EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 29.6.2022 COM(2022) 289 final MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Strategisk fremsynsrapport 2022























Sammenkobling af den grønne og den digitale omstilling i den nye geopolitiske kontekst



I.Indledning Verden gennemgår enorme geopolitiske forandringer, som forstærker de megatendenser, der allerede påvirker EU. Der er ingen tvivl om, at de langsigtede konsekvenser af Ruslands militære aggression mod Ukraine, herunder for energi, fødevarer, økonomi, sikkerhed, forsvar og geopolitik, vil påvirke Europas vej mod en retfærdig grøn og digital omstilling. Disse og andre fremtidige udfordringer vil imidlertid ikke afspore Den Europæiske Union fra sine langsigtede mål. De kan fungere som katalysator for at fremskynde gennemførelsen af disse mål, hvis de rigtige politikker er på plads. Det kan på længere sigt fremme vores modstandsdygtighed og bane vej for strategisk autonomi på forskellige områder, lige fra energi, fødevarer, sikkerhed og kritiske forsyninger — herunder råstoffer, der er nødvendige for omstillingen — til banebrydende teknologier. Den strategiske fremsynsrapport 2022 indeholder på denne nye geopolitiske baggrund og med udgangspunkt i en fuldt udbygget fremsynsundersøgelse en fremadskuende strategisk overvejelse af samspillet mellem den grønne og den digitale omstilling. Begge står øverst på EU's politiske dagsorden, og samspillet mellem dem vil få enorme konsekvenser for fremtiden. Deres succes vil også være afgørende for at nå FN's verdensmål for bæredygtig udvikling. Selv om de er af forskellig art og er genstand for en særlig dynamik, fortjener deres sammenkobling eller "twinning" — dvs. deres evne til at styrke hinanden — en nærmere undersøgelse. Den grønne omstilling vil ikke ske uden de mål og politikker, der er fastsat i den europæiske grønne pagt, som er en tværgående strategi, der er møntet på at opnå klimaneutralitet og mindske miljøforringelsen inden 2050. Der er indtil for nylig kun gjort fremskridt med den digitale omstilling under begrænset hensyn til bæredygtigheden. For at mindske de negative bivirkninger og udnytte det fulde potentiale for miljømæssig, social og økonomisk bæredygtighed har den digitale omstilling brug for en passende politisk ramme og styring, som det fremgår af det digitale kompas og Fit for 55. På vejen frem mod 2050 vil sammenkoblingen afhænge af evnen til at anvende eksisterende og nye teknologier i stor skala samt af forskellige geopolitiske, sociale, økonomiske og lovgivningsmæssige faktorer. Denne meddelelse udpeger på grundlag af en analyse ti nøgleområder, hvor der skal skrides til handling. Der er behov for en omfattende, fremtidsorienteret og strategisk tilgang til den dobbelte omstilling under anerkendelse af den iboende geopolitiske karakter for yderligere at styrke deres synergier og afhjælpe spændingerne. II.Synergier og spændinger mellem den grønne og den digitale omstilling Digitale teknologier kan spille en central rolle med hensyn til at skabe klimaneutralitet, mindske forureningen og genoprette biodiversiteten. Måling og kontrol af brugen af rå- og hjælpestoffer og øget automatisering kan bidrage til, at teknologier som robotteknologi og tingenes internet kan forbedre ressourceeffektiviteten og styrke systemernes og netværkenes fleksibilitet. En energieffektiv blockchainbaseret dataforvaltning i hele livscyklussen og værdikæden for produkter og tjenester kan styrke fremskridtene hen imod en mere cirkulær økonomi og konkurrencedygtig bæredygtighed. Digitale teknologier kan også støtte overvågning, rapportering og verifikation af drivhusgasemissioner med henblik på CO2-prissætning. Digitale produktpas gør det muligt at opnå forbedret sporbarhed, hvad angår materialer, komponenter og end-to-end, og gør data mere tilgængelige, hvilket er afgørende for levedygtige cirkulære forretningsmodeller. Digitale tvillinger kan fremme innovation og udformning af mere bæredygtige processer, produkter eller bygninger. Kvantedatabehandling vil lette simuleringer, der er for komplekse for klassiske computere. Rumbaserede datateknologier, der leverer globale oplysninger i realtid, overvåger de fremskridt, der opnås i retning af bæredygtighed. Datadeling eller -gamificering kan øge offentlighedens deltagelse i styringen af omstillinger og fælles skabelse af innovationer. En videreførelse af den grønne omstilling vil også ændre den digitale sektor. Vedvarende energikilder, vedvarende brint, kerneenergi (herunder små modulære reaktorer) og nuklear fusionsteknologi vil alle være vigtige i lyset af det voksende energibehov i den digitale sektor. Fremme af politikker, der tilstræber klimaneutralitet og energieffektivitet for datacentre og cloudinfrastrukturer inden 2030, blandt andet ved at imødegå deres efterspørgsel efter elektricitet med sol- eller vindenergi, vil støtte en grønnere databaseret teknologi såsom big data-analyse, blockchain og tingenes internet. Forsinkelser i udbredelsen af vedvarende produktionskapacitet og -infrastruktur kan imidlertid udgøre en udfordring. Bedre placeringsplanlægning og anvendelse af egnede teknologier kan gøre det muligt at genbruge den varme, der produceres af datacentre i de tertiære sektorer. Bæredygtig finansiering vil bidrage til at mobilisere klimaneutrale investeringer i den digitale sektor. Bedre design, mere cirkulære forretningsmodeller og produktionsmønstre kan bidrage til at reducere mængden af elektronisk affald. På efterspørgselssiden vil virksomheders og borgeres forbrug og praksis have stor betydning med hensyn til at reducere energiforbruget i forbindelse med anvendelsen af digitale teknologier. Medmindre digitale teknologier gøres mere energieffektive, vil det øge energiforbruget, hvis deres anvendelse er meget udbredt. Informations- og kommunikationsteknologi (IKT) tegner sig for 5-9 % af det globale elforbrug og ca. 3 % af drivhusgasemissionerne. Manglen på en aftalt ramme for måling af digitaliseringens miljøvirkninger, herunder eventuelle boomerangeffekter, giver markante variationer i disse skøn. Undersøgelser har imidlertid vist, at IKT-energiforbruget vil fortsætte med at stige som følge af øget anvendelse og produktion af forbrugerudstyr, efterspørgsel fra netværk, datacentre og kryptoaktiver. Energiforbruget vil også stige som følge af den øgede brug af onlineplatforme, søgemaskiner, virtuelle realitetskoncepter såsom metaverse og musik- og videostreamingplatforme. Udbredelsen af næste generation af energibesparende chips og mere effektive konnektivitetsteknologier (5G og 6G, net drevet af kunstig intelligens) kan på den anden side reducere det samlede fodaftryk fra IKT. Der vil opstå yderligere spændinger i forbindelse med elektronisk affald og de digitale teknologiers miljøaftryk. Øget afhængighed af elektronik, telefoner og computerudstyr fremskynder den globale produktion af elektronisk affald, som anslås at kunne nå op på 75 mio. ton i 2030. I EU er det i øjeblikket kun 17,4 % af dette udstyr, der behandles og genanvendes korrekt, mens produktionen af elektronisk affald stiger med 2,5 mio. ton om året. Uden passende politikker vil der skulle foretages en massiv udskiftning af udstyr, hver gang der indføres nye standarder eller teknologier. 5G og 6G vil f.eks. gøre det nødvendigt for brugere at udskifte deres udstyr for at kunne drage fuld nytte at de tilknyttede fordele, da de fleste eksisterende smartphones, tabletter og computere kun vil være bagudkompatible. Fremskridt inden for digitalisering vil også øge vandforbruget, f.eks. til afkøling af datacentre eller fremstilling af chips. Minedrift og forarbejdning af de råmaterialer, der er nødvendige for omstillingen, giver anledning til miljømæssige og etiske betænkeligheder. Endelig vil klima- og miljørisici påvirke kritiske digitale infrastrukturers levetid og virkemåde. I de næste 30 år anslås det, at omkostningerne fra skader som følge af ekstreme vejrforhold i hele EU kan stige med 60 %. Generelt kan digitale teknologier, hvis de forvaltes ordentligt, bidrage til at skabe en klimaneutral, ressourceeffektiv økonomi og et klimaneutralt samfund, der reducerer energi- og ressourceanvendelsen i vigtige økonomiske sektorer og selv blive mere ressourceeffektive. III. Kritiske teknologier for sammenkoblingen Energi, transport, industri, bygninger og landbrug er de sektorer i EU, der udleder mest drivhusgas. Det er derfor afgørende at reducere deres fodaftryk, som det også er planlagt i Fit for 55-pakken, for at opnå en vellykket sammenkobling. Uden passende teknologier og politikker kan det imidlertid blive vanskeligere at mindske den negative indvirkning på miljøet fra disse sektorer. Det gælder især på globalt plan, da en forventet befolkning på 9,7 mia. i 2050 med en højere gennemsnitsindkomst vil have brug for flere fødevarer, industriprodukter, energi, boliger, mobilitet og vand. Indtil 2030 vil de fleste CO2-emissionsreduktioner komme fra teknologier, der er til rådighed i dag. Der opnås imidlertid kun klimaneutralitet og cirkularitet i 2050 gennem udvikling af nye teknologier, som i øjeblikket befinder sig i forsøgsfasen, demonstrationsfasen eller prototypefasen. Dette omfatter forskellige digitale teknologier, der kan fremme sammenkobling på tværs af alle sektorer. 1.Digitalisering af energi Ruslands militære aggression mod Ukraine har øget betydningen af de geopolitiske aspekter af omstillingen til ren energi og understreget behovet for at fremskynde den og forene kræfterne for at opnå et mere modstandsdygtigt energisystem og en ægte energiunion. EU har fremlagt en række ambitiøse løsningsmuligheder for at afbøde virkningerne af høje energipriser for forbrugerne (især sårbare og i fare for energifattigdom) og industrien og for at styrke EU's energiforsyningssikkerhed. Den mest omkostningseffektive løsning på mellemlang sigt er et integreret EU-system, der i vid udstrækning er baseret på produktion af ren energi, diversificering af energiforsyningen samt forøgelse af energibesparelser og energieffektivitet i alle sektorer for at mindske EU's afhængighed af fossile brændstoffer. En fuldstændig gennemførelse af Fit for 55-pakken vil f.eks. reducere EU's gasforbrug med 30 % inden 2030. Dette er særlig relevant, da fremskridt med den dobbelte omstilling vil øge efterspørgslen efter elektricitet. Digitalisering kan styrke EU's energisikkerhed. Digitale teknologier kan understøtte mere effektive strømme af energibærere og øge sammenkoblingen mellem markederne. De kan tilvejebringe de data, der er nødvendige for at matche udbud og efterspørgsel i en mere opdelt form og tæt på realtid. Prognoserne for energiproduktion og -efterspørgsel kan forbedres ved hjælp af digitale teknologier, nye sensorer, satellitdata og blockchain. Derved kan intelligente net tilpasse forbruget til de vejrforhold, der påvirker produktionen af variabel vedvarende energi. Dette vil muliggøre en effektiv forvaltning og distribution af vedvarende energi, lette grænseoverskridende udveksling og forebygge afbrydelser. Digitaliseringen vil styrke mennesker og virksomheder og give dem mulighed for at flytte forbruget til grønne energikilder, tilpasse forbruget eller endda handle med energi. "Energy-as-a-service" og datadrevne innovative energitjenester kan ændre den måde, energileverandører og forbrugere interagerer på. Mikronet og selvorganiserede net kan desuden blive en bottom-up-metode til forvaltning af energisystemet. For at øge modstandsdygtigheden over for hybride trusler vil digitaliseringen af energisystemerne kræve øget cybersikkerhedskapacitet og sikre, autonome og allestedsnærværende kommunikationssystemer såsom sikker rumbaseret konnektivitet. 2.Fremme af grønnere transport med digitale teknologier

Efterspørgslen efter transport vil i kombination med befolkningstilvækst og højere levestandard fortsætte med at vokse. På verdensplan kan passagertransporten næsten tredobles mellem 2015 og 2050. I EU forventes personbefordring ad landevej at stige med ca. 21 % og godstransport med 45 % inden 2050, selv om der er gjort en indsats for at flytte mere trafik til andre transportformer såsom jernbaner eller vandveje. Urbanisering, øget forbrugerbevidsthed, skiftende omkostninger ved bæredygtige transportmuligheder (stadig relativt høje i dag) og nye forretningsmodeller (herunder med hensyn til forsyningskædestyring) vil også påvirke sektoren. Digitaliseringen kan desuden yderligere fremskynde hybridiseringen af arbejdspladsen, hvilket påvirker arbejdstagernes lokale og grænseoverskridende mobilitet. Den bredere anvendelse af næste generation af batterier vil i kombination med digitale teknologier muliggøre et større skift i retning af bæredygtighed inden for mobilitet. Dette gælder for forskellige transportformer, herunder passager- og godstransport, tunge lastbiler eller luftfart. F.eks. kunne elektriske fly potentielt forbinde små regionale lufthavne i hele EU. Forvaltningen af den øgede efterspørgsel efter elektricitet fra transport, både til direkte elektrificering og masseproduktion af vedvarende og kulstoffattige brændstoffer til sektorer, der er vanskelige at dekarbonisere, såsom luftfart og vandvejstransport, skal modsvares af en forbedring af elektriske køretøjers energieffektivitet. Det kræver også en systembaseret tilgang til integration af sensorer, computerkraft og avanceret software. Brugen af data fra køretøjer og deres omgivelser kan optimere opladningen. Tovejsopladning kan skabe fleksibilitet for intelligente elnet, støtte integrationen af vedvarende energi og maksimere anvendelsen heraf. Digitalisering i kombination med rumbaserede tjenester kan desuden understøtte pålidelige løsninger for opkoblede og automatiserede (herunder autonome) fartøjer og køretøjer, hvilket bidrager til at øge effektiviteten inden for trafikstyringen og sænke brændstofforbruget. Eksperimentelle design såsom prøvebænke eller levende laboratorier, der gør det muligt at teste mobilitetsløsninger i et miljø i den virkelige verden, kan bidrage til at opnå en bedre forståelse af slutbrugernes behov. Digitale tvillinger af køretøjer kan give fuldstændige data om præstationer i realtid, servicehistorik, konfiguration, udskiftning af dele eller garanti. Intelligent mobilitet vil nødvendiggøre store investeringer for at udvikle nye teknologier og infrastrukturer og give adgang til forskellige digitale teknologier såsom kunstig intelligens, cloud eller halvledere. For at opnå en kritisk masse og undgå at være afhængige af store dominerende aktører vil parterne i sektoren desuden skulle opbygge partnerskaber, samle investeringer og nå til enighed om fælles standarder, infrastrukturer, platforme og forvaltningsrammer. Social accept af selvkørende køretøjer og økonomisk tilgængelighed vil også være afgørende. Digitalisering og kunstig intelligens vil også sætte skub i fremkomsten af mere effektive multimodale mobilitetsløsninger ved at kombinere alle transportformer i en enkelt, interoperabel platform såsom "mobility-as-a-service" eller "transport as-a-service". Dette kan øge effektiviteten, forbrugernes valgmuligheder, tilgængeligheden og prisoverkommeligheden, navnlig inden for offentlig transport. Digitale platforme vil desuden fremme andre muligheder såsom sammenlægning og deling. Digital teknologi er også afgørende for at sikre, at der opstår forbundne multimodale mobilitetstjenester i byer samt fjerntliggende regioner og landdistrikter, der giver borgere og virksomheder mulighed for at få adgang til og vælge mellem forskellige muligheder for både passager- og godstransport. Nye lavemissionsteknologier, digitale og kunstige intelligensbaserede teknologier og løsninger såsom droner har endvidere potentiale til at levere et bredt spektrum af nye applikationer og tjenester, lige fra levering af varer til lægehjælp. Dette vil kræve yderligere interoperabilitet mellem forskellige transportformer, operatører og platforme og allestedsnærværende konnektivitet. Bedre og bredere adgang til mobilitetsdata vil navnlig hjælpe de offentlige myndigheder med at overvåge og planlægge transportaktiviteter, infrastruktur og tjenester og bedre matche udbud og efterspørgsel med lavere omkostninger og miljøvirkninger. Adgang til data er også afgørende for at forbedre trafikstyringen og give kunder og virksomheder et bredere udvalg af bæredygtige mobilitetsløsninger. 3.Styrkelse af industriens klimaneutralitet ved hjælp af digitale teknologier EU's industri skal allerede i 2030 have reduceret sine CO2-emissioner med 23 % i forhold til 2015 for at være på rette vej mod klimaneutralitet i 2050. Industrien er globalt ansvarlig for ca. 37 % af det samlede endelige energiforbrug og ca. 20 % af drivhusgasemissionerne. Fire energiintensive industrier — stål, cement, kemikalier, papirmasse og papir — tegner sig for ca. 70 % af de samlede globale CO2 -emissioner. De er også de største industrielle energiforbrugere i EU. Digitale teknologier vil spille en stor rolle med hensyn til at styre udbud og efterspørgsel blandt store industrielle energibrugere i et system med forskellige kilder og råmaterialer. Intelligente målere, herunder delmålere, og sensorer kan øge energieffektiviteten ved at give realtidsoplysninger om forbruget, der kan indgå i energistyringsværktøjerne. Tilsynskontrol, analyse af big data og dataindsamlingssystemer vil forbedre industriprocessernes effektivitet og behandle data med henblik på at træffe mere intelligente beslutninger. Digitale tvillinger vil bidrage til at forbedre systemdesign, teste nye produkter, overvåge og sikre forebyggende vedligeholdelse, vurdere produktets livscyklus og udvælge optimale materialer. Datadrevet optimering vil bidrage til at forbedre eksisterende materialer, udvikle grønnere alternativer og forlænge deres levetid. Overvågning og sporing giver oplysninger om materialer eller dele, der anvendes i produkter, hvilket kan fremme cirkulariteten gennem bedre vedligeholdelse og genanvendelse af lukkede kredsløb af høj kvalitet. Integration af fremstillingsteknologier, digitale teknologier og andre avancerede teknologier som f.eks. robotteknologi eller 3D- og 4D-printning, vil også spille en vigtig rolle. Industriens indførelse af digitale løsninger kræver en højere grad af teknologisk parathed og cybersikkerhed for at beskytte data fra industrielle processer og integriteten af deres funktion. 4.Grønnere bygninger med digitalisering Demografiske tendenser og urbanisering vil være drivkraften bag ændringer i efterspørgslen efter bygninger. Den voksende bybefolkning vil fordoble den globale bygningsmasse i 2060. I EU kan antallet af personer, der overvejende bor i byområder og områder på grænsen mellem land og by, nå op på 80 % i 2050. Der vil også være flere mindre husholdninger, der sandsynligvis forbruger mere energi pr. person end større husholdninger. Disse tendenser, der modsvares af brugen af digitale apparater til fjernarbejde, uddannelse, intelligent eller uafhængig tilværelse, vil øge bygningers energiforbrug. I EU tegner denne sektor sig i øjeblikket for 40 % af energiforbruget, mens 75 % af bygningsmassen er energiineffektiv. For at opnå klimaneutralitet og betydelige fordele ud fra et nulforureningsperspektiv skal nye bygninger være nulemissionsbygninger senest i 2030, og en femtedel af de eksisterende bygninger skal moderniseres. Hvis der skal opnås klimaneutralitet i sektoren, skal opvarmning ved fossile brændstoffer erstattes med bæredygtige alternativer såsom varmepumper, reduktion af CO2-fodaftrykket fra vandforbrug og forbedring af den samlede energimæssige ydeevne, idet det sikres, at løsninger er tilgængelige for alle. Dette vil bidrage til EU's mål om at renovere 35 mio. energiineffektive bygninger inden 2030. Intelligente bygninger og målere kan bidrage til at nå disse mål og bekæmpe energifattigdom. Inden 2030 kan modellering af bygningsoplysninger øge sektorens energi- og vandeffektivitet yderligere ved at foretage langsigtede analyser af designvalg i forbindelse med opførelse og anvendelse af bygninger. Adgang til anonymiserede data, intelligente apparater samt forbrugeradfærd vil bane vej for målrettede investeringer i renoveringer. Der bliver brug for digitale logbøger og livscyklusanalyser for at vurdere, rapportere, lagre og spore oplysninger om emissioner i hele livscyklussen, hvilket vil bidrage til at mindske materialers miljøpåvirkning og bidrage til at forebygge brugen af giftige materialer. Digitale tvillinger kan ændre den måde, byområder planlægges, overvåges og forvaltes på. Dette kan føre til reducerede emissioner i byerne, øget ressourceeffektivitet og livskvalitet, bedre udnyttelse af bygninger, og det kan gøre bygninger mere modstandsdygtige over for farlige hændelser. 5.Mere intelligent og grønnere landbrug Klima- og miljøkriser, demografiske ændringer og geopolitisk ustabilitet vil udfordre modstandsdygtigheden i EU's landbrug og dets vej mod bæredygtighed. Uden en politisk indsats kan de globale emissioner fra landbruget stige med 15-20 % frem til 2050. På det tidspunkt forventes 10 % af det globale areal, der i øjeblikket er egnet til afgrøder og husdyr, at være uegnet af klimatiske årsager. Der vil opstå andre trusler mod biosfæren, vandet, jorden eller biodiversiteten. EU er i den nye geopolitiske kontekst nødt til at mindske sin afhængighed af import af foder, gødning og andre rå- og hjælpestoffer. Dette skal ske uden at undergrave produktiviteten, fødevaresikkerheden eller en grønnere sektor og samtidig afhjælpe fødevareusikkerheden i lavindkomstpartnerlande. Digitale teknologier kan, hvis de anvendes korrekt, foranledige et intelligent og mere grønt landbrug. Den øgede brug af digital in situ-detektion (for at tilpasse behandlingen til særlige forhold) og EU's rumbaserede tjenester kan reducere brugen af vand, pesticider, gødning og energi, hvilket også vil gavne menneskers og dyrs sundhed. Digitale tvillinger vil levere data til forvaltning af diversificeringen af produkter og anvende funktionel biodiversitet til at omforme skadedyrsbekæmpelse. Kvantedatabehandling kan i kombination med bioinformatik og plantegenomik give en bedre forståelse af de biologiske og kemiske processer, der er nødvendige for at reducere brugen af pesticider og gødningsstoffer. Digitale platforme, der anvendes til lokal distribution og bidrager til at undgå madspild, kan sætte skub i den lokale produktion og afkorte forbrugskredsløb. Satellitdata, sensorer, blockchain og data fra hele værdikæden kan øge sporbarheden og gennemsigtigheden. Åbne digitale landbrugsplatforme, der danner grundlag for sikker og pålidelig datadeling og digitale tjenester såsom præcisionslandbrug, kan foranledige et mere fair samarbejde i værdikæden og skabe effektive markedspladser. En større udbredelse af disse teknologier vil kræve lavere installations- og vedligeholdelsesomkostninger og højere konnektivitet i perifere områder og landdistrikter. Digitale løsninger, der er udviklet til standardiserede processer, vil desuden skulle støtte mere diversificerede landbrugsmodeller. Tillid, høje sikkerhedsniveauer og relevante færdigheder vil være afgørende for udbredelsen af teknologier til gavn for sammenkoblingen. IV. Geopolitiske, økonomiske, sociale og lovgivningsmæssige faktorer, der er afgørende for sammenkobling De aktuelle geopolitiske forandringer bekræfter behovet for at fremskynde den dobbelte omstilling og styrke EU's modstandsdygtighed og åbne strategiske autonomi. Følgerne af Ruslands militære aggression mod Ukraine har allerede ændret de geopolitiske og økonomiske realiteter. Det omfatter en række forhold, der er relevante for sammenkoblingen: Kraftigt stigende energi- og fødevarepriser og dermed forbundne sociale konsekvenser, det potentielle behov for midlertidigt at øge anvendelsen af kul, yderligere pres på de offentlige finanser, højere inflation, øgede cyberrisici, problemer med forsyningskæder og forringet adgang til kritiske råstoffer og teknologier. Den nye fornemmelse af, at det haster med at fremskynde omstillingen og bevæge sig væk fra fossile brændstoffer, kan vise sig at være et vendepunkt for den grønne omstilling. Den geopolitiske situation vil også fremme omstillingen af forsyningskæderne som følge af ændringer i de globale arbejds- og produktionsomkostninger samt konsekvenserne af covid-19-pandemien. Det vil øge presset for at skifte til mindre sårbare, mere diversificerede og mere pålidelige forsyningskæder og eventuelt "friend-shoring". Det kan i nogle tilfælde også reducere CO2-fodaftrykket og fremme den cirkulære økonomi. I den forbindelse har EU-partnere som Sydkorea, USA og Japan også indført eller for nylig påbegyndt opbygningen af systemer til overvågning af forsyningskæden og den indenlandske kapacitet. Sikring af adgang til kritiske råstoffer vil være afgørende for EU's dobbelte omstilling. EU's afhængighed af tredjelande, herunder Kina, hvad angår en række kritiske råstoffer, er i øjeblikket endnu større end vores afhængighed af Rusland med hensyn til fossile brændstoffer. EU's egen produktion tegner sig kun for 4 % af den globale forsyningskæde for kritiske råstoffer, der anvendes til produktion af digitalt udstyr som f.eks. palladium, tantal eller neodym. EU mangler også en tilstrækkelig opskaleret minedrifts-, forarbejdnings- og genanvendelsesindustri. Fremskridtene med hensyn til at udvikle indenlandske forekomster, herunder forekomster af strategisk betydning for økonomien, har hidtil været utilstrækkelige, navnlig fordi projekterne fortsat står over for betydelige hindringer. Samtidig vil opfyldelsen af vores mål for opnåelse af ren energi kræve stigende mængder af forskellige råstoffer, f.eks. en stigning på 3500 % i anvendelsen af lithium, som er en vigtig komponent inden for elektrisk mobilitet. Chile ejer i øjeblikket 40 % af lithiumaflejringerne, mens Kina huser 45 % af sine raffineringsanlæg på verdensplan. Der forventes desuden en stigning på 330 % i anvendelsen af kobolt og en stigning på 30-35 % i anvendelsen af aluminium og kobber. Handel, samarbejde og partnerskaber med en bred vifte af mineralrige og ligesindede lande er fortsat af stor betydning. Den globale stigning i efterspørgslen øger konkurrencen om ressourcer og vil sandsynligvis forværre koncentrationen af produktionen og dermed skabe yderligere geopolitiske risici for udbuddet. Ud over at have adgang til kritiske råstoffer vil evnen til at fastsætte miljømæssige og sociale standarder, der sikrer bæredygtighed inden for minedrift, raffinering og genanvendelse samt energiproduktion være afgørende i den nye geopolitiske kontekst. Øget cirkularitet og præcision i produktionen kan i kombination med tilstrækkelige investeringer bidrage til at mindske disse strategiske afhængighedsforhold. Digitaliseringen kan yderligere fremskynde cirkulariteten ved at forbedre designet, øge nøjagtigheden i produktionen og forbedre reparations-, renoverings- og genanvendelsesprocesserne. Eksempelvis vil genanvendelse muligvis være EU's vigtigste forsyningskilde efter 2040 for de fleste overgangsmetaller, samtidig med at der fortsat vil være behov for primære metaller. Genanvendelse vil være endnu vigtigere, da f.eks. produktion af stål eller aluminium fra skrot er betydeligt mindre energiintensiv end produktion af råmaterialer. Både mængden og kvaliteten af genanvendelse betyder noget. Kobberforurening af stål og aluminium fører f.eks. til store værditab og deraf følgende højere energiforbrug og emissioner. Teknologiernes geopolitik vil få stigende betydning. Adgang til kritiske teknologier vil give en konkurrencemæssig fordel og mindske den strategiske afhængighed. EU's nuværende begrænsede kapacitet inden for visse horisontale teknologier svækker dens position. Der kan ske en hurtig stigning i den teknologiske konkurrence, hvilket kan føre til fragmentering af de globale innovationsøkosystemer. Dette kan øge omkostningerne og cybersikkerhedsrisiciene, navnlig for teknologier med dobbelt anvendelse, f.eks. 5G- og 6G-infrastruktur eller digitale teknologier inden for landbruget. Dette er endnu mere relevant i lyset af, at mængden af indsamlede data, herunder om forbrugernes vaner og adfærdsmønstre, og antallet af tilsluttede apparater vil stige kraftigt. Der forventes også at ske en stigende rivalisering baseret på værdier og samfundsmodeller. Dette er allerede synligt i forskellige tilgange til internettet. Det gælder f.eks. begrænsning af adgangen til bestemt indhold (f.eks. Kina og Rusland), anvendelse af en værdibaseret tilgang (f.eks. EU's fokus på databeskyttelse og pålidelig kunstig intelligens) eller fremme af specifikke forvaltningsmodeller (f.eks. i vid udstrækning privatiseret som i USA eller drevet af staten som i den kinesiske cybersuverænitet). Der er stigende bekymring over forbindelserne mellem ondsindede cyberaktiviteter og desinformation, som truer demokratiet, øger splittelsen og hindrer adgangen til nøjagtige oplysninger. Det er relevant, da de seneste 30 års demokratiske fremskridt er forsvundet: Det globale demokratis gennemsnitlige niveau i 2021 er faldet til 1989-niveauet. Den nuværende geopolitiske kontekst kan desuden påvirke dobbelte transitrelaterede projekter i partnerlande, som allerede er udsat for finansielle og forsyningsmæssige begrænsninger på grund af konsekvenserne af covid-19-pandemien. Denne udfordring bliver endnu mere afgørende, da fremskridtene på globalt plan hen imod FN's verdensmål for bæredygtig udvikling er vendt for første gang. Det vil være afgørende for opnåelsen af den dobbelte omstilling at vores politikker tilpasses til en ny økonomisk model. Dette indebærer en omlægning af det traditionelle syn på økonomiske fremskridt i retning af en mere kvalitativ udvikling med hensyn til velfærd, ressourceeffektivitet, cirkularitet og genopretning. I sidste ende medfører opnåelse af klimaneutralitet, bæredygtigt ressourceforbrug, nulforurening og standsning af nedgangen i biodiversiteten en gennemgribende ændring af de økonomiske og sociale politikker, der drives af en passende blanding af markedsbaserede instrumenter (f.eks. CO2-prissætning) og investeringer i bæredygtige projekter, både fra den offentlige og den private sektor. Væksten i sociale virksomheder og impact investing er også en stimulerende faktor i forbindelse med dette skift. Den dobbelte omstilling vil være retfærdig eller ikke retfærdig: Inklusivitet og prisoverkommelighed vil være en forudsætning for deres succes. Personer med lav og middel indkomst er mere sårbare over for virkningerne af og omkostningerne forbundet med den dobbelte omstilling, f.eks. jobautomatisering, adgang til digitale løsninger og digitale offentlige tjenester, højere energi- og fødevarepriser, finansiering af forbedringer af bygningers energieffektivitet eller transportfattigdom. Der er også en kløft mellem teknologibaserede virksomheder og dem, der teknologisk halter bagefter. Regionale forskelle i niveauet for økonomisk udvikling og social velstand kan øge disse forskelle yderligere. Gnidninger på arbejdsmarkedet og kapitalmarkedet kan gøre forskellene mere langvarige og dyrere. Det vil i den forbindelse kun være muligt at opnå klimaneutralitet og miljømæssig bæredygtighed, hvis de ledsages af foranstaltninger, der hjælper disse grupper med at bære de dertil knyttede finansielle byrder, og ved at udligne forskellene. Det vil være afgørende at nå målene for EU's digitale årti og den europæiske søjle for sociale rettigheder for at kunne lukke disse huller, men der kan være behov for en større indsats. Nødvendigheden heraf er endnu mere udtalt, fordi dem, der har sværest ved at klare omstillingen, er dem, der har de laveste emissioner. De rigeste 10 % af europæerne udsender i øjeblikket mere end tre gange så høje emissioner pr. indbygger som resten af Europas borgere. Den dobbelte omstilling vil føre til gennemgribende forandringer på EU's arbejdsmarked og behovet for dertil knyttede færdigheder. Sektorer og regioner, der er stærkt afhængige af kulminedrift, udvinding af fossile brændstoffer og dermed forbundne forarbejdnings- og forsyningskæder, vil miste arbejdspladser. På den anden side vil der blive skabt nye job som følge af den grønne omstilling, f.eks. inden for ren energi, renovering og den cirkulære økonomi. Tilsvarende vil den digitale omstilling sandsynligvis skabe nye beskæftigelses- og forretningsmuligheder, f.eks. inden for avancerede teknologier, og føre til tab af andre job, som vil blive helt eller delvist automatiseret. Yderligere digitalisering, som fremskyndes af covid-19, vil også påvirke arbejdsvilkår og -mønstre samt adgangen til social beskyttelse. Disse processer vil ikke nødvendigvis finde sted samtidigt, og deres indvirkning på forskellige virksomheder, sektorer og regioner vil være ujævnt fordelt som tegn på potentiel økonomisk ubalance i økonomien og på arbejdsmarkedet. Det ændrede indhold af job og omfordelingen af beskæftigelsen vil kræve forskellige færdigheder. Overordnet set er virkningerne på arbejdsmarkedet af den dobbelte omstilling potentielt komplementære, idet de forstærker og annullerer virkninger, som bør belyses yderligere.