Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samtrafik på teleområdet med hensyn til sikring af det almene tjenesteudbud og interoperabiliteten ved anvendelse af ONP-principperne« () (96/C 153/05)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 20. september 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Bernardo Hernández Bataller til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. februar 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 333. plenarforsamling af 28.-29. februar 1996, mødet den 29. februar 1996, med et flertal af stemmer for og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Rådets resolution 93/C 213/01 af 22. juli 1993 om forholdene inden for telekommunikationssektoren og behovet for yderligere udvikling på telekommunikationsområdet støttede Kommissionens planer om inden den 1. januar 1996 at udarbejde de nødvendige ændringer i EU-lovgivningen med henblik på liberalisering af alle offentlige taletelefonitjenester senest den 1. januar 1998. Medlemsstater med mindre udviklede net tildeles en yderligere overgangsperiode på op til fem år.

1.1.1. I samme resolution slår Rådet fast, at et af de prioriterede mål på længere sigt for Fællesskabets telepolitik er liberalisering af alle offentlige taletelefonitjenester, samtidig med at forsyningspligten opretholdes.

1.2. Rådet erkender i sin resolution 94/C 48/01 af 7. februar 1994 om fastlæggelse af principper for et alment udbud af teletjenester:

a) at det er vigtigt at opretholde og yderligere udvikle det almene udbud af teletjenester på grundlag af principperne om almen tilgængelighed, lighed og kontinuitet, således at disse tjenester stilles til rådighed for alle brugere til en overkommelig pris, hvilket kræver fastlæggelse af nogle fælles principper;

b) at en sådan tjeneste - hvis det er berettiget og med forbehold af de nationale tilsynsmyndigheders godkendelse - finansieres ved intern overførsel af midler, ved tilslutningsafgifter eller gennem andre ordninger, som tager behørigt hensyn til princippet om gennemsigtighed, forbud mod forskelsbehandling og proportionalitet.

1.3. ØSU støttede () Kommissionens handlingsplan »Europa på vej mod informationssamfundet«.

1.4. Rådets resolution 94/C 379/03 af 22. december 1994 om principper og tidsplan for liberalisering af teleinfrastrukturerne anerkender, at udbuddet af teleinfrastrukturer skal liberaliseres pr. 1. januar 1998, og at de nødvendige rammebestemmelser skal etableres.

1.5. I tråd med Kommissionens meddelelse af 25. januar 1995 () vedtog Rådet den 18. september 1995 en resolution (95/C 258/01) om udarbejdelse af den fremtidige lovgivningsmæssige ramme for teletjenester, hvori det blandt andet erklærer, at det er nødvendigt at vedtage lovgivningsmæssige foranstaltninger, som først og fremmest skal omhandle:

- opretholdelse og udvikling af et minimumsudbud af tjenester i hele Unionen samt fastlæggelse af fælles principper for finansiering af det almene udbud;

- udarbejdelse af fælles bestemmelser for sammenkoblingen af net og tjenester.

1.6. Det foreslåede direktiv skal sikre, at der er fri adgang til net og tjenester, og at virksomhederne kan drive samtrafik med andres net og tjenester, når der er en rimelig god grund til det.

1.6.1. Det harmoniserede grundlag for samtrafik, som foreslås i direktivet, følger nedenstående principper:

- ONP-principperne om gennemskuelighed, objektivitet og ikke-diskrimination skal gennemføres i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

- Samtrafikaftaler skal fortrinsvis indgås ved almindelige handelsaftaler mellem parterne, omend visse vilkår skal fastlægges på forhånd af de nationale tilsynsmyndigheder for teleområdet.

- Det skal i overensstemmelse med nærhedsprincippet klart fastlægges, hvilket ansvar de nationale tilsynsmyndigheder har; som led heri skal der indføres effektive procedurer til bilæggelse af tvister.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU bifalder, at Kommissionen har fremlagt et direktivforslag om de ONP-principper, der skal danne grundlag for de forskellige operatørers virksomhed i sektoren for telenet og -tjenester med henblik på liberaliseringen i 1998 af teletjenester og teleinfrastruktur.

2.1.1. Der bør kun være minimale forskelle mellem de nationale lovgivninger, som skal baseres på et fælles europæisk grundlag; ellers risikerer man divergerende fortolkninger i de forskellige medlemsstater på et område, der netop er karakteriseret ved aktiviteter på kryds og tværs af Europa.

2.1.2. ØSU noterer dog med bekymring, at forslaget er præget af en vis uklarhed, især med hensyn til definitionen af offentlige net og tjenester.

2.1.3. I flere bestemmelser sammenkædes aspekterne samtrafik og interoperabilitet med alment tjenesteudbud. Det er uheldigt at sammenblande så vidt forskellige begrebsverdener. Dette gentager sig flere gange i direktivet, og det vil give anledning til fortolkningsproblemer i forhold til operatørerne.

2.1.4. Derfor mener ØSU, at dette vigtige direktivforslag burde være klarere formuleret, indeholde konkrete definitioner og afgrænsninger samt være mere systematisk og logisk opbygget.

2.1.5. ØSU konstaterer, at liberaliseringen på telekommunikationsområdet i EU skrider frem, og ønsker, at principperne om effektivitet, konkurrenceevne og solidaritet samt den europæiske samfundsmodel vil blive respekteret samtidig med, at der sikres en passende forbrugerbeskyttelse.

2.2. Anvendelse af konkurrencebestemmelserne

2.2.1. Hvad angår de bestemmelser i direktivforslaget, der pålægger de økonomiske aktører at føre en loyal konkurrence, støtter ØSU ikke tanken om uens behandling, der opretholdes i hele Kommissionens forslag.

2.2.2. Som ØSU () tidligere har påpeget, bliver det med indførelsen af konkurrence også vigtigere at få fastlagt de grundlæggende principper for loyal konkurrence, ikke mindst i forbindelse med netsammenkobling.

2.2.3. Derfor mener ØSU, at ():

»For at sikre loyal konkurrence og fuld anvendelse af konkurrencereglerne er det altafgørende vigtigt at regulere overgangen fra de hidtidige monopoler til konkurrence helt uafhængigt af, om der er tale om private eller offentlige virksomheder i overensstemmelse med traktatens artikel 222. Kun derigennem kan man hindre markedsmisbrug og ensidig belastning af udbydere. I den forbindelse er det også vigtigt, at virksomheder inden for beskyttede monopolområder (energi og andre lokale monopoler) ikke krydssubventionerer deres aktiviteter på telekommunikationsområdet med indtægter fra disse monopoler. ØSU anser det for påkrævet, at der indføres en kontrolmekanisme. Fastlæggelsen af reguleringsvilkår efter objektive, ikke-diskriminerende og gennemsigtige kriterier skal være bindende for alle netoperatører for at sikre lige chancer og en effektiv konkurrence.«

2.2.4. Indførelse af konkurrence over en bred front indebærer, at nye økonomiske aktørers adgang til markedet ikke på nogen måde må begrænses, medmindre det er berettiget ifølge objektive, gennemsigtige, rimelige og ikke-diskriminerende kriterier vedrørende fordelingen af de forhåndenværende ressourcer.

2.2.5. Efter ØSU's mening skal de foranstaltninger, som bestemmelserne vedrørende liberaliseringen af telekommunikationsområdet giver mulighed for, være afbalancerede, ikke-diskriminerende og give alle økonomiske aktører - herunder dem, der allerede opererer på markedet - lige muligheder. Kommissionen skal dog fortsat kunne yde støtte til nye operatører.

2.2.6. ØSU opfordrer Kommissionen til at udarbejde forslag til adfærdskodekser med objektive kriterier for loyal og illoyal konkurrence.

2.3. Alment tjenesteudbud

2.3.1. ØSU påpeger, at »det bør være et overordnet mål at definere universaltjenesten og fastlægge dens omfang, udformning og finansiering, før der foretages en fuldstændig liberalisering inden for taletelefoni« ().

2.3.2. ØSU mener (), at en definition af forsyningspligten bør sammenkæde begreberne »grundlæggende tjenester« og »alment tjenesteudbud«. Dette indebærer, at det almene tjenesteudbud ikke bør være et statisk begreb, men tilpasses den teknologiske udvikling. Desuden må det almene tjenesteudbud betragtes som et væsentligt samfundsgode, der skal sikres gennem relevante foranstaltninger.

2.3.3. Derfor har ØSU erklæret (), at sikringen, udviklingen og finansieringen af det almene udbud af teletjenester er af afgørende betydning for Fællesskabets fremtidige udvikling. Brugerne har ret til at forvente et alment tjenesteudbud, som imødekommer deres behov, og som kan udvikles i takt med den tekniske udvikling.

2.3.4. ØSU understreger (), at alle brugere skal have adgang til moderne informations- og telekommunikationstjenester på lige vilkår.

2.3.5. Det bør tages i betragtning, at det almene tjenesteudbud bidrager til opfyldelsen af målene om social og økonomisk samhørighed og lighed mellem de forskellige områder i EU.

2.3.6. Det ville være ønskeligt med større præcision i tekstens henvisninger til forsyningspligten.

2.3.7. ØSU beklager, at det ikke hidtil har været enig med Kommissionen om, hvilke områder forsyningspligten skal omfatte.

2.3.8. Kommissionen er ved at undersøge, hvorledes begrebet alment tjenesteudbud skal defineres, og i marts 1996 vil der blive udsendt en meddelelse med tilhørende forslag. ØSU vil til den tid afgive udtalelse om indholdet, rækkevidden og afgrænsningen af begrebet alment tjenesteudbud.

2.4. Offentlige net og tjenester

2.4.1. ØSU er foruroliget over den uklarhed, der præger forslaget, når det gælder definitionen af offentlige net og tjenester.

2.4.2. Anvendelsen af betegnelsen »offentlig« bør tjene til at bryde med ideen om et vertikalt tjenesteudbud (omfattende hele forsyningskæden lige fra de fysiske kommunikationsmedier til slutbrugeren).

2.4.3. Direktivforslaget bør indeholde en mere præcis definition, eventuelt ved at inddrage slutbrugeren i definitionen af begrebet »offentlig«:

- Med »offentligt net« menes et net, som enhver (fysisk eller juridisk) person har ret til at benytte.

- Med »offentlig tjeneste« menes en tjeneste, som enhver har adgang til på lige fod.

Med ovennævnte definitioner gøres det klart, at der er tale om goder, som i »almenhedens interesse« skal stilles til rådighed for alle.

2.5. Organisationer med stærk markedsstilling

2.5.1. ØSU mener, at begrebet »organisationer med stærk markedsstilling« bør defineres på EU-plan i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU's konkurrencelovgivning.

2.5.2. Forslaget giver ingen eksakt definition af disse organisationer, som pålægges strengere krav end andre organisationer, der ikke fortjener denne betegnelse. Der kan foreslås flere forskellige kriterier for at definere dette begreb: omsætning, betydningen for den nationale økonomi, det dækkede områdes størrelse i geografisk eller demografisk henseende, tjenesteudbud osv.

2.5.3. Under alle omstændigheder er en sådan skelnen forvirrende, da der ikke kan være tale om en statisk klassifikation, fordi situationen kan ændre sig alene gennem de samtrafikaftaler, som de pågældende organisationer indgår. Dette kan føre til ustabile eller absurde situationer, f.eks. hvis organisationer uden en stærk markedsstilling kan indgå aftaler, som medfører en stærk markedsstilling, uden at dette afspejles i de indgåede forpligtelser.

2.5.4. Artikel 17 giver mulighed for at tilpasse begrebet »organisationer med stærk markedsstilling« til de nationale forhold, der kan variere fra medlemsstat til medlemsstat og dermed give anledning til konkurrenceforvridning.

2.6. Nationale tilsynsmyndigheder

2.6.1. Direktivet går ud fra eksistensen af nationale tilsynsmyndigheder, som er underlagt Kommissionens myndighed. Derimod overvejes det ikke, hvilken rolle en europæisk tilsynsmyndighed kunne spille, selv om denne mulighed har været fremme i den aktuelle debat.

2.6.2. I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet bør Kommissionen tillægges kompetencen på visse områder. Der bør således oprettes en overordnet instans på EU-plan, der skal tage stilling til klager fra operatører.

2.6.3. Procedurerne for løsning af tvister bygger udelukkende på frivillighedsprincippet, og der kan derfor være tilfælde, som bestemmelserne ikke tager højde for. Der bør derfor fastsættes objektive og ufravigelige procedureregler.

2.6.4. ØSU håber, at der i alle medlemsstater vil blive oprettet nationale tilsynsmyndigheder, der er uafhængige af de nationale telekommunikationsvirksomheder.

2.7. Telekommunikationsnettene

2.7.1. Direktivforslaget bygger på en ret forenklet opfattelse af telekommunikationsnettene. Nettene er ikke længere fysiske, men virtuelle, og kommunikationskanalerne passerer kontinuerligt flere operatører. I en sådan situation er det meget vanskeligt at beregne omkostningerne, og måske burde direktivet opstille nogle kriterier, der sikrer et rimeligt og ensartet grundlag for alle tjenesteudbydere.

2.7.2. Forpligtelserne til at drive samtrafik bør afgrænses nøje. I modsat fald kan de blive en jungle, som afholder nye operatører fra at gå ind i denne sektor, således at den frie konkurrence begrænses. Derfor er det i almenhedens interesse vigtigt, at princippet »alle med alle« opretholdes.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Artikel 5 (Samtrafik og bidrag til dækning af forsyningspligt)

3.1.1. Artikel 5 vedrører fordelingen af de omkostninger, der er forbundet med det almene udbud af visse tjenester.

3.1.2. I artikel 5, stk. 1, begrænses finansieringsstøtten til telefonitjenester på offentlige net (bilag I). Denne begrænsning synes at være ret tilfældig.

3.1.3. Det virker urimeligt, at forsyningspligtomkostningerne, som enhver organisation må bære, kun skal fordeles blandt de organisationer, der driver offentlige net. Det ville være ønskeligt med en bredere fordeling omfattende alle netudbydere.

3.1.4. ØSU mener, at der er andre faktorer, som også skal tages i betragtning, såsom investeringsfordele, disponibelt udstyr samt de kommercielle fordele, der er forbundet med positionen som en operatør, der udbyder almene tjenester. Der er desuden fordele ved at drive landsdækkende virksomhed: stor omsætning (store investeringer, der er rentable i kraft af omsætningens størrelse, beskedne grænseomkostninger osv.), kundeservice samt fordelen ved at være kendt overalt uden behov for reklame. Selvom det er meget vanskeligt at vurdere den økonomiske betydning af disse fordele, bør det alligevel forsøges.

3.2. Artikel 6 (Bestemmelser om ikke-diskrimination og gennemskuelighed)

3.2.1. Artikel 6 indeholder bestemmelser om ikke-diskrimination og gennemskuelighed for de tilfælde, hvor organisationer med en stærk markedsstilling driver samtrafik med net og tjenester.

3.2.2. Denne artikel 6 bør formuleres således, at bestemmelsen sikrer, at tjenester - såvel interne som de, der tilbydes samtrafikpartnere - er sammenlignelige med hensyn til kvalitet og pris.

3.2.3. ØSU støtter overholdelsen af principperne om ikke-diskrimination og gennemskuelighed samt en ensartet anvendelse af disse principper over for alle operatører på markedet uden undtagelse.

3.2.3.1. I særdeleshed bør bestemmelserne om samtrafik anvendes dér, hvor der drives samtrafik, uanset tjenesteleverandørens karakteristika.

3.2.4. ØSU anser det for nødvendigt at fastlægge, hvad der forstås ved strategiske oplysninger, eftersom det vil være meget svært at opnå enighed mellem parterne på dette punkt. Under alle omstændigheder bør der indføres de nødvendige bestemmelser for at sikre gennemskuelighed, uden at dette går ud over fortrolige oplysninger eller forretningshemmeligheder.

3.2.4.1. ØSU er af den opfattelse, at forpligtelsen til at stille detaljerede finansielle oplysninger til rådighed strider mod fortrolighedsprincippet. ØSU mener derfor, at denne forpligtelse bør begrænses til tvister, der skal løses på EU-plan.

3.3. Artikel 7 (Principper for samtrafikafgifter og omkostningsberegningssystemer)

3.3.1. Artikel 7 indeholder en vigtig bestemmelse, idet den beskriver de principper, som organisationer med en stærk markedsstilling skal følge ved fastsættelsen af samtrafikafgifter.

3.3.2. Forpligtelsen til gennemsigtig omkostningsberegning og omkostningsægte samtrafikafgifter bør gælde alle organisationer, som driver offentlige telekommunikationsnet. Det forekommer ikke velbegrundet at begrænse denne forpligtelse til organisationer med en »stærk markedsstilling«, da dette begreb endnu ikke er defineret.

3.3.3. I stk. 2 bør der henvises til fælles ressourcer, en infrastruktur, som anvendes til flere forskellige tjenester, enten sideløbende (fælles udstyr) eller på forskellige tidspunkter (udstyrsmobilitet). Det kan være vanskeligt at vurdere omkostningerne ved en ny tilkobling og driften af den, og derfor bør bevisbyrden være fleksibel og tilpasses de konkrete forhold.

3.3.4. I stk. 3 bør det understreges, at kravet om detaljering af de enkelte komponenter skal gælde inden for rimelighedens grænser, idet der aldrig bør stilles detaljeringskrav, som medfører uforholdsmæssigt store ekstraomkostninger (i form af udstyr, administration eller bureaukrati). Endvidere skal der stilles ensartede og sammenlignelige krav til alle økonomiske aktører.

3.3.4.1. Dette er af afgørende betydning for saneringen af telekommunikationsmarkedet og for opfyldelsen af selve hovedformålet med direktivforslaget.

3.4. Artikel 8 (Regnskaber og opsplitning af regnskaber)

3.4.1. I artikel 8 fastlægges krav om opsplitning af regnskaber, som pålægges vertikale organisationer med en stærk markedsstilling, eller som har særrettigheder eller monopol i andre sektorer (uden for telekommunikationssektoren), for at undgå unfair krydssubsidiering mellem forskellige aktiviteter.

3.4.2. Hvis der stilles krav om opsplitning af regnskaber, bør dette gælde alle operatører, uanset deres markedsandel.

3.5. Artikel 9 (De nationale tilsynsmyndigheders almindelige ansvar)

3.5.1. Det er efter ØSU's mening ikke rimeligt, at de nationale tilsynsmyndigheder skal kunne opstille bestemmelser om de tekniske vilkår. Det vil formentlig være tilstrækkeligt, at de garanterer tjenestekvaliteten og sikrer, at betingelserne for autorisation og interoperabilitet er opfyldt.

3.5.2. Under alle omstændigheder bør samtrafik i så vid udstrækning som muligt etableres på grundlag af handelsforhandlinger. De nationale tilsynsmyndigheder bør kun intervenere, når en af parterne med en rimelig begrundelse anmoder herom.

3.6. Artikel 10 (Ufravigelige hensyn)

3.6.1. Artikel 10 definerer en række ufravigelige hensyn, der skal tages højde for i samtrafikaftaler: netdriftens sikkerhed, opretholdelse af nettets integritet, tjenesters interoperabilitet og databeskyttelse.

3.6.2. Med hensyn til netdriftens sikkerhed er forslaget for upræcist; der bør opstilles nogle rationelle kriterier for evnen til at klare nødsituationer, og det bør kræves, at de materielle forudsætninger herfor er opfyldt.

3.6.3. Der bør opstilles nogle klare, objektive og målelige kriterier for de tilfælde, hvor der skal ydes økonomisk kompensation. Disse kriterier bør være af en sådan art, at operatøren får mulighed for at opfylde dem. Omkostningerne skal fastsættes under hensyntagen til risikoen for kontraktbrud.

3.6.4. Hvad angår opretholdelsen af nettets integritet, er der uklarhed med hensyn til, hvilke bindinger der med henvisning til integritetskriterierne kan lægges på forhandlinger om samtrafik. Sikring af integriteten bør være det vigtigste mål, og samtrafikaftaler bør udformes på en sådan måde, at integriteten opretholdes. Hvis der under forhandlinger om samtrafik stilles krav, som er uforenelige med integritetsprincippet, vil en aftale være umulig.

3.6.5. Med hensyn til interoperabilitet bør der indføres en bestemmelse om, at aftaler skal forelægges offentlige godkendelsesinstanser, der skal give grønt lys, før en aftale kan godkendes. Internationalt aftalte tjenestefunktioner skal også tages i betragtning.

3.7. Artikel 12 (Nummerering)

3.7.1. ØSU mener, at det er af stor betydning, at abonnenterne får mulighed for fortsat at bruge deres nationale nummer, uanset hvilken organisation der betjener dem, da der ellers vil være fare for, at brugernes mulighed for at skifte til en anden tjenesteudbyder begrænses.

3.7.2. Procedurerne for allokering af enkeltnumre og/eller nummergrupper skal være gennemsigtige, retfærdige og hurtige, og allokeringen skal foretages på en objektiv, gennemsigtig og ikke-diskriminerende måde.

3.7.3. ØSU mener ligesom Kommissionen, at det er nødvendigt at oprette et europæisk nummereringsområde for at fremme etableringen og anvendelsen af tværeuropæiske taletelefonitjenester, herunder frikaldsnumre eller numre, hvortil opkald er gratis.

3.7.4. Kommissionen bør dog hurtigst muligt undersøge de tekniske muligheder for at gennemføre dette, hvor lang tid det vil tage, og hvor store omkostninger det medfører.

3.8. Bilag I (Offentlige telenet og -tjenester af særlig betydning)

3.8.1. Definitionen af det faste offentlige telefonnet forekommer overdrevent detaljeret. Her henvises for det første til tidligere bemærkninger vedrørende digitalisering og multipleksering af de fysiske medier. For det andet hører omtalen af faxtjenester og modemer nok snarere hjemme under afsnittet »telefonitjenester på det offentlige fastnet«.

3.8.2. Definitionen af faste kredsløb inddrager uventede elementer såsom muligheden for fleksibel anvendelse af båndbredden samt visse dirigerings- og styringsfunktioner. Den mere neutrale definition, der fremgår af dette afsnits første punktum, forekommer at være dækkende for disse kredsløb.

3.8.3. Definitionen af offentlige mobiltelefonnet bør også revideres, da det kun er brugernes nettermineringspunkter, der ikke er knyttet til en bestemt placering. Den anden yderpol defineres ikke og kan forveksles med det offentlige fastnet, som det delvist kan være forbundet med, og med hvilket der under alle omstændigheder bør være interoperabilitet.

3.9. Bilag II (Organisationer, som på baggrund af målsætningen om tværeuropæiske tjenester har ret og pligt til at drive samtrafik med hinanden)

3.9.1. De faste omkostninger er det afgørende element i det lokale net, som tegner sig for en stor del af investeringerne. Imidlertid kan disse faste omkostninger ikke dækkes alene af de faste indtægter (månedsabonnement), men må også finansieres af indtægterne fra brugen af nettet (først og fremmest mellembys kommunikation). Dette kan forsvares under et monopol, men ikke under forhold med fri konkurrence.

3.9.2. ØSU mener endvidere, at så længe der er så store takstforskelle, skal det være tilladt for de i forvejen etablerede operatører (kabeloperatører), som ikke kan dække deres faste omkostninger gennem abonnementsindtægterne, at finansiere disse med samtrafikindtægterne.

3.9.2.1. Hvis dette ikke tillades, vil det betyde, at de faste lokale omkostninger alene betales af fastnetoperatørernes abonnenter (private), som dermed støtter andre samtrafikpartneres abonnenter, der ikke bidrager til dækningen af disse faste omkostninger.

3.10. Bilag IV (Oversigt over elementer og underelementer i de generelle samtrafikafgifter)

3.10.1. Bilag IV indeholder en vejledende og ikke udtømmende oversigt over de komponenter, der kan indgå i samtrafikafgifter.

3.10.2. Selv om oversigten kun er vejledende, kan det være misvisende at tage udgangspunkt i en statisk karakteristik af de net, der sammenkobles. Måske vil det være tilstrækkeligt at tilføje en grænseflade og beregne brugsafgiften, således som det beskrives i dette bilag. Men indgåelse af en samtrafikaftale kan også indebære generelle tilpasninger af det ene eller begge net med deraf følgende omkostninger. Samtrafik er ikke omkostningsneutral. Direktivet bør opstille retningslinjer, der kan sikre en rimelig fordeling af disse omkostninger og de finansielle risici, samt en hensigtsmæssig udnyttelse i et passende tidsrum.

3.10.3. Det vil være vanskeligt at fastsætte ensartede bestemmelser vedrørende investeringer i infrastruktur, som kan være fremkaldt af kommercielle strategier eller fremtvunget af forpligtelsen til at indgå aftaler om samtrafik med andre net. De nationale tilsynsmyndigheder bør kunne optræde som mæglere i tilfælde af tvister mellem parterne.

Bruxelles, den 29. februar 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 313 af 24. 11. 1995, s. 7.

() EFT nr. C 110 af 2. 5. 1995, s. 37.

() KOM(94) 682 (Grønbog om liberalisering af teleinfrastruktur og kabel-tv-net).

() EFT nr. C 236 af 11. 9. 1995, s. 38; EFT nr. C 39 af 12. 2. 1996, s. 52.

() EFT nr. C 301 af 13. 11. 1995, s. 24.

() EFT nr. C 110 af 2. 5. 1995, s. 37; EFT nr. C 127 af 7. 5. 1994; EFT nr. C 34 af 2. 2. 1994.

() EFT nr. C 110 af 2. 5. 1995, s. 37.

() EFT nr. C 301 af 13. 11. 1995, s. 24.