BILAG III

Gennemførelse af habitatdirektivets artikel 12: Eksemplet med ulve

1. Baggrund og indledning

Ulven tilhører Europas oprindelige fauna og er en integreret del af vores biodiversitet og naturarv. Som rovdyr øverst i fødekæden spiller den en vigtig økologisk rolle og bidrager til økosystemernes sundhed og funktion. Den bidrager navnlig til at regulere tætheden af de arter, den jager (1) (typisk vilde hovdyr som rådyr, kronhjort og vildsvin, men også gemse og elg, afhængigt af området), og til at forbedre deres sundhed gennem selektiv rovdrift. Ulven forekom tidligere i hele det europæiske fastland, men den var blevet udryddet i de fleste regioner og lande i første halvdel af det 20. århundrede.

Rapporten om naturens tilstand 2020 (2), der er baseret på data fra medlemsstaterne, bekræfter, at ulvebestandene generelt er ved at blive genoprettet (stabilt eller stigende) i EU og genvinder dele af deres historiske udbredelsesområde, selv om de kun har opnået en gunstig bevaringsstatus i nogle medlemsstater (3). Ulvens tilbagevenden er en stor bevaringssucces (4), som er blevet muliggjort af retlig beskyttelse, mere gunstige holdninger i offentligheden samt genopretning af dens byttearter (f.eks. hjorte og vildsvin) og af skovdække (efter braklægning af landbrugsjord).

Samtidig er ulvens tilbagevenden til områder, hvor den har været fraværende i årtier eller mere, en stor udfordring for medlemsstaterne, da denne art ofte er forbundet med flere typer konflikter og kan give anledning til stærke sociale protester og reaktioner blandt de berørte landdistriktssamfund.

Ligesom andre store rovdyr kræver ulve meget store arealer, hvor individer og ulveflokke har et territorium på flere hundrede tusinde km2. Som følge heraf forekommer de i meget lave tætheder, og deres bestande spreder sig over meget store områder, typisk på tværs af mange forvaltningsgrænser, både i og mellem landene. Fra et biologisk synspunkt bør bevarings- og forvaltningsforanstaltningerne derfor koordineres og samordnes så vidt muligt. Dette understreger behovet for grænseoverskridende samarbejde, hvor der f.eks. anvendes ensartede og koordinerede tilgange på ulvebestandsniveau. Yderligere vejledning kan findes i Guidelines for population-level management plans of large carnivores in Europe, udarbejdet for Europa-Kommissionen (Linnell et al., 2008) (5).

Ulven er opført i bilag IV til habitatdirektivet for de fleste medlemsstater og regioner og er derfor underlagt de strenge beskyttelsesbestemmelser i habitatdirektivets artikel 12, herunder forbuddet mod alle former for forsætlig indfangning eller drab af individer i naturen.

For nogle medlemsstater og regioner er ulven opført i bilag V som en art, »for hvis indsamling i naturen og udnyttelse der kan træffes forvaltningsforanstaltninger«. For de fleste medlemsstater og regioner er ulven også opført i bilag II som en prioriteret art, der kræver udpegning af særlige bevaringsområder og passende bevaringsforanstaltninger. I tabellen vises det, hvilke bestande der er omfattet af hvilke bilag til habitatdirektivet.

Tabel

Opførelse af ulv i bilagene til habitatdirektivet

Bilag II (behov for udpegning af særlige bevaringsområder): »* Canis lupus (bortset fra estiske, lettiske, litauiske, og finske populationer, græske populationer nord for 39. breddegrad og spanske populationer nord for Duero)« Bilag IV (streng beskyttelse): »Canis lupus (bortset fra estiske, bulgarske, lettiske, litauiske, estiske, polske og slovakiske populationer, græske populationer nord for 39. breddegrad, spanske populationer nord for Duero og finske populationer i rensdyrforvaltningsområdet som defineret i paragraf 2 i finsk lov nr. 848/90 af 14. september 1990 om rensdyrforvaltning)« Bilag V (artsforvaltning er tilladt): »Canis lupus (spanske populationer nord for Duero, græske populationer nord for 39. breddegrad, finske populationer i rensdyrforvaltningsområdet som defineret i paragraf 2 i finsk lov nr. 848/90 af 14. september 1990 om rensdyrforvaltning samt bulgarske, lettiske, litauiske, estiske, polske og slovakiske populationer)«.

Som nævnt ovenfor har ulven endnu ikke opnået en gunstig bevaringsstatus i mange medlemsstater og regioner (6).

En undersøgelse, der blev gennemført i 2018 for Europa-Parlamentet (7), omhandlede udryddelsesrisikoen for de enkelte ulvebestande på grundlag af IUCN's rødlistekriterier. Ud af ni (hovedsageligt grænseoverskridende) ulvebestande blev tre vurderet som »ikke truede«, tre »næsten truede« og tre »sårbare«. En ulvebestand (den iberiske bestand, Spanien-Sierra Morena) er blevet udryddet. Forfatterne til undersøgelsen fremhævede også problemer med at harmonisere resultaterne af overvågninger på grund af forskelle i overvågningsteknikker og -tilgange (forskellige opgørelsesmetoder eller -perioder), gennemsnit i forhold til maksimums- og minimumsbestand, mangel på rapporter fra visse lande, selv om arten er til stede, forskelle i datakvalitet osv. (8).

Selv om flere ulvebestande tilsyneladende er ved at blive genoprettet og vokser i hele Europa, står arten stadig over for en række trusler og bevaringsproblemer, navnlig krybskytteri (som ofte ikke opdages, men som sandsynligvis tegner sig for en meget stor andel af den samlede dødelighed). De specifikke trusler og de potentielle foranstaltninger til at imødegå dem er beskrevet for hver ulvebestand i rapporten Key actions for Large Carnivore populations in Europe (Boitani et al., 2015 (9)), som Europa-Kommissionen har finansieret.

2. Retlige krav til beskyttelse af individuelle ulve

Ulven er strengt beskyttet de steder, for hvilke den er nævnt i bilag IV til habitatdirektivet. Direktivets formål er at opnå en gunstig bevaringsstatus for de nævnte arter. Den beskyttelse, som habitatdirektivets artikel 12 giver bestandene af de arter, der er opført i dette bilag, er forebyggende og kræver, at medlemsstaterne forhindrer situationer, der kan have en negativ indvirkning på arten.

Den formelle gennemførelse artikel 12 i national lovgivning skal suppleres af yderligere gennemførelsesforanstaltninger med henblik på at sikre streng beskyttelse baseret på de specifikke problemer og trusler, som ulven står over for i en given sammenhæng. Myndighederne skal ikke blot forbyde de handlinger, der er anført i artikel 12, de skal også træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at forbuddene ikke overtrædes i praksis. Dette indebærer f.eks., at myndighederne skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at forhindre (ulovlige) drab på ulve og beskytte deres raste- og yngleområder, f.eks. deres huler og deres »rendezvous-områder«.

Ifølge EU-Domstolen »kræver gennemførelsen af (habitatdirektivets) artikel 12, stk. 1, ikke kun, at medlemsstaterne indfører en fuldstændig lovramme, men også, at de iværksætter konkrete, specifikke beskyttelsesforanstaltninger«, idet bestemmelsen også forudsætter, »at der vedtages sammenhængende og koordinerede foranstaltninger af forebyggende karakter« (Domstolens dom af 11. januar 2007, sag C-183/05, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland). Denne tilgang er blevet bekræftet af Domstolens dom af 10. oktober 2019 (forslag til afgørelse i sag C-674/17): »Overholdelsen af denne bestemmelse kræver ikke kun, at medlemsstaterne indfører en fuldstændig lovramme, men også, at de iværksætter konkrete, specifikke beskyttelsesforanstaltninger. På samme måde forudsætter den strenge beskyttelsesordning, at der vedtages sammenhængende og koordinerede foranstaltninger af forebyggende karakter. En sådan streng beskyttelsesordning skal således gøre det faktisk muligt at undgå forsætlig indfangning eller drab i naturen og beskadigelse eller ødelæggelse af yngle- og rasteområder for de dyrearter, der er nævnt i habitatdirektivets bilag IV, litra a).«

Et eksempel på en foranstaltning, der effektivt håndhæver artsbeskyttelsesbestemmelserne, er oprettelsen af effektive hold til bekæmpelse af krybskytteri udstyret med hunde, der kan opspore gift. Krybskytteri, fælder og giftig lokkemad er en stor trussel for ulve mange steder. Forgiftning er et særligt alvorligt problem, fordi det også rammer andre arter, navnlig rovfugle. For at bekæmpe dette problem har en række projekter i Syd- og Østeuropa (Spanien, Italien, Portugal, Grækenland, Bulgarien og Rumænien), der finansieres af LIFE-programmet (10), bidraget til at indføre specifikke foranstaltninger, der effektivt støtter den strenge artsbeskyttelsesordning, f.eks. etablering af enheder med hunde, der kan opspore gift, uddannelsespersonale (naturvejledere, skovvagter, politi og dyrlæger) og kapacitetsopbygning inden for offentlige organer samt oplysningsaktiviteter rettet mod landbrugere, jægere, turistindustrien, skolebørn og den brede offentlighed.

Planer for bevaring/forvaltning af ulve kan, når de er udarbejdet i overensstemmelse med artikel 12, og når de gennemføres korrekt, udgøre en effektiv ramme for gennemførelsen af bestemmelserne om streng beskyttelse for bilag IV- ulvebestande, idet der dermed kan opbygges en omfattende ordning for sameksistens, der kan sikre en gunstig bevaringsstatus, og samtidig imødegå konflikter med menneskelige aktiviteter.

Sådanne planer kan omfatte tiltag som f.eks.: i) støtte til forebyggende foranstaltninger (gennem investeringsstøtte, information, uddannelse og teknisk bistand), ii) kompensation for økonomiske skader forårsaget af ulve iii) forbedring af overvågnings- og vidensgrundlaget for den pågældende ulvebestand, iv) overvågning, evaluering og forbedring af effektiviteten af foranstaltninger til beskyttelse af besætninger v) fremme af inddragelse af og dialog med og blandt interessenter (f.eks. gennem særlige platforme) vi) forbedring af håndhævelsesindsatsen for at bekæmpe ulovlige drab på ulve, vii) beskyttelse af levesteder og forbedring af adgangen til føde (f.eks. ved at genoprette vildtlevende byttebestande, hvis det er nødvendigt), viii) udvikling af økoturismemuligheder i forbindelse med ulve, ix) fremme/markedsføring af landbrugsprodukter med oprindelse i ulveområder og x) oplysning, uddannelse og bevidstgørelse. Planerne kan også give de relevante myndigheder mulighed for at tillade begrænset anvendelse af aflivning for at fjerne ulveindivider ved at anvende fravigelser i overensstemmelse med direktivets betingelser. Det skal dog bemærkes, at planer om tilpasset udbytteforvaltning (f.eks. planerne for jagtbare arter i bilag V til habitatdirektivet) ikke vil være i overensstemmelse med bestemmelserne om streng beskyttelse, der finder anvendelse på bilag IV-arter.

Disse planer bør udarbejdes på grundlag af de bedste tilgængelige oplysninger om artens bevaringsstatus og -tendenser samt om alle relevante trusler og pres. Deltagelse eller høring af alle relevante interessenter, navnlig dem, der er berørt af arten eller af de påtænkte bevaringsforanstaltninger, er afgørende for at integrere alle relevante aspekter af planerne og tilskynde til bred social accept.

Eksempel på inddragelse af interessenter i en forvaltningsplan Kroatiens plan for forvaltning af ulve for 2010-2015 (Kroatiens kulturministerium, 2010) var resultatet af en toårig proces, der omfattede repræsentanter for alle interessegrupper (relevante ministerier, medlemmer af udvalget for overvågning af store rovdyrbestande, videnskabsfolk, skovbrugere, ikke-statslige sammenslutninger osv.) I den detaljerede handlingsplan skitseres de foranstaltninger, som Kroatien bør gennemføre for at sikre, at landets ulvebestand bevares i den mest harmoniske sameksistens med mennesker.

Planer for bevaring og forvaltning af ulve kan derfor udgøre en passende struktur til at vurdere og håndtere alle relevante problemer og konflikter, der truer ulvebestandene, med henblik på at opnå en gunstig bevaringsstatus.

De kan derfor også dække spørgsmål som ulvehybridisering med hunde, som rapporteres for alle ni europæiske ulvebestande og i 21 europæiske lande (11). Nogle steder udgør dette en alvorlig trussel for bevaringen af ulven (12), og der kan være behov for specifikke forebyggende, proaktive og reaktive foranstaltninger for at løse problemet, som anført i henstilling nr. 173 (2014) (13), der blev vedtaget under Bernkonventionen (Europarådet, 2014). Da hybridisering af ulve og hunde er et komplekst spørgsmål, anbefales det dog kraftigt, at der udarbejdes en veldefineret forvaltningsplan på nationalt plan og på bestandsniveau med udgangspunkt i de seneste og mest pålidelige felt-, laboratorie- og statistiske procedurer (se boksen).

Hybrider af ulve og hunde Formering mellem ulve og deres husdyrform, hunde, har sandsynligvis været almindelig, så længe hunden har været domesticeret, og sker sandsynligvis stadig med varierende intensitet i flere dele af ulveområdet. Som en form for antropogen hybridisering er hybridisering af ulve og hunde ikke en naturlig evolutionsproces, hvor hybrider bør være omfattet af bevaringsforanstaltninger. I stedet er hybridisering af ulve og hunde — som en trussel mod ulvebestandenes genetiske integritet — snarere et problem, der giver anledning til stor bevaringsmæssig bekymring, og bør imødegås ved hjælp af passende forvaltningsplaner og -værktøjer. I Europa er der konstateret hybridisering i flere lande, f.eks. Norge, Letland, Estland, Bulgarien, Italien, Spanien, Portugal, Tyskland, Grækenland, Slovenien og Serbien. Skøn over introgressionen af hundegener i vilde ulvebestande er imidlertid baseret på forskelligartede tilgange og tilhørende forsøgsprotokoller. I flere tilfælde har krydsavl kun resulteret i et eller få kuld af hybrider i afgrænsede områder, mens introgressionen af hundegener i vilde ulvebestande i andre tilfælde har spredt sig over betydelige områder, dog i forskelligt omfang (fra 5,6 % i Galicien, Spanien til mere end 60 % i provinsen Grosseto, Italien). Der er ligeledes konstateret en høj introgression i det nordlige Apenninerne, mens der kun er fundet sjældne hybridtilfælde i ulvebestanden i Alperne (fra Frankrig til de central-østlige Alper). Andre steder ligger den rapporterede hybridiseringsgrad imidlertid på omkring 5-10 % (Leonard et al., 2011). Hybridisering sker primært mellem hanhunde og hunulve. Det modsatte kan også forekomme i sjældne tilfælde. Det store antal fritgående hunde fra forskellige områder, især i Middelhavsområdet, giver store muligheder for møder mellem ulve og hunde. Der mangler viden om økologien for vilde hybrider af ulve og hunde, men der er ingen dokumentation for reduceret individuel egnethed, spredning, reproduktionssucces, adfærdsændring eller bestandslevedygtighed hos hybrider. Forvaltning af hybridisering af ulve og hunde er et komplekst problem for myndighederne, som giver anledning til flere alvorlige udfordringer. a) En hybrids taksonomiske status Hunde er en domesticeret ulveart, og begge tilhører samme taksonomiske enhed, arten Canis lupus. Hunde identificeres til tider ved underartskvalifikatoren Canis lupus familiaris. Der er ingen tvivl om, at hybrider bevarer navnet Canis lupus. b) Hybriders retlige status I modsætning til hunde, hvis overlevelse normalt afhænger af menneskelig pleje og ressourcer, lever hybrider uafhængigt som vildtlevende dyr. I mange nationale lovgivninger anses de derfor for vilde dyr og forvaltes efter de samme regler. Hvis hybrider blev anses for hunde, ville de være omfattet af den nationale lovgivning om husdyr. Under alle omstændigheder forekommer det nyttigt, hvis hybrider af ulve og hunde »gives samme retlige status som ulve i forhold til jægere og offentligheden for at lukke et potentielt smuthul for ulovlige drab på ulve« (Policy Support Statement on hybridisation udarbejdet af Large Carnivore Initiative for Europe og knyttet som bilag til Guidelines for population-level management plans of large carnivores (Linnell et al., 2008)). Hvis hybrider blev anset for at være retligt ubeskyttede i henhold til national lovgivning, kan dette føre til øget utilsigtet drab på ulve, da det er vanskeligt at skelne hybrider fra genetisk »rene« ulve alene på grundlag af morfologiske karakteristika. Dette kan medføre ikke blot utilsigtede, men også forsætlige drab, da hybriders ubeskyttede status da kunne anvendes som dække til drab af egentlige ulve. Forvaltningsmyndighederne opfordres til at sikre, at hybrider klart og utvetydigt er omfattet af deres nationale lovgivning som enten vilde dyr eller husdyr. c) Muligheder for forvaltningsmæssige reaktioner Den mest hensigtsmæssige forvaltningsreaktion afhænger af det samlede anslåede introgressionsniveau, og om introgressionen er begrænset til afgrænsede områder og enkelte flokke eller er spredt over store områder og/eller de fleste af flokkene. Begrænset introgression er eksempel ikke altid en alvorlig trussel, hvis den har været stabil på tværs af generationer. Det kan være umuligt at styre betydelig og udbredt hybridisering (»hybrid swarm«), men det stadig kan være ønskeligt at reducere den igangværende og fremtidige strøm af domesticerede gener til ulvebestanden. En høj, men lokal prævalens kan imødegås med målrettede foranstaltninger, der omfatter neutralisering af reproduktionen af hybrider (enten gennem fysisk fjernelse eller sterilisering). Selv om der er blevet taget flere forbehold med hensyn til vanskelighederne ved og effektiviteten af at fjerne hybrider for at kontrollere et lavt niveau af udbredt introgression, kan denne intervention være nyttig, hvis hybridisering ikke er udbredt, og anvendelsen heraf understøttes af anvendt forskning, overvågning og en fleksibel forvaltningsramme. Der findes en bred række forvaltningsværktøjer, og anvendeligheden af hvert værktøj afhænger af målene. Hybridisering bør håndteres gennem en særlig plan på nationalt plan eller eventuelt på bestandsniveau, hvis mål, protokoller og kriterier er fuldt ud beskrevet og begrundet. En række forebyggende, proaktive og reaktive foranstaltninger skal identificeres og beskrives. Planen bør indeholde bestemmelser om at: 1) etablere en international samarbejdsindsats, der involverer alle genetiske laboratorier, nå til enighed om en fælles tilgang til fastlæggelse af tærskler og procedurer for identifikation af hybrider og dele referencebestandenes genfrekvenser 2) godkende et sæt politiske retningslinjer for undersøgelse og overvågning af spredning og prævalens af hybridisering og hundegenetisk introgression i ulvebestanden 3) definere de områder, hvor forskellige forvaltningsværktøjer er hensigtsmæssige afhængige af omfanget af og mønstrene for prævalensen af hybrider, fra ingen intervention til aktiv fjernelse af hybride individer I sidste ende kan den sociale kontekst have betydning for de valgte forvaltningsområder og aktioner 4) oprette beredskabshold (og -procedurer), hvis og når det er nødvendigt, for at fjerne hybrider af ulve og hunde fra naturen eller for deres indfangning/sterilisering/udsætning. Europa-Kommissionen tilslutter sig fuldt ud Bernkonventionens anbefaling nr. 173 (2014), hvor det bl.a. hedder, at: »indsatsen for at sikre, at enhver påvist hybrid af ulve og hunde fjernes på en myndighedskontrolleret måde, gennemføres af hensyn til den effektive bevaring af ulve«. Dette kan øjensynligt kun opnås ved at forbyde drab af hybrider i henhold til national lovgivning, idet der kun gøres en undtagelse for myndigheder eller deres udpegede agenter. I anbefalingen opfordres parterne til at: »Sikre, at den myndighedskontrollerede fjernelse af hybrider af ulve og hunde finder sted, efter at myndighedspersoner, bemyndigede organer eller forskere har bekræftet, at de er hybrider, ud fra genetiske og/eller morfologiske karakteristika. Fjernelse bør kun foretages af bemyndigede organer, og det bør sikres, at sådan fjernelse ikke undergraver ulvens bevaringsstatus«. »Træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at forhindre, at ulve dræbes forsætligt eller utilsigtet som hybrider af ulve og hunde. Dette berører ikke den omhyggelige myndighedskontrollerede fjernelse af konstaterede hybrider af ulve og hunde fra naturen, der foretages af bemyndigede organer« 5) godkende en national plan for kontrol med fritgående hunde (vildtlevende hunde, strejfere eller hunde, der ejes af personer, som lader dem løbe frit rundt) og forbyde hold af ulve og hybrider af ulve og hunde som kæledyr. Iværksætte oplysningskampagner til støtte for kontrol med vildtlevende og fritgående hunde i ulveområder.

3. Konflikter med ulve

Ulven har historisk set været forbundet med flere typer socioøkonomiske konflikter med mennesker. Tidligere har sådanne konflikter ført til udryddelse eller alvorlig reduktion af ulvebestandene i en stor del af det europæiske udbredelsesområde. Denne forfølgelse og den høje forekomst af krybskytteri fortsætter stadig i mange områder. I dag er de vigtigste konflikter:

— Angreb på besætninger. Angreb på besætninger berører navnlig får. Ifølge Linnell & Cretois (2018) blev der i perioden 2012-2016 i gennemsnit dræbt 19 500 får om året af ulve i EU (bemærk, at data mangler for Polen, Rumænien, Spanien, Bulgarien, Østrig og dele af Italien). Dette tal er i øjeblikket den bedste tilgængelige indikator for ulvens rovdrift i EU. Får er de hyppigste ofre for ulveangreb, men andre typer husdyr (geder, kvæg og heste) og semidomesticerede rensdyr berøres i mindre grad. Ulveangreb varierer betydeligt og afhænger i høj grad af typen af husdyrbruget, forvaltningstypen og kontrolniveauet, dvs. om dyrene er lukket inde, især om natten, eller om de vogtes. I Frankrig (80 ulveflokke) dræbte ulve omkring 11 000 får, kvæg og geder, som udløste kompensation, i 2019 (Dreal 2019 (14)), mens tallet i Tyskland (128 ulveflokke) ligger under 3 000 for 2019 (DBBW 2019 (15)), og i Sverige (31 ulveflokke) blev kun 161 får dræbt 2018 (Viltskadestatistik 2018, SLU (16)). Linnell & Cretois (2018) fremhæver vanskelighederne ved at indsamle sammenhængende og pålidelige data på tværs af Europa om ulveangreb på husdyr. Husdyr kan dø eller forsvinde af forskellige årsager, og det er ikke altid muligt at knytte deres dødsfald til store rovdyr. Kvaliteten af landbrugernes og husdyravlernes rapportering afhænger i høj grad af kompensationsordningen, f.eks. af kompensationens størrelse (fuld eller delvis), varigheden af og vanskelighederne ved den dermed forbundne administrative proces og af, om der foretages kontrol på stedet for at kontrollere, om dødsfaldene rent faktisk skyldtes store rovdyr. Ulve angriber og dræber også lejlighedsvis hunde, f.eks. i Sverige og Finland under jagt på elge med løse hunde i ulveområder. Tabet af både husdyr og hunde har klart en stor følelsesmæssig virkning, ud over de direkte og indirekte økonomiske tab. Den overordnede indvirkning af ulveangreb på husdyrsektoren i EU er ubetydelig, men ulveangreb på ubeskyttede græssende får kan være betydelig på bedriftsniveau og kan medføre et yderligere pres og en yderligere byrde for de berørte operatører i en sektor, der allerede er påvirket af forskellige former for socioøkonomisk pres.

— Opfattet risiko for mennesker. Ulve opfatter ikke mennesker som mulige byttedyr, men snarere som en trussel, der skal undgås. Der er tidligere er rapporteret om dødelige ulveangreb på mennesker (ofte relateret til individer med rabies, eller som er blevet fodret, provokeret, såret eller fanget af mennesker), men den faktiske risiko for ulveangreb på mennesker under de nuværende europæiske miljømæssige og sociale forhold vurderes at være ekstremt lav. (Linnell et al., 2002, Linnell og Alleau, 2016 (17), KORA, 2016, Linnell et al., 2021). På trods af dette frygter mange stadig ulve, især i de lande og regioner, hvor arten for nylig er vendt tilbage, eller hvor det stigende antal ulve gør dem mere synlige i områder, hvor de normalt ikke var til stede før. Der er rapporteret tilfælde, hvor ulve har nærmet sig mennesker og har udvist en usædvanlig adfærd (»pågående« eller »frygtløse« ulve). Dette er navnlig sket, når de er blevet fodret, eller hvor hunde har været til stede (Reinhardt 2018). Med hensyn til hybrider af ulve og hunde er der ingen dokumentation for, at de er mere pågående eller farligere end ulve, men frygten for hybrider er også et specifikt problem i visse dele af Europa. Der skal tages nøje hensyn til disse opfattelser og holdninger, og de skal tages alvorligt. Selv om det ofte ikke er tilstrækkeligt, kan det kan hjælpe at støtte uddannelsesaktiviteter, formidle korrekte oplysninger og aflive fake news gennem faktakontrol (som nogle lokale eller regionale myndigheder foretager under LIFE-projekter). Det skal desuden formidles klart, at målrettet fjernelse af en ulv er tilladt i henhold til habitatdirektivet, hvis der er tale om en usandsynlig og objektiv fare, f.eks. fra en ulv med rabies, en aggressiv ulv eller en fodret eller tilvænnet ulv (se afsnittet om fravigelser i henhold til habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, i kapitel 6 nedenfor).

— Indvirkning på jagtvildt. Ulve og menneskelige jægere kan undertiden forfølge det samme bytte, dvs. vildtlevende hovdyr. Når store rovdyr vender tilbage, frygter jægere ofte, at konkurrencen fra dem vil påvirke deres aktiviteter, og dette kan medføre store konflikter. Virkningen af ulvens rovdrift på de vildtlevende hovdyrs antal og adfærd varierer betydeligt og er kompleks, afhængigt af arten og den lokale kontekst. Generelt dræber ulve kun en lille procentdel af vildtet hvert år — langt færre end jægerne — og de har ikke umiddelbart en negativ indvirkning på vildtbestandenes (generelt stigende) udvikling i Europa (18) (Bassi, E. et al., 2020, Gtowaciflski, Z. og Profus, P. 1997). I modsætning til rov på husdyr kan vilde rovdyrs rov på vildt under alle omstændigheder ikke forhindres eller afbødes, da det er en del af de naturlige processer, som biodiversitetspolitikken har til formål at genoprette og bevare. Dette er en stor udfordring for europæiske jægere, da der skal tages hensyn til store rovdyrs tilbagevenden, når de planlægger jagt og fastsætter kvoter for vildtlevende hovdyr. Endelig skal ulvens bidrag til regulering af hovdyrs tæthed (Ripple, W.J. og Beschta, R.L., 2012) anerkendes sammen med de fordele, dette medfører, f.eks. med hensyn til færre skader på skovbrug og landbrugsafgrøder (19).

— Konflikter om værdier (konkurrerende visioner for europæiske landskaber). Konflikter i forbindelse med ulve handler ikke altid om de direkte økonomiske konsekvenser for visse operatører i landdistrikterne. Ulve er et stærkt symbol på en række bredere problemer, og konflikter afspejler ofte dybere sociale skel (f.eks. mellem landdistrikter og byområder, mellem moderne og traditionelle værdier eller mellem forskellige sociale og økonomiske klasser) (Linnell, 2013). Ulve udløser ofte en grundlæggende debat om den fremtidige retning for de europæiske landskaber (Linnell, 2014) mellem forskellige samfundssegmenter med modsatrettede synspunkter og visioner om, hvordan vilde dyr og planter og landskaber bør bevares, anvendes eller forvaltes (20). Dette forklarer, hvorfor der sjældent er en klar sammenhæng mellem omfanget af den direkte økonomiske virkning af store rovdyr og omfanget af den sociale konflikt, som dette medfører (Linnell og Cretois, 2018).

4. Indsats for at forbedre sameksistensen mellem mennesker og ulve

Siden vedtagelsen af habitatdirektivet har Kommissionen arbejdet for at fremme sameksistenstilgangen, som har til formål at genoprette den gunstige bevaringsstatus for bestande af store rovdyr og samtidig reducere konflikterne med legitime menneskelige aktiviteter, så multifunktionelle landskaber kan deles. LIFE-programmet har finansieret over 40 projekter vedrørende bevaring af og sameksistens med ulve, som har bidraget til at finde og afprøve god praksis med henblik på at nå disse mål (21).

Mange eksempler på og casestudier om sameksistens er udpeget af EU's platform for sameksistensen mellem mennesker og store rovdyr — en gruppe organisationer, der repræsenterer forskellige interessegrupper, som har et fælles mål om at fremme løsninger baseret på sameksistens (22). Sådanne casestudier inddeles i fem kategorier: 1) rådgivning/bevidstgørelse, 2) praktisk støtte, 3) forståelse af synspunkterne, 4) innovativ finansiering og 5) overvågning (23) (EU's LC-platform, 2019).

I en undersøgelse fra 2018, som Europa-Parlamentet havde anmodet om (24), præsenteres anbefalinger og eksempler på praktiske sameksistensforanstaltninger i flere medlemsstater for ulve og andre store rovdyr.

På europæisk plan er derfor et bredt grundlag for udveksling af viden og værdifulde erfaringer. De mest almindelige tilgange til at mindske konflikter er beskrevet nedenfor.

— Kompensation

En hyppig tilgang til at mindske de økonomiske konsekvenser af skader forvoldt af ulve og øge tolerancen over for de beskyttede arter er økonomisk kompensation, som anvendes i mange EU-lande. Økonomisk kompensation kan være en passende foranstaltning, men reglerne for udbetaling bør defineres klart og tage hensyn til forskellige faktorer. Dette omfatter kontrol af, om tabet af husdyr rent faktisk skyldes ulve, og sikring af, at kompensationen er rimelig og straks udbetales til den støtteberettigede modtager.

I mange lande klager landbrugerne over, at det er kompliceret og dyrt at modtage kompensation, eller at betalingerne er forsinkede eller utilstrækkelige. Den økonomiske kompensation finansieres normalt af nationale eller regionale regeringer i overensstemmelse med EU's relevante statsstøtteregler (25) (som giver mulighed for 100 % for både direkte og indirekte omkostninger). Økonomisk kompensation alene er ikke altid nok til at løse sameksistensproblemer, da ulveangreb eller andre konflikter ikke løses dermed. Økonomisk kompensation er desuden ofte ikke en langsigtet bæredygtig løsning, medmindre foranstaltningen kombineres med andre foranstaltninger.

— Forebyggende foranstaltninger og teknisk bistand

Forebyggende foranstaltninger er et grundlæggende element i et omfattende sameksistenssystem. Erfaringerne (f.eks. fra LIFE-projekter og programmer for udvikling af landdistrikter) påviser betydningen og effektiviteten af forskellige foranstaltninger til beskyttelse af husdyr, f.eks. forskellige typer indhegning, fårevogtning, hyrdehunde, indsamling af husdyr om natten og visuelle eller akustiske alarmer (Fernández-Gil, et al., 2018, se også Carnivore Damage Prevention News (CDP news, 2018)). Navnlig kan tilstedeværelsen af hyrder kan gøre beskyttelsesforanstaltningerne betydeligt mere effektive og har i sig selv en afskrækkende virkning mod rovdyr. En rapport udarbejdet af EU's platform for store rovdyr beskriver vellykkede erfaringer og god praksis (Hovardas et al., 2017). Forebyggende foranstaltninger skal skræddersys og tilpasses specifikke regionale karakteristika (herunder husdyrtype, besætningens størrelse, topografi osv.).

Disse foranstaltningers effektivitet afhænger i høj grad af, at de gennemføres korrekt af de relevante operatører, og af tilgængeligheden af tilstrækkelige ressourcer og teknisk bistand, som kan understøtte deres gennemførelse i praksis (f.eks. van Eeden et al., 2018). Ingen enkelt foranstaltning kan være 100 % vellykket, men tilstrækkelige tekniske løsninger (ofte i kombination) kan i væsentlig grad reducere tabet af husdyr til rovdyr. De relevante myndigheder og interessenter skal omhyggeligt udforme de forebyggende foranstaltninger, så de er egnede til forskellige situationer. De skal også gennemføre dem korrekt (herunder vedligeholdelse), overvåge deres effektivitet og foretage de nødvendige tilpasninger. Uddannelse, information, opfølgning og teknisk bistand til de berørte operatører er afgørende og bør tildeles passende offentlig støtte, herunder til at vedligeholde forebyggelsessystemerne og håndtere den ekstra arbejdsbyrde.

— Oplysning, rådgivning og bevidstgørelse

Faktuelle oplysninger om ulve og om, hvordan virkningerne minimeres, kan være en nyttig foranstaltning til afbødning af konflikter (EU's LC-platform, 2019). F.eks. nyhedsbrevet Carnivore Damage Prevention News (26), som er blevet støttet gennem forskellige LIFE-projekter, hjælper med at formidle oplysninger om beskyttelse af husdyr i EU og internationalt. På det italienske websted »Beskyt dine husdyr« (Proteggi il tuo bestiame, 2019) gives der detaljeret rådgivning om at beskytte husdyr og om de forskellige finansieringsordninger, der findes i de italienske regioner. Webstedet for det spanske ministerium for økologisk omstilling indeholder et katalog over gode forebyggende foranstaltninger, der kan forhindre eller minimere interaktionen mellem beskyttede arter og husdyrbrug (27).

Et andet eksempel på denne tilgang, som specifikt er rettet mod jagtsamfundet, kan findes i LIFE Wolfalps-projektet, hvis aktiviteter omfatter udveksling af data og oplysninger om bestandsdynamikken for vilde hovdyrarter i Alperne og om virkningerne af ulvens tilbagevenden på dens byttedyr og på jagtaktiviteterne (28). En bredere tilgang kan findes hos kontaktpunktet »Ulve i Sachsen« (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019) og Wolf Competence Centre i Sachsen-Anhalt, hvor en række medarbejdere udleverer undervisningsmateriale, arrangerer udflugter og tager sig af folks spørgsmål og bekymringer.

— Overvågning

Overvågning af bestande af store rovdyr er afgørende for at indhente nøjagtige oplysninger, forstå den bestandsdynamik, der er nødvendig for at sikre deres overlevelse, tilpasse forvaltningspraksisser til skiftende situationer og opfylde forpligtelserne i henhold til habitatdirektivet. Dette er også en meget krævende opgave, da den skal udføres over et stort geografisk område, som ofte krydser internationale grænser, og på grund af de store rovdyrs lave tæthed og undvigende adfærd (LCIE Policy Support Statement knyttet som bilag til Linnell et al., 2008). Alle forvaltningsbeslutninger (herunder om fravigelser) bør baseres på solide data om den pågældende ulvebestand. Overvågningen bør også omfatte gennemførelsen af alle forebyggende foranstaltninger (deres udbredelse, resultater og effektivitet), udpegningen af rovdyret for at skelne mellem ulve og hunde (se Echegaray og Vilà, 2010, Sundqvist et al., 2008) og en vurdering af, om der er behov for justeringer eller forbedringer af ordningen.

Eftersom der meget ofte er uenighed om rovdyrbestandenes størrelse og status i Europa, kan der opnås flere fordele ved at inddrage interessenter — herunder jægere — i overvågningen, ikke kun med hensyn til at øge antallet af personer, der indsamler data, men også med hensyn til at forbedre forholdet mellem interessenter og mindske konflikterne.

Solide overvågningsdata er nødvendige for at træffe passende beslutninger om bevaring og forvaltning af ulve. Det er derfor afgørende, at der investere i et passende overvågningssystem, som kan give nøjagtig og ajourført viden om ulvebestanden i det undersøgte område. Det franske overvågningssystem er et godt eksempel (29).

Eksempel på inddragelse af interessenter i overvågning En pilotaktion i Slovakiet, som modtog støtte fra Kommissionen, involverede en bred vifte af interessenter (miljøforkæmpere, skovbrugere, ansatte i beskyttede områder og jægere) i en videnskabeligt baseret ulvetælling. Interessenterne skulle indsamle ulveekskrementer og urinprøver i et undersøgelsesområde. Deres inddragelse har sammen med anvendelsen af højteknologisk analyse ført til større enighed om den lokale ulvebestands størrelse (Rigg et al., 2014). Et andet eksempel er »Large Carnivore Observer Network« i Finland — en gruppe på ca. 2 100 aktive frivillige udpeget af lokale vildforvaltningssammenslutninger. Dette netværk af uddannede observatører, primært lokale jægere, er ansvarligt for at kontrollere observationer af spor af store rovdyr og andre tegn, som offentligheden indberetter. Disse frivillige registrerer observationsdataene i en national database »TASSU« (»pote« på finsk), som vedligeholdes af Luke (instituttet for naturressourcer i Finland). Denne database anvendes f.eks. til at beregne bestandsskøn for store rovdyr på nationalt og regionalt plan og anvendes af vildtforvaltningsmyndigheder og vildtfogeder. Netværket, databasen og forvaltningen heraf udvikles og tilpasses løbende for at bidrage til at opbygge gensidig tillid og samarbejde mellem forskellige institutioner og interessentgrupper, som deler, anvender og har adgang til data om sådanne følsomme arter. LIFE BOREALWOLF-projektet, der gennemføres i perioden 2019-2025, har f.eks. til formål at styrke dette netværk ved at tilbyde yderligere uddannelse til dets frivillige og rekruttere nye frivillige, som ikke er jægere. Sverige og Norge har ligeledes oprettet Skandobs — det skandinaviske sporingssystem for store rovdyr — for losser, jærve, brune bjørne og ulve. Alle kan registrere deres observationer af spor, tegn eller observationer af store rovdyr i Skandinavien i denne database. Øget rapportering af observationer vil bidrage til at øge kendskabet til disse arters forekomst og udbredelse. Observationer, der er registreret i databasen, er tilgængelige for alle systembrugere. Observationer kan også deles ved hjælp af Skandobs App'en (brugerne kan downloade Skandobs-Touch fra App Store eller Google Play for at indberette rovdyr eller spor, når de er ude i naturen). Databasen opdateres hvert 15. minut. Den forvaltes af Rovdata, en uafhængig del af Norges institut for naturforskning (NINA).

— Dialog med og inddragelse af interessenter

I erkendelse af, at konflikter om ulve er af kulturel og social karakter, anses deltagelsesprocesser for at have et betydeligt potentiale til at afbøde konflikter, navnlig ved at øge tilliden mellem interessenterne (Young et al., 2016). EU's platform for sameksistensen mellem mennesker og store rovdyr er et eksempel på en sådan tilgang (se casestudie 9 i bilag IV til retningslinjerne). Sådanne tilgange anvendes også på regionalt og nationalt plan. Mange medlemsstater har oprettet nationale platforme. Gennem et pilotprojekt støtter EU-institutionerne også oprettelsen af regionale platforme i Italien, Rumænien, Spanien, Frankrig, Tyskland og Sverige (regionale LC-platforme, 2019). Projektet LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) støtter også samarbejde og udveksling af oplysninger mellem hotspots for store rovdyr i Europa.

Et andet positivt eksempel på inddragelse af interessenter er Grupo Campo Grande (GCG). Dette er en spansk landsdækkende tænketank, der her deltagelse af personer med forskellig baggrund og organisationer, der er involveret i konflikten mellem sektoren for ekstensivt husdyropdræt og den iberiske ulv. Gruppen blev oprettet af Fundación Entretantos i 2016 som led i et socialt mæglingsinitiativ med fokus på at løse konflikten omkring sameksistensen mellem iberiske ulve og ekstensivt husdyropdræt. Deltagerne har underskrevet en fælles erklæring og arbejder sammen for at tilskynde andre til at følge deres tilgang (GCG, 2018).

— Regulering af ulve ved aflivning

Gennem historien er aflivning af ulve blevet brugt til at fjerne ulve og afhjælpe de virkninger og konflikter, de medfører. En sådan praksis har ført til udryddelse af ulve i størstedelen af deres oprindelige europæiske udbredelsesområde. I dag anvendes visse metoder til og grader af aflivning stadig i flere europæiske lande, som hævder, at de har til hensigt at forebygge eller reducere tab af husdyr og forbedre den menneskelige tolerance over for ulven. Dette omfatter også medlemsstater, hvor arten er opført i bilag IV til direktivet (streng beskyttelse).

De konflikter, der er forbundet med bevaring af ulve og andre beskyttede store rovdyr i Europas multifunktionelle landskaber, kan dog — under den nuværende politik og den dertil knyttede lovgivning — ikke udelukkende eller primært løses gennem aflivning. Fravigelser kan legitimt anvendes til at tillade aflivning, og medlemsstaterne kan overveje at bruge dette værktøj som supplement til de andre konfliktstyringsforanstaltninger, der er nævnt ovenfor, såfremt alle betingelserne i habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, overholdes (se punkt 5).

Der foreligger tilsyneladende ingen solid dokumentation for, hvor effektiv aflivning reducerer rovdrift på husdyr. Ifølge nogle undersøgelser er aflivning en mindre effektiv foranstaltning end foranstaltninger til beskyttelse af husdyr (van Eeden et al., 2018, og Santiago-Avila et al., 2018) og kan faktisk føre til øget rovdrift på husdyr og flere konflikter (Wielgus og Peebles, 2014, og Fernández-Gil et al., 2016), muligvis fordi ulveflokkenes struktur forstyrres af aflivning.

Aflivning af en beskyttet art, i modsætning til de tidligere nævnte ikkedødbringende foranstaltninger, er et kontroversielt redskab blandt fagfolk inden for bevaring (Lute et al., 2018) og anfægtes i stigende grad af store dele af samfundet (30). På denne baggrund og på baggrund af empiriske beviser er det uklart, om aflivning af ulve fører til en stigning eller et fald i den sociale konflikt.

Det kan konkluderes, at ikkedødelige foranstaltninger, herunder foranstaltninger til husdyrforvaltning og -beskyttelse, umiddelbart er mere effektive, mere bæredygtige, mindre tilbøjelige til at blive juridisk anfægtet og mere acceptable (af de fleste mennesker), når det drejer sig om at mindske risiciene og konflikterne i forbindelse med rovdrift på husdyr.

De kompetente myndigheder i medlemsstaterne bør tage hensyn til alle disse elementer, når de træffer afgørelse om og gennemfører deres forvaltningsforanstaltninger.

Omfattende planer for bevaring/forvaltning af ulve

Den bedste tilgang for medlemsstaterne vil være at kombinere flere af ovennævnte foranstaltninger med henblik på at støtte det rette sameksistensniveau og skræddersy dem til den lokale situation. De omfattende og konsekvente planer for bevaring/forvaltning af ulve bør også gøre brug af alle de tilgængelige værktøjer og finansieringskilder. Disse planer (helst grænseoverskridende planer for de nabomedlemsstater, der deler den samme ulvebestand (Linnell et al., 2008)) bør omhandle alle relevante trusler, konflikter, muligheder og behov i forbindelse med ulven i den pågældende medlemsstat. Derved kan der bedst opnås og opretholdes en gunstig bevaringsstatus for ulven på tværs af dens naturlige udbredelsesområde, samtidig med at der sikres den nødvendige forvaltningsfleksibilitet inden for de grænser, der er fastsat i direktivet, og offentlighedens accept af ulven (»samfundets bæreevne«) opretholdes eller øges.

5. Finansiering af sameksistensforanstaltninger

Der kan ydes støtte til løsning af konflikter i forbindelse med bevaring af ulve gennem EU-midler, særligt LIFE-programmet og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), og gennem nationale midler (statsstøtte).

— LIFE-programmet kan på grundlag af årlige indkaldelser af forslag finansiere demonstrationsaktiviteter og test af innovative løsninger vedrørende: foranstaltninger til beskyttelse af husdyr, vurdering af risikoen for rovdrift, indførelse af kompensationsordninger og uddannelse af lokale naturvejledere og dyrlæger i metoder til at vurdere skader på husdyr. LIFE kan også finansiere målrettede kommunikations- og informationsaktiviteter med henblik på at løse konflikter mellem mennesker og ulve. Bemærk, at løbende forvaltning ikke støttes under LIFE.

— ELFUL kan yde støtte til forebyggende foranstaltninger, f.eks. køb af sikkerhedshegn eller hyrdehunde (der som ikkeproduktive investeringer kan finansieres med op til 100 %). Yderligere lønomkostninger for landbrugere i forbindelse med kontrol og vedligeholdelse eller flytning af sikkerhedshegn samt foder og dyrelægeudgifter til hyrdehunde kan dækkes af betalinger for miljø- og klimavenligt landbrug. ELFUL anvendes i flere medlemsstater (f.eks. Grækenland, Bulgarien, Slovenien, Italien og Frankrig) til at finansiere foranstaltninger til beskyttelse af husdyr, f.eks. ekstraomkostninger til hyrdehold, hegn og hyrdehunde. EU's platform for sameksistensen mellem mennesker og store rovdyr (se nedenfor) har udarbejdet en oversigt over de steder, hvor programmer for udvikling af landdistrikterne i øjeblikket anvendes, og hvor de kan anvendes i fremtiden (Marsden et al., 2016) (31). Under den fremtidige fælles landbrugspolitik kan der muligvis også ydes støtte til forebyggende foranstaltninger og hyrdesystemer gennem de nye økoordninger (32).

— EFRU's Interreg-instrument kan støtte projekter, der har til formål at forbedre det grænseoverskridende samarbejde om bevaring og forvaltning af store rovdyr, f.eks. i forhold til forbindelser mellem levesteder, overførsel af viden, forebyggelse af skader på husdyr og andre sameksistensforanstaltninger (33).

— Gennem national finansiering (statsstøtte) kan der ydes støtte på op til 100 % til forebyggende foranstaltninger, til genopretning af ødelagt landbrugspotentiale, f.eks. erstatning af husdyr dræbt af ulve, til kompensation for skader forårsaget af ulve, f.eks. dræbte dyr, materiel skade på bedriftens aktiver, dyrelægeudgifter og udgifter til søgning efter forsvundne dyr (34).

Der er behov for en samlet tilgang til finansiering og støtteforanstaltninger for at mindske ulverelaterede konflikter i en medlemsstat (og ideelt set på tværs af grænserne for medlemsstater, der deler den samme ulvebestand).

Medlemsstaterne bør indarbejde de vigtigste spørgsmål vedrørende bevaring af og konflikter med ulve i deres prioriterede aktionsplaner, identificere de tilknyttede prioriteter og finansielle behov og fastlægge, hvordan de planlægger at opfylde dem. Det opdaterede format for prioriterede aktionsplaner (35) indeholder et afsnit (E.3.2.), der specifikt vedrører prioriterede foranstaltninger og de dermed forbundne omkostninger til forebyggelse af, afbødning af eller kompensation for skader forårsaget af arter, der er beskyttet i henhold til EU's fugledirektiv og habitatdirektiv.

Der anvendes desuden en række mere innovative metoder til at finansiere og støtte sameksistens i Europa.

Eksempler på innovativ finansiering Et originalt og vellykket eksempel på innovativ finansiering af sameksistens er det svenske initiativ med »betaling for bevaringsresultater« for jærv. Her er betalinger kædet sammen med jærvens vellykkede forplantning og ikke kompensation for tab af rensdyr. Betalingerne er baseret på antallet af dokumenterede jærvforplantninger i det pågældende distrikt, uanset omfanget af rovdrift. Der blev konstateret en vækst i jærvbestanden fem år efter programmets iværksættelse. Antallet af registrerede forplantninger steg fra 57 i 2002 til 125 i 2012, hvor bestanden udvidede sig til nye områder (Persson, 2015). En anden vellykket innovativ finansieringsordning er ordningen vedrørende kongeørn, hvor samerne, som holder rensdyrflokke i det finske Lapland, belønnes for den vellykkede etablering af reder og territorier for kongeørnen (Europa-Kommissionen, 2017). Siden den finske regering indførte ordningen i 1998, har samernes holdning til kongeørnen ændret sig drastisk, hvor arten nu anses for en ressource og ikke en skadevolder. De indtægts- og beskæftigelsesmuligheder, der skabes ved naturbaseret økoturisme, kan også bidrage til at forbedre accepten af ulve og deres sameksistens med de berørte landdistriktssamfund. I Spanien er regionen nordvest for Zamora (dvs. »Sierra de la Culebra«) blevet et vigtigt område for turisme med fokus på observation af ulve, som er et betydeligt økonomisk aktiv, der hvert år tiltrækker tusindvis af besøgende. For sådanne turismeinitiativer skal man være opmærksom på ikke at hindre ulvens bevaring (man skal f.eks. undgå forstyrrelse og ulvehuler). Indvirkningen på andre interessentgrupper bør også tages i betragtning (store rovdyr bør f.eks. ikke tiltrækkes til områder med husdyr, og der bør ikke skabes situationer, hvor store rovdyr forbinder mennesker med føde). En anden type muligheder er blevet udviklet i Italien, Piemonte (under projektet LIFE WOLFALPS). Der er indført et lokalt mærke (»Terre di lupi« = »ulveland«), og der er iværksat flere initiativer med det formål at markedsføre ost og andre produkter produceret af landbrugere, som er berørt af ulvens tilstedeværelse, og gennemføre forebyggende foranstaltninger for at sikre sameksistens. Vinderen i 2020 af Natura 2000-prisen i kategorien »socioøkonomiske fordele« var projektet »Pro-Biodiversidad — Hyrder bevarer biodiversiteten i Natura 2000«. Det viste, hvordan landbrugere og miljøforkæmpere kan samarbejde, så man ved naturbevaring opnår ressourcer og fordele og ikke problemer for lokalsamfundene. En stor del af bjergkæden Picos de Europa lider økonomisk under afvandring, tab af græsningsarealer, tab af fødekilder til ådselædere og risiko for brand. Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos besluttede at tackle dette problem ved at udvikle et særligt certificeringsmærke, Pro-Biodiversidad (pro-biodiversitet), som har til formål at støtte sektoren for ekstensiv fåreavl, standse afvandringen i landdistrikterne og forbedre betingelserne for biodiversitet. Gennem denne ordning betales der en højere pris for fårekød produceret af landbrugere, der sameksisterer med ulve.

6. Artikel 16: fravigelser af den strenge beskyttelse af ulvebestande opført i bilag IV

Som hovedregel er alle ulvebestande, der er opført i bilag IV til habitatdirektivet, strengt beskyttede, og deres individer må ikke forsætligt indfanges, dræbes eller forstyrres i deres naturlige udbredelsesområde. Desuden må deres yngle- og rasteområder ikke beskadiges eller ødelægges. Denne beskyttelse finder anvendelse både inden for og uden for Natura 2000-nettet.

Under særlige omstændigheder kan det dog være berettiget at tillade indfangning eller drab af enkelte ulve, f.eks. for at forhindre betydelig rovdrift på husdyr, for at forsyne ulve med radiohalsbånd med henblik på forskning, overvågning og forvaltning eller for at fjerne tilvænnede eller pågående og potentielt farlige individer.

I habitatdirektivets artikel 16 gives der den nødvendige fleksibilitet til at håndtere ovennævnte situationer, idet medlemsstaterne kan vedtage fravigelser af de generelle bestemmelser om streng beskyttelse og gennemføre ovennævnte aktiviteter (de følgende afsnit bør læses sammen med dokumentets del III).

Betingelser for fravigelser

I artikel 16 opstilles der tre kriterier, som alle skal være opfyldt, inden en fravigelse indrømmes. De kompetente nationale myndigheder skal kunne påvise:

— forekomsten af en eller flere af de begrundelser, der er anført i artikel 16, stk. 1, litra a)-e), understøttet af tilstrækkelig dokumentation

— at der ikke findes tilfredsstillende alternative løsninger (dvs. om problemet kan løses på en måde, der ikke indebærer en fravigelse, dvs. ved brug af andre foranstaltninger end aflivning)

— at fravigelsen ikke har skadelige virkninger på opretholdelsen af den pågældende bestands bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde.

Anvendelsen af disse krav illustreres her for ulven. Det skal bemærkes, at det er op til de relevante nationale myndigheder at gennemføre disse bestemmelser ved behørigt at begrunde og påvise, at alle betingelserne i artikel 16, stk. 1, er opfyldt. Det er ligeledes primært de nationale retlige myndigheder, der skal efterprøve og sikre, at kravene opfyldes i en bestemt kontekst og i specifikke sager.

1) Påvisning af en eller flere af de begrundelser, der er anført i artikel 16, stk. 1, litra a)-e)

Begrundelserne i artikel 16, stk. 1, er følgende:

a) for at beskytte vilde dyr og planter og bevare naturtyperne

b) for at forhindre alvorlig skade navnlig på afgrøder, besætning, skove, fiskeri, vand og andre former for ejendom

c) af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed eller af andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social og økonomisk art, og hensyn til væsentlige gavnlige virkninger på miljøet

d) med henblik på forskning og undervisning, genopretning af en bestand, genudsætning af disse arter og opdræt med henblik herpå, herunder kunstig opformering af planter

e) for under omhyggeligt kontrollerede betingelser selektivt og i begrænset omfang at tillade indsamling eller opbevaring af enheder af de arter, der er nævnt i bilag IV, i et antal, der er begrænset og specificeret af de kompetente nationale myndigheder.

Eksempler på begrundelser for fravigelser for ulve:

— Begrundelse a) vil sandsynligvis sjældent blive anvendt. Den kan gøres gældende, hvis f.eks. en truet bytteart trues af ulven. Det skal dog erindres, at en naturligt forekommende arts rovdrift på en anden naturligt forekommende art er en naturlig proces og en integreret del af økosystemets funktion. Inden en fravigelse overvejes bør de øvrige trusler eller begrænsende faktorer for byttearten desuden kortlægges og imødegås (f.eks. beskadigelse af levested, menneskelig forstyrrelse, overjagt, konkurrence fra husdyr osv.).

— Begrundelse b). For ulve har de fravigelser, som medlemsstaterne anvender, ofte til formål at forhindre alvorlige skader på besætninger. Denne bestemmelse har til formål at undgå alvorlig skade, og den kræver derfor ikke, at skaden er indtrådt. Sandsynligheden for alvorlig skade ud over den normale forretningsmæssige risiko skal påvises, og der skal også foreligge tilstrækkelige beviser til at begrunde, at regulering, der indebærer aflivning, inden for rammerne af fravigelsen er effektiv, forholdsmæssig og holdbar med hensyn til at forebygge eller begrænse den alvorlige skade. Denne begrundelse kan anvendes til at fjerne ulve, som kan forventes at drive betydelig rovdrift på besætninger, selv om der er gennemført passende forebyggende foranstaltninger (f.eks. ulvesikre elektriske hegn og hyrdehunde).

— Begrundelse c) vedrørende hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed eller af andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social og økonomisk art, og hensyn til væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, kan f.eks. begrunde anvendelsen af aversive metoder til at genere eller fjerne tilvænnede, domesticerede eller pågående ulve, som gentagne gange nærmer sig mennesker, eller andre individer eller ulveflokke, der udviser uønsket og farlig adfærd. Eksempler på foranstaltninger af hensyn til den offentlige sundhed og sikkerhed Det tyske »Dokumentations und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf« (DBBW) har godkendt retningslinjer, der skal hjælpe de nationale forvaltningsmyndigheder med at håndtere pågående ulve eller ulve med usædvanlig adfærd (Reinhardt et al., 2018). Som et første skridt hjælper disse retningslinjer myndighederne med at forstå, om en ulv udviser usædvanlig adfærd. Hvis en ulv synes at være tiltrukket af mennesker eller hunde, anbefales der dernæst en gradvis tilgang afhængigt af alvoren af de registrerede hændelser, hvor man først fjerner tiltrækningsmidler (f.eks. føde) og aversiv tilvænning og til sidst fjerner ulven (ved aflivning eller på anden måde) i de alvorligste tilfælde. De videnskabelige eksperter fra (Large Carnivore Initiative for Europe: en ekspertgruppe under IUCN's Species Survival Commission) har udarbejdet en politisk erklæring om forvaltning af pågående ulve efter lignende retningslinjer, som omhandler de anbefalede foranstaltninger for forskellige typer ulveadfærd, samt forskningsprioriteter (LCIE, 2019). Vurdering af ulveadfærd og af den potentielle risiko for menneskers sikkerhed med anbefalede foranstaltninger (LCIE, 2019) Adfærd Vurdering Anbefalede foranstaltninger Ulv passerer tæt på bebyggelser i mørke. Ikke farligt. Handling ikke påkrævet. Ulv bevæger sig inden for synsvidde af bebyggelser/spredte huse i dagslys Ikke farligt. Handling ikke påkrævet. Ulv løber ikke straks væk ved synet af køretøjer eller mennesker. Stopper op og observerer. Ikke farligt. Handling ikke påkrævet. Ulv ses over flere dage < 30 m fra beboede huse (flere hændelser over en lang periode). Kræver opmærksomhed. Muligt problem med stærk tilvænning eller positiv konditionering. Situationen analyseres. Søg efter tiltrækningsmidler, og fjern dem, hvis de findes. Overvej aversive tiltag. Ulv tillader gentagne gange, at mennesker nærmer sig den inden for 30 m. Kræver opmærksomhed. Tegn på stærk tilvænning. Muligt problem med positiv konditionering. Situationen analyseres. Overvej aversive tiltag. Ulv bevæger sig af sig selv og gentagne gange tættere på mennesker end 30 m. Forekommer interesseret i mennesker. Kræver opmærksomhed/kritisk situation. Positiv konditionering og stærk tilvænning kan føre til en stadig mere pågående adfærd. Risiko for skader. Overvej aversive tiltag. Fjern ulven, hvis en passende aversive tiltag ikke lykkes eller ikke kan gennemføres. Ulv angriber eller skader et menneske uden at være blevet provokeret. Farlig. Fjernelse.

— Begrundelse d) vedrørende forskning, undervisning, genopretning og genudsætning kan f.eks. anvendes til at tillade midlertidig indfangning af ulve for at udstyre dem med radiohalsbånd til forsknings- eller overvågningsformål eller for at flytte dem med henblik på bevaring. Eksempel på indfangning af ulv med henblik på forskning og overvågning I 2018 accepterede Kommissionen efter en brevveksling med de tyske myndigheder, at Rådets forordning (EØF) nr. 3254/91 (36) om forbud mod anvendelse af rævesakse på visse betingelser kan fortolkes således, at såkaldte soft-catch traps ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forordningens forbud. Disse soft-catch traps består af gummibelagte gribetænger (i stedet for ståltænder), som minimerer risikoen for, at dyr skades ved indfangning. De anses for at være det bedste tilgængelige middel til at indfange ulve levende med henblik på overvågning og forskning, da de har en højere succesrate og mindre sandsynlighed for at forårsage skade. Hvis det er nødvendigt at anvende soft-catch traps for at udføre videnskabelig forskning eller overvågning med henblik på at forbedre den relevante arts bevaringsstatus, vil det efter Kommissionens opfattelse være i strid med bevaringsmålsætningen i forordning (EØF) nr. 3254/91, hvis sådanne fælder er omfattet af forordningens forbud. Følgelig kan soft-catch traps anvendes til bevaringsformål, såfremt: i) der findes ikke nogen anden brugbar løsning, ii) det har ingen negativ indvirkning på artens gunstige bevaringsstatus, og iii) der træffes alle forholdsregler for ikke at skade dyret og reducere dets stress til et minimum. I praksis bør sådanne soft-catch traps udstyres med en sender, der straks alarmerer de ansvarlige myndigheder, hvis et dyr fanges. Efter alarmering skal de ansvarlige myndigheder gribe ind inden for 30 minutter, så stressperioden for dyret reduceres så meget som muligt, og så selvpåført skade undgås. Dyret skal bedøves af en dyrlæge, forsynes med en sender og derefter straks genudsættes i naturen.

Fravigelser i henhold til artikel 16, stk. 1, litra e), kan som forklaret i kapitel 3.2.1 undtagelsesvis anvendes til at tillade indsamling eller opbevaring af enheder af ulve på visse yderligere strenge betingelser, som skal overholdes. I sag C-674/17 bekræftede Domstolen, at begrebet »indsamling«« skal forstås således, at det omfatter både indfangning af og drab på individer (37).

Formålet med en fravigelse i henhold til direktivets artikel 16, stk. 1, litra e), må ikke forveksles med formålet med en fravigelse i henhold til direktivets artikel 16, stk. 1, litra a)-d), da førstnævnte kun kan lægges til grund for indrømmelsen af en fravigelse, hvis sidstnævnte ikke er relevant (38). Hvis hensigten med fravigelsen er omfattet af et af litraerne a) til d), i artikel 16, skal fravigelsen baseres på et eller flere af disse litraer. Der skal være gennemsigtighed med hensyn til fravigelserne og begrundelsen for at anvende dem. Hvis f.eks. det primære formål er at forhindre alvorlig skade på besætning/ejendom, skal litra b) anvendes. Hvis en tilvænnet ulv udviser en farlig adfærd, skal litra c) anvendes. Litra e) er derfor ikke en catch-all-bestemmelse, der kan anvendes for enhver type aflivning.

Som enhver fravigelse i henhold til artikel 16 skal nationale afgørelser om tilladelse til drab på grundlag af litra e) kun træffes med undtagelsesvise, specifikke og klare mål, som er i overensstemmelse med direktivets formål (artikel 2) og tilstrækkeligt begrundede.

I sag C-674/17 accepterede Domstolen, at ulovlig jagt (krybskytteri) på ulve i princippet kan være formålet med en fravigelse indrømmet i henhold til artikel 16, stk. 1, litra e), såfremt fravigelsen bidrager til at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for den pågældende art i dens naturlige udbredelsesområde. I dette tilfælde skal den relevante nationale myndighed begrunde fravigelsen med strengt videnskabelig dokumentation, herunder med komparative elementer om konsekvenserne af en sådan fravigelse på artens bevaringsstatus. Hvis formålet med fravigelsen er at bekæmpe krybskytteri, skal myndigheden også tage hensyn til de seneste skøn over omfanget af krybskytteri og dødeligheden baseret på alle de indrømmede fravigelser. Fravigelser, der indrømmes med henblik på at bekæmpe krybskytteri, bør derfor kunne reducere bestandens dødelighed som følge af krybskytteri i et sådant omfang, det vil have en positiv nettovirkning på ulvebestandens størrelse.

Fravigelser i henhold til artikel 16, stk. 1, litra e), skal endvidere opfylde yderligere restriktive betingelser sammenlignet med fravigelser i henhold til artikel 16, stk. 1, litra a)-d). Anvendelsen af denne fravigelse er tilladt under omhyggeligt kontrollerede betingelser med klare tilladelser med hensyn til steder, tidsrum og mængder og kræver strenge territoriale, tidsmæssige og personlige kontrolforanstaltninger for at sikre en effektiv håndhævelse. Fravigelsen skal desuden anvendes selektivt og må kun vedrøre et begrænset antal enheder af arten.

Med hensyn til selektivitet skal fravigelsen vedrøre enheder, som er udpeget så specifikt og hensigtsmæssigt som muligt under hensyntagen til det formål, som forfølges med fravigelsen. Som Domstolen understregede i sag C-674/17, kan det derfor være nødvendigt, at fravigelsen ikke alene begrænses til den berørte art eller typer eller grupper af enheder af denne art, men også til individuelt udpegede enheder (39).

Med hensyn til »begrænset antal« afhænger dette antal af bestandens størrelse (antallet af enheder), dens bevaringsstatus og dens biologiske træk. Det »begrænsede antal« skal fastlægges på grundlag af strengt videnskabelige oplysninger, som vedrører geografiske, klimatiske, miljømæssige og biologiske forhold, og i lyset af oplysninger om den pågældende arts formering og samlede årlige dødelighed af naturlige årsager. Det »begrænsede antal« skal klart angives i afgørelsen om fravigelsen.

2) Fravær af en anden brugbar løsning

Den anden betingelse er, at »der ikke findes nogen anden brugbar løsning«. Dette indebærer, at forebyggende foranstaltninger og andre metoder end aflivning altid bør betragtes som den første mulighed (fravigelse er den sidste udvej). De alternative løsninger afhænger af situationen og de specifikke mål, med den fravigelse, der overvejes, og de bør tage hensyn til den bedste viden og de bedste erfaringer, der findes i hver situation.

Inden fravigelser indrømmes i forbindelse med f.eks. skader på besætninger, skal andre løsninger end aflivning først prioriteres, og passende og rimelige forebyggende foranstaltninger skal gennemføres korrekt for at reducere risikoen for rovdrift, f.eks. anvendelse af hyrder, hyrdehunde, sikkerhedshegn eller alternativ husdyrforvaltning (f.eks. kontrol, når dyrene kælver/læmmer). Kun hvis sådanne alternative foranstaltninger er blevet gennemført og har vist ikke at være effektive eller kun delvist effektive, eller hvis denne type alternative foranstaltninger ikke kan gennemføres i det specifikke tilfælde, kan fravigelser indrømmes for at løse det pågældende (resterende) problem.

I tilfælde af pågående ulve, ulve med usædvanlig adfærd eller tilvænnede ulve bør det først overvejes at fjerne de specifikke årsager (f.eks. tiltrækningsmidler i form af føde på grund af dårligt håndteret affald) og aversiv konditionering for at skræmme dem væk og forsøge at ændre deres adfærd, så de ikke tilskyndes til at nærme sig mennesker (gennem forskellige former for afskrækkelsesmidler og ikkedødbringende værktøjer) (Reinhardt et al., 2018). Når sådanne alternative løsninger er blevet overvejet og har vist sig ikke at være tilfredsstillende eller gennemførlige i det specifikke tilfælde, kan der indrømmes en fravigelse.

Vedrørende ovennævnte fravigelser, der har til formål at bekæmpe krybskytteri, har Domstolen (i sag C-674/17, præmis 48, 49 og 50) understreget, at den omstændighed i sig selv, at der findes en ulovlig aktivitet som krybskytteri, eller vanskelighederne i forbindelse med at gennemføre kontrollen hermed ikke er tilstrækkeligt til at fritage en medlemsstat for dens forpligtelse til at sikre beskyttelsen af de arter, som er beskyttet i henhold til bilag IV til habitatdirektivet. I en sådan situation påhviler det tværtimod medlemsstaten at prioritere en streng og effektiv kontrol med denne ulovlige aktivitet og at gennemføre metoder, der respekterer forbuddene i henhold til direktivets artikel 12-14 og artikel 15, litra a) og b). For at underbygge nødvendigheden af en fravigelse skal en medlemsstat give en præcis og tilstrækkelig begrundelse for, at der ikke findes nogen anden brugbar løsning, der kan nå målene, eller med henvisning til relevante tekniske, juridiske og videnskabelige rapporter.

3) Opretholdelse af en gunstig bevaringsstatus for bestanden

Den tredje betingelse er, at »fravigelsen ikke har skadelige virkninger på opretholdelsen af den pågældende bestands bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde«.

I henhold til habitatdirektivets artikel 1, litra i), forstås ved »en arts bevaringsstatus« resultatet af alle de forhold, der indvirker på arten, og som på lang sigt kan få indflydelse på dens bestandes udbredelse og talrighed inden for medlemsstaternes område. En arts bevaringsstatus er gunstig, når i) bestanden »arten på lang sigt vil opretholde sig selv som en levedygtig bestanddel af dens naturlige levesteder«, ii) »artens naturlige udbredelsesområde hverken er i tilbagegang, eller der er sandsynlighed for, at det inden for en overskuelig fremtid vil blive mindsket«, og iii) »der er og sandsynligvis fortsat vil være et tilstrækkeligt stort levested til på lang sigt at bevare dens bestande«. Yderligere oplysninger kan findes i retningslinjerne for rapportering i henhold til habitatdirektivets artikel 17.

Opfyldelsen af denne betingelse (dvs. at fravigelsen ikke har skadelige virkninger på opretholdelsen af den pågældende bestands bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde) kræver, at fravigelsens mulige indvirkning på både den pågældende bestand og artens bevaringsstatus inden for medlemsstatens område vurderes.

Afgørelser om anvendelse af fravigelser og vurderingen af fravigelsernes mulige indvirkning på den pågældende bestands bevaringsstatus skal baseres på et nøjagtigt kendskab til den pågældende ulvebestand og dens udvikling. De yderligere og kumulative virkninger af fravigelserne bør også vurderes grundigt under hensyntagen til andre direkte eller indirekte negative virkninger af menneskelige aktiviteter (herunder utilsigtede og ulovlige drab). Det skal sikres, at afgørelsen ikke skader bestandens bevaringsstatus.

I sag C-674/17 (præmis 57-61) understregede Domstolen, at en fravigelse i henhold til artikel 16, stk. 1, skal være baseret på kriterier, som er fastlagt med henblik på bevaring på lang sigt af den pågældende arts udvikling og sociale stabilitet. De kumulative demografiske og geografiske virkninger af alle fravigelser på den pågældende bestand skal derfor vurderes korrekt i kombination med anden naturlig eller menneskeskabt dødelighed.

Vurderingen skal foretages »på lokalt plan og i relation til denne medlemsstats område eller, hvor det er relevant, i relation til det berørte biogeografiske område, når den pågældende medlemsstats grænser strækker sig over flere biogeografiske områder, eller hvis artens naturlige udbredelsesområde kræver det, og så vidt muligt på grænseoverskridende plan«. Dette bør imidlertid ikke omfatte »den del af det naturlige udbredelsesområde for den omhandlede bestand, som udstrækker sig til visse dele af et område tilhørende et tredjeland, der ikke er bundet af forpligtelserne til at sikre en streng beskyttelse af de arter, som er af betydning for EU«.

I sag C-342/05 fastslog Domstolen, at fravigelser, der påvirker bestande, hvis bevaringsstatus er ugunstig, »undtagelsesvis« kan tillades, »når det er behørigt bevist, at de ikke kan forværre nævnte bestandes ugunstige bevaringsstatus eller forhindre deres genetablering i en gunstig bevaringsstatus«. Domstolen fastslog, at det ikke kan udelukkes, »at drab af et begrænset antal enheder ikke har nogen indflydelse på det i habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, nævnte formål, der består i at opretholde ulvebestanden i dens naturlige udbredelsesområde i en gunstig bevaringsstatus. En sådan fravigelse er derfor neutral for den pågældende art«.

Denne tilgang er blevet bekræftet af Domstolen i sag C-674/17 (præmis 66-69) med en yderligere henvisning til forsigtighedsprincippet: »Dernæst bemærkes hvad angår betydningen af en arts ugunstige bevaringsstatus for muligheden for at tillade fravigelser i henhold til habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, at Domstolen allerede har fastslået, at indrømmelse af sådanne fravigelser fortsat undtagelsesvis er mulig, når det er behørigt bevist, at de ikke kan forværre de pågældende bestandes ugunstige bevaringsstatus eller forhindre deres genetablering i en gunstig bevaringsstatus«. Men »såfremt en undersøgelse af de bedste videnskabelige data, der er til rådighed, giver anledning til usikkerhed med hensyn til, om en fravigelse vil hindre eller ikke hindre opretholdelse eller genopretning af en gunstig bevaringsstatus for en udryddelsestruet art, bør medlemsstaten afholde sig fra at vedtage eller gennemføre den pågældende fravigelse«.

Der kan derfor indrømmes fravigelser, der omfatter aflivning af meget få individer fra sag til sag, selv om artens bevaringsstatus (endnu) ikke er gunstig, forudsat at fravigelsen er neutral med hensyn til artens bevaringsstatus, hvilket betyder, at den ikke bringer opfyldelsen af målet om at genoprette og opretholde ulvebestanden i en gunstig bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde i fare. En fravigelse har derfor ikke altid en samlet negativ nettoindvirkning på bestandsdynamikken, det naturlige udbredelsesområde, bestandsstrukturen og -sundheden (herunder på genetiske aspekter) eller på den pågældende ulvebestands konnektivitetsbehov.

Jo mindre gunstig bevaringsstatus og -tendenser er, jo mindre sandsynligt er det følgelig, at den tredje betingelse kan opfyldes, og at en fravigelse kan begrundes, medmindre der er tale om meget usædvanlige omstændigheder. Oplysninger om artens bevaringsstatus og -tendenser (på biogeografisk niveau og bestandsniveau), der er baseret på præcis viden og nøjagtige data, er derfor et centralt element i vurderingen af opfyldelsen af den tredje betingelse.

Fravigelser og betydningen af gunstig bevaringsstatus og artsplaner

En passende og omfattende bevarings- og forvaltningsplan for ulven kan udgør en god samlet ramme for gennemførelsen af alle de nødvendige værktøjer og foranstaltninger, herunder den eventuelle anvendelse af fravigelser. Hvis sådanne planer gennemføres korrekt med dokumenterede resultater med hensyn til gunstig bevaringsstatus, giver habitatdirektivets artikel 16 mulighed for den nødvendige fleksibilitet gennem anvendelse af fravigelser.

Fravigelser af den strenge beskyttelsesordning for ulve kan bedre begrundes, hvis der indføres et omfattende sæt passende, effektive og kontrollerbare foranstaltninger, som gennemføres korrekt i en medlemsstat med henblik på at sikre en effektiv beskyttelse og opnå eller opretholde en gunstig bevaringsstatus for arten.

Dette vil være tilfældet, hvis

— der findes en passende bevarings- og genopretningsplan for ulven, som gennemføres fuldt ud og korrekt, og som overvåges med det formål at sikre en gunstig bevaringsstatus og håndtere socioøkonomiske konflikter

— planen er baseret på de bedste tilgængelige videnskabelige oplysninger og på et solidt system til overvågning af ulvebestanden

— alle de nødvendige forebyggelses- og kompensationsforanstaltninger gennemføres

— der gennemføres passende foranstaltninger til effektiv bekæmpelse af krybskytteri (f.eks. kriminalisering, håndhævelse og bevidstgørelse) og til håndtering af andre menneskeskabte dødelighedsfaktorer (f.eks. trafikdrab)

— alle andre trusler mod bevaringen af ulven i det pågældende område imødegås effektivt (f.eks. hybridisering)

— de øvrige årsager til dødelighed hos græssende besætninger (f.eks. fritgående hunde) håndteres korrekt

— målene og betingelserne for fravigelserne fastlægges klart og begrundes med tilstrækkelig videnskabelig dokumentation det dokumenteres, at der ikke findes brugbare alternativer, og at aflivning, der foretages ifølge fravigelsen, er den eneste mulighed for at hindre eller begrænse den alvorlige skade eller for at nå de øvrige mål for fravigelserne, i overensstemmelse med den relevante lovgivning fravigelser vurderes og indrømmes fra sag til sag

— den påtænkte fravigelse ikke til skade for bestandens bevaringsstatus på både lokalt bestandsniveau og i artens naturlige udbredelsesområde.

LITTERATURLISTE:

Andersen, R., Linnell, J.D.C. og Solberg, E.J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413-448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. og Pastor, J. (red.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, The Guardian, 4. maj 2017. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. I Ecological Research Volume 35, Issue 4. https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A.J. og Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, The Guardian, 22. januar 2018, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: 317-340. Mech, L.D. and Boitani, L. (red.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Institute of Applied Ecology (Rom, Italien). Rapport til GD Miljø, Europa-Kommissionen, Bruxelles. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L.N. og Funk, S.M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241-281. Gittleman, J.L., Funk, S.M., Macdonald, D.W. og Wayne, R.K. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation 83(3): 279-289.

Carpio, Antonio & Acevedo, Pelayo & Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science 19 Dec 2014: Vol. 346, Issue 6216, s. 1517-1519.

Europarådet (2014) Recommendation no 173 (2014) on hybridisation between wild grey wolves (Canis lupus) and Domestic dogs (Canis lupus familiaris). https://rm.coe.int/0900001680746351

Den Europæiske Unions Domstol (2007). Sag C-342/05. Domstolens dom (Store Afdeling) af 14. juni 2007. Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Finland. Traktatbrud — direktiv 92/43/EØF — bevaring af naturtyper — vilde dyr og planter — ulvejagt.

Kroatiens kulturministerium (2010) Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010—2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. og Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement Website: Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Websted for die Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW). https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D.J., Brown, T. L. og Siemer, W.F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. og Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2): 157-161-.

Europa-Kommissionen (2017) Golden Eagle conservation scheme — Finland, Farming for Biodiversity — The results-based agri-environment schemes, Europa-Kommissionens websted. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU's LC-platform (2019) EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil A, Naves J, Ordiz A, Quevedo M, Revilla E, Delibes M (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, S. Cadete da Rocha Pereira, S Dias Ferreira Pinto, I. Di Silvestre (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. & Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. I Biological Conservation 80 (1997) 99-106.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. og Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, London 263(3): 229-236.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Kontaktbüro Wölfe in Sachsen website. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018) Large Carnivore Initiative for Europe website. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019) policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. & Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. S. 170-184. En: Gompper, M.E. (Red). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, UK. 312 pp.

Liberg, O, G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011) Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: Volume 279, Issue 1730. https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

Life Euro Large Carnivores (2019) Life Euro Large Carnivores: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell og Alleau (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731:1-65 Trondheim, januar 2002. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J.D.C., Brøseth, H., Solberg, E.J. og Brainerd, S M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383-391.

Linnell, J.D.C., Nilsen, E.B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. og Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. In People & Wildlife: conflict or co-existence? s. 162-175. Woodroffe, R., Thirgood, S. og Rabinowitz, a. (Red.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E:e. Aanes, r. og Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do. »problem individuals« really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698-705.

Linnell, J.D.C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J.E., Breitenmoser, U. og Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the »half-full« forests of Europe. I Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: s. 381-398. Ray, J.C., Redford, K.H., Steneck, R.S. og Berger, J. (red.). Washington: Island Press.

Linnell J., V. Salvatori & L. Boitani (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. Rapport under »Large Carnivore Initiative for Europe« udarbejdet for Europa-Kommissionen (kontrakt 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (kontrakt 070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORGE. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE-blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J.D.C. & Cretois, B. (2018). Forskning for AGRI-udvalget — The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, Europa-Parlamentet, Temaafdelingen for Struktur- og Samhørighedspolitik, Bruxelles. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J.D.C., Kovtun, E. & Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002-2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research. https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M.L., Carter N.H., López-Bao J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, Volume 218, 2018, s. 223-232. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K. Hovardas, T. Spyros Psaroudas, S. Mertzanis, Y. Callisto, Baatz, U. (2016). EU Platform on Large Carnivores: Supporting good practice for coexistence — presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Platformssekretariatet for Europa-Kommissionens GD for Miljø, tjenesteydelseskontrakt nr. 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco F, Boitani L.(2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): 1-4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) French National action plan 2018-2023 on the wolf and stock-rearing. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., M. Pohja-Mykrä, T. Vuorisalo (2017) Hunters« attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. og Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): 98-105.

Persson, J., Geir R. Rauset Guillaume Chapron. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5), først offentliggjort: 30. marts 2015. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? — Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44, 46-54. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019) Proteggi il tuo bestiame website. http://www.protezionebestiame.it/

Regionale LC-platforme (2019) Regional platforms on people and large carnivores website. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten — Empfehlungen der DBBW — BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Rapportering i henhold til habitatdirektivets artikel 17. Forklarende bemærkninger og retningslinjer for perioden 2013-2018. Endelig udgave — Maj 2017. Det Europæiske Miljøagentur (EEA) og Det Europæiske Temacenter for Biodiversitet (ETC/BD). http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg R, Find’o S, Wechselberger M, Gorman M, Sillero-Zubiri C, MacDonald D. (2011).Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2): 272-280. doi: 10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., T. Skrbinšek, J. Linnell (2014) Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W.J. og Beschta, R.L., (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research volume 58, s.733-742(2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V., Ed. (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Rom, ITALIEN. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci P., (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65, 73-87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila F.J., Cornman A.M., Treves A (2018) Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. og Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1-30.

Skogen, K. og Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): 309-325.

Sundqvist, A.K., Ellegren, H. & Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): 1275-1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 1. september 2017. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. & F.M. Fleurke (2018). Killing Wolves Legally — Exploring the Scope for Lethal Wolf Management under European Nature Conservation Law. Journal of International Wildlife Law and Policy, in press.

van Eeden L.M., Eklund A, Miller J.R.B., López-Bao J.V., Chapron G., Cejtin M.R., Crowther M.S., Dickman C.R., Frank J., Krofel M., Macdonald D.W., McManus J., Meyer T.K., Middleton A.D., Newsome T.M., Ripple W.J., Ritchie E.G., Schmitz O.J., Stoner K.J., Tourani M., Treves A. (2018) Carnivore conservation needs evidence-based livestock protection. PLoS Biol. Sep 18;16(9):e2005577. doi. 10.1371/journal.pbio.2005577.

Wielgus R.B., Peebles K.A. (2014) Effects of Wolf Mortality on Livestock Depredations. PLoS ONE 9(12): e113505. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0113505

Young, J.C., Searle, K., Butler, A., Simmons, P., Watt A. D., Jordan, A. (2016). The role of trust in the resolution of conservation conflicts, Biological Conservation, Volume 195, 196-202.

EU's platform for store rovdyr:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

Regional platform for store rovdyr:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

(1) https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5.

(2) https://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu-2020.

(3) I henhold til habitatdirektivets artikel 17 har Rumænien, Litauen, Letland, Estland og Italien rapporteret en gunstig bevaringsstatus for ulven i alle deres biogeografiske regioner.

(4) https://science.sciencemag.org/content/346/6216/1517.

(5) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_management.htm.

(6) https://nature-art17.eionet.europa.eu/article17/species/summary/?period=5&group=Mammals&subject=Canis+lupus®ion.

(7) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/617488/IPOL_STU(2018)617488_EN.pdf.

(8) IUCN's Red List of Threatened Species 2018: https://www.iucnredlist.org/ja/species/3746/144226239. Andre nylige data giver i enkelte tilfælde lidt andre tal end ovennævnte undersøgelse for de iberiske bestande, bestandene i de vestlige og centrale Alper og de karelske bestande.

(9) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf.

(10) LIFE09 NAT/ES/000533 INNOVATION AGAINST POISON, LIFE Antidoto LIFE07 NAT/IT/000436, LIFE PLUTO LIFE13 NAT/IT/000311, LIFE WOLFALPS LIFE12/NAT/IT/000807 og WOLFLIFE (LIFE13 NAT/RO/000205).

(11) Salvatori, V et al. (2020) European agreements for nature conservation need to explicitly address wolf-dog hybridisation. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S000632071931674X.

(12) Salvatori, V et al. (2019).

(13) https://rm.coe.int/0900001680746351.

(14) http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/20200327bilandommages2019_especes.pdf.

(15) https://www.dbb-wolf.de/Wolfsvorkommen/territorien/karte-der-territorien.

(16) https://www.slu.se/globalassets/ew/org/centrb/vsc/vsc-dokument/vsc-publikationer/rapporter/viltskadestatistikrapporter/viltskadestatistik-2018-1-webb.pdf.

(17) »Det skal anerkendes, at potentialet for ulveangreb på mennesker er større end nul […], idet der i dag findes > 12 000 ulve i Europa og > 50 000 ulve i Nordamerika, hvoraf mange lever i nærheden af millioner af mennesker, men vi har kun fundet dokumentation for en håndfuld angreb i de seneste årtier«. Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People https://www.researchgate.net/publication/301267098.

(18) Se f.eks. følgende artikel om jagt i Frankrig: http://www.oncfs.gouv.fr/Tableaux-de-chasse-ru599/-Grands-ongules-Tableaux-de-chasse-nationaux-news467.

(19) Se også Carpio et al. (2020) Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations.

(20) F.eks. konflikterne mellem holdningerne vedrørende traditionelle produktionslandskaber, kulturarvslandskaber, rekreative landskaber, naturbevaringslandskaber eller multifunktionelle landskaber. Eller konflikterne og spændingerne vedrørende skiftet fra de faldende, traditionelle livsformer (i landdistrikterne) til moderne livsformer (i byerne).

https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf.

https://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes.

(21) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_best_practices.htm.

(22) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm.

(23) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm.

(24) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/596844/IPOL_STU(2018)596844_EN.pdf.

(25) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf.

(26) http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/.

(27) https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/conservacion-de-especies/especies-silvestres/ce-silvestres-interacciones.aspx.

(28) http://ex.lifewolfalps.eu/wp-content/uploads/2014/05/LWA_brochure-E3_168x240_5mm-abbondanzaBassa.pdf.

(29) https://www.loupfrance.fr/suivi-du-loup/situation-du-loup-en-france/.

(30) Opinionsundersøgelser udført af Savanta ComRes i 2020 i seks medlemsstater viser, at de fleste mennesker er imod aflivning af ulve, selv om de angriber husdyr. https://www.eurogroupforanimals.org/news/new-poll-shows-eu-citizens-stand-wolves.

(31) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies_sub_rural_development_programmes.htm.

(32) https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/food-farming-fisheries/key_policies/documents/factsheet-agri-practices-under-ecoscheme_en.pdf.

(33) Se f.eks. projektet »Carnivora Dinarica« mellem Slovenien og Kroatien: https://www.carnivoradinarica.eu/en/. Yderligere oplysninger om Interreg-projekter med fokus på biodiversitet: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/Interreg%20Natura2000.pdf.

(34) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf.

(35) https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/PAF%20format%20EN.docx.

(36) Rådets forordning (EØF) nr. 3254/91 af 4. november 1991 om forbud mod anvendelse af rævesakse i Fællesskabet og indførsel til Fællesskabet af skind af og varer fremstillet på basis af visse vilde dyrearter med oprindelse i lande, der anvender rævesakse eller fangstmetoder, der ikke opfylder de internationale standarder for human fældefangst (EFT L 308 af 9.11.1991, s. 1).

(37) Præmis 32.

(38) Se sag C-674/17, præmis 37: »Formålet med en fravigelse på grundlag af habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, litra e), må derfor principielt ikke forveksles med formålene med fravigelserne på grundlag af dette direktivs artikel 16, stk. 1, litra a)-d), således at førstnævnte bestemmelse kun kan tjene som grundlag for vedtagelse af en fravigelse i de tilfælde, hvor sidstnævnte bestemmelser ikke er relevante«.

(39) Sag C-674/17, præmis 73.