Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Grønbog - Europæisk rumpolitik"

(KOM(2003) 17 endelig)

(2003/C 220/05)

Kommissionen besluttede den 21. januar 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Grønbog - Europæisk rumpolitik".

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Stéphane Buffetaut til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. juni 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 400. plenarforsamling af 18. og 19. juni 2003, mødet den 19. juni, følgende udtalelse enstemmigt.

1. Indledning

Med denne grønbog har Kommissionen taget den europæiske rumpolitiks fremtid op til overvejelse på et tidspunkt, hvor den europæiske rumindustri befinder sig i en mere kritisk situation end tidligere på grund af det massive konkurrencepres, indskrænkningen af telekommunikationsmarkederne og de særlige karakteristika ved udviklingen af EU's rumindustri, som først og fremmest bygger på civile og kommercielle aktiviteter. Derudover er rumsektoren generel risikobetonet og har en skrøbelig kommerciel levedygtighed, selv om dens applikationer hele tiden finder nye anvendelsesområder. Langsigtet økonomisk rentabilitet findes rent faktisk inden for ikke-kommercielle og ikke-konkurrenceprægede public service-sektorer som f.eks. vejrprognoser eller jordobservation. Derudover er der reelle økonomiske fordele for markedssektoren (fiskeri, transport, landbrug, turisme, ...), men de er indirekte og for almenvellet.

1.1. Baggrund for forslaget

1.1.1. Det europæiske rumprojekt, som blev iværksat i 1960'erne under tilskyndelse fra Frankrig, der ville sikre sig uafhængig adgang til rummet, har udviklet sig i retning af et stadig stærkere europæisk og internationalt samarbejde. De nationale aktiviteter er gradvist blevet sammenlagt, samtidig med at internationale samarbejdsprojekter er blevet iværksat med især USA samt Rusland, Kina og Japan.

1.1.2. I dag råder Europa over en veletableret rumsektor, som producerer meget pålidelige løfteraketter og satellitter (igennem de seneste 10 år har Ariane sendt mere end halvdelen af de kommercielle telekommunikationssatellitter i kredsløb). Europæiske rumaktiviteter dækker hele produktionsprocessen fra design og fremstilling af rumsystemer til videnskabelig forskning og dennes merværdiskabende anvendelsesområder inden for telekommunikation, jordobservation og navigation.

1.1.3. Denne udvikling er hovedsageligt blevet iværksat på initiativ af de nationale agenturer, navnlig af det franske CNES (Centre National d'Etudes Spatiales), og er siden blevet støttet på mellemstatsligt plan først og fremmest af Den Europæiske Rumorganisation (ESA), som er en vigtig koordinerende faktor.

1.1.4. EU begynder efterhånden at optræde som selvstændig aktør på området med GALILEO-projektet og GMES-initiativet (Global Monitoring for Environment and Security).

Desuden bør den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, som nu begynder at aftegne sig, ledsages af en stærkere europæisk rumpolitik.

1.1.5. Denne europæiske sektor kendetegnes ved visse særtræk:

- ønsket om at bevare og styrke en uafhængig adgang til rummet gennem udvikling af løfteraketter og en uafhængig anvendelse takket være udviklingen af egne satellitter;

- indsatsen for at udvikle videnskaben og dens anvendelsesområder;

- opbygningen af et konkurrencedygtigt og innovativt industrigrundlag;

- prioriteringen af civile og kommercielle aspekter;

- iværksættelsen af en række rumtekniske applikationer på områder som jordobservation, navigation, meteorologi, styring og forebyggelse af naturkatastrofer og teknologiske katastrofer, bæredygtig miljøforvaltning og, ikke mindst, satellitbaseret telekommunikation;

- det internationale samarbejde med de store rummagter med henblik på at realisere ambitiøse projekter og gennemføre større missioner, som ikke kun omfatter bemandede rumflyvninger, selv om disse er det mest spektakulære aspekt og appellerer til menneskets indgroede eventyr- og opdagelsestrang;

- de relativt svagt udviklede militærapplikationer.

1.1.6. Det må konstateres, at den kommercielle succes ved opsendelsesaktiviteterne blev hjulpet på vej i 80'erne, hvor USA stort set opgav at bruge klassiske løfteraketter, og hvor sovjetiske løfteraketter ikke havde adgang til det kommercielle marked.

1.1.7. I dag ser situationen anderledes ud, hvad angår såvel konkurrence som markederne.

1.2. Den aktuelle situation

1.2.1. USA's politiske vilje på rumforskningsområdet gør sig stærkere gældende end nogensinde. Rumtekniske systemer betragtes som værende et strategisk, videnskabeligt og økonomisk instrument, der er baseret på begreberne "space dominance" og "information dominance" (hvilket f.eks. forklarer, hvorfor USA i nogen grad modsatte sig igangsættelsen af GALILEO-projektet).

1.2.2. Denne vilje kommer til udtryk i et højt investeringsniveau svarende til 80 % af de samlede (civile og militære) udgifter på området i hele verden. I 2002 beløb USA's offentlige udgifter på rumfartsområdet sig til 31,8 mia. EUR (lige fordeling mellem forsvarsrelaterede og civile udgifter) mod Europas offentlige udgifter på ca. 5 mia. EUR (90 % dækker civile udgifter). I USA drager de civile applikationer nytte af forsvarssektoren, hvorimod den civile forskningssektor er til gavn for forsvarssektoren i Europa. Tallene for 2003 er for USA's vedkommende 15,4 mia. EUR til den civile sektor, 16,6 mia. EUR til forsvarssektoren, hvortil der skal lægges 6 mia. EUR til klassificerede programmer, i alt 38 mia. EUR.

1.2.3. Rusland har trods landets aktuelle situation, der kan tilskrives den sovjetiske katastrofe, evnet at opretholde et betydningsfuldt videnskabeligt, teknologisk og operationelt grundlag. Landet har dog i højere grad udbygget sit samarbejde med USA end med sine europæiske partnere.

Nabolandet, Ukraine, råder over en reel teknisk kapacitet inden for løfteraketter.

1.2.4. I løbet af de seneste år har nye lande gjort sig gældende i konkurrencen om rummet: Japan, Kina, Indien, Israel, Australien og Brasilien med mulige opsendelsessteder i ækvatoriale områder.

1.2.5. På grund af den øgede konkurrence og indskrænkningen af de kommercielle markeder, navnlig i telekommunikationssektoren, uden at kunne drage fordel af den militære og civile sektors støtte og komplementaritet i samme omfang som f.eks. i USA samt ved at fungere under et mere komplekst institutionelt og politisk system end konkurrenterne befinder den europæiske rumsektor sig i en vanskelig situation. Denne situation er ikke kun opstået på grund af manglen på et militærprogram, men også på grund af svagheder på det europæiske institutionelle marked, der (modsat det amerikanske marked, navnlig med hensyn til løfteraketter) er fuldstændigt ubeskyttet, samtidig med at den europæiske industri er alt for afhængig af det kommercielle marked.

1.2.6. Derfor har Kommissionen taget initiativ til at udarbejde en grønbog om europæisk rumpolitik, i forbindelse med hvilken workshopper vil finde sted over hele Europa indtil juni 2003. Senere følger en hvidbog.

2. Kommissionens tilgang

2.1. Kommissionen har inddelt sit forslag i tre overordnede kapitler, som er underinddelt i emner, under hvilke 12 spørgsmål er formuleret.

2.1.1. Europæisk rumpolitik i en verden under forandring

Kommissionen berører emnerne uafhængig adgang til rummet, indsatsen inden for avanceret videnskab, den industrielle og teknologiske basis og mulige svagheder herved, markedsvilkår og den institutionelle efterspørgsel, internationale samarbejdsmuligheder, problemstillingen med hensyn til bemandet rumflyvning (navnlig afkast af investeringer), finansielle ressourcer og sammenhængen mellem europæiske og nationale udgifter samt den fremtidige situation for erhverv tilknyttet rumsektoren.

2.1.2. Bedre udnyttelse af rumfartsteknikken til fordel for Europa og Europas borgere

2.1.2.1. Under denne generelle overskrift tager Kommissionen fat på spørgsmålet om rumaktiviteternes og rumforskningens økonomiske applikationer eller applikationer af almen interesse. Kommissionen nævner eksempler på aktuelle anvendelser af rumteknikken (meteorologi, navigation, transport, sikkerhed, bæredygtig udvikling, kontrol med gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik eller fiskeripolitikken, styring og forebyggelse af naturkatastrofer og teknologiske katastrofer ...).

2.1.2.2. Kommissionen stiller spørgsmålet om fremkomsten af rumtekniske applikationer og tjenester, der er økonomisk levedygtige og konkurrencedygtige, og om, hvilken offentlig støtte de modtager, samt spørgsmålet om den rumtekniske kapacitet i forbindelse med den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Hvis Europa har en strategisk kapacitet, er den spredt, og systemerne er ikke interoperable.

2.1.3. En mere effektiv og ambitiøs struktur og ramme

Det drejer sig her om institutionelle aspekter inden for et område, hvor kompetencerne ligger skiftevis på nationalt, mellemstatsligt og EU-plan, og hvor spørgsmålene om europæisk uafhængighed og politisk vilje ofte dukker op.

2.2. Kommissionen konstaterer, at de nationale rammer på dette område blev overskredet for mere end tredive år siden, og anerkender ESA's effektive rolle.

2.3. Kommissionen rejser to politiske og institutionelle spørgsmål:

- Hvordan kan man udnytte den rumfartskompetence, Europa har erhvervet, i EU's politikker?

- Hvordan kan man styrke det politiske og juridiske grundlag, der er nødvendigt for en effektiv indsats på rumfartsområdet i EU og Europa (spørgsmålet om, hvorvidt der skal indsættes bestemmelser om rumfart i den nye unionstraktat)?

2.4. Hertil føjes to spørgsmål af mere økonomisk og teknologisk art angående udfordringerne og konsekvenserne ved omstruktureringen i rum- og luftfartsindustrien og angående reguleringsmæssige barrierer, der hæmmer udviklingen af rumbaserede telekommunikationstjenester.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Udfordringerne

3.1.1. EØSU gør opmærksom på, at der findes talrige eksempler på anvendelse af rumteknikken i civile og militære projekter inden for informationssamfundets mest førende områder: satellitnavigation, positionsbestemmelse, observation, meteorologi. Udvalget understreger, at de store erhvervs- og civilsamfundssektorer (civil luftfart, transport, fiskeri, landbrug, turisme) er afhængige af adgangen til rumtekniske teknologier og midler. Det påpeger ligeledes, at rumteknologierne som supplement til de jordbaserede teknologier fremmer den europæiske samhørighed, idet de gør det muligt at nå de mest fjerntliggende regioner og rent teknisk mindske "den numeriske kløft". Disse teknologier kan desuden afføde nye tjenester, som kan bidrage til en forbedring af levevilkårene i vanskeligt tilgængelige områder (fjernmedicin, fjernundervisning osv.). Med hensyn til den strategiske og militære dimension er uafhængig adgang til rummet og anvendelsen heraf desuden et kerneelement i bevarelsen af Europas uafhængighed. Det står klart, at den europæiske rumpolitik udgør en stor fremtidig udfordring på politisk, civil- og militærplan.

3.1.2. Der er i dag en overkapacitet på verdensmarkedet for opsendelsesmidler. Denne overkapacitet skyldes, at alle de store lande er nået frem til den samme konklusion, nemlig at man ikke kan have en rumpolitik uden uafhængig adgang til rummet. Udbuddet af løfteraketter er ikke forbundet med den kommercielle efterspørgsel, men med strategiske overvejelser. Bevarelsen af et industrielt og teknologisk grundlag og af rumforskning forudsætter garanti for uafhængig adgang til rummet. De lande, der har besluttet at have og benytte sig af uafhængig adgang og at investere ressourcer på området, er ansvarlige for bevarelsen af denne adgang. Europa står over for et vigtigt politisk og budgetmæssigt valg i forbindelse med bevarelsen af sin uafhængighed på rumfartsområdet.

3.2. Rumindustrien

Der skal mindes om, at denne industri er af stor økonomisk og social betydning, idet den tegner sig for en samlet omsætning på 5,3 mia. EUR og 35000 ofte højt kvalificerede arbejdspladser.

3.2.1. Rumindustriens dobbelte anvendelsesformål

3.2.1.1. Det skal påpeges, at rumindustrien er relevant for både den civile og den militære sektor. Den har altså dobbelt anvendelsesformål, hvilket trods betydningen heraf påpeges for sjældent. Der er ikke tale om to individuelle industrier, en kommerciel og civil rumindustri på den ene side, og en militær rumindustri på den anden side. Industrien for løfteraketter og satellitter har dobbelt anvendelsesformål, også for så vidt angår den forskning og de aktiviteter, som udfoldes af operatører og brugere af satellitter. Der er altså brug for en samlet rumpolitik, som undgår overflødige overlapninger.

3.2.2. Den europæiske rumindustris sårbarhed

3.2.2.1. Følgende hovedpunkter bør fremhæves:

- da den europæiske rumindustri er meget mere afhængig af det kommercielle marked end den amerikanske (52 % af dens omsætning i forhold til USA's 20 %), er den meget mere følsom over for konjunktursvingninger navnlig inden for telekommunikationssektoren, hvis finansielle og kommercielle bidrag har været altafgørende for den europæiske rumsektors og satellitoperatørernes udvikling;

- den europæiske rumindustri råder ikke over en stabiliserende faktor i form af militærprogrammer, som det er tilfældet i USA. På det juridiske plan fastsættes det endvidere udtrykkeligt i betragtningerne i ESA-konventionen den 30. oktober 1980, at denne skal "fastlægge et europæisk rumprogram udelukkende med fredelige formål";

- det er nødvendigt at sikre, at rumindustrien råder over alle de grundlæggende teknologier, der er nødvendige for en helt igennem selvstændig udvikling (den bør ikke være afhængig af USA for så vidt angår atomure, som indgår i GALILEO-projektet, og visse elektroniske komponenter). Endvidere skaber forsinket eller langtrukken iværksættelse af programmer (herunder GALILEO) en risiko for spredning eller udtynding af ingeniørhold. En højteknologisk industriel kapacitet afhænger imidlertid netop af mennesker og deres færdigheder. En sådan kapacitet tager lang tid at skabe, men er hurtig at ødelægge.

3.2.3. Finansieringsmåder

3.2.3.1. Offentlig finansiering kommer fra de nationale agenturer, ESA og Kommissionen. Denne offentlige finansiering spiller en vigtig og i en vis forstand grundlæggende rolle. Den gør det muligt at mobilisere andre finansieringskilder til en udvikling, som kun kan realiseres gennem finansiering, der ikke er direkte relateret til rumsektoren (f.eks. fra finansielle ressourcer, som er afsat til meteorologi).

3.2.3.2. ESA-programmernes finansieringsmåde, der er baseret på princippet om rimelig modydelse, har vakt visse medlemsstaters interesse for rumtekniske forskning og har skabt plads for rumaktiviteter, hvor de ikke fandtes før. I den sammenhæng har princippet vist sig nyttigt. Spørgsmålet er dog, om ikke dets grænse er nået. En del af forsinkelserne i iværksættelsen af GALILEO-programmet skyldes faktisk problemer i forbindelse med anvendelsen af dette princip, som kan virke lammende og føre til en fragmentering af rumindustrien samt til en svækkelse af ekspertisecentrene. Iværksættelsen af programmet er vanskelig selv inden for de aktuelle rammer af ESA og risikerer at blive endnu vanskeligere, hvis alle eller en del af de kommende medlemsstater ønsker at blive medlem af ESA. Med sigte på fremtiden er det nødvendigt at indføre nye regler og f.eks. operere med programmer vedrørende "styrket rumfartssamarbejde" mellem visse stater, der har underskrevet ESA-konventionen, eller måske opgive reglen om rimelig modydelse. Hvis rummet - som det er ønskeligt - bliver en delt kompetence, kan fællesskabsprogrammer iværksættes uden at være bundet af reglen om geografisk modydelse. Under alle omstændigheder nyder de stater, der ikke råder over en rumsektor, altid godt af resultaterne af de europæiske rumaktiviteter, om ikke andet så indirekte.

3.2.3.3. Privat finansiering er aktuel i tilfælde, hvor operationelle applikationer kan skabe et kapitalafkast. I modsat fald, eller hvis det økonomiske udbytte er indirekte, er det nødvendigt at ty til offentlige midler, men ved at tage særlig hensyn til virkninger inden for rumindustriens følgeerhverv.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Uafhængig adgang til rummet

4.1.1. Bevarelsen af uafhængig adgang til rummet udgør en vigtig faktor for udviklingen af den europæiske rumpolitik. Man bør skele til USA, hvor de nationale opsendelsesaktiviteter støttes som en strategisk prioritet. Ved at indtage en tilsvarende holdning i Europa kan man opnå en bedre økonomisk balance i driften af europæiske løfteraketter og samtidig markere myndighedernes politiske vilje til at styrke en fremtidig strategisk sektor i Europa.

4.1.2. Begrebet "dominans på rumfartsområdet", der opfattes som en af de nationale sikkerhedsgarantier i USA, rejser spørgsmålet om fri bevægelighed og fri udnyttelse af rummet. Ønsket om at kontrollere rummet (space control) kan resultere i, at andre forbydes adgang (access denial), eller at adgangen til rummet holdes løbende under kontrol. Europa må ikke acceptere dette og bør kunne intervenere på fire hovedområder uden at blive "forment adgang": observation, telekommunikation, navigation og adgang til rummet, selv om der må arbejdes snævert sammen om kontrollen med de risici, der er forbundet med selve eksistensen af rumsystemer (f.eks. spredning af højopløsningsbilleder af følsomme områder).

4.2. Rumforskning

Spørgsmålet om rumforskning behandles ganske kort i grønbogen. EØSU fremhæver dog, at Kommissionen passende afholdt en workshop på højt niveau udelukkende med fokus på dette emne for at supplere grønbogens svagheder på området og for at understrege emnets betydning.

4.2.1. Europæisk rumforskning har spillet en pionerrolle for alle civile rumfartsaktiviteter. I løbet af de sidste årtier har rumforskningen nået et højt ekspertiseniveau og med succes taget konkurrencen med USA op på centrale områder. ESA's forskningsprogram, der suppleres af vigtige tilknyttede nationale programmer, har spillet en central rolle i denne henseende.

4.2.2. På grund af deres pionerstatus er rumforskningsmissioner en optimal kilde til innovation og udvikling. De kræver udvikling af nye instrumenter, nye satellittyper og nye metoder til analyse af data, som resulterer i vigtige industrielle applikationer. Højeffektive detektorer og superspejle, der er blevet udviklet til brug i forbindelse med astronomiske rummissioner, har således gjort det muligt at udvikle applikationer til brug inden for lægevidenskaben og de optiske industrier. Det forholder sig ligesådan med videnskabelige instrumenter til jordobservation, som også bruges til observation og overvågning af klimatiske, meteorologiske og miljømæssige fænomener, ja endda til udforskning af og søgning efter naturressourcer.

4.2.3. Videnskabelige rummissioner har gjort det muligt at indhøste særdeles interessant og stimulerende ny viden om jorden og dens nærmeste omgivelser samt om solsystemet og universet. Disse missioner er derfor af stor kulturel og uddannelsesmæssig værdi. Investeringer i erhvervelsen af ny viden er en nødvendighed for EU, hvis den skal opnå status som verdens mest avancerede videnbaserede samfund som bebudet på Lissabon-topmødet.

4.2.4. Det må dog konstateres, at den europæiske rumforskning lider under faldet i de nationale budgetressourcer, der er afsat til dette formål. En af konsekvenserne heraf er en højere gennemsnitsalder for folk inden for videnskabsverdenen, mens de unge videnskabsmænd går en usikker fremtid i møde med usikre karriereforløb.

4.2.5. Spørgsmålet om Europas teknologiske efterslæb er forbundet med forsknings- og udviklingskapaciteten. På visse områder mangler den europæiske rumindustri nødvendige teknologier og/eller visse komponenter til satellitter. I mange tilfælde fås disse komponenter i USA, men amerikanske eksportregler forbyder i praksis, at europæisk industri får adgang til dem. Det er nødvendigt, at man i Europa behersker disse teknologier på uafhængig vis for at bevare adgangen til rummet og retten til at konstruere de satellitter, man ønsker.

4.3. Det kommercielle marked og den institutionelle efterspørgsel

4.3.1. Som det tidligere er blevet understreget, ville det være forkert at skelne mellem en civil, institutionel eller kommerciel industri og en militær industri. Rumindustrien har tværtimod dobbelt anvendelsesformål. De offentlige midler har fundamentale følgevirkninger, men for at øge efterspørgslen er det nødvendigt at undersøge, hvordan man kan fremme interessen for de nye sektorer.

4.4. Bemandede flyvninger

4.4.1. Selv om bemandede flyvninger har muliggjort medicinsk og videnskabelig forskning, og fremtidige missioner vil kunne sikre teknologiske og videnskabelige fremskridt på mange områder, kan de ikke retfærdiggøres alene på grundlag af det økonomiske og videnskabelige afkast. De bidrager til den dybtliggende menneskelige higen efter eventyr, lyst til at udforske det ukendte og gøre nye erfaringer. Samtidig kan de også øge og styrke offentlighedens interesse for "rumfartseventyret" og de resultater, det medfører. ISS udgør i denne henseende et enestående eksempel på rumsamarbejde mellem 15 lande med rent videnskabelige og fredelige formål. Europa bør dog overveje sin deltagelse i ISS (International Space Station) i lyset af de strategiske, videnskabelige og økonomiske fordele, som det opnår herved.

4.4.2. Eventuelle fremtidige og nye projekter som f.eks. bemandede flyvninger til andre planeter bør fra starten udformes og iværksættes som projekter for hele menneskeheden og ikke som prestigeskabende initiativer fra en bestemt stat eller EU som sådan (USA eller andre rummagter som Rusland, Kina eller Japan må selvfølgelig inddrages i sådanne projekter). For at være i stand til at optræde som en seriøs og effektiv partner i sådan et foretagende må EU imidlertid have sit eget resultatgivende rumprogram.

4.5. Budget- og finansieringsressourcer

4.5.1. Det femte spørgsmåls ordlyd er måske ikke relevant. Ser man bort fra Belgien, som udelukkende investerer i europæiske programmer, kan det konstateres, at de stater, der i forhold til deres BNP yder størst finansiel støtte til ESA, også er dem, der yder størst finansiel støtte til deres nationale agenturer. Det, der er vigtigt, er den samlede investering, og ikke hvorfra de finansielle midler kommer, eller hvad de bruges til.

4.5.2. I praksis stammer ressourcerne fra offentlige midler til rumforskning, finansiering fra offentlige og institutionelle brugere (som meteorologi) samt finansiering fra private brugere. Det er ønskeligt at øge alle tre finansieringskilder, navnlig ved at skabe interesse for rumtekniske applikationer hos nye sektorer samt ved at udtænke, hvordan man undgår, at ESA's aktuelle finansieringsregler skaber blokeringer, som det er set i forbindelse med GALILEO-programmet.

4.6. De unges interesse og kompetencerne

4.6.1. Problematikken ligger i at kunne tilbyde varige og attraktive stillinger med fremtidsudsigter, for det menneskelige potentiale er altafgørende i forbindelse med bevarelsen og udviklingen af en stærk og ambitiøs europæisk rumsektor. Hvis ikke enkeltpersoners og holds færdigheder udnyttes og belønnes, risikerer vi en hjerneflugt. Løsningen findes i en stærk politisk vilje inden for rumfartsområdet og i Europas erkendelse af, at dets rigdom er menneskene.

4.7. Rumtekniske applikationer og tjenester, der er økonomisk levedygtige

4.7.1. Begrebet om økonomisk levedygtighed er ikke helt sammenfaldende med begrebet om kommerciel rentabilitet, som i dag kun findes inden for telekommunikationssektoren. Støtte til udviklingen af nye tjenester, som f.eks. bredbåndstjenester sikrer på lang sigt en efterspørgsel efter effektive satellitter og er med til at fremme rumfartsaktiviteten samt skabe nye markeder for europæiske løfteraketter og satellitter.

4.7.2. På visse områder er der en klar økonomiske interesse, men kan man af den grund sige, at investeringerne her er økonomisk levedygtige? Hvordan kan man vurdere, om f.eks. en meteorologisk investering er økonomisk levedygtig? Afkastet er betydeligt, men der kan ikke sættes præcise tal på, og det kan heller ikke sidestilles med det forventede afkast fra kommercielle transaktioner, selv om de tjenester, der ydes forskellige økonomiske sektorer, er indlysende (luft-, sø- og jordnavigation, landbrug, fiskeri, ...) og udmønter sig i en forbedring af produktiviteten, og så har man endnu ikke taget personers og goders sikkerhed i betragtning. Under alle omstændigheder er det nødvendigt med institutionel opbakning i den fase, hvor den tekniske og økonomiske gennemførlighed skal demonstreres, før sektoren investerer og skaber vækst og aktivitetsudvikling.

4.8. Styrkelse af borgernes sikkerhed

4.8.1. Det er et spørgsmål, om den europæiske rumaktivitet kan overleve på lang sigt uden gensidig støtte fra den civile og militære sektor. Man må også medtænke, at de eksisterende militære systemer er spredte og savner interoperabilitet. Det er nødvendigt at være opmærksom på manglerne ved den europæiske militære rumaktivitet navnlig på informations- og efterretningsområdet samt med hensyn til bekæmpelse af terrorisme.

4.8.2. Det er grundlæggende et politisk spørgsmål. Hvis EU fortsat vil spille en rolle på internationalt plan, skal den være uafhængig i sin beslutningstagning og råde over egne efterretningskilder samt egne rumtekniske militærkapaciteter. Herudover skal det påpeges, at de to EU-initiativer på rumfartsområdet, GALILEO og GMES, er udpræget strategiske og kan have dobbelt anvendelsesformål, selv om det er civile projekter.

4.8.3. Opstiller man en liste over nationale og multinationale militære rumpolitiske initiativer i Europa, kan man konstatere, at behovene kommer til udtryk spredt og ukoordineret. Frankrig, Det Forenede Kongerige, Italien, Tyskland, Spanien og Belgien deltager i sådanne initiativer, og det kan ikke udelukkes, at andre medlemsstater ønsker at udvikle militære rumprogrammer eller deltage i eksisterende programmer.

4.8.4. Der er altså brug for en samordning af behovene og reaktionerne herpå. Denne samordning af europæiske militære behov kunne være det første skridt mod oprettelsen af en virkelig europæisk sikkerheds- og forsvarssektor på rumfartsområdet, som vil kunne befæste og styrke rumaktivitetens fortsatte eksistens og samtidig garantere Europas uafhængighed. Et forstærket samarbejde på dette område vil kunne igangsætte processen.

4.9. EU, ESA og medlemsstaterne: målsætninger, kompetencer og indbyrdes relationer

4.9.1. Før roller og relationer lægges fast, er det nødvendigt at definere målsætningerne. Rumpolitikken skal sikre Europa uafhængig adgang til rummet, sprede den praktiske anvendelse af rumaktiviteterne i økonomi og samfund, konsolidere efterspørgslen efter tjenester, som benytter sig af rumteknologier, og udbrede disse til nye aktører og områder samt udvikle initiativer på sikkerheds- og forsvarsområdet. Disse målsætninger kræver en omdefinering af roller og relationer, hvilket igen betyder, at der ikke er plads til frugtesløse kompetencestridigheder mellem de forskellige aktører. En klar og målrettet politik forudsætter en politisk myndighed, som er anerkendt på europæisk plan. I denne forbindelse skal rollefordelingen skal respektere kravene om effektivitet, således at overlapninger mellem programmerne undgås, samtidig med at subsidiaritetsprincippet overholdes. Inden for rammerne af en fremtidig europæisk rumpolitik med delt kompetence vil ESA kunne ende som EU's udøvende rumagentur. I denne sammenhæng beklager EØSU, at forhandlingerne om rammekonventionen mellem ESA og Kommissionen endnu ikke er afsluttede, da konventionen kunne være med til at puste nyt liv i den europæiske rumpolitik og udvikle parternes respektive roller ved at definere en virkelig europæisk rumpolitik, hvori ESA udgør "den bevæbnede arm".

4.9.2. EØSU gør opmærksom på, at ESA-konventionens deltagerlande ikke svarer til EU's. Schweiz og Norge udgør således en del af ESA, men det gør Grækenland ikke, og Canada har status af observatør. Udvidelsen af EU med ti nye medlemsstater vil højst sandsynligt medvirke til at øge disse forskelle. Dette burde anspore til delvis fællesskabsfinansiering af rumpolitikken (dvs. at give EU delt eller parallel kompetence på dette område), som kommer alle medlemsstater til gode, også selvom der ikke er direkte og umiddelbare følgevirkninger, samt til udformning af samarbejdsprogrammer med variabel geometri. I øvrigt er en række af tiltrædelseslandene og de øvrige østeuropæiske lande allerede bundet af samarbejdsaftaler på rumfartsområdet.

4.10. Det politiske og retlige grundlag for EU's indsats på rumfartsområdet

4.10.1. Det er vigtigt at rumfartsområdet nævnes som et delt kompetenceområde i udkastet til forfatningstraktat, såfremt det afspejler en reel politisk vilje og ledsages af de nødvendige finansielle ressourcer.

4.11. Regulering og standardisering

4.11.1. Spørgsmålet om forhandlinger om satellitters frekvenser, banepositioner og standardisering er endnu vigtigere end problematikken omkring toldskranker ved eksport. Den europæiske indsats ville være langt mere effektiv, hvis den blev koordineret bedre. På trods af de fremskridt, der er gjort via Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer, må satellitindustrien slås med ukoordinerede og uigennemtænkte regelsæt om frekvenser, tilladelser og licenser. Satellitoperatører har brug for sikker frekvensadgang, harmonisering af betingelserne i tilladelser og licenser, harmonisering af frekvensanvendelsen samt adgangsafgifter, som kun skal dække de administrative omkostninger. Endelig skal de europæiske direktiver og beslutninger, der omhandler disse spørgsmål, omsættes til national lovgivning.

5. Konklusion

EØSU mener, at Europas betydning på rumfartsområdet afhænger af en fast politisk vilje og klare budgetmæssige beslutninger. Indførelsen af delt og/eller parallel kompetence på rumfartsområdet i EU's fremtidige forfatningstraktater vil give Den Europæiske Union de politiske, lovgivningsmæssige og finansielle midler til at iværksætte en stærk rumpolitik, som navnlig skal:

- garantere Europa uafhængig adgang til rummet;

- bidrage til dets strategiske uafhængighed;

- udvikle et avanceret videnskabeligt program;

- fremme applikationer, som er til gavn for EU's borgere og sektorpolitikker;

- samordne et rumteknologiforskningsprogram med dobbelt anvendelsesformål for at garantere EU's uafhængighed i gennemførelsen af civile, kommercielle, sikkerhedsmæssige og forsvarsmæssige aktiviteter.

EU råder over en fremragende videnskabelig, teknologisk og industriel kapacitet på rumfartsområdet. Eksemplet med GALILEO viser tydeligt, at der skal handles hurtigt, hvis ikke Europas imponerende potentiale på rumfartsområdet skal sættes over styr. Det afgørende spørgsmål er, om EU har politisk vilje og økonomisk styrke til at bevare sin selvstændighed og forsat spille med i 1. division. Besidder det "gamle Europa" beslutsomhed, styrke og tiltro til fremtiden, eller vil det med tiden forvandles til et alderdomshjem for nationer, der engang var store?

Bruxelles, den 19. juni 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg