BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Reglerne for beskatning af energiprodukter og elektricitet i Unionen er fastlagt i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (i det følgende benævnt "energibeskatningsdirektivet" eller "direktivet").

I henhold til direktivets artikel 19, stk. 1, og i tilslutning til bestemmelserne i navnlig artikel 5, 15 og 17 kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indrømme yderligere fritagelser eller lempelser af afgiftssatsen, hvis særlige politiske hensyn taler herfor.

Direktivets artikel 15, stk. 1, litra e), giver medlemsstaterne mulighed for at anvende afgiftslempelser eller -fritagelser på elektricitet, der anvendes til godstransport og personbefordring med jernbane, metro, sporvogn og trolleybus. Der er imidlertid ingen bestemmelse, der giver mulighed for en afgiftslempelse for elektricitet, som anvendes til transport med elektriske køretøjer bortset fra trolleybusser.

I medfør af Rådets gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/2266 har Nederlandene allerede fået tilladelse til at anvende en lavere afgiftssats for elektricitet, der leveres til ladestationer til elektriske køretøjer, indtil den 31. december 2020.

Formålet med dette forslag er at imødekomme Nederlandenes anmodning om mulighed for fortsat at anvende en lavere afgiftssats for elektricitet, der leveres til ladestationer til elektriske køretøjer, i perioden 1. januar 2021 - 1. januar 2025. Formålet med denne lavere sats er at fremme brugen af renere transportformer, reducere luftforureningen lokalt og at reducere CO2-emissionerne fra transport.

Ved brev af 30. marts 2020 og efterfølgende korrespondance i overensstemmelse med direktivets artikel 19 underrettede de nederlandske myndigheder Kommissionen om, at de havde til hensigt at anvende en reduceret afgiftssats på 51,64 EUR pr. MWh for elektricitet leveret til ladestationer til elektriske køretøjer med et årligt forbrug på op til 10 MWh pr. ladestation. Forbrug mellem 10 og 50 MWh vil blive beskattet med en sats på 51,64 EUR, forbrug mellem 50 og 10 000 MWh vil blive beskattet med en sats på 13,75 EUR, og et årligt forbrug på over 10 000 MWh vil blive beskattet med en sats på 0,56 EUR. For ladestationer, der ikke er omfattet af afgiftssatserne for erhvervsmæssig brug, vil et årligt forbrug på over 10 000 MWh blive beskattet med en sats på 1,13 EUR. Den generelle afgiftssats vil være højere end minimumsafgiftssatsen for elektricitet til erhvervsmæssigt forbrug, der er fastlagt i direktiv 2003/96/EF. Den nationale afgiftssats, der på nuværende tidspunkt gælder for elektricitet anvendt til at oplade elektriske køretøjer, vil for de første 10 MWh af det årlige forbrug være på 94,28 EUR pr. MWh, hvilket er den nationale afgiftssats for elektricitet til erhvervsmæssigt og ikke-erhvervsmæssigt forbrug for dette forbrugsniveau. Nederlandene anvender på nuværende tidspunkt differentierede nationale afgiftssatser for elektricitet afhængigt af den brugte mængde i henhold til artikel 5 i direktiv 2003/96/EF.

Nederlandene indsendte supplerende oplysninger den 20. november 2020.

Nederlandene vil fortsat anvende den reducerede afgiftssats på elektricitet, der leveres til elektriske køretøjer af særlige offentlige og i nogle tilfælde private ladestationer eller virksomhedsstationer til elektriske køretøjer. Disse ladestationer har normalt en direkte tilslutning til nettet. Operatørerne af ladestationerne, samt de private og offentlige selskaber, der er berettiget til at anvende den reducerede sats, skal indsende en erklæring til leverandøren af elektricitet, hvoraf det fremgår, at nettilslutningen udelukkende er beregnet til at levere elektricitet til elektriske køretøjer. Nederlandenes anmodning udelukker ladestationer, hvor opladning finder sted med udskiftning af batterier, fra lempelserne.

Den generelle afgiftssats, herunder den reducerede sats for de første 10 MWh pr. år for hver enhed, vil komme til at ligge et godt stykke over den minimumssats, der er fastsat i bilag I, tabel C, i Rådets direktiv 2003/96/EF.

Ifølge de nederlandske myndigheder skal operatøren af en ladestation, hvis denne har til hensigt at anvende den reducerede afgiftssats på sine ladestationer, indsende en erklæring til elektricitetsleverandøren, der angiver, hvilke nettilslutninger der udelukkende er beregnet til levering af elektricitet til elektriske køretøjer. Foranstaltningen vil kun finde anvendelse på den elektricitet, der leveres til de udpegede tilslutninger. Operatøren af ladestationen har desuden pligt til at informere elektricitetsleverandøren, såfremt den har økonomiske problemer og er berettiget til støtte i overensstemmelse med rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte ikke-finansielle virksomheder (2014/C 249/01). I dette tilfælde vil leverandøren ikke længere have lov til at anvende den reducerede energiafgift på elektricitet.

Den fordel, der følger af den reducerede afgift, varierer afhængigt af mængden af kilowatt-timer. Som fremhævet af de nederlandske myndigheder er der på grundlag af en undersøgelse bestilt på nationalt plan i gennemsnit anslået en forsyning på 3 900 kWh pr. ladestation i 2020. I dette tilfælde skønnes det, at den maksimale skattefordel pr. ladestation i 2020 er på 289 EUR for hele året. Fordelen bliver større, hvis den almindelige energiafgift stiger. Desuden kan en ladestation i praksis levere 12 000 kWh om året. Dette giver en forventet maksimal samlet fordel på 815 EUR i 2020. Antallet af ladestationer pr. støttemodtager varierer.

Som anført af de nederlandske myndigheder er der i øjeblikket ca. 40 operatører af ladestationer i Nederlandene.

Foranstaltningen er åben for alle EU-operatører, uden forskelsbehandling. Oprindelseslandet for operatøren af ladestationen er ikke nogen betingelse for at udnytte foranstaltningen. Ligeledes kan en transportvirksomhed eller en husholdning, der har en ladestation, udnytte foranstaltningen, forudsat at de opfylder ovennævnte betingelser.

Som fremhævet i anmodningen har en undersøgelse bestilt af det nederlandske transportministerium vist, at der i øjeblikket i mange tilfælde stadig ikke er noget positivt forretningsmæssigt incitament for offentlige ladestationer. Dette er en hindring for udviklingen af infrastrukturen for offentlige ladestationer og brugen af elbiler. Formålet med foranstaltningen er fortsat at forbedre forretningsgrundlaget for offentlige ladestationer, hvilket skal gøre brugen af elbiler mere attraktiv og forbedre miljøet. En hurtig udvikling af infrastrukturen for offentlige ladestationer er afgørende for omstillingen fra køretøjer med forbrændingsmotorer, der primært kører på fossile brændstoffer, til elektriske køretøjer. Der er behov for en veludviklet infrastruktur for at gøre elektriske køretøjer til et anvendeligt alternativ til traditionel vejtransport. Dette er vigtigt på grund af de miljømæssige fordele ved omstillingen til elkørsel. Elektriske køretøjer giver generelt færre CO2-emissioner og lokale luftforurenende stoffer (PM10, NOx) end køretøjer, der kører på fossile brændstoffer. Ifølge de nederlandske myndigheder blev 14 % af elektriciteten i 2019 produceret ved hjælp af kul. Det forventes, at denne procentdel i 2030 vil være 0 %. I 2019 lå elektricitetsmixet i Nederlandene fra vedvarende energikilder på 18 % i 2019 og forventes at ligge på 58 % i 2025 og 75 % i 2030.

I anmodningen fremhæves det, at operatøren af en ladestation vil have mulighed for at lade (en del af) fordelen ved foranstaltningen komme kunderne til gode i form af en reduktion af prisen for opladning. Omkostningerne ved at eje et elektrisk køretøj vil således falde på grund af lavere udgifter til kørsel. Dette vil skabe et incitament for forbrugerne til at vælge en ny elbil frem for en ny bil, der kører på fossile brændstoffer. En anden positiv virkning ved lavere priser for opladning er, at ejerne af plug-in-hybridkøretøjer, der kan køre på el og fossile brændstoffer, vil blive tilskyndet til at benytte elektrisk energi i stedet for fossile brændstoffer til transport.

Med hensyn til foranstaltningens anvendelsesperiode bør denne periode som udgangspunkt være tilstrækkelig lang til fortsat at give eloperatører, private eller virksomheder retssikkerhed. Nederlandene har anmodet om yderligere fire år sammenholdt med de maksimalt tilladte seks år. Under disse omstændigheder forekommer det hensigtsmæssigt at indrømme tilladelsen for en periode på fire år, som ønsket af Nederlandene, og som hjemlet i direktivet.