Nr. C 185/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 7. 81 
Udtalelse om »Revision af Regionalfondsforordniagen« 
Udvalgets udtalelse har ingen tekst som grundlag. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 182. plenarforsamling den 29. og 30. oktober 1980 på forslag 
fra sit præsidium at afgive en udtalelse om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 187. plenarforsamling, afholdt i 
Bruxelles den 29. og 30. april 1981, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR — 
under henvisning til art. 20, stk. 4, i Det økonomiske 
og sociale Udvalgs forretningsorden, 
under henvisning til artikel 22 i den ajourførte ver­
sion af Rådets forordning (EØF) nr. 724/75 om 
oprettelse af en europæisk fond for regionaludvik­
ling, ifølge hvilken fondsbestemmelserne skal be­
handles på ny inden 1981, 
under henvisning til beslutning truffet af Det økono­
miske og sociale Udvalg den 29. oktober 1980 om at 
pålægge Afdelingen for regionaludvikling at 
udarbejde en udtalelse om »Revision af regional-
fondsforordningen«, 
under henvisning til beslutning truffet på afdelingens 
møde den 14. november 1980 om at lade det forbere­
dende arbejde varetages af en studiegruppe med 
S. G. Hall som ordfører, 
under henvisning til forhandlingerne på afdelingens 
39. møde den 13. marts og den 29. april 1981, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af 
ordføreren, S. G. Hall, på den 187. plenarforsamling 
den 29. april 1981, 
under henvisning til forhandlingerne på samme ple­
narforsamling, og 
ud fra følgende betragtninger: 
det er vigtigt, at Udvalget giver sin mening til kende 
om revisionen af Regionalfondsforordningen på et 
tidspunkt, hvor regionalpolitikkens fremtid drøftes 
på flere niveauer; det er hensigtsmæssigt, at der med udgangspunkt i en 
konstatering af de problemer, der knytter sig til regio­
nalpolitikken som helhed, foreslås en række refor­
mer, som repræsentanterne for det økonomiske og 
sociale liv gerne ser gennemført i lyset af de proble­
mer, som repræsentanter for lokalsamfundene har 
givet udtryk for, idet man dog ikke ønsker at gå i 
juridiske detaljer med hver enkelt af artiklerne i 
fondsforordningen — 
med 70 stemmer mod 6, idet 16 undlod at stemme, 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Regionalfondens rolle i fællesskabets regionalpo­
litik 
1.1. Inden man diskuterer Regionalfondens særlige 
rolle, er det nødvendigt kort at skitsere formålet med 
EF's regionalpolitik. EF's regionalpolitik skal sikre, 
at fællesmarkedets eksistens, som bestemt i artikel 2 i 
traktaten, og den gradvise gennemførelse af den øko­
nomiske integration, der i slutfasen skal føre til en 
økonomisk og monetær union, ikke kommer til at 
fungere således, at de rige regioner i EF nyder godt af 
et højt beskæftigelsesniveau og en stadig større rig­
dom, mens de dårligere stillede perifere regioner nor­
malt har højere arbejdsløshed og udvandring samt et 
indkomstniveau, som sakker stadig bagud i forhold 
til de rigere regioners. 
27. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 185/21 
1.2. Hvis disse afvigelser i det økonomiske udvik­
lingsmønster ikke bremses og reduceres, vil visse for­
fordelte regioner ganske enkelt blive udelukket fra 
gevinsterne ved en økonomisk union, og de med­
lemsstater, hvis regioner berøres heraf, kan blive 
tvunget til at negligere de krav om disciplin, der er 
nødvendige for oprettelsen af en økonomisk og 
monetær union, således at fællesmarkedets fortsatte 
eksistens kan blive alvorligt truet. 
1.3. En aktiv regionalpolitik er et af de vigtigste 
midler til at imødegå sådanne tendenser og til at løse 
EF's vigtigste regionale problemer, som består i 
underudvikling i en række i hovedsagen landbrugs­
områder, den alvorlige nedgang i andre regioner, 
som i høj grad er afhængig af visse kriseramte basis­
industrier, og den særlige situation i visse grænseeg­
ne. 
1.4. Disse regionale forskelle er til trods for betrag­
telige anstrengelser fra både medlemsstaternes og 
Fællesskabets side blevet større efter oprettelsen af 
EF. Den første periodiske beretning fra Kommissio­
nen om den økonomiske og sociale situation i regio­
nerne fortæller, at medens de regionale skævheder, 
målt som BNP pr. indbygger inden for de enkelte 
medlemsstater, har været uændrede eller er blevet 
mindre, er kløften mellem de ti stærkeste og de ti 
svageste regioner i Fællesskabet blevet større i løbet 
af 1970'erne. Udtrykt i forholdstal er denne kløft øget 
fra 2,9:1 i 1970 til 4,0:1 i 1977. 
1.4.1. På et frit marked kan sådanne skævheder 
delvis afhjælpes gennem vandringer; men den om­
stændighed, at vandringen til stærkere regioner er 
stoppet, og i visse tilfælde under det nuværende øko­
nomiske tilbageslag nu går den anden vej, betyder, at 
det økonomiske grundlag i de svagere regioner er 
blevet svækket relativt, samtidig med at disse har en 
øget befolkning at forsørge. 
1.4.2. Hvis der ikke rettes op på denne situation, vil 
ikke blot levestandarden i de svagere regioner være 
dømt til at falde yderligere, også mulighederne for en 
bedre udnyttelse af de menneskelige og andre res­
sourcer vil være tabt i disse regioner. I øvrigt har visse 
udviklinger i den økonomiske situation i det hele 
taget haft negative virkninger i regioner, der hidtil 
stort set har været fri for problemer. 
1.5. Ser man på fremtiden må det ydermere forven­
tes, at disse regionale problemer vil blive større. 
1.5.1. Udvidelsen af Fællesskabet, med den øgede 
betydning for det af Middelhavsområder, vil have en yderligere skærpelse af de regionale skævheder til 
følge. Samtidig har en lavere økonomisk vækst eller 
nulvækst i alle Fællesskabets regioner ikke blot ramt 
de svagere regioner særlig kraftigt, den lavere vækst 
har også reduceret det antal jobs, som kan overflyttes 
til disse regioner fra de relativt velstillede regioner. 
Hertil kommer, at den økonomiske situation i verden 
har reduceret det antal jobs, der er til stede uden for 
Fællesskabet. 
1.6. De højere energiomskostninger, den større 
konkurrenceevne hos de nye industrilande, de hur­
tige teknologiske forandringer, der i stigende grad 
fører til alvorlige strukturproblemer og mere kapital­
intensive produktionsmetoder samt de demografiske 
forandringer, der har fundet sted i det sidste tiår, har 
formentlig alle ramt de svagere regioner i Fællesska­
bet relativt hårdest. Fællesskabets politik for at 
fremme strukturomlægning inden for kriseramte sek­
torer kan i sig selv få alvorlige følgevirkninger i de 
svagere regioner, hvor de kriseramte erhvervsgrene 
især er koncentreret. 
1.7. Behovet for en EF-regionalpolitik er blevet 
mere presserende, samtidig med at det er blevet van­
skelligere effektivt at gennemføre en sådan. 
1.8. Disse voksende regionale problemer løses ikke 
ved indkomstoverførsler fra de rigere til de fattigere 
regioner. Det, der er nødvendigt, er passende natio­
nale og EF-foranstaltninger, som stimulerer en bære­
dygtig udvikling i de svagere regioner, og som øger 
deres konkurrenceevne under stadigt vanskeligere 
ydre forhold. For at kunne klare disse problemer 
effektivt er det nødvendigt, at der udformes en samlet 
EF-regionalpolitik. Denne må indeholde følgende 
elementer: 
— Bedre og hyppigere analyser af økonomiske og 
sociale strukturer og tendenser i alle EF-regioner. 
Dette er nødvendigt for at afgrænse de regioner, 
der sandsynligvis bliver udsat for problemer, der 
truer EF, og for at vurdere virkningerne af alle 
foranstaltninger, både på nationalt og EF-plan, 
der har indflydelse på regionaludvikling. I denne 
sammenhæng ville et effektivt alarmsystem være 
særligt nyttigt. 
— En vurdering af den regionale effekt af alle for­
mer for EF-politik og EF-finansieringsinstrumen-
ter. 
— Evnen til gradvis at samordne alle sider af den 
nationale regionalpolitik inden for rammerne af 
en samlet EF-regionalpolitik. 
Nr. C 185/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 7. 81 
— Mulighed for finansiel bistand fra EF's egne res­
sourcer både for at støtte den nationale regional­
politik og for at finansiere særlige EF-regional-
udviklingsforanstaltninger. Siden 1975 har dette 
været Regionalfondens særlige opgave. 
1.9. Regionalfonden spiller en særlig og vigtig rolle 
i EF's regionaludviklingspolitik, men den må ses som 
en del af den samlede politik, hvis elementer er be­
skrevet ovenfor. 
2. Den europæiske Regionaludviklingsfond 
2.1. Siden Fondens oprettelse i 1975 er der foretaget 
følgende større ændringer: 
2.1.1. Fastsættelse af det samlede beløb for støtte 
fra Fonden inden for den normale budgetprocedu­
re. 
2.1.2. Oprettelse af en kvota-fri afdeling. 
2.1.3. Mindre ændringer i kvoterne for franske 
oversøiske territorier og en revision af kvoterne som 
følge af Grækenlands medlemsskab af EF. 
2.1.4. En mere generel definition af infrastrukturin­
vesteringer, der er berettigede til støtte fra Fonden og 
til støtte efter en højere sats. 
2.1.5. Indførelse af hurtige udbetalinger fra Fon­
den. 
2.1.6. Nogle forenklinger i Fondens procedurer. 
2.2. Fondens midler (i faste priser) siden den blev 
oprettet 
1975 
1976 
1977 
1978 
1979 
1980 
1981 300 mio ERE 
500 mio ERE 
500 mio ERE 
581 mio ERE 
945 mio ERE 
1 165 mio ERE 
1 540 mio ERE 
2.3. Det foreslås, at man drøfter, hvilke yderligere 
ændringer i fondsbestemmelserne der kan gøre det 
muligt for Fonden at spille en mere effektiv rolle i 
Fællesskabets regionalpolitik. 
3. Fondens størrelse i fremtiden 
3.1. Regionalfonden må være af en størrelsesorden, 
som giver den mulighed for at yde finansieringsbi­
stand på et niveau, der stemmer overens med behovet for effektivt at imødegå de voksende regionale skæv­
heder i EF. En forøgelse af Fonden må have større 
prioritet i EF-budgettet. 
3.2. Regionalfondsbevilligerne må efterhånden 
øges realt, dvs., således at der ikke kun tages højde 
for den høje inflationsrate i Fællesskabet. 
3.3. Kommissionens tjenestegrene er i øjeblikket 
underbemandet til at kunne varetage opgaverne i 
forbindelse med Regionalfondens administration. 
Til trods for nedenstående forslag, som skulle 
medføre administrative forenklinger (f.eks. pkt. 7.2.), 
og som skulle lette de administrative, byrder, må der 
være et tilstrækkeligt Kommissions-personale til at 
sikre driften af den eksisterende Fond og af en udvi­
det Fond i fremtiden, idet administrative forsinkelser 
må forebygges. 
4. Koordinering af de forskellige instrumenter og en 
vurdering af den regionale effekt 
4.1. Det må understreges, at Fonden ikke kan være 
det eneste instrument i EF's regionalpolitik. Der må i 
større grad ske en vurdering af den regionale effekt af 
de andre former for fællesskabspolitik, og koordine­
ringen af EF's finansieringsinstrumenter må gøres 
mere effektiv med hensyn til målsætninger, forord­
ninger og procedurer for at maksimere effekten i de 
mindre gunstigt stillede regioner. Hvor det er 
nødvendigt, bør andre former for EF-politik, som 
uden tvivl ligeledes forfølger udmærkede mål, tage 
direkte højde for de særligt uheldige konsekvenser, 
de kan have på mindre gunstigt stillede regioner, da 
Regionalfondens kvota-fri afdeling, der blev oprettet 
specielt med sigte på at korrigere og afhjælpe 
sådanne effekter, stadig er svag og på ingen måde 
kunne få overladt denne opgave selv. Endvidere er 
det nødvendigt at fremskynde indførelsen af visse 
former for fælles politik, f.eks. på områderne trans­
portinfrastrukturer, forskning og udvikling samt 
energi, da en samlet effektiv EF-regionalpolitik ellers 
ikke ville komme op at stå. 
5. Fondens interventionsmetoder 
5.1. Opdelingen i en støtteafdeling (kvotabestemt) 
og specifikke EF-foranstaltninger (kvota-fri) 
5.1.1. Fondens nuværende opdeling i en afdeling, 
der skal støtte medlemsstaternes regionalpolitiske 
foranstaltninger, og en afdeling, som finansierer spe-
27. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 185/23 
cifikke EF-regionaludviklingsforanstaltninger (den 
kvota-fri afdeling), bør opretholdes. Denne todeling 
afspejler det princip, at ansvaret for regionalpolitik 
altid må deles af medlemsstaterne og Fællesskabet. 
5.1.2. Det er imidlertid nødvendigt, at der sker en 
væsentlig forhøjelse af den del af de samlede fonds­
midler, som går til den kvota-fri afdeling. Det er i 
denne afdeling af Fonden, at en ægte EF-løsning af 
de regionale problemer kan gennemføres, hvorfor en 
gradvis større andel af Fondens ressourcer bør tilde­
les denne. 
5.1.3. Da de regionale problemer stadig tager til i 
omfang og intensitet, er det helt afgørende, at Fæl­
lesskabet udstyres med egnede midler for at kunne 
gribe korrigerende ind og dæmpe de negative kon­
sekvenser i. mindre begunstigede regioner af visse 
EF-foranstaltninger eller af mangelen på samme. 
Fællesskabets aktioner må også dimensioneres bed­
re for at udligne virkningerne af de stadig mere bred­
spektrede kriseproblemer, Fællesskabet står overfor 
inden for en række erhverv, og som specielt rammer 
de svagere regioner. Det beløb, der i øjeblikket er 
afsat til den kvota-fri afdeling, er helt utilstrækkeligt 
til, at det kan danne grundlag for en løsning af denne 
opgave. 
5.1.4. Selv om det må siges, at de nuværende kvota-
fri foranstaltninger er af eksperimental art, kan Fæl­
lesskabet ikke tillade sig at tøve med at tilvejebringe 
de fornødne midler for at gennemføre kvota-fri 
foranstaltninger i forbindelse med yderligere Fæl­
lesskabsmål. 
5.1.5. En betydelig forhøjelse af den kvota-fri afde­
ling bør imidlertid ikke gennemføres i form af en 
simpel overførsel af ressourcer fra Fondens støtteaf­
deling. De to afdelinger bør betragtes som komple­
mentære. 
5.2. Forhøjelse af den kvota-fri afdeling og forbed­
ring af dennes funktionsmåde 
5.2.1. Der er også praktiske argumenter for en udvi­
delse af den kvota-fri afdeling. Da det arbejde, der er 
forbundet med de særlige programmer, er betydeligt, 
må de midler, som er til rådighed, være tilstrækkeligt 
store til at berettige disse anstrengelser. Hertil kom­
mer, at dersom de nye former for regionalpolitiske 
foranstaltninger inden for den kvota-fri afdeling skal 
virke virkeligt efter hensigten, må de gennemføres i 
en rimelig målestok. 5.2.2. Tilsvarende gælder det, at skal de særlige pro­
grammer frembyde øgede muligheder for bidrag og 
deltagelse fra de direkte berørte kredse inden for det 
økonomiske og sociale liv i den pågældende region, 
må Fællesskabets finansieringsmæssige bidrag være 
af en sådan størrelse, at en sådan medindflydelse 
forekommer umagen værd. 
5.2.3. Afgrænsningen og udvælgelsen af de områ­
der, hvor den kvotafri afdelings foranstaltninger skal 
anvendes, må foretages på grundlag af fællesskabs-
kriterier, som afspejler de pågældende regionale pro­
blemers intensitet i EF-forstand. 
5.2.4. Medlemsstaterne bør imidlertid, i samarbejde 
med regionale og lokale interesser, have ret til at 
foreslå ændringer og bør være forpligtet til at tilstille 
Fællesskabet alle de nødvendige oplysninger om de 
regionale problemer, som de særlige foranstaltninger 
tager sigte på. 
5.2.5. Den kvota-fri afdeling bør fortsat finansiere 
sådanne foranstaltninger, som ikke tidligere er blevet 
finansieret som led i klassiske regionaludviklings-
strategier af enten medlemsstaterne eller, hvad vigti­
gere er, af den kvotabestemte afdeling. Den kvota-fri 
afdeling bør så vidt muligt være direkte rettet mod 
skabelse af arbejdspladser på det korte sigt. I så 
henseende vil den supplere den kvota-bestemte afde­
ling, som er mere egnet til infrastrukturprojekter og 
investeringsprogrammer. Disse har ifølge sagens na­
tur kun virkning på mellemlang og lang sigt. 
5.2.6. Den nugældende fremgangsmåde for god­
kendelse af kvota-fri foranstaltninger må ændres. 
Kravet om, at Rådet træffer enstemmig beslutning 
om alle projekter vedrørende særlige programmer, 
sætter grænser for den hurtighed og smidighed, hvor­
med der kan sættes ind og svækker i alvorlig grad den 
karakter af ægte fællesskabsforanstaltning, som så­
danne foranstaltninger skal have. Med udvidelsen af 
den kvota-fri afdeling vil sådanne problemer blive 
yderligere skærpet. 
5.2.7. Dem kvota-fri afdeling bør ikke underkastes 
større kontrol fra Rådets side end støtteafdelingen er 
det; en fyldestgørende tilbagemelding om pro­
grammernes forløb og eventuelle resultater er alt, 
hvad der er påkrævet. 
5.3. Fordelingen af støtteafdelingens midler 
5.3.1. Den afdeling af Fonden, som har til opgave 
at støtte medlemsstaternes egne regionalpolitiske for­
anstaltninger, må opbygges på en anden måde end 
Nr. C 185/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 7. 81 
den kvota-fri afdeling. Den bør koncentreres i de EF-
regioner, hvor problemerne er mest hårdnakkede og 
af et sådant omfang, at de skaber en uacceptabel 
social og økonomisk skævhed inden for Fællesska­
bet. I nogle tilfælde forværres disse problemer af de 
midtpunktsøgende virkninger af selve Fællesmarke­
det og vil blive yderligere forværret, efterhånden som 
bevægelsen henimod den økonomiske og monetære 
union skaber en situation, hvor medlemsstaterne ikke 
længere vil have rådighed over økonomisk-politiske 
virkemidler, som valutakursjusteringer og en uaf­
hængig penge- og finanspolitik, til tackling af disse 
problemer. 
5.3.2. Til trods for disse presserende problemer er 
nogle medlemsstater ikke i stand til at gribe hensigts­
mæssigt ind med egne ressourcer for at nedbringe de 
regionale skævheder, der truer Fællesskabet. Til 
trods for det værdifulde bidrag, Kommissionen 
ydede i sin første periodiske beretning om den sociale 
og økonomiske situation i Fællesskabets regioner, 
råder den endnu ikke over tilstrækkeligt detaljerede 
oplysninger til med fornøden præcision at afgrænse 
støtteafdelingens operationsområde. Under sådanne 
omstændigheder kan der forståeligt nok opstå mis­
forståelser og uenighed, dersom Kommissionen 
alene skal foretage dette valg, og det ville snarere 
skade end styrke fællesskabssolidariteten. 
5.3.3. Det vil derfor være nødvendigt fortsat at for­
dele støtteafdelingens midler på grundlag af natio­
nale kvoter beregnet i forhold til de regionale behov 
og situationens alvor i alle medlemsstater. Men sam­
tidig bør det kræves af medlemsstaterne, at de garan­
terer, at kvoterne først og fremmest vil blive koncen­
treret i områder, hvor behovet for ekstra bistand er 
særlig udtalt, ligesom de skal angive disse områder i 
deres regionaludviklingsprogrammer. Det bør også 
kræves, at de i deres regionaludviklingsprogrammer 
giver mere fyldestgørende oplysninger om infra­
strukturprojekternes fordeling på regioner, om ud­
viklingslinjer i efterspørgsel og udbud på arbejds­
markedet i de enkelte regioner, og at de forsyner 
Kommissionen med oplysninger, som sætter den i 
stand til at analysere regionernes økonomi på et 
grundlag, som er mere disaggregeret end de admi­
nistrative enheder, der i øjeblikket opereres med. 
Kommissionen bør i stigende grad anvende disse 
oplysninger til at tilskynde medlemsstaterne til at 
koncentrere deres indsats i prioritetsregioner og til at 
tilpasse deres egen afgrænsning af bistandsområder i 
tilfælde, hvor denne giver anledning til alvorlige 
anomalier på EF-plan. Et sådant arrangement ville 
gøre en erkendelse af, at det er medlemsstaterne, der 
sidder inde med den viden, der skal til for at træffe 
sådanne valg, forenelig med nødvendigheden af at 
sikre, at det er Fællesskabets regionale skævheder, 
som det er Fondens opgave at løse. Den fortsatte 
anvendelse af forud fastlagte kvoter ville med disse forudsætninger sikre Fællesskabets omsorg for de 
mest tilbagestående regioner i samtlige medlemssta­
ter og dets anerkendelse af, at det er sådanne områ­
der, som må gøre krav på en langsigtet støtte. 
5.3.4. Det bør anføres, at den gradvise udvidelse af 
Fællesskabet vil have til følge, at kvoterne til visse 
medlemsstater med mindre alvorlige regionalproble­
mer vil blive nedsat kraftigt. Dette udgør dermed et 
af de mange krav om et mere modent syn på EF-
solidariteten, som nødvendigvis må følge af udvidel­
sen. Det skulle imidlertid være muligt i påkommende 
tilfælde at udnytte den kvota-fri afdeling for at tage 
hensyn til særligt alvorlige konsekvenser af et fald i 
visse medlemsstaters kvoter. 
6. Vanskeligheder i forbindelse med opfyldelse af 
målsætningen om støtte til medlemsstaternes for­
anstaltninger 
6.1. Konvergens- og vækstpolitikken forudsætter, 
at Regionalfondintervention resulterer i, at der stilles 
flere midler til rådighed for regionaludvikling. Det 
fastsættes i Regionalfondsforordningen, at projekter 
kun kan opnå EF-støtte, dersom der allerede gives 
national støtte med regionalt sigte eller dersom pro­
jektet fuldt ud finansieres af det offentlige. Dette 
dobbelttræk, at fællesskabsstøtte altid skal gives som 
et supplement til nationale udgifter, og at den altid 
skal ydes til projekter, hvortil der gives national 
støtte, udgør det såkaldte »komplementaritetsprin-
cip«. Men der er en lang række vanskeligheder for­
bundet med at omsætte dette princip i praksis. 
6.2.1. For det første har medlemsstaterne i øjeblik­
ket ret til at behandle fondsbetalingerne som en ren 
og skær delvis godtgørelse af deres egne udgifter. 
Hvis de benytter sig af denne mulighed, kunne dette 
være fordi medlemsstaterne ønsker at bruge færre 
penge på regionaludvikling. På den anden side må 
det erkendes, at medlemsstaterne for tiden skriver sig 
for langt den største del af regionaludviklingsinveste-
ringerne og -udgifterne, og Regionaludviklingsfon­
dens andel er derfor relativt lille. Kravet til regerin­
gerne om at forhindre en skærpelse af de regionale 
skævheder inden for det enkelte land er voksende og 
det er derfor sandsynligt, at de er ligeså interesserede 
i at løse de regionale problemer som Fællesskabet er, 
idet de dog formentlig er mere engagerede i skævhe­
derne inden for deres eget land end inden for Fæl-
27. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 185/25 
lesskabet som helhed. Dette understreger behovet for 
større koncentration af Fondens operationer i regi­
oner, hvis problemer berører Fællesskabet. 
6.2.2. For det andet betragter visse medlemsstater 
formentlig tilvejebringelse af betingelser for økono­
misk vækst øg fuld beskæftigelse med et tåleligt infla­
tionsniveau som en væsentlig forudsætning for, at 
deres økonomier kan være konkurrencedygtige i en 
stadig mere interdependent verdensøkonomi. Skal de 
nå dette mål, kan de anse for nødvendigt at nedskære 
de offentlige udgifter og sænke beskatningen, herun­
der reducere udgifterne til regionaludvikling. 
6.2.3. For det tredje, hvad angår infrastrukturudgif­
ter afholdt af regionale og nationale myndigheder, er 
det praksis i de fleste medlemsstater at. planlægge 
anlægsudgifter over flere år. Såfremt Fonden skal 
fremme anlægsinvesteringer, må Fællesskabet indra­
ges på et tidligt stadium af iværksættelsen af sådanne 
planer. I modsat fald vil Fællesskabets bidrag uund­
gåeligt tage form af delvis godtgørelse af udgifter, 
som allerede er vedtaget. Udvalget anmoder derfor 
Kommissionen om, at det i forbindelse med revisio­
nen af Regionalfondsforordningen lovmæssigt fast­
sættes som noget nyt, at medlemsstaterne skal være 
forpligtet til umiddelbart og uden fradrag eller afgif­
ter at videredirigere de EF-fondsmidler, som bevilges 
til regionale investeringer, til de pågældende 
regionale modtagere og beslutningstagere på stedet. 
6.2.4. For det fjerde er det meget vanskeligt at vur­
dere virkningen af fondsbistand som supplement til 
medlemsstaternes hjælp til virksomheder inden for 
fremstillings- eller servicesektoren, eftersom det er 
almindelig anerkendt, at det er særlig vanskeligt for 
Fonden at yde betalinger direkte til virksomhederne; 
Kommissionen kan kun støtte sig til medlemsstater­
nes forsikring om, at de penge, de har modtaget fra 
Fonden, og som anvendes til dette formål, vil sætte 
dem i stand til at øge det samlede støttebeløb til 
sådanne virksomheder. 
6.2.5. Endelig gælder det, at selv om flere tilskud 
fra støtteafdelingen skønnedes nødvendige og blev 
ydet, måtte sådanne øgede udgifter koordineres med 
andre EF-flnansieringsinstrumenter og med med­
lemsstaternes egne regionaludviklingsforanstaltnin-
ger for at sikre, at pengene går til løsning af de vigtige 
problemer, der stiller sig hindrende i vejen for en 
hurtigere udvikling i de mindst begunstigede regio­
ner. Mange af problemerne i disse regioner er et 
resultat af hårdnakkede strukturmæssige og institu­
tionelle svagheder. Øgede udgifter alene er ikke til­strækkeligt til at mindske eller fjerne disse hindrin­
ger. 
6.3. På baggrund af ovenstående finder Udvalget 
det nødvendig atter af bekræfte, at det fuldt ud støtter 
»komplementaritetsprincippet« og tanken bag det. 
Dette kunne synes den mest logiske løsning at fjerne 
det nuværende retsgrundlag for refusioner. Men af 
gode økonomiske, politiske og praktiske grunde, der 
er anført ovenfor, forekommer det udelukket. Men 
som hjælp til at opnå, at der klart og tydeligt som 
følge af Regionalfondsinterventioner anvendes flere 
penge på regionerne, end det ellers ville have været 
tilfældet, og at der sker en supplering af den natio­
nale indsats, burde det være muligt at gennemføre 
følgende: 
6.3.1. De samlede udgifter bør gøres mere transpa­
rente gennem ændringer af gældende regler og prak­
sis, hvorved medlemsstaterne forpligtes til at specifi­
cere udgifterne til de enkelte regioner, så det fremgår, 
hvad henholdsvis medlemsstaten og EF yder. 
6.3.2. På samme måde ville det skabe større trans­
parens, hvis der — som det egentlig burde være 
tilfældet — kun blev ydet støtte fra Regionalfonden 
til projekter, der endnu ikke er sat i gang. Men over­
gangen til program-finansiering skulle dette normalt 
blive reglen. Bestemmelsen om refusion af udgifter 
afholdt af medlemsstaterne op til 12 måneder i for­
vejen kunne derfor forekomme overflødig. Men af 
hensyn til eventuelle administrative forsinkelser og 
behov for hurtig indgriben i visse tilfælde kan 
bestemmelsen bevares; dog er det muligt og ønske­
ligt, at perioden nedsættes fra 12 til 6 mdr. 
6.3.3. Det kan undertiden hænde, at et projekt som 
tydeligvis ville virke befordrende på en regions 
udvikling, ikke modtager statsstøtte. Formår investor 
dette til trods at rejse 80 % af det nødvendige beløb, 
(til projekter inden for industri, håndværk eller ser­
vicefagene), bør han have mulighed for at opnå et 
supplerende 20 % tilskud fra Regionalfonden. Derfor 
bør der skabes forudsætninger for, at projekter, som 
ikke modtager støtte fra staten, men som denne 
skønner af betydning for regionen, kan forelægges 
Regionalfonden. Vedtagelsen af dette forslag inde­
bærer, at der i Regionalfondsforordningen indføres 
en bredere definition eller fortolkning af komple-
mentaritetsbegrebet, som hidtil kun har betydet, at 
der skulle foreligge tilsvarende støtte fra statens side. 
Dette kunne til gengæld indebære, at det ikke læn­
gere er nødvendigt for staten at refundere regional­
fondsstøtte, når den oprindelige nationale støtte 
betales af investor. 
Nr. C 185/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 7. 81 
7. Støtteafdelingens funktionsmåde 
7.1. Støtteafdelingens formål må være at indgå i en 
kombination med de øvrige af EF's og medlemssta­
ternes instrumenter og foranstaltninger, således at 
der kan opnås en bedre social og økonomisk effekt i 
de mindst begunstigede regioner. For at realisere 
denne målsætning og så vidt muligt imødegå de van­
skeligheder, der er beskrevet ovenfor, er følgende 
forbedringer i de interventionsmetoder, Fonden 
anvender, nødvendige. 
7.2. Investeringsprogrammer 
7.2.1. Støtteafdelingen må sammen med medlems­
staterne i stigende grad finansiere programmer frem 
for enkeltprojekter. Der må fyldestgørende redegøres 
for investeringsprogrammernes samlede omkostnin­
ger, ligesom finansieringskilderne og -metoderne må 
specificeres, hvad enten det sker på nationalt, 
regionalt eller subregionalt niveau. Hvor der er tale 
om investeringer i infrastruktur og offentlige virk­
somheder, må der ske en regionsmæssig specificering 
af de relevante nationale udgifter. I påkommende 
tilfælde bør der i enkeltheder oplyses om erhvervs­
støtte, skatte- og afgiftsfritagelse og -lempelse, gun­
stige betingelser i forbindelse med offentlige køb 
m. v. 
7.2.2. Regionaludviklingsprogrammerne er endnu 
ikke forsynet med oplysninger, der er tilstrækkeligt 
detaljerede til, at de kan danne grundlag for en sådan 
finansieringsramme. Et første og umiddelbart skridt 
burde være at kræve af medlemsstaterne, at de i 
forbindelse med regionaludviklingsprogrammerne 
udarbejder nogle overslag over de planlagte udgifter 
for grupper af projekter af beslægtet art. Medlems­
staterne må godtgøre investeringsprogrammernes ka­
rakter af prioriterede foranstaltninger til fremskyn­
delse af udviklingen i de regioner, de dækker, og i 
særdeleshed påvise, at de tiltrækker og stimulerer nye 
erhvervsvirksomheder. Efterhånden som regionalud­
viklingsprogrammerne forbedres, vil sådanne 
udgiftsplaner formentlig indgå som et naturligt led. 
På denne måde ville Fællesskabet blive inddraget 
som en finansieringspartner i de udgiftsplaner, som 
medlemsstaterne selv betragter som prioriterede. 
Dette vil yde Fællesskabet en grad af forsikring om, 
at fondsbistanden anvendes til at supplere medlems­
staternes egne bestræbelser på en koordineret måde. 
Udviklingen af investeringsprogrammer skulle bety­
de, at støtteafdelingen gradvis kan yde sine betalin­ger til programmer frem for til enkeltprojekter. Beta­
lingerne kunne ydes i trancher, efterhånden som 
investeringsprogrammerne skrider frem. 
7.2.3. Tilskudssatser bør fastsættes, men de bør 
være variable inden for visse grænser, som bestem­
mes af det regionale problems intensitet, af investe­
ringsudgifternes art og af, hvilke øvrige finansie­
ringskilder der er tilstede. 
7.2.4. En sådan finansieringsordning skulle inde­
bære mulighed for en betydelig forenkling i vurderin­
gen og udførelsen af enkeltprojekter set fra såvel 
medlemsstaternes som Kommissionens side. 
7.2.5. Enkeltprojekter inden for rammerne af inve­
steringsprogrammerne bør kun tages op til under­
søgelse, når de overskrider en vis nærmere fastlagt 
udgiftsgrænse. 
7.3. Integrerede foranstaltninger 
7.3.1. Inden for den umiddelbare fremtid bør inve­
steringsprogrammerne gennemføres adskilt fra de 
integrerede foranstaltninger, som allerede er blevet 
vedtaget for strengt afgrænsede geografiske områder, 
nemlig Napoli og Belfast, som er planlagt for et 
begrænset antal andre områder. De integrerede 
foranstaltninger adskiller sig fra investeringspro­
grammerne derved, at de integrerede foranstaltnin­
ger tager direkte sigte på at hæve de regionale udvik-
lingsforanstaltningers effektivitet gennem en for­
bedret samordning af såvel finansieringsinstrumen­
ter som administrative procedurer på fællesskabs-, 
regionalt og lokalt plan. 
7.3.2. Udvalget er i øjeblikket ved at drøfte »Inte­
grerede foranstaltninger« i en særlig udtalelse, og det 
vil fremføre sine bemærkninger og henstillinger om 
den fremtidige udvikling af de integrerede foranstalt­
ninger i denne. 
7.3.3. ØSU anmoder Kommissionen om at under­
søge, om det i virkeligheden er formålstjenligt og 
budgetmæssigt nødvendigt at give det nye interven-
tionsinstrument »integrerede foranstaltninger« lov­
mæssig form. 
27. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 185/27 
8. Regionaludviklingsprogrammer 
8.1. Som et middel til samordning af regionalpoli­
tiske foranstaltninger og af fondsinterventio-
ner 
8.1.1. Det er klart, at regionaludviklingsprogram­
mer indeholdende den fornødne information bør 
tjene som den ramme, inden for hvilken Fondens 
finansielle interventioner samordnes. Men der er et 
videre sigte med regionaludviklingsprogrammerne. 
8.1.2. Det videre sigte er at forsyne Kommissionen 
med oplysninger om alle de foranstaltninger med­
lemsstaterne gennemfører for at fremme regionalud­
viklingen og for at vurdere den sociale og økono­
miske virkning af alle de korrigerende foranstaltnin­
ger, medlemsstaterne og Fællesskabet gennemfører. 
De er også et afgørende led i vurderingen af den 
regionale effekt. Den enkelte medlemsstats regional­
politik påvirker enhver anden medlemsstat, og det er 
helt afgørende at undgå indbyrdes modstridende 
målsætninger og spildte udgifter, da dette vil svække 
Fællesskabets bestræbelser for at hjælpe de svageste 
regioner, specielt på et tidspunkt, hvor de finansielle 
ressourcer, der står til Fællesskabets rådighed, kan 
forventes belagt med strenge restriktioner. Kommis­
sionens krav om mere fyldestgørende oplysninger 
omkring de regionale udviklingsprogrammer må der­
for støttes i enhver henseende. 
8.2. Forbedrede oplysninger i regionaludviklings­
programmerne 
8.2.1. Programmerne bør indeholde en angivelse af 
arten og omfanget af de foranstaltninger, medlems­
staterne har truffet på deres område for at opnå en 
bedre regional balance, herunder også foranstaltnin­
ger, som har følgevirkninger på regionalt plan, men 
som ikke er egentlige regionalpolitiske foranstaltnin­
ger. 
— Programmernes referenceperiode bør være sam­
menfaldende med Fællesskabets femte program 
for økonomisk politik på mellemlang sigt, således 
at regionalpolitikken indgår som led i Fællesska­
bets makro-økonomiske politik. 
— Prognoser over underskud af arbejdspladser i 
regionerne. 
— Flere oplysninger om samspillet mellem infra­
struktur, herunder nationale infrastrukturforan­
staltninger af regional relevans, og regionalud­
vikling. 
— Flere oplysninger om de finansielle transfererin­
ger på forskellige niveauer inden for det offentli­
ge. Disse er hyppigt langt større og vigtigere end specifikt afgrænsede regionaludviklingsudgifter, 
og et kendskab til omfanget af disse transfererin­
ger er nødvendigt for en vurdering af den egent­
lige regionaludviklingsindsats i de forskellige 
medlemsstater. 
— Flerårige finansieringsprogrammer for infra­
strukturinvesteringer i regionerne inkl. investe­
ringer i offentlige virksomheder. 
— Flere oplysninger om den anvendelse, der gøres 
af samtlige EF-finansieringsinstrumenter. 
— Der må tilvejebringes oplysninger på grundlag af 
sammenlignelige regioner, ensartet metodologi 
og et fælles statistisk grundlag. 
— Det er yderst vigtigt, at oplysningerne afgives og 
ajourføres inden for de nærmere aftalte tidsgræn­
ser. 
9. Inddragelse af de regionale myndigheder og ar­
bejdsmarkedets parter {}) 
9.1. Skal programmerne have yderligere vægt, er 
det afgørende, at de lokale og regionale myndigheder 
og arbejdsgiverne og fagforeningerne inddrages mere 
direkte i udformningen af gennemførelsen af EF's 
regionalpolitik. Ud over nødvendigheden af at skabe 
større åbenhed omkring Fællesskabets betræbelser, 
så kendskabet til disse når ud til de regioner, som 
søger om støtte, vil en sådan medvirken hidføre hårdt 
tiltrængt erhvervsekspertise og lokalkendskab, som 
hverken nationale tjenestemænd i centralforvaltnin­
gen, endsige Kommissionens tjenestemænd kan 
sidde inde med. 
9.2. Denne form for medvirken må ske på fire 
niveauer: 
9.2.1. På fællesskabsplan bør der være en dialog 
mellem Kommissionen og repræsentanter for de 
lokale og regionale myndigheder samt for arbejdsgi­
vere og arbejdstagere om de vigtigste regionalpoli­
tiske aspekter; dette bør indebære regelmæssige 
møder med det rådgivende udvalg af lokale og 
regionale myndigheder i EF's medlemsstater og del­
tagelse af repræsentanter udpeget af dette organ til 
arbejdet i Udvalget for Regionalpolitik. 
9.2.2. På nationalt plan bør der være en egentlig 
forbindelse mellem de centrale regeringer og repræ-
(i) Jf. EFT nr. C 53 af 3. 3.1980, s. 61. 
Nr. C 185/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 7. 81 
sentanter for lokale og regionale interesser angående 
udviklingen og iværksættelsen af den regionale poli­
tik, herunder gennemførelsen af EF's politik. 
9.2.3. På regionalt plan bør de lokale og regionale 
interesser direkte inddrages i forberedelsen af den 
regionale udvikling og i udarbejdelsen af ansøgnin­
ger om støtte fra både den kvotabestemte og den 
kvota-fri afdeling af Regionalfonden. 
9.2.4. Der bør være større mulighed for direkte kon­
takter mellem Kommissionen og de lokale og 
regionale interesser, som er involveret i gennemførel­
sen af de særlige fondsstøttede projekter og pro­
grammer. 
9.3. Kravet om en stimulering af hele det økono­
miske potentiel i regionerne gør det særligt påkrævet, 
at der finder et mere snævert samråd sted med dem, 
som har en direkte interesse i udviklingsmulighe­
derne i regionen. Socialfondsudvalget og erfarin­
gerne fra arbejdsgruppernes arbejde med de integre­
rede foranstaltninger kan tjene som nyttig reference­
modeller, således at andre grupper end de nationale 
regeringer bliver medinddraget i udformningen af 
politikken. På grundlag heraf bør Regionalfonds-
forordningen ændres, idet der ved siden af de instan­
ser, der træffer beslutning om tildeling af støtte fra 
Fonden, indsættes et rådgivende udvalg sammensat 
af repræsentanter for de regionale myndigheder og 
for arbejdsmarkedets parter. Det er vigtigt, at Kom­
missionens tjenestemænd får adgang til sådanne 
grupper og til at besøge og arbejde med i de områder, 
det drejer sig om. 
9.4. De ovenfor foreslåde arrangementer vil betyde, 
at aHe parter kan drøfte prioriteter, programmer og 
projekter i planlægningsfasen. Det er på denne 
måde, at en EF-styring og -kontrol kan sikres på alle 
relevante stadier. Arbejdsgrupperne skulle også 
kunne følge programmernes udarbejdelse. 
10. Større smidighed og nye aktionstyper 
10.1. Udviklingen af en mere programorienteret 
fond med et hensigtsmæssigt indberetningssystem 
skulle fremme inkorporeringen i Fondens støtteafde­
ling af nogle af de forskellige typer af regional 
bistand og mere smidige betingelser, som der opere­
res med i den kvota-fri afdeling. Alt taler for en 
forsigtig udvidelse af definitionen af infrastrukturer til brug i planlægningssammenhæng til også at 
omfatte investeringer i boliger, undervisningsfacilite­
ter og i energi- og transportudstyr, som for indevæ­
rende ikke er berettiget til støtte. Den hjælp, der 
herved tilvejebringes, kunne sammen med de drifts­
tilskud, der ydes af Den europæiske Socialfond i 
forbindelse med uddannelse af faglig arbejdskraft, 
styrke en af de mest værdifulde ressourcer, der findes 
på stedet i de mindre begunstigede regioner. Den 
nuværende restriktive definition af tjenesteydelser 
bør udvides igen i en passende programkontekst, 
således at Fonden kan gå ind i finansieringen på 
dette område. 
10.2. Ovenfor i pkt. 1.5. er henvist til de stigende 
vanskeligheder med at finde jobs at overføre til 
regionerne: disse vil i stadig højere grad være henvist 
til selvskabt ny vækst og til udvidelse af de eksiste­
rende små og mellemstore virksomheder. Kommis­
sionen må følge situationen nøje og være klar til at 
foreslå nye former for støtte fra Regionalfonden for 
at stimulere og fremme en sådan ny vækst og ekspan­
sion. Det kan f.eks. blive nødvendigt at udforme 
procedurer, der skal sikre, at udgifterne i mindre 
virksomheder — passende defineret af de pågæl­
dende nationale eller regionale organer — til anlæg­
sinvesteringer, forskning og udvikling, markedsfø­
ring, herunder underentreprenøraftaler og eksport­
fremme, uddannelse og management bliver gjort 
berettigede til fondsbistand, om nødvendigt i samar­
bejde med Socialfonden og/eller andre EF-finansie-
ringsinstrumenter på den mest fleksible måde. Med­
lemsstaterne kunne blive bedt om at forelægge et 
investeringsudgiftsprogram omfattende hjælpeforan­
staltninger for mindre virksomheder, hvortil Fælless­
kabet kunne yde en del af finansieringen. 
10.3. Kommissionens forslag om en rentetilskuds­
ordning for EIB-lån til alle virksomheder, og ikke 
blot til infrastrukturprojekter (der henvises til ret­
ningslinjer for Fællesskabets regionalpolitik 
KOM(77) 195 endel.), samt bestemmelser om en 
begrænset kursgaranti bør drages med ind i billedet. 
På et tidspunkt med svingende valutakurser og høje 
rentesatser i mange medlemsstater ville dette være en 
logisk og hensigtsmæssig form for bistand. Den har 
den yderligere fordel, at den åbner for adgangen til 
Fællesskabets kapitalmarkeder og dermed reducerer 
presset på de begrænsede budgetmæssige ressourcer. 
Den manglende anvendelse af den eksisterende ren­
tetilskudsordning for infrastrukturprojekter er en af 
svaghederne ved de nugældende procedurer. 
10.4. I nogle medlemsstater reducerer de ekstra 
omkostninger, låneren påføres i forbindelse med de 
garantiordninger, som tilbydes af medlemsstaterne 
selv, i betydelig grad de fordele, der ellers knytter sig 
til de lave rentesatser på EIB-lån. 
27. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 185/29 
10.5. Bistand fra Fonden under denne form vil 
naturligvis blive udvidet til at dække lånets løbetid, 
men den vil have en direkte effekt hos de begunsti­
gede. 
10.6. Fondens kvota-fri afdeling rummer i forvejen 
mulighed for, at Fællesskabet kan deltage i finansie­
ringen af et videre spektrum af regionale hjælpe­
foranstaltninger. Lokale og regionale myndigheder 
har reageret positivt på dette initiativ. De ønsker 
imidlertid at blive hørt på en mere fyldestgørende 
måde i forbindelse med de kvota-fri foranstaltninger. 
Endvidere har de peget på, at det er nødvendigt, at 
forvaltningen af denne afdeling af Fonden, bliver 
ændret, så at den kan bidrage til et bredere spektrum 
af udgifter, f.eks. til at dække de samlede omkostnin­
ger i forbindelse med projekter, der overvejende 
finansieres af lokale myndigheder, men som indebæ­
rer bidrag fra det private erhvervsliv eller fra et stats­
ligt egnsudviklingsorgan; i ganske særlige tilfælde til 
projekter, som ikke modtager hjælp fra medlemsstat­
ten, men som er af EF-interesse; til et bredere spek­
trum af tjenesteydelser end det, der kan komme i 
betragtning i øjeblikket; endelig til i princippet at 
kunne give fondsbistand til projekter, til hvilke de 
kommunale eller statslige bevillinger ikke dækker 
finansieringen fuldt ud. 
10.7. Det må påses, at Fondens stadig mere kompli­
cerede regler forståes af dem, som skal arbejde med 
dem på »græsrods-niveau«. 
11. Information og offentlighed 
11.1. Det er vigtigt, at der sker en så stor udbredelse 
som muligt af oplysninger om den økonomiske 
støtte, der ydes af Regionalfonden og de øvrige 
finansieringsinstrumenter, som Fællesskabet råder 
over, for at vise, i hvilket omfang de mindre begun­
stigede regioner nyder godt af deres tilhørsforhold til 
et Fællesskab, som giver et håndgribeligt udtryk for 
sin solidaritet. Offentliggørelsen af oplysningerne i 
Udfærdiget i Bruxelles, den 29. april 1981. EF-Tidende og pressemeddelelserne fra Fællesskabet 
bør udvides med et krav til medlemsstaterne om på 
passende måde at informere offentligheden om den 
økonomiske støtte, som de modtager fra Fællesska­
bet. 
11.2. Alle medlemsstater burde bl.a. udarbejde et 
offentligt dokument, der viser forholdet mellem fæl­
lesskabsstøtten og enhver national støtte, der ydes 
mindre begunstigede regioner, herunder også infra­
strukturudgifter. 
11.3. Opsætning af plakater bør være obligatorisk i 
forbindelse med alle større infrastrukturprojekter, 
som modtager fondsstøtte, forudsat oplysningerne 
ikke er vildledende, og fondsstøtten rent faktisk bli­
ver anvendt som et supplerende bidrag til projektet. 
Overskriften »Den europæiske Fond for Regional­
udvikling« bør skrives helt ud og efterfølges af 
ordene »for Det europæiske Fællesskab«. 
11.4. Da der er en udvikling i retning mod, at Fon­
den koncentreres om programmer, som indebærer 
udgiftsplaner, integrerede foranstaltninger og særlige 
programmer inden for den kvota-fri afdeling, bør 
medlemsstaterne være forpligtet til at udbrede kend­
skabet til disse bestræbelser i videst mulig omfang. 
11.5. En mere detaljeret redegørelse for projekter 
inden for industri eller servicefag, dvs. om investerin­
ger, der umiddelbart giver resultat, og som forelæg­
ges Fonden, bør offentliggøres i EFT og bør endvi­
dere omfatte det pågældende firmas eller organs 
navn samt dets nøjagtige geografiske lokalisering. 
Disse enkeltheder er vigtige for en forståelse af den 
prioritering, der ligger til grund for fondsstøtten. Det 
bør imidlertid være helt klart, at Fondens indsats på 
dette område skal betragtes som et bidrag oveni med­
lemsstaternes egne muligheder for at yde hjælp. Man 
vil undgå visse misforståelser og visse skuffelser, der­
som man i større omfang præsenterer Fællesskabets 
hjælp som en deltagelse i medlemsstaternes finansie­
ring af programmer, som skal bidrage til en højere 
økonomisk vækst og en bedre beskæftigelse i de 
mindst begunstigede regioner. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 185/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 27. 7. 81 
BILAG 
DIAGRAM 
over forbindelserne mellem de midler, der står til Regionalfondens rådighed, 
ifélge forslagene i udtalelsen 
EF-REGIONALPOLITIK 
Koordinering af 
medlemsstaternes 
regionalpolitik Regionalfonden 
Stotteafdeling 
(kvotabestemte afdeling) kvota-fri 
afdeling 
Koordinering af EF-politik 
og EF-finansierings-
instrumenter 
(Vurdering af den regionale 
effekt: 
Integrerede foranstaltninger) 
Investerings­
programmer 
(program- og 
ikke 
projektorienteret) Særlige 
programmer 
REGIONALUDVIKLINGS­
PROGRAMMER 
27.7.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 185/31 
BILAG 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne 
Side 14—19 
Kapitel 6 udgår. 
Begrundelse 
Komplementaritetsproblemet skal igen behandles i den udtalelse, som Afdelingen for regional­
udvikling skal udarbejde om Kommissionens memorandum om udviklingen i Fællesskabets 
regionalpolitik. Den pågældende studiegruppe får følgende kommissorium: 
1. Den skal undersøge udviklingen i EF's politik på alle områder. I denne sammenhæng hører 
også det væsentlige spørgsmål, hvorledes medlemsstaternes politik i denne forbindelse kan 
støttes, og hvilke vanskeligheder der opstår i forbindelse med realiseringen af målene. 
2. Der skal tages hensyn til alle foreliggende ændringsforslag til kapitel 6. Udtalelsen om Regio­
nalfondens rolle, funktion og størrelse skal og må indskrænke sig til og koncentrere sig om den 
hastende og presserende ændring af forordning (EØF) nr. 724/75, som kan gennemføres straks, 
for at den kan foreligge rettidigt til overvejelserne og afgørelserne i Kommissionen og Mini­
sterrådet. 
Afstemningsresultat: 
7 stemte for, 70 stemte imod, 18 undlod at stemme. 
Side 15, stk. 6.3 affattes som følger: 
»Af disse grunde foreslår ØSU, at den i artikel. 4, stk. 2, litra a), sidste afsnit, omhandlede 
bestemmelse, hvorefter fondens bidrag kan modregnes som delvis godtgørelse af støtte, 
udgår.« 
Punkterne 6.3.1 til 6.4.5 falder bort. 
Begrundelse 
Det er på det nuværende stadium af Kommissionens igangværende revision af fondsforordningen 
forhastet at udvikle kompromisovervejelser, som svækker det tvingende nødvendige princip om 
komplementaritet; det der i virkeligheden er behov for er en mere entydig beskyttelse mod 
misbrug. 
Afstemningsresultat: 
11 stemte for, 55 stemte imod, 19. undlod at stemme.