FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 16/97 fastlagt af Rådet den 24. februar 1997 med henblik på vedtagelse af Rådets forordning (EF) nr. . . ./97 af . . ., om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (97/C 123/02)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 84, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) inden for den fælles transportpolitik er det nødvendigt at forbedre beskyttelsesniveauet for passagerer, der bliver involveret i luftfartsulykker;

(2) reglerne om erstatningsansvar i tilfælde af ulykker omhandles i konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, og i den ændring af denne, som blev undertegnet i Haag den 28. september 1955, samt konventionen, der blev indgået den 18. september 1961 i Guadalajara, alt efter hvilken der finder anvendelse (i det følgende benævnt »Warszawa-konventionen«); Warszawa-konventionen anvendes over hele verden til gavn for både passagerer og luftfartsselskaber;

(3) Warszawa-konventionens erstatningsgrænser er for lave i forhold til de nuværende økonomiske og sociale normer og fører ofte til langvarige retssager, som skader luftfartens omdømme; medlemsstaterne har derfor hver for sig hævet erstatningsgrænsen og således skabt forskellige transportbetingelser i det indre marked for luftfart;

(4) desuden gælder Warszawa-konventionen kun for international transport; i det indre marked for luftfart skelnes der ikke længere mellem indenrigs- og udenrigsflyvning; det vil derfor være hensigtsmæssigt, at erstatningsansvaret i forbindelse med såvel indenrigs- som udenrigsflyvning har samme omfang og karakter;

(5) en fuldstændig fornyet gennemgang og revision af Warszawa-konventionen har længe været påkrævet, hvilket globalt på lang sigt vil være en mere ensartet og gennemførlig respons på spørgsmålet om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker; der bør fortsat gennem forhandling på internationalt plan gøres bestræbelser på at udvide de begrænsninger for erstatningsansvar, der er fastsat i Warszawa-konventionen;

(6) i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er det ønskeligt, at der på fællesskabsplan gøres en indsats for at få harmoniseret luftfartsselskabers erstatningsansvar, hvilket igen kunne bruges som retningslinje for forbedret passagerbeskyttelse på verdensplan;

(7) det vil være hensigtsmæssigt at ophæve alle finansielle ansvarsgrænser i henhold til Warszawa-konventionens artikel 22, stk. 1, eller andre retlige eller kontraktlige begrænsninger, i overensstemmelse med de nuværende tiltag på internationalt plan;

(8) for at undgå, at ofre for ulykker ikke får tilkendt erstatning, bør EF-luftfartsselskaberne ikke kunne påberåbe sig konventionens artikel 20, stk. 1, i forbindelse med et erstatningskrav som følge af, at en passager er blevet dræbt eller har lidt skade på legeme eller helbred som omhandlet i Warszawa-konventionens artikel 17, hvis kravet ligger inden for en vis grænse;

(9) EF-luftfartsselskaber kan fritages for erstatningsansvar, såfremt den pågældende passagers uagtsomhed har været en medvirkende faktor;

(10) det er nødvendigt at præcisere forpligtelserne i denne forordning på baggrund af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 2407/92 af 23. juli 1992 om udstedelse af licenser til luftfartsselskaber (4); i denne henseende skal EF-luftfartsselskaber være forsikret op til en vis grænse som fastsat i nærværende forordning;

(11) EF-luftfartsselskaber må altid kunne rejse krav over for tredjemand;

(12) hurtig udbetaling af forskudsbeløb vil i høj grad være en hjælp for tilskadekomne passagerer eller erstatningsberettigede personer til dækning af umiddelbare omkostninger i forbindelse med en luftfartsulykke;

(13) reglerne om erstatningsansvarets karakter og begrænsning, hvis en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, indgår i transportbetingelserne i transportaftalen mellem luftfartsselskabet og passageren; for at mindske risikoen for konkurrenceforvridning, bør luftfartsselskaber fra tredjelande give passagererne tilstrækkelige oplysninger om deres transportbetingelser;

(14) denne forordnings finansielle begrænsninger skal kunne revideres på baggrund af den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora;

(15) Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO) er for øjeblikket ved at revidere Warszawa-konventionen; indtil resultatet af denne revision foreligger, kunne midlertidige EF-foranstaltninger give passagererne en bedre beskyttelse; Rådet bør tage denne forordning op til fornyet overvejelse snarest muligt, efter at ICAO har revideret Warszawa-konventionen -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I denne forordning fastsættes EF-luftfartsselskabers forpligtelser med hensyn til at yde erstatning til passagerer i tilfælde af ulykke, såfremt en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred, hvis den ulykke, der har forårsaget skaden, fandt sted om bord i et luftfartøj eller i forbindelse med passagerens indstigning eller udstigning.

Denne forordning præciserer ligeledes nogle forsikringskrav for EF-luftfartsselskaber.

Denne forordning fastsætter endvidere krav til de oplysninger, der skal gives af luftfartsselskaber, som er etableret uden for Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet.

Artikel 2

1. I denne forordning forstås ved:

a) luftfartsselskab: et lufttrafikforetagende med gyldig licens

b) EF-luftfartsselskab: et luftfartsselskab med gyldig licens udstedt af en medlemsstat i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2407/92

c) erstatningsberettiget: en passager eller enhver person, som efter gældende ret har ret til at fremsætte krav i forbindelse med en passager

d) ecu: den regningsenhed, som anvendes ved opstilling af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget i henhold til traktatens artikel 207 og 209

e) SDR: en særlig trækningsrettighed som fastsat af Den Internationale Valutafond

f) Warszawa-konventionen: konventionen angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring, undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929, eller Warszawa-konventionen som ændret i Haag den 28. september 1955 og tillægskonventionen til Warszawa-konventionen, undertegnet i Guadalajara den 18. september 1961 - alt efter hvilken der finder anvendelse på befordringskontrakten - foruden alle gældende internationale instrumenter, som bygger på denne og er knyttet dertil.

2. Begreber i denne forordning, som ikke er defineret i stk. 1, er de samme som i Warszawa-konventionen.

Artikel 3

1. a) Et EF-luftfartsselskabs erstatningsansvar i tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred ved en ulykke, kan ikke underkastes nogen lov-, konventions- eller kontraktbestemt begrænsning

b) Ved den forsikringsforpligtelse, som er fastsat i artikel 7 i forordning nr. 2407/92, forstås et krav om, at et EF-luftfartsselskab skal være forsikret for mindst det i stk. 2, anførte erstatningsbeløb og derudover op til et rimeligt niveau.

2. Et luftfartsselskab kan ikke afvise eller begrænse erstatningsansvar for skader for et beløb på indtil 100 000 SDR udtrykt i ecu ved at bevise, at det selv og dets ansatte har taget alle nødvendige forholdsregler for at undgå skaden, eller at det ikke har været muligt for det eller dets ansatte at tage sådanne forholdsregler.

3. Uanset bestemmelserne i stk. 2 kan EF-luftfartsselskabet, hvis det beviser, at skaden helt eller delvis er forårsaget af den tilskadekomne eller dræbte persons uagtsomhed, helt eller delvis fritages for erstatningsansvar i overensstemmelse med den lovgivning, der finder anvendelse.

Artikel 4

I tilfælde af, at en passager bliver dræbt eller lider skade på legeme eller helbred som følge af ulykke, er der intet i denne forordning:

a) som indebærer, at et EF-luftfartsselskab er den eneste erstatningspligtige part, eller

b) som begrænser et EF-luftfartsselskabs ret til at forsøge at opnå bidrag eller godtgørelse fra en anden part i overensstemmelse med gældende lovgivning.

Artikel 5

1. EF-luftfartsselskabet udbetaler omgående og senest 15 dage efter, at den erstatningsberettigede person er blevet identificeret, sådanne forskudsbeløb, som måtte være nødvendige til dækning af øjeblikkelige økonomiske behov, og som står i forhold til omfanget af den lidte skade.

2. Med forbehold af stk. 1, må en forskudsudbetaling ikke være mindre end 15 000 SDR udtrykt i ecu pr. passager i tilfælde af død.

3. Forskudsudbetaling er ikke ensbetydende med en anerkendelse af ansvaret og kan fraregnes et eventuelt senere erstatningsbeløb, som udbetales på grundlag af EF-luftfartsselskabets ansvar, men skal kun tilbagebetales i de i artikel 3, stk. 3, nævnte tilfælde eller hvis det senere bevises, at den person, som modtog forskudsudbetalingen, ved uagtsomhed forårsagede eller bidrog til skaden eller ikke var en person, der var berettiget til erstatning.

Artikel 6

1. Bestemmelserne i artikel 3 og 5 indgår i EF-luftfartsselskabernes transportbetingelser.

2. EF-luftfartsselskabers agenturer, rejsebureauer, check-in diske og salgssteder giver på anmodning passagererne fyldestgørende oplysninger om bestemmelserne i artikel 3 og 5. Billetten eller et tilsvarende dokument skal indeholde et sammendrag af disse bestemmelser i et klart og letforståeligt sprog.

3. Luftfartsselskaber, der ikke er hjemmehørende i Fællesskabet, og som udfører flyvninger til, fra eller inden for Fællesskabet og ikke anvender bestemmelserne i artikel 3 og 5, oplyser klart og utvetydigt passagererne om dette ved billetkøb, som foretages i agenturer eller rejsebureauer eller ved check-in diske på medlemsstaternes territorium. Luftfartsselskaberne udleverer en formular med en redegørelse for deres betingelser til passagererne. Den omstændighed, at en ansvarsgrænse er indikeret på billeten eller et tilsvarende dokument, er ikke tilstrækkelig oplysning.

Artikel 7

Senest to år efter forordningens ikrafttræden udarbejder Kommissionen en beretning om anvendelsen af denne forordning, hvori der bl.a. tages hensyn til den økonomiske udvikling og udviklingen i internationale fora. Beretningen ledsages eventuelt af forslag om en revision af forordningen.

Artikel 8

Denne forordning træder i kraft et år efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den . . .

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT nr. C 104 af 10. 4. 1996, s. 18.

(2) EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996, s. 38.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 17. september 1996 (EFT nr. C 320 af 28. 10. 1996, s. 35), Rådets fælles holdning af 24. februar 1997 og Europa-Parlamentets afgørelse af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende).

(4) EFT nr. L 240 af 24. 8. 1992, s. 1.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

Kommissionen forelagde den 15. februar 1996 Rådet et forslag til Rådets forordning på grundlag af traktatens artikel 84, stk. 2, om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (1).

Europa-Parlamentet afgav førstebehandlingsudtalelse den 17. september 1996 (2). Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 29. maj 1996 (3).

På baggrund af disse udtalelser ændrede Kommissionen sit forslag, som den sendte til Rådet den 11. december 1996 (4).

Den 12. december 1996 nåede Rådet til enighed om et udkast til fælles holdning med henblik på forordningens vedtagelse. Rådet fastlagde sin fælles holdning i overensstemmelse med traktatens artikel 189 C den 24. februar 1997.

II. FORMÅLET MED FORSLAGET

Forslaget tager sigte på at forbedre niveauet for beskyttelse af passagerer, som udsættes for ulykker om bord i et EF-luftfartøj, og er en ledsageforanstaltning i forbindelse med tredje liberaliseringspakke inden for luftfart.

Grundlaget for luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker i forbindelse med international luftfart er hovedsagelig fastlagt i Warszawa-konventionen af 1929 angående indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring - som alle medlemsstater er kontraherende part i - samt en række andre instrumenter, der sammen med konventionen sædvanligvis benævnes Warszawa-systemet.

Warszawa-systemet er imidlertid ikke længere tidssvarende med hensyn til behovene inden for vore dages luftfart. Formålet med forslaget er derfor på EF-niveau at indføre en række væsentligt bedre regler om erstatningsansvar.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

Rådets fælles holdning svarer i store træk til Kommissionens ændrede forslag og inkorporerer de fleste af Europa-Parlamentets ændringsforslag. De øvrige ændringer, som Rådet har foretaget, er præcisering af luftfartsselskabers erstatningsansvar og erstatningsberettigedes rettigheder samt indførelse af mindre bureaukratiske regler for medlemsstaterne.

Rådets vigtigste ændringer i forhold til Kommissionens ændrede forslag er angivet nedenfor.

Betragtningerne

Betragtningerne er blevet omredigeret for at bringe dem i overensstemmelse med ændringerne i artiklerne. Den nye tekst til betragtningerne svarer i substansen til Kommissionens ændrede forslag, bortset fra følgende ændringer:

- udeladelse af betragtningen vedrørende den tidligere artikel 7 i Kommissionens ændrede forslag om mulighed for sagsanlæg ved en femte domstol

- udeladelse af betragtningen vedrørende den tidligere artikel 6, stk. 2, i Kommissionens ændrede forslag om, at Kommissionen skal søge at få indarbejdet bestemmelser på linje med denne forordning i fremtidige luftfartsaftaler med tredjelande

- udeladelse af betragtningen vedrørende inddragelse af luftfartsselskabers erstatningsansvar i forbindelse med bortkommen eller beskadiget bagage og fragt

- udeladelse af henvisning til udvalgsproceduren i betragtningen vedrørende den tidligere artikel 8 og 9 i Kommissionens ændrede forslag

- tilføjelse af en betragtning, der vedrører forordningens generelle mål

- tilføjelse af tre betragtninger vedrørende artikel 3, stk. 1, litra b), artikel 3, stk. 3, og artikel 4

- tilføjelse af en betragtning vedrørende genbehandling af forordningen snarest muligt, efter at ICAO har revideret Warszawa-systemet.

Artikel 1, andet og tredje afsnit

Tilføjelse af stk. 2 og 3 om forsikringskrav for EF-luftfartsselskaber og krav om oplysninger fra tredjelandes luftfartsselskaber for at få præciseret forordningens hovedformål i artikel 1.

Artikel 2, stk. 1, litra e)

Tilføjelse af en definition af særlig trækningsrettighed for at få overensstemmelse med valutaenheden i Warszawa-konventionen (jf. også ændringerne i artikel 3 og 5) samt i andre internationale aftaler mellem luftfartsselskaber, der på det seneste er indgået i IATA's regi.

Artikel 3, stk. 1, litra b)

Tilføjelse af litra b) vedrørende forsikringsforpligtelse for at præcisere en sådan forpligtelses omfang.

Artikel 3, stk. 2

Rådet har fulgt Kommissionens ændring, da grænsen for objektivt erstatningsansvar er øget til 100 000 SDR, hvilket stort set svarer til 120 000 ECU.

Artikel 5

- Stk. 1: Kommissionens foreslåede frist på ti dage er sat op til 15 dage, da man ikke fandt ti dage tilstrækkeligt til at indsamle alle nødvendige oplysninger til at foretage betalingerne.

- Tilføjelse af et nyt stk. 2, der vedrører et mindste erstatningsbeløb ved dødsfald for at give de berettigede et højere beskyttelsesniveau.

- Stk. 3: ændring af princippet om ikke-tilbagebetaling af forskudsbeløb for at tage hensyn til tilfælde, hvor der foreligger bevis for uagtsomhed fra den tilskadekomnes eller afdøde passagers side (artikel 3, stk. 3), uagtsomhed hos den person, der har modtaget forskudsbeløb, eller en identifikationsfejl med hensyn til den erstatningsberettigede.

Artikel 6, stk. 3

Forpligtelse for tredjelandes luftfartsselskaber til at udlevere en formular med en redegørelse for deres betingelser til passagererne; dette skal ikke længere kun ske på disses anmodning. Ændringen er bedre beskyttelse af forbrugeren.

Tidligere artikel 6 i Kommissionens ændrede forslag

- Udeladelse af stk. 1 om medlemsstaternes fremsendelse af en liste over tredjelandes luftfartsselskaber, da Rådet fandt en sådan meddelelse for bureaukratisk og ikke gav luftfartsbrugerne nogen praktiske forbedringer.

- Stk. 2 om fremtidige forhandlinger med tredjelande blev ikke accepteret, da man fandt, det berører spørgsmål, som ligger uden for forordningens rækkevidde.

Tidligere artikel 7 i Kommissionens ændrede forslag

Denne artikel om mulighed for at anlægge erstatningssøgsmål ved retterne i den medlemsstat, hvor passageren har hjemsted eller fast bopæl (ud over de fire søgsmålsmuligheder i henhold til Warszawa-konventionen), er blevet udeladt, da det skønnes, at den kunne give anledning til meget komplicerede juridiske og faktuelle spørgsmål, som skulle løses, inden erstatningsspørgsmålet kunne afgøres.

Artikel 7

Kommissionens artikel 8 og artikel 9a er slået sammen til denne artikel 8, som forpligter Kommissionen til at udarbejde en beretning om forordningens anvendelse, eventuelt ledsaget af forslag om en revision af forordningen.

Kommissionen skal udarbejde denne beretning senest to år efter forordningens ikrafttræden, dvs. pr. 31. december 2000, hvilket er et år mere end det af Kommissionen foreslåede tidspunkt. Man fandt dette tidsrum nødvendigt for at få det fulde udbytte af den revision af Warszawa-systemet, som ICAO for tiden er i gang med.

Artikel 8

Forordningen træder i kraft et år efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende og ikke efter seks måneder som foreslået af Kommissionen. Dette tidsrum giver luftfartsselskaberne mulighed for at indføre de fornødne ændringer til gennemførelse af forordningen, navnlig ændringer i forsikringskontrakter, der forhandles på årsbasis.

Tidligere artikel 9 i Kommissionens ændrede forslag

Udeladelse af denne artikel om udvalgsprocedurer i forbindelse med ændring af beløbene i artikel 3 og 5, da Rådet går ind for udarbejdelse af en beretning som omhandlet i artikel 7.

IV. EUROPA-PARLAMENTETS ÆNDRINGSFORSLAG

A. Europa-Parlamentets ændringsforslag accepteret af Rådet

De fleste af Europa-Parlamentets ændringsforslag blev accepteret helt eller delvis, hvorimod andre blev accepteret i substansen eller i en omredigeret form.

Kommissionen havde også accepteret nedennævnte ændringsforslag.

- Ændringsforslag 1 (ny betragtning): accepteret i sin helhed

- Ændringsforslag 2 (ny betragtning): accepteret i omredigeret form

- Ændringsforslag 3 (betragtning 7): delvis accepteret i omredigeret form

- Ændringsforslag 5 (betragtning 12): accepteret i omredigeret form

- Ændringsforslag 7 (betragtning 13): delvis accepteret i omredigeret form

- Ændringsforslag 10 (artikel 1, første afsnit): accepteret i den form Kommissionen har foreslået, da denne er mere utvetydig

- Ændringsforslag 11 (artikel 2, stk. 1, litra c)): definitionen af erstatningsberettiget delvis accepteret (den erstatningsberettigede kan fremsættes krav, hvad enten passageren er afgået ved døden eller ej) (artikel 2, stk. 1, litra d)): accept af udeladelse af definitionen vedrørende forskudsbeløb (artikel 2, stk. 1, litra f)): accepteret i en ændret form som foreslået af Kommissionen og udbygget for at gøre bestemmelsen mere vidtrækkende.

- Ændringsforslag 12 (artikel 3, stk. 1): delvis accepteret (henvisning til artiklerne i Warszawa-konventionen om begrænsning af erstatningsansvaret er ikke medtaget) (artikel 3, stk. 2): accepteret i substansen (objektivt erstatningsansvar på indtil 120 000 ECU)

- Ændringsforslag 13 (artikel 5, stk. 1): delvis accepteret (fristen bliver 15 og ikke ti dage) (artikel 5, stk. 2): delvis accepteret (forskudsbeløbet skal i visse tilfælde betales tilbage)

- Ændringsforslag 14 (artikel 6, stk. 2): delvis accepteret

- Ændringsforslag 17 (artikel 4): accepteret i substansen og udbygget

- Ændringsforslag 18 (artikel 7) og ændringsforslag 19: accepteret i substansen og slået sammen til artikel 7.

B. Europa-Parlamentets ændringsforslag forkastet af Rådet

Kommissionen havde også forkastet nedenstående ændringsforslag, medmindre andet er angivet.

- Ændringsforslag 3 (betragtning 7): henvisning til en privat aftale i forordningen anses for irrelevant

- Ændringsforslag 7 (betragtning 13): delvis forkastet, da medtagelse af den artikel, betragtningen henviser til, ikke anses for relevant i en forordning. Kommissionen havde imidlertid accepteret dette ændringsforslag

- Ændringsforslag 8: forkastet, da betragtningen henviser til spørgsmål, der ligger uden for forordningens rækkevidde. Kommissionen havde imidlertid accepteret dette ændringsforslag

- Ændringsforslag 13 (artikel 5, nyt stk. 1): dette nye stykke, i henhold til hvilket der højst må gå tre måneder inden udbetalingen af den uanfægtelige del af erstatningskravet, anses for overflødigt (der eksisterer allerede en bestemmelse om forskudsudbetaling) og desuden ikke for gennemførligt i praksis (den samlede erstatning, der skal udbetales, kan ikke gøres op i løbet af dette tidsrum)

- Ændringsforslag 15 (tidligere artikel 6): dette nye stykke vedrørende Kommissionens kommende forhandlinger med trejdelande anses for at henvise til spørgsmål, der ligger uden for forordningens rækkevidde. Kommissionen havde imidlertid accepteret det første punktum

- Ændringsforslag 16 (tidligere artikel 7): muligheden for at anlægge søgsmål ved en femte domstol blev forkastet, da de fire øvrige søgsmålsmuligheder i henhold til Warszawa-konventionen anses for tilstrækkelige. Kommissionen havde imidlertid accepteret dette ændringsforslag i sin helhed

- Ændringsforslag 17 (artikel 4): muligheden for mægling i en tvist i forbindelse med et krav om skadeserstatning blev forkastet, da man ikke fandt bestemmelsen hensigtsmæssigt.

(1) EFT nr. C 104 af 10. 4. 1996, s. 18.

(2) EFT nr. C 320 af 28. 10. 1996, s. 19.

(3) EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996, s. 38.

(4) EFT nr. C 29 af 30. 1. 1997, s. 10.