 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 EØSU finder det vigtigt, at der fastlægges en samlet, gennemsigtig og komplet lovgivningsramme på låne- og kreditområdet.

1.2 EØSU anmoder Kommissionen om at undersøge, hvordan man bedst kan fjerne hullerne i den nuværende lovgivning, særligt med hensyn til de udbudte låne- og kreditprodukter, vildledende reklamer, gennemsigtige vilkår, låne- og kreditformidlere, asymmetrisk information og den finansielle forståelse hos de berørte parter.

1.3 EØSU opfordrer medlemsstaterne til at oprette en tilsynsmyndighed for urimelig handelspraksis med særlige beføjelser på låne- og kreditområdet.

1.4 EØSU anbefaler, at det europæiske hurtigvarslingssystem RAPEX udvides til at omfatte placering af risikable finansielle produkter og låneprodukter på det europæiske finans- og lånemarked.

1.5 EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at gennemføre en mere dybtgående analyse af ulovlig og/eller kriminel praksis på låne- og kreditområdet og være særlig opmærksom på aggressive og ågerlignende metoder samt specifikke initiativer i det europæiske retsområde.

1.6 EØSU anbefaler, at der fastlægges særlige EU-bestemmelser for alle de forskellige former for låne- og kreditformidling, herunder definitioner, krav og adfærdsforpligtelser – uanset hvilket produkt der markedsføres, og om kreditvirksomheden er den primære eller sekundære aktivitet.

1.7 EØSU anbefaler indførelse af særlige bestemmelser om overvågning af aktiviteter, praksis og adfærd, der udøves af personer, som ved siden af låne- og kreditformidlingen udøver handelsaktiviteter af en anden art.

1.8 EØSU ønsker, at kravene til registrering af de forskellige finans- og kreditformidlere i et europæisk net af nationale registre fastlægges på grundlag af europæiske standarder for professionalisme, forsigtighed og etik. Der skal bl.a. være en EU-bestemmelse om udelukkelse af formidlere, hvis adfærd skader forbrugerne pga. misbrug eller ulovlig praksis.

1.9 EØSU finder det vigtigt at undersøge muligheden for at udvide - og foretage de nødvendige ændringer og tilpasninger af - EU-bestemmelserne om produktansvar i direktiv 85/374/EØF (med senere ændringer) til også at omfatte finansielle produkter og låne- og kreditprodukter.

1.10 EØSU anbefaler, at der på det europæiske marked indføres et passende udbud af »certificerede« eller »standardiserede« låne- og kreditprodukter som supplement til de allerede eksisterende produkter for at øge gennemsigtigheden og fremme den sunde konkurrence mellem de metoder, der praktiseres, og mellem de låne- og kreditprodukter, der udbydes til forbrugerne.

1.11 Det er absolut nødvendigt, mener EØSU, at iværksætte en europæisk oplysnings- og undervisningskampagne rettet mod forbrugere, forbrugerorganisationer og de branchefolk, der bistår dem, om forbrugernes rettigheder i forbindelse med lån og kredit og finansielle tjenester samt at styrke de europæiske netværk for retlige og udenretlige konfliktløsningsmekanismer (Alternative Dispute Resolution – ADR) (1).

1.12 EØSU finder det vigtigt, at man i samråd med de offentlige myndigheder opretter og fremmer civilsamfundsnetværk, der skal undersøge, bistå og overvåge situationer, hvor låntagning og for stor gældsætning fører til social udstødelse og fattigdom.

1.13 EØSU anbefaler især, at der indføres fælles procedurer på EU-plan for håndtering af for stor gældsætning, der også skal omfatte offentlige støtte- og redningsforanstaltninger for de berørte personer.

1.14 EØSU anbefaler, at Kommissionen gennemfører en officiel studie for at undersøge, om og hvordan der kan indføres udtømmende EU-bestemmelser om åger, og at den udvikler nogle fælles grundlæggende principper og kriterier for fastlæggelse af en vifte af europæiske rentesatser, der kan betragtes som åger.

1.15 EØSU mener, at der bør indføres fælles procedurer for at fremme nationale systemer til bekæmpelse af åger, og at disse bør være koordineret inden for en EU-lovgivningsramme.

1.16 EØSU ønsker, at udstedelsen af kreditkort underlægges strenge EU-regler for at undgå aggressiv adfærd, der opmuntrer til for stor gældsætning, og for at forpligte indehaveren og udstederen af kreditkort til at aftale et kreditloft.

1.17 EU-reglerne skal sikre fuld og gennemsigtig beskyttelse i hele EU ved brug af de oplysninger, som afgives af kunder, ikke mindst i forbindelse med transaktioner på internettet.

1.18 EØSU mener, at information og uddannelse af forbrugerne, bl.a. i undervisningen helt fra grundskolen, er vigtig, og anbefaler, at civilsamfundsinitiativer vedrørende gennemsigtig og forståelig information fremmes og støttes.

1.19 Endelig anbefaler EØSU at fremrykke datoen for evaluering af effektiviteten af direktiv 2008/48/EF (den første evaluering skal efter planen finde sted inden den 12. juni 2013) og at forkorte evalueringsperioden fra fem til tre år.

2. Indledning

2.1 For at tackle den internationale finanskrise har man først og fremmest koncentreret sig om at genetablere stabiliteten og likviditeten på de finansielle markeder og dernæst set på, hvordan markederne kan gøres mere stabile, og hvordan lovgivningsrammerne kan moderniseres, så man undgår nye markedssvigt i fremtiden.

2.2 Samtidig med at dette arbejde fortsættes og intensiveres, må der efter EØSU's overbevisning sættes alt ind på at genskabe de europæiske borgeres tillid til det finansielle system og deres tiltro til de forskellige former for lån.

2.3 Finanskrisen har nemlig afstedkommet en økonomisk krise, som nu giver sig udslag i betydelige tab af arbejdspladser, virksomheder og indkomst for enkeltpersoner og familier.

2.4 På den baggrund er der flere, der bliver socialt og økonomisk marginaliseret, og flere, der bliver fattige (2).

2.5 Lån og kredit er vigtige midler for forbrugerne og familierne, idet de ad den vej kan afholde udgifter, som er nødvendige for et normalt og ordentligt liv. I den forstand er adgang til lån til en rimelig pris helt afgørende for den sociale integration.

2.6 Lån og kredit må imidlertid ikke ses eller markedsføres som en erstatning for eller et supplement til forbrugernes og familiernes indkomster.

2.7 Den allerstørste udfordring for økonomi-, skatte- og socialpolitikken er at sikre ansvarlige lånemuligheder, som ikke fører til afhængighed.

2.8 For at nå dette mål er der behov for en lovgivningsramme, der sigter mod at forhindre uansvarlig långivning og låntagning og bekæmpe alle former for asymmetrisk information mellem långivere og forbrugere.

3. Formålet med initiativudtalelsen

3.1 Denne udtalelse omhandler eksempler på misbrug ved långivning og ulovlige situationer, som forbrugere konfronteres med, og som medvirker til at øge den sociale udstødelse og fattigdommen. Den kommer ikke ind på specifikke emner, der er blevet behandlet i andre udtalelser fra EØSU.

3.2 Udtalelsen undersøger de gældende lovgivningsrammer for at finde frem til aktuelle huller, som muliggør misbruget, og for at fremsætte løsningsforslag over for de europæiske og nationale offentlige myndigheder. Den kommer også kort ind på den ulovlige praksis, som for nuværende falder uden for lovgivningen. Der er tale om en ikke særlig kendt praksis, der er svær at komme til livs, og som er beslægtet med og ofte en følge af det misbrug, der forekommer. Endelig peges der i udtalelsen på, hvordan civilsamfundet kan spille en rolle i løsningen af disse problemer.

3.3 For nylig slog Kommissionen på en offentlig høring (3) fast, at »den finansielle krise har vist, hvilken skade uansvarlig långivnings- og låntagningspraksis kan have for forbrugere, kreditinstitutter, det finansielle system og økonomien generelt. Vi er derfor fast besluttede på at lære af eventuelle fejl for at sikre, at långivning og låntagning forløber ansvarligt« (McCreevy, kommissær for det indre marked). Ved samme lejlighed anførte Kommissionen: »Vi har pligt til at åbne øjnene for de forkastelige mekanismer, der har afstedkommet den uansvarlige långivning og låntagning, som nu rammer et stort antal borgere økonomisk« (Kuneva, kommissær for forbrugerbeskyttelse).

3.4 Målet med udtalelsen er derfor at yde et bidrag til at forbedre det indre markeds funktion ved at vurdere, hvilke løsninger der kan foreslås på EU-niveau, og hvilke der kan fremsættes i medlemsstaterne, men stadig inden for en fælles EU-ramme. EØSU mener nemlig, at problemer af overnational karakter skal løses på overnationalt niveau for at undgå en fragmentering af det indre marked.

4. Den nuværende lovgivningsramme: huller og handlingsmuligheder

4.1 Når det gælder forbrugerkreditaftaler, er den vigtigste retsakt på EU-niveau direktiv 2008/48/EF. Direktivet indeholder bestemmelser om fuld harmonisering, dvs. medlemsstaterne kan ikke holde fast i eller indføre afvigende nationale regler, heller ikke selv om de yder større beskyttelse over for forbrugerne. Direktivet fastlægger den overordnede ramme for forbrugerrettigheder på forbrugerkreditområdet, men finder ikke anvendelse på realkreditlån.

4.2 I tillæg til denne ramme fastlægger direktiv 2005/29/EF om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugere en overordnet ramme for definition og sanktion af urimelig handelspraksis. For finansielle tjenesteydelser er der fastlagt regler om minimumsharmonisering, hvorefter medlemsstaterne kan indføre mere restriktive eller strengere forbrugerbeskyttelsesregler.

4.3 Der findes ingen EU-lovgivning om realkreditlån. De nationale bestemmelser er forskellige, afhængigt af kultur og det nationale marked. Der findes dog en europæisk kodeks for god praksis vedrørende de oplysninger, der skal gives til forbrugerne inden aftaleindgåelse, og et standardiseret europæiske informationsblad (ESIS). Kodeksen er imidlertid udelukkende et frivilligt redskab og anvendes kun i meget begrænset omfang.

4.4 EØSU er klar over, at der under de gældende regler findes en række muligheder for at komme misbruget ved lån- og kreditgivning til livs. Alligevel er der stadig store huller, der skal udbedres på EU-niveau, ligesom der udestår et stort arbejde for de nationale og europæiske myndigheder, bl.a. med reglernes gennemførelse og indførelse af sanktionsordninger.

4.5 EØSU bemærker i øvrigt, at en af grundene til, at den finansielle krise er blevet så omfattende, er det salgspres, som de ansatte i kredit- og finanssektoren har været underlagt. Presset for at nå stadigt større salgsmål, uafhængigt af om produkterne svarede til forbrugerens profil, har bevirket, at virksomheders, forbrugeres og i visse tilfælde kommunale myndigheders porteføljer er blevet inficeret med risikable produkter.

4.6 En anden grund er efter EØSU's mening incitaments- og bonusordningerne for de øverste chefer, hvis lønninger i nogle tilfælde er steget helt uhæmmet. I et tilfælde var årslønnen for den administrerende direktør for en af de store finansielle institutioner 400 gange større end en ansats. På trods af de mange tilsagn og højtidelige erklæringer fra EU's stats- og regeringschefer konstaterer EØSU, at der endnu ikke er fundet effektive og konkrete løsninger på disse problemer.

4.7 Først og fremmest indeholder den nuværende lovgivningsramme for kreditaftaler ingen forpligtelse til at afpasse udbuddet efter forbrugerens behov. Direktiv 2008/48/EF (artikel 8) fastlægger meget passende en forpligtelse til at vurdere forbrugerens kreditværdighed. Artikel 5, stk. 6, fastslår blot, at kreditgivere skal give forbrugeren fyldestgørende forklaringer, således at forbrugeren er i stand til at vurdere, om den foreslåede kreditaftale er passende, hvor det er relevant, ved at forklare de påkrævede oplysninger forud for aftaleindgåelsen, de foreslåede produkters vigtigste karakteristika og de specifikke konsekvenser, de kan få for forbrugeren. Desuden gives medlemsstaterne en vis handlefrihed med hensyn til den praktiske gennemførelse, men der fastlægges ingen bestemmelser om, at produkterne skal være afpasset efter behovet.

4.8 Denne mangel på regler har banet vej for misbrugssituationer, hvor de tilbudte produkter ikke altid matcher forbrugernes behov. Dette er tilfældet, hvor forbrugeren kun tilbydes én form for kredit, og hvor der ukritisk stilles kredit- eller debetkort til rådighed for køb af produkter i bestemte stormagasiner.

4.9 I den forbindelse fremhæver EØSU, at der skal være krav om, at tilbud om kreditkort skal holdes helt adskilt fra salget og markedsføringen af varer.

4.10 Med hensyn til reklamer bemærker EØSU, at der efter de gældende regler er krav om, at forbrugeren skal gives de standardoplysninger, der er nødvendige for at indgå en kreditaftale (artikel 4 og efterfølgende artikler i direktiv 2008/48/EF), men at der ikke er specifikke forpligtelser vedrørende vildledende og aggressive metoder eller metoder, der resulterer i gældsætning (4) .

4.11 EØSU er klar over, at det i en markedsøkonomi er overladt til markedet at finde en balance mellem udbud og efterspørgsel med hensyn til såvel mængde som kvalitet. Men når det viser sig, at markedet ikke er i stand til at finde passende løsninger, må de offentlige myndigheder gribe ind, da det er dem, der har ansvaret for at opfylde de samfundsmæssige behov på tilfredsstillende vis.

4.12 EØSU mener, at en mulig løsning kunne være at indføre et passende udbud af »certificerede« eller »standardiserede« låne- og kreditprodukter på det europæiske marked. Disse produkter kunne være et supplement til de allerede eksisterende. På den måde ville det blive lettere for forbrugerne at vælge et mere fordelagtigt produkt, der matcher deres behov (5).

4.13 EØSU mener derfor, at Kommissionen er nødt til at se nærmere på retsgrundlaget og procedurerne for indførelse af »certificerede« eller »standardiserede« låne- og kreditprodukter for derigennem at skabe større gennemsigtighed på det europæiske marked og for at iværksætte et hurtigvarslingssystem i Europa, som kan overvåge placeringen af risikable finansielle produkter og låne- og kreditprodukter på det europæiske finans- og lånemarked.

4.14 Derudover er det vigtigt at udvide lån- og kreditgivernes ansvar for at begrænse de produkter, som ikke matcher forbrugernes behov. Til det formål er det nødvendigt at indføre fælles procedurer på EU-niveau for at håndtere situationer med for stor gældsætning, hvor der er brug for at iværksætte støtte- og redningsaktioner for personer, der er havnet i for stor gæld som følge af bl.a. misbrug fra långivernes side.

4.15 Et andet forhold, som ikke er omfattet af EU-lovgivning, er åger. I nogle medlemsstater (Spanien, Frankrig, Italien, Portugal) er der regler for åger, men det er ikke tilfældet i alle lande.

4.16 Nyere undersøgelser (6) viser desuden, at regler om åger kan have positive virkninger for kampen mod social udstødelse og fattigdom og for bekæmpelsen af misbrug.

4.17 EØSU mener, at Kommissionen bør gennemføre en officiel studie for at undersøge, om og hvordan der kan indføres udtømmende europæiske bestemmelser om åger. Især mener EØSU, at det vil være hensigtsmæssigt at afgrænse nogle fælles grundlæggende principper og kriterier for fastlæggelse af en europæisk vifte af rentesatser, der kan betragtes som åger.

4.18 EØSU mener, at man bør bygge videre på og udnytte erfaringer opbygget gennem flere år i nogle medlemsstater og fastlægge en EU-lovgivningsramme for at fremme nationale ordninger, der kan bekæmpe åger og hjælpe personer, der har været udsat for åger.

4.19 EØSU bemærker, at de fleste tilfælde af misbrug på låne- og kreditområdet forekommer i forholdet mellem (kredit)formidlere og forbrugere.

4.20 I den forbindelse har Europa-Parlamentet krævet (7), at der udarbejdes en EU-ramme, som skal klarlægge og harmonisere kreditformidlernes ansvar og forpligtelser på grundlag af princippet om »samme aktivitet, samme risici, samme regler« med det formål at sikre beskyttelse af forbrugerne og undgå uigennemsigtige salgsmetoder og fejlagtige reklamer, som især skader de mest sårbare grupper og de mindst oplyste forbrugere. EØSU er enig og mener, at en sådan ramme vil medvirke til at rydde op på udbudsmarkedet og være et stærkere våben i kampen mod misbrug, uansvarlig låne- og kreditformidling og lånehajers kriminelle aktiviteter.

4.21 EØSU mener, at gennemsigtigheden, troværdigheden og professionalismen kan sikres, hvis der oprettes et register over kredit- og låneformidlere. Registrering i registret skal være underlagt bindende krav, og det skal være under kontrol af organer bestående af fagfolk fra bankverdenen, finansielle formidlere/mæglere og forbrugerorganisationer, der igen skal overvåges af tilsynsmyndighederne. Endvidere skal det klart fremgå, hvad der kan føre til suspension, sletning og eksklusion af registret, og at der er solidarisk hæftelse i tilfælde af skade, som er blevet efterprøvet ved en domstol.

4.22 Fremgangsmåder som at sende sms'er direkte til unge med tilbud om lån, »lette« lån over telefonen, lån som forskud på forventet indkomst og ukritiske tilbud om kredit-/debetkort udgør grundlaget for misbruget. Praksis af denne art skal bekæmpes med alle midler. Direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis opstiller en række mulige løsninger til tackling af problemerne med uansvarlig långivning, som også kan tilpasses eller anvendes i lovgivningen om forbrugerkreditaftaler.

4.22.1 EØSU ønsker, at de selskaber, der udsteder kreditkort, underlægges skrappe regler (vedrørende reklametilbud, det samlede kreditloft, den potentielle indehavers alder og klare kontoudtog) for at undgå aggressiv praksis og praksis, der opmuntrer til for stor gældsætning.

4.22.2 Navnlig skal kreditkortenes beløbsgrænser fastsættes efter aftale med indehaveren. Beløbsgrænsen bør kun kunne hæves efter udtrykkelig aftale mellem indehaveren og udstederen af kreditkortet.

4.23 Men for at være effektiv skal lovgivningen håndhæves mere konsekvent (8). I lyset af den nye situation som følge af den internationale finansielle krise mener EØSU, at det er nødvendigt at fremrykke datoen for evaluering af effektiviteten af direktiv 2008/48/EF (den første evaluering skal efter planen finde sted den 12. juni 2013) og at forkorte evalueringsperioden fra fem til tre år. Særligt når det gælder urimelig handelspraksis ved lån- og kreditgivning, finder EØSU det vigtigt, at der i medlemsstaterne oprettes en markedskontrolmyndighed med særlige beføjelser og tekniske ressourcer på låne- og kreditområdet.

4.23.1 Særligt ønsker EØSU, at der vedtages skrappere lovregler, som sikrer fuld og gennemsigtig beskyttelse i forbindelse med brug af de oplysninger, som kunderne afgiver, især via internettet og med elektronisk post.

4.24 EØSU mener, at man - med de forbehold, der er fremsat i tidligere udtalelser om emnet (9) - bør vurdere, om det er muligt at forpligte formidlere af realkreditlån til at anvende ESIS (det europæiske standardoplysningsblad) og give oplysninger om rentesatser, sådan som det er tilfældet i forbrugerkreditdirektivet. Hermed ville det europæiske realkreditmarked blive bedre integreret og forbrugere og familier være bedre beskyttet.

4.25 Med hensyn til rådgivning på forbrugerkreditområdet opfordrer EØSU til, at civilsamfundsorganisationer, særligt forbrugerorganisationer, støttes i at udvikle rådgivningsaktiviteter, der kan give låntagere en objektiv, klar og professionel bedømmelse af, om de tilbudte produkter svarer til deres særlige behov.

4.26 EØSU understreger, at området for kreditkonsulentydelser skal være reguleret, først og fremmest for at sikre stor gennemsigtighed, og at kreditgivere og -formidlere er uafhængige.

4.27 For at løse alle disse problemer mener EØSU, at det er brug for en samlet, harmoniseret og ensartet lovgivningsramme på EU-niveau med principper og regler, der skal være gældende for alle låne- og kreditprodukter.

5. Misbrug og/eller ulovlig praksis på låne- og kreditområdet

5.1 EØSU mener, at man på samme tid må løse de problemer, der gemmer sig bag de mange fiktive selskaber inden for låneformidling og finansielle tjenesteydelser, og som i praksis giver sig udslag i aggressive og ågerlignende metoder i form af ågerrenter og kriminelle aktiviteter som afpresning. Der henvises til følgende, som hverken er en udtømmende eller komplet liste:

— ureglementerede lån til forbrugere og familier i vanskeligheder, som har sat sig i større gæld, end de kan klare;

— lån, der bl.a. via ågerrenter har til formål at udplyndre klienten - en praksis, der er typisk for kriminelle organisationer.

5.2 Ureglementerede lån kan forekomme på en række forskellige måder:

— »Ikke-registrerede« forskud af penge eller andre værdier, således at der lukreres mest muligt på den enkelte persons likvide midler, og tilbagebetalingen af disse forskud udskydes længst muligt.

— Ulovlig finansiering, som långiveren tjener på ved ikke at overholde etiske kodekser, ved at anvende chikanerende klausuler og fastlægge uigennemsigtige aftalevilkår samt ved at presse de garantier, der skal stilles, i vejret.

— Lån, der typisk ligner bankvirksomhed, men er misbrug.

— Lån, hvor der klart er tale om åger, i forskellige kriminelle udformninger og i bestemte sammenhænge.

5.3 Det er EØSU's opfattelse, at vækstpotentialet for ureglementerede lån opstår derved, at mange familier og forbrugere er udelukket fra det regulerede lånemarked, bl.a. på grund af uansvarlig lån- og kreditgivning, som har bragt dem i en ekstremt sårbar afhængighedssituation.

5.4 EØSU er klar over, at problemerne for lavindkomstfamilier og de forskellige former for forbrugspres - som er andre årsager til, at forbrugere og familier optager ulovlige lån og vender sig mod de parallelle pengemarkeder – ikke kan løses udelukkende ved at fastlægge regler for lån og kredit.

5.5 Misbruget og/eller den illegale praksis på låne- og kreditområdet har i øvrigt meget ofte kriminel karakter og skal derfor reguleres af særlige strafferetlige initiativer inden for det europæiske retsområde, som skal håndhæves af politimyndighederne. Fuld eksigibilitet i hele EU af nationale domme om beslaglæggelse af varer opnået ved åger eller ulovlig tvang ville i høj grad kunne bidrage til at bekæmpe misbruget og den ulovlige praksis (10) .

5.6 EØSU gør opmærksom på, at der på dette område ikke findes tilstrækkelige data for alle landene i EU til fuldt ud at kunne belyse omfanget og alvoren af problemet på EU-niveau, og foreslår derfor, at Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne foretager en grundig analyse af forekomsten heraf på et sammenligneligt grundlag.

6. Civilsamfundets rolle

6.1 Civilsamfundet og især forbrugerorganisationer og velgørende organisationer har en vigtig rolle at spille i forbindelse med at finde frem til, undersøge og overvåge problemerne forbundet med misbrug og/eller ulovlig praksis ved lån- og kreditgivning til forbrugere og familier.

6.2 EØSU finder det derfor vigtigt, at man i samråd med de offentlige myndigheder opretter og fremmer civilsamfundsnetværk, der skal undersøge, bistå og overvåge situationer, hvor låntagning og for stor gældsætning fører til social udstødelse og fattigdom. Disse netværk er især vigtige for udvekslingen af informationer og god praksis, også som en del af harmoniserede klageordninger.

6.3 EØSU bemærker, at der allerede findes god praksis på området, bl.a. långivning, hvor der tages sociale hensyn, og det europæiske netværk for finansiel integration, EFIN, og at eksemplerne på god praksis skal fremmes og udbredes i hele EU.

6.4 EØSU mener, at information og uddannelse af forbrugerne, bl.a. i undervisningen helt fra grundskolen, er et af de bedst egnede områder for initiativer fra medlemsstaterne og civilsamfundet (11). Denne indsats er vigtig for at udvikle en finansiel forståelse i hele EU.

6.5 EØSU mener, at det er vigtigt at fremme og udbygge disse aktiviteter, men understreger, at det er långivernes opgave at oplyse om produkterne og de offentlige myndigheders at sørge for undervisning. EØSU mener endvidere, at civilsamfundets undervisningsinitiativer og initiativer om gennemsigtig og forståelig information kun vil være effektive, hvis de suppleres med ensartede og altomfattende regler.

6.6 På den offentlige høring, som EØSU afholdt i Bruxelles den 28. januar 2010 med kvalificerede repræsentanter for civilsamfundet i medlemsstaterne og på EU-niveau, blev det understreget, at misbrug og/eller ulovlig praksis må underlægges europæisk kontrol, både når det gælder regler og hjælp til ofrene og med hensyn til uddannelses- og oplysningspolitikker over for alle de berørte parter.

6.7 For at stimulere den sociale markedsøkonomi på låne- og kreditområdet mener EØSU, at det er vigtigt at etablere og udvikle virksomheder inden for socialøkonomien, bl.a. kooperativer (12). De offentlige myndigheder har også ansvaret for at støtte og fremme etableringen af denne type virksomheder og deres virke (13).

Bruxelles, den 28. april 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) FIN-NET-ordningen (Financial Dispute Resolution Network).

(2) Jf. Second joint assessment by the SPC and the European Commission of the social impact of the economic crisis and of policy responses- SPC/2009/11/13 FINAL; Eurobarometerundersøgelse om fattigdom og social udstødelse – 2010, det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse; meddelelse fra Kommissionen - Joint Report on Social Protection and Social Inclusion på: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=757&langId=en.

(3) Offentlig høring om ansvarlig långivning og låntagning, Bruxelles, den 3. september 2009.

(4) Derimod findes der en god definition af »vildledende handlinger« (art. 6) og »aggressiv handelspraksis« (art. 8) i direktiv 2005/29/EF, der vedrører virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne.

(5) Se i den forbindelse ISO 22222 (Personal Financial Planning – 2005); UNI-ISO (Personal Financial Planning – 2008); AENOR-UNE 165001 (Etica. Requisitos de los productos financieros socialmente responsables – 2009); og se også ECO/266 - Socialt ansvarlige finansielle produkter.

(6) Jf. Usura, endelig rapport om åger fra det socioøkonomiske observatorium for kriminalitet, CNEL, Rom 2008.

(7) Europa-Parlamentets beslutning af 5.6.2008 om sektorundersøgelse i detailbanksektoren.

(8) Medlemsstaterne skal overholde EU-reglerne inden 12. juni 2010.

(9) EUT C 27 af 3.2.2009, s. 18, og EUT C 65 af 17.3.2006, s. 13.

(10) »Over for denne nu internationale praksis kan regeringerne og institutionerne også fortsætte med at vende det blinde øje til eller med kun at finde frem til nationale løsninger. Men hvis de blot holdt sig for øje, at jagten på kriminelle har fået en saltvandsindsprøjtning med den europæiske arrestordre, ville man konsekvent og hurtigt kunne fastlægge et fælles undersøgelses- og retsinstrument og fælles strafferetlige minimumsbestemmelser i alle medlemsstaterne, der til en start kunne sikre, at ofre for strafbare mafiaaktiviteter får erstatning.« (jf. F. Forgione, Mafia export, 2009, Milano).

(11) UNI (forslag om standarder for finansiel undervisning af borgerne - tjenestekrav), januar 2010.

(12) Jf. Resilience of the Cooperative Business Model in Times of Crisis, OIL 2009.

(13) Jf. EUT C 318 af 23.12.2009, s. 22.