DA Den Europæiske Unions Tidende C 133/8

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Forretningsmodeller for bæredygtig vækst, en kulstoffattig økonomi og industrielle ændringer (initiativudtalelse)

2013/C 133/02

Ordfører: Joost Van IERSEL

Medordfører: Enrico GIBELLIERI

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 12. juli 2012, under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

»Forretningsmodeller for bæredygtig vækst, en kulstoffattig økonomi og industrielle ændringer«

(initiativudtalelse).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommissionen for Industrielle Ændringer (CCMI), som vedtog sin udtalelse den 22. januar 2013.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 487. plenarforsamling den 13.-14. februar 2013, mødet den 13. februar, følgende udtalelse med 57 stemmer for, 4 imod og 3 hverken for eller imod:

1. Konklusioner

1.1 Det er vanskelige tider for store dele af den europæiske industri. Ikke desto mindre er et voksende antal virksomheder i Europa og andre steder i verden ved at forberede sig på de mangeartede udfordringer, verden står over for, herunder virkningen af den demografiske udvikling, klimaforandringer og navnlig bæredygtige lavemissionsmål.

1.2 EØSU ønsker at fremhæve de holdningsændringer, der baner vejen for nye eller tilpassede forretningsmodeller. Bæredygtighed er et strategisk spørgsmål for Verdenssammenslutningen af Virksomheder for Bæredygtig Udvikling (WBCSD), i initiativer iværksat af virksomheder på nationalt plan og i udarbejdelsen af sektorielle kulstoffattige køreplaner på EU-niveau. Ændringer i virksomheders fokus og struktur samt i internationale værdikæder er medvirkende til, at nye forretningsmodeller ser dagens lys.

1.3 Et vigtigt aspekt er et proaktivt engagement i selskabsledelsen, hvilket også påvirker relationerne øverst og nederst i produktionskæden. Et lignende engagement og en lignende innovation findes på alle planer og understøttes af en interaktiv dialog med samarbejdsudvalg og særlige programmer i virksomhederne samt gennem den sektorielle sociale dialog på nationalt og europæisk plan.

1.4 I overgangen mod en kulstoffattig økonomi er man nødt til at sikre opdaterede færdigheder, og sørge for, at der findes højt kvalificerede job for så vidt muligt at undgå diskontinuitet eller midlertidig arbejdsløshed. Udover skræddersyede tiltag i virksomhederne bør der iværksættes programmer på EU-, nationalt og regionalt plan.

1.5 Nye perspektiver og ny dynamik vil forbedre virksomhedernes og værdikædernes modstandskraft og dermed sikre investeringer og beskæftigelse. En kulstoffattig økonomi forudsætter kontinuerlig, finjusteret koordinering mellem offentlige og private aktører foruden finansielle ordninger. Offentlige politikker bør drage nytte af holdninger og praksis fra den private sektor og omfatte målrettede, virksomhedsbaserede tilgange, der som oftest er langt mere udviklede end myndighedernes praksis.

1.6 For at støtte vækstinitiativet opfordrer EØSU til, at EU og medlemsstaterne overvejer at anvende uudnyttede midler eller endda helt nye midler til at finansiere hasteforanstaltninger. Kommissionen bør fremme F&U samt innovation ved at prioritere kulstoffattige initiativer i det kommende Horisont 2020-program, som absolut ikke må skæres ned. Kommissionen bør samtidig tilskynde til oprettelsen af operationelle offentlig-private partnerskaber i tæt samarbejde med de europæiske teknologiplatforme og industrisektorer, der dækker hele innovationskæden.

1.7 Konsekvens er afgørende. EØSU understreger, at man er nødt til sammen med alle aktører at drøfte en veldefineret, sammenhængende og langsigtet EU-ramme, at undgå overregulering, sikre en stærk forbindelse mellem F&U/innovation og energi/klimapolitik samt en effektiv energiinfrastruktur og lagringskapacitet. Man bør overveje god praksis og effektive, fælles indgåede ordninger. En sådan EU-ramme vil også gøre befolkningen og de direkte berørte parter mere positivt indstillede.

1.8 EU er ansvarlig for ca. 10 % af de globale drivhusgasemissioner. Den procentdel vil falde til ca. 5 % i 2040-2050. Der er ingen tvivl om, at EU går forrest i de globale forhandlinger om en bindende, global klimaaftale. EØSU understreger imidlertid, at man bør undgå forvridninger. Så længe der ikke er fælles spilleregler på globalt plan for nedbringelsen af drivhusgasemissioner og CO2-priser, er man nødt til gennem europæiske foranstaltninger for de globale sektorer at imødegå ubalancerne mellem EU og resten af verden.

1.9 Der må tages højde for den seneste udvikling. EØSU mener, at der bør foretages en tidssvarende evaluering af lavemissionsmålene, da industrielle aktiviteter meget bekymrende flyttes til tredjelande, først og fremmest USA, hvor energipolitikken er pragmatisk og fremsynet, og dette har vist sig skadelig for europæiske investeringer og job.

1.10 Et åbent samfund, hvor uddannelse er i fokus, forudsætter fleksible former for deltagelse, regler og ansvarsområder. Der bør udvikles en ny innovationskultur, baseret på deltagelse fra de berørte grupper. Sigtet bør være en grundlæggende konsensus i samfundet. Det er vigtigt at have en dybdegående forståelse af udfordringerne samt at anerkende, at de komplekse problemer, som verden står over for, kun kan løses i et samspil mellem industri, videnskab, samfund og politik. Alle berørte parter – virksomheder og deres ansatte, ngo'er, arbejdsmarkedets parter, leverandører, kunder og forbrugere – bør inddrages. Der bør sikres gennemsigtighed.

1.11 EØSU understreger, at de tiltag, der er fremhævet i denne udtalelse, bør indgå i den kommende industripolitik og i andre relevante politikområder. Hvad angår klimapolitikken og konkurrenceevne bør EU samarbejde tæt med industrien om at finde løsninger, hvor der er taget hensyn til den tekniske levedygtighed og den økonomiske gennemførlighed af politikkerne.

2. Indledning

2.1 Teknologi og innovation, globaliserede finansmarkeder og handel, specialfremstillede varer, dynamiske værdikæder og genbrug har afgørende betydning for nutidens økonomi.

2.2 Samtidig udgør den voksende verdensbefolkning, indkomstspredning og problemer omkring råstoffer, vand og fødevarer yderligere udfordringer. Klimaforandringer, bæredygtig udvikling og energi – for så vidt angår effektivitet, lavemissionskrav, vedvarende energi og adgang til ressourcer - står højt på den internationale dagsorden. Man er nødt til at drøfte de nye målsætninger i en usikker tid med lav vækst i Europa.

2.3 Multinationale virksomheder og deres medarbejdere samt værdikæder i tidligere og efterfølgende led skal stadig oftere tackle den nuværende komplekse situation. Europæiske værdikæder er stadig blandt verdens bedste, og deres position bør sikres.

2.4 I denne udtalelse behandles nogle af de aktuelle tendenser i tankegange og holdninger inden for de sektorer og virksomheder, der baner vejen for nye forretningsmodeller. De kæmpemæssige udfordringer, vi står over for, kan kun løftes gennem såvel offentlige som private tiltag, og indebærer analyser, man er blevet enige om i fællesskab, finjusteret koordinering og initiativer til at skabe vækst og bæredygtig beskæftigelse. Offentlige og private aktører er nødt til fremover at indgå et samarbejde.

2.5 Der er bred enighed om, at den stigende CO2-udledning gennem mange årtier har en stor del af skylden for drivhuseffekten samt stigningen i gennemsnitstemperaturen, mærkbare ændringer i vejrmønstre og yderligere uforudsigelige konsekvenser såsom højere vandstande og ændringer i miljø- og økosystemer med (negativ) indvirkning på landbrug, hvilket har givet sig udslag i uforholdsmæssige prisstigninger på fødevarer, sult og fattigdom.

2.6 Problemer forbundet med klimaforandringer tager til (1). Uanset hvor kompliceret det måtte være, så må konklusionen være, at et globalt samarbejde på området for CO2-politikker og kulstoffattige køreplaner er særdeles ønskeligt.

2.7 Samtidig er der mange erhvervsvirksomheder, der – til trods for manglen på en stabil, langsigtet ramme – udvikler bæredygtige virksomhedsstrategier i både tidligere og senere led og fremstiller mere bæredygtige kulstoffattige produkter og tjenester. Der finder også større ændringer sted som følge af omstrukturering, optimering og omorganisering. Hvis man vil finde frem til globale løsninger, er det vigtigt at fokusere på kulstoffattig teknologi og innovation.

2.8 Værdikæder er fortsat et stort socioøkonomisk aktiv for Europa. Bæredygtig produktion kan kun baseres på konkurrenceevne, innovation, nye færdigheder og arbejdspladser af høj kvalitet. Der er i endnu højere grad brug for nøgleteknologier såsom bioteknologi, nanoteknologi og nye materialer, idet hastigt faldende udgifter til kommunikation og koordinering letter en geografisk spredning af forskellige aktiviteter inden for værdikæder. Selvom der ikke er tale om nogen lineær proces, så medfører det i en række tilfælde udflytning af arbejdskraftintensive og digitale aktiviteter.

2.9 I stadig flere virksomheder rodfæster idéen sig om, at »People, Planet, Profit«, som var et meget anvendt udtryk i 1990'erne, og som nu er tilbage i søgelyset, bør fungere som rettesnor uanset ofte meget komplicerede dilemmaer og modstridende valg. Det bør føre til en virksomhedsorienteret økonomisk, social og miljømæssig reaktion på aktuelle globale overbevisninger, udviklinger og indikatorer.

2.10 En målrettet virksomhedsbaseret tilgang, som er undervejs i en række lande, vil gøre virksomheder, der er baseret i Europa, stærkere. Det kan opfattes som en strategisk tilgang for fremtiden, at man engagerer de øverste chefer og bestyrelser, medarbejdere og personale, leverandører og kunder, arbejdsmarkedets parter og andre aktører

3. Analytiske bemærkninger

3.1 Den vestlige verdens tidligere dominans erstattes nu af polycentrisme med en lang række tyngdepunkter. Multinationale virksomheder er ofte forbindelsesleddet mellem de forskellige punkter. Verdensøkonomien er under konstant pres fra forskellige (forstyrrende) politiske og økonomiske impulser.

3.2 Også målsætninger for klimaforandringer og energi spiller ind her. FN, OECD og EU samt den private sektor udarbejder analyser og definerer ønskelige politikker som respons på disse nye udfordringer. Det er op til Kommissionen og Rådet at tage føringen, når der skal fastlægges en dagsorden, nedfældes spilleregler og skabes investerings- og innovationsfremmende betingelser.

3.3 Dow Jones' bæredygtighedsindekset fra 1999 og Global Reporting-initiativet er med til at fremme »bæredygtig« bevidsthed i den private sektor, og det samme gælder en bred vifte af andre aktører herunder ledende virksomheder og deres medarbejdere, arbejdsmarkedets parter og ngo'er af enhver slags. Verdenssammenslutningen af Virksomheder for Bæredygtig Udvikling (WBCSD) i Genève er et aktivt virksomhedsnetværk, der fastlægger erhvervslivets holdninger til de globale klimaforhandlinger. Sammenslutningen går også forrest i udviklingen af nye tilgange for erhvervslivet og i koordineringen af mangestrengede projekter mellem virksomheder. Dets største initiativ var »Vision 2050« i 2010, efterfulgt i 2012 af »Changing Pace«, som beskriver, hvad regulering betyder for fremme af god virksomhedsadfærd (2).

3.4 Ifølge initiativet »Changing Pace« er regeringerne nødt til at foretage et klart valg mellem de forskellige prioriteter og fastsætte regler, der definerer disse prioriteringer i form af mål for vækst og købekraft, og lægge fast, hvordan man opnår de bedste resultater. Det grundlæggende mål for erhvervslivet er »at levere stadig bedre varer og tjenesteydelser til flere og flere mennesker, til overkommelige priser, uden uholdbare konsekvenser, og på måder, der skaber arbejdspladser og økonomisk værdi (3)«.

3.5 »Changing Pace« sætter fokus på globale megatendenser på kortere og længere sigt samt offentlige politikker og målsætninger og ser på de politiske valgmuligheder ud fra erhvervslivets synspunkt. Kapitlet om menneskers værdier (»People's values«) behandler også helt konkret spørgsmålet om ansvarlige borgere og forbrugere.

3.6 Der er en tydelig kløft mellem de generelt accepterede analyser og de mål, som regeringerne rent faktisk opfylder. Den nuværende krise risikerer at overbelaste den europæiske økonomi: mange virksomheder er nødt til at tilpasse deres produktionskapacitet til faldende efterspørgsel i den vestlige verden og, lader det til, i Kina og Indien.

3.7 EU fører an i kampen mod klimaændringer og forbedring af energieffektiviteten gennem vedtagelsen af Kyotoprotokollen og gennemførelse af lovbestemmelser. Samtidig har andre større aktører i verden endnu ikke vedtaget lignende principper, endsige bindende lovgivning. Denne ubalancerede og utilfredsstillende situation fortsætter trods de seneste FN-konferencer. Der er dog stadig uklarhed omkring EU's industri, hvilket skaber uro og usikkerhed blandt de ansatte i de berørte selskaber. En velkoordineret og afbalanceret tilgang med koordinering mellem offentlige og private aktører er altafgørende.

3.8 Virksomheder er lige nu i gang med at foretage rationaliseringer. Selvom teknologi, innovation og stærke værdikæder sikrer gode resultater, medfølger der skadelige virkninger, der går hårdt ud over virksomheder og beskæftigelsen. Arbejdsløsheden er historisk høj i hele Europa, og ungdomsarbejdsløsheden vækker bekymring næsten overalt. Der er hårdt brug for nye perspektiver.

3.9 Krisen på det europæiske arbejdsmarked påvirker udsigterne til ambitiøse klimapolitikker. Omfattende afskedigelser i industrisektorerne samt unge menneskers begrænsede eller slet ingen adgang til arbejdsmarkedet er med til at underminere overførsel af viden og ekspertise, som er uundværlige for overgangen til en kulstoffattig økonomi.

3.10 En udbredt bevidsthed om klimaændringer og andre udfordringer er dog med til at skabe nye muligheder. Europæiske virksomheder integrerer i stigende grad denne dagsorden i deres strategier og forsøger at opnå konkurrencemæssige fordele. En lignende udvikling ses også i førende virksomheder i USA, Japan og endda i nye vækstøkonomier såsom Kina. I mange europæiske virksomheder er der – fra ledelsen til arbejderen - en overbevisning, om at sådanne justeringer vil bære frugt og skabe win win-situationer. De mest interessante resultater er opnået gennem »vugge-til-vugge‧-processer og gennem udvikling af en cirkulær økonomi, der gør brug af knappe ressourcer og materialer.

3.11 Som konklusion insisterer EØSU på en effektiv koordinering af analyser, synspunkter og fastsættelse af dagsordener mellem offentlige og private aktører. Dette er afgørende på forskellige niveauer - globalt, europæisk, nationalt og regionalt - for at sikre, at den europæiske økonomi fortsat er konkurrencedygtig, samtidig med at man sikrer bæredygtighed og social innovation. Nøglen ligger i teknologi og fremme af innovation samt i at sikre ajourføring af kompetencer, færdigheder og ledelse.

4. Initiativer og praksis i erhvervslivet

4.1 Mål for bæredygtighed indarbejdes i stigende grad af og i virksomheder som en del af virksomhedskulturen, VSA-politikker og risikostyringsprocesser. Ligesom der på globalt niveau findes en række førende virksomheder, der har tilsluttet sig principperne fastlagt i Changing Pace-initiativet (4), iværksættes der nu i Europa lignende initiativer på sektor- og virksomhedsniveau.

4.2 Denne tendens foregår i forskellige tempi inden for sektorer og individuelle virksomheder. Det tager tid og kræver en stor indsats at indføre en ny tankegang, der fremmer omdefinerede mål, især i en periode med langsom vækst. Bredere samfundsmæssige tendenser, som både ngo'er og kritiske forbrugere giver udtryk for, er også med til at fremme nye tilgange og metoder.

4.3 Denne udvikling er påvist i undersøgelser fra Kommissionen og eksperter. Sidste år konkluderede en rapport, at: »Det generelle billede af EU-industriens miljøpræstationer viser et stort fremskridt mod afkobling af økonomisk vækst og miljøpåvirkning i løbet af de sidste to årtier, hvor større bæredygtighed og ressourceeffektivitet i industrien spiller en vigtig rolle (5)«.

4.4 Med henblik på at sikre at virksomhederne fremover er modstandsdygtige, forpligter de øverste chefer og bestyrelser sig ofte til sådanne processer ved at tage direkte ansvar, hvilket giver mere struktur og fokus i virksomhederne. Inden for WBCSD's netværk er personligt engagement almindelig praksis. Dette eksempel følges af virksomheder i de enkelte lande. Forbindelsen mellem erhvervsliv og bæredygtighed bliver mere og mere synlig og håndgribelig.

4.5 Europæiske virksomheder iværksætter mange initiativer for at forbinde miljømål med økonomisk modstandskraft. Denne proces, der startede i Nordeuropa, tager stadig mere fart og er efterhånden ved at brede sig til resten af kontinentet. De enkelte virksomheders mål er udtrykt i målerklæringer, projekter, samarbejde med akademikere, ngo'er, arbejdsmarkedets parter og andre. Nationale organisationer omfatter: — Det tyske branchenetværk i byen Ulm for bæredygtig økonomisk udvikling »Unternehmensnetzwerk: der Ulmer Initiativkreis Nachhaltige Wirtschaftsentwicklung«, grundlagt i 1992. — Det franske »Entreprise pour l'Environnement« (virksomheder for miljø), som er den franske partner i WBCSD, der består af 40 større virksomheder; et andet initiativ inden for den franske arbejdsgiverforening, »Mouvement des Entreprises de France« (MEDEF), der omfatter 250 virksomheder, påtager sig forpligtelser vedrørende Rio+20. — En gruppe britiske virksomheder arbejder i samme retning som en del af Prince of Wales' projekt for integrering af bæredygtighed i beslutningstagningen og regnskaberne: »Accounting for Sustainability«. — Den hollandske sammenslutning for bæredygtig vækst: »Dutch Sustainable Growth Coalition«, etableret i 2012, omfatter syv førende virksomheder i forskellige sektorer, der indgår i arbejdsgiverforeningen VNO-NCW. Sammenslutningen udvikler målsætninger, praksis og metoder til at arbejde med langsigtet bæredygtig vækst både i de tidligere og de senere stadier. — Den britiske sammenslutning for bæredygtig investering og finansiering »UK Sustainable Investment and Finance Association« lancerede for nylig et initiativ, hvori man opfordrede virksomheder og formueejere til at foretage langsigtede investeringer. Forummet Banking Environment Initiative Forum 2012, der er den første årlige konference for globale banker og selskaber, der arbejder med bæredygtig investering, blev afholdt i London i november 2012.

4.6 Der er fortsat store forskelle i tilgangen, hvilket kan henføres til det økonomiske udviklingsstadie, og i hvor høj grad den nationale økonomi og F & U er knyttet til udviklingen uden for landet og uden for Europa. Inden for den nærmeste fremtid vil erhvervslivet rundt omkring i Europa operere inden for de samme globale rammer, hvilket forudsætter ensartede holdninger og svar. Såvel ledelse som uddannelse og efteruddannelse skal tilpasses denne realitet.

4.7 Der er en række fællestræk: — Internationale politiske forhandlinger har indtil videre kun givet få håndgribelige resultater i på grund af forskellige politiske holdninger, praksis og socioøkonomisk pres. Til gengæld er nye holdninger ved at finde rodfæste i erhvervskredse, især i den vestlige verden. — En ny tendens peger på større engagement blandt den øverste ledelse i virksomhederne og engageret lederskab, der fører til mere fokus i ledelsen. Bæredygtige løsninger er ved at blive en prioritet i interne diskussioner og virksomhedernes procedurer. Dette markerer en ny fase, der indebærer justeringer i forretningsmodeller, uddannelse og karriereplanlægning, samt i personalets indstilling i de respektive virksomheder. — Der sker en udvikling i retning af mere langsigtede strategier, uden at man dog opgiver de effektive og kortsigtede tilgange. — Leverandører og kunder er ofte en del af processerne. — Udover de traditionelle aktører såsom personale og arbejdsmarkedets parter bliver drøftelser med ngo'er hyppigere, og kunderne er ved at blive en mere kritisk faktor. — Der lægges større vægt på erhvervsuddannelse og livslang uddannelse samt på universiteter og handelshøjskoler. Unge medarbejdere er tiltrukket af disse nye perspektiver, som også letter adgangen til arbejdsmarkedet. — Disse tendenser skal ses i forhold til de offentlige målsætninger, der er fastlagt om bæredygtighed og europæisk konkurrenceevne.

5. Bæredygtige lavemissionsstrategier

5.1 Lavemissionsstrategier vil spille en central rolle for fremme af bæredygtig vækst, og de er knyttet til EU's industripolitik.

5.2 Europæisk industri er i øjeblikket nødt til at reagere på en lang og kompleks blanding af politiske mål og instrumenter på europæisk, nationalt og endog lokalt plan, med fokus på nedbringelse af CO2-emissioner, vedvarende energi og energieffektivitet. Mål og instrumenter er til tider modsatrettede, overlappende, og ikke ordentligt integrerede. Hvis industrien skal være effektiv og omkostningseffektiv, er der brug for mere enkle, forudsigelige og integrerede politikker.

5.3 Overgangen til en kulstoffattig økonomi er hovedsagelig blevet fremmet af bestræbelserne på at reducere de omkostninger, der opstod dengang olie- og energipriserne steg, og man endnu ikke var blevet bevidst om at beskytte miljøet mod de (reelle eller forventede) konsekvenser af klimaændringer på grund af udledningen af drivhusgasser.

5.4 Ifølge EØSU's opfattelse bør en konsekvent, sammenhængende EU-ramme for mere sikker, konkurrencedygtig og kulstoffattig energiforsyning, der gennemføres på konsekvent vis i medlemsstaterne, hvile på fire hovedsøjler: — en sammenhængende energi- og klimapolitik for sektorer, der er omfattet af en emissionshandelsordning (ETS), med udgangspunkt i videnskabeligt dokumenterede resultater, — udnyttelse af potentielle bidrag fra sektorer, der ikke omfattes af ordningen, — en stærkere forbindelse mellem såvel F&U og innovation som energi- og klimapolitik, — energiinfrastruktur og regler, der sikrer en effektiv transport af energi og intelligent anvendelse af energinet, sammen med ajourført lagerkapacitet og fleksibel kontrol af efterspørgslen.

5.5 EU's ETS vil være det centrale politikinstrument til at nå målsætningerne på en harmoniseret og omkostningseffektiv måde. Ordningen bør gennemføres på en markedsbaseret måde. EØSU gør imidlertid opmærksom på tre vigtige områder, der endnu ikke er blevet behandlet: — ETS-ordningen bør være ensbetydende med stabilitet for virksomhedernes langfristede investeringer, hvilket ikke er tilfældet nu, — dyr og skadelig overregulering i Europa bør undgås til fordel for en finjusteret koordinering mellem den offentlige og private sektor, og — ETS bør tage højde for forskelle i virksomhedernes og sektorernes konkurrencemæssige situation. Dette spørgsmål bliver endnu mere kritisk, når mere udfordrende mål er iværksat, og hvis andre globale aktører viser sig uvillige eller ude af stand til at udvikle eller gennemføre bæredygtige kulstoffattige mål. Isolerede europæiske tilgange, der er kontraproduktive for investeringer og beskæftigelsen i globale sektorer, bør undgås.

5.6 Hertil kommer, at der er bred enighed om, at der er behov for betydelige forudgående investeringer i offentlig infrastruktur, dvs. i det europæiske energinet. Et tilsagn fra offentlige aktører om at ville sørge for de indledende investeringer samt styrke tilliden hos private investorer vil være af afgørende betydning. Dette bør drøftes i Rådet og være en del af EU's vækstinitiativ.

5.7 Dette bør også afbøde en synlig tendens til udflytning af visse europæiske industriaktiviteter til andre regioner i verden, på trods af at Europa 2020-strategien og dens gennemførelse tager risikoen for kulstoflækage med i betragtning.

5.8 Ethvert forslag om strukturel forbedring af emissionshandelsordningen bør behandle de spørgsmål, der er nævnt i punkt 5.4 og 5.5. Den aktuelle debat om justering af ETS fokuserer ikke tilstrækkeligt på at løse disse problemer eller på at ændre udformningen af ETS. Fra 2020 og fremefter bør justerede retningslinjer føre til en stabil CO2-pris, og med udgangspunkt deri bør markedsdeltagerne kunne planlægge langsigtede investeringer med lavere CO2-udslip for øje. En forbedret udformning af ETS-ordningen vil betyde, at der ikke længere er behov for kortsigtede politiske indgreb.

5.9 Der er også behov for en forbedret udformning af ETS, hvis man vil øge befolkningens og arbejdstagernes accept. Selvom man forventer, at en del »traditionelle« arbejdspladser hurtigt vil forsvinde, er der endnu ikke rigtigt skabt nye, »grønne« kulstoffattige arbejdspladser. Ekstremt bratte ændringer bevirker, at overgangen til en kulstoffattig økonomi ofte opfattes som en trussel af de traditionelle produktionsområder. Der er brug for en social dialog på forskellige niveauer for at fremme gennemsigtighed og accept blandt de berørte personer og for at iværksætte uddannelses- og omskolingsprogrammer for alle arbejdstagere, så deres kompetencer bringes i overensstemmelse med arbejdsmarkedets skiftende krav.

5.10 Der er størst behov for en ny F&U- og innovationspolitik, der fokuserer på værdiskabelse i komplekse (internationale) værdikæder, der tager sigte mod en kulstoffattig økonomi. Den nuværende teknologiske retning bør gøres bredere. Klimaændringer, en begyndende mangel på strategiske ressourcer og deraf følgende prisstigninger gennemtvinger en mentalitetsændring i sektoren for energi og råstoffer. Indhentningsprocesser i vækstlande og udviklingslande samt teknologioverførsel skal også tages i betragtning. Efterspørgslen efter ressourcer er stigende, mens omstrukturering af energisystemer og øget ressourceeffektivitet er risikabel og meget dyr. Succesen vil også afhænge af forskellige tæt forbundne industrier og kompetenceområder. Alle disse faktorer gør, at det haster med at få fastlagt en sammenhængende teknologisk strategi i EU (6), der underbygges af en konsekvent politisk beslutningsproces.

5.11 Integrerede metoder går videre end produktionsfasen og har til formål at forbedre miljøresultaterne i hver fase af livscyklussen, dvs. design, råstoffer, montage, distribution og bortskaffelse. De offentlige og private aktører må drøfte integrerede produktpolitikker. De må fastlægges præcist for at undgå overregulering. Blandt de foreliggende værktøjer findes der, i det omfang det er hensigtsmæssigt, aftaler mellem producenter og regeringer/EU om miljømærker, energimærkning, miljøvenligt design, forbud mod stoffer og mærkning af økologisk fodaftryk. Med henblik på effektivitet bør mærkningen indeholde tilstrækkelig og troværdig forbrugerinformation også i henhold til direktivet om urimelig handelspraksis, som bør gennemføres ordentligt.

5.12 Betydelige udgifter til grundforskning og anvendt F&U er tillige en nødvendig forudsætning for at nå målet om en sikker, globalt konkurrencedygtig, rimelig prissat og effektiv energiforsyning for Europa, som er sikret gennem en effektiv energiinfrastruktur og tilsvarende regler (7).

5.13 Systeminnovation på tværs af sektorgrænser og integrerede værdikæder påvirker virksomhederne, da verdens fossilt baserede energisystemer i det lange løb bør omstilles til kulstoffattig energi, og mangel på råstoffer vil kræve en ressourcebesparende økonomi. Bæredygtighed gør sig gradvist gældende på alle markeder, hvilket er en udvikling, der udvisker de traditionelle grænser mellem sektorerne og skaber nye værdiskabende kæder.

5.14 Den aktuelle debat lægger op til flere græsrodsinitiativer i virksomhederne. Såvel større virksomheder som SMV'er er i færd med at udvikle kulstoffattige forretningsstrategier og modeller for hele værdikæden. Foregribelse af fremtidens energikrav vil også give konkurrencefordele, hvilket forudsætter en passende lovgivning. Det er ved at være daglig praksis i mange virksomheder, at innovative idéer og innovationsprocesser for produktion og organisation opstår internt i såvel ledelsen som blandt arbejderne.

5.15 Eksempler herpå er:

5.15.1 Da bebyggelse står for en betragtelig del af den endelige energiefterspørgsel, kan forbruget af fossile energikilder reduceres væsentligt på en omkostningseffektiv måde ved at forbedre den energimæssige ydeevne i eksisterende og nye bygninger, herunder gennem isolering og forbedrede opvarmningsteknikker. Andre eksempler er projekter iværksat af virksomheder og kommuner vedrørende transportinfrastruktur og transport af lokalt produceret bæredygtig energi. Disse aspekter og deres specifikke kontekst vil blive afdækket i en særskilt EØSU-udtalelse (8).

5.15.2 Sammenslutningen EUROCOAL foreslår en ren kulstrategi i tre tempi, der afspejler resultaterne af energikøreplanen 2050 og omfatter: indførelsen af den nyeste teknologi i den kulfyrede produktionssektor og derved nedbringelse af emissioner, udvikling af næste generation af højeffektive, fleksible teknologier og demonstration og anvendelse af CO2-opsamling, -transport og -lagring, sammen med CO2-lagring og -opsamling (CCS) for andre brændstoffer og sektorer. Der er plads til at forbedre mulighederne for at eksportere rene kulteknologier fra EU.

5.15.3 Skovbrugsindustrierne, der er baseret på fornyelige råstoffer og i sagens natur anvender vedvarende energi, er meget proaktive. Hvis det skal lykkes, er det vigtigt med en sektorspecifik politikpakke, indeholdende F&U, for at bringe banebrydende teknologier og nye produkter ud på markedet. Der skal være den rette balance mellem råstofferne, og i hvor stort omfang de anvendes til energiproduktion. Politikkerne skal være i overensstemmelse med den globale udvikling, andre politikområder og industriens investeringscyklus.

5.15.4 Tværgående initiativer er under opsejling. Offentlig-private partnerskaber som eksempelvis bæredygtig forarbejdningsindustri gennem ressource- og energieffektivitet (SPIRE) og initiativet om industriforskning i energikilder (EMIRI) for blot at nævne et par bør sikres høj prioritet og passende finansiering under Horisont 2020-program.

5.16 Lige nu er en række andre sektorer på EU-plan ved at udvikle langsigtede kulstoffattige køreplaner.

5.17 Overgangen til bioøkonomi i Europa vil også være en del af løsningen og udgøre et vigtigt skridt i opbygningen af en kulstoffattig økonomi. Virksomhederne udvikler nye biobaserede produkter og løsninger, der opfylder voksende forventninger og specifikationerne.

6. EU, regeringer, interessenter

6.1 Processer som beskrevet ovenfor skal ledsages effektivt af og indarbejdes i teknologiske, økonomiske og sociale rammer og vilkår. De omfatter målrettede forsknings- og investeringsprogrammer i virksomhederne samt en finjusteret dialog såvel på sektor- som på virksomhedsniveau i samråd med en række interessenter og de offentlige myndigheder – i EU og på nationalt plan.

6.2 For at støtte vækstinitiativet kunne EU og medlemsstaterne overveje at anvende uudnyttede midler eller endda helt nye midler til at finansiere hasteforanstaltninger. Det 7. og det 8. forskningsrammeprogram bør fremme banebrydende teknologier og innovative projekter. EIB bør spille en understøttende rolle, og desuden anbefaler EØSU, at man ser på skattelettelser som et muligt redskab i den forbindelse.

6.3 Teknologiske platforme i EU, der hovedsageligt er industridrevne, er samlingspunkt for virksomheder, forskningsinstitutioner og akademikere samt offentlige synspunkter om den fremtidige udvikling (9). De spiller en afgørende rolle for analyse af internationale tendenser og for fælles målsætninger og tidsrammer.

6.4 Fastsættelse af markedets målsætninger indebærer drøftelser og afprøvning sammen med leverandører og kunder samt med aktører såsom arbejdsmarkedets parter, ngo'er, regionale myndigheder og forbrugere. EU og regeringerne har ansvaret for lovgivning og regulering, men det må aldrig blive en ensrettet proces. Det bør derimod knyttes til gennemførlige køreplaner og igangværende processer og planlægning i førende virksomheder (10). Dette kræver en løbende udveksling af analyser og afprøvning af synspunkter mellem den offentlige og den private sektor.

6.5 Den politiske diskussion fokuserer ofte primært på topstyrede initiativer fra EU (eller regeringerne) om klimaændringer, demografisk udvikling, sundhed, fødevarer, vand osv. uden en erkendelse af den aktuelle situation i erhvervslivet. EØSU opfordrer til at indarbejde analyser og løsninger fra private brancher, der har de samme problemer. Det, der især er behov for, hvis man vil tage fat på de overordnede problemer, er private investeringer, underbygget af en kvalificeret arbejdsstyrke.

6.6 Sociale mål i virksomhederne og behovet for at bevare medarbejdernes engagement skal integreres i moderniseringsprocesserne. EU og medlemsstaterne bør via den sektorielle og tværsektorielle sociale dialog fremme og iværksætte foranstaltninger til støtte for en socialt acceptabel forvaltning af overgangen til en kulstoffattig økonomi. Udover vægt på de færdigheder, lønmodtagerne og medarbejderne (11) bør have, skal kvantitative aspekter og tidsrammer også tages i betragtning.

6.7 Opdaterede læseplaner, uddannelses- og efteruddannelsesprogrammer og lærepladser kan afspejle den fælles forpligtelse, som regeringer/forvaltninger, virksomheder, personale og arbejdstagerrepræsentanter har på området for at rette op på den historisk høje arbejdsløshed.

6.8 Et vigtigt, hvis ikke ligefrem afgørende, aspekt er verdensomspændende, lige vilkår, for eksempel gennem globale standarder og certificeringer, gennemsigtig lovgivning, symmetrisk markedsadgang, beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og ensartede niveauer for forbrugerbeskyttelse. De grundlæggende arbejdsrettigheder bør også respekteres. Disse aspekter bør være en integreret del af den europæiske handelspolitik (12).

6.9 EØSU mener, at alle aktører bør notere sig processen for selvpålagte krav og procedurer i virksomheder og koncerner, eftersom en rettidig realisering af de ønskede mål kan være behæftet med en meget en stor byrde.

Bruxelles, den 13. februar 2013 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Se rapporten fra FN's Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC), http://www.ipcc.ch/publications_and_data/publications_and_data_reports.shtml

(2) Changing Pace, Public policy options to scale and accelerate business action towards Vision 2050, 2012 (den offentlige politiks mulighed for at øge og fremme virksomhedstiltag frem imod Vision 2050). http://www.wbcsd.org/changingpace.aspx

(3) Se fodnote 2.

(4) Se fodnote 1, 2 og 3. WBCSD har 200 medlemmer, hvoraf ca. 100 er europæiske virksomheder.

(5) Se Kommissionens brochure: »Sustainable Industry: Going for Growth & Resource Efficiency«, juli 2011. Se også: »Study on the Competitiveness of European Companies and Resource Efficiency«, juli 2011 samt »Study on the Competitiveness of the EU eco-industry«, september 2009.

(6) Først og fremmest rammeprogram 8.

(7) Se ovenfor punkt 5.4, fjerde led.

(8) CCMI/106 om Kommissionens meddelelse om bæredygtig konkurrenceevne i byggesektoren.

(9) Se blandt andet EØSU's udtalelse om: »Europæiske teknologiplatforme (ETP) og industrielle ændringer«, EUT C 299/12 af 4.10.2012. s. 12.

(10) Se blandt andet EØSU's udtalelse om »Industrielle ændringer for at udvikle bæredygtige energiintensive industrier med det formål at opfylde Europa 2020-strategiens målsætning om ressourceeffektivitet«, EUT C 43 af 15.2.2012, s. 1; EØSU's udtalelse om »Fremme af bæredygtige, grønne job af hensyn til EU's energi- og klimapakke«, EUT C 44 af 11.2.2011, s. 110; EØSU's udtalelse om »Energieffektivitetsplan 2011«, EUT C 318 af 29.10.2011, s. 155.

(11) EØSU's udtalelse om Kommissionens flagskibsinitiativ: »En dagsorden for nye kvalifikationer og job: et europæisk bidrag til fuld beskæftigelse« KOM(2010) 682 endelig, EUT C 318 af 29.10.2011, s. 142.

(12) EØSU's udtalelse om: »Den eksterne dimension af den europæiske industripolitik – Tager EU's handelspolitik behørigt hensyn til den europæiske industris interesser?«, EUT C 218 af 23. juli 2011, s. 25