Nr. C 201/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 8. 89 
Udtalelse om den økonomiske situation medio 1989 
(89/C 201/04) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 25. oktober 1988 i henhold til forretningsor­
denens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om Den økonomiske situation i Fællesskabet 
medio 1989. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
spørgsmål, som udpegede Michael Geuenich til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
13. juni 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 267. plenarforsamling, den 12. juni 1989, 
med 76 stemmer for, 44 imod og 9 hverken for eller imod, følgende udtalelse (afstemning 
navneangivelse). 
Indledende bemærkninger 
I denne initiativudtalelse vil der ud af sættet af mulige 
økonomisk-politiske virkemidler blive peget på nogle 
prioriterede foranstaltninger, som efter ØSU's mening 
vil være egnede til at bidrage til en mere afbalanceret 
økonomisk udvikling, som er passet ind i bestræbelser­
ne hen imod realiseringen af det indre marked. Her 
ligger der specielt for medlemsstaterne en opgave bestå­
ende i at sikre virkeliggørelsen af det indre marked til 
tiden ved at føre de hertil nødvendige foranstaltninger 
ud i livet. Alle aspekter, der er fremgået af analyser af 
problemerne inden for den sociale sektor og arbejds-
markedssektoren, blev indarbejdet i udtalelsen om den 
sociale situation, idet ØSU atter en gang tog udgangs­
punkt i samspillet mellem den økonomiske politik og 
arbejdsmarkedspolitikken. 
1. Kommissionens økonomiske forventninger for 1989 
1.1. Den økonomiske situations centrale kendemærker 
1.1.1. Kommissionens bedømmelse af udsigterne for 
den økonomiske udvikling i Fællesskabet og i verdens­
økonomien er baseret på en relativt optimistisk progno­
se. På baggrund af en uventet dynamik i 1988 forventes 
der også for 1989, trods en vis forværring af de verdens­
økonomiske rammebetingelser, en fortsat kraftig øko­
nomisk vækst, som vil øge beskæftigelsen, og som skulle 
kunne indebære en vis reduktion af arbejdsløsheden, 
der ganske vist har bidt sig fast på et alt for højt niveau. 
Med hensyn til prisstigningstempo forudses en lille stig­
ning gennemsnitligt. Det samlede billede er således sta­
dig karakteriseret ved en gunstig kombination af 
vækstrater og inflationstakter. 
1.1.2. Som eksempler på opmuntrende tendenser 
fremhæver Kommissionen, at den økonomiske dynamik 
i nogle medlemsstater også vil smitte positivt af på 
partnerlandene, at væksten i stigende grad vil blive 
båret oppe af investeringerne, samt at Fællesskabet 
opviser en relativt høj grad af stabilitet og konvergens 
i inflationstakterne. På den anden side skulle der være 
grund til bekymring over, at der er risiko for, at inflatio­
nen blusser op igen, at underskuddet på de offentlige budgetter er for højt i visse lande, at betalingsbalance­
uligevægtene er voksende inden for Fællesskabet, samt 
at ledighedsprocenten stadig ligger på over 10% af 
arbejdsstyrken for Fællesskabet under ét. 
1.2. De eksterne økonomiske betingelser 
1.2.1. Den strukturtilpasning, der har fundet sted i 
de seneste år i de fleste industrilande, har bevirket, 
at økonomierne er blevet modstandsdygtige. Trods en 
række forskellige turbulenser har der således kunnet 
skabes en økonomisk vækstproces, som skulle kunne 
fortsætte også i 1989. Den Organisation for økonomisk 
Samarbejde og Udvikling (OECD)-området skulle der­
med for syvende år i træk kunne opleve en støt økono­
misk vækst, der dog vil være karakteriseret ved en 
lavere rate end forrige år. For USA forudses en langsom­
mere vækst som følge af den noget afdæmpede vækst i 
såvel den indenlandske efterspørgsel som i eksporten. I 
Japan skulle først og fremmest en svagere stigning i den 
indenlandske efterspørgsel være skyld i en, sammenlig­
net med forrige år, noget lavere, men dog fortsat kraftig 
vækst. Væksten i verdensøkonomien vil ganske vist 
virke som en impuls på Fællesskabets eksport, men 
da importen vil stige endnu mere end eksporten, vil 
udenrigshandelen fortsat bidrage negativt til Fællesska­
bets bruttonationalprodukt (BNP)-vækst. 
1.2.2. Korrigeringen af de internationale betalings­
balanceuligevægte sker ganske vist i et langsomt tempo, 
men reduktionen i Fællesskabets samlede betalingsba­
lanceoverskud over for omverdenen betyder, at med­
lemsstaternes betalingsbalancer, bortset fra Forbunds­
republikken Tysklands, forværres i et hurtigt tempo. 
Samtidig udviser Forbundsrepublikken stigende over­
skud inden for EF, mens nogle medlemsstaters handels­
balanceunderskud over for Forbundsrepublikken stiger. 
Udviklingslandenes gældsproblemer, som er den anden 
store uligevægt i verdensøkonomien, kan på grund af 
den stigende rente ikke forventes at blive lettet og disse 
landes muligheder for udvikling må blive yderligere 
væsentligt begrænset. 
1.2.3. Den amerikanske rentepolitik har i nogen tid 
taget sigte på bekæmpelse af inflationen og på stabilise­
ring af den amerikanske dollar. Desuden er den korte 
7. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 201/9 
rente steget væsentligt mere end den lange, hvilket viser, 
at foranstaltningerne har stabiliseret inflationsfor-
ventningerne. Yderligere amerikanske renteforhøjelser 
ville imidlertid belaste den økonomiske vækst i USA og 
udviklingen i verdensøkonomien, navnlig da der på 
grund af den internationale sammenhæng mellem rente­
satserne ville være tendens til at presse disse yderligere 
i vejret. 
1.3. Økonomien i Fællesskabet 
1.3.1. Udsigterne for den økonomiske vækst i Fælles­
skabet er alt i alt fortsat positive, hvilket tyder på en 
fortsættelse af den usædvanligt lange fase med ganske 
vist moderat, men støt ekspansion. 
På den anden side skal man huske på, at Fællesskabets 
økonomi i vidt omfang er afhængig af verdensøkonomi­
en. Verdensøkonomien er ganske vist for tiden inde i 
en fundamentalt set solid vækstfase, men visse uløste 
problemer gør den sårbar. Således udgør udviklingslan­
denes enorme gældsætning, USA's budget- og betalings­
balanceunderskud og de valutakursrisici, der knytter 
sig til dollaren, fortsat et faremoment. 
På grund af den mindre gunstige udvikling i de ydre 
økonomiske vilkår, en langsommere tilvækst i det priva­
te forbrug og en restriktiv penge- og/eller budgetpolitik 
i visse medlemsstater forventes vækstraten for EF som 
helhed at ligge på ca. 3,25%; samtidig er der på den 
anden side fortsat udsigt til en forbedring i udbudsbetin­
gelserne. I visse medlemsstater, som Italien, Spanien, 
Portugal og Det Forenede Kongerige, skulle den hidtil 
kraftige vækstdynamik blive afsvækket, således at det 
nu tilkommer andre EF-lande at spille en mere ekspan­
siv rolle takket være impulserne udefra. 
1.3.2. I 1988 ydede investerinsopsvinget det vigtigste 
bidrag til væksten i næsten alle EF-medlemsstater. I 
betragtning af den betydelige forbedring i kapitalens 
afkastningsgrad og den kapacitetsudnyttelsesgrad, der 
i mellemtiden er opnået, er der udsigt til øgede faste 
investeringer og en forskydning fra arbejdskraftbespa­
rende investeringer over imod investeringer i nye anlæg. 
I øvrigt skulle den omstændighed, at det europæiske 
erhvervsliv er ved at ruste sig til det indre marked, have 
en positiv indflydelse på investeringsaktiviteten. 
1.3.3. Skønt væksten i beskæftigelsen i de seneste år 
er steget lidt, bliver arbejdsløshedsprocenten fortsat 
liggende på over 10% af arbejdsstyrken, svarende til 
ca. 15 millioner arbejdsledige. Langtidsledigheden udvi­
ser en fortsat stigende tendens og udgør nu mere end 
50 % af den samlede arbejdsløshed. Ledigheden blandt 
unge tegner sig fortsat, for EF i gennemsnit, for mere 
end 20 % af den samlede ledighed. Når den registrerede 
beskæftigelsesfremgang ikke medfører en reduktion i 
ledighedstallet i tilsvarende omfang, skyldes det for 
det første, at ikke-ledighedsregistrerede atter kommer i 
arbejde, og for det andet, at erhvervsfrekvensen er stigende. Hertil kommer, at der for 1989 forudses et 
svagt fald i beskæftigelsesvæksten til noget over 1%. 
Endvidere skal det tages i betragtning, at det samlede 
antal præsterede arbejdstimer følger en lavere vækst­
takt, eftersom de nyskabte arbejdspladser i vidt omfang 
er deltidsarbejdspladser. Hvis det ikke lykkes at for­
stærke den for tiden svage tendens til en nedgang i 
arbejdsløsheden, vil arbejdsløshedstallet i EF ikke 
komme til at ligge væsentligt under 10% af arbejds­
styrken. 
1.3.4. For EF som helhed skulle inflationstakten kun 
stige en kende over det niveau, den er kommet ned på, 
og altså fortsat være under kontrol (deflatoren for det 
private forbrug skønnes for 1989 at ville andrage 4,8 %). 
Imidlertid er der i de forskellige medlemsstater i forske­
lig grad grund til øget vagtsomhed, da de faktorer, som 
hidtil har haft en dæmpende indflydelse på prisstignin­
gerne, er ved at blive afsvækket. F.eks. kan der ikke 
længere fæstes lid til en yderligere forbedring af bytte­
forholdet. Derudover opstår der, fremfor alt i de lande, 
som allerede i nogen tid har været oppe på en særlig 
høj kapacitetsudnyttelsesgrad, såsom Det Forenede 
Kongerige, Italien og Spanien, et internt inflationspres 
ikke blot fra efterspørgselssiden, men også fra om­
kostningssiden. I EF i gennemsnit skulle stigningen i de 
nominelle lønomkostninger pr. produceret enhed dog 
også for 1989 forblive behersket (EF: + 3,3 % sammen­
lignet med USA: + 4,5%, Japan: +1,6%). Hvad penge­
siden angår, er der udsigt til, at udvidelsestakten i 
pengemængdeaggregaterne vil være faldende. 
1.3.5. Konvergensen i inflationstakterne, specielt for 
de lande, der deltager i Den europæiske monetære 
Fond (EMF)-valutakursmekanismen, har muliggjort en 
styrkelse og stabilisering af det monetære sammenhold 
i EF. På den anden side er situationen med hensyn til 
de offentlige finanser i medlemsstaterne fortsat præget 
af store forskelle, og nye divergenser aftegner sig i 
medlemsstaternes betalingsbalancesaldi, hvilket peger 
hen imod en mulig ustabil udvikling i valutakursrelatio­
nerne. 
2. Behovet for umiddelbare økonomisk-politiske ind­
greb 
2.1. Koordinering af den økonomiske politik i EF 
Koordineringen af den økonomiske politik i Fællesska­
bet er, på grundlag af den udtalte og voksende økonomi­
ske interdependens, principielt set en langsigtet opgave; 
løsningen af denne opgave er imidlertid blevet mere 
påtrængende af flere grunde. For det første udgør dis­
krepanserne i betalingsbalancesaldiene en trussel for 
den aktuelle valutakursstruktur. For det andet kræver 
den forestående yderligere liberalisering af kapitalbevæ­
gelserne, at konvergensen i penge- og budgetpolitikken 
styrkes yderligere, hvilket atter forudsætter, at der ska­
bes interessesammenfald hos samtlige deltagere i koor-
dinationsprocessen. Principielt må lande med store be­
talingsbalanceoverskud og stor prisstabilitet udfolde 
bestræbelser i ekspansiv retning, medens andre bør 
ekspandere mere behersket. Her må det imidlertid 
gælde som noget naturligt, at de industrilande inden 
for EF, som lider under et udviklingsefterslæb, også 
Nr. C 201/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 8. 89 
finanserer deres udviklingsproces via kapitalimport og 
tilsvarende betalingsbalanceunderskud. Alt i alt er for­
målet med koordineringen af den økonomiske politik 
at befæste og styrke den økonomiske vækst og beskæfti­
gelsesfremgangen så meget, at det bliver muligt at redu­
cere arbejdsløsheden. 
2.2. Valuta- og pengepolitik 
2.2.1. Det succesrige valutapolitiske samarbejde, 
som blev indledt efter børskrisen i efteråret 1987, bør 
intensiveres og videreføres med henblik på en yderligere 
stabilisering af dollarkursen. På baggrund af den stigen­
de, men stadig for svage private opsparing i USA — 
der derfor bør fremmes — bør Kommissionen og 
Ministerrådet i samme øjemed presse på for at få det 
amerikanske budgetunderskud nedbragt, ikke mindst 
fordi dette ville fjerne noget af det opadgående pres 
på renteniveauet. Den tiltrængte nedbringelse af det 
amerikanske betalingsbalanceunderskud vil kunne støt­
tes gennem ekspansive foranstaltninger i Europa, i det 
omfang der er råderum for sådanne (jf. pkt. 2.1). 
2.2.2. Inden for EF bør valutakurspolitikken sigte 
mod at udvide den kreds af lande, der deltager i valuta­
kursmekanismen, idet der sideløbende hermed må ske 
en indsnævring i interventionsmargenerne. Også dette 
stiller krav om den tættere økonomisk-politiske koordi­
nering, som er skitseret i pkt. 2.1. Derudover turde en 
stærkere økonomisk integration i sig selv bidrage til at 
forbedre valutakursstabiliteten i Fællesskabet. Valuta­
kursændringer og en tilpasning af EMS-landenes valuta­
er kan dog ikke udelukkes. 
2.2.3. Så længe den amerikanske dollar ikke atter 
udviser kraftige udsving, kan pengepolitikken i Europa 
i højere grad koncentreres om interne politiske mål. 
Fastholdelsen af den opnåede prisstabilitet er vigtig for 
en fortsat økonomisk va;kst og en fortsat stigning i 
beskæftigelsen. Formålet med pengepolitikken må være 
at dæmme op for inflationsforventninger. En langsom­
mere pengemængdevækst end i de seneste år kan i denne 
forbindelse være en nødvendighed, da der i modsat fald 
kunne opstå tvivl om centralbankernes vilje til at sikre 
stabilitet. Prisudviklingen giver kun i nogle lande anled­
ning til en vis bekymring; dog skal man generelt passe 
på, at den fremtidige omkostningsudvikling ikke brin­
ger prisudviklingen i fare. Så længe denne situation 
består, er der ingen grund til at foretage pengepolitiske 
opbremsninger, der går videre end en stabilisering af 
inflationsforventningeme. I betragtning af den stadig 
alt for høje arbejdsløshed i EF, er der tværtimod behov 
for, at pengepolitikken så vidt muligt fremmer den 
økonomiske vækst. I denne sammenhæng er det vigtige, 
at Den Tyske Forbundsbank, på grund af sin nøglestil­
ling i EMS, ikke indtager en overforsigtig holdning. 
Den bør tage hensyn til, at den accelererede stigning, 
der på det seneste er sket i forbrugerpriserne i Forbunds­
republikken, skyldes forhøjelser af forbrugsafgifter, 
som kun har en engangseffekt på priserne. Af denne 
grund og for at sikre den nødvendige solidaritet i EMS bør Forbundsbanken hverken tage del i et truende inter­
nationalt rentekapløb eller på nogen måde skærpe dette. 
2.3. Budgetpolitik 
En nedbringelse af det offentlige budgetunderskud vil 
i visse lande kunne yde et afgørende bidrag til en 
koordineret, samarbejdsbaseret økonomisk politik i Eu­
ropa ved at bidrage til at stabilisere priser, renter og 
valutakurser og til at skabe ligevægt på betalingsbalan­
cerne. Konsolideringen må imidlertid til stadighed også 
være af kvalitativ art; det vil sige, at den skal sikre 
kontinuitet, og at den ikke må gennemføres på bekost­
ning af offenlige erhvervsinvesteringer og dermed true 
skabelsen af yderligere arbejdspladser og sikringen af 
en kvalitativ økonomisk vækst. Samtidig må det fastslås 
at der i Forbundsrepublikken Tyskland på grund af 
den økonomiske konstellation findes et finanspolitisk 
råderum, som bør udnyttes også i europæisk interesse. 
2.4. Løndannelsen 
2.4.1. I betragtning af stigningerne i vækstrater, pro­
duktivitetsgevinster samt højere investeringsrentabili-
tet, som overvejende kan tilskrives moderate lønover­
enskomster, er det hensigtsmæssigt at gennemføre pas­
sende reallønforhøjelser, hvilket samtidig vil have en 
positiv effekt på udviklingen i det private forbrug. 
2.4.2. Lønpolitikken må endvidere bidrage til en 
forbedring af beskæftigelsessituationen. Dette vil efter 
ØSU's mening også indebære, at arbejdstiden forkortes 
og omlægges yderligere på baggrund af den kraftigere 
stigende produktivitet. Indgås der langfristede lønover­
enskomster, som navnlig vedrører arbejdstiden, på en 
sådan måde, at de enkelte punkter i aftalen træder i 
kraft trinvis, vil det i betydelig grad lette erhvervslivets 
muligheder for at planlægge finansierings- og til­
pasningsprocessen. Den højere udnyttelse af virksomhe­
dernes produktionskapacitet, som ofte kan registreres i 
en sådan sammenhæng, bidrager til at holde om­
kostningerne ved arbejdstidsforkortelsen nede, at beva­
re EF's konkurrenceevne over for tredjelande og til at 
forstærke den beskæftigelsesskabende effekt. 
3. Det indre marked og nødvendige politiske foran­
staltninger 
3.1. Udgangssituationen 
3.1.1. Den nuværende kraftigere vækst i Fællesska­
bet danner, dersom den kan fastholdes, et godt grundlag 
for den videre virkeliggørelse af det indre marked, efter­
som høj vækst mildner konsekvenserne af strukturfo­
randringer og gør det nemmere at absorbere disse. Da 
forventningerne til det indre marked i sig selv giver 
impulser til væksten, stimulerer de to processer hinan­
den. Hermed vil forudsætningerne for realiseringen af 
de væsentlige mål for programmet for det indre marked 
— det vil sige øget velstand i Fællesskabet, reduktion 
7. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 201/11 
af arbejdsløsheden og styrkelse af den økonomiske og 
sociale samhørighed i Europa — være blevet betydeligt 
forbedret. 
3.1.2. Skønt allerede Det Europæiske Råd i Hanno­
ver nåede til den konklusion, at programmet for det 
indre marked nu er nået så vidt, at der ikke er nogen 
vej tilbage, ønsker ØSU at understrege, at der kontinu­
erligt er brug for yderligere fremskridt, da stilstand i 
programmet kan medføre tilbageskridt. Man må ikke 
fra politisk hold skuffe virksomhedernes og arbejdsta­
gernes forventninger. Ministerrådet og regeringerne kan 
opfylde de forventninger, der stilles til dem: 
— ved inden for det kommende år at vedtage yderlige­
re, vigtige forslag, som indgår i programmet for 
det indre marked, f.eks. åbning af de offentlige 
markeder og yderligere skridt til harmonisering af 
transportpolitikken og til tilnærmelse på be-
skatningsområdet, 
— ved at gennemføre ledsageforanstaltninger inden for 
strukturpolitikken, social- og arbejdsmarkedspoli­
tikken og den eksterne handelspolitik, og 
— ved at støtte en generel økonomisk politik, der 
konsekvent sigter mod øget kvalitativ vækst. 
3.2. De økonomiske muligheder, det indre marked 
frembyder 
3.2.1. Cecchini-rapporten kommer til det resultat, at 
de fire centrale foranstaltninger og effekter af program­
met for det indre marked, nemlig: 
— afvikling af grænsekontrollen, herunder gensidig an­
erkendelse af tekniske normer (fjernelse af de mate­
rielle, tekniske og afgiftsmæssige handelshin­
dringer), 
— liberaliseringen af offentlige indkøbsaftaler, 
— liberaliseringen af finansielle tjensteydelser, og 
— virkningerne af »udbudschokket« for virksomheder­
ne (stordriftsfordele for industrien og virkningerne 
af den skærpede konkurrence) 
alt efter ledsagepolitikkernes art og omfang skulle 
kunne indebære et yderligere vækstskub af størrelsesor­
denen 4,5-7,5 % af det reale BNP samt yderligere ar­
bejdspladser til 1,8-5,7 millioner arbejdssøgende. Disse 
beregninger, der er gennemført under anvendelse af et 
omfattende empirisk materiale, noget som rapportens 
forfatter selv understreger, har ikke givet nogen sikre 
resultater. Beregningerne er da også allerede blevet dra­
get i tvivl. ØSU kan ikke gå ind i en nærmere undersø­
gelse af disse beregninger. Imidlertid mener det i rappor­
ten at kunne finde støtte for sine forventninger om, at 
det indre marked alt i alt skulle kunne bringe økonomi­
ske fordele med sig. 
3.2.2. En kritik må dog rettes mod Cecchini-rappor-
tens noget optimistiske fremstilling af overgangsproble-
merne, idet det fremgår, at omkostningssænkninger 
tilsyneladende nærmest automatisk fører til mere vækst og beskæftigelse. Et gennemgående træk er det, at der 
i vidt omfang anvendes en mikroøkonomisk partialana-
lyse. Derfor undervurderes omfanget og varigheden af 
mulige negative virkninger af programmet for det indre 
marked på beskæftigelsen og den regionale udvikling. 
ØSU finder det vigtigt at påpege, at der skal tages 
hensyn til, at omkostningsbesparelserne, frem for alt i 
begyndelsesfasen, beror på, at der andre steder i Fælles­
skabet er indtægter, samfundsøkonomisk set i sidste 
instans indkomster, som falder bort. Da dette det på­
gældende sted også kunne have en reduktion i efter­
spørgslen til følge, vil det samlede reale efterspørgselsni-
veau kun kunne fastholdes, dersom omkostningsbespa­
relserne umiddelbart fører til øget efterspørgsel fra virk­
somhederne, til prissænkninger eller til lønstigninger. 
På oligopolitiske markeder, som er kendetegnet ved 
relativt ufleksible priser, har man ingenlunde sikkerhed 
for, at forløbet vil tegne sig således. Desuden skal det 
understreges, at den forøgelse af omsætningen, som 
forventes i erhvervslivet, ingenlunde sker automatisk, 
men kun viser sig, hvis der som en reaktion på om­
kostnings- og prissænkningerne reageres overproportio­
nalt med hensyn til efterspurgte mængder. 
3.3. Almindelig beskæftigelsespolitik 
3.3.1. ØSU anbefaler derfor, at omkostningslettelses-
processen i erhvervslivet fra starten af ledsages af efter-
spørgselsfremmende foranstaltninger, og at man ikke 
først afventer prissænkninger, reduktioner i de offentli­
ge budgetunderskud og forbedringer på betalingsbalan­
cerne, især da realiseringen af det indre marked generelt 
vil indebære forbedrede udbudsbetingelser. På denne 
måde kunne man på forhånd dæmme op for negative 
beskæftigelseseffekter af det indre marked, og skabelsen 
af yderligere arbejdspladser kunne begynde på et tidlige­
re tidspunkt. 
3.3.2. I denne sammenhæng tilråder ØSU indstæn­
digt, at de efterspørgselspolitiske ledsageforanstaltnin­
ger vælges på en sådan måde, at programmet for det 
indre marked tjener væsentlige kvalitative vækstformål, 
såsom en forbedret miljø- og forbrugerbeskyttelse og 
en styrket økonomisk og social samhørighed i Europa. 
3.4. Regionalpolitik 
3.4.1. Et af den europæiske regionalpolitiks vigtigste 
mål må være, at lande og regioner med relativt lavt 
BNP per capita kan hale ind på de øvrige i væsentligt 
hastigere tempo end hidtil. Det hører med til denne 
opgave at bekæmpe den uforholdsmæssige høje ar­
bejdsløshed i disse lande og regioner. Også en integreret 
udvikling af landdistrikerne kan bidrage til at formind­
ske spændet mellem regioner og lande. 
3.4.2. Fordoblingen af strukturfondenes budget fra 
1987 til 1993 har sammen med de nye rammefor­
ordninger om fondenes opgaver og koordineringen af 
strukturfondenes og Den europæiske Investerings­
banke (EIB) foranstaltninger væsentligt forbedret Kom­
missionens muligheder for at yde effektiv støtte, som 
Nr. C 201/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 8. 89 
skal suppleres med en indsats fra medlemsstaternes side. 
Angående detaljer henviser ØSU til sin udtalelse om 
dette spørgsmål^). 
3.2.3. ØSU er enig med Kommissionen i, at ugunstigt 
stillede landes og regioners udviklingsefterslæb må ind­
hentes gennem øgede offentlige og private investeringer 
i infrastruktur af betydning for erhvervslivet — f.eks. 
trafikforbindelser — og i modernisering af produk­
tionsapparatet. Men det må slås fast, at løntilbagehol­
denhed i de pågældende lande og regioner kun vil 
forhale moderniseringsprocessen ved at fastholde foræl­
dede produktionsmetoders rentabilitet. For at sikre en 
lettere finansiering af investeringer må især de små og 
mellemstore virksomheders — herunder koperativer-
nes — adgang til investeringsmidler som kan lånes på 
rimelige betingelser, forbedres generelt i disse lande. 
3.5. Sektorpolitik 
3.5.1. Fællesskabet har allerede gennemløbet en lang 
integrationsproces, som takket være ringe eller modera­
te ikke-toldmæssige handelshindringer allerede har 
medført en omfattende sammenkædning af vareud­
vekslingen i mange sektorer. I andre sektorer er 
sammenkædningen fortsat beskeden, skønt der næsten 
ikke findes handelshindringer, der modvirker, at marke­
derne i højere grad smelter sammen. I alle disse sektorer 
vil det indre marked få overskuelige og overkommelige 
konsekvenser. 
3.5.2. Der er dog nogle betydningsfulde sektorer 
(f.eks. bygning af kraftværker, lokomtiver, telekommu­
nikationsanlæg og regnecentraler), hvor der som følge 
af fjernelsen af materielle, tekniske og afgiftsmæssige 
hindringer og som følge af liberaliseringen af offentlige 
udbud og indkøb vil blive udløst omfattende strukturtil­
pasningsprocesser. Det drejer sig om i tide at gøre denne 
udvikling gennemskuelig og forståelig og dernæst om 
at lade den foregå på en måde, som er økonomisk og 
socialt acceptabel for virksomhederne, arbejdstagerne 
og kommunerne/regionerne. Det kan i den forbindelse 
blive nødvendigt at trække på strukturfondenes midler. 
Til at udvikle strukturtilpasningsplaner foreslår 
ØSU, at der inden for de berørte sektorer nedsættes 
brancheudvalg. Som videreudvikling af den sociale di­
alog bør disse brancheudvalg sammensættes af repræ­
sentanter for arbejdsmarkedets parter og for Kommis­
sionen. 
3.6. Europæisk infrastrukturpolitik 
Markedsintegrationen i Europa og dermed udbygnin­
gen af det indre marked kan yderligere forstærkes, hvis 
den europæiske infrastruktur forbedres. Navnlig det 
europæiske skinne- og hovedvejsnet samt telekommuni­
kationssystemerne halter bagefter. Det er af særlig be­
tydning, at Europas perifere regioner knyttes til cen-
(!) EFT nr. C 337 af 31. 12. 1988, s. 39 ff. trum. Forud for projekterne bør der efter ØSU's opfat­
telse foretages gennemførlighedsundersøgelser, ligesom 
der bør trækkes på private finansieringsmuligheder. 
ØSU skal henvise til sin udførlige udtalelse om dette 
spørgsmål (2). 
3.7. Konkurrencepolitik 
3.7.1. For at sikre, at de omkostningsmæssige fordele 
ved det indre marked virkelig kommer alle borgere til 
gode, og at den forventede intensivering af konkurren­
cen og forbedring af virksomhedernes effektivitet og 
innovationsevne faktisk indtræder, må der fortsat op­
retholdes en effektiv konkurrence i Europa. Dette kræ­
ver først og fremmest en europæisk kontrol med virk­
somhedssammenslutninger af EF-betydning. Kompe­
tenceområdet for en sådan europæisk kontrol må enty­
digt afgrænses fra den nationale kontrols 
kompetenceområde. Det er værd at overveje at tildele 
en selvstændig myndighed anvendelsen af dette instru­
ment og ikke Kommissionen. ØSU henviser i øvrigt til 
sin udtalelse fra juni 1988 om disse problemer (3). 
Men når handelshindringerne er fjernet, må der anlæg­
ges en europæisk synsvinkel ved bedømmelsen af mar­
kedssituationerne og virksomhedssammenslutningernes 
påvirkning af disse. Med principielt åbne markeder over 
for tredjelande forekommer dette også nødvendigt, når 
det drejer sig om konkurrenceevnen over for USA, 
Japan og en række meget produktive, nyligt industriali­
serede lande. 
3.7.2. Både de europæiske og de nationale myn­
digheder bør ofre særlig opmærksomhed på de små 
og mellemstore virksomheder, som informations- og 
planlægningsmæssigt er dårligt stillede i forhold til store 
virksomheder. Et tilbud fra det offentliges side om 
information og rådgivning kan bidrage til at afbøde 
disse handicap. I denne forbindelse glæder ØSU sig over 
Kommissionens initiativer og støtte til oprettelse af EF-
informations- og rådgivningskontorer i alle medlems­
staterne. Desuden udgør støtte til virksomhedskoopera-
tiver en vigtig foranstaltning til fjernelse af de små og 
mellemstore virksomheders konkurrencemæssige han­
dicap. 
3.8. Forbrugerpolitik 
3.8.1. Afskaffelsen af handelshindringer, herunder 
navnlig tilnærmelsen og den gensidige anerkendelse af 
tekniske forskrifter og normer, vil stille forbrugerne 
over for nye problemer. 
3.8.2. For mange produkters vedkommende er ikke 
engang grundig information og rådgivning tilstrækkelig 
til at beskytte forbrugerne. I disse tilfælde — det 
gælder f.eks. levnedsmidler, husholdningsartikler, farli­
ge forbrugsgoder og finansielle tjenesteydelser med høj 
risiko — bør man af forebyggelseshensyn indbyrdes 
tilnærme forskrifter og normer på et højt niveau. 
(2) EFT nr. C 23 af 30. 1. 1989, s. 8 f. og EFT nr. C 347 af 
22. 12. 1987, s. 18 ff. 
(3) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 11 ff. 
7. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 201/13 
3.8.3. Desuden bør forbrugeroplysningen og -råd­
givningen udbygges (jf. udtalelsen herom). På dette sted 
ønsker ØSU specielt at gøre opmærksom på, at et 
væsentligt element i en rationel forbrugerpolitik udgø­
res af en tilsvarende forbrugerundervisning i skolerne. 
3.9. Aktiv miljøbeskyttelse til gavn for en effektiv øko­
nomi 
3.9.1. ØSU er af den opfattelse, at en bedre miljøbe­
skyttelse er det vigtigste bidrag til en kvalitativ økono­
misk vækst. Allerede nu er det sådan, at national miljø­
politik på områder som renholdelse af luft og vand kun 
i begrænset omfang er mulig og effektiv. Den tiltagende 
økonomiske integration i Europa og oprettelsen af det 
indre marked gør det endnu vigtigere, at der føres en 
koordineret og bindende europæisk miljøbeskyttelses-
politik. 
3.9.2. For det første drejer det sig om at udbedre 
skader, som skyldes forsømmelser i miljøbeskyttelsen, 
f.eks. ved at fjerne gammel forurening og ved at tilpasse 
gamle anlæg til teknikkens aktuelle stade. Desuden 
bør de fælles forskrifter og normer løbende tilpasses 
teknikkens helt aktuelle stade og være obligatoriske i 
forbindelse med nye anlæg og nye produkter. Forsk­
ningspolitisk drejer det sig om så vidt muligt at udvikle 
forebyggende miljøteknikker, som i videst mulige om­
fang kan hindre, at der opstår miljøbelastninger. 
3.9.3. Miljøbeskyttelse skaber arbejdspladser via 
miljøinvesteringer og udviklingen af nye miljøproduk­
ter, som tilmed kan eksporteres. Desuden er miljøbe­
skyttelse ofte en forudsætning for omstrukturering af 
industrien og oprettelse af nye arbejdspladser, f.eks. i de 
traditionelle industriregioner, hvor gammel forurening 
hifldrer omstruktureringsprocessen. Dertil kommer, at 
virksomheder, der i tide omstiller produktionsmetoder 
og produkter, skaffer sig konkurrencemæssige fordele 
i forhold til andre, som ikke i tide lever op til de 
miljøpolitiske krav (f.eks. biler med katalysatorer). 
3.9.4. Udgifterne til miljøbeskyttelse bør principielt 
afholdes efter princippet »forureneren betaler«. Det be­
tyder, at det først og fremmest et virksomhederne og 
forbrugerne, der må bære omkostningerne. Den reelle 
risiko for sådanne omkostninger eller for eventuel straf­
feretlig forfølgelse bør være så stor, at man har sikker­
hed for, at grænseværdier fastsat af de offentlige myn­
digheder overholdes. 
3.9.5. Endelig kan ØSU ikke forholde sig ligegyldigt 
over for de enorme problemer, der ligger i »drivhusef­
fekten«, hvis disse risici viser sig at være reelle. Der 
ville indtræde hidtil usete ændringer i de økonomiske 
systemer såvel i industrilandene som i udviklingslande­
ne, og der ville blive behov for modforanstaltninger af 
overordentlig stor bredde og betydning. Derfor bør man 
allerede nu udtænke og igangsatte sådanne foran­
staltninger, også selv om de truende konsekvenser først skulle indtræde efter længere tids forløb. ØSU mener 
derfor, at Kommissionen sammen med regeringerne 
allerede nu skal lægge den allerstørste vægt på, at der 
på verdensplan tages alle nødvendige skridt til så hurtigt 
som muligt at nå frem til en fælles vurdering af, hvori 
farerne består, og hvilke foranstaltninger der er behov 
for. 
3.10. Beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitik 
3.10.1. Fællesskabet råder over et stort uudnyttet 
arbejdskraftpotentiale, da arbejdsløsheden fortsat er 
høj og erhvervsfrekvensen er i stigning fra et ralativt lavt 
udgangspunkt. De grundlæggende makroøkonomiske 
strategier, der indgår i samarbejds-vækststreategien må 
derfor videreføres, så en økonomisk vækst på ca. 3,5 % 
og den dermed forbundne forbedring af beskæftigelsen 
kan fastholdes. Men begyndende flaskehalsproblemer 
på visse delarbejdsmarkeder gør det klart, at der allere­
de nu er behov for at sætte en offensiv ind for at hæve 
arbejdskraftens kvalifikationsniveau; i denne forbindel­
se ligger der et særligt ansvar hos erhvervslivet og de 
kompetente statslige organer. 
3.10.2. Behovet vil stige i takt med det indre markeds 
opbygning. Således kræver den indbyrdes tilnærmelse 
på højt niveau af leve- og arbejdsvilkår og social beskyt­
telse højere kvalifikationer eller omskoling af arbejds­
kraften. Derfor finder ØSU det nødvendigt, at der af 
hensyn til de små virksomheders særlige problemer 
generelt indføres betalt frihed til videreuddannelse. I 
modsat fald vil indførelsen af ny teknologi blive hæm­
met. Desuden udløser det indre marked selv strukturæn­
dringer, som der må reageres på med beskæftigeles-, 
uddannelses- og socialpolitiske foranstaltninger, som 
kan gøre det lettere for de berørte personer at tilpasse 
sig. Endelig understreger ØSU kraftigt, at Kommissio­
nen bør prioritere handlingsprogrammet til støtte for 
langtidsledige højt. Også over for langtidsledigheden 
er der brug for uddannelsesmæssige foranstaltninger. 
Endelig må der med støtte fra strukturfondene også 
skabes faktiske arbejdsmuligheder, så erhvervede kvali­
fikationer ikke går tabt igen. 
3.10.3. Desuden har medlemsstaterne fortsat i for­
skellig grad ungdomsarbejdsløshedsproblemet at træk­
kes med. Kommissionen opfordres til at styrke de foran­
staltninger under strukturfondene, som også er beregnet 
for denne gruppe. 
3.10.4. At stigningen i beskæftigelsen i de seneste år 
først og fremmest er sket i form af deltidsjobs og 
midlertidige jobs i servicesektoren, rejser visse overens­
komstmæssige problemer. Først og fremmest må det 
sikres, at også deltidsbeskæftigede kan nyde godt af en 
tilstrækkelig social beskyttelse, mens de er i arbejde, og 
en tilstrækkelig pension, når de træder ud af arbejds­
livet. 
Nr. C 201/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 8. 89 
3.11. Finanspolitik 
3.11.1. Den differentierede budgetkonsolideringspo-
litik samtidig med støtte til offentlige og private investe­
ringer, som snarest bør lindledes (jf. pkt. 2.3), er fortsat 
en mere langsigtet opgave. For at tilvejebringe en mere 
effektiv koordinering af finanspolitikken finder ØSU 
det fornuftigt, at medlemsstaternes offentlige budgetter 
forelægges og vedtages samtidig, og at medlemsstater­
nes finansministre gennemfører en europæisk finans-
planlægning på mellemlang sigt. 
3.11.2. Med henblik på at tilvejebringe fri udveksling 
af varer og tjenesteydelser som led i det indre marked 
er afskaffelsen af de fiskale grænser en vigtig, men 
vanskelig opgave. Ikke mindst i 1988 beskæftigede ØSU 
sig intensivt med de mangfoldige problemer i forbindel­
se med indbyrdes tilnærmelse af de indirekte skatter og 
disses betaling efter princippet om det endelige for­
bruge). Kommissionen har i mellemtiden forelagt nye 
forslag om harmonisering og registrering af indirekte 
skatter. ØSU går ud fra, at det straks får forelagt 
sådanne forslag, således at det i givet fald kan drøfte 
dem rettidigt. 
3.11.3. Det er stadig et ubesvaret spørgsmål, om 
fjernelsen af handelsbarriererne og liberaliseringen af 
kapitalbevægelserne også gør det nødvendigt indbyrdes 
at tilnærme de direkte skatter. Det kan ikke udelukkes, 
at forskellig beskatning af investeringer som følge af 
konkurrencen om arbejdspladser udøver et pres på de 
nationale skattesystemer i retning af tilpasning. Infor­
mationsgrundlaget for virksomhedsbeskatning i EF er 
ret uklar. ØSU minder derfor Kommissionen om hur­
tigst muligt at færdiggøre den hvidbog herom, der er 
under udarbejdelse. 
3.12. Penge- og valutapolitik 
3.12.1. En monetær union er ikke en direkte bestand­
del af det indre marked, der er planlagt til gennemførel­
se ved udgangen af 1992. Efter Kommissionens opfattel­
se er det indre marked et grundlag for forskellige andre 
former for EF-politiki, herunder en økonomisk og mo­
netær union. ØSU mener, at en økonomisk og monetær 
union i afgørende grad videreudvikler det indre marked, 
(!) EFT nr. C 237 af 12. 9. 1988, s. 14 ff. 
Bryssel, den 22. juni 1989. der er planlagt til 1992, da den vil lette den frie udveks­
ling af varer, tjenesteydelser, kapital og arbejdskraft ud 
over situationen pr. 1992 ved yderligere at reducere de 
med handel forbundne omkostninger og risici. 
3.12.2. En monetær union, som jo i sidste ende er 
kendetegnet ved, at der kun eksisterer én EF-valuta, 
forudsætter videregående overensstemmelse om de fun­
damentale penge- og valutapolitiske målsætninger og 
om, hvilken politik der skal føres af den institution, 
som skal styre denne valuta. Til syvende og sidst drejer 
det sig om, hvilken statut en sådan europæisk central­
bank skal have tillagt. Er dette ikke fuldt afklaret, vil 
medlemsstaterne næppe overdrage valutapolitisk kom­
petence til EF-organer. 
3.12.3. EMS'ens aktuelle situation viser, at der stadig 
er omfattende penge- og valutapolitiske meningsfor­
skelle i Europa, omend der kan konstateres en væsentlig 
tilnærmelse mellem visse lande angående de væsentlig­
ste pengepolitiske målsætninger. Den forestående libe­
ralisering af kapitalmarkedet og bankvæsenet fra medio 
1990/ultimo 1992 betinger en endnu stærkere penge-, 
finans-, skatte- og lønpolitisk konvergens for at fore­
bygge pludselige kapitalomflytninger inden for EF. Li­
beraliseringen af kapitalmarkederne er således en vigtig 
forløber for yderligere skridt hen imod en monetær 
union. Den gensidige tilnærmelse af de forskellige med­
lemsstaters politik gør det f.eks. muligt at reducere 
EMS'ens interventionsmargener, og dermed måske på 
længere sigt at gå over til faste valutakurser. Er en 
sådan grad af valutapolitisk integration først nået, vil 
det være væsentligt lettere at tage skridtet til en mone­
tær union. Instututionelle og økonomisk-politiske for­
anstaltninger bør supplere hinanden, og desuden ville 
det være nyttigt, om alle medlemsstater tilsluttede sig 
EMS. 
3.12.4. ØSU hilser Delors-udvalgets rapport om en 
økonomisk og monetær union i Fællesskabet velkom­
men. Det tillægger denne rapport stor betydning, da 
det vises, at det er muligt at skabe en økonomisk og 
monetær union i Europa. Medlemsstaternes økonomier 
kan ikke smelte sammen til en europæisk enhed, såfremt 
de øvrige integrationsprocesser ikke skrider fremad. Da 
rapporten udgør et udmærket grundlag for en yderligere 
diskussion og foreslår en trinvis løsning på de foreståen­
de problemer, har ØSU til hensigt at udarbejde en 
omfattende udtalelse om den. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
7. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 201/15 
BILAG I 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Udtalelsens afstemningsresultat 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Amato, Bento Goncalves, Beretta, Berns, Berton, Bleser, Boddy, Bordes-Pages, Breyiannis, Cai, Calvet 
Chambon, Carroll, Cavazzuti, Christie, Conde, Cortois, Della Croce, De Tavernier, Dos Santos, Drilleaud, 
van Eekert, Etty, Eulen, Flum, Frandi, Freeman, Gayetot, Germozzi, Geuenich, Glesener, Gomez Martinez, 
Gredal, Haas, Hagen, Hilkens, Houthuys, Horsken, Jaschick, Jenkins, Laka Martin, Lappas, Larsen, Liverani, 
Luchetti, Maddocks, Margalef Masia, Mayayo Bello, Mercier, Morselli, Mourgues, Muhr, Muniz Guardado, 
Murphy, Nielsen P., Nierhaus, Nieuwenhuize, Orsi, Proenca, Pronk, Ramaekers, Rangoni-Machiavelli, 
Roseingrave, Rouzier, Santillan Cabeza, Schmitz, Schoepges, Silva, Smith A., Smith L., Spijkers, Staedelin, 
Vallejo Calderon, Vanden Broucke, Velasco Mancebo, Vercellino, Vidal. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Arena, Årets, Bagliano, Bredima Savopoulou, Broicher, Ceyrac, Clavel, Collas, Corell Ayora, van Dam, 
Donck, Fresi, Giacomelli, Green, Hancock, Kaaris, Kazazis, Low, Lustenhouwer, Machado von Tschusi, 
Mainetti, Meyer-Horn, Muller, Neto da Silva, Noordwal, de Normann, Pardon, Pearson, Pelletier, Perrin-
Pelletier, Petersen, Proumens, Ribiére, Riera Marsa, Robinson, Romoli, Schade-Poulsen, Schnieders, Tamlin, 
Telles, Termes Carrero, Tukker, Wagner, Wick. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalelsen: 
Aspinall, Decaillon, Droulin, Fiather, Margot, Matteoli, Morales, Tixier, Vassilaras. 
BILAG 1 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som opnåede mindst en fjerdedel af det samlede antal stemmer, blev forkastet 
under forhandlingerne: 
Punkt 2.4.2 
Affattes således: 
»Lønpolitikken må endvidere bidrage til en forbedring af beskæftigelsessituationen. Den generelle tendens til 
en kraftigere udnyttelse af virksomhedernes produktionskapacitet bidrager til at begrænse omkostningerne i 
forbindelse med en nedsættelse af arbejdstiden og lønstigningerne, der især er forhandlet inden for rammerne 
af de kollektive lønoverenskomster, samt til at bevare EF's konkurrenceevne over for tredjelande og til at 
forstærke den beskæftigelsesskabende effekt.« 
Begrundelse 
På baggrund af arbejdsgiverrepræsentanternes modstand på studiegruppemødet i Madrid mod formuleringen 
af punkt 2.4.2 havde Giacomelli som kompromis foreslået den forelagte ordlyd, som havde tilslutning fra de 
deltagende arbejdstagerrepræsentanter og fra ordførerens ekspert (ordføreren var momentant fraværende til 
en pressekonference). Det henstilles, at man vender tilbage til den løsning, der var tilslutning til den 23. maj. 
Afstemningsresultat 
48 stemmer for, 64 stemmer imod, 4 stemmer hverken for eller imod. 
Nr. C 201/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 7. 8. 89 
BILAG  3 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
Efter  afstemningen  om udtalelsen,  der fandt  sted  ved  navneopråb,  afgav  Arbejdsgivergruppens  nedenstående 
medlemmer,  der havde  stemt  imod  udtalelsen,  følgende  erklæring: 
»De medlemmer  af arbejdsgivergruppen,  der har stemt  imod  udtalelsen,  ser sig ikke  i stand  til at stemme  for 
udtalelsen  om den  økonomiske  situation,  selv  om de i hovedsagen  anser  den  for acceptabel. 
De er af den  opfattelse,  at de i deres  godkendelse  af tidligere  udtalelser  allerede  har  gjort  så vidtgående 
indrømmelser  som  muligt  i spørgsmålet  om arbejdstiden  og kan  ikke  erklære  sig indforstået  med  den  nye 
ordlyd  i punkt  2.4.2,  navnlig  med  hensyn  til langfristede  overenskomster. 
I øvrigt  er det beklageligt,  at der  i en udtalelse  om økonomiske  fakta  insisteres  på at anstille  overvejelser, 
som snarere  hører  hjemme  i en udtalelse  om social-  og arbejdsmarkedspolitiske  spørgsmål. 
Gruppen  bemærker  endvidere,  at der  i udtalelsen  er en modsigelse,  idet  de henstillinger,  der  fremføres, 
betinger  øgede  lønomkostninger,  mens  der samtidig  henvises  til miljø-  og beskæftigelsespolitiske  problemer, 
hvis løsning  kræver  en betydelig  finansiel  indsats. 
Endelig  lægges  der i udtalelsen  for stor  vægt  på efterspørgselspolitikken,  hvilket  heller  ikke  kan  accepteres.« 
Følgende  medlemmer  af Arbejdsgivergruppen  stemte  imod  udtalelsen: 
Arena,  Årets,  Bagliano,  Bredima  Savopoulou,  Broicher,  Ceyrac,  Collas,  Corell  Ayora,  van  Dam,  Donck, 
Fresi,  Giacomelli,  Green,  Hancock,  Kaaris,  Kazazis,  Low,  Machado  von  Tschusi,  Mainetti,  Meyer-Horn, 
Muller,  Neto  da Silva,  Noordwal,  de Normann,  Pardon,  Pearson,  Pelletier,  Perrin-Pelletier,  Petersen, 
Proumens,  Ribiére,  Riera  Marsa,  Romoli,  Schade-Poulsen,  Schnieders,  Tamlin,  Telles,  Termes  Carrero, 
Tukker,  Wagner,  Wick.