Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Socialøkonomien i det indre marked"

(2000/C 117/11)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. februar 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Socialøkonomien i det indre marked".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Jan Olsson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. februar 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 370. plenarforsamling af 1. og 2. marts 2000, mødet den 2. marts 2000, med 105 stemmer for, 3 imod og 16 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Hensigten med denne initiativudtalelse er at synliggøre den sociale økonomi på europæisk niveau og fremsætte konkrete forslag til EU's institutioner, medlemsstaterne og sektoren selv med henblik på en styrkelse af socialøkonomiens muligheder for at bidrage til velfærd, beskæftigelse, bæredygtig udvikling og social samhørighed.

1.2. ØSU har vedtaget adskillige udtalelser om den sociale økonomi(1). Allerede i 1986 udgav ØSU en omfattende kortlægning af andelsselskaber, foreninger og gensidige selskaber, som siden hen er blevet et europæisk standardværk(2).

2. Socialøkonomiens rolle i samfundet

2.1. I forbindelse med udarbejdelsen af udtalelsen blev der arrangeret en høring i Bruxelles den 12. oktober 1999, hvor socialøkonomiens rolle i samfundet blev belyst.

2.2. Baggrunden for aktiviteter på det socialøkonomiske område er et ønske om at opfylde behov blandt medlemmer eller brugere, som markedet eller staten enten har ladet upåagtede eller har opfyldt på en ufyldestgørende måde. Socialøkonomien giver folk mulighed for at organisere deres produktions- og forbrugsmønstre under uafhængige, demokratiske samarbejdsformer. Ved at tage sigte på folks u- eller kun delvis opfyldte behov kan socialøkonomien skabe innovative, fremsynede løsninger.

2.3. Den sociale økonomi er meget heterogen og er repræsenteret inden for alle økonomiske sektorer. Socialøkonomiske organisationer konkurrerer på et marked, der omfatter både private og offentlige aktører. En stor del af dem beskæftiger sig dog med social service, social beskyttelse og arbejdsmarkedsinitiativer, hvor de ofte samarbejder med den offentlige sektor.

2.4. Velfærdsstaten står over for en række udfordringer. Ledigheden i Europa forbliver høj, og den sociale udstødelse tager til. Sociale beskyttelsessystemer svækkes af fortsat lav vækst og befolkningens aldring. Den offentlige sektors ansvar for visse velfærdsopgaver udhules, den kan ikke holde trit med den stigende efterspørgsel, og der er ved at ske et skift i retning af produktion og finansiering i privat regi, og i denne forbindelse er det vigtigt at fastholde de grundlæggende sociale hensyn, der oprindelig lå bag.

2.5. I nogle lande ydes en vigtig del af servicen på sundhedsområdet og inden for socialt boligbyggeri, omsorg, miljø, effektiv energianvendelse, uddannelse og erhvervsuddannelse af den sociale økonomi, som også i visse tilfælde sørger for finansiering af ydelserne. Der er således tale om et element i den europæiske velfærdsmodel - et element, der også spiller en rolle for dens evne til at skabe de ønskede resultater. Konkret støtte til udvikling af sektoren bør derfor tage sigte på at garantere Europas borgere service af høj kvalitet.

2.6. Socialøkonomien er repræsenteret på alle niveauer, også nationalt og på EU-niveau, men den er lokalt forankret. Den spiller en vigtig rolle for skabelse af social samhørighed. Den lokale socialøkonomi har ved siden af den offentlige sektor et ansvar for samfundets infrastruktur. Samtidig spiller virksomheder inden for den sociale økonomi ofte en vigtig rolle i forbindelse med udvikling af landdistrikter og byer. Den lokale betydning til trods er socialøkonomien i visse tilfælde organiseret i store enheder med nationale eller endog tværnationale aktiviteter. Gennem oprettelse af partnerskaber med den offentlige sektor, private virksomheder og faglige organisationer kan socialøkonomien bidrage til en styrkelse af det lokale erhvervslivs konkurrenceevne i et globalt miljø. F.eks. kan egnede partnerskaber mellem organisationer inden for den sociale økonomi, som arbejder med genindpasning af personer, og private virksomheder frembyde en udviklingsmodel, der sigter på ved hjælp af erhvervsmæssig genindpasning at bekæmpe social udelukkelse og tilgodese udækkede arbejdskraftbehov.

2.7. Socialøkonomien kan tjene som model for en styrkelse af konkurrenceevnen, hvor udgangspunktet er samarbejde mellem mennesker og virksomheder og socialøkonomiens evne til at opfylde folks behov og udvikle den menneskelige kapital. Eftersom den sociale økonomi sætter menneskelige relationer i centrum, vil den blive stimuleret af en udvikling i retning af et servicesamfund og nye typer arbejde.

2.8. Socialøkonomien kan udnytte nye kilder til beskæftigelse, navnlig inden for samfundsservice, kultur, fritid, uddannelse og miljø, ikke bare gennem arbejdsintensiv produktion, men også ved hjælp af ny teknik. Herigennem kan den bidrage til social integration af udsatte grupper.

3. Begrebet "socialøkonomi"

3.1. I hele EU har man aktiviteter med den sociale økonomis karakteristika, selvom de i nogle medlemsstater går under et andet navn. Disse aktiviteter er i århundredernes løb foregået under forskellige organisationsformer og har haft forskellige navne alt efter de økonomiske, sociale og retlige forhold i det pågældende land. Disse forskelle forklarer manglen på og problemerne med at finde frem til en fælles definition på EU-niveau.

3.2. Begrebet "socialøkonomi" er dog ved at vinde indpas og bruges bl.a. i retningslinjerne for beskæftigelsen(3) og i den nye forordning om Den Europæiske Socialfond(4).

3.3. For at komme omkring definitionsproblemet beskrives den sociale økonomi ofte ud fra sine fire undergrupper, der har en nærmere organisationsmæssig eller juridisk definition: andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde.

3.3.1. I 1998 nedsatte Kommissionen således et Rådgivende Udvalg for Andelsselskaber, Gensidige Selskaber, Foreninger og Fonde (CMAF)(5).

3.3.2. Det er dog ikke alle organisationer i de fire undergrupper, der ønsker at blive opfattet som en del af "socialøkonomien". Samtidig er der aktører, der identificerer sig selv med socialøkonomien uden at opfylde de specifikke juridiske krav til de nævnte undergrupper - krav, som desuden varierer fra medlemsstat til medlemsstat.

3.4. Den manglende klarhed omkring begrebet "socialøkonomi" skyldes ikke blot forskellige fortolkninger, men også sprogforbistring. Det fremgår klart af betegnelsen, at der er tale om økonomisk virksomhed. "Social" skal forstås både som en gensidig forpligtelse mellem partnerne og i betydningen "forpligtelse over for samfundet/samfundsmæssig forpligtelse".

3.5. Inden for de seneste år har det socioøkonomiske miljø ændret sig. Nye fænomener og nye økonomiske aktører kommer til for - på en fleksibel, innovativ og effektiv måde - at tilfredsstille behov og krav. De eksisterende aktiviteter må tilpasses.

3.6. Eftersom aktiviteter inden for socialøkonomien kan være forbundet med visse rettigheder og fordele, finder ØSU det - trods vanskelighederne - vigtigt, at Kommissionen foreslår en brugbar definition, der kan accepteres og forstås af offentligheden og medlemsstaterne.

3.7. På denne baggrund gør ØSU opmærksom på, at en definition af "socialøkonomi", som er juridisk baseret eller tager udgangspunkt i organisationstypen, måske er forældet, selvom de fleste aktiviteter inden for socialøkonomien foregår i én af de nævnte undergrupper.

3.8. ØSU foreslår, at man i definitionen tager udgangspunkt i de ting, der primært adskiller socialøkonomien fra den traditionelle private virksomhedsform og den offentlige sektor. Man bør fokusere på, at mennesket står i centrum for socialøkonomiens mål og aktiviteter.

3.8.1. Socialøkonomiens mål er således at være til gavn for medlemmer, brugere og/eller samfundet ved at opfylde klart definerede mål i almenhedens interesse.

3.8.2. Socialøkonomiske virksomheder eller organisationer bør være åbne for alle, der opfylder kriterierne og accepterer vilkårene.

3.8.3. Menneskers behov og forpligtende engagement er således af lige så stor betydning som de organisatoriske forudsætninger for demokratisk kontrol og uafhængig styring.

3.8.4. Virksomheder inden for socialøkonomien er ikke profitorienterede dvs. deres primære sigte er ikke at opnå fortjeneste. Ikke desto mindre må de stræbe efter økonomisk effektivitet, idet overskud kan bruges til fremme af deres målsætninger.

4. Den sociale økonomis betydning

4.1. Virksomheder og organisationer inden for socialøkonomien har adskillige millioner medlemmer. Nogle af disse virksomheder og organisationer er meget store, men hovedparten er meget små. Mange af de store organisationer har eksisteret længe, men de fleste er af nyere dato. Foreninger, små andelsselskaber og andre organisationer inden for socialøkonomien er i stærk vækst.

4.2. For at skabe bedre indblik i socialøkonomiens betydning mener ØSU, at såvel medlemsstaterne som Kommissionen bør tilvejebringe mere omfattende og definitorisk klarere statistikker for denne sektor, som indsamles på basis af fælles, standardiserede kriterier og modeller.

4.3. Ifølge visse undersøgelser står socialøkonomien for en væsentlig del af den samlede økonomi og beskæftigelse i EU(6).

5. Den sociale økonomi - erhvervsinitiativer, som gør en forskel

5.1. De grundlæggende kriterier for socialøkonomiens erhvervsinitiativer adskiller den fra anden økonomisk virksomhed. Socialøkonomien bidrager således til den nødvendige mangfoldighed i erhvervslivet.

5.2. Nye former for organisationer og virksomheder, der har taget socialøkonomiens principper til sig, skyder op, f.eks. andelsselskaber med samarbejde mellem forskellige interessegrupper, virksomheder med sociale mål, indslusningsvirksomheder, arbejdsmarkedsvirksomheder og lokaludviklingsorganisationer.

5.2.1. Samtidig må traditionelle virksomheder inden for socialøkonomien i visse tilfælde konkurrere på markedsvilkår og/eller overvinde juridiske hindringer for deres vækst ved at gå over til en normal, privat virksomhedsform, hvor fortjeneste er det afgørende.

5.3. I socialøkonomiske virksomheder skal social effektivitet kombineres med økonomisk effektivitet, men uden at virksomhederne derved mister deres særlige karakter eller deres formål ændres.

5.4. ØSU har i tidligere udtalelser udtrykt støtte til fremme af en iværksætterkultur og et positivt erhvervsklima, som også omfatter virksomheder inden for den sociale økonomi(7).

5.5. Der er en række hindringer for den sociale økonomis udvikling. Købekraften bag efterspørgslen efter de tjenester og varer, der produceres, er ikke tilstrækkelig stor, medarbejdernes og ledelsens kompetence må forbedres, og manglen på kapital er åbenbar i nogle (om ikke alle) sektorer. Dertil kommer, at lovgivningen ikke altid tager hensyn til den sociale økonomis særlige karakter.

5.6. Den sociale økonomi er en virksomhedsform, som ofte appellerer til grupper, der traditionelt ikke ville have mod til at etablere en virksomhed. Med den kollektive iværksættelsesform kan de samordne deres ressourcer og dele risikoen. Dette skaber tryghed og dermed større risikovillighed.

5.7. I den sociale økonomi kombineres frivilligt og betalt arbejde. Det frivillige arbejde er vidtfavnende. Der kan være tale om den tid, tillidsvalgte personer bruger på bestemte aktiviteter. Eller der kan være tale om den generelle arbejdsindsats, der gøres af frivillige i en forening.

5.7.1. ØSU ser det frivillige arbejde som et udtryk for borgernes aktive deltagelse i samfundslivet og tror, at det på visse områder vil blive mere udbredt. Frivilligt arbejde eksisterer ofte side ved side med lønnet arbejde og kan skabe øget beskæftigelse, ikke mindst i sektorer med svag efterspørgsel på grund af manglende ressourcer. Efter ØSU's opfattelse må dette arbejde dog ikke træde i stedet for lønnet arbejde, som skal være underlagt de normale arbejdsmarkedsregler.

5.8. Samtidig er der behov for, at den sociale økonomi udvikler både de lønnede og de frivillige medarbejderes kompetence for at kunne tilbyde service af høj kvalitet, så den sociale økonomi kan klare sig i konkurrencen.

5.8.1. Med de socialøkonomiske virksomheders særlige træk og multifunktionelle karakter bør der være gode muligheder for, at ledere og medarbejdere kan etablere en lærende organisation for dels at fremme tilpasningsevnen gennem fleksibilitet og nye modeller for organisering af arbejdet, dels finde frem til måder, hvorpå arbejde og familieliv kan kombineres.

6. Beskæftigelse

6.1. Den sociale økonomi vil som helhed gerne undgå at blive et arbejdsmarkedspolitisk instrument. De fleste virksomheder inden for den sociale økonomi - ligesom erhvervslivet i øvrigt - har nemlig i første række andre mål end beskæftigelse. Som en vigtig sideeffekt ved sektorens udvikling skabes der imidlertid nye arbejdspladser.

6.2. Der er dog et stort antal aktører inden for den sociale økonomi, der som det centrale mål for deres virksomhed har beskæftigelse og/eller integration af arbejdsløse, handicappede og andre udsatte grupper på arbejdsmarkedet. Ved hjælp af den sociale økonomi kan man aktivere mennesker og give dem den nødvendige selvtillid til at starte egen virksomhed eller finde arbejde på det egentlige arbejdsmarked. Mange aktører inden for den sociale økonomi har også af solidaritetshensyn efterkommet appellen fra politiske og sociale instanser om at spille en rolle i beskæftigelsespolitikken.

6.3. Disse organisationer, som ofte er nye fænomener inden for den sociale økonomi, spiller således en vigtig rolle i forbindelse med overførsel af mennesker fra "det andet" arbejdsmarked til "det første". De er forskellige fra land til land og har forskellige navne, ligesom deres struktur og organisering adskiller sig fra hinanden. Mange arbejdsløshedsprojekter i faglige organisationers eller private virksomheders regi drives af aktører inden for den sociale økonomi.

6.4. Nogle eksempler på arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger, der har bidraget til beskæftigelse inden for den sociale økonomi, kan nævnes. Med den franske beskæftigelsesstøtte (CES) er der skabt 200000 job i foreningssektoren, som desuden indtil nu har rekrutteret 250000 unge via det særlige program til bekæmpelse af ungdomsarbejdsløshed. I Italien beskæftiger de sociale andelsselskaber i dag mere end 100000 personer. I Belgien har et program, der skal opfange arbejdsløse, medvirket til skabelse af mere end 40000 job. I Irland har man via "Community Employment" skabt godt 30000 nye arbejdspladser i foreningssektoren og i lokale udviklingsorganisationer. I Spanien har Mondragon-gruppen og Once påtaget sig at give 37000 personer arbejde.

6.5. Den sociale økonomis positive beskæftigelseseffekt kan også spores i EU's retningslinjer for beskæftigelsen. Den sociale økonomis rolle betones i forbindelse med skabelse af nye arbejdspladser, navnlig på lokalt niveau og inden for nye kilder til beskæftigelse(8).

6.6. ØSU noterer sig, at den sociale økonomis rolle - som en konsekvens af EU's retningslinjer for beskæftigelsen - i højere og højere grad integreres i de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen. Bl.a. Italien, Spanien, Frankrig, Irland og Belgien kan ses som gode forbilleder(9).

6.7. For at skabe et effektivt engagement i den nationale arbejdsmarkedspolitik understreger ØSU nødvendigheden af, at repræsentanter for den sociale økonomi konsulteres under udarbejdelsen af de nationale handlingsplaner, og opfordrer samtidig den sociale økonomis egne organisationer til at fremlægge konkrete forslag til regeringerne i forbindelse med handlingsplanen for år 2000.

6.8. Eftersom gensidige selskaber står for en vigtig del af det sociale sikkerhedssystem i mange lande, mener ØSU, at de kan spille en vigtig rolle for styrkelse af beskæftigelse, iværksætteri og jobegnethed. Der er allerede eksempler på dette. Gensidige selskaber inden for socialsikring kan også påtage sig at organisere service for den aldrende befolkning og herigennem skabe nye job i samarbejde med andre dele af den sociale økonomi.

6.9. Skal forsøget på at skabe nye beskæftigelsesmuligheder bære frugt, er der efter ØSU's mening behov for støttestrukturer, inkorporering i de nationale erhvervs- og arbejdsmarkedspolitikker samt støtte fra EU's strukturfonde(10).

7. Strukturfondene

7.1. Hvad angår gennemførelsen af EU's nye strukturfondsprogrammer for 2000-2006 siger Kommissionen i sine retningslinjer, at den sociale økonomis kapacitet ikke i tilstrækkelig grad er blevet udnyttet til skabelse af nye job. I forordningen om Den Europæiske Socialfond står der udtrykkelig, at der skal ydes støtte til aktiviteter inden for socialøkonomien.

7.2. ØSU går ud fra, at medlemsstaterne og Kommissionen realiserer disse retningslinjer i de konkrete programmer. Den sociale økonomis rolle i forbindelse med lokaludvikling, integration af udsatte grupper og skabelse af en iværksætterånd bør betones blandt de prioriterede aktiviteter, der skal omsættes i praksis. Samtidig opfordrer ØSU medlemsstaterne til at sikre, at den sociale økonomi er repræsenteret i det partnerskab, der ifølge strukturfondsforordningen skal etableres(11).

8. Det indre marked

8.1. Finansiering

8.1.1. Ved siden af de traditionelle andelsbanker skyder en række nye alternative banker og kreditforeninger med tilknytning til den sociale økonomi op, som tilbyder kapital til nye initiativer. Mikrolån, kreditgarantier og særlig risikokapital har vist sig at være effektive midler i forbindelse med udvikling af iværksætteri inden for den sociale økonomi(12). Der skaffes ofte finansiering fra personer, der ønsker at investere i den sociale økonomi.

8.1.2. Efter ØSU's opfattelse udgør finansieringen dog fortsat en af de største hindringer for aktørerne inden for den sociale økonomi, navnlig for meget små virksomheder.

8.1.3. ØSU støtter initiativer, der tager sigte på udvikling af disse nye finansieringsinstrumenter for den sociale økonomi, som derved får lettere ved at løse sine vigtige opgaver. Kommissionen og medlemsstaterne bør undersøge såvel dette som muligheden for at hente kapital fra andre initiativer til den fremvoksende socialøkonomi.

8.2. Social beskyttelse

8.2.1. I visse lande står gensidige selskaber for en vigtig del af den sociale beskyttelse. Deres virksomhed er baseret på solidaritet mellem stærke og svage grupper, og de selekterer ikke efter risici.

8.2.2. ØSU mener, at gensidige selskaber inden for social beskyttelse spiller en vigtig rolle i de nationale socialsikringssystemer, og opfordrer Kommissionen til at føre kontrol med, at denne almennyttige rolle ikke undergraves af unfair konkurrence. Og alle aktører skal opfylde de krav, der stilles i forbindelse med udbydelsen af tjenesteydelsen.

8.3. Konkurrenceregler, offentlige indkøb og beskatning

8.3.1. Som følge af socialøkonomiens særlige karakter er der behov for skræddersyede løsninger i forbindelse med beskatning, offentlige indkøb og konkurrenceregler, f.eks.:

- I nogle medlemsstater må socialøkonomiske virksomheder ikke etablere sig inden for visse brancher (f.eks. benzinsalg i Spanien).

- Reglerne for offentlige indkøb er ikke altid forenelige med lokale beskæftigelsesinitiativer og socialøkonomiens produktion af sociale serviceydelser.

- Offentlige indkøb omfatter ikke altid kvalitetskrav, der påvirker serviceydelsernes kvalitet, idet man ofte blot går efter det laveste bud.

- Socialøkonomien adskiller sig fra traditionelle økonomiske sektorer og har i visse tilfælde skattefordele.

8.3.2. ØSU mener således, at anvendelse af særlige løsninger gør det muligt at skabe lige vilkår for socialøkonomiske og private virksomheder.

8.3.3. ØSU foreslår, at Kommissionen undersøger spørgsmålet og fremlægger retningslinjer med kriterier for støtte til den sociale økonomi. Skabelsen af socialøkonomiske virksomheder må ikke gribe ind i strukturerne på eksisterende markeder ved at påføre virksomheder i den private sektor unfair konkurrence og sælge varer og tjenester under markedsprisen.

8.3.4. Efter ØSU's opfattelse skal disse kriterier være klare, gennemsigtige og tage udgangspunkt i socialøkonomiens grundlæggende særtræk. De må ikke få socialt negative konsekvenser for udsatte grupper.

8.3.5. Retningslinjerne bør udarbejdes i samråd med den sociale økonomis organisationer.

8.4. Europæiske samarbejdsformer

8.4.1. Der bliver større og større behov for europæiske netværk for at kunne opretholde konkurrenceevnen på det indre marked. ØSU har tidligere plæderet for, at andelsselskaber, gensidige selskaber og foreninger skal have mulighed for at etablere grænseoverskridende europæiske andelsselskaber, europæiske gensidige selskaber og europæiske foreninger(13). De nødvendige europæiske statutter mangler dog fortsat. Europæiske virksomheder med sådanne retlige organisationsformer bør kunne grundlægges af fysiske personer såvel som af mindre virksomheder, der ønsker at indgå et grænseoverskridende samarbejde for at forbedre deres konkurrenceevne.

8.4.2. ØSU har tidligere givet udtryk for, at disse organisationer og retlige organisationsformer bør behandles separat fra statutten for Det Europæiske Selskab, således at Rådet snarest kan træffe beslutning herom(14). Det siger sig selv, at direktivforslaget om information og høring af medarbejdere bør vedtages samtidig.

8.4.3. ØSU gentager dette krav, men understreger vigtigheden af, at de nye forordninger bliver tilstrækkelig fleksible til, at organisationer og virksomheder, som tilhører forskellige underkategorier i den sociale økonomi, kan samarbejde. En sådan fleksibilitet er nødvendig, ikke mindst for at tage hensyn til forskellene i den nationale lovgivning. Den franske lovgivning om "Union d'Economie Sociale" eller den italienske lovgivning om konsortier kan tjene som forbilleder.

8.5. EU's udvidelse

8.5.1. Med hensyn til EU's udvidelse opfordrer ØSU Kommissionen til i forhandlingerne at tage hensyn til socialøkonomiens rolle i ansøgerlandene, både hvad angår lovgivningen om det indre marked og andre muligheder for fuldt ud at kunne tage del i det europæiske samarbejde.

9. Kommissionens støtteprogrammer

9.1. ØSU noterer sig, at det program for andelsforeninger, gensidige selskaber, foreninger og fonde, som Kommissionen foreslog i 1993, aldrig er blevet gennemført. En positiv beslutning krævede enstemmighed blandt medlemsstaterne, hvilket ikke kunne opnås. Et argument mod programmet var, at de økonomiske midler var utilstrækkelige (5,6 mio. euro/tre år).

9.2. Kommissionen er i færd med at forberede et program til fremme af iværksætteri. Et sådant program bør også omfatte fremme af den sociale økonomi, samtidig med at man afsætter særlige ressourcer til temaer, der specifikt vedrører den sociale økonomi, f.eks. uddannelse af medlemmer, spredning af god praksis og forskning.

9.3. ØSU antager, at de ressourcer, der afsættes til organisationer og virksomheder inden for den sociale økonomi, bliver mere omfattende end i det foregående programforslag. Under alle omstændigheder skal støttekriterierne være klare og gennemsigtige og tage hensyn til den sociale økonomis særtræk med henblik på tildeling af støtte til såvel nye som nyskabende initiativer.

9.4. Desuden glæder ØSU sig over kommissær Anina Diamantopoulous forslag om at iværksætte pilotprojekter vedrørende sammenkobling af socialøkonomiske virksomheder og andre sociale aktører for at finde frem til god praksis i partnerskaber af denne type.

9.5. Hvad angår andre EU-programmer, f.eks. det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling og bistandsprogrammerne, bør der gøres en særlig indsats for at lette den sociale økonomis adgang til støtte.

9.6. ØSU mener, at frivilligt og ulønnet arbejde skal godkendes som medfinansiering i EU-projekter, der drives i socialøkonomisk regi.

10. Hvidbøger om andelsselskaber og gensidige selskaber

10.1. ØSU er skuffet over, at Kommissionen ifølge sit arbejdsprogram ikke vil vedtage de to hvidbøger, der var bebudet i år, nemlig en om andelsselskaber og en om gensidige selskaber. ØSU støtter stærkt dette initiativ, som imidlertid må tildeles de fornødne ressourcer, hvis det skal give et godt resultat. Initiativet vil gøre det muligt at klarlægge situationen inden for de pågældende sektorer og at fremsætte henstillinger med henblik på at stimulere udviklingen af andelsselskaber og gensidige selskaber i Den Europæiske Union.

11. Organiseringen i Kommissionen

11.1. Organisationer og virksomheder inden for den sociale økonomi er i berøring med stort set alle generaldirektorater. Opmærksomheden samler sig dog navnlig om Generaldirektoratet for Erhverv, som andelsselskaber, gensidige selskaber og nye former for iværksætteri efter planen vil komme til at høre ind under, og Generaldirektoratet for Beskæftigelse og Sociale Anliggender, som skal have ansvaret for social økonomi og lokaludvikling. Denne opdeling i organisationer og virksomheder vil medføre, at helheden i socialøkonomien går tabt. Det er vigtigt, at der meget hurtigt findes en tilfredsstillende og samordnet løsning på de overordnede organisatoriske spørgsmål, og at der ydes støtte til socialøkonomiens aktører. Samtidig undrer ØSU sig over, hvad Kommissionen mener med "nye former for iværksætteri".

12. Hvad kan socialøkonomien selv gøre?

12.1. Ved høringen i oktober blev der fremlagt adskillige eksempler på god praksis. ØSU mener, at spredning af god praksis er en vigtig faktor i forbindelse med styrkelse af den sociale økonomis stilling.

12.2. Dette kan f.eks. ske ved, at man

- etablerer samordningsorganer på nationalt og europæisk niveau,

- etablerer informationsnetværk,

- samarbejder med det øvrige erhvervsliv og de faglige organisationer,

- indgår partnerskaber med kommunale og regionale myndigheder,

- udvikler målemetoder til påvisning af såvel økonomisk som social effektivitet, f.eks. ved hjælp af relevante metoder til udnyttelse af sociale regnskaber og bedre forvaltningspraksis,

- etablerer strategiske udviklingscentre,

- udvikler benchmarkingsystemer,

- påtager sig frivillige opgaver; f.eks. kan større virksomheder og organisationer inden for socialøkonomien udarbejde "managing change reports"(15),

- fremstår som et godt eksempel i forbindelse med kompetenceudvikling, arbejdsorganisering og ligestilling,

- udnytter tilgængelige EU-programmer, navnlig inden for udvikling af de menneskelige ressourcer.

13. Konklusioner

13.1. Socialøkonomien er en vigtig del af det økonomiske liv, men det er samtidig en vigtig del af det organiserede civilsamfund. Denne initiativudtalelse er ØSU's bidrag til en debat om socialøkonomien på europæisk og nationalt niveau, om en definition af "socialøkonomi" og om socialøkonomiens rolle både generelt og i forhold til det indre marked.

13.2. ØSU anbefaler, at Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne følger udtalelsen op med udarbejdelse af en strategi for fuld integration af socialøkonomien i forbindelse med skabelse af velfærdsaktiviteter og i forbindelse med støtteprogrammerne for nye virksomhedsinitiativer i Europa.

Bruxelles, den 2. marts 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) "Erhvervsdrivende foreninger og realiseringen af det indre marked", EFT C 332, 31.12.1990, s. 81, udtalelse om SEK(89) 2187, "Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om et flerårigt arbejdsprogram (1994-1996) til fordel for andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde i Fællesskabet", EFT C 388, 31.12.1994, s. 22, udtalelse om KOM(93) 650 endelig udg.

(2) The Co-operative, mutual and non-profit sector and its organisations in the European Community. Udgivet af ØSU.

(3) Punkt 12 i "Rådets Resolution af 22. februar 1999 om retningslinjerne for beskæftigelsen i 1999". Samme punkt optræder i Kommissionens forslag til retningslinjer for beskæftigelsen i 2000.

(4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning om Den Europæiske Socialfond, artikel 3, stk. 1, litra d), EFT L 161 af 26.6.1999. O.a.: I den danske oversættelse tales der her om "frivillige sociale organisationer (det tredje system)".

(5) CMAF udgav for nylig et dokument med titlen "Social Economy in the Development of the European Union", hvor udvalget giver udtryk for sine holdninger til fælles principper for socialøkonomien.

(6) Ifølge en ny undersøgelse udført af Ciriec beskæftiger socialøkonomien 6-7 % af den samlede arbejdsstyrke i EU ("Les enterprises et organisations de troisième système: Un enjeu stratégique pour l'emploi", Liège 1999). Hertil kommer frivilligt arbejde i navnlig foreningssektoren svarende til adskillige millioner job.

(7) Jf. bl.a. udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet om fremme af iværksætterånden i EU: prioriterede områder for det fremtidige arbejde" (KOM(1998) 222 endelig udg.), EFT C 235, 27.7.1998, s. 69.

(8) Punkt 12 i Rådets Resolution af 22. februar 1999 om retningslinjerne for beskæftigelsen i 1999. Denne rolle understreges også i kapitaliseringsudvalgets rapport om programmet vedrørende det tredje system og beskæftigelsen.

(9) Joint Employment Report, første del, s. 59, og anden del, rapporter om forskellige lande. Udgivet af Kommissionen.

(10) "The contribution of mutual and bilateral social protection to employment and employability", KOOPi Sweden 1998.

(11) "Fællesskabspolitikkerne og beskæftigelsen" (KOM(1999) 167 endelig udg.), punkt 2 om regional og lokal støtte.

(12) I "Financial Instruments of the Social Economy in Europe and their Impact on Job Creation", der er udgivet af Inaise, er nogle af disse instrumenter beskrevet. Et andet eksempel er den gensidige finansiering i Italien til udvikling af nye andelsselskaber.

(13) EFT C 233, 31.8.1993, s. 42.

(14) "Udtalelse om Kommissionens meddelelse vedrørende information og høring af arbejdstagerne" (KOM(95) 547 endelig udg.), punkt 14, EFT C 212, 22.7.1996, s. 36.

(15) ØSU's udtalelse om "Håndtering af ændringer" (Gyllenhammar-rapporten), EFT C 258, 10.9.1999, s. 1.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 8.4.2

Sidste sætning udgår.

Begrundelse

Direktivforslaget om information og høring af medarbejderne er i sin nuværende form ikke acceptabelt for SMV'erne i markedssektoren. Det lægger alt for tunge forpligtelser over på de mindre virksomheder. Derudover er de to ting uafhængige af hinanden.