Nr. C 348/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
Udtalelse om Komissionens økonomiske årsberetning 1981-82 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 26. oktober 1981 i medfør af artikel 198 i traktaten om oprettelse 
af Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg 
om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 192. plenarforsamling, afholdt i 
Bruxelles den 25. og 26. november 1981, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
AFDELINGEN FOR ØKONOMISKE OG 
FINANSIELLE ANLIGGENDER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 198, 
under henvisning til resolution af 22. marts 1971 fra 
Rådet og repræsentanter for medlemsstaternes rege­
ringer om den etapevise virkeliggørelse af Den øko­
nomiske og monetære Union i Fællesskabet, 
under henvisning til Rådets beslutning af 18. februar 
1974 om gennemførelse af høj grad af overensstem­
melse inden for den økonomiske politik i Det euro­
pæiske økonomiske Fællesskabs medlemsstater, 
under henvisning til Kommissionens økonomiske 
årsberetning 1981-82, 
under henvisning til Rådets anmodning af 26. okto­
ber 1981 om en udtalelse om Kommissionens økono­
miske årsberetning 1981-82, 
under henvisning til præsidiets beslutning af 27. ok­
tober 1981 om at pålægge Afdelingen for økono­
miske og finansielle anliggender at udarbejde udta­
lelse om Kommissionens årsberetning 1981-82, 
under henvisning til Det økonomiske og sociale 
Udvalgs udtalelse om den økonomiske situation i 
Fællesskabet (medio 1981) (!) og den ledsagende be­
retning fra Afdelingen for økonomiske og finansielle 
anliggender, 
under henvisning til beretning med bilag om den 
økonomiske situation i Det forenede Kongerige, 
aflagt af ordføreren, Maurice Zinkin, 
(i) EFT nr.C 230 af 10.9. 1981. under henvisning til drøftelserne på det 68. møde i 
Afdelingen for økonomiske og finansielle anliggen­
der den 13. november 1981, og 
under henvisning til forhandlingerne den 25. novem­
ber på den 192. plenarforsamling den 25. og 26. no­
vember 1981 — 
med 75 stemmer for, mens 41 undlod at stemme, 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Usikkerhed 
1.1. Det er særdeles vanskeligt at lave prognoser på 
indeværende tidspunkt. Al økonomisk forudsigelse 
hviler på antagelserne om, at tidligere konstaterede 
sammenhænge også vil gælde fremtiden, og at 
systemet ikke vil blive udsat for pludselige chok. 
Disse antagelser har været tvivlsomme siden 1973, og 
er nu mere tvivlsomme end nogensinde. Som det 
påpeges af Kommissionen, har systemet været gen­
stand for tre alvorlige chok i de sidste otte år: Det 
første olieprischok, det andet olieprischok og der­
næst dollar-apprecieringen — forringelsen af bytte­
forholdet i udenrigshandelen som følge af stigningen 
i dollarkursen og den forhøjelse af rentesatserne, som 
har ledsaget dollarstigningen. 
1.2. Det ville være letsindigt, dersom man antog, at 
1982 vil være immun over for sådanne eventuelle 
chok. Situationen i Mellemøsten bliver stadig mere 
prekær, som tiden går. Hvilke virkninger USAs poli­
tik vil have på dollarkursen og renten i det næste år, 
er højst usikkert. Det er ikke utænkeligt, at selv EF-
landenes politik må undergå betydelige ændringer, 
efterhånden som den økonomiske afmatning udvik­
ler sig. 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/11 
1.3. Som påpeget af Kommissionen selv er Fælles­
skabets økonomi ikke blot udsat for udefra kom­
mende chok; den lider også under den gradvise for­
ringelse af konkurrenceevnen, som har fundet sted i 
løbet af de sidste ti år, og af manglende smidighed og 
evne til hurtigt at tilpasse sig til de udefra kommende 
chok. Den seneste stigning i dollarværdien til trods er 
USAs industri mere konkurrencedygtig i forhold til 
Fællesskabets industri end for ti år siden, og 
japanerne har udvist en bemærkelsesværdigt større 
fleksibilitet i den måde, hvorpå de har tilpasset deres 
økonomi til de højere energipriser. 
1.4. Fællesskabet og medlemsstaterne står derfor 
over for det dobbelte problem, at de på én gang skal 
rette op på en vis svækkelse af deres evne til at 
foretage tilpasninger indadtil og afbøde virkning­
erne af det, der sker udadtil. 
1.5. Naturligvis fembyder der sig en lang række 
foranstaltninger, og det er ikke let at vælge de rigtige. 
I Kommissionens beretning erkendes det, at man må 
sætte sig ud over ideologiske standpunkter. Nogle af 
Kommissionens forslag er præget af en vis tøven. 
Inden for Ministerrådet er der stor uenighed på visse 
punkter. Medlemsstaternes regeringer står over for 
endnu mindre konsensus hos deres borgere. Dette i 
sig selv er med til at så tvivl og gør det sværere at 
komme igennem med en politik, som kræver ofre fra 
bestemte befolkningsgrupper (det være sig lønmodta­
gerne, skatteyderne, aktionærerne eller landbruger­
ne). 
1.6. Udvalget har lige så lidt som nogen anden en 
mirakelløsning. I kapitel 8 i Udvalgets initiativudta­
lelse om den økonomiske situation i Fællesskabet 
(medio 1981) (!), vedtaget i juli 1981, opridses imid­
lertid en række foranstaltninger, som efter Udvalgets 
mening vil være til hjælp. 
2. Kommissionens prognoser 
2.1. Sidste år fremlagde Kommissionen et beher­
sket optimistisk syn på 1981. Specielt forudså den en 
realvækst i produktionen på 0,6 %. Denne stigning er 
ikke indtrådt, overvejende fordi US-dollarens appre-
ciation i forhold til ECU (34 % i løbet af 12-måneders 
perioden frem til september 1981) var langt større end 
forventet. Kommissionen konkluderer, at import­
priserne sandsynligvis vil stige med 16 l/i % i løbet af 
1981, og at der efter alt at dømme vil ske en forrin­
gelse i bytteforholdet på 4 % (1981 i forhold til 1980). 
(i) EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981. Inflationen var derfor 1V2 % højere end forventet, og 
det private realforbrug 2 % lavere. Den eneste trøst 
var, at den indtrådte dollarstigning var hovedårsagen 
til en noget større stigning i Fællesskabets eksport 
end forventet. 
2.2. Kommissionen tror nu, at Fællesskabet vil 
klare sig endnu bedre i 1982, end den oprindeligt 
forventede for 1981. Den forudser en vækst i BNP på 
2 %, en inflationstakt på IOV2 % samt en eksport­
vækst på 6 % (2). Dens forudsigelse om tilbagevenden 
til vækst i BNP står og falder imidlertid med, om 
denne eksportvækst indtræder, hvilket afhænger af­
gørende af, at dollarens og yen's værdi ikke falder 
igen. Skulle dollaren imidlertid falde, ville der allige­
vel være en vis kompensatorisk positiv effekt, dersom 
dette fald var ledsaget af et fald i rentesatserne i USA 
og dermed i Fællesskabet. Det er endvidere nødven­
digt, at yen-kursen udvikler sig i en retning, som er i 
større overensstemmelse med de økonomiske realite­
ter. 
2.3. Kommissionen påpeger, at der langt fra har 
været den konvergens i medlemsstaternes økono­
miske udvikling, som man havde håbet, idet der sna­
rere har været en yderligere divergens. Inflationen 
var i 1980 24 % i Grækenland og 5 1/2 % i Tyskland. 
Væksten var 4 % i Italien og -=- 3 % i UK. Tyskland 
havde et underskud på betalingsbalancens løbende 
poster på 10 mia ECU og UK et overskud på 4,6 mia 
ECU. Udvalget forudser, at disse ekstreme forskelle 
muligvis vil blive indsnævret i 1982. De vil imidlertid 
i de fleste tilfælde være tilstrækkeligt store til at 
kræve forskellig politik i de forskellige medlemssta­
ter, såfremt der skal ske en konvergerende udvikling 
hen imod en tilfredsstillende vækstrate med en lav 
inflation og betalingsbalancer, som ikke udviser alt 
for alvorlige underskud. Desuden har medlemssta­
terne i visse tilfælde bevidst valgt en forskellig øko-
nomisk-positisk linje. 
2.4. Med alle de usikkerhedsmomenter, der er i 
øjeblikket, ønsker Udvalget ikke at kritisere Kom­
missionens tal i enkeltheder, men mener på den 
anden side, at de udmærket kan tænkes at vise sig at 
være for optimistiske. Mulighederne for, at dollaren 
falder igen, er af en sådan størrelsesorden, at der er 
en betydelig risiko for, at eksportens bidrag til væk­
sten vil være lavere end forventet af Kommissionen. 
Dollaren er faldet over for D-marken med omkring 
(2) De makroøkonomiske resultater, de enkelte medlems­
stater vil opvise, vil naturligvis afvige fra disse gennem­
snitstal: Ifølge 1982-prognoserne vil der ske en ændring 
i BNP på +3,6% i Irland og -7-0,3 % i Luxembourg; 
inflationstakten vil være 4,5 % i Forbundsrepublikken, 
22,5 % i Grækenland og 16,9 % i Italien (jf. Kommissio­
nens økonomiske årsoversigt 1981—82). 
Nr. C 348/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
7% i løbet af de sidste få uger. Den reduktion i 
inflationstakten i Fællesskabet og det fald i renten, 
som meget vel kunne ledsage en sådan forbedring af 
valutakurserne i forhold til dollar, vil sandsynligvis 
kun delvis kompensere for de virkninger, dette vil 
have på eksporten. 
For det andet er det i den nuværende verdenssitua­
tion sandsynligt, at det sæt af uforudseelige ugunstige 
begivenheder, som vil opstå, vil nedbringe væksten 
med mere, end de samlede uforudseelige gunstige 
begivenheder vil øge den. 
For det tredje kan den lageropbygning, som Kom­
missionen fæster en vis lid til i sine skøn over væk­
sten, blive forsinket, dersom USAs og med dem 
Fællesskabets rentesatser vedbliver at være høje. 
2.5. Hvis væksten bliver lavere end ifølge Kommis­
sionens prognose, er det sandsynligt, at budgetun­
derskuddene vil blive større, om ikke andet fordi der 
må udbetales arbejdsløshedsdagpenge til flere ledige, 
og at også inflationen vil være højere. Det er givet, at 
arbejdsløshedstallet vil være højere. Selv med anta­
gelsen om en 2 % s vækst forudsiger Kommissionen 
en stigning i ledigheden fra 7,8 % til 8,5 %; med en 
lavere vækstrate vil ledighedstallene blive tilsvarende 
højere. 
3. Arbejdsløshed 
3.1. Udvalget finder, at disse rystende tal må gøre 
en nedbringelse af arbejdsløsheden, især ungdoms­
arbejdsløsheden, til hovedmålsætningen for den øko­
nomiske politik. 
Arbejdsløshedsbekæmpende foranstaltninger skal 
tage hensyn til både det lange og det korte sigt. For 
eksempel er åbenhed over for omverdenen, ned­
bringelse af inflationen og en bedre konkurrenceevne 
på lang sigt vigtige for jobskabelsen. 
Man har meget få erfaringer med hensyn til de bedste 
midler til nedbringelse af udbredt arbejdsløshed. 
Dette gør det vanskeligere at finde sammen om 
løsninger. Intil midten af 1970 erne var den værste 
arbejsløshed begrænset til nogle få regioner i Fælles­
skabet, og der var tale om en strukturbetinget og ikke 
så meget en konjunkturbestemt arbejdsløshed. Et EF-
gennemsnit på 8,5 % eller 9 %, som indebærer 
arbejdsløshedstal i en lang række regioner på måske 
12 % eller 15 %, er et nyt fænomen. Regeringerne og 
arbejdsmarkedets parter famler sig derfor ofte frem i 
deres forsøg på at udtænke nye metoder til at løse de 
problemer, de står overfor. 4. Vekselvirkninger 
4.1. Kommissionen slår kraftigt fast, at der er et 
samspil mellem inflation, rente, betalingsbalance, 
investeringer, konkurrenceevne og arbejdsløshed. 
Udvalget vil gå videre end som så. Problemerne ind­
går i et samspil, men de gør det på en måde, som 
undertiden er uforudsigelig, og næsten altid forskel­
lige fra medlemsstat til medlemsstat. Hvis inflationen 
nedbringes, vil det normalt medføre en rentesænk­
ning og derfor på lang sigt skabe jobs. Men hvis 
metoden til nedbringelse af inflationen er en stram 
pengepolitik og begrænsede budgetunderskud, kan 
dette på kort sigt også betyde højere rente og færre 
jobs. Hvis inflationen bringes ned på et lavt og stabilt 
niveau, vil tilliden blive øget, låntagning vil blive 
sikrere, og der vil blive skabt jobs. Men hvis dette 
ikke varer ved, og der ret hurtigt sker en vending hen 
imod højere inflationsniveauer, vil tilliden blive ned­
brudt, låntagning vil atter forekomme relativt farlig, 
og arbejdspladser vil gå tabt. Dersom budgetunder­
skuddene øges for at stimulere den økonomiske akti­
vitet, vil dette skabe jobs på kort sigt; på lang sigt kan 
det føre til højere rente og lavere beskæftigelse. Så­
fremt realrenten bliver negativ, vil dette på kort sigt 
stimulere investeringerne og skabe jobs; men hvis det 
dernæst resulterer i en faldende opsparing, kan det 
på længere sigt føre til en stigning i realrenten, som er 
højere, end tilfældet ellers ville have været, og til 
lavere beskæftigelse; om dette vil ske, er imidlertid et 
spørgsmål om, hvorvidt de jobs, der er blevet skabt, 
både direkte og gennem deres multiplikatoreffekt, 
betaler sig selv ind gennem øget skatteprovenu og 
sparet arbejdsløshedsunderstøttelse. 
Hvis arbejdskraftbesparende investeringer gennem­
føres, vil de måske på kort sigt føre til tab af arbejds­
pladser, men dersom de ikke gennemføres, er det 
muligt, at virksomheden må indstille sin drift, og 
dette vil på lang sigt medføre et endnu større tab af 
arbejdspladser. 
4.2. Hvad der er rigtigt afhænger derfor af, hvilken 
konstellation af omstændigheder, der er rådende i 
det øjeblik, hvor der gennemføres ændringer i den 
økonomiske politik. Udvalget erkender, at det er let 
at definere de omstændigheder, under hvilke en 
stram pengeforsyningskontrol eller en stimulering af 
efterspørgselen er indikeret, men anvendelsen af 
disse definitioner på de detaljerede omstændigheder 
i rum og tid og ikke mindst udformningen af den 
bedste kombination af forskellige foranstaltninger er 
en yderst kompliceret sag. Selv modeller står og fal­
der med, om de antagelser om sammenhænge, som 
de bygger på, forbliver uændrede. Problemet med at 
finde frem til tilfredsstillende foranstaltninger i da­
gens verden er, at disse sammenhænge hele tiden 
ændrer sig. 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/13 
4.3. Af regeringerne kræves der imidlertid hand­
ling, disse vanskeligheder til trods. Udvalget vil imid­
lertid mane til forsigtighed, når konsekvenserne af 
enhver politik, som måtte blive iværksat, er så tvivl­
somme. Hvad, der er ønskeligt, er klart: Samtlige 
medlemsstater vil gerne have stabile priser, stabile 
valutakurser, høj vækstrate samt minimal arbejdsløs­
hed. Striden står ikke om målene, men om midlerne; 
der er uenighed om, både hvilke midler der vil være 
de mest effektive, og hvilke midler samfundet kan 
tolerere, uden at det går ud over sammenholdet. 
4,4. I Fællesskabets demokratiske samfund afgøres 
denne strid om midlerne af regeringerne, som er 
undergivet ændringerne i den offentlige meningsdan­
nelse og risikoen for valg. De midler, der kan anven­
des, er derfor altid begrænset af, hvad den offentlige 
mening vil tolerere, og dette varierer fra medlemsstat 
til medlemsstat. Det er også muligt, at valg i de for­
skellige medlemsstater vil føre til nye regeringer med 
helt forskellige opfattelser af, hvilke virkemidler der 
er de bedste. 
5. Udvalgets tidligere forslag 
5.1. Udvalget konstaterer med tilfredshed, at de 
synspunkter, Kommissionen nu fremfører, på trods 
af denne usikkerhed, på mange måder falder sam­
men med dem, der kom til udtryk i dets initiativud­
talelse fra juli måned. F. eks. mener Kommissionen 
også, at der er behov for mere erhvervsuddannelse, 
for genoprettelse af erhvervslivets indtjening, for 
øgede investeringer, for en mere bevidst energipoli­
tik, for at finde frem til effektive investeringsinstru-
menter og et generelt bedre investeringsklima. Den 
lægger ikke samme vægt på at beskytte de dårligst 
stillede mod konsekvenserne af den nuværende krise, 
hvilket imidlertid kan hænge sammen med, at Kom­
missionen primært betragter sin årsberetning som et 
økonomisk dokument. Udvalget finder det som tidli­
gere sagt beklageligt, at der ikke foreligger noget EF-
dokument, som betragter den økonomiske og sociale 
politik under ét. Det glæder sig dog over det spæde 
skridt, der er taget i denne retning med dokumentet 
om den økonomiske og sociale situation, som Kom­
missionen udarbejdede til Det europæiske Råds 
møde i juni måned. 
6. Vækst 
6.1. De bedste middel til nedbringelse af arbejdsløs­
heden er en vækstrate, der er tilstrækkelig høj til at 
skabe tilstrækkelig mange jobs, til at opveje produk­
tivitetsstigninger og stigningen i antallet af arbejdssø­gende og samtidig levne en margen til nedbringelse 
af arbejdsløsheden. I løbet af de nærmeste år vil 
arbejdsstyrken sandsynligvis stige med 1 % p. a., 
samtidig med at det vil være rimeligt at anslå produk­
tivitetsstigningen til 2 %—3 % p. a. På baggrund af 
dette vil en vækstrate på mindst 4 % p.a. være på­
krævet, hvis arbejdsløsheden overhovedet skal ned­
bringes, og i de hårdere ramte områder ville det, selv 
med 4 % p. a., tage meget lang tid at reducere 
arbejdsløsheden til et acceptabelt niveau. 
6.2. Det står klart, at selv en vækstrate på 4 % p. a. 
vil være vanskelig at opnå i den nærmeste fremtid. 
Udvalget mener, at dette gør det endnu vigtigere at 
give vækstmålsætningen en fremskudt plads i den 
økonomiske politik, og må samtidig erkende, at der 
fortsat vil være en høj arbejdsløshedsprocent endnu 
nogen tid, hvorfor der må iværksættes foranstaltnin­
ger med henblik på at gøre livet så tåleligt som muligt 
for de arbejdsløse, selv om det betyder visse ofre for 
den øvrige befolkning. Udvalget erkender ligeledes, 
at vækst ikke kan være den eneste økonomisk-poli-
tiske målsætning. 
7. Udbud og efterspørgsel 
7.1. Udvalget er af den opfattelse, at tilstrækkelig 
høj vækst vil kræve en bedring både på udbuds- og 
efterspørgselssiden. Det bemærker, at selv om Kom­
missionen lægger mere vægt på udbudssiden, betrag­
ter den dog begge sider som vigtige. 
7.2. Med hensyn til udbudssiden er Udvalget enig 
med Kommissionen i, at det vigtigste er genskabelse 
af en rimelig grad af stabilitet, dvs. lavere inflation, 
lavere rente og mere stabile valutakurser. Det mener 
ligeledes, at der i nogle medlemsstater skulle være 
plads til en stimulering af efterspørgslen gennem øget 
underskud på statsbudgettet, forudsat det ikke pri­
mært finansieres ved hjælp af pengepolitiske midler, 
og forudsat den nødvendige låntagning hverken for­
trænger private virksomheder eller resulterer i en 
fremtidig byrde, der vil virke som en bremse på den 
private sektor. 
7.3. Ud over disse mere generelle overvejelser fin­
der Udvalget det endnu mere vanskeligt, end det 
åbenbart har været tilfældet for Kommissionen, at 
fremlægge konkrete forslag til en politik, der ville 
kunne finde anvendelse i samtlige medlemsstater. De 
foranstaltninger, der for nylig blev iværksat i Frank­
rig, ville være helt uanvendelige i Italien, og den store 
indsats, der er gjort i Irland for at reducere under­
skuddet på budgettet, ville være helt uegnet i For­
bundsrepublikken. Den nuværende situation i de 
Nr. C 348/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.81 
forskellige medlemsstater er så forskellig, at enhver 
form for konvergens hen imod en eller anden ønske­
lig fællesskabsnorm ofte vil kræve forskellige, og 
undertiden diametralt modsatte former for politik. 
Det er imidlertid vigtigt, at medlemsstaterne ikke 
fører en indbyrdes modstridende politik, eftersom 
Fællesskabet i så fald vil blive udsat for stærke spæn­
dinger. Udvalget ønsker imidlertid at understrege, at 
det er vigtigt, at der ikke lægges for megen vægt på én 
enkelt form for politik. 
8. Konkurrenceevne 
8.1. Kommissionen tillægger en forbedring af Fæl­
lesskabets konkurrenceevne meget stor vægt og base­
rer sin optimisme på den betydelige forbedring, der 
er indtruffet i løbet af det sidste år over for både USA 
og Japan som følge af dollarens og yenens apprecie-
ring. Udvalget understreger, at konkurrenceevne 
ikke blot er et spørgsmål om lønomkostninger, selv 
om lønomkostninger helt klart spiller en central rolle. 
Der er ligeledes besparelser at hente i brugen af kapi­
tal gennem effektiv anvendelse af maskiner og 
bygninger; konkurrenceevnen afhænger ligeledes af 
kapital-omkostningerne, der i udstrakt grad bestem­
mes af renten, samt af en bedre udnyttelse af energi 
og råstoffer, både gennem nyinvestering og mere 
omhyggelig kontrol. 
9. Investering 
9.1. Kommissionen lægger stor vægt på investering 
som den vigtigste drivkraft for vækst og dermed den 
vigtigste jobskabende faktor. Udvalget er principielt 
enig heri, men tager nogle forbehold. I en tid med 
stor arbejdsløshed er det vigtigt at sikre, at offentlige 
indgreb ikke medfører, at det bliver mere indbringen­
de, end det ellers ville have været, at substituere 
arbejdskraft med kapital eller energi. Investeringer, 
der ikke giver afkast, gavner langt fra, ja skader 
snarere, økonomien. Investeringer i f.eks. skoler, 
hospitaler eller sociale boliger har, helt bortset fra de 
sociale virkninger, også en økonomisk effekt som 
efterspørgselsstimulerende komponent. Infrastruk­
turinvesteringer bør sædvanligvis vurderes ud fra et 
økonomisk synspunkt, men også af og til ud fra et 
delvist socialt kriterium, som det er tilfældet med 
nogle former for kollektiv transport, og på et gunstigt 
tidspunkt kan det være en effektiv måde at stimulere 
væksten på. 
9.2. Kommissionen nævner forskellige muligheder 
for særlige investeringsfremmende foranstaltninger. 
Udvalget fremsætter i den forbindelse tre kommenta­rer. For det første bør generelle investeringsfrem­
mende foranstaltninger kun iværksættes til løsning af 
generelle problemer; for eksempel er der et generelt 
problem med hensyn til afskrivningernes størrelse 
under inflation, og her er der behov for ensartede 
afskrivningsregler. Hvor målet er mere specifikt 
(f. eks. særlige former for energibesparende investe­
ringer, eller støtte til udvikling og anvendelse af nye 
former for teknologi), bør støtten ligeledes være spe­
cifik, eventuelt betinget af, at den støtteberettigede 
virksomhed forpligter sig til at iværksætte visse akti­
viteter eller opfylde visse mål inden for en bestemt 
periode, som det ofte er tilfældet i Frankrig. For det 
tredje må omfanget af sådanne incitamenter afhænge 
af budgetsituationen. 
9.3. Udvalget er imidlertid enig i det synspunkt, der 
helt klart ligger i Kommissionens redegørelse for 
investerings-problematikken: at de vigtigste af alle 
incitamenter er et stabilt og rimeligt forudsigeligt 
miljø. Det, der fremfor alt bremser investeringerne, 
er flygtighedsgraden i alle relevante variabler. Hvis 
valutakursen konstant ændrer sig, er det meget van­
skeligt at vurdere, hvor konkurrencedygtigt et pro­
dukt vil være i sammenligning med udenlandske pro­
dukter, når det markedsføres enten på hjemmemar­
kedet eller som eksportartikel. Hvis inflationstakten 
svinger kraftigt, er det meget vanskeligt at forudsige, 
hvor store realomkostningerne i forbindelse med 
langfristet låntagning til fast rente vil blive. Hvis en 
høj inflationstakt afspejles i høje nominelle rentesat­
ser, kan resultatet let blive alvorlige likviditetspro­
blemer, mens projektet realiseres, og indtil dets pro­
dukter begynder at betale sig ind. Desuden indebærer 
låntagning til høj fast rente eller til variabel rente, der 
vil være høj i år med kraftig inflation, en risiko for, at 
fortjenesten i nogle år ikke vil være tilstrækkelig til at 
dække de forfaldne renter. I rolige perioder, hvor 
rentesatserne ikke er fastsat med henblik på at kunne 
dække et eventuelt formuetab på grund af inflation, 
er risikoen langt mindre. Dette er en af hovedårsa­
gerne til, at en lavere inflation fremmer væksten. 
9.4. Udvalget vil understrege, at det ikke er tilstræk­
keligt blot at stræbe mod stabilitet på mellemlang 
sigt; ganske vist er en sådan stabilitet sandsynligvis 
tilstrækkelig for virksomheder, der kan planlægge på 
lang sigt og har store økonomiske ressourcer, men 
stabilitet på kort sigt er også nødvendig med henblik 
på at ophjælpe virksomheder med begrænset kapital 
og skabe det rette klima for hele erhvervslivet. 
9.5. Ud over de allerede anførte inden for omstruk­
turerings-foranstaltninger ønsker Udvalget incita­
menter, som fortringsvis tager sigte på industrier, 
hvor risikoen er ualmindelig høj, enten af teknolo­
giske årsager, eller fordi det varer så længe, inden 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/15 
produkterne kaster af sig, eller fordi der er tale om 
investeringer, der rummer mulighed for at forbedre 
beskæftigelsen, og udviklingen inden for disse indu­
strier er af stor vigtighed for Fællesskabets økono­
mi. 
10. Renten 
10.1. Udvalget mener, at intet ville være mere vær­
difuldt i bestræbelserne på at stimulere en tilbageven­
den til en tilfredsstillende vækst og i bestræbelserne 
på at øge antallet af arbejdspladser end en sænkning 
af den nominelle rente. 
Når den nominelle rente er lav: 
— er det hensigtsmæssigt at holde et større lager, end 
det ellers ville være tilfældet; 
— går boligbyggeriet op, fordi renten i forbindelse 
med realkredit udgør en mindre procentdel af 
indkomsten, og det bliver mindre bekosteligt for 
bygherren at eje jord og betale for igangværende 
arbejder; 
— har driftsherren mere tillid til sin dømmekraft 
med hensyn til om et projekt vil give et tilfreds­
stillende afkast, og dette gælder såvel offentlige 
som private virksomheder; 
— belaster enhver form for låntagning til sociale 
formål det fremtidige budget i mindre grad 
(måske ikke i faste priser, men enhver regering, 
der tror, det er medvirkende til at reducere infla­
tionen, må antages at støtte denne tanke); 
— bliver købet af varige forbrugsgoder på kredit 
følsomt på et meget lavere opsparingsniveau som 
følge af det forhold, at man ejer det varige gode, 
f. eks, køber man en vaskemaskine i stedet for at 
gå på vaskeri. 
10.2. Udvalget har ligesom Kommissionen vanske­
ligt ved at se, hvilke midler der effektivt kunne bringe 
renten ned, uden at opsparingen drænes, hvilket ville 
være stik imod hensigten, eller at inflationstakten 
stiger, specielt ikke så længe den amerikanske rente 
og inflation er høj og USAs og EFs kapitalmarkeder 
er så sammenflettede, som tilfældet er. Hvor omstæn­
dighederne skubber i retning af høje rentesatser i et 
omfang, som tilfældet er i øjeblikket, vil det forment­
lig ikke umiddelbart være muligt at opnå lavere ren­
tesatser over hele linjen. Udvalget vil derfor nøjes 
med at erindre om det forslag, den fremlagde sidste 
år, gående ud på, at man kunne overveje rente­
tilskud til forskellige formål af særlig samfundsøko­
nomisk betydning, såsom f. eks. energibesparelser, 
eller, så længe den høje arbejdsløshed varer ved, i 
tilfælde, hvor antallet af jobs, som skabes for en 
given udgift, er højt. 10.3. Udvalget slår kraftigt til lyd for en fælles EF-
optræden for at dæmpe virkningerne af USAs politik 
på renten i EF og for at gøre det begribeligt for USA, 
at man ser med stor bekymring på disse virknin­
ger. 
10.4. Udvalget tror, at en nødvendig forudsætning 
for, at der kan ske et betydeligt fald i den nominelle 
rente, er en nedgang i inflationen, som af alle opfat­
tes som en varig nedgang. Det er enigt med Kommis­
sionen i, at en varig nedbringelse af inflationen, både 
p. g. a. de virkninger, dette ville have på renten og 
mere generelt på tillidsklimaet og investorernes tro 
på stabile forhold, vil være af stor beskæftigelses­
fremmende betydning. Det tror imidlertid, at Kom­
missionens forslag levner for lidt plads til de tilfælde 
i visse medlemsstater, hvor det måske er muligt for 
regeringerne at stimulere efterspørgslen på bekost­
ning af en vis minimal stigning i inflationen, som vil 
blive udvisket, efterhånden som multiplikatoreffek­
ten af forbrugsstimuleringen nedbringer arbejdsløs­
hedsunderstøttelserne, øger skatteindtægterne, brin­
ger en større produktion på markedet og formentlig 
sænker omkostningerne pr. produceret enhed. Ud­
valget erkender, at sådanne foranstaltninger kun vil 
have det ønskede resultat, hvis stigningen i inflatio­
nen i udgangssituationen er lav, og at erfaringerne 
gennem de sidste ti år har gjort alle så følsomme over 
for inflationen, at det er blevet vanskeligere at gen­
nemføre dette, end det var tidligere. 
11. Hensynet til de dårligst stillede 
11.1. Alle de tre chok, som Kommissionen så kraf­
tigt fremhæver (de to oliechok og dollarchoket), har 
indebåret en forringelse af bytteforholdet, og har 
dermed gjort Fællesskabet som helhed fattigere. 
Virkningerne af de første olieprischok har efterhån­
den fortaget sig, men Udvalget er enigt med Kom­
missionen i, at dette ikke i samme omfang er tilfældet 
med det andet og tredje chok. Dette kan der i god tid 
kompenseres for gennem vækst eller gennem en for­
bedring af bytteforholdet — og der er faktisk udsigt 
til en lille forbedring i bytteforholdet i 1982, specielt 
hvis oliepriserne stabiliseres eller falder en smule, 
hvilket synes sandsynligt, særlig hvis OPEC holder 
fast ved sin beslutning om at holde dollar-oliepri­
serne stabile indtil udgangen af 1982, da dette inde­
bærer et vist fald i de reale oliepriser. 
11.2. I mellemtiden vil Udvalget gerne gentage, 
hvad det har sagt tidligere: De tilpasninger, der må 
gennemføres for at tage højde for denne forarmning, 
må ikke ske på bekostning af de ringest stillede 
befolkningsgrupper, som må beskyttes rimeligt gen­
nem det sociale tryghedssystem, også selv om dette 
vil betyde, at de øvrige grupper i samfundet må 
Nr. C 348/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.81 
bringe ofre. (Se kapitel 7 i Udvalgets udtalelse om 
den økonomiske situation i Fællesskabet (medio 
1981) — EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981). 
12. Handelspolitik 
12.1. Kommissionen finder det yderst vigtigt, at 
den økonomiske afmatning ikke fører en genopblus­
sen af protektionisme med sig. Fællesskabet er ver­
dens største handelsenhed, og det er i Fællesskabets 
interesse at have en så fri samhandel som muligt. 
Udvalget vil imidlertid gentage, hvad det sagde i juli 
(!) om, at samhandelen på én gang skal være kende­
tegnet ved rimelighed og frihed. 
Udvalget bemærker, at Fællesskabet i sin handel 
uden for dets egne grænser, hvilket for et fælles mar­
ked er den eneste sande udenrigshandel, i øjeblikket 
har store underskud over for tre områder: USA, 
Japan og de olieproducerende lande. Efter Udvalgets 
mening er dette en uholdbar situation. Fællesskabet 
kan ikke vedvarende dække disse underskud gennem 
overskud over for andre områder eller gennem lån­
tagning. Det må derfor både forbedre afsætningen på 
disse markeder gennem øget konkurrenceevne og 
med eftertryk protestere over for enhver form for 
hindringer, som gør det vanskeligere for det at 
eksportere (2). 
12.2. Det er på høje tid, at Fællesskabet ser nær­
mere på hvilke virkninger, det har på samhandelen, 
at visse handelspartnere tillader sig at føre en protek­
tionistisk og konkurrenceforvridende politik. 
13. Valutakurser 
13.1. Inflation, rentesatser og valutakurser hænger 
indbyrdes sammen. Efter den seneste justering af 
EMS-valutaerne og bevægelserne i dollar og yen er 
de fleste valutakurser mere i harmoni med de bag­
vedliggende økonomiske relaiteter, end de har været 
i nogen tid; det er dog muligt, at yen stadig er under­
vurderet. Hvis disse realiteter igen divergerer, vil 
Udvalget mene, at det er vigtigt, at der gribes korri­
gerende ind i god tid og efter aftale, som tilfældet var 
med den seneste kursjustering. Udvalget slår endvi­
dere til lyd for et forsøg på at gå ind i et valutakurs­
politisk samråd med USA og Japan. 
O Udtalelse om den økonomiske situation i Fællesskabet 
(medio 1981) EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981. 
(2) Jf. f. eks. Udvalgets udtalelse om de økonomiske og 
handelsmæssige forbindelser mellem EF og Japan, ved­
taget i juli 1981 (EFT nr. C 230 af 10. 9. 1981). 14. Udviklingslandene 
14.1. Udvalget synes ikke, at der bør ske nogen 
nedskæring af bistanden til udviklingslandene, men 
at der bør udvises en særlig imødekommenhed over 
for de mindst udviklede landes udviklingsbehov i det 
barske klima, som olieprisstigningerne har ført med 
sig. Det håber også, at der i forbindelse med en 
eventuel revision af Fællesskabets bistandspolitik vil 
blive lagt større vægt på at vurdere de enkelte mod­
tagerregeringers økonomiske og sociale politik, især 
hvad angår importrestriktioner, beskyttelse af nye 
industrier og følgerne heraf for landbrugspriserne og 
efterkommeisen af internationale arbejdsnormer, — 
inden beslutningen om at yde bistand træffes. Det 
skal i denne forbindelse henlede opmærksomheden 
på de forslag til forbedring af ordningen med gene­
relle toldpræferencer, som Udvalget har fremlagt i en 
nylig udtalelse (3). 
15. EF-initiativer 
15.1. På baggrund af de forskelle i de enkelte med­
lemsstaters omstændigheder, som der allerede er 
henvist til ovenfor, vil der uundgåeligt, til trods for at 
målsætningerne er de samme, være en ganske stor 
variation i økonomisk politik fra medlemsstat til 
medlemsstat. Disse variationer er ofte nødvendige. 
Ikke desto mindre frembyder de en fare for Fælles­
skabet. F. eks. kan man forestille sig, at medlemssta­
terne begynder at konkurrere på incitamenter; at 
deres økonomier adskiller sig på en sådan måde fra 
hinanden, at det frister dem til at opstille ikke-told-
mæssige hindringer; at nogle står over for værre 
vanskeligheder end andre med det resultat, at spæn­
det i indkomst- og beskæftigelsesforskelle mellem 
regioner bliver større og skaber vrede i de mindst 
begunstigede områder. Et valg kan altid afsted­
komme en politisk kursændring, som både får kon­
sekvenser på EF-niveau og i selve medlemsstaten. 
15.2. Udvalget har i tidens løb ved forskellige lejlig­
heder insisteret på vigtigheden af EF-initiativer til 
imødegåelse af disse farer. Vigtigheden heraf er 
større end nogensinde før. Det er nødvendigt at 
fremme konvergensen i medlemsstaternes økono­
miske resultater og at bistå med at rette op på de 
produktionsmæssige, teknologiske og sociale skæv­
heder mellem Fællesskabets regioner. 
(3) Udtalelse om ordningen med generelle toldpræferencer 
(GSP) for perioden 1982—1985, EFT nr. C 343 af 31.12. 
1981. 
31. 12.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/17 
15.3. Højeste prioritet giver Kommissionen fulden­
delsen af det fælles marked, fjernelsen af de stadigt 
betydelige resterende hindringer ved de nationale 
grænser, en udligning af konkurrencevilkårene og 
forebyggelse af etablering af nye ikke-toldmæssige 
skranker. Udvalget går ind for en høj prioritering af 
fuldendelsen af det fælles marked. Det synes, at 
Kommissionen skulle fremskynde sit program for 
harmonisering af direktiver, som sigter mod fjernel­
sen af ikke-tekniske handelshindringer, og det finder, 
at enhver forholdsregel, som træffes for at beskytte 
sundhed og sikkerhed, bør træffes på EF-niveau. 
Udvalget er også enigt i Kommissionens synspunkt, 
at Socialfonden og Regionalfonden bør anvendes 
mere dynamisk og i større skala til at uddanne folk til 
fremtidens job og til at skabe beskæftigelse. Udvalget 
bifalder de skridt, Kommissionen har taget på er­
hvervsuddannelsesområdet. 
15.4. Endelig mener det, at det måske vil være 
muligt at udnytte Fællesskabets låntagningsmulighe-der til at stimulere væksten uden at øge medlemssta­
ternes budgetunderskud, da mange medlemsstater er 
tæt ved at have udtømt deres lånemuligheder. En 
indsats på EF-niveau for at hjælpe de enkelte med­
lemsstater, f. eks. via en udbygning af Ortoli-facilite-
ten, hjælper også de andre p. g. a. de gensidige 
påvirkninger, der vil være som følge af det snævre 
økonomiske samkvem mellem medlemsstaterne: den 
fulde fordel indhøstes således gennem multiplikator­
effekten fra enhver stimulus. Hvorledes der end sæt­
tes ind, er det imidlertid vigtigt, at man hele tiden 
bevæger sig i en EF-dimension, således at de støttede 
projekter enten bør være levedygtige i sig selv eller 
have en særlig stor multiplikatorvirkning på beskæf­
tigelsen. Der er også meget, der taler for at øge Den 
europæiske Investeringsbanks långivning til indu­
strien, især til små og mellemstore virksomheder eller 
til innovative virksomheder uanset størrelse, idet den 
overordnede målsætning til stadighed er bekæmpelse 
af arbejdsløsheden. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. november 1981. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs Udtalelse 
I. Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne: 
Side 12, pkt. 2.5. 
Efter ordene »... at arbejdsløshedstallet vil være højere« tilføjes: 
»medmindre EF radikalt ændrer politik«. 
Begrundelse 
Ændringsforslaget taler for sig selv. 
Afstemningsresultat 
39 stemte for ændringsforslaget, 65 stemte imod, 6 undlod at stemme. 
II. Følgende passager blev strøget under forhandlingerne 
Side 13, pkt. 6.2. 
De sidste to punktummer udgår: 
»I nogle medlemsstater kunne der skabes mange arbejdspladser gennem opførelse af atom­
kraftværker, men nogle samfundsgrupper mener, at der er gode grunde til at modsætte sig 
Nr. C 348/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
sådanne kraftværker. Desuden er der af og til økologiske grunde, som ifølge den offentlige 
mening berettiger et veto med visse projekter, uanset hvor mange arbejdspladser, disse ville 
skabe.« 
Vedtaget enstemmigt 
Side 16, pkt. 14.1. 
Første punktum udgår: 
»Afdelingen vil imidlertid også understrege, at der ikke er nogen grund til at yde hjælp til 
opbygning af uøkonomiske industrier eller industrier, som vil konkurrere med EF-indu-
strier.« 
Afstemingsresultat 
Et flertal stemte for, at dette punktum udgik, 1 stemte imod, 4 undlod at stemme.