13.11.78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 269/21 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af 
ordføreren,  hr. Marvier  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  159.  ple-
narforsamling  den 31. maj  og 1. juni  1978,  mødet  den 
31. maj  1978  — 
énstemmigt 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Udvalget  godkender  de to direktivforslag  under  for-
behold  af følgende  bemærkninger: 
1. Generelle  bemærkninger 
Udvalget  godkender  principielt  de to direktivforslag, 
da formålet  er at harmonisere  de nationale  lovgiv-
ninger  og navnlig  at undgå  skabelse  af nye  hindringer 
for de lande,  hvor  en sådan  lovgivning  endnu  ikke 
eksisterer. 2. Særlige  bemærkninger 
2.1. Position  84.45  B.C.  — 84.49  og 85.05  i den 
fælles  toldtarifs  nomenklatur  er ikke  tilstrækkeligt 
udtømmende,  hvorfor  det af hensyn  til rammedirek-
tivets  anvendelse  bør  præciseres,  hvilke  maskintyper 
der er omfattet. 
2.2. I  artikel  26,  første  afsnit,  foreslås  sætningen 
»hvis  det  med  de foretagne  ændringer  tilsigtes  at 
opnå«  ændret  til »hvis  der med  de foretagne  ændrin-
ger opnås  ». 
2.3. Bilag  II, pkt.  1, foreslås  indledt  således: 
»De autoriserede  organer,  der  skal  attestere  for-
skriftsmæssig  afprøvning.« 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  31. maj  1978. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Basil  de FERRANTI 
Udtalelse  om forslag  til Rådets  syvende  direktiv  om harmonisering  af medlemsstaternes 
lovgivning  om omsætningsafgifter  — fælles  merværdiafgiftsordning  for kunstgenstande, 
samlerobjekter,  antikviteter  og brugte  genstande 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 26 af 1. februar  1978,  side  2. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  18.  januar  1978  i medfør  af artikel  99,  100  og 198  i traktaten 
om oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  159.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles,  den  31. maj  og 1. juni  1978  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
Nr. C 269/22 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 13.11.78 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  99, 
100 og 198, 
under  henvisning  til anmodning  af 20.  januar  1978 
fra Rådet  for  De  europæiske  Fællesskaber  om  en 
udtalelse, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  den  31.  januar 
1978  af Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  præsi-
dium  om  at pålægge  Afdelingen  for  økonomiske  og 
finansielle  anliggender  at udarbejde  en  udtalelse 
herom, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning,  aflagt  af 
ordføreren,  hr. Peyromaure-Debord-Broca  og til for-
handlingerne  på afdelingens  møde  den  16.  maj  1978, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  159.  ple-
narforsamling  den  31.  maj  og 1. juni  1978  (mødet 
den 1. juni)  — 
med  28 stemmer  for  og 16 imod,  mens  28 undlod 
at stemme, 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. Indledning 
1.1. Kommissionen  fremsætter  forslag  til dette 
syvende  direktiv  om  harmonisering  af medlems-
staternes  lovgivning  om  den  merværdiafgift,  der  på-
lægges  kunstgenstande,  samlerobjekter,  antikviteter 
og brugte  genstande  og opfylder  hermed  den  forplig-
telse,  den  fik pålagt  i artikel  32 i det 6. momsdirek-
tiv af 17.  maj  1977. 
1.2. Ifølge  denne  artikel  kunne  medlemsstaterne 
imidlertid  opretholde  de anvendte  særordninger. 
1.3. Følgende  tabeller  viser,  at beskatningsfor-
holdene  er meget  forskellige,  både  hvad  ordningerne 
og satserne  angår. 
1.4. Både  med  henblik  på en harmonisering  og en 
neutralisering  af virkningerne  på handelen  med  de 
pågældende  genstande,  foreslår  Kommissionen  med 
en vis forsinkelse  følgende  bestemmelser. 
2. Grundprincipperne  i direktivet 
2.1. For  at belyse  den  efterfølgende  udtalelse,  synes 
det nødvendigt  at resumere  hovedprincipperne  i direk-
tivforslaget. For det første  er genstandene  klassificeret  i tre kate-
gorier: 
a) Kunstgenstande,  samlerobjekter  og  antikviteter 
(artikel  2). Herunder  hører  genstande,  som  inde-
holder  guld  eller  andre  ædle  metaller  eliler  er besat 
med ædle  stene,  såfremt  værdien  af disse  mate-
rialer  ikke  overstiger  50 °/o af nævnte  genstandes 
salgspris; 
b) Brugte  genstande  i almindelighed  (artikel  3); 
c) Visse  brugte  genstande  (artikel  4):  personvogne, 
motorcykler,  sportsfly,  lystbåde,  som  kan  følges, 
da de er underkastet  bestemmelser,  som  gør  det 
muligt  at identificere  successive  ejere. 
For det  andet  er  salg  og indførsel  fra  udlandet  af 
kunstgenstande,  der  foretages  af kunstneren  selv, 
fritaget  for moms. 
For det  tredje  åbner  direktivet  mulighed  for,  at en 
afgiftspligtig  person  selv  kan  afgøre,  om  den  almin-
delige  merværdiafgiftsordning  skal  finde  anvendelse 
på de  aktiviteter,  der  hører  ind  under  direktivets 
artikel.  I tilfælde,  hvor  dette  alternativ  ikke  vælges, 
finder  direktivets  ordning  anvendelse. 
For det fjerde  indtræder  fradragsretten  først,  når  den 
afgiftspligtige  videreforhandler  effektuerer  leveringen. 
For kunstgenstande  og lignende  genstande  er denne 
ret begrænset  til ind-  eller  udførsel  og for  de i arti-
kel 3 nævnte  brugte  genstande  kun  til udførsel. 
For hver  af de tre kategorier  kan  ordningen  skitseres 
således: 
1. kategori 
Beskatningsgrundlaget  fastsættes  til 30  °/o af salgs-
prisen,  derimod  kan  der  ikke  foretages  fradrag  for 
den afgift,  der er erlagt  af den  afgiftspligtige  videre-
forhandler  i forbindelse  med  erhvervelse  af genstan-
den,  ej heller  for  tjenesteydelser  og goder  leveret  til 
brug  for  denne  handel. 
Hvis  den  erhvervede  genstand  indføres  fra  udlandet 
af den  afgiftspligtige  videreforhandler,  kan  merværdi-
afgiften,  der er erlagt  ved  indførselen,  fradrages  med 
70 Vo af afgiftsbeløbets  størrelse,  men  fradragsretten 
kan først  gøres  gældende  ved  den  afgiftspligtige 
videreforhandlers  salg  af genstanden. 
13.11.78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 269/23 
o g5 
5'i S'S O o 
o g5 
si 
o 
u 
g.s 
c -S 5312 Q o 
gn 
Q o 
0 G 
•6 OJ< e-§ «5 Q o .60 
,fe 
*Q-» 
$ 
0 bD rt Sb 
i ^ cl si "a 
'<& 0 0 n 
'Eb 
S <u 60 rt fe i «> "& 
si ^3) 
Q 0 « 
si !!> 
Sa r} 
b0 
•a^ •jTJ 
I o pa-i! C/> M-J I JQ J-, w 
85) S J?ifjy-a~ 
S«|>e"c E ° S  SP rt E c c o o tij-JJ fe g**-  c-3~ 
=5 -g .2 TI c -a £ s g ki y o S > a o< CLÆu  ox bO 
fe 8-S C QJ M 
g|2  § 'S vu u c c ri 
si-sil^  -
SIæSSSSIIK 
bt) rt J?P ^ 3? fe a g>«  > o_ <u«  i< h d . 3 VM « J2 OJD^J  rt o1*1  rt a M>  btrå V u-  bX!) <l> 
^oBo^  ,  ^ o 
& fex  W-o  fe wf3 m-rt f! - Nl*-  3=2  C C 
^2 O S U t 0> (JJt) M g . 
>-o~ « $ »a « c 'C -r " m <u mh >• 4) tn T3 a'S^g  g 
^ fl  C -3 
i-% I'1  S S >> VM .£) T3 r* 8>: 
£f>«^  .2 Æ -2?-*  fe §51 
•§ &3  o/&«  « o 2 rt •u  STvJii  ^  ° u 6.^3  . !_ tjS3iiMit'is?SccJ2STi  fe w y ^3 ^ ^ ^ <d *i i 4 \ iH ^ »hS bfi •S S 2 « gva  = .^ ^ «P 
S S S^w'o-i  c l; «  « -c pq btN-i  «+3 •g«t!  ^ 
^jj 
— o*6  fe 'C dfio  W « P».-  c 1) fe a 
'3b' c c O 3 vC -M 
S-a « S , « « « ° in fe~5"°  £P^ « fe=:Ji-G  yji"S  O c > J? "rt^uiOj-aS  bC'3vi_ ^BbCOScfiX^h« 
'CO^b£l^S5rt-r-!W(1 ^2 c.52  fe c--Pi?  bc-^ d 15 
c^e^3oCflfiO'-r O i».fci en  _G "O  C 
&I-?  d 
•i §©.s S .2 ro C 
i i)s's bD bD 
v_ O 3 bCJJ .j -3 rt -a <iJ M fa H .. . •-" 
.S W "2 ™ s > .o  ^ 
fe^Bp  & «5 ^3 T. rt fiutJ-C CQ bt> t-, rt t> c.o iiv^fe B rt > u w-fr '•*-» flj d bh o qj *-» TJ Tj dl ^ ^ m-< ""S "C O <D & dvS  O > > 
•Sf 
o'tS i> Ji 
bc^åfe! 73 bp^^-e ts> 2 tf > -S T3 1 rj 
•SS g 
g^tig 
•^lll-s r/i Q rt ^ ^ VM W CT) C 
&-a c. bt) C 
* fe-^lS 
Uh ^J' 8 
v£ -o 
Nr.  C  269/24 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 13.11.  78 
a 6 
3 o w> 
e.s 
fe-a 
Q o G 
S-g 
Q o 
S-f 
Q o 
c .5 
S "p 
c*""1 
.2 s 
Q o 
elg 
Q o 
2c 
•a^ 
PQ-"c3 y 'C  fe -£• 
^4 tsJ>rt  w PL)  £ . 
SO CL  OJ »UH  W) 
d c|  %  g-S 
=B 8 8  83  c-§ 
y-cc  fes 
C Cb  CL'43  "T3  O 
s iS 
Q JitJ'tJ  é CS T3 aj  w  S  U 2 %  °  M 
S « j£  io  o 
bJD <U • T3 
å.s 
c c  ^  50  "Si« 
^ c  'S  i « 
5 T3 J5 to Q O 
^ fegl  §  -o  fe  i 
*' å&S  l'Sjil  i  i ^  Jj  £ 9^  s 
—3-^jo  <u—,  «  <u  g-o  <u  hlS-S 
•t-a-2^  S  y  8  al*  "S-2  5_å_£ WD 
.5 £ a  2 g  "?.  S £ g ^ C  JJ  fi« 
u SrS  S 
-* -3  -O  G  ^ y w' 
-C <2  o 3 
-•>-  "f-awag« c/5 rt 
C I  VM  </5  C/5  ^ 
c c ©  ij o  o  c rt  fl_>  *—h 
£ S  e*S  u  g .-M 
'""G^SSH1" -J,* 
S OJD 
H &Q  J > "^13  <S  o {/) TO  Oh -o"!  i S  g 5aS,«>  w  S 
*>vh  H  £ "G  52  CJ  •= 
> «  c clÆ  *->  c <L> o Si  *ri  ' c  "J 
« - F^i52  P  S'C  w> 
o- 2 
G~"t3  S —  *"5  G _5f  "2 
o c c  u  2 P Cm^TJ  S*£l bJD"rt 
• S 6 
c g 
I oj aj  W 
ca T3  > 
M> ° m  1 
o' "w  "O 
Ji O  i)  <U  > o 
biurf)  « ' 
• S _. 
^ §>'£  ^ 8.s.—  jcu* rt-O rt  ,_,  —j -3 M-  o «*£"•£ 
« e  r<  M<u  „ C -  , 
, rto«  e  >  S-
•3 bp-c  g  5*£  <y 
> fe  g.SJsvu,  >hr 
_ ,  •—H  VUJ  di r?  »Ah 
4fi!5rt W) 
3 to  ^ ,'t~'  ^ c •  , 
PQ bfiMH  j-  £»  U5^-;Æ •P 
c« c h  ^ 
<u fe w 2 
eq -a >  v£j d ui 
m-I 1) -r|^  i 
fl D^fl) 
WD C 
rt2 '"m  C 
-o3  ®>u  K 
rt Yl J2  T3  J2 u O  "C  <U  4J 
ti* M-i  OJ  ^ ^ 
.£P 
C! S) 
<L> ^3 
VJ~( £u a> 
s 2  fe-  "s  ^ 
1) ^  P > t/i -ti tJDT3 
ra -r  ^ m  9^"^  2 H S 
Sb"^ 60 g 
rt -5 
± n  "'g 
^ H  ^ ^3 
£tjJ2  o s 
-o 
O 
13.11.78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. G 269/25 
J2 "S 
v o § 
JO 
l||| £X > t1-O -G , 
, J2 H t/i S 
rj W) h 8 *-0 i 1) ^ ' -g <D tj M-< 
VM g) S -* $ ug  «3 
<0 1-1  > 10  ® 
-O £ o  fe £*C-°  »o, 
nia &c  fc-SJ«  cvc-iv °CS bb^  cj JH 4>  r-t ? Tj-vm O S-'  C  OX" Z rt 00 C/5 ^  ^ U c/) bJO w É  li i 6b 
° 1-5^  5- tj «"«3 
S S,'5b^  t-I ^ §3.22 
•C'C  S|v2^  > 
S^3  2 & c .3*2 13 ir--  IH C 8^4 Q <a mj;  C Oh u 
o Ml 
d .S 
c »S 
Q o 
Q 
a c 
u<a 
Q O 
S T3 ri 1) 
P "O 5? 
e S"0 
I-3-i 
" 'i O 1) 9,> 
o- S p. 
o CL, rt ^ 
&& QJ  C c ri-a  4i 
Svm  rt"« rt re 5=3 .60 bt> 
8<-£  2 
w - « S 
»j*g 
S S & 2 2 fi"S c g °Xi 
s *1 'h (Li C ij W ti Ji fe <£! 
w-Sf  '5t IH "3 & i? *"£2 "S 73 ti Ih d rt 2 
^1  % Su 
o^-sTS 5 c! 
•in TJ In <U 
3-g£S 
tf 
fertil*  M)  U ~ 6a a ?s 'T*. Z P £ æ 60 W 
C M & ^ S  , 
w 2 .SP  S ^ ^ Ti > -r^ •"rt, 03 <3  5 ^ ^ tfl <U S) ^ ^  2 v  tø) 
^ & 0-~0  2ti^  O « rt. ^ £n •-* P O  V-f V3 
SS«  * fe-s  s  g 
S'S 3>|  s *.£•%•% 
Q vt w S 60,2-  biT+"  > 
<u 60 g '« 
i s|s 
G M ctf H3 o5 cs 
051 ^ **rjjj 
*8 fe o^ r"1 
uj^"2 ^ ^ rt o 
6 32-S-5 
g.S|  "'S 
Q o^ .S-S 
'"V s T3^ 
Ij rt S ort 
& 
S S E-f  d « £,&?<*  ^ « « S Ih J1 > " _23 u.» 
s•> a - h  r. -5b S « 
a u 3. sp r, ^ 
l°| 
Hf 
S il E o 
o. 5 S ^ « 
« S bfi -j 
•S «3 
S "3 
&3 S H^-Sjh •H ^ fj i) .v *xJ 
aC-S-aJ>S 
jcj^  ^ ^ 
- """ 
S bX)  SP — o 
Ji o £ SSS'e 
°'« 
oj 
S'^ & 6 M) •§)-o m i<s  2 ti ' 
p\l &"  of > c J2 
q-"2  c 
^.ro^>u2 
SvS c S-
C t>  Ml M) C TJ O 
c s? 
s M 2 '5b S) mi 
«"S u c o c a o a« c S O O w fe  O-"13 
E i! s«jj> 
w „ M>  £ S rt 73 S C *« ir! ih <u «rt "£ 'C i£? u -o M>S  H-q^a  O.S3  > rt p o—i  w ja 
?3 Ml"a  2P s c® C ^ i_, ^ -r! 
s C -o 
i §<) 
11 J3 
6 i 11 o Ml 
«• to 1 , W5  -SP  *-* 
^ ^ i i)  ^  bl)vm  5P_c  c b-a « 11 Ml c; 
»lliiilatissB 
S S g-S  83-sÆ  fe s^  M c C^  S'5bC^  U ti c cs ^ <u o  rt o m 2 ^ ^3 P  <u u <* bJO Dh*T3  JH GJD D Æ rt qj J4  > -o 
Nr. C 269/26 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 13.11.78 
4> . « ,,T3 C g 
s & cL i1« Å - jj & c  3C--Q rt W) C C Ih oc 
o c 
C "S -r C-d > 
;-o O c' •?^S cyC3C-§"a5Sn§.U^rtjH  . *--o « e 
«ST3  <2 i-i rj d_5P  53-rS , <" u 4j _. C u n »5 T3 <-S fi P rt ti <u o 55°rt u «_?i y. ~ i) i>*C e°« S 0,6b>'0  M.S-SÆ  o  E  C 
O I  C  *jJ2  jft. 
. T3 Cl 53 H ^ W) ! £i ^  « t3 c ™  •- .5 Ir! 
^ 2 ^ g Sc 
! , n 3 .m d ^•o $°glg  s i a-g 
&#8£21.S ^ c c M<u 
« s I-SU  a > T) M.gnS  c ^3 S 
J s r?3 .53 £ IS w 
SblS 3 £ 
o 
S -- • •alfcs-5g 
-§ 6^ ^4 § c • -h rt *T3 r; W 
•yu-g 
•a 
S 
:p c ^ o g 
c 1 s bo • S E td g 
§ o S"13 
^ c;2 2 O <U tø TS _q-o  > c 
TJ Vili C 
N-I T3 
rt G bC G 
M 
"rt^S T)" JslSÆ 
O bC TJ fa £ a.SP^  .SP 
"g «>  JU  *«3  fib  y t& 
rt li rt c ^ "3 ~ J3T3  > 4J cur*  o, 
13.11.78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 269/27 
Den afgiftspligtige  videreforhandler  kan  fuldt  ud fra-
drage  merværdiafgiften,  hvis  genstanden  udføres. 
2. kategori 
Principperne  er de samme  som  for første  kategori. 
Men  denne  ordning  anvendes  ikke  ved  salg  fra en 
afgiftspligtig  videreforhandler  til en køber,  der  er 
underlagt  de normale  afgiftsordninger. 
Ved videresalg  kan  denne  ordning  dog  efter  den 
afgiftspligtige  videreforhandlers  eget  valg  også  finde 
anvendelse  på brugte  genstande  erhvervet  fra andre 
afgiftspligtige  personer.  De nærmere  regler  fastsættes 
af de enkelte  medlemsstater. 
3. kategori 
Den afgiftspligtige  videreforhandler  kan  i salgs-
prisen  fradrage  den merværdiafgift,  der med  den  gæl-
dende  afgiftssats  er beregnet  på grundlag  af erhver-
velsesprisen,  som  han  selv  skal  bevise,  også  selv  om 
den ikke  er blevet  betalt. 
Hvis  genstanden  udføres,  kan  fradragsbeløbets  stør-
relse  ikke  overstige  4/5 af den  afgift,  der er beregnet 
på grundlag  af den  ved  udførselen  anmeldte  værdi. 
De grundlæggende  regler  er de samme  som  for første 
og anden  kategori. 
Dette  giver  anledning  til den  konklusion,  at man  i 
direktivet  fastlægger  principperne  for en forud  fastsat 
moms,  som  gør det muligt  enten  for første  gang  eller 
på ny at bringe  de pågældende  genstande  ind under 
den normale  ordning. 
3. Generelle  bemærkninger 
3.1. Denne  debat  berørte  især  følgende  punkter: 
3.1.1.  Hvorfor  har man  valgt  løsninger,  der i deres 
opbygning  indeholder  forud  fastsatte  stan-
dardsatser?  Som  følge  af de særlige  kendetegn, 
de store  forskelle  mellem  de gældende  ord-
ninger,  antallet  af mellemliggende  stadier  eller 
transaktioner  (f. eks.  brugte  biler),  kan  stan-
dardsatsen  anses  for ikke  at være  i overens-
stemmelse  med  realiteterne. 3.1.2.  Nødvendigheden  af at fastsætte  tre kategorier 
af forholdsvis  heterogene  genstande  og sær-
foranstaltninger  for  visse  situationer  inden 
for en fælles  ramme  synes  at vise,  at man  i 
bestræbelserne  på at simplificere  sandsynligvis 
vil skabe  andre  komplikationer  i forbindelse 
med fortolkningen  ved den  praktiske  gennem-
førelse  eller  i forbindelse  med  kontrolforan-
staltningerne. 
3.1.3.  Hvorfor  fritage  kunstnere?  Er det ikke  en for 
stor indrømmelse,  der  kan  give  anledning  til 
fordrejninger  i samhandelen? 
3.1.4.  Drejer  det sig om en virkelig  harmonisering? 
3.1.5.  Hvorfor  har man  ikke  fastholdt  den  normale 
moms-ramme? 
3.1.6.  Hvorfor  har man  ikke  suppleret  dette  system 
med en harmoniseret  merværdiafgiftssats  un-
der en eller  anden  form? 
3.2. Vedrørende  pkt.  1 
3.2.1.  Problemet  består  først  og fremmest  i van-
skeligheden  ved  at fastlægge,  hvordan  man  i moms-
kredsløbet  kan  genindføre  produkter,  som  har  været 
ude af det  i lang  tid,  eller  indføre  dem  for  første 
gang.  Man  måtte  især  finde  frem  til, hvordan  man 
på ny kunne  indføre  en fradragsret  for tidligere  er-
lagte  afgifter.  På anmodning  af de berørte  parter 
måtte  man  desuden  undgå  at afsløre  fortjenst-
marginen.  Det  eneste  kriterium  bortset  fra  særlige 
tilfælde  var derfor  den  af den  afgiftspligtige  videre-
forhandler  betalte  salgspris.  På baggrund  heraf  kunne 
man kun  finde  skønsmæssigt  fastsatte  regler  tilpasset 
hver kategori  af genstande. 
3.2.2.  Den  eneste  mulighed  for  en skønsmæssig 
fastsættelse  var et gennemsnit  på grund  af gældende 
praksis.  Den  kan  ikke  sammenlignes  med  den  rigo-
risme,  der  gælder  for  merværdiafgiften,  som  finder 
anvendelse  på en hel økonomisk  kæde  frem  til den 
endelige  forbruger.  Problemet  opstår,  når forbrugeren 
på ny sælger  varige  forbrugsoder,  og disse  føres 
tilbage  i det normale  økonomiske  kredsløb. 
3.2.3.  Man  kan  ikke  fritage  den  omsætning  af 
brugte  genstande  uden  at skabe  risiko  for betydelige 
provenutab. 
Nr. C 269/28 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 13.11.78 
3.3. Vedrørende  pkt.  2 
3.3.1.  Den  klarest  mulige  vurdering  har  ført  til 
en klassificering  af alle  genstande  i tre kategorier. 
Det er et nødvendigt  valg,  men  det  kan  naturligvis 
ikke være  fuldt  ud konsekvent. 
3.3.2.  Forpligtelsen  til at overholde  en række  fælles 
regler  vil dog  skabe  mulighed  for både  genindførelsen 
på et fælles  marked  og en faktisk  og enkel  kontrol. 
Dette  kan  ikke  undgå  at bidrage  til en skatteharmo-
nisering,  der er nødvendig  for at opretholde  et mar-
ked, hvor  der ikke  finder  betydelige  økonomiske  for-
drejninger  sted  af skattemæssige  årsager. 
3.4. Vedrørende  pkt.  3 
3.4.1.  Det  har  tilsyneladende  voldt  vanskeligheder 
at gøre  kunstnere  afgiftspligtige.  En afgiftsmæssig  kon-
trol med  kunstneren  i alle  led af skabelsesprocessen 
synes  at støde  på større  vanskeligheder  end  dem, 
man kunne  forvente  af en regulering  på et senere 
tidspunkt,  selv  om dette  må give  anledning  til visse, 
dog begrænsede  fordrejninger. 
3.4.2.  Naturligvis  er dette  en risiko,  man  må regne 
med,  ligegyldigt  hvordan  afgiftsreglerne  er for  små 
genstande  af stor  værdi. 
Artikel  2, stk.  2, er ikke  klar,  idet  det ikke  utvetydigt 
fremgår,  at fritagelsen  udelukkende  gælder  salg  og 
indførsel  af kunstgenstande,  der  foretages  af kunst-
neren  selv. 
3.5. Vedrørende  pkt.  4 
3.5.1.  Det  er klart,  at harmoniseringen  kun  er 
delvis.  Den  berører  kun  selve  afgiftsstrukturerne  i 
henhold  til målsætningerne  i det sjette  direktiv. 
3.5.2.  På  den  anden  side  kan  man  ikke  påstå,  at 
der på nuværende  tidspunkt  findes  nogen  form  for 
harmonisering  på dette  område.  De eksisterende  ord-
ninger  både  i og uden  for Fællesskabet  er forskellige. 
3.5.3.  Dette  resulterer  i markedsforstyrrelser  og 
ændringer  i kredsløbet. 
3.5.4.  Lige  så vel  som  man  betragtede  et fælles 
beregningsgrundlag  for  merværdiafgiften  som  noget 
positivt,  så måtte  man  også  finde  frem  til et selv  nok 
så utilstrækkeligt  beregningsgrundlag  for de behand-
lede genstande. 3.5.5.  Det  var under  alle  omstændigheder  den  op-
gave,  Kommissionen  fik pålagt  i det sjette  direktiv. 
3.5.6.  Af  mangel  på en alternativ  løsning  kan  man 
kun foreslå  en diskussion  om niveauet  for en under 
alle omstændigheder  skønsmæssig  ordning. 
3.6. Vedrørende  pkt.  S 
3.6.1.  Det  kunne  ikke  komme  på tale  at fastholde 
anvendelsen  af det sjette  direktiv,  hvilket  skulle  være 
sket ved dets  udarbejdelse,  hvis  man  ikke  havde  villet 
forkaste  det. 
3.6.2.  De  særlige  træk  ved  disse  transaktioner  med 
brugte  genstande,  der forårsager  brud  i den  fortsatte 
økonomiske  kæde  mellem  afgiftspligtige,  kan kun  føre 
til regler  af denne  art,  på det  tidspunkt  de føres 
tilbage  til den  økonomiske  kæde. 
3.7. Vedrørende  pkt.  6 
3.7.1.  Dette  punkt,  som  angår  en supplering  af den 
harmoniserede  skønsmæssige  ordning  med  en har-
moniseret  enhedssats,  er af interesse,  fordi  der  der-
med skabes  større  balance  i systemet,  og fordi  man 
således  undgår  enhver  konkurrencefordrejning  på 
grund  af satserne. 
3.7.2.  De  eksisterende  satser  ligger  dog  meget  langt 
fra hinanden,  alt efter  om  medlemsstaterne  lægger 
vægt  på, at genstanden  er brugt  (lav  sats),  eller  på 
den værdi,  en genstand  har  som  følge  af sin alder, 
sin værdi  som  samlerobjekt  eller  kvaliteten  af det 
anvendte  metal  (høj  sats). 
3.7.3.  Man  kunne  måske  opnå  en vis enighed  på 
baggrund  af en mere  eller  mindre  marginal  vurdering 
af alle  disse  aktiviteter  eller  ud fra  ønsket  om  i 
Fællesskabet  at være  et sted  med  valgmuligheder  for 
disse. 
3.7.4.  Uden  at harmonisere  satserne  kunne  man 
måske  i direktivet  fastsætte  kriterierne  for valget  af 
de satser,  der skal  gælde  for hver  enkelt  medlemsstat, 
således  at de satser,  der  vælges  af medlemsstaterne, 
holdes  inden  for  en  begrænset  margen,  hvilket 
allerede  ville  være  en begyndelse  til en harmonise-
ring. 
3.7.5.  Men  dette  aspekt  falder  under  alle  om-
stændigheder  uden  for  det  direktivforslag,  der  er 
forelagt  Udvalget  til udtalelse. 
13. 11.78 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 269/29 
4. Særlige  bemærkninger 
Artikel  1 
Stk. 1 
I dette  stykke  fastlægges  merværdiafgiftens  anven-
delsesområde.  Den  skal  gælde  for: 
a) salg,  der foretages  af afgiftspligtige  personer,  som 
erhverver  varerne  med  henblik  på videresalg; 
b) overdragelse  af de pågældende  genstande,  der ud-
føres  af personer,  der  på en eller  anden  måde 
fungerer  som  mellemmænd. 
Disse  principper  giver  ikke  anledning  til kommen-
tarer,  da de er i overensstemmelse  med  leverings-
begrebet  som  det,  der er afgørende  for afgiftspligtens 
indtræden. 
I forbindelse  med  denne  artikel  rejste  der sig dog  et 
særligt  problem  i forbindelse  med  den  beskatnings-
mæssige  situation  for  vurderingsmænd  og de trans-
aktioner,  der  udføres  af disses  mellemmænd  på auk-
tionsmarkedet.  Nogle  frygtede,  at direktivet  ville 
berøre  afgiftsbestemmelserne  for den  gruppe  af for-
midlere,  som  vurderingsmænd  tilhører,  idet  det  kun 
er disses  provision,  der  er momspligtig  i henhold  til 
det 6. direktiv. 
Efter  en grundig  gennemgang  kom  Udvalget  til den 
konklusion,  at det  ikke  kunne  være  tilfældet  af føl-
gende  årsager: 
I henhold  til det 7. direktiv  lægges  der ikke  afgift  på 
brancher,  men  på goder  ved  leveringen  af disse.  Der 
skal derfor  ikke  svares  afgift  af handeler  mellem 
privatpersoner,  som  ikke  er afgiftspligtige.  Det samme 
er tilfældet,  hvis  man  benytter  sig af en vurderings-
mand,  som  mellemmand  mellem  privatpersoner,  idet 
handelen  sker  direkte  mellem  disse.  Det  ville  kun 
forholde  sig anderledes,  hvis  genstanden,  der  skulle 
sælges,  blev  overgivet  til vurderingsmanden,  som 
gennemførte  handelen  direkte. 
Hvis  et auktionsfirma  kommer  ind  i billedet,  over-
tager  det den  genstand,  der skal  sælges,  og leverer  den 
til køberen  og fakturerer,  hvad  enten  det er en privat-
person  eller  en afgiftspligtig  person,  salgsprisen  plus 
merværdiafgiften  i henhold  til bestemmelsen  i stk.  3 
i artikel  2. Det  indbetaler  momsen  til statskassen. 
Det fremgår  derfor,  at vurderingsmanden,  såfremt 
han kun  er fuldmagtshaver  eller  mellemmand  og 
ikke  foretager  nogen  form  for  levering,  kun  skal 
svare  merværdiafgift  af sin provision. Denne  analyse  er den  eneste,  der  er i overensstem-
melse  med  den  skelnen,  der oprindeligt  blev  foretaget 
mellem  branche  og genstand. 
Stk. 2 
Uden  kommentarer. 
Stk. 3 
I dette  stykke  nævnes  princippet  om  retten  til at 
vælge  den  almindelige  merværdiafgiftsordning  fast-
sat i det 6. direktiv. 
Stk. 4 
Uden  kommentarer.  I artikel  15 i det  6. direktiv 
nævnes  undtagelsestilfælde,  der gælder  for det 7. di-
rektiv,  og i artikel  24 nævnes  den  særlige  ordning 
for små  virksomheder,  der også  gælder  for det 7. di-
rektiv. 
Artikel  2 
Stk. 2 
Som nævnt  under  de generelle  bemærkninger  fremgår 
det ikke  utvetydigt  af den  foreslåede  tekst,  at fri-
tagelsen  udelukkende  gælder  salg  og indførsel  af 
kunstgenstande,  der  foretages  af kunstneren  selv. 
Stk. 3 
I dette  stykke  blev  de 30%  af salgsprisen,  der  skal 
tjene  som  beskatningsgrundlag  for afgiftsberegningen, 
kritiseret.  Det  blev  præciseret,  at procentsatsen,  selv 
om den  er et gennemsnit,  ikke  dækker  over  alle  øko-
nomiske  realiteter.  Det  blev  foreslået,  at man  for 
hvert  salg  skulle  kunne  vælge  mellem  det  af Kom-
missionen  foreslåede  system  og et system  baseret  på 
en beskatning  af den  effektive  fortjenstmargen,  som 
naturligvis  skal  bevises.  Det  blev  også  foreslået  at 
overlade  det  til  medlemsstaterne  at løse  dette 
problem. 
Men  Udvalget  kom  til den  opfattelse,  at en beskat-
ning  af den  effektive  margen  på hvert  stadium  bringer 
merværdiafgiften  ud af det  fortsatte  kredsløb,  og at 
man i sidste  ende  når  frem  til et system  uden  fra-
dragsret.  Desuden  vil en nøje  administration  af be-
visførelsen  for fortjenstmargenens  størrelse  være  pro-
blematisk  på fællesskabsplan. 
Nr. C 269/30 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 13.11.78 
Hvad  angår  udøvelsen  af en forkøbsret  ved  hvert  salg 
er det  helt  sikkert,  at kontrollen  bliver  meget  van-
skelig. 
Når der er alternativer  på fællesskabsplan,  kan  valget 
på den  ene  side  kun  stå mellem  hele  den  pågældende 
aktivitet  og på den  anden  side  kun  mellem  den  al-
mindelige  merværdiafgiftsordning  og et tilstrækkelig 
restriktivt  system  med  forudfastsatte  satser,  hvilket 
der åbnes  mulighed  for i artikel  1, stk.  3. 
Udvalget  forkastede  på den  anden  side  ideen  om  at 
overlade  det til medlemsstaterne  at fastsætte  reglerne 
for denne  valgmulighed,  idet  dette  ville  være  et for 
stort  brud  på princippet  om  en nødvendig  minimal 
harmonisering,  hvilket  ville  få uforudsigelige  kon-
sekvenser. 
Stk. 4 
I dette  stykke  fastsættes,  at værdien  af ædle  metaller 
ikke  må overstige  50 % af de i denne  artikel  nævnte 
genstandes  salgspris.  Dette  blev  kritiseret,  da en given 
genstand  vurderes  forskelligt  af en køber  alt efter, 
om det  er dens  alder  eller  dens  artistiske  kvaliteter, 
der er af interesse,  således  at den  værdi,  denne  pro-
centsats  repræsenterer,  også  kan  være  meget  for-
skellig.  Desuden  vil fastsættelsen  af disse  50 %> også 
være  meget  relativ.  Udvalget  mener,  at selv  om  et 
sådant  kriterium  synes  nødvendigt,  ville  dets  relative 
konsekvenser  naturligvis  være  uforudsigelige. 
Stk. 6 
I dette  stykke  omhandles  momsbeskatningen  af de 
berørte  genstande  ved  import.  Merværdiafgiften,  der 
er erlagt  ved  indførelsen,  kan  fradrages  med  op til 
70 °/o, men  fradragsretten  kan  først  gøres  gældende, 
når genstanden  videresælges. 
Man  kritiserede  både  begrænsningen  af fradragsretten 
og forbudet  imod  øjeblikkeligt  at gøre  denne  be-
grænsede  fradragsret  gældende,  hvilket  vil betyde  en 
særlig  alvorlig  belastning  for denne  sektor. 
Selv om nogle  påpegede  nødvendigheden  af et aktivt 
marked  for antikviteter  og brugte  genstande  i Fælles-
skabet,  kunne  Udvalget,  selv  om det godkendte  denne 
målsætning,  ikke  forstå,  hvorfor  der  vil ske  en for-drejning  af markedet  bort  fra Fællesskabet,  da impor-
ten af disse  genstande  belægges  med  samme  afgift 
som andre  genstande.  Udover  den  standardsats,  der 
er indeholdt  i denne  undtagelsesordning,  kan  man 
kun acceptere  princippet  om  afgiftspligtens  forfald 
på det  tidspunkt,  hvor  den  afgiftspligtige  viderefor-
handler  foretager  indførselen.  Det erkender  imidlertid, 
at udskydelsen  af fradragsretten  udgør  en finansiel 
byrde.  Udvalget  betvivler  dog,  at Kommissionens 
holdning  er berettiget,  da det  her  drejer  sig om  en 
merværdiafgift,  der  er erlagt,  og ikke  om  en fast 
fradragssats,  som  kun  opstår  ved  videresalg. 
Artikel  4 
Stk. 3 
I denne  artikel  fastsættes  det,  at det  fradragsberet-
tigede  beløb  ikke  må  overstige  4/5  af den  skyldige 
afgift  ved  videresalg  af de i denne  artikel  nævnte 
genstande,  hvilket  er ensbetydende  med,  at man  for-
venter  en fortjenstmargen  på gennemsnitlig  20 °/o. 
Nogle  rejste  det spørgsmål,  om denne  begrænsning  af 
margenen  ville  muliggøre  en rimelig  beskatning  af alle 
de transaktioner,  der  er forbundet  med  salget  af en 
ny bil og overtagelse  af en brugt. 
Udvalget  noterer  sig Kommissionens  begrundelse,  at 
der i det  tilfælde,  hvor  en ikke-afgiftspligtig  privat-
person  omfattes  heraf,  måske  er mulighed  for  en 
højere  eller  lavere  vurdering  ved  salg  eller  køb.  Det 
kan dog  ikke  bortforklares,  at denne  foranstaltning 
bærer  præg  af en undtagelsesforanstaltning. 
5. Konklusioner 
Efter  en indgående  behandling  forkaster  Udvalget 
forslaget  til et 7. direktiv  om harmonisering  af med-
lemsstaternes  lovgivning  om omsætningsafgifter. 
Udvalget  opfordrer  Kommissionen  og Rådet  til at 
bibeholde  den  almindelige  merværdiafgiftsordning 
samt  at afstå  fra  komplicerede  og ugennemførlige 
særbestemmelser,  som  der  desuden  ikke  er noget 
behov  for i praksis.  Skatteborgeren  forventer  lettelser 
og ikke  nye  uoverstigelige  vanskeligheder  af skatte-
harmoniseringen  i Europa. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  1. juni  1978. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Basil  de FERRANT1