11. 5. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 114/13 
Udtalelse  om forslag  til Rådets  direktiv  om indbyrdes  tilnærmelse  af medlemsstaternes 
lovgivning  vedrørende  materialer  og genstande,  som  indeholder  monomert  vinylchlorid, 
og som  kommer  i berøring  med  fødevarer 
Den tekst,  som  har været  genstand  for udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr. C 16 af 21. januar  1977,  side  8. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den 11. januar  1977  i medfør  af artikel  100  i Traktaten  om oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 147.  plenarforsamling  holdt  i Bruxelles 
den 30. og 31. marts  1977  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  100, 
under  henvisning  til anmodning  om  udtalelse  af 
12. januar  1977  fra Rådet  for De europæiske  Fælles-
skaber, 
under  henvisning  til præsidiets  beslutning  af 25. ja-
nuar 1977  om at pålægge  Afdelingen  for miljøbe-
skyttelse,  sundhedsvæsen  og forbrug  at udarbejde  en 
udtalelse  og en beretning  om ovennævnte  forslag, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for miljøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og forbrug  på 
mødet  den 8. marts  1977, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af ord-
føreren,  hr. de Grave,  og 
under  henvisning  til  forhandlingerne  på  den 
147. plenarforsamling  den  30.  og 31. marts  1977, 
mødet  den  30. marts  1977  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
med flertal,  mens  1 stemte  imod  og 4 undlod  at 
stemme. 
Udvalget  godkender  direktivforslaget,  til hvilket  det 
knytter  følgende  bemærkninger: 
1. Almindelige  bemærkninger 
1.1. Udvalget  konstaterer,  at dette  direktivforslag 
er blevet  nødvendigt,  fordi  der  har  kunnet 
markedsføres  materialer,  uden  at  man  har haft tilstrækkeligt  kendskab  til  vinylchlorids 
sundhedsmæssige  virkninger.  Skønt  en  ordning 
baseret  på positivlister  ikke  gør  det  muligt  at 
fjerne  enhver  risiko  af denne  art, mener  Udvalget,  at 
det er rigtigt,  at rammedirektivet  om indbyrdes  til-
nærmelse  af medlemsstaternes  lovgivning  vedrørende 
materialer  og genstande  bestemt  til at komme  i be-
røring  med  levnedsmidler  (1), ligesom  det foreløbige 
forslag  til direktiv  vedrørende  »plastikmaterialer«, 
går i retning  mod  etablering  af positivlister. 
1.2. Udvalget  mener,  at det  vil være  nyttigt  at 
fremskynde  det arbejde,  der vil gøre  det muligt  for 
Kommissionen  at fremlægge  et direktiv  om plastik-
materialer  og-genstande,  som  kommer  i berøring  med 
levnedsmidler,  hvis  tilgrundlæggende  princip  skal 
være  tilstrækkeligt  strenge  positivlister.  Den  anmoder 
Kommissionen  om at prioritere  dette  problem  sær-
ligt højt. 
1.3. Den  omstændighed,  at der findes  et stort  antal 
materialer  på markedet,  tvinger  imidlertid  Kommis-
sionen  til allerede  nu at foreslå  foranstaltninger,  som 
fortsat  udspringer  af filosofien  om »negativlister«, 
dvs. foranstaltninger  bestående  i forbud  eller  be-
grænsninger  knyttet  til produkter,  hvis  farlige  karak-
ter er blevet  fastslået  på forhånd,  men  som  allerede 
findes  på markedet.  I denne  forbindelse  påpeger 
Udvalget,  at igangværende  videnskabelige  undersøgel-
ser over  andre  monomerer,  der anvendes  inden  for 
plastikindustrien,  allerede  nu lader  formode,  at pro-
blemer  af samme  art kan  opstå  for andre  produkter, 
hvis uskadelighed  ikke  er bevist.  Selv  om man  endnu 
ikke kender  de endelige  resultater  at dette  forsknings-
arbejde,  bør  der  allerede  nu træffes  sikkerhedsfor-
anstaltninger  på fællesskabsplan.  Først  og fremmest 
anmoder  Udvalget  om,  at Kommissionen  hører  Den 
videnskabelige  Komité  for Levnedsmidler  om andre 
af de almindeligst  anvendte  monomer. 
i1) EFT  nr. L 340 af 9.12.1976. 
Nr. C 114/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 11.5.  77 
1.4. Kommissionens  hensigt  er inden  for hele  Fæl-
lesskabets  område  at gøre  de strengeste  af de for-
anstaltninger,  som  allerede  er truffet  i medlems-
staterne,  almentgældende.  I denne  forbindelse  kan 
man kun  beklage,  at fællesskabsretten  kun  tillader 
Kommissionen  at gribe  ind  med  hjemmel  i art.  100 
(eller  gennem  rammedirektiver,  som  vedtages  til 
gennemførelse  af art.  100).  Kommissionens  initiativ 
er således  afhængigt,  ikke  af at der  mangler  for-
skrifter  i medlemsstaterne  overhovedet,  men  af at der 
i forvejen  findes  en regel  eller  bestemmelse  i mindst 
een medlemsstat.  Det  kan  ligeledes  kun  beklages,  at 
det har taget  så lang  tid at få foreslået  et direktiv  og 
at dette  skal  træde  i kraft  så sent. 
1.5. Udvalget  bemærker,  at direktivforslaget  ikke 
tager  sigte  på drikkevandsledninger  af PVC,  som 
udtrykkeligt  nævnes  af Den  videnskabelige  Komité, 
emballager  til farmaceutiske  specialiteter,  proteser, 
medicinsk  udstyr,  emballager  til kosmetiske  pro-
dukter,  jord-  og murbeklædninger,  bilsæder  osv.  En 
nedbringelse  af de risici,  der  knytter  sig til vinyl-
chlorid,  forudsætter,  at Kommissionen  uden  tøven 
afdækker  samtlige  risikokilder  og  udformer  et 
generelt  program  for dette  område. 
1.6. Udvalget  konstaterer,  at direktivforslaget  ned-
sætter  kontaminationsfaren  uden  dog  at gøre  det 
muligt  at fjerne  den  fuldstændig.  Det  erkender,  at 
man ikke  uden  videre  kan  undvære  produkter,  som 
er blevet  udbredt  meget  hurtigt  på bekostning  af 
andre  emballeringsmaterialer.  Det  finder  imidlertid, 
at udsættelse  for  disse  risici  må  begrænses  mest 
muligt;  hertil  kunne  man  forestille  sig følgende  sup-
plerende  foranstaltninger  sat i værk: 
— opmuntring  til  anvendelse  af andre  plastik-
materialer  (herunder  sammensatte  materialer) 
eller materialer  fremstillet  af andet  end  plastik 
eller i det mindste  frit  forbrugsvalg; 
— film,  som  forhindrer  kontamination; 
— begrænsning  af anvendelsen  på visse  områder  og 
midlertidigt  stop  for udvidet  anvendelse. 
Det ser ud som  om  omfanget  af kontaminationen  i 
mindre  grad  er afhængig  af væskens  art end  af den 
tid, den  er i kontakt  med  emballagen.  Derfor  rejser 
Udvalget  det spørgsmål,  om ikke  PVC-emballage  kun 
bør anvendes  til fødevarer,  som  kun  opbevares  i 
kort tid og plastic  eller  andre  materialer  gøres  obli-
gatorisk  for andre  fødevarer. 
1.7. Udvalget  er opmærksom  på,  at den  enkelte 
emballage  må  bedømmes  ud fra  en række  forhold 
under  ét: 
— bestanddelenes  toksicitet, 
— hygiejne, 
— styrke  og brugsvenlighed, 
— fremstillingsomkostninger, — bortskaffelsesvanskeligheder  og  -omkostninger 
samt  genanvendelses-  eller  oparbejdningsmulig-
heder, 
— råstofforsyningspolitik, 
— etc. 
Udvalget  anmoder  Kommissionen  om  at undersøge 
disse  problemer  samlet  og ikke  kun  behandle  det 
enkelte  problem  isoleret. 
1.8. Udvalget  accepterer  de foreslåede  niveauer, 
som er bestemt  af teknologien  og af analysemeto-
derne;  det  betragter  dem  dog  som  en strengt  tids-
begrænset  beskyttelsesforanstaltning,  som  må  tages 
op til revision  i en bredere  sammenhæng  og i lyset 
af ny viden  på det  videnskabelige  og tekniske  om-
råde. 
På baggrund  af den  viden,  man  sidder  inde  med  på 
nuværende  tidspunkt,  kan  Udvalget  dog  ikke  accep-
tere princippet  om et tilladeligt  niveau  for et kræft-
fremkaldende  stof.  Eksistensen  af et »no-effect  level« 
er således  aldrig  blevet  påvist. 
1.9. Udvalget  har  vanskeligt  ved  at se, hvordan 
man i tilfælde  af eventuel  skadevoldelse  vil kunne 
anvende  princippet  om  »forureneren  betaler«.  Pro-
blemet  med  fastslåeisen  af ansvaret  er ikke  løst.  Det 
samme  er tilfældet  med  etableringen  af en årsags-
forbindelse  mellem  en evt.  skade  og skadevoldtes 
udsættelse  for vinylchlorid,  som  jo optræder  i talrige 
former,  alt efter  hvilken  risikokilde,  det  drejer  sig 
om. Latenstiden  mellem  førstegangsudsættelsen  for 
risikoen  og de senere  følger  har  for  visse  af de 
udsatte  arbejderes  vedkommende  oversteget  både 
20 og 30 år. Afdelingen  konstaterer,  at der  endnu 
ingen  løsning  er fundet  på ansvarsproblemet,  og at 
de nationale  grænser  kan  dukke  op igen  netop  på 
grund  af vareudvekslingen. 
1.10.  For  så vidt  der stadig  forekommer  risici,  må 
Fællesskabet  med  passende  informering  af offentlig-
heden  drage  omsorg  for,  at forbrugerne  i mindre 
grad  udsætter  sig  for  risikoen.  Kommissionen  bør 
gennem  udstrakt  brug  af reklame  sørge  for,  at 
resultaterne  af de videnskabelige  undersøgelser  kom-
mer ud til offentligheden,  således  at man  kan  undgå 
såvel  undervurdering  som  overvurdering  af risici. 
2. Særlige  bemærkninger 
2.1 Artikel  4 
2.1.1.  Udvalget  finder  at bilag  I ikke  kan  ændres 
gennem  en procedure,  som  udelukker  høring  af 
berørte  kredse. 
2.1.2.  Det  mærker  sig,  at Kommissionen  altid  skal 
høre  Den  rådgivende  Komité  for  Levnedsmidler, 
inden  den  vedtager  et ændringsforslag  til dette  bilag. 
11.5.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 114/15 
2.2. Artikel  6 
2.2.1.  Der  bør indsættes  et tredje  stykke,  hvori  det 
præciseres,  at direktivet  skal  være  gældende  for en 
periode  begrænset  til et år, medmindre  gyldigheds-
perioden  forlænges. 
2.2.2.  Udvalget  anmoder  i øvrigt  om,  at alt sættes 
ind på at direktivet  kan  træde  i kraft  inden  den 
1. juli  1978. 
2.3. Bilag  I 
2.3.1.  Udvalget  konstaterer,  at der,  undtagen  for 
emballager  som  sælges  tomme  til forbrugeren,  er 
fastsat  to grænser,  som  skal  overholdes  samtidig: 
— kontaminationsgrænse  for monomert  vinylchlorid 
i levnedsmidler.  Det  valgte  niveau  ligger  tæt ved 
den tekniske  detektionsgrænse; 
— et begrænset  indhold  af monomert  vinylchlorid  i 
materialet.  Denne  grænse  ligger  tæt  ved  den tekniske  grænse  for fremstillingen.  Den  sættes  op 
fra 1 til 5 ppm  for  copolymere  vinylchlorider, 
som ikke  anvendes  som  emballage  for flydende 
levnedsmidler). 
2.3.2.  Eksistensen  af disse  to grænser  betyder  en 
beskyttelse  af forbrugeren.  Den  anden  grænse  inde-
bærer  en vis  garanti  for  de talrige  virksomheder 
inden  for levnedsmiddelindustrien.  Den  første  er dog 
uundværlig,  bl.a.  med  henblik  på kontrol  af impor-
terede  varer. 
2.4. Bilag  II, pkt.  4.1. 
2.4.1.  0,1  mg bør  erstattes  med  0,1 g. 
2.4.2.  I  øvrigt  anmoder  Udvalget  om,  at op-
bevaringsbetingelserne  for  vinylchloridopløsningen 
præciseres  nøjere.  Det  anføres,  at »standardopløs-
ningen  kan  holde  sig gennem  længere  tid,  dersom 
den opbevares  koldt«;  denne  formulering  kan  der 
således  rettes  indvendinger  imod. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  30. marts  1977. 
Basil  de FERRANTI 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  forhandlingerne: 
Der indsættes  følgende  nye  punkt  før pkt.  2.3.1.: 
»Under  henvisning  til afdelingens  bemærkninger  i pkt.  1.8.  er det  nødvendigt  radikalt  at 
revidere  de tilladte  mængder,  som  er angivet  i bilag  I. Det  må  garanteres,  at der  ikke  mere 
er monomert  vinylchlorid  indeholdt  i materialet,  eller  i det mindste,  at indholdet  er nedbragt 
næsten  til nul.« 
Begrundelse 
Gennem  denne  tilføjelse  kan  kommissionsforslaget  bringes  i overensstemmelse  med  det  princi-
pielle  udgangspunkt,  som  afdelingen  benytter  i sin udtalelse. 
Resultatet  af afstemningen: 
13 stemte  for,  29 stemte  imod  og 19 undlod  at stemme.