MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET i henhold til EF-traktatens artikel 251, stk. 2, andet afsnit vedrørende Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af [Europa-Parlamentets og Rådets] direktiv om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester

1. Baggrund

I juli 2000 forelagde Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til direktiv om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (KOM(2000) 392 endelig - C5-0429/2000 - 2000/0183 (COD)) [1]. Det skulle vedtages efter den fælles beslutningsprocedure i henhold til traktatens artikel 251.

[1] EFT C 365 af 19.12.2000, s. 238.

Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse forelå den 1. marts 2001 [2].

[2] EFT C 139 af 11.5.2001, s. 15.

Regionsudvalgets udtalelse forelå den 14. december 2000 [3].

[3] EFT C 144 af 16.5.2001, s. 18.

Den 13. juni 2001 vedtog Europa-Parlamentet en række ændringsforslag ved første behandling [4].

[4] EFT C ...

Rådet nåede til politisk enighed om en fælles holdning ved Rådets møde (telekommunikation) den 27. juni. Rådet vedtog i henhold til EF-traktatens artikel 251 sin fælles holdning vedrørende direktivforslaget [5] den 17. september 2001.

[5] EFT C ...

I denne meddelelse redegør Kommissionen i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 251, stk. 2, andet afsnit, for sin holdning til Rådets fælles holdning.

2. Målet med Kommissionens forslag

Direktivet om forsyningspligt og brugerrettigheder har til formål at sikre udbuddet af forsyningspligtydelser inden for offentlige telefontjenester i et mere konkurrencepræget miljø, sammen med bestemmelser om at finansiere udgifterne til forsyningspligtydelser på den mest konkurrencemæssigt neutrale måde. Det fastlægger også rettighederne for brugere og forbrugere af elektroniske kommunikationstjenester sammen med de tilhørende pålæg og forpligtelser. Direktivet skal sikre interoperabilitet af forbrugernes digitale tv-udstyr og udbuddet af visse obligatoriske tjenester såsom faste kredsløb. Det anerkender medlemsstaternes ret til at fastlægge transmissionspligt for visse radio- og tv-udsendelser til udsendelse over bestemte net med henblik på at sikre almen adgang til bestemte programmer. Direktivet sikrer også, at netoperatører videresender opkald til den nye europæiske regionalkode +3883, som ITU har tildelt det europæiske telenummereringsområde (European Telephony Numbering Space) og pålægger operatører at videregive lokaliseringsoplysninger til nationale alarmcentraler.

3. Bemærkninger til Rådets fælles holdning sammenholdt med Europa-Parlamentets udtalelse

3.1. Sammenfatning af Kommissionens holdning

Kommissionen kan støtte Rådets fælles holdning. Der er ingen grundlæggende forskelle i Rådets tekst sammenlignet med Kommissionens oprindelige forslag. Som det var tilfældet med Europa-Parlamentet, indføjede Rådet mange redaktionelle ændringer og detaljeændringer. Direktivets oprindelige sigte, omfanget af forsyningspligten, beskyttelsesniveauet for slutbrugere, de regulerende foranstaltninger og de vigtigste politiske bestemmelser er bibeholdt, ofte omformuleret, så det oprindelige forslag er forbedret og tydeliggjort. De artikelnumre, som der henvises til i afsnit 3.2.2 er ændret for at tage hensyn til nyindsatte artikler, begyndende fra artikel 17.

3.2. Ændringer indført i Rådets fælles holdning sammenholdt med Europa-Parlamentets holdning ved første behandling

3.2.1 Betragtninger

Betragtning 5a ny (Netsikkerhed)

Parlamentets ændringsforslag 1 indføjede en ny betragtning, som kopierer bestemmelser fra databeskyttelsesdirektivet, vedrørende foranstaltninger til sikring af net og tjenesters sikkerhed. Rådets fælles holdning behandler ikke dette problem i direktivet om forsyningspligt.

Betragtning 26 [tidligere 19]

Parlamentets ændringsforslag 2 og Rådets fælles holdning slettede identiske stykker tekst, som henviste til virksomheder med tidligere eksklusivrettigheder. Den tekst, som Parlamentet ønskede tilføjet i slutningen af betragtningen, og teksten i Rådets fælles holdning ligner hinanden med hensyn til sigtet, skønt Parlamentets ændringsforslag er mere foreskrivende, og der specifikt tales om tilbageholdenhed med hensyn til forskrifter på helt nye markeder.

Betragtning 39 (tidligere 27)

Den ekstra tekst i Parlamentets ændringsforslag 4 afspejles fuldt ud i Rådets fælles holdning.

Betragtning 47 (tidligere 32)

Parlamentets ændringsforslag vedrørte spørgsmålet om samregulering som et hensigtsmæssigt alternativ til formel regulering. Det blev fremført, at hvor samregulering indføres, bør al tilsvarende sektorspecifik regulering fjernes, og at samreguleringsmekanismer skal følge de samme principper som formel regulering. Rådets fælles holdning nævner ikke samregulering.

3.2.2 Artikler

Kapitel I Anvendelsesområde, formål og definitioner

Artikel 1 (Anvendelsesområde og mål)

Teksten i den fælles holdning og Parlamentets ændringsforslag til artikel 1 er kompatible og indbyrdes sammenhængende. Kommissionen mener, at Parlamentets ændringsforslag til artikel 1 med henblik på klart at definere direktivets anvendelsesområde og mål svarer til teksten i den fælles holdning. I den fælles holdning er udtrykket "slutbruger" indført i stedet for brugere og forbrugere, hvilket Kommissionen mener er en bedre beskrivelse af, hvad direktivet omfatter.

Artikel 2 (Definitioner)

Den fælles holdnings tekst til artikel 2 tydeliggør de definitioner, der anvendes i direktivet, hvilket giver større gennemsigtighed for så vidt angår direktivets anvendelsesområde. Parlamentets ændringsforslag til artikel 2 ændrer tekst, som nu er slettet i den fælles holdning, og indfører et nyt udtryk, "tilknyttet tjeneste", og en definition heraf. Kommissionen mener, at tilføjelsen er overflødig. Den fælles holdnings tekst til artikel 2 indeholder de definitioner, der er brug for i direktivet.

Kapitel II Forsyningspligtydelser, herunder sociale forpligtelser

Teksten i den fælles holdning ændrede titlen på kapitel II, så ordene "herunder sociale forpligtelser" tilføjes. Kommissionen kan acceptere denne ændring.

Artikel 3 (Tilrådighedsstillelse af forsyningspligtydelser)

Parlamentets ændringsforslag tilføjede udtrykket "konkurrencemæssig neutralitet" til kriterierne for, hvordan forsyningspligten bedst varetages. I den fælles holdnings tekst til artikel 3 tilføjes ordet "forholdsmæssig" til kriterierne, medens princippet om at "undgå konkurrenceforvridning" i artikel 3, stk. 2, og "uden at der sker konkurrenceforvridning" i artikel 1 bibeholdes. Forsyningspligtydelser kan både have en indvirkning på konkurrencen mellem virksomheder og på markedspriserne til slutbrugerne, og Kommissionen mener, at begge disse aspekter er dækket af den fælles holdning.

Artikel 4 (Udbud af fastnetadgang)

Parlamentet foreslog at tilføje "effektiv" foran adgang til Internettet i forbindelse med forsyningspligtydelser. Kommissionen foretrækker teksten i den fælles holdning, som kræver "funktionel" adgang til Internettet og også tilføjer en detaljeret betragtning, som forklarer udtrykket. Parlamentets andet ændringsforslag til artiklen pålagde medlemsstaterne at tage højde for den gængse teknologi ved fastsættelsen af datatransmissionshastigheder. Kommissionen var enig i, at det er en relevant overvejelse i forbindelse med transmissionshastighed, og dette afspejles også i den fælles holdning. Parlamentet foreskrev også, at medlemsstaterne ikke skal fastsætte hastigheder ud over, hvad den brede offentlighed har til rådighed. Kommissionen mener, at det må være korrekt at sige hastigheder, som faktisk anvendes af den brede offentlighed, hvilket afspejles i den fælles holdnings tekst.

Artikel 6 (Offentlige betalingstelefoner)

Rådets tekst til artikel 6 henviser til slutbrugernes "rimelige behov" og tydeliggør princippet fra gældende lovgivning om, at medlemsstaterne ikke behøver at iværksætte specifikke foranstaltninger, hvis offentlige betalingstelefoner allerede er almindeligt udbredt, samtidig indførtes et krav om offentlig høring, og begge dele kan accepteres af Kommissionen. Parlamentets ændringsforslag var en redaktionel ændring, som er overflødiggjort af omformuleringen af teksten i den fælles holdning, som efter Kommissionens mening afspejler det tilgrundliggende princip bedre.

Artikel 7 (Særlige foranstaltninger for handicappede)

Den fælles holdnings tekst til artikel 7 behandler udelukkende handicappede brugere, medens brugere med særlige behov er omhandlet i artikel 9. Omflytningen i artikel 7 og 9 i den fælles holdning har på ingen måde ændret direktivets væsentlige bestemmelser. Parlamentets ændringsforslag 11 vedrørende brugere med særlige behov gælder nu bestemmelserne i artikel 9.

Artikel 8 (Udpegelse af virksomheder)

Den fælles holdnings tekst og Parlamentets forslag er identiske med hensyn til medlemsstaternes mulighed for at overdrage ansvaret for dækning af forsyningspligten på grundlag af tjenestetype eller geografisk dækning. Kommissionen gik ind for Parlamentets ændringsforslag om en offentlig høringsprocedure i forbindelse med medlemsstaternes udpegelse af virksomheder til dækning af forsyningspligten. Den fælles holdnings tekst nævner ikke noget om en høringsprocedure.

Artikel 9 (Rimelige takster)

I Parlamentets ændringsforslag 11 blev det foreslået, at medlemsstaterne fastlægger, hvad der menes med brugere med særlige sociale behov, efter en forudgående høring, hvilket Kommissionen hilste velkommen som en nyttig foranstaltning til at afdække, hvad en forbruger med særlige sociale behov er. Teksten i den fælles holdning fastsætter ikke nogen høring inden fastlæggelse af, hvad brugere med særlige sociale behov er.

Artikel 10 (Udgiftskontrol)

Parlamentets og Rådets fælles holdnings tekster til artiklens første og andet stykke er ret ens og kompatible. Den fælles holdning indsatte et nyt stk. 3 for at skabe fleksibilitet for nationale regeludstedende myndigheder, hvis der er udbredt adgang til en facilitet i medlemsstaterne, medens Parlamentets udtalelse ikke behandlede spørgsmålet. Kommissionen støtter Rådets fælles holdning.

Artikel 11 (Kvaliteten af tjenester, der leveres af udpegede virksomheder)

Parlamentets ændringsforslag til artikel 11 udvidede omfanget af oplysninger om tjenestekvalitetet til foranstaltninger til overvågning af tjenestekvaliteten for handicappede brugere, hvilket Kommissionen accepterede. Den fælles holdnings tekst indeholder ikke nogen omtale af tjenestekvalitetsoplysninger vedrørende handicappede brugere. Artikel 35 giver dog mulighed for, at det tilhørende bilag om tjenestekvalitetsparametre kan tilpasses ved hjælp af udvalgsproceduren. Kommissionen mener, at proceduren for tilpasning af bilaget kunne anvendes til at tage højde for Parlamentets ændringsforslag.

Artikel 12 (Beregning af omkostninger i forbindelse med forsyningspligten)

Parlamentets og den fælles holdnings tekst om ændring af stk. 1 i artikel 12 har samme sigte, selv om Parlamentets ændringsforslag udtrykkeligt pålægger de nationale regeludstedende myndigheder at afgøre, i hvilket omfang varetagelsen af forsyningspligten udgør en urimelig byrde. Stk. 2 er også blevet ændret på lignende vis af både Parlamentet og Rådet, så det tydeliggøres, at det er de nationale regeludstedende myndigheders ansvar at sikre, at beregningen af nettoomkostningerne er gennemskuelig. Kommissionen mener, at Rådets fælles holdning bedre definerer de nationale regeludstedende myndigheders ansvar og pligter.

Artikel 13 (Finansiering af forsyningspligten)

Parlamentets ændringsforslag til stk. 1 med henblik på at pålægge en forpligtelse til at kompensere operatører, hvis de pålægges en urimelig byrde i forbindelse med levering af forsyningspligtydelser, er også afspejlet i den fælles holdning. Parlamentets udtrykkelige henvisning til andre specifikke former for finansiering er blevet medtaget i en betragtning. Parlamentets forslag om at tydeliggøre, at der kan være tale om en kombination af de to finansieringsordninger afspejles i den fælles holdnings brug af "og/eller" i artikel 13, stk. 1, litra a). Parlamentets og Rådets fælles holdnings tekster til stk. 2 er identiske.

Artikel 15 (Revurdering af forsyningspligtens omfang)

Både Parlamentets ændringsforslag til stk. 2 og Rådets fælles holdning henviser til specifikke faktorer, som der bør tages højde for ved en revurdering af forsyningspligtens omfang. Parlamentet fremhæver mobilitet og højkapacitet, medens den fælles holdning nævner mobilitet og datatransmissionshastigheder set i lyset af gængse teknologier, der anvendes af et flertal af abonnenterne. Disse kriterier er ækvivalente, men Kommissionen mener, at den fælles holdnings tekst er klarere. I begge tilfælde pålægges Kommissionen at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport efter revurderingen. Parlamentets ændringsforslag kræver desuden, at revurderingen skal foregå i størst tænkelig åbenhed med høring af alle berørte aktører.

Kapitel III - Myndighedskontrol med virksomheder, som har en stærk markedsposition på bestemte markeder

Indsættelsen af et nyt kapitet III, som udelukkende behandler regulering af operatører med en stærk markedsposition på bestemte markeder, tager højde for Parlamentets ændringsforslag 25, 27 og 29, hvori Parlamentet krævede en mere generel artikel, som dækker detailregulering og også skulle omfatte faste kredsløb, foruden at Parlamentet flere steder havde erstattet udtrykket "detailtaksterne" med "detailleddet".

Artikel 16 (Revurdering af forpligtelser)

Rådets fælles holdning reorganiserede flere af direktivets bestemmelser om forpligtelser i forbindelse med stærk markedsposition i et enkelt kapitel om myndighedskontrol. I stk. 1 fastsættes revurdering og, indtil de nationale regeludstedende myndigheder har gennemført denne, bibeholdelse af eksisterende forpligtelser vedrørende detailtakster for adgang til og anvendelse af det offentlige telefonnet, operatørvalg og fast operatørvalg samt et minimumssæt af faste kredsløb som defineret i den gældende lovgivning. Disse ændringer er i fuld overensstemmelse med Parlamentets ændringsforslag 25. Parlamentets ændringsforslag gik ud fra "vedvarende" markedsproblemer, men dette aspekt indgår i de nationale regeludstedende myndigheders evaluering i henhold til proceduren i artikel 14 i rammedirektivet.

Parlamentets ændringsforslag til stk. 2, som krævede, at de nationale tilsynsmyndigheder iværksætter en offentlig høring om alle spørgsmål vedrørende regulering af detailtakster, kunne principielt accepteres af Kommissionen, men er ikke medtaget i artikel 16.

Artikel 17 (Myndighedstilsyn med detailtjenester)

Parlamentets ændringsforslag 25 drejede sig om den artikel, som nu er direktivets artikel 17. Parlamentets ændringsforslag og Rådets fælles holdning er forholdvis ens, idet den nationale tilsynsmyndighed først skal undersøge, hvorvidt de forpligtelser, som kan pålægges operatører med stærk markedsposition i henhold til direktivet om adgang, ville kunne løses med konkurrence, inden der indføres pålæg i detailleddet.

Parlamentets ændringsforslag 26 tilføjede et nyt stykke til bestemmelserne om myndighedstilsyn med detailtjenester, som krævede, at de nationale tilsynsmyndigheder skulle etablere overordnet regulering som svar på begrundede klager, der demonstrerer at brugeres og forbrugeres rettigheder vedvarende ikke imødekommes. Kommissionen, som kunne acceptere princippet i ændringsforslaget, mener, at denne ændring allerede er medtaget i den fælles holdnings tekst, hvori det kræves, at de nationale tilsynsmyndigheder systematisk skal undersøge, hvorvidt der er tale om effektiv konkurrence på detailmarkederne og foretrække overordnet regulering, hvis der konstateres en stærk markedsposition. Vurderinger af detailmarkederne i henhold til rammedirektivets artikel 14 indebærer nødvendigvis en evaluering af forbrugernes stilling på markederne.

Tilføjelsen af "eventuelt" i ændringsforslag 27 er medtaget i stk. 3. Parlamentets ændringsforslag 28 er, skønt det er mere foreskrivende, sammenlignelig med den fælles holdnings tekst til stk. 4, som foreskriver at de nationale tilsynsmyndigheder kan fastsætte formater og metoder, og at nationale tilsynsmyndigheder bør sikre, at der årligt offentliggøres overensstemmelseserklæringer.

Parlamentets ændringsforslag 30 krævede, at organisationer, der er udpeget som havende en stærk markedsposition og skal basere deres takster på omkostningerne, skal offentliggøre oplysninger om rabatordninger, hvilket Kommissionen principielt accepterede. Artikel 17 i Rådets fælles holdning, sammen med de tilhørende betragtninger, giver nationale tilsynsmyndigheder mulighed for at kræve gennemskuelighed af takster, når der er tale om virksomheder, der er udpeget som havende en stærk markedsposition. Den fælles holdnings artikel 21 kræver, at takster generelt skal være gennemskuelige.

Artikel 18 (Myndighedstilsyn med et minimumsæt af faste kredsløb)

Parlamentets ændringsforslag til den oprindelige artikel 27, der nu indgår i Kapitel III som artikel 18, krævede, at de nationale tilsynsmyndigheder skulle gennemføre deres markedsanalyse hvert år, medens den fælles holdnings tekst til artikel 16, stk. 3, kræver, at sådanne analyser skal gennemføres "jævnligt" efter direktivets ikrafttræden. Kommissionen mener, at den fælles holdnings tekst giver den nødvendige fleksibilitet, uden at pålægge de nationale tilsynsmyndigheder unødvendige restriktioner ved evalueringen af konkurrencesituationen på de nationale markeder.

Kapitel IV - Slutbrugernes interesser og rettigheder)

Artikel 20 (Kontrakter)

Bestemmelserne i Parlamentets ændringsforslag 31 afspejles delvis i den fælles holdnings tekst. Kravet om oplysninger, der skal angives før kontraktindgåelsen, er indbygget i den fælles holdnings tekst, medens kravet om at gældende priser og takster skal medtages på kontraktindgåelsestidspunktet ikke udgør et af de krævede kontraktelementer. Parlamentets ændringsforslag 32 ændrede "brugere eller forbrugere" til "abonnenter", medens den fælles holdnings tekst fortsætter med at henvise til forbrugere, indtil der er indgået en kontrakt. I denne sammenhæng stemmer den fælles holdnings tekst overens med definitionen af abonnent i rammedirektivet. I den fælles holdnings tekst er "elektroniske" tilføjet, som det blev foreslået i ændringsforslag 32, men den fælles holdning har ikke medtaget tilføjelsen om mellemmænd, som allerede er dækket af artiklens oprindelige tekst. Stk. 3 er blevet ændret for at tage højde for ændringsforslag 33, så det fastsættes, at abonnenter ikke alene har ret til at blive informeret om deres ret til at bringe kontrakten til ophør, når de modtager en meddelelse om ændrede kontraktforhold, men også har ret til at blive underrettet herom på det tidspunkt, hvor de foreslåede kontraktændringer modtages. Ændringsforslag 34 er dækket af stk. 1 i den fælles holdnings tekst, som anerkender, at Fællesskabets horisontale forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger til sikring af rimelige og gennemskuelige kontraktvilkår for alle forbrugere fuldt ud gælder i tilgift til artiklens bestemmelser.

Artikel 21 (Gennemskuelighed og offentliggørelse af oplysninger)

Parlamentets ændringsforslag 35 pålagde de nationale tilsynsmyndigheder at sikre, at der offentliggøres "præcise og aktuelle" oplysninger om gældende priser og takster, "navnlig for samtlige brugere og forbrugere". Den fælles holdnings tekst henviser til "gennemskuelige og aktuelle oplysninger", "navnlig til alle forbrugere". Kommissionen anser disse to formuleringer for at være identiske i virkning og omfang. Henvisning til "forbrugere" frem for "brugere og forbrugere" er kun et spørgsmål om eftertryk og mindsker ikke artiklens anvendelsesområde. Ligeledes har brugen af "gennemskuelig" i den fælles holdning og Parlamentets brug af "præcise" samme sigte. Den fælles holdnings tekst indeholder hverken bestemmelser om, at de nationale tilsynsmyndigheder skal offentliggøre regelmæssige rapporter om udviklingen i taksterne, eller at de skal fremme udviklingen af interaktive oversigter, som giver forbrugerne mulighed for at sammenligne takster. Kommissionen anså begge dele for at være overregulering.

Artikel 22 (Tjenestekvalitet)

Den fælles holdnings tekst medtog bestemmelsen i stk. 2 om først at pålægge offentliggørelse af oplysninger om tjenestekvaliteten, efter at der er taget hensyn til de berørte parters synspunkter. Parlamentets ændringsforslag 36 er således medtaget i den fælles holdning.

Artikel 23 (Netsikkerhed)

Både Rådets fælles holdning og Parlamentet indføjede nye artikler i kapitlet med henblik på at sikre nettets sikkerhed og drift. Parlamentets forslag til bestemmelser om netsikkerhed er ikke medtaget i artiklen, men er dækket af direktivet om databeskyttelse.

Artikel 24 (Interoperabilitet mellem digitalt tv-udstyr til forbrugerne)

Både Parlamentet og den fælles holdning slettede artiklens stk. 2, som var duplikeret.

Artikel 25 (Telefonistekspedition og nummeroplysningstjenester)

Parlamentet ændringsforslag til artiklen krævede, at alle brugere gratis eller til en rimelig pris skulle have adgang til telefonistekspederede tjenester og nummeroplysningstjenester, hvilket stemmer overens med den fælles holdnings tekst, som i artikel 3 i kapitlet om forsyningspligten sikrer, at telefonistekspederede tjenester og nummeroplysningstjenester som er forsyningspligtydelser skal være til rimelige priser. Alle andre nummeroplysningstjenester bør leveres på kommercielle vilkår.

Artikel 26 (Det fælles europæiske alarmnummer)

Parlamentets ændringsforslag til artiklens stk. 1 nævner "teksttelefoner". I den fælles holdning behandles spørgsmålet med en ny bestemmelse i betragtning 13, som udtykkeligt nævner, at medlemsstaterne har mulighed for at anvende teksttelefoner i forbindelse med særlige foranstaltninger for personer med dårlig hørelse eller taleproblemer.

Parlamentets ændringsforslag 42 indførte to betingelser i stk. 3, som skulle være opfyldt, før netoperatører skulle stille nummervisning til rådighed for nationale instanser, som varetager nødsituationer. I den fælles holdning blev betingelsen om "i det omfang det er teknisk muligt" medtaget, men ikke "og ikke kræver uforholdsmæssigt omfattende midler", som Kommissionen mente var unødvendig og dækket af de almene principper i Fællesskabets lovgivning. Kommissionen mener dog ikke, at en manglende henvisning til den økonomiske gennemførlighed er ensbetydende med, at civilbeskyttelsesinstanserne skal pådrage sig store omkostninger for at gennemføre bestemmelserne i artikel 26. Da de nuværende faciliteter er manuelle, vil der være behov for investeringer i automatiske systemer. Kommissionens tjenestegrene vil arbejde tæt sammen med CGALIES-gruppen (Co-ordination Group on Access to Location Information by Emergency Services - koordineringsgruppen for alarmtjenesters adgang til lokaliseringsoplysninger) med henblik på at aftale en fælles grænseflade for transmission af lokaliseringsdata. Det vil lette udviklingen af standardsoftwarepakker til PSAP (Public Safety Answering Points - alarmcentraler), hvilket mindsker de infrastrukturinvesteringer, som PSAP er nødt til at foretage for at opfylde deres pligter. I praksis vil gennemførelsen af denne bestemmelse blive koordineret med bestemmelserne om infrastrukturudvikling for de berørte nationale alarmtjenester, som skal modtage og anvende lokaliseringsoplysningerne.

Ændringsforslag 42 foreskrev også detaljeret indførelsen af det fælles europæiske alarmnummer, herunder også en bestemmelse om standardisering af dataformatet på grundlag af en standard, der endnu ikke er vedtaget. Den fælles holdnings tekst indeholder ikke detaljerede gennemførelsesbestemmelser. Kommissionen er af den opfattelse, at detaljerede gennemførelsesforanstaltninger bedst klares med supplerende foranstaltninger, som aftales mellem nationale myndigheder og netoperatører. Spørgsmål, som har en europæisk dimension, klares med anvendelsen af passende ETSI-standarder, hvor disse findes. Kommissionen mener, at man for at undgå misforståelser mellem operatører og civilbeskyttelsesinstanser bør nævne udtrykkeligt i artikel 26, at operatører ikke blot "stiller nummervisning til rådighed for de instanser, der varetager nødsituationer", men gør det "uden omkostninger" for de nationale myndigheder. Ændringsforslag 42 omfattede også en henvisning til overholdelse af databeskyttelsesdirektivets artikel 9. I den fælles holdnings tekst er der ingen henvisning til databeskyttelsesdirektivets bestemmelser, som gælder fuldt ud. Kommissionen mener, at det er tilstrækkeligt at erindre om, at nærværende direktiv udgør en del af en samlet pakke vedrørende et nyt, sammenhængende regelsæt for elektronisk kommunikation, og de begrænsninger, som er indeholdt i bestemmelserne i artikel 9 i direktivet om databeskyttelse for så vidt angår netoperatørers lovlige behandling af nummervisningoplysninger, vil fuldt ud finde anvendelse i sammenhæng med artikel 26 i direktivet om forsyningspligtydelser.

Artikel 27 og betragning 37 (Europæiske adgangskoder)

Parlamentets ændringsforslag 3 og 43 pålagde Kommissionen at gennemføre en undersøgelse, der påviser de økonomiske og kommercielle fordele, samt den tekniske gennemførlighed af regionalkoden 3883, inden netoperatører pålægges at videresende opkald til det europæiske telenummereringsområde. Den fælles holdnings tekst tog højde for de bekymringer, der var indeholdt i Parlamentets ændringsforslag, ved at anerkende netoperatørers behov for at få dækket deres omkostninger i forbindelse med overførslen af sådanne opkald. Kommissionen mener, at Rådets fælles holdning i tilstrækkelig grad tager højde for de bekymringer, der kommer til udtryk i Parlamentets ændringsforslag.

Artikel 29 (Udbud af supplerende faciliteter)

Parlamentets ændringsforslag 44 pålagde udbud af visse yderligere telefonfaciliteter, som i øjeblikket ikke er obligatoriske, og det er heller ikke planlagt at gøre dem obligatoriske, men hvis udbud kan pålægges af de nationale tilsynsmyndigheder, hvis de ikke er alment udbredte. Den fælles holdnings tekst bibeholdt den oprindelige fleksibilitet i bestemmelsen, men indføjede Parlamentets forslag "i den udstrækning det er teknisk muligt og økonomisk bæredygtigt". Den fælles holdnings tekst omtaler ikke Parlamentets forslag om at sikre, at der skal være adgang til faciliteterne på tværs af grænserne, hvilket Kommissionen støttede.

Artikel 30 (Nummerportabilitet)

Parlamentets ændringsforslag vedrørende nummerportabilitet gik ud på, at omkostningerne i forbindelse med nummerportabilitet ikke måtte afholde fra at bruge faciliteten, og dette afspejles fuldt ud i den fælles holdnings tekst til artiklen. Parlamentet havde også indføjet et krav om, at brugerne jævnligt skulle informeres om denne facilitet, hvilket ikke fremgår af den fælles holdnings tekst. Kommissionen kan acceptere den fælles holdnings tekst.

Artikel 31 (Transmissionspligt (must carry))

Parlamentet kom adskillige ændringsforslag til artiklen og den tilhørende betragtning, hvoraf den første gik ud på at begrænse omfanget af eventuelle transmissionsforpligtelser til "radio- og tv-udsendelser, som bringes i offentlighedens interesse". Den fælles holdnings tekst pålægger ikke medlemsstaterne denne betingelse for at udpege programmer som transmissionspligtige. Den fælles holdnings tekst pålægger en begrænsning af den byrde, der kan pålægges, ved at anføre, at forpligtelsen skal være "inden for rimelighedens grænser". Den fælles holdning anfører også muligheden af, at sådanne forpligtelser pålægges ethvert net, som et betydeligt antal slutbrugere anvender som et hovedmiddel til radio- og tv-modtagelse.

Et andet af Parlamentets ændringsforslag gik ud på, at transmissionspligt kan omfatte tjenester beregnet til handicappede og brugere med særlige behov. Kommissionen mener at stk. 1 i den fælles holdnings tekst tager højde for dette ændringsforslag, idet det ikke kun dækker radio- og tv-kanaler men også radio- og tv-tjenester, hvilket kunne omfatte tjenester for handicappede og brugere med særlige behov. Parlamentets redaktionelle ændring af stk. 1, som erstatter "strække sig over et begrænset tidsrum" med "tages op til revision med regelmæssige mellemrum" ligger meget tæt op ad den fælles holdnings tekst til dette stykke.

Et af Parlamentets ændringsforslag gik ud på, at operatører, der udbyder tjenester med betinget adgang og dertil knyttede faciliteter, kunne pålægges at give radio- og tv-selskaber adgang til deres tjenester og faciliteter. I henhold til artikel 6 i den fælles holdning til direktivet om adgang og samtrafik, gives radio- og tv-selskaber adgang til tjenester med betinget adgang og tilknyttede faciliteter på ensartede, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår. I henhold til artikel 5 i direktivet om adgang og samtrafik, kan medlemsstaterne på deres eget område fastsætte, at radio- og tv-selskaber gives adgang til andre faciliteteter som elektroniske programoversigter og application programme interfaces, medens artikel 6 også fastsætter, at adgang til andre faciliteter i fremtiden kunne fastlægges på EU-niveau, alt efter hvordan den teknologiske udvikling forløber.

Et andet ændringsforslag gik ud på, at transmissionspligtige radio- og tv-udsendelser skulle gives en fremtrædende plads i programsøgesystemerne eller programguiderne (EPG). Kommissionen mener, at regulering af fremtrædende pladser i EPG og søgesystemer er indholdsregulering, og det er nu anført i den fælles holdnings tekst til artikel 6, stk. 5, i direktivet om adgang og samtrafik.

For så vidt angår kompensation til netoperatører, er den fælles holdning og Parlamentets sigte næsten ens, idet medlemsstaterne får mulighed for at afgøre, om netoperatører skal godtgøres for pålæggelsen af transmissionspligt eller ej. Parlamentet opremsede en række kriterier i tilfælde af, at medlemsstater beslutter at give netoperatører godtgørelse, medens den fælles holdnings tekst ikke indeholder nogen kriterier for fastsættelsen af godtgørelsen, men kræver, at der ikke sker diskrimination i behandlingen af netoperatører, og at enhver godtgørelse skal være afpasset efter ydelsen, og proceduren skal være transparent.

Artikel 32 (Supplerende obligatoriske tjenester)

Parlamentets ændringsforslag til artiklen støttede princippet om, at virksomheder, som pålægges at udbyde supplerende obligatoriske tjenester bør kompenseres af medlemsstaten for de omkostninger, leveringen af disse tjenester medfører. I modsætning til, hvad der gælder for forsyningspligten, er det i den fælles holdnings tekst fastsat, at der ikke kan pålægges en kompensationsordning til fordel for bestemte virksomheder i forbindelse med de pligter, der pålægges i henhold til denne artikel. Kommissionen mener, at retssikkerheden forbedres, hvis man vedtager princippet i Parlamentets forslag, nemlig at en virksomheds eventuelle nettoomkostninger kompenseres i forbindelse med foranstaltninger, som gennemføres i henhold til denne artikel, forudsat at kompensationen er i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

Artikel 33 (Høring af berørte parter)

Parlamentets ændringsforslag fremhævede i det første stykke drøftelser med handicappede brugere, hvilket den fælles holdnings tekst ikke nævner. Parlamentet foreslog også indføjelsen af et nyt stykke, som opfordrede medlemsstaterne til at tilskynde til indførelsen af mekanismer for samregulering med henblik på udbuddet af visse forsyningspligtydelser f. eks. med hensyn til at opfylde handicappede brugeres behov, føre tilsyn med taksterne, gennemføre omkostningskontrol, realisere et vist tjenestekvalitetsniveau, sørge for transparent finanisiering af nettoomkostningerne i forbindelse med forsyningspligten, realisere et minimumsniveau for forbrugerbeskyttelse, sikre offentliggørelse af priser og takster, stille telfonistekspederede tjenester, nummerportabilitet samt operatørvalg og fast operatørvalg til rådighed, sikre konsultation af berørte parter og nå frem til en udenretslig bilæggelse af tvister. Den fælles holdning omtaler ikke specifikke områder, hvor der bør anvendes samregulering. Kommissionen mener ikke desto mindre, at en række artikler i Rådets fælles holdning giver medlemsstaterne den nødvendige fleksibilitet til at nå direktivets målsætninger. Kommissionen foretrækker fremgangsmåden i Rådets fælles holdning, som er baseret på indbygget fleksibilitet frem for at angive visse artikler, hvor der skal ske samregulering fremover.

Artikel 34 (Udenretslig bilæggelse af tvister)

Parlamentets ændringsforslag 55 krævede oprettelse af nationale klageinstanser, medens den fælles holdnings tekst ligger tættere på den oprindelige ved at fastsætte transparente, enkle og billige procedurer til udenretslig bilæggelse af tvister. Den fælles holdning gav medlemsstaterne mulighed for at begrænse procedurerne til forbrugere, hvis medlemsstaten ønsker det, i modsætning til Parlamentets ændringsforslag, som bibeholdt det oprindelige omfang, som dækkede både brugere og forbrugere. Kommissionen kan acceptere den fælles holdnings tekst.

3.2.3 Bilag

Bilag I (Beskrivelse af de i artikel 10 nævnte faciliteter (kontrol med udgifter) og i artikel 29 (supplerende faciliteter)

Parlamentets ændringsforslag 56 til bilaget krævede snarere end muliggjorde "blød frakobling" ved manglende betaling af regninger, medens den fælles holdning bibeholder fleksibiliteten.

Bilag II (Information, der skal offentliggøres i henhold til artikel 21)

Ændringsforslag 57 forklarede de hensyn til forbrugerbeskyttelse, der lå til grund for at kræve offentliggørelse af oplysninger, hvilket ikke er medtaget i den fælles holdnings tekst. Et nyt stykke krævede, at medlemsstaterne skulle informere forbrugerne om deres rettigheder i forbindelse med forsyningspligten og nævnte udtrykkeligt faciliteterne i bilag I. Dette er ikke medtaget i den fælles holdnings tekst.

Bilag IV (Beregning af eventuelle nettoomkostninger ved forsyningspligten og fastsættelse af kompensations- eller deleordninger i henhold til artikel 12 og 13)

Både Parlamentets ændringsforslag 59 og Rådets fælles holdning slettede stykket om en momslignende kompensationsordning. Kommissionen foretrækker at bibeholde denne bestemmelse.

Bilag V (Procedure for revurdering af forsyningspligtens omfang i henhold til artikel 15)

Både Parlamentets ændringsforslag 60 og Rådets fælles holdning har slettet bilagets bestemmelser vedrørende Kommissionens muligheder i sammenhæng med en revurdering af forsyningspligtens omfang.

Bilag VI (Interoperabilitet mellem digitalt forbrugerudstyr)

Parlamentets ændringsforslag duplikerede delvis andre bestemmelser i bilaget eller var udtrykkeligt foreskrivende vedrørende udbredelsen af MHP-standarden for tv-apparater i forbindelse med interaktive tjenester. Rådets fælles holdning behandlede ikke spørgsmålet om MHP-standarden.

4. Konklusion

Rådets fælles holdning medtog mange af de ændringsforslag, som Europa-Parlamentet havde vedtaget ved første behandling. Både Rådets fælles holdning og Parlamentets endelige tekst stemmer i det væsentlige overens med Kommissionens oprindelige forslag. Kommissionen mener dog, at teksten ville blive bedre, hvis der var yderligere specifikke foranstaltninger vedrørende handicappede brugere og offentlige høringer vedrørende visse aspekter i forbindelse med forsyningspligten, f.eks. fastlæggelse af, hvad brugere med særlige sociale behov er. Alligevel mener Kommissionen, at den overordnede balance i den fælles holdning er acceptabel.