KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 25.09.1996 
KOM(96) 339 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
OM 
KERNEENERGIMDUSTMENI BEN EUROPÆISKE UMON 
(VEJLEDENDE KERNENERGWROGRAM 
1 HENHOLD m EVRATOMTRAKTATENS ARTIKEL 40 

INDHOLDSFORTEGNELSE 
I INDLEDNING 3 
1. Det vejledende kerneenergiprogram for Fællesskabet (PI NC) 3 
2. Hvidbogen: En energipolitik for Den Europæiske Union 4 
3. Kerneenergiens rolle i EF og på verdensplan 5 
II KERNEKRAFTEN SOM VALGMULIGHED INDEN FOR RAMMERNE AF 
EFs ENERGIPOLITIK 6 
1. Samlet konkurrenceevne 6 
a. Produktionsomkostninger for nukleart baseret elektricitet 6 
b. Kernekraftens konkurrenceevne i forhold til andre energikilder . . 8 
c. Eksport 9 
d. Langsigtede investeringer 9 
e. Kvalificeret indenlandsk beskæftigelse 10 
f. Innovation og teknologisk udvikling 10 
2. Forsyningssikkerhed 10 
a. Nye udviklingslinjer i EF 10 
b. Voksende energiefterspørgsel på verdensplan 11 
c. Særlige forhold vedrørende kernebrændsel 12 
d. Ikke-spredning og sikkerhedskontrol 12 
3. Beskyttelse af befolkningen og miljøet 13 
a. Grundlæggende sikkerhedsnormer for strålings- og 
sundhedsbeskyttelse . • 14 
b. Nedsættelse af udledningerne af C02 og andre skadelige 
stoffer 14 
c. Miljøvurdering og katastrofeberedskab 15 
d. Forvaltning af radioaktivt affald 15 
e. Tekniske problemer ved nuklear sikkerhed 16 
III SIKKERHEDSPROBLEMER I DE ØST- OG CENTRALEUROPÆISKE 
LANDE OG I SNG 17 
IV KOMMISSIONENS ROLLE I FORBINDELSE MED EURATOM 
TRAKTATENS ARTIKEL 40 18 
1. Foranstaltninger for at lette investeringer på kerneenergiens område . . 18 
2. Oversigt over udviklingen på det nukleare område 18 
V DEN EUROPÆISKE KERNEENERGIINDUSTRI: HOVEDTRÆK OG 
UDFORDRINGER 19 
1. Kerneenergiens aktiviteter og forretningsmuligheder 19 
2. Vilkår for forsyning med kemebrændsel 20 
3. Teknologiske udfordringer på området kernesikkerhed 21 
4. Brugt brændsel, nukleart affald og afvikling 22 
5. Transport af radtioaktivt materiale 22 
6. Brug af plutonium 23 
7. Fremtidens teknologi, forskning og udvikling vedrørende kernekraft ... 23 
VI. KONKLUSION 25 
BILAG 27 
1 
I INDLEDNING 
1, Det vejledende kerneenergiprogram for Fællesskabet (PINn 
Afsnit II i Euratom-traktaten hedder "Bestemmelser til fremme af kerneenergiens 
udvikling". Dette afsnits kapitel IV vedrører "Investeringer", og artikel 40 i dette 
kapitel lyder: 
"For at fremme initiativ hos personer og virksomheder og for at lette en 
koordineret udvikling af deres investeringer på kerneenergiens område, offentliggør 
Kommissionen regelmæssigt programmer af vejledende karakter, især vedrørende 
målsætning for fremstilling af kerneenergi, og de investeringer af enhver art, som 
deres gennemførelse indebærer. 
Kommissionen indhenter udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg om disse 
programmer, inden de offentliggøres. " 
Siden traktatens vedtagelse har Kommissionen offentliggjort tre vejledende 
kerneenergiprogrammer og en ajourføring. Det skete i henholdsvis 1966, 1972, 
1984 og 19901). 
Kommissionen fandt i 1990, at retningslinjerne i PINC fra 19842) stadig var 
aktuelle i det væsentlige, både med hensyn til målsætningerne for 
kerneenergiproduktionen i Fællesskabet og med hensyn til følgerne for alle berørte 
parter: offentlige myndigheder, el-producenter og kerneenergiindustrien. 
Kommissionen fandt desuden, at alle de indbyrdes sammenhængende aspekter af 
kerneenergiproduktionen var omfattet af den generelle energipolitik. Det vejledende 
program fra 1984 var nemlig et af de elementer, som Rådet tog hensyn til i 1986, 
da det fastlagde de energipolitiske mål frem til 19953). 
Det er Kommissionens opfattelse, at tiden nu er inde til igen at tage kerneenergiens 
hovedspørgsmål op til behandling, som fastlagt i Euratom-traktatens artikel 40. 
Herunder må man hele tiden være opmærksom på de begrænsninger, der er fastlagt 
i denne artikel og traktaten som helhed. 
Siden det sidste vejledende kerneenergiprogram blev vedtaget i 1984, har 
energisituationen i Fællesskabet ændret sig, og energimarkedet liberaliseres stadig 
mere. Vi ved mere om miljøproblemerne ved anvendelse af energi, og vi er langt 
mere opmærksomme på alvoren i klimaforandringerne og på behovet for at 
nedsætte udledningen af drivhusgasser på globalt plan. Den stigende 
opmærksomhed på de meget vigtige problemer med den nukleare sikkerhed ved 
kernekraftværkerne i de Øst- og Centraleuropæiske lande og i SNG samt de store 
politiske forandringer, som i disse lande har ført til en styrkelse af 
i) "Industrien for konstruktion og opførelse af kernekraftværker stillet over for gennemførelsen af det indre 
marked. Ajourføring af det vejledende kerneenergiprogram vedtaget af Kommissionen i 1984" 
KOM(89) 347 endelig udg. af 7. februar 1990. 
2) "Vejledende kerneenergiprogram i henhold til Euratom-traktatens artikel 40, 1984". KOM(85) 401 
endelig udg. af 23. juli 1984, ledsaget af udtalelsen fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg den 30. maj 
1985 ØSU 472/85. 
3) Rådets resolution af 16. september 1986 om nye energipolitiske mål for Fællesskabet frem til 1995 og 
konvergensen mellem medlemsstaternes politik, EFT nr. C 241 af 25.9.1986, s. 1/ 
nedrustningspolitikken, er også relevante faktorer. Alle disse forhold påvirker 
kerneenergiens fremtidige udvikling. 
Kommissionens hensigt med det vejledende kerneenergiprogram fra 1996 er at 
tilvejebringe et overblik over kerneenergisituationen i Den Europæiske Union og at 
udsende et signal om, at den tillægger kerneenergispørgsmålet stor betydning. I den 
nyligt udkomne hvidbog "En energipolitik for Den Europæiske Union"4) bebudede 
Kommissionen at den ville udarbejde PINC 1996, og dette program ligger inden for 
rammerne af den fælles energistrategi, der er fremlagt i hvidbogen. 
Som fremhævet i hvidbogen er EF på vej mod et integreret, liberaliseret og mere 
konkurrencepræget energimarked. Derfor er det nye vejledende kerneenergiprogram 
mere markedsorienteret end de tidligere. Det fremhæver desuden de store 
udfordringer, som industrien står over for og diskuterer de væsentligste af de 
bekymringer, som kommer til udtryk i den offentlige debat. 
Kerneenergispørgsmålet er tydeligvis stærkt kontroversielt i EU. Der kommer 
mange forskellige synspunkter til udtryk, og dette skal ses på baggrund af, at 
medlemsstaterne har forskellige energi strukturer og forskellige holdninger til 
kerneenergi. Efter Kommissionens opfattelse er det ikke desto mindre vigtigt, at 
den ajourfører sine synspunkter og fremmer den størst mulige grad af 
gennemskuelighed på dette område . 
I overensstemmelse med Euratom-traktatens artikel 40 vil Kommissionen høre Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg om dette udkast til vejledende kerneenergiprogram, 
før den vedtager og offentliggør det endelige dokument. 
I betragtning af den store betydning, som af mange forskellige parter tillægges den 
fremtidige udvikling af kerneenergipolitikken i EF, og de mange forskellige 
situationer, der hersker i medlemsstaterne, mener Kommissionen desuden, at det 
ville være nyttigt med en bred og veldokumenteret meningsudveksling, inden 
dokumentet vedtages endeligt. 
Hvidbogen: En energipolitik for Den Europæiske Union 
I hvidbogen "En energipolitik for Den Europæiske Union" fastlægger 
Kommissionen tre relevante målsætninger på energiområdet: samlet 
konkurrenceevne, sikre energiforsyninger og miljøbeskyttelse. 
Kommissionen bemærker: 
"I arbejdet for at nå disse målsætninger må Fællesskabet holde sig for øje, at den 
forventede energiafhængighed vil vokse, og at de fremtidige valg i forbindelse med 
miljøbeskyttelsen kan øge denne afhængighed Det skal heller ikke glemmes, at 
integreringen af Fællesskabet betyder større solidaritet i de energivalg, de enkelte 
lande træffer. " 
Kerneenergiens fremtidige udvikling i EF skal anskues inden for denne 
overordnede ramme for den generelle energipolitik. Samtidig skal man følge ånden 
4) KOM(95) 682 af 13.12.1995 
i de relevante bestemmelser i Euratom-traktaten. Det politiske sigte med en ramme 
for kerneenergiens udvikling er at bidrage til, at hvidbogens tre energipolitiske mål 
nås. Om kerneenergien har en fremtid i EF, afhænger i høj grad af, om samfundet 
og dets politiske ledere kan acceptere den. I hvidbogen analyseres situationen på 
følgende måde: 
"Acceptproblemet skyldes især bekymring for den nukleare sikkerhed, transport og 
bortskaffelse af nukleart affald og ikke-spredningsforhold Kravet om 
diversificering, den nukleare industris konkurrenceevne overfor tredjelande, og 
integrering af el-markedet i flere medlemsstater understreger kerneenergiens rolle i 
el-produktionen. 
En række medlemsstater er imidlertid i vidt omfang afhængige af nuklear energi, 
mens andre foretrækker at føre en ikke-nuklear energipolitik, og en tredje gruppe 
har besluttet at begrænse afhængigheden af kernekraft eller helt at lukke 
eksisterende kraftværker. 
De europæiske institutioner har derfor i medfør af Euratom-traktaten beføjelser til 
udvikling af nuklear energi i overensstemmelse med nationale regler og politik. 
Valget mellem energiteknologier eller brændstoffer afhænger altid af en politisk 
vurdering, men kerneenergi bør fortsat være blandt valgmulighederne." 
Med hvidbogens argumenter er scenen sat for dette nye vejledende 
kerneenergiprogram. Det sigter mod at bidrage til en nyvurdering af kerneenergiens 
forskellige momenter i EU, sådan som det ser ud i dag, og som de kan udvikle sig. 
Afslutningsvis foreslås en række grundprincipper på EF-plan. 
I betragtning af at kerneenergiens udvikling har en vigtig industriel dimension, i el­
produktionen såvel som i hele brændselskredsløbet, lægger de kommende års 
udfordringer et stort ansvar på kerneenergiindustrien. Disse udfordringer beskrives 
nærmere her i dokumentet. 
3, Kerneenergiens rolle i EF og på verdensplan 
EU råder idag over en højt udviklet kerneenergiindustri, som dækker hele 
brændselskredsløbet, og det teknologiske grundlag beherskes selvstændigt. 
I Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrig, Nederlandene, Finland, Sverige og Det 
Forenede Kongerige er der over 140 kernereaktorer i drift, og dermed er EU 
verdens førende producent af nukleart baseret elektricitet. 
Omtrent en tredjedel af EF's elektricitet produceres på kernekraftværker. 
Vesteuropas kerneenergiindustri har opbygget mindst lige så megen driftserfaring, 
som den der foreligger i USA, Japan og andre større industrilande. 
Store lande i Asien (Kina, Indien og Sydkorea) og i Øst- og Centraleuropa samt i 
SNG har valgt at medtage kernekraften blandt kilderne til opfyldelse af deres 
energibehov. Andre asiatiske lande som f.eks. Indonesien, Thailand, Pakistan og 
Tyrkiet har meddelt, at også de har til hensigt at medtage kernekraft i deres 
energiplaner. 
Derimod har USA ikke givet tilladelse til opførelse af nye kernekraftværker siden 
1974, men mange værker er i drift, og forskningsarbejdet fortsætter. I Latinamerika 
tilskynder lande som Argentina og Brasilien til udvikling af kernekraft, mens andre 
har fravalgt kerneenergi som mulighed. 
H KERNEKRAFTEN SOM VALGMULIGHED INDEN FOR RAMMERNE AF 
EFs ENERGIPOLITIK 
Beslutninger vedrørende kerneenergi, der træffes på EF-plan, skal placeres inden for 
rammerne af de generelle energipolitiske vedtagelser. Ifølge Euratom-traktaten skal EF 
bl.a. fastlægge fælles energipolitiske retningslinjer. De energipolitiske mål i forbindelse 
med unionstraktaten er drøftet i Kommissionens hvidbog om energipolitikken. Politiske 
beslutninger med hensyn til kerneenergi skal træffes inden for de rammer, der er udstukket 
både i PINC og i hvidbogen under hensyntagen til de konstaterede industrielle 
udfordringer. Også den omstændighed, at offentlighedens holdning til kernekraft skifter fra 
land til land, må man hele tiden være opmærksom på. Endelig er det klart at kernekraftens 
sikkerhed går frem for alt. 
Som anført i hvidbogen bør enhver energipolitisk beslutning i EF mindst bidrage til, at 
følgende tre grundlæggende mål nås: 
samlet konkurrenceevne 
sikre energiforsyninger 
miljøbeskyttelse. 
Kerneenergien skal bedømmes efter disse tre mål og efter det bidrag den kan yde til at nå 
dem. 
Samlet konkurrenceevne 
a. Produktionsomkostninger for nukleart baseret elektricitet 
I følge en undersøgelse foretaget i fællesskab af OECD og IEA, 
offentliggjort i 19935), fordeler de samlede omkostninger ved nukleart 
produceret elektricitet sig på følgende måder, når der lægges en 
kalkulationsrente på gennemsnitligt 5% til grund: oprindelig investering 45-
55%, drift og vedligeholdelse 20-25%, brændsel 20-25%. Sættes den 
gennemsnitlige kalkulationsrente til 10%, bliver de oprindelige investeringer 
68-70%, drift og vedligeholdelse 15-20% og brændsel 12-20%. 
For nykonstruerede vandkølede reaktorer (den mest udbredte type i den 
vestlige verden) anslås el-produktionens samlede omkostninger (ved 1991-
priser) til 22 - 30 ECU/1000kWh, når renten sættes til 5%, og 33 - 41 
ECU/1000kWh, hvis renten sættes til 10%. 
S) "Projected costs of generating electricity-update 1992" 
Denne rype OECD-undersøgelse bygger på spørgeskemaer, og resultaterne på svar fra medlemsstater, 
som har kernekraftværker. 
Omkostningerne er højere for gamle vandkølede reaktorer, for andre 
reaktortyper (f.eks. gaskølede reaktorer) og for letvandsreaktorer, som ikke 
kan udnytte de lavere omkostninger, der skyldes standardisering eller 
masseproduktion. Investeringsudgifterne til et kernekraftværk af den type 
kan blive dobbelt så store som udgifterne til et enkelt kernekraftværk, der 
indgår i en serie. 
Investeringsomkostningerne omfatter de grundlæggende 
anlægsomkostninger, tekniske omkostninger, uforudsete udgifter, samt 
udgifter til afvikling og til langsigtet affaldsforvaltning ved afvikling. 
I alle de medlemsstater, der bruger kernekraft, pålægger 
sikkerhedsmyndighederne el-producenterne at stille finansieringsreserver til 
side til afvikling og affaldsbortskaffelse. Fondenes størrelse fastsættes af 
hver medlemsstat. 
Afviklingsomkostninger 
Afviklingsomkostningerne er forskellige for forskellige kernekraftværker. 
Selvom overslagene er præget af en vis usikkerhed, ser det i øjeblikket ud 
til, at omkostningerne ved afvikling er forholdsvis små i forhold til de 
samlede investeringsomkostninger. Det skønnes, at 
afviklingsomkostningerne for en lOOOMWe vandkølet reaktor udgør 10 -
15% af de samlede investeringsomkostninger i faste priser, men for andre 
reaktortyper kan de ligge højere. Denne procentdel falder efter diskontering 
(1,4 - 3,7% ved en rente på 5%, 0,2 - 2,1% ved en rente på 10%). 
Brændselsomkostninger 
Også brændselsomkostningerne skifter afhængig af reaktortypen og af, 
hvilket valg der træffes med hensyn til brændselskredsløbet. Benyttes der 
oparbejdning, anslås de samlede brændselsomkostninger (ved 1991 -priser) 
til 4,6 ECU / 1000 kWh; i et brændselskredsløb, hvor brændslet kun 
benyttes en gang, anslås de samlede omkostninger til 4,1 ECU pr. 1000 
kWh. 
Affald, transport og bortskaffelse 
Ifølge en OECD-rapport fra 19946) modsvarer omkostningerne ved 
oparbejdning, forglasning og affaldsbortskaffelse til 27% af 
brændselsomkostningerne i et brændselskredsløb med oparbejdning, mens 
transportomkostningerne modsvarer 1,5 - 2%. Når brændslet benyttes en 
enkelt gang, modsvarer transport og oplagring af bestrålet brændsel ca. 10% 
af brændselsomkostningerne, mens indkapsling og bortskaffelse af det 
bestrålede brændsel modsvarer ca. 5% af omkostningerne. 
6) "The Economics of the Nuclear Fuel Cycle", NEA/OECD -1994. 
Oplagringsomkostninger 
En tidligere rapport fra 19907) har anført omkostninger der svinger mellem 
400 og 1 300 ECU/m3 til oplagring af lavt bestrålet brændsel, og 
omtrentlige diskonterede investeringsomkostninger på 100 000 ECU/m3 til 
oplagring af højt bestrålet affald. 
Omkostningsskøn påvirkes naturligvis af de antagelser, som de bygger på, 
og rummer derfor en vis usikkerhed, især hvad angår affaldsbehandling og -
oplagring. Men som de anførte omkostningsskøn fra OECD viser, vil selv 
en betydelig variation i omkostningerne til affaldstransport eller -oplagring 
kun fa en lille virkning på den samlede pris for kernekraftbaseret 
elektricitet, fordi omkostningerne til kernebrændsel kun udgør 20-25% af de 
samlede omkostninger. 
Kernekraftens konkurrenceevne i forhold til andre energikilder 
Konkurrenceevnen afhænger af produktionsomkostningerne for den 
fremstillede elektricitet (målt i kWh). Disse omkostninger udgør 
hovedfaktoren ved fastlæggelse af den pris, som opkræves hos forbrugerne 
af nuklear elektricitet, og det vil hovedsageligt sige i sværindustrien, der er 
de største enkeltforbrugere. 
Den tidligere nævnte fælles OECD- og IEA-undersøgelse fra 1993 
sammenligner de fremskrevne omkostninger fra forskellige 
elproduktionskilder på grundlag af data, som medlemsstaterne har stillet i 
rådighed, idet de beregnes som udjævnede middelomkostninger. På grundlag 
af gennemsnitlige diskonterede omkostninger ved en kalkulationsrente på 
5% om året, viser undersøgelsen, at kernekraft synes at være den mest 
økonomiske valgmulighed i 13 af de 15 undersøgte lande (undtagelserne er 
Det Forenede Kongerige og Nederlandene). Med en rente på 10%, er der 
stadig en reel økonomisk fordel ved at benytte kernekraft i fem lande; i fem 
andre står valget mellem kernekraft og naturgas. Disse konklusioner bygger 
på en hypotese om prisstabilitet for brændslerne, hvad der på ingen måde er 
sikkerhed for, fordi efterspørgslen efter naturgas er stigende. Tallene 
omfatter også omkostninger ved afvikling og affaldsbortskaffelse. 
Undersøgelsen forventes ajourført i 1997. 
En anden OECD-undersøgelse, som blev offentliggjort i 1992, ser på de 
generelle økonomiske virkninger af at bruge kerneenergi. Den økonomiske 
analyse, der er gennemført for de lande, der har valgt kerneenergi, viser 
klart positive virkninger på betalingsbalancen på grund af besparelser i 
energiimporten. Kernekraftens økonomiske fordele afhænger naturligvis af 
en lang række faktorer, og det er derfor ikke overraskende, at forskellige 
undersøgelser giver forskellige resultater. 
Den gradvise liberalisering af EF's indre energimarked vil betyde, at 
kerneenergien skal konkurrere inden for de samme rammebetingelser som 
7) Rapport EUR 12871: "Evaluation of Storage and disposal costs for conditioned radioactive waste in 
several European countries". 
alle andre energikilder. En fuldstændig gennemførelse af det indre marked 
og en streng anvendelse af de relevante regler om statsstøtte og konkurrence 
betyder, at der skal være lige konkurrencevilkår for alle energikilder, og at 
der lægges særlig vægt på, at omkostningerne er gennemskuelige. 
Uanset hvordan uranprisen eller valutakurserne udvikler sig, vil 
råvareomkostningerne næppe få nogen større virkninger for kernekraftens 
konkurrenceevne, eftersom omkostningerne ved at anskaffe kildematerialet i 
øjeblikket står væsentligt under 10% af elproduktionsomkostningerne. 
Resten af produktionsomkostningerne skyldes hovedsagelig det teknologiske 
og industrielle input, som stammer fra EU-området selv. EU råder over den 
nødvendige ekspertise inden for nuklear teknologi og har også kapacitet til 
at forbedre denne teknologi yderligere. 
Det skal bemærkes, at den nukleare industris kapitalintensive karakter gør, 
at bl.a. renteniveauet er afgørende for, hvor attraktiv denne mulighed er. 
Dertil kommer, at kernekraftens omkostninger og priser sandsynligvis vil 
blive nyvurderet i lyset af udviklingen henimod en liberalisering af 
elmarkederne og i visse tilfælde privatisering (f.eks. i Det Forenede 
Kongerige). 
Eksport 
Industrifolk og fabrikanter, der beskæftiger sig med det nukleare 
brændselskredsløb eller med anlæg af kernekraftværker, yder et væsentligt 
bidrag til EU's eksportindtjening. Også på de store globale markeder for 
behandling af nukleart affald og for afvikling af værker, er der voksende 
eksportmuligheder for europæisk erhvervsliv. 
Eksportmarkederne er væsentlige for, at europæisk erhvervsliv kan fastholde 
sit teknologiske niveau og sin knowhow, navnlig inden for den industri, der 
beskæftiger sig med brændselskredsløbet eller med fremstilling af udstyr. 
Kommissionen har ført og fører forhandlinger om kerneenergiaftaler med 
tredjelande for at lette forretningerne og handelen med varer og 
tjenesteydelser inden for kernekraftindustrien. 
Bemærk, at al nuklear eksport fra EU er underlagt IAEA-reglerne og 
Euratoms sikkerhedskontrol. 
Langsigtede investeringer 
Investeringer i kernekraftindustrien foretages på langt sigt. Der går lang tid 
inden de begynder at give afkast, og de kræver derfor stabile og gunstige 
lovgivningsmæssige og økonomiske rammebetingelser. Det tager 5-10 år at 
konstruere og anlægge et kernekraftværk, som derefter drives og 
vedligeholdes i en periode på 40 år eller mere. Operatøren skal have 
sikkerhed for at brændslet og de brændselsrelaterede tjenesteydelser står til 
rådighed i hele den periode, og at det brugte brændsel og det nukleare 
affald kan behandles på tilfredsstillende vis. 
10 
Under gennemførelsen af det indre elektricitetsmarked kan medlemsstaterne 
tage rimeligt hensyn til kernekraftindustriens behov for langsigtet 
planlægning og i overensstemmelse hermed tilvejebringe betingelser for 
sådanne store, langsigtede investeringer. 
e. Kvalificeret indenlandsk beskæftigelse 
Over 90% af kernekraftens omkostninger skyldes tjenesteydelser, som 
leveres af virksomheder inden for EU. Heraf følger, at der gøres stort brug 
af indenlandsk arbejdskraft, enten direkte eller indirekte. Denne 
beskæftigelse skabes eller holdes i gang af investeringer i de forskellige 
erhvervsgrene, der bidrager til kerneenergiproduktionen, og ved drift af de 
opførte anlæg. 
Kernekraftindustrien skønner, at den giver beskæftigelse til over 400 000 
ansatte i Europa, inden for opgaver, der er direkte forbundet med 
elproduktion og aktiviteter i brændselskredsløbet. Der er hovedsagelig tale 
om højt kvalificerede medarbejdere, som yder et vigtigt bidrag til EU's 
økonomiske, sociale, industrielle og videnskabelige udvikling. 
/ Innovation og teknologisk udvikling 
I Euratom-traktaten har det fra starten yæret anerkendt, at kerneenergiens 
udvikling ikke ville have været muligt uden store gennembrud inden for 
forskning og udvikling. Kernekraftindustrien har hele tiden haft succes med 
innovation og anvendelse af ny teknologi. Kerneenergiforskningen må 
fortsættes sideløbende med forskning i vedvarende energikilder og 
bestræbelser på at øge energieffektiviteten. Støtte fra EFs 
rammeprogrammer fra EFs forskning og udvikling vil sammen med støtte 
fra nationale programmer bidrage til en yderligere forbedring af 
sikkerheden, til industriens effektivitet og til skabelsen af nye 
eksportmarkeder. 
2. Forsyningssikkerhed 
a. Nye udviklingslinjer i EF 
Som også anført i hvidbogen er det svært at spå om fremtidens 
udviklingslinjer for udbud og efterspørgsel. Man har undersøgt forskellige 
scenarier for mulige samfundsøkonomiske udviklinger frem til år 20208). I 
denne undersøgelse hedder det, at: 
Nogle af nøglebudskaberne, som kan påvirke Fællesskabets politik, er 
følgende: 
Europas afhængighed af importeret energi vil forøges betydeligt 
8) European Energy to 2020: A scenario approach. Réf.: SEC (95) 2283 af 20.12.1995. 
11 
gas vil konkurrere med olie som den førende komponent i 
brændselsforbruget 
europæiske forbrugere vil i stigende omfang blive afhængig af 
energiforsyninger "fra nettet" 
der er betydelig fleksibilitet i den endelige udformning af 
brændselssammensætningen i fremtiden. Afgørende faktorer vil være 
den vægt, klimaændringerne tillægges, virkninger af teknologi og 
liberaliseringen af markederne, og endelig at nogle vedvarende 
energikilder ligger på grænsen af økonomisk levedygtighed. 
Disse forhold giver grundlag for en fortsat rolle til kernekraften i fremtidens 
energiforsyning i EF. En sådan rolle vil især være gavnlig, hvis den 
nuværende tilfredsstillende grad af variation i forsyningskilderne mindskes i 
de kommende år, hvad nogle eksperter regner med. 
Derfor må der fortsat gøres en indsats for at spare på energien, sprede 
energikilderne og opretholde en høj grad af selvforsyning. Trods de store 
forskelle mellem EF-medlemsstaternes nationale politik, må disse handle i 
fællesskab for at mindske begrænsningerne i forsyningsmulighederne. Og 
her kan kerneenergi yde et bidrag. 
Voksende energiefterspørgsel på verdensplan 
Da energimarkederne er internationale, må man også kaste et blik på den 
globale energisituation. 
I en situation hvor energiefterspørgslen næsten stagnerer i Europa og 
ligefrem falder i det tidligere Sovjetunionen, er det let at overse, at 
energiefterspørgslen stiger særdeles hurtigt i Asien. Dertil kommer, at 
befolkningsvækst og udvikling i tredjeverdenslandene vil øge disses forbrug 
af fossile brændsler. Ifølge Kommissionens ovennævnte 
scenarioundersøgelse kan verdens samlede energiefterspørgsel stige med så 
meget som 50% frem til år 2020. Med en samordnet indsats for at forbedre 
energieffektiviteten, fremme besparelser og udvikle vedvarende energikilder 
kan man mindske væksten i den fremtidige efterspørgsel efter fossilt 
brændsel på verdensplan. 
Et andet spørgsmål er, hvordan denne efterspørgsel skal imødekommes. 
Verdens reserver af fossilt brændsel er langt fra uudtømmelig. Ifølge 
Verdensenergirådets seneste skøn, der bygger på det nuværende forbrug, kan 
oliereserverne (hvoraf 75% kontrolleres af OPEC) måske kun holde i lidt 
over 40 år, naturgasreserverne omkring 65 år, kulreserverne over 200 år og 
uranreserverne omkring 25-30 år, hvis det brugte brændsel ikke oparbejdes 
(med oparbejdning af brændslet kan uranreserverne holde meget længere). 
Imidlertid er reserverne af fossilt brændsel hidtil ofte blevet undervurderet, 
fordi man har taget for lidt hensyn til forbedringer i udvindingsteknikken. I 
de sidste 20 år har de påviste reserver af fossilt brændsel været temmelig 
stabile, og somme tider er de endda steget, trods det store og voksende 
forbrug. Desuden har der i de senere år ikke været grund til at lede efter 
12 
større nye uranreserver. Det bør endvidere noteres, at uranforekomsterne 
ligger spredt i et større antal lande. For oliepriserne, som i øjeblikket er de 
laveste siden 1973, gælder det, at der på mellemlangt sigt er en vis udsigt 
til stigning. Uranpriserne på det internationale marked har været faldende på 
grund af forsyninger fra SNG-landene, men den udvikling er ved at vende. 
Hvis man vælger at genbruge nukleart brændsel (plutonium), vil behovet for 
uran imidlertid falde. 
Nogle af de lande, som har udsigt til at blive de største energiforbrugere i 
verden, betragter - efter at have taget alle faktorer i betragtning - kernekraft 
som en måde at løse deres energiforsyningsproblemer på. Andre har 
derimod på grund af den herskende usikkerhed valgt ikke at bygge 
kernekraftværker, men i stedet sprede deres forsyningskilder på anden måde. 
c. Særlige forhold vedrørende kernebrændsel 
Kernebrændsel bruges på en anden måde end andre brændsler. Uran 
udvindes næsten udelukkende til energiproduktion. Hvad vigtigere er, når 
først affaldsprodukterne fra den første anvendelse er fjernet, kan uran og 
dets biprodukt plutonium genanvendes og bruges til ny energiproduktion. 
Da kun en lille brøkdel af den potentielle energi i uran forbruges under den 
første anvendelse, er der god mening i på længere sigt at genbruge 
brændslet, og endda at gøre det flere gange, forudsat at der findes 
teknologiske løsninger, som gør genanvendelse sikker og økonomisk 
levedygtig. 
Også nukleart materiale (plutonium), som udvindes ved demontering af 
våben, kan genanvendes som kernebrændsel i kraftværker. Alle former for 
plutonium giver anledning til spørgsmål vedrørende miljøsikkerhed og ikke-
spredning. Hvad angår genanvendelse er den økonomiske levedygtighed 
stadig uafklaret. 
Ikke-spredning og sikkerhedskontrol 
Det er indlysende, at der er en sammenhæng mellem handel med nukleart 
materiale og øget energiforsyningssikkerhed på den ene side og et lands 
eller en gruppe landes adfærd med hensyn til ikke-spredning. Ikke-
sprednings-sagen er af yderste vigtighed, da højt beriget uran og plutonium 
af enhvewr slags kan bruges som fissilt materiale til atomvåben9). EU har i 
høj grad bidraget til at udvikle ikke-spredningsmekanismerne, og den 
nukleare sikkerhedskontrol gennemføres effektivt på EUs område. 
Euratom er den regionale organisation, der har længst erfaring med 
sikkerhedskontrol og ikke-spredning. I sit arbejde følger den nøje ikke-
spredningstraktatens ånd og bogstav ikke mindst med hensyn til forholdet 
9) Isotopseparation er nødvendigt For at berige uran til det niveau, der skal til for at fremstille våben, skal 
der benyttes isotopseparation, mens den kemiske separation, der skal til for at få plutonium, i mindre 
grad er en hindring for anvendelse til militært brug. 
13 
mellem et regionalt og globalt sikkerhedskontrolsystem, og forbindelsen 
mellem regionalt og globalt samarbejde om fredelig udnyttelse af 
kerneenergi. 
Euratom er et fremtrædende eksempel på et regionalt integreret 
sikkerhedskontrolsystem: Det bygger på EF-retten og fungerer effektivt og 
virkningsfuldt. I 1992 indgik Kommissionen og IAEA (Den Internationale 
Atomenergiorganisation) en ny partnerskabsaftale under betegnelsen "the 
New Partnership Approach". Formålet var at udnytte ressourcerne bedst 
muligt og styrke sikkerhedskontrollen. 
Samarbejdet mellem de to organisationer skulle styrkes på grundlag af 
følgende: 
Euratom bekræftes som et regionalt system i egen ret. 
Gensidig bistand inden for forskning og teknologisk udvikling anses 
for afgørende. 
Støtten på det logistiske område styrkes. 
Der skal udvikles fælles uddannelse og udstyrsanskaffelse. 
Inspektionsordningerne optimeres for at give IAEA mulighed for at 
spare på inspektionsressourcerne. 
Hver organisation opretholder sin ret til at drage selvstændige 
konklusioner. 
Den hidtidige erfaring med gennemførelsen af denne nye aftale bedømmes 
som positiv. EU har givet sin fulde støtte til ubegrænset og betingelsesløs 
forlængelse af ikke-spredningstraktaten, og resultaterne af den konference, 
der blev holdt i 1995 om revision og udvidelse af ikke-spredningstraktaten 
anses derfor for at have været en succes. 
I denne forbindelse skal det bemærkes, at det nukleare topmøde i Moskva 
den 19.-20. april 1996 bekræftede G7-landenes og Ruslands vilje til at indgå 
og underskrive en traktat om totalforbud mod nukleare forsøg (CTBT-
traktaten) i september 1996. 
Det skal endvidere bemærkes, at al eksport af nukleart materiale fra EU til 
tredjelande, der ikke besidder kernevåben, siden 1992 har været gjort til 
genstand for IAEA's fulde sikkerhedskontrol. 
EU er således en væsentlig aktør, ikke blot inden for handelen med nukleart 
materiale og udstyr, men også på de vigtige områder ikke-spredning og 
nuklear sikkerhedskontrol. 
Beskyttelse af befolkningen og miljøet 
14 
I de første 20 år af Euratoms eksistens var der bred enighed om at kerneenergi var 
nyttig. Denne enighed svækkedes efter ulykken på Three Mile Island, og efter 
Tjernobyl-ulykken brød den delvis sammen, selvom dette anlægs konstruktion og 
sikkerhedsforanstaltninger ikke kan sammenlignes med situationen på de 
kernekraftværker, der er i drift i EU. Det er nu internationalt accepteret, at brugen 
af kerneenergi og varetagelsen af dens sikkerhed er to sider af samme sag. Lande, 
der benytter kerneenergi, skal sætte sikkerheden i første række. 
a. Grundlæggende sikkerhedsnormer for strålings- og sundhedsbeskyttelse 
Ifølge Euratom-traktatens artikel 2, litra b) skal Fællesskabet "indføre 
ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og 
arbejdstagernes sundhed og overvåge deres anvendelse" under de i traktaten 
foreskrevne betingelser. 
I medfør af Euratom-traktatens artikel 31 er der fastlagt grundlæggende 
normer, som fastslår grundprincippet om strålingsbeskyttelse og fastlægger 
de maksimalt tilladelige strålingsdoser for arbejdstagere og befolkningen i 
almindelighed. Disse normer blev ajourført i 1996, og de udgør grundlaget 
for strålingsbeskyttelse i hele EU10). 
Dertil kommer EF-traktatens artikel 129, hvorefter EF skal bidrage til 
virkeliggørelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, bl.a. ved at 
sundhedsbeskyttelse skal indgå som led i Fællesskabets politik på andre 
områder. 
b. Nedsættelse af udledningerne afC02 og andre skadelige stoffer 
Ophobningen af C02 i atmosfæren er en alvorlig trussel, som gør det 
nødvendigt at benytte mindre kul og andre fossile brændsler. Selvom 
Europa udnytter energi mere effektivt end USA, Kina og Rusland, er der 
stadig mulighed for at nedsætte udledningerne af C02 og andre skadelige 
stoffer ved f.eks. at fremme energibesparelser og anvendelse af vedvarende 
energikilder. Brugen af kerneenergi har den fordel at den nedsætter 
udledningen af C02 og andre drivhusgasser. Det skal her bemærkes, at 
brugen af kerneenergi for Europa som helhed allerede nu sparer atmosfæren 
for omkring 700 mio t C02 årligt i forhold til en situation, hvor den samme 
elektricitet skulle fremstilles ved anvendelse af fossile brændslern). 
Dertil kommer at kernekraften bidrager til at undgå andre skadelige 
udledninger i atmosfæren, f.eks. partikler, svovldioxid, nitrogenoxider og 
metan. 
10) Rådets direktiv 96/29/EURATOM af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer 
til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med 
ioniserende stråling (EFT nr. L 159 af 29.6.1996, s. 1). 
il) European Energy to 2020: A scenario approarch. Réf.: SEC (95) 2283 af 20.12.1995. 
15 
c. Miljøvurdering og katastrofeberedskab 
Euratom-traktaten indeholder også særlige bestemmelser (artikel 35-37) om 
vurdering af de radiologiske virkninger af udslip af radioaktive materialer til 
biosfæren. Nukleare anlæg er konstrueret og bygget med henblik på at 
indeslutte praktisk talt alle skadelige biprodukter fra driften, selv i tilfælde 
af ulykker. Men sådan opfatter offentligheden ikke den risiko for radioaktivt 
udslip, der følger af at anvende kerneenergi - hverken under normale 
driftsforhold eller i tilfælde af uheld. 
Industrielle kernekraftanlæg i EU er vurderet omhyggeligt med henblik på 
deres miljøvirkninger. De skal opfylde de særlige bestemmelser i Euratom-
traktaten og i den deraf afledte ret, og de er desuden omfattet af Rådets 
direktiv om vurdering af virkninger på miljøet12) og af ESPOO-konventionen 
(Convention on Environmental Impact Assessment in a Transboundary 
Context). 
Som det kræves i EFs grundlæggende normer, er der udarbejdet 
beredskabsplaner i alle medlemsstater for at sikre, at myndighederne kan 
håndtere mulige radiologiske følger på en passende måde, hvis der sker en 
nuklear ulykke. Disse planer er desuden samordnet i et EF-system for hurtig 
udveksling af oplysninger på grundlag af en rådsbeslutning fra 198713). 
Bestemmelserne i disse planer vil blive styrket af den fælles fremgangsmåde 
i RODOS-systemet, som er under udvikling. I tilfælde af nukleare ulykker 
skal systemet være en hjælp til at man uden for ulykkesstedet kan træffe de 
rette beslutninger om hvordan der skal reageres. Det indføres i visse 
medlemsstater og andre steder hovedsagelig gennem forskningsprogrammet 
vedrørende strålingsbeskyttelse. 
Hvis en nuklear ulykke får følger uden for selve ulykkesstedet, er det 
vigtigt, at den berørte offentlighed er tilstrækkelig velinformeret om, hvilken 
adfærd den bør udvise. Et rådsdirektiv fra 1989 handler om oplysning af 
befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig samt om 
sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare.14) 
Forvaltning af radioaktivt affald 
Forvaltning af radioaktivt affald er en vigtig faktor i sikkerheds- og 
miljøbeskyttelsen. Industrielle teknikker til forvaltning og bortskaffelse af 
nukleart affald anvendes og forbedres hele tiden. Alligevel må der løbende 
forskes systematisk for yderligere at nedbringe mængden af det affald, der 
skal forvaltes, og for at optimere den teknologi, der benyttes i 
affaldsforvaltningen. 
12) Rådets direktiv (85/337/EØF) af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters 
indvirkning på miljøet (EFT nr. L 216 af 3.8.1992, s. 40). 
13) Rådets beslutning 87/600/EURATOM af 14. december 1987 om en fællesskabsordning for hurtig 
udveksling af information i tilfælde af strålingsfare (EFT nr. L 371 af 30.12.1987, s. 76). 
14) Rådets direktiv (89/618/EURATOM) af 27. november 1989. 
16 
I 1994 vedtog Kommissionen en meddelelse, hvori den foreslog en "EF-
strategi for håndtering af radioaktivt affaldHl4). I denne strategi, som 
hovedsagelig vedrører sikkerhed og miljøbeskyttelse, forestiller man sig at 
der, hvor det er muligt, anlægges en harmoniseret fremgangsmåde på EF-
plan for principperne vedrørende forvaltning af radioaktivt affald. Formålet 
er at sikre, at der overalt i EF hersker et ensartet sikkerhedsniveau. 
Strategien fremstår som et omfattende program på mellemlangt og langt 
sigt, men den holder sig til de forhold, som med fordel kan behandles på 
grundlag af en fælles fremgangsmåde for radioaktivt affald på EF-plan. 
Disse forhold omfatter definition og klassificering af radioaktivt affald, 
affaldsminimering, transport, behandling og bortskaffelse, information til 
offentligheden samt finansiering af forvaltningen af radioaktivt affald. 
Om den fremgangsmåde, der er vedtaget på dette område, er der enighed 
mellem EF og de specialiserede internationale organisationer, nemlig Den 
Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) og OECD's 
Kerneenergiagentur (NEA). Vedtagelse af en international konvention om 
forvaltning af radioaktivt affald kunne styrke denne enighed. I IAEA er man 
allerede begyndt på at udarbejde en tekst. Kommissionen støtter fuldt ud 
denne igangværende proces. 
Tekniske problemer ved nuklear sikkerhed 
I 1975 vedtog Ministerrådet sin første resolution om "Tekniske problemer 
ved nuklear sikkerhed"15*. Denne resolution har stadig betydning for 
samarbejdet inden for nuklear sikkerhed. Spørgsmål om nuklear teknologi, 
som ikke er direkte forbundet med nuklear sikkerhed, er ikke gjort til 
genstand for forskrifter i Euratom-traktaten. Resolutionen danner grundlag 
for et frit aftalt samarbejde mellem EF's medlemsstater og Kommissionen 
om teknologiske og industrielle spørgsmål, som har betydning for nukleare 
anlægs sikkerhed. Den opfordrer til gradvis harmonisering af sikkerhedskrav 
og -kriterier for at tilvejebringe en ensartet og tilfredsstillende grad af 
beskyttelse af befolkningen og miljøet mod strålingsrisiko som følge af 
nukleare aktiviteter og for at bistå handelsudviklingen. 
Op til måldatoen for færdiggørelsen af EF's indre marked (1993) 
konsoliderede Rådet grundlaget for samarbejdet mellem medlemsstaterne og 
Kommissionen om teknologiske problemer i forbindelse med nuklear 
sikkerhed ved at vedtage endnu en resolution den 18. juni 199216). I denne 
resolution udstikkes der rettesnore for, hvordan man kan søge enighed i hele 
EU om vigtige sikkerhedskrav. Det vil være en fordel for enhver 
harmoniseringsindsats i forbindelse med materialer og fabrikationskodekser 
og standarder, der har betydning for anlægskomponenternes mekaniske 
integritet, at opnå enighed om sådanne krav. 1992-resolutionen opfordrer 
også til, at der skabes sammenhæng mellem harmonisering af 
sikkerhedskriterier og -krav inden for EU og i Unionens samarbejdsprogram 
med tredjelande. 
14) KOM(94) 66 endelig udg. af 02.03.1994. 
15) Rådets resolution af 22. juli 1975 (EFT C 185 af 14.08.1975). 
16) Rådets resolution af 18. juni 1992 (EFT C 172 af 08.07.1992). 
17 
m SIKKERHEDSPROBLEMER I DE ØST- OG CENTRALEUROPÆISKE 
LANDE OG I SNG 
Tjernobyl-ulykken i 1986 afslørede, at der var alvorlige mangler i konstruktionen, 
opførelsen og driften af reaktorerne og, mere generelt, i den herskende sikkerhedskultur i 
landene i denne region. Den tids myndigheder undervurderede i adskillige år situationens 
alvor. Først efter de politiske forandringer i begyndelsen af 1990'erne blev det klart, at der 
måtte handles omgående for at forbedre de ældste reaktorer og endda for at gøre det 
muligt for driftslandene at lukke dem. 
Derfor forpligtede G-7 landene på det økonomiske topmøde i Munchen i 1992 sig på et 
handlingsprogram, der var vedtaget af G-24 landene som grundlag for al teknisk bistand 
på området nuklear sikkerhed. Den Europæiske Union påtog sig for sin del at benytte den 
tekniske bistand, som kan leveres i henhold til PHARE-programmet til de central og 
østeuropæiske lande, herunder de baltiske lande, og i henhold til TACIS-programmet, som 
er rettet mod SNG landene. 
En sådan bistand blev hovedsagelig gennemført på følgende områder: 
støtte til sikkerhedsmyndighederne 
bistand vedrørende konstruktion og drift 
reservedele 
affaldsbehandling og brændselskredsløb 
forvarselssystemer 
Tjernobyl. 
18 
I første omgang er hovedmålet at gennemføre kortsigtede foranstaltninger for at rette op på 
de alvorligste mangler, navnlig for så vidt angår de mindst sikre reaktorer, og for at 
overføre vores sikkerhedskultur. Derudover gennemføres der foranstaltninger på længere 
sigt med henblik på at bringe reaktorerne, både de eksisterende og dem, som er under 
opførelse, såvel som andre nukleare anlæg, op på et internationalt accepteret 
sikkerhedsniveau. 
I dag kan lån fra Euratom være en måde at finansiere de nødvendige investeringer på. 
Gennemførelsen af sådanne programmer forudsætter, at alle central og østeuropæiske lande 
og SNG handler hurtigt for at indføre civilretligt erstatningsansvar på det nukleare område, 
som defineret i Paris- og Wienkonventionerne, således at den europæiske 
kerneenergiindustri kan yde sin støtte inden for rammerne af en tilfredsstillende 
retstilstand. 
Principperne fra Det Europæiske Energicharter vil blive gennemført via 
"Energichartertraktaten", et bindende instrument, som gælder for alle former for energi, og 
som forelå til underskrivelse fra december 1994 til midten af juni 1995. Da fristen for 
underskrivelse udløb, havde 50 lande og De Europæiske Fællesskaber undertegnet 
traktaten, heriblandt alle europæiske lande og nogle OECD lande, dog ikke USA og 
Canada. En erklæring om fredelig anvendelse af kerneenergi er stadig under overvejelse. 
IV KOMMISSIONENS ROLLE I FORBINDELSE MED EURATOM 
TRAKTATENS ARTIKEL 40 
1A Foranstaltninger for at lette investeringer på kerneenergiens område 
Som anført i Euratom-traktatens artikel 40 er Kommissionens rolle generelt "at 
fremme initiativ hos personer og virksomheder og at lette en koordineret udvikling 
af deres investeringer på kerneenergiens område". Selvom beslutningen træffes af 
medlemsstaterne, kan Kommissionen gøre det lettere for dem at træffe de 
strategiske valg, og således gøre Den Europæiske Union i stand til at fa maksimalt 
udbytte af en sikker anvendelse af kerneenergi. 
Som eksempler herpå kan nævnes, at Kommissionen har taget initiativ til at lette 
og fremskynde harmoniseringen af krav, regler, kriterier og praksisser med hensyn 
til konstruktion, drift, vedligeholdelse og certificering af anlæg. 
2, Qversigt over udviklingen på ctø nyjkleare omrfate 
40 år efter undertegnelsen af Euratom-traktaten må Kommissionen erkende, at 
kerneenergien er en industriel, økonomisk og social realitet i flere højtudviklede 
lande, og at kerneenergiindustrien i Vesteuropa er modnet. 
I EF var der i 1995 en samlet installeret kerneenergikapacitet på 120 GWe. I følge 
medlemsstaternes nuværende planer vil dette tal stadig stige en smule, så den når 
op på 125 GWe i år 2000. 
19 
Selvom der ikke foreligger nogen præcise planer for et senere tidspunkt, viser de 
scenarier, som Kommissionen har udarbejdet17), at der i 2020 kunne være en 
installeret kapacitet på mellem 118 og 138 GWe, når visse langsigtede antagelser 
lægges til grund. Disse antagelser vedrører f.eks. en fremtidig energipris, graden af 
energieffektivitet, politiske valg truffet af regeringerne osv. Under disse 
omstændigheder mener Kommissionen, at det ikke lader sig gøre at fastlægge 
kvantitative produktions- eller investeringsmål for kerneenergiindustrien ud over år 
2000; det noteres i denne forbindelse, at EU's målsætning i dag er at lade 
markedsreglerne spille deres rolle. 
Hvis økonomisk eller politisk pres i fremtiden ændrer den nuværende ramme, kan 
der igen blive behov for planlægning på længere sigt. Hvis der f.eks. træffes nye 
politiske valg for at bekæmpe emissionen af drivhusgasser, kan dette føre til at der 
opstilles produktionsmål for nukleart baseret elektricitet på længere sigt. 
Under alle omstændigheder er der behov for at forbedre samarbejdet mellem 
medlemsstaterne på det nukleare område og for at undersøge, hvilke større 
udfordringer kerneenergiindustrien vil blive stillet over for i fremtiden. 
Kommissionen vil derfor i den resterende del af dette dokument behandle 
kerneenergiindustriens hovedtræk og de kommende års vigtigste udfordringer til 
den, og foreslå en række principper for fredelig anvendelse af kerneenergi, som bør 
følges på EF-plan. 
V DEN EUROPÆISKE KERNEENERGIINDUSTRI: HOVEDTRÆK OG 
UDFORDRINGER 
I de kommende år vil verden komme til at stå over for stadig vanskeligere energirelaterede 
miljøproblemer. Kerneenergien er en af de måder, hvorpå man kan producere store 
mængder elektrisk energi økonomisk uden at udtømme planetens reserver af fossile 
brændsler. 
Kerneenergiens aktiviteter og forretningsmuligheder 
Der er for tiden temmelig begrænsede muligheder for at opføre nye 
kernekraftværker i EF. Der findes dog investeringsprogrammer for udskiftning eller 
modernisering og opgradering af idriftværende værker. Desuden er der iværksat 
forskningsprogrammer med henblik på at udvikle en ny generation af reaktorer. 
Disse programmer vil i princippet gøre det muligt for kerneenergiindustrien at 
videreudvikle sit teknologiske forskningsmæssige grundlag og sine 
udviklingsfærdigheder samt, hvor det er muligt, at forbedre sin konkurrenceevne og 
knowhow yderligere. 
For nogle af vore konkurrenter er situationen en anden. Navnlig i Japan er der 
udsigter til nye udviklinger, og for at udnytte disse udsigter har japanske firmaer 
knyttet stærke forbindelser med nordamerikanske industrivirksomheder. Den hurtige 
økonomiske udvikling i fjernøsten gør også dette område til et vækstmarked. 
Europæisk industri må være klar til at gribe enhver mulighed for at gøre 
17) European Energi to 2020 : A scenario approach. SEK (95) 2283 af 20.12.1995. 
20 
forretninger i disse lande. Den ekspertise inden for brændselskredsløbet, som 
virksomheder i EU har udviklet, udnyttes allerede på de voksende fjernøstlige 
markeder. Der findes også væsentlige muligheder på det kæmpemæssige marked 
for affaldsforvaltning og afvikling af anlæg, navnlig i USA. 
Den Europæiske Union har forpligtet sig til inden for rammerne af samarbejdet 
med disse lande at sikre, at sikkerheden kommer i første række, når der bruges 
kerneenergi ("safety first"-princippet). EU har specielt forpligtet sig til at 
samarbejde for at fremme en sikkerhedskultur i alle lande, som har kernereaktorer. 
Den har desuden forpligtet sig på øget international åbenhed om nukleare 
aktiviteter og på fortsat reform inden for energisektoren i overgangslandene på 
grundlag af effektive strategier, som sigter mod åbning over for verden og mod 
indførelse af dertil svarende økonomiske og miljømæssige principper. 
Industrien må også være i stand til at samarbejde med de central og østeuropæiske 
lande og SNG inden for disse rammer, forudsat at finansieringen er tilstrækkelig, 
og at der foreligger et system for civilretligt erstatningsansvar i overensstemmelse 
med internationale regler. Inddragelse af europæisk industri kunne sikre, at 
internationalt accepterede sikkerhedsstandarder overholdes. Hertil kommer, at alle 
stater med kernekraftværker bør deltage i de eksisterende konventioner om nukleart 
ansvar (Paris/Wien-konventionen) som et middel til at tilvejebringe fuld juridisk 
sikkerhed, både for kerneenergiindustrien og for de europæiske borgere. 
2. Vilkår for forsyning med kernebrændsel 
På kort og mellemlangt sigt er der ikke udsigt til risiko for afbrydelse af 
uranforsyningerne eller berigningsmulighederne. Imidlertid har den europæiske 
kernebrændselsindustri udtrykt alvorlig bekymring over de senere års udvikling, 
hvor SNG's andel af markedet for naturligt uran er steget kraftigt på grund af 
unormalt lave priser (langt under de markedsøkonomiske 
produktionsomkostninger). Denne udvikling har medført kraftig nedgang i 
uranproduktionen i EF og i EF's traditionelle, markedsøkonomisk baserede 
leverandørlande. Dertil kommer, at nukleart materiale fra demonterede våben kan 
forværre problemerne med et ustabilt marked for naturligt uran og overkapacitet i 
berigningssektoren. Kommissionens og Euratoms Forysningsagenturs politik går ud 
på at sprede forsyningskilderne. Denne politik gennemføres ved en fleksibel 
udnytte af agenturets ret til at indgå kontrakter, og den sigter mod at undgå 
uhensigtsmæssig afhængighed af en enkelt forsyningskilde. Kommissionen 
undersøger desuden, om der kan findes løsninger i samarbejde med de vigtigste af 
de berørte stater. 
Begyndende tegn i den senere tid på mere stabile uranpriser kan betyde, at 
mineindustrien igen vil begynde at foretage de nødvendige investeringer til at 
dække verdensmarkedets behov for uran frem til århundredeskiftet. Der er allerede 
tegn på at produktionen er steget i Australien, USA og Namibia, og at 
produktionen i Canada har fastholdt sit høje niveau. Denne tendens er dog endnu 
ikke helt sikker. 
EU støtter samarbejdsprogrammer om sikker oplagring, fredelig anvendelse og 
sikker transport af fissilt materiale, der fremkommer ved demontering af 
kernevåben. 
21 
3A Teknologiske udfordringer på området kernesikkerhed 
Rådets resolutioner om tekniske problemer ved nuklear sikkerhed (1975 og 1992), 
som er nævnt i afsnit II.3e, gennemføres ved følgende tre indbyrdes supplerende 
foranstaltninger: 
i. Bestræbelser på at etablere enighed mellem operatører, konstruktører og 
producenter af nukleare anlæg samt regulerende myndigheder og tekniske 
støtteinstitutioner om tekniske spørgsmål, som er særlig vigtige for drifts-
og konstruktionssikkerheden. 
ii En samordnet indsats mellem medlemsstaterne og Kommissionen om 
sikkerhedsvurdering af store europæiske projekter for nukleare anlæg. 
iii Etablering af ækvivalens vedrørende sikkerheden for de tekniske regler, som 
har betydning for komponenternes mekaniske integritet i nukleare anlæg. 
Disse foranstaltninger skulle tilsammen kunne bidrage til at opnå enighed om 
vigtige sikkerhedskrav, således at tekniske hindringer for varers og tjenesteydelsers 
frie bevægelighed undgås. Foranstaltningerne skulle også styrke 
harmoniseringsbestræbelserne vedrørende tekniske regler, således at der på et tidligt 
tidspunkt tages hensyn til sikkerhedskrav. Kommissionens stående rådgivende 
ekspertgrupper om reaktorsikkerhed, forskriftsmyndigheder og mekaniske regler og 
standarder udgør et forum for løbende kommunikation og samarbejde mellem de 
relevante aktører. 
Et andet mål for 1992-resolutionen er at sikre sammenhæng mellem anvendelsen af 
de bedste fremgangsmåder inden for nuklear sikkerhed i EF og overførslen af viden 
til de central og østeuropæiske lande og SNG end EF's tekniske samarbejds- og 
bistandsprogrammer. Disse programmer bygger på videnoverførsel, overførsel af 
sikkerhedskulturen og først derefter overførsel af udstyr. I perioden mellem 1993 
og 1995 afsatte EU 555 mio. ECU til projekter i de central og østeuropæiske lande 
og SNG. Det er hensigten af afsætte tilsvarende årlige gennemsnitsbudgetter til 
denne sektor i perioden 1996 til 1999. Bestræbelserne på at sikre en effektiv 
overførsel af EF's sikkerhedsmæssigt bedste fremgangsmåder foregår ved at 
fremme kontakterne mellem øst- og vesteuropæiske partnere: operatører, 
konstruktører, fabrikanter, tekniske støtteorganisationer og regulerende 
myndigheder. Fælles ekspertgrupper kan udgøre egnede fora for kommunikation og 
samarbejde om nuklear sikkerhed. 
I en bredere sammenhæng er der taget et vigtigt første skridt til at tage 
sikkerhedsproblemerne op på verdensplan ved at udarbejde en international 
konvention om nuklear sikkerhed inden for rammerne af IAEA. Med denne 
konvention forpligter de kontraherende parter sig til at overholde grundlæggende 
principper, som vedtages på grundlag af enighed mellem verdens eksperter, og der 
er kontrolmuligheder. Så mange stater som muligt bør derfor tilskyndes til at 
ratificere og anvende denne konvention. 
22 
4. Brugt brændsel, nukleart affald og afvikling 
Der findes industriprocesser til behandling af nukleart affald, afvikling af nukleare 
anlæg ved afslutningen af deres levetid og oparbejdning af brugt brændsel. 
Det brugte brændsel kan forvaltes på forskellig måde. En måde er at anbringe det i 
lagre, hvorfra det kan hentes ud igen. En anden at oparbejde de brugte 
brændselsstave ved i en kemisk proces at fjerne plutonium og uran fra dem, 
forglasse det resterende affald og oplagre det forglassede affald. Disse løsninger 
undersøges i flere lande. Der er også den mulighed at begrave ikke-oparbejdet 
brugt brændsel i dybtliggende permanente slutlagre. 
I den første og tredje fremgangsmåde betragtes alle elementer i det brugte 
brændsel, også plutonium og letberiget uran, som affald. Ved den anden 
fremgangsmåde genindvindes det genanvendelige plutonium og letberigede eller 
udtømte uran, hvorved mængden af højradioaktivt affald til endelig bortskaffelse 
mindskes. 
Metoderne til opbevaring og bortskaffelse forbedres hele tiden gennem forsknings-
og demonstrationsprogrammer, og disse bør videreføres systematisk. 
I EF foreligger der allerede nogen erfaring med afvikling. Erfaringerne kommer fra 
en række specifikke tilfælde, f.eks. kernekraftreaktorerne, Gundremmingen-A og 
Greifswald i Tyskland, Chinon-A og St. Laurent-A i Frankrig, Windscale AGR og 
Berkeley i Det Forenede Kongerige, Vandellos I i Spanien og 
oparbejdningsanlæggene AT-1 i Frankrig og Eurochemic i Belgien. Hidtil er de 
fleste gamle kraftværker dog blevet moderniseret og opgraderet, hvad der har øget 
investeringens levetid, så disse anlæg endnu ikke er afviklet. Under konstruktionen 
af nye kernekraftanlæg i EU og USA lægges der vægt på at mindske 
omkostningerne ved deres fremtidige afvikling. 
Transport af radtioaktivt materiale 
Alle medlemsstater har en sikkerhedspolitik for transport af radioaktivt materiale. 
Kommissionen har rapporteret regelmæssigt i overensstemmelse med Rådets 
direktiv fra 1992 om overførsel af radioaktivt affald18). 
Kommissionen har nylig godkendt en yderligere rapport, hvori den beskriver de 
bestemmelser, der er vedtaget og gennemført med henblik på at sikre 
offentligheden og miljøet en passende strålingsbeskyttelse19*. Denne rapport 
omfatter transport af radioaktivt materiale, som skyldes alle aktiviteter, herunder i 
sundhedsvæsenet, idet sidstnævnte står for størstedelen af de forsendte pakker. 
Rapporten konkluderer, at "de pakninger med radioaktivt materiale, som sendes 
rundt om i verden, er blevet transporteret under betryggende former", og at disse 
"udmærkede resultater kan tilskrives eksistensen af strenge og ensartede regler, som 
18) Rådets direktiv 92/3/EURATOM af 3. februar 1992 om overvågning af og kontrol med overførsel af 
radioaktivt affald mellem medlemsstaterne samt ind i og ud af Fællesskabet. 
19) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om sikker transport af radioaktivt 
materiale i Det Europæiske Fællesskab: KOM(96) 11 af 20. marts 1996. 
23 
er blevet anvendt stringent i flere årtier, og hvis hensigtsmæssighed og 
gennemførelse regelmæssigt revideres og opdateres af ekspertgrupper". Denne 
udmærkede karakter skal dog ikke blive en undskyldning for at lade stå til. 
Brug af plutonium 
I Belgien, Frankrig, Tyskland og Schweiz har man med held genanvendt plutonium 
fra oparbejdning af bestrålet brændsel i letvandreaktorer. Kraftværkerne er tilfredse 
med resultaterne20*. 
Hurtige reaktorer er teoretisk i stand til at brænde plutonium, herunder også 
våbenegnet plutonium, som opstår ved demontering af kernevåben. I praksis er 
denne proces dog endnu ikke afprøvet, men der er forskning igang. Hurtige 
reaktorer kan også anvendes til at mindske den del af det radioaktive affald, som 
udgøres af tunge bestanddele, de såkaldte aktinider. 
Kernekraftindustrien står nu over for den udfordring at sørge for, at oparbejdning af 
plutonium er sikkert og økonomisk. 
Omkostningerne ved oparbejdning, håndtering og omdannelse af plutonium til 
MOX-brændsel gør det i øjeblikket dyrere, når det gælder indkøbspris, end lavt 
beriget uran (LEU). Der er dog mange andre hensyn at tage ved valget af brændsel 
i denne sektor. Eksistensen af plutonium i det civile kernebrændselskredsløb har 
store virkninger for den verdensomspændende politik for ikke-spredning af 
kernevåben. 
7. Fremtidens teknologi, forskning og udvikling vedrørende kernekraft 
Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen har ved mange lejligheder 
understreget betydningen af forskning, når det gælder om at tage alle nye 
udfordringer op og imødegå befolkningens uro. 
Euratoms rammeprogram for forskning og udvikling (1994-1998)21) understreger, at 
det er nødvendigt at konsolidere kernekraftsalternativet ved at demonstrere vores 
evne til at kontrollere det på alle områder. Denne demonstration af evnen til 
fuldstændig kernesikkerhed vil blive videreført med følgende prioritering: 
Udvikling af en dynamisk indfaldsvinkel til nuklear sikkerhed. 
Fælles anvendelse af de store europæiske testanlæg. 
Etablering af en fælles forståelse af de afgørende fænomener i forbindelse 
med det nukleare brændselskredsløb. 
20) Selvom der i USA er omkring 110 store elproducerende reaktorer i drift, er det brugte brændsel ikke 
blevet oparbejdet, siden Carter-administrationen i 1970'erne besluttede at give afkald på et 
plutoniumbaseret brændselskredsløb. På den anden side agter Japan i nær fremtid at genanvende 
plutonium som brændsel i deres kernekraftværker. 
21) Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1110/94/EF af 26. april 1994 om fjerde rammeprogram for 
Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner 
(1994-1998) (EFT nr. L 126 af 18.5.1994). 
24 
Udvikling af midler til at forebygge og mindske alvoren af større 
reaktoruheld. 
Etablering af et videnskabeligt og teknisk grundlag for en bortskaffelse af 
radioaktivt affald, som er sikker på langt sigt. 
Videreførelse af udviklingen af kernesikkerhedsteknik. 
Integration af strålingsbeskyttelsen i et helhedssystem for beskyttelse af 
mennesker og miljø. 
Nye systemer for kontrol og overvågning, forhold vedrørende alvorlige ulykker, 
arbejde med nye sikkerhedsegenskaber hos nye reaktorer, anlæggenes aldring, 
brændselskredsløbets og affaldsforvaltningens sikkerhed samt nuklear 
sikkerhedskontrol er blandt de aktiviteter, der skal gennemføres enten som indirekte 
aktioner eller af Det Fælles Forskningscenter. 
Hvad angår den nærmere fremtid, er en ny generation af reaktorer under udvikling. 
Her er det et tydeligt mål at få den seneste udvikling på sikkerhedsområdet med. 
Den europæiske trykvandsreaktor (EPR: European Pressurized Water Reactor) er en 
sådan reaktor, som er udviklet af europæisk industri. Sigtet er at konstruere et 
kernekraftværk, som producerer store mængder elektricitet, er økonomisk 
levedygtigt og overholder sikkerhedsmyndighedernes krav. EPR befinder sig i 
detailprojekteringsfasen, og det forventes, at en prototype vil blive bygget om to 
eller tre år. 
Udviklingen af hurtigreaktorer (FNR: Fast neutron reactors) fortsætter i langsom 
takt. Dette skyldes en række problemer, som er opstået i den håndfuld reaktorer af 
denne type, som er under afprøvning i Frankrig, Japan og Rusland. FNR-reaktorer 
vil muligvis efterhånden kunne masseproducere elektricitet i Europa, når de 
nuværende tekniske problemer er overstået. Hvis det viser sig at være tilfældet, kan 
de have en række fordele med hensyn til affaldsbehandling og -bortskaffelse som 
anført tidligere i dette dokument. 
Termonuklear fusion er et kæmpemæssigt teknologisk projekt, som i øjeblikket har 
deltagelse fra EU og Schweiz. Denne teknik rummer et stort potentiale på meget 
langt sigt, men sluger også en stor del af de offentlige midler, der er afsat til 
forskning og udvikling. 
På baggrund af de uhyre vanskeligheder med udviklingen af fusionsteknologien har 
EU desuden valgt at samarbejde med de andre store partnere på verdensplan (USA, 
Japan og Rusland) i ITER-aftalen (International Thermonuclear Experimental 
Reactor). 
25 
VI. KONKLUSION 
Håndteringen af kernekraften, herunder spørgsmålene om brugt brændsel, 
affaldsdeponering og afvikling af værker såvel som de andre fremtidige udfordringer, er 
hovedopgaverne for de regulerende myndigheder, kernekraftindustrien og andre berørte 
organisationer. 
Brugen af kerneenergi indebærer fordele på områderne energiforsyningssikkerhed, 
brændsel si mport, højteknologisk knowhow, kvalificerede arbejdspladser og reduktion af 
C02-udledningerae. På den anden side er der problemer med hensyn til bekymringerne 
vedrørende sikkerhed, transport, affaldsforvaltning, afvikling af værker og ikke-spredning. 
Alt dette er områder, som må vies megen opmærksomhed, og som fortsat vil kræve 
løbende grundige overvejelser. Fortsat teknologisk udvikling og øget internationalt 
samarbejde har også betydning. 
Nu hvor der snart er gået 40 år efter undertegnelsen af Euratom-traktaten, er EF i 
besiddelse af en moden kernekraftindustri, som dækker hele brændselskredsløbet på sit 
eget teknologiske grundlag. Visse medlemsstater har besluttet ikke at producere 
kerneenergi, og andre har besluttet at planlægge afvikling af deres kernekraftværker. EU 
og nogle af medlemsstaterne kan dog i forbindelse med en fremtidig 
energiforsyningsstrategi tage kerneenergiens rolle ved siden af andre alternativer op til 
fornyet overvejelse. 
For de fremtidige drøftelser om kerneenergiens rolle vil det have betydning om forholdene 
bekræfter EF's stadig stigende afhængighed af importeret fossilt brændsel til dækning af 
fremtidens energiforsyninger. 
Udnyttelsen af kernekraft til elproduktion har hidtil bidraget til at mindske forbruget af 
fossile brændsler. Dette har ført til mindsket efterspørgsel på det internationale oliemarked 
og har dermed bidraget til at moderere priserne på olie og anden energi. 
For at skabe rammer for kernekraftens fortsatte bidrag til energiforsyningen mener 
Kommissionen, at visse fælles principper må følges. De forslag som ridses op i det 
følgende, tager hensyn til den nødvendige balance mellem de enkelte medlemsstaters og 
Fællesskabets beføjelser. De bygger på Euratom-traktaten og på traktaten om Den 
Europæiske Union, som begge tilvejebringer en passende ramme for EF's indsats. Der 
foreslås følgende principper: 
Hver medlemsstat har ret til at afgøre om den vil udvikle den fredelige anvendelse 
af kerneenergi. 
Hver enkelt medlemsstats valg i denne henseende skal respekteres. 
Medlemsstater der har valgt at benytte kerneenergi, skal samtidig sikre en høj grad 
af nuklear sikkerhed, respekt for kravene vedrørende ikke-spredning af kernevåben 
i overensstemmelse med de relevante internationale aftaler samt et højt niveau for 
beskyttelse af menneskers helbred. 
Mens de enkelte medlemsstater har ansvaret for fastsættelse af sikkerhedsstandarder 
og udstedelse af tilladelse til nukleare anlæg, og de nationale operatører, som har 
ansvaret for sikker drift af anlæggene, er begge parter i fællesskab ansvarlige for 
den nukleare sikkerhed over for alle Europas indbyggere. 
26 
Hvis sådanne principper kan lægges til grund for en fælles tilgangsvinkel til disse 
spørgsmål, kan der opnås fordele ved udveksling af erfaringer og øget samarbejde. 
Gennemføres disse principper af medlemsstaterne, vil de også kunne udgøre en ramme, 
inden for hvilken kerneindustrien fortsat kan spille en effektiv rolle i EU ved at yde et 
positivt bidrag til EUs energiforsyning og økonomiske aktivitet. 
En høj grad af nuklear sikkerhed inden for EF er ikke nok i sig selv. Forbedringer af den 
nukleare sikkerhed i det centrale og østlige Europa og i de nye uafhængige stater er også 
nødvendige, og for at opnå dette er det afgørende at medlemsstaterne, EF, partnerlandene 
og det bredere internationale samfund slår kræfterne sammen. 
27 
BILAG 
TABELLER 
1. Kerneenergiprogrammer i Den Europæiske Union 28 
1.1 Kernekraftværker - installeret og planlagt kapacitet -
Status pr. 1.1.1996 28 
1.2 Produktion af naturligt uran 28 
1.3 Konversionskapacitet 29 
1.4 Berigningskapacitet 29 
1.5 Kapacitet til uranbrændselsfremstilling 30 
1.6 MOX-brændselsfremstilling 31 
1.7 Oparbejdning 31 
2. Kernekraftens andel i elproduktionen 
3. Omkostninger ved elproduktion 
4. Levetidsomkostmgner ved kemebrændselskredsløbet 
FORKORTELSER 
28 
1 - KERNEENERGIPROGRAMMER I DEN EUROPÆISKE UNION22) 
1.1 - Kernekraftværker - installeret og planlagt kapacitet - status pr. 1.1.1996 
Belgien 
Finland 
Frankrig 
Tyskland 
Nederlandene 
Spanien 
Sverige 
Forenede 
Kongerige 
EU 15 Tilsluttet til nettet 
Enheder 
7 
4 
56 
21 
2 
9 
12 
35 
146 GWe 
5,6 
2,3 
58,5 
22,7 
0,5 
7,0 
10,0 
12,9 
119,5 Under opførelse 
Enheder 
-
-
4 
-
-
-
-
-
4 GWe 
-
-
5,8 
-
-
-
-
-
5,8 
1.2 - Produktion af naturligt uran (t U/år)23* 
Belgien 
Frankrig 
Tyskland 
Portugal 
Spanien 1995 
40 
1016 
35 
18 
255 2000 
45 
500 
0 
50 
810 2010 
45 
0 
0 
50 
850 
22) Kilde: Nuclear Energy Data 1996, NEA/OECD 
23) 1 000 kg uran pr. år. 
29 
1.3 - KonyersrønsKapacitet (t U/år)2> 
Frankrig 
(UF6) 
Comurhex / Pierrelatte 
Forenede Kongerige 
(UF«) 
BNFL / Springfields 1995 
14 000 
6 000 2000 
15 500 
6 000 2010 
15 500 
6 000 
1.4 - Berigningskapacitet (103 SWU/år)3) 
Frankrig 
Eurodif 
Tyskland 
Urenco 
Nederlandene 
Urenco 
Forenede 
Kongerige 
Urenco 1995 
10 800 
3 450 2000 
10 800 
4 000 2010 
10 800 
4 500 
2) 1 000 kg uran pr. år. 
3) Separate arbejdsenheder pr. år. 
30 
1.5 - Fremstillinggkapacitet for uranbrændsel (t TM/år)4) 
Belgien 
FBFC / Dessel 
LWR 
Frankrig 
FBFC / Romans & Pierrelatte 
LWR 
Tyskland 
Siemens / Lingen 
LWR 
Spanien 
ENUSA / Juzbado 
LWR 
Sverige 
ABB Atom / Vasteras 
LWR 
Forenede Kongerige 
BNFL / Springfields 
LWR 
Forenede Kongerige 
BNFL / Springfields 
GCR 1995 
400 
1150 
950 
220 
400 
330 
1590 2000 
400 
1150 
400 
250 
600 
200 
1550 2010 
400 
1150 
400 
250 
600 
200 
260 
4) 1 000 kg tungmetal pr. år. 
31 
1.6 - MOX-brændselsfremstilliny (t TM/år)4> 
Belgien 
Dessel 
Frankrig 
Cadarache 
Frankrig 
Melox, Marcoule 
Tyskland 
Hanau 
Forenede 
Kongerige 
Sellafield 1995 
35 
15 
120 
25 
8 2000 
35 
15 
120 
1206) 
1207) 2010 
705) 
15 
120 
120 
120 
1.7 - Oparbejdning (t TM/år)4 
Frankrig 
Marcoule (Gas Graphite) 
Frankrig 
La Hague (LWR) 
Forenede Kongerige 
Sellafield (Magnox + AGR) 
Forenede Kongerige 
THORP / Sellafield (LWR) 1995 
400 
1 600 
1 500 
223 2000 
0 
1 600 
1 500 
633 2010 
0 
1 600 
1 500 
678 
4) 1 000 kg tungmetal pr. år. 
5) Kapacitetsstigning under licensbehandling. 
6) Licensproceduren suspenderet. 
7) Start: 1997-98 
32 
2 - KERNEKRAFTENS ANDEL AF ELPRODUKTIONEN (%) 
Belgien 
Tyskland 
Spanien 
Frankrig 
Nederlandene 
Finland 
Sverige 
Forenede 
Kongerige 
EU-15 
Forenede Stater 
Japan 
Sydkorea 
Schweiz 19908) 
60,8 
27,8 
35,9 
75,5 
4,9 
35,3 
46,7 
20,7 
33,6 
19,1 
25,9 
49,1 
42,6 19959) 
55,5 
29,6 
34,1 
76,1 
4,9 
29,9 
46,5 
24,9 
34,8 
19,9 
32,2 
36,3 
38,7 20008 
58,7 
26,0 
34,2 
76,0 
4,8 
25,2 
47,6 
23,4 
33,1 
. 18,6 
31,7 
37,5 
38,1 
8) European Energi to 2020 : A scenario approach. SEK (95) 2283 af 20.12.1995. 
9) Energi - kilde EUROSTAT - foreløbige data (OECD for tredjelande) 
33 
3 - ELPRODUKTIONSOMKOSTNINGER (ECU/1000kWh)IO) 
Investering Drift og 
vedligehold Brændsel lait 
ved 5 % kalkulationsrente 
Kerneenergi 
Kul 
Naturgas 11-22 
7-15 
4,5- 9 3,7 - 12 
3,7 - 11 
1,8 - 5,2 4- 8 
13-26 
19-42 22-40 
26-74 
26-56 
ved 10 % kalkulationsrente 
Kerneenergi 
Kul 
Naturgas 19-74 
15-26 
7- 17 4- 12 
7- 11 
2,2 - 5,2 4,5- 7 
13-26 
19-38 33-60 
33 - 60 
30-60 
Forudsætninger: 
1000 MWe PWR, idriftsætning år 2000 
1991-priser 
10) Fremskrevne omkostninger ved elproduktion - opdatering 1992 
NEA/OECD, IEA - 1993 
34 
4 - LEVETIDSOMKOSTNINGER FOR KERNEBRÆNDSELSKREDSLØBET 
(ECU/1000 kWh)U) 
Ved oparbejdning Ved direkte 
bortskaffelse 
Uran 1^22 1^22 
Konversion 0,16 0,16 
Berigning ^38 1,38 
Brændselsfremstilling 0,74 0,74 
I alt del 1 3!50 ^50 
Transport af brugt brændsel 0,08 
Oparbejdning og forglasning 1,235 
Affaldsbortskaffelse 0,015 
Transport/ opbevaring af brugt 0,38 
brændsel 
Indkapsling/bortskaffelse af brugt 0,18 
brændsel 
I alt del 2 ^33 0^6 
Kredit (U + Pu) -0,19 
Samlede omkostninger 4,64 4,06 
Forudsætninger: 
1000 MWe PWR, idriftsættelse år 2000 
5 % årlig kalkulationsrente 
1991-priser 
11) The Economies of the Nuclear Fuel Cycle 
NEA/OECD - 1994 
35 
FORKORTELSER 
ABB Asea Brown Boveri 
AGR Advanced Cooled Reactor 
BNFL British Nuclear Fuels pic 
CEEC Landene i Central- och Østeuropa 
EPR European Pressurized Water Reactor 
FBFC Franco Belge de Fabrication de Combustible 
FNR Fast Neutron Reactor (hurtigreaktor) 
GCR Gas Cooled Reactor (gaskølet reaktor) 
IAEA Den Internationale Atomenergiorganisation 
IEA Det Internationale Energiagentur 
ITER International Thermonuclear Experimental Reactor 
LWR Light Water Reactor (letvandsreaktor) 
MOX Mixed Oxide Fuel (blandet oxidbrændsel) 
NEA Nuclear Energy Agency 
NPT Non-Proliferation Treaty (Traktaten om ikkespredning af kernevåben) 
OECD Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling 
OPEC Organisationen af Olieeksporterende Lande 
SNG Fællesskabet af Uafhængige Stater 
PINC Fællesskabets vejledende kerneenergiprogram 
SWU Separate Work Units (separate arbejdsenheder) 
THORP Thermal Oxide Reprocessing Plant (oparbejdningsanlæg i Sellafield, Det 
Forenede Kongerige) 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 339 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 12 
Katalognummer : CB-CO-96-479-DA-C 
ISBN 92-78-09286-X 
Kontoret for De Europsiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg