igs^Mim^P 
KGMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 528 endelig udg. 
Bruxelles, den 10. november 1993 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
om 
små og mellemstore virksomheders 
finansielle problemer 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
I. INDLEDNING 
H. SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS PROBLEMER MED AT 
FÅ ADGANG TTL KAPITAL 
Traditionelle virksomhedsopstarter 
Højrisikoopstarter 
Den første periode med betydelig ekspansion 
Efterfølgende perioder med betydelig ekspansion 
IH. FINANSIERINGSKILDER - DERES STYRKE OG SVAGHEDER 
Banker 
Andre finansieringskilder for den private sektor 
Finansiering uden for balancen 
Leasing 
Factoring 
Risikovillig kapital og basiskapital 
Udviklingskapital 
Aktiemarkeder 
Interne ressourcer 
IV. EKSEMPLER PÅ ORDNINGER, HVORVED DER FREMSKAFFES 
KAPITAL TTL SMV 
Nationale og regionale ordninger 
Regionale ordninger 
Det Europæiske Fællesskab 
Uden for Det Europæiske Fællesskab 
V. KONSTATEREDE FINANSIERINGSPROBLEMER OG MULIGE NYE 
INITIATIVER 
VI. FORBEDRING AF EFFEKTIVITETEN AF KOMMISSIONENS 
IGANGVÆRENDE AKTIONER 
VH. GENERELLE KONKLUSIONER 
BILAG 
BILAG A Eksempler på finansieringsordninger for SMV i EF 
BILAG B Finansieringsordninger for risikovillig kapital og startkapital i USA 
BILAG C SMV-finansiering i Japan 
BILAG D Resultaterne af en undersøgelse foretaget på det europæiske 
virksomhedscenter på Cranfield School of Management af mindre 
virksomheders holdning til finansiering og finansielle institutioner i Europa 
I. INDLEDNING 
1. Dette dokument er blevet udarbejdet delvis på grundlag af en anmodning, som 
indgik i en rådsresoluiion dateret 17. juni 1992. Kommissionen blev heri anmodet om at 
forelægge en vurdering af, hvilke forslag der var nødvendige for at sikre en fortsættelse af 
Fællesskabets politik til fordel for virksomhederne, herunder generelle 
finansieringsaspekter, med hensyn til disse virksomheders strategier i retning af at 
europæisere og internationalisere deres aktiviteter. Desuden har Kommissionen allerede 
forelagt sit flerårsprogram for fællesskabsaktioner til at styrke virksomhedspolitikken, 
navnlig med hensyn til små og mellemstore virksomheder (SMV). I dette program tales der 
bl.a. om at foretage en undersøgelse af mulighederne for at forbedre SMV's adgang til 
finansiering, og programmet blev godkendt af Rådet åen 14. juni 1993. 
2. Det er ikke første gang, at en forbedring af SMV's finansieringsmuligheder er 
blevet betragtet som et EF-anliggende. Første gang der blev gjort opmærksom på 
problemet var i Rådets resolution vedrørende et aktionsprogram for små og mellemstore 
virksomheder , og problemet blev taget op igen i Meddelelse fra Kommissionen "En 
erhvervspolitik for Fællesskabet". At Rådet har anmodet om, at spørgsmålet tages op til 
fornyet overvejelse, viser, at der stadigvæk er problemer, hvoraf nogle måske kræver 
koordineret indsats på EF-plan. 
3. Som reaktion på 1986-resolutionen har Kommissionen udarbejdet en række 
detaljerede dokumenter om forskellige aspekter af problemet, bl.a.: 
en meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om finansiel 
teknik samt en "Guide to Financial Engineering Techniques used by the 
Commission in the context of Regional Policy"; 
en meddelelse fra Kommisisonen om gensidige garantifondes rolle i finansieringen 
af små og mellemstore virksomheder i Det Europæiske Fællesskab ; 
Communication on KA Pilot Action to Stimulate Seed Capital , 
Communication to the Commission "Community Instalments to encourage the 
development of Venture Capital in the Community"6; 
en særrapport bestilt af Generaldirektorat XXIII "On the European Seed Capital 
Fund Scheme: Review of the first three year" '. 
Rådets resoluiioa KOM(86) 445 eadelig udgaye af 7. august Î9S6 
Meddelelse fra Kommissionen KGM(88) 241 endelig udgave af 16. maj 1988. 
KOM(86) 723 ©adelig udgcve 
SEX(91) 1550 eadeîig udgave 
SEK(88) 1496 eadsMg udgave 
$EK(91) 2414 eadelig udgave 
Dr. Gordon Murray and David Francis, Warwick Bueines School, May, 1992 
4. Selv om der både på EF-plan og nationalt plan er blevet gennemført en lang række 
undersøgelser vedrørende dette emne, og selv om der er blevet iværksat en lang række 
ordninger i et forsøg på at forbedre SMVs adgang til kapitalmarkederne, er der stadig 
mange små virksomheder, der hævder, at der fortsat er store vanskeligheder, specielt når 
der skal tilvejebringes kapital til en fornuftig rente uden i urimelig stort omfang at skulle 
stille personlige aktiver som sikkerhed, og at disse vanskeligheder forværres af det aktuelle 
økonomiske klima. Dette siges at være et så alvorligt problem, at det påvirker deres evne 
til at konkurrere på lige vilkår med større selskaber, og endog i nogle tilfælde truer deres 
levedygtighed. Disse påstande støttes ikke helt af to aktuelle undersøgelser8, men der er 
visse aspekter af SMVs finansieringsmuligheder, der bør analyseres yderligere. 
5. Formålet med dette dokument er ikke direkte at undersøge det stadig 
tilbagevendende spørgsmål om SMVs finansieringsomkostninger, eftersom dette har været 
emnet for en detaljeret undersøgelse, som andre tjenestegrene i Kommissionen har ladet 
gennemføre9. Det vigtigste resultat af denne undersøgelse har været, at i tiårsperioden fra 
1981 til 1991 var investeringsomkostningerne mellem 1,5% og 12% lavere i USA og i 
Japan end i EF, hvilket påvirker både små og store virksomheders relative 
konkurrenceevne. 
I stedet har formålet været at: 
undersøge de finansielle behov i SMV på forskellige udviklingstrin; 
se på de forskellige finansieringskilder, der står til rådighed og undersøge, i hvilket 
omfang de opfylder de fastslåede behov; 
gennemgå nogle af de vigtigste igangværende initiativer med hensyn til at forbedre 
SMVs finansieringsmuligheder, både inden for og uden for EF; 
få fastslået, hvilke mangler der måtte eksistere, og hvilke brede politiske initiativer 
der kunne tænkes at være hensigtsmæssige, både på nationalt plan og på EF-plan. 
6. Ved undersøgelsen af dette problem har man hele tiden haft i erindring, at udlån af 
penge til erhvervslivet er en kommerciel aktivitet, som udøves med udbytte for øje, at 
bistanden fortsat fortrinsvis vil blive ydet på nationalt plan frem for på fællesskabsplan, og 
at de foranstaltninger, der træffes, uanset hvilke, kun vil være i stand til at supplere - eller 
give lettere adgang til - den kapital, som tilvejebringes af markedet. Der er imidlertid altid 
to parter i disse transaktioner, og hvis den ene part får alt for store fordele, skal det måske 
overvejes at finde frem til en måde at genoprette balancen på. 
"Financing Enterprise in Europe", 3i Cranfield European Enterprise Centre and 
"The Problems of Finance for Smaller Businesses", Small Busines Research 
Centre, University of Cambridge, June, 1992 
"International Differences in the Cost of Capital". Coopers and Lybrand 
Det er til stadighed et problem at sikre, at SMVs reelle behov opfyldes, og samtidig 
undgå, at balancen i markedskræfterne forstyrres, eller at der sker en forvridning af 
konkurrencen. Især bør visse grupper af virksomheder ikke bistås ved hjælp af midler, som 
har en ugunstig indvirkning på andre SMV, som ikke kan få det heri. 
7. Når alt kommer til alt intervenerer de nationale regeringer og Fællesskabet kun for 
at sikre, at oprettelsen af SMV og de eksisterende virksomheders ekspansion så vidt 
muligt ikke bremses af manglende adgang til kapital, det være sig kort-, mellem- eller 
langfristet, og at de ikke hindres i at udnytte de nye muligheder, der er skabt med 
iværksættelsen af det indre marked. Hvis dette skulle blive resultatet, ville oprettelsen af 
nye arbejdspladser, som prioriteres højt i den aktuelle økonomiske situation, blive 
forsinket, ligesom det også ville hæmme udviklingen af virksomheder, som er på vej til at 
blive førende industri- og handelsforetagender i EF. 
Betydningen af SMV i EF-økonomien illustreres af de seneste tal , som viser, at SMV 
udgør 99,9% af det samlede antal virksomheder og samtidig tegner sig for hhv. 70% af 
den samlede beskæftigelse og 70,5% af den samlede omsætning inden for EF. Desuden 
lader det til, at skabelsen af indtil 40% af al ny beskæftigelse inden for 
fremstillingserhvervene kan tilskrives SMV. Denne tendens synes at skulle styrkes, hvor 
SMV udgør den største, om ikke den eneste, forhåbning om, at der kan skabes mange nye 
arbejdspladser. Disse statistiske data illustrerer grafisk, at EF's økonomiske 
sundhedstilstand afhænger af en blomstrende småvirksomhedssektor. 
"Enterprise in the Community". EUROSTAT. September, 1992 
H. SMÅ OG MELLEMSTORE VIRKSOMHEDERS PROBLEMER MED AT 
FÅ ADGANG TIL KAPITAL 
8. Finansieringen af SMV kan ikke betragtes som et isoleret problem, og ethvert 
forsøg på at analysere problemet må nødvendigvis blive temmelig vilkårlig, eftersom den 
enkelte organisation har sine egne særlige behov, således at forholdet mellem driftskapital 
og anlægskapital kan variere. Nogle virksomheder, navnlig inden for engros- og 
detailhandelssektorerne, kan mageligt eksistere, selv om deres kortfristede gæld er stor i 
forhold til egenkapitalen og de langfristede lån. De virksomheder, der foretager faste 
investeringer udelukkende med langfristede lån, kræver ideelt set en mere langfristet 
gældsprofil. 
I det store og hele varierer behovene efter virksomhedens art og udviklingsstadium. For at 
kunne se den enkelte sag i det rette perspektiv er det nødvendigt, at hvert enkelt sæt af 
omstændigheder analyseres særskilt, idet der i fuldt omfang tages højde for virksomhedens 
behov for anlægskapital. I dette øjemed gennemgås følgende typer og stadier af et selskabs 
udvikling: 
simple, konventionelle "opstarter"; 
højrisiko "opstarter", navnlig dem, hvori der indgår højteknologiaktiviteter; 
den første periode med betydelig ekspansion; 
efterfølgende perioder med kraftig ekspansion. 
9. De definitioner, der anvendes af risikokapitalsektoren, er værdifulde, idet de 
hjælper med til at illustrere kompleksiteten i selskabsfinansieringen. I dette dokument er 
der imidlertid valgt en mere fleksibel indfaldsvinkel for at undgå en alt for stiv opdeling i 
klasser, som ikke helt er i overensstemmelse med de faktiske forhold. 
Basisfinansiering: finansiering af undersøgelse, udvikling og vurdering af et projekt, 
inden en virksomhed er nået til startfasen. 
Startfinansiering: finansiering, som ydes til virksomheder til produktudvikling og 
markedsføring. Der kan være tale om virksomheder, som er ved at blive oprettet, eller som 
har drevet forretning i kort tid, men som endnu ikke har markedsført deres produkt med 
henblik på salg. 
Indkøringsfinansiering: finansiering, som ydes til virksomheder, der har afsluttet 
produktudviklingsfasen, og som kræver yderligere kapital for at kunne starte kommerciel 
fremstilling og salg. Der vil være tale om virksomheder, som endnu ikke giver overskud. 
Ekspansionsfînansiering: finansiering, som ydes med henblik på vækst og ekspansion i 
virksomheder, som hverken har tab eller overskud, eller i virksomheder, som giver 
overskud. Den indskudte kapital kan eksempelvis anvendes til at finansiere en forøgelse af 
produktionskapaciteten, udviklingen af markeder eller produkter, og/eller som ekstra 
driftskapital. 
Mellemfinansiering: finansiering, som stilles til rådighed for en virksomhed i 
overgangsperioden fra at være privatejet til at være børsnoteret. 
Management buy-out: finansiering tilvejebragt med henblik på at sætte den nuværende 
ledelse og investorer i stand til at overtage en eksisterende virksomhed. 
Management buy-in: finansiering tilvejebragt med henblik på at sætte en fra ledelsen eller 
en gruppe af ledere udefra i stand til at købe sig ind i virksomheden med støtte fra 
investorer med risikovillig kapital. 
Turnaround: finansiering, som stilles til rådighed for etablerede virksomheder, der har 
været udsat for driftsvanskeligheder, med henblik på at skabe økonomisk opgang. 
Genanskaffelses kapital (replacement capital): køb af eksisterende aktier i et selskab fra et 
andet risikokapitalfirma eller fra en anden aktionær eller andre aktionærer. 
Køb af børsnoterede aktier, køb af aktier på en offentlig aktiebørs. 
Det er heller ikke hensigtsmæssigt at anvende den traditionelle tretrinsmodel for 
virksomhedsudvikling - opstart, ekspansion og modning, da det lader til, at situationen og 
tendenserne på det aktuelle marked ændrer sig med stigende hastighed. 
10. Selv inden for disse brede kategorier kan situationerne variere betydeligt, og det er 
vanskeligt i praksis at adskille "basisfasen" og "startfasen" i en virksomheds udvikling. 
Derfor er det kun muligt at se på de mest almindelige af de faktorer, som efter al 
sandsynlighed vil gælde for størstedelen af virksomhederne på et bestemt udviklingstrin. 
En anden faktor er, at SMV er langt mere afhængig af direkte finansiering via 
pengeinstitutterne (kassekredit, kort- og langfristede lån) end større firmaer. Faktisk er 
dette den næstvigtigste finansieringskilde efter ikke-udloddet overskud . Kommissionens 
BACH-database over harmoniserede virksomhedsregnskaber, viser, at europæiske SMV er 
underforsynet med kapital sammenlignet med tilsvarende virksomheder i USA. 
Gennemsnitligt udgør "egenkapitalens" andel af driftskapitalen mellem 15 og 20%, og i 
otte EF-lande, hvor der blev foretaget en gennemgang af virksomhedsregnskaberne , 
kunne det konstateres, at SMV i hvert enkelt tilfælde havde en højere andel af kortfristede 
forpligtelser på deres balance end store virksomheder. Dette gør dem tilsyneladende mere 
sårbare over for påvirkninger udefra. Desuden vil større afhængighed af kortfristet 
il 
12 "Financing Enterprise in Europe", ibid. 
"The Structure of Industry Financing, a Short Inventory of Statistics", internt 
kommissionsdokument -11/451/92 (udkast). 
10 
finansiering sikkert være medvirkende til at forøge deres finansieringsomkostninger 
sammenlignet med større virksomheder. 
TRADITIONELLE VIRKSOMHEDSOPSTARTER 
11. Det er de finansielle problemer i forbindelse med traditionelle 
virksomhedsopstarter, der får mest presseomtale. Det skyldes sandsynligvis, at der er 
mange virksomhedsopstarter, og at der ofte stilles meget store forhåbninger til dem med 
hensyn til oprettelse af nye arbejdspladser i en tid, hvor større firmaer har det med at skille 
sig af med arbejdskraft. Uheldigvis er det sådan, at nye firmaer af denne type har en 
konkursrate på 50% i de første 5 driftsår, hvis de ikke modtager rådgivningsbistand eller 
anden form for støtte, i hvilke tilfælde konkursraten næsten halveres. Dette er en faktor, 
som gør det mindre attraktivt for finansieringsinstitutter, der ikke har råd til at yde en 
sådan service. 
12. Selv om der utvivlsomt er problemer i nogle af EF's regioner - og specielt for visse 
kategorier af håndværksvirksomheder - så er der ikke noget, der tyder på, at der er - eller 
har været - mangel på kapital til traditionelle opstarter, som tegner lovende, som ser ud til 
at være levedygtige, som indbefatter en rimelig finansiel indsats fra ejernes side, og som 
også kan tilbyde en vis sikkerhed i forbindelse med ydelse af lån. Vanskeligheder har som 
regel kun dem, der ikke er i stand til at honorere et eller flere af disse krav, selv om den 
aktuelle økonomiske situation har skabt problemer for et stort antal virksomheder, især på 
grund af den voksende kreditstramning, som bankerne praktiserer. I øvrigt er det største 
problem, at de færreste af dem, der starter en virksomhed, ved, hvordan de skal udarbejde 
et overbevisende projektforslag til en bank, eller hvordan de skal præsentere det på den 
rigtige måde. 
De færreste potentielle virksomhedsejere foretager en forudgående markedsundersøgelse, 
bl.a. med hensyn til den konkurrence, de kan blive udsat for. Så selv om de - eller deres 
finansrådgivere - opstiller en finansiel prognose, vil denne derfor i høj grad være baseret på 
gætværk. Det er en almindelig fejl at overvurdere startomsætningen og at undervurdere 
den tid det tager, før virksomheden bliver rentabel. Dette fører til en yderligere 
underkalkulering af det beløb, der i begyndelsen kræves som driftskapital, især hvis der 
ikke tages tilstrækkeligt hensyn til skattemæssige omkostninger, såsom moms, forsinkelser 
med hensyn til betaling, og for visse nye fremstillingsvirksomheders vedkommende 
muligheden for, at der kan opstå forsinkelser med hensyn til opnåelse af certificering for 
deres produkter. Ofte er det også sådan, at nye virksomheder i langt større omfang får tab 
på debitorer end etablerede firmaer, som jo kender markedet bedre - en faktor, der som 
oftest ignoreres, når der opstilles finansielle prognoser. 
Derfor er det næppe særlig overraskende, at bankerne ofte ikke er særligt villige til at yde 
lån. Hvis de accepterer at gøre det, er der en tendens til, at de kræver en høj sikkerhed 
eller forlanger en rentesats, der dækker den større risiko, de mener at løbe. 
11 
Hele spørgsmålet om passende sikkerhedsstillelse er yderst relevant, når der er tale om 
SMV, der søger finansiering. Problemet er blevet grundigt analyseret i den før omtalte 
undersøgelse af gensidige garantifondes rolle i finansieringen af SMV13, hvilket også er 
tilfældet med den tyske nationale ordning vedrørende iværksætterstøtte. 
13. Problemerne med adgang til finansiering og overlevelse bliver langt mindre akutte 
for de nye SMV, idet der er adgang til praktisk og billig rådgivning fra erfarne 
erhvervsfolk, således som det er blevet demonstreret i en række medlemsstater. Mange 
handelskamre, industrielle organisationer samt håndværksråd har oprettet 
rådgivningscentre for virksomheder og iværksættere. Hovedparten af disse organisationer 
har et direkte samarbejde med banker, sparekasser og andelsbanker m.v., der er 
specialiseret i finansiering af SMV og kan tilbyde virksomhederne skræddersyede 
finansiering. Desuden repræsenterer European Community Business Innovation Centres 
(E.C.BIC) og deres netværk (EBN) en bred og systematisk indfaldsvinkel til, hvorledes 
man skal gå igang med de føromtalte problemer, dvs. at oprette nye, "hjemmeavlede", 
innovative virksomheder og genudvikle eksisterende firmaer på lignende måde i de dårligst 
stillede områder. Den regionale politiske indfaldsvinkel består også i at støtte visse 
E.C.BICer, således at de kan blive aktionærer i de EF-sponsorerede basiskapitalfonde og 
disses netværk (se afsnit 42 og 43). Tilvejebringelse af kapital til SMV skal udgøre en del 
af et overordnet støttesystem, som sikrer, at erhvervspotentiale fremmes og ledes ind i en 
løbende strøm af potentielle virksomheder og genudviklingsvirksomheder, som banker og 
udefra kommende investorer kan betragte med rimelig kommerciel tillid. 
For den gennemsnitlige lille virksomhedsopstart er gennemførelse af grundlæggende 
markedsundersøgelser, udarbejdelse af finansielle prognoser og beregning af 
driftskapitalbehov faktisk ikke særlig vanskeligt, når de pågældende iværksættere først har 
faet demonstreret, hvordan det skal gøres. Dette gælder specielt personer, der påtænker at 
gå ind i fremstillingsvirksomhed eller et andet område, som de har erfaringer med eller et 
reelt kendskab til og hvorpå de kan basere skøn over det potentielle marked og deres 
behov for anlæg og udstyr. Hvad de ofte ikke besidder er tilstrækkelige ledelsesevner, som 
kan sætte dem i stand til at omsætte denne knowhow til et salgbart finansielt forslag, eller 
at bedømme, om deres kommende virksomhed er potentielt levedygtig. 
14. Der er tale om et potentielt finansieringsproblem, når en opstart har tilstrækkelig 
sikkerhed til rådighed til at sikre startfinansieringen, men som - så længe den ikke 
ekspanderer væsentligt - stadig ikke kan udnytte sine evner til at rejse kapital, navnlig i 
løbet af de første tre eller fire år af dens eksistens, hvor virksomheden måske endnu ikke 
har haft mulighed for at vise, at den kan træffe fornuftige finansielle dispositioner. Det 
samme gælder for dem, der opnår begyndelsesstøtte til opstarter, men som så opdager, at 
mulighederne for supplerende finansiering, eller for en udvidelse af eksisterende finansielle 
garantier, er begrænsede eller slet ikke eksisterer. 
13 SEK(91) 1550 endelig udgave 
12 
HØJRISIKOOPSTARTER 
15. Højrisikoopstarter - der kan defineres som nye virksomheder etableret enten for at 
udforske eller udnytte en ny proces inden for et eksisterende område eller en helt ny 
opdagelse, som godt kan være resultatet af deres egen forskning - står over for en helt 
anderledes situation. Sådanne virksomheder udgør kun en lille del af samtlige opstarter og 
udviser visse specifikke karakteristika: 
- de vil på et tidspunkt gå ind i fremstillingsvirksomhed, men ikke nødvendigvis i 
masseproduktion; 
- der er stor sandsynlighed for, at ledelsen besidder stor teknisk ekspertise; 
- det potentielle marked vil være undersøgt - i det omfang dette er muligt; 
- da markedet er underudviklet eller helt nyt, vil det være vanskeligt nøjagtigt at 
forudsige hastigheden i væksten af omsætningen, især hvis der skal udføres omfattende 
produktudviklingsarbejde; 
- der eksisterer en betydelig finansiel risiko, da der ikke er nogen garanti for, at projektet 
nogensinde bliver kommercielt levedygtigt. Selv om det bliver det, bliver det måske 
først rentabelt efter en række år. Der er bioteknologiprojekter, hvor denne proces - på 
grund af procedurerne i forbindelse med afprøvning af medikamenter og certificering -
har varet langt mere end fem år; 
- lånebehovene er ofte betydelige i forhold til den kapital, der tilvejebringes af 
grundlæggerne, og en række efterfølgende kapitalindsprøjtninger er ofte påkrævet, før 
der opnås tilstrækkelig stor rentabilitet til at opretholde virksomhedens aktiviteter. 
Skøn over størrelsen af den ekstra finansiering, der er nødvendig for at kunne udvikle 
og lancere et produkt på markedet efter afslutningen af forsknings- og udviklingsfasen, 
varierer åbenbart på grund af de meget forskellige situationer, men der er som regel 
tale om skøn mellem 10 og 20 gange større end den oprindelige investering i forskning 
og udvikling. 
Basiskapitalfonde forsøger at imødekomme højrisikoopstarternes behov for egenkapital, 
men de pågældende beløb er for store for dem til at finansiere alle de nødvendige etaper, 
før produktet er kommet på markedet, uden ekstra bistand. Det faktum, at investorer med 
risikovillig kapital og kapitaludviklingsfonde ikke længere er interesserede i at yde 
opfølgningsfinansiering, fordi tidligere projekter for sjældent har opfyldt deres krav til 
forrentning, og omkostningerne til tilsyn viste sig at være uforholdsmæssigt store, hvilket 
uværgerligt førte til finansieringsproblemer, især hvor der er tale om finansiering af SMVs 
aktiviteter i forbindelse med forskning, teknologisk udvikling og innovation. 
13 
16. Projekter af denne art er sjældent af interesse for konventionelle banker, da 
afkastene lader vente på sig, og investeringsrisikoen er stor. Men disse banker kan meget 
vel være interesserede i at deltage i et finansieringskonsortium og tilvejebringe en del af 
den daglige driftskapital. Selv om basiskapitalfondene har tilvejebragt en del af den 
langfristede kapital i nogle af medlemsstaterne og også i USA, er der ved at ske en 
markant opbremsning i deres medvirken, først og fremmest fordi de ikke er i stand til at 
tiltrække frisk kapital. I hvert fald er det sådan, at der kun ydes støtte til 5% af de indgivne 
projektforslag14. Hvad der er mere positivt er, at der er tegn på langsom, men tydelig 
vækst i den direkte tilførsel af langfristet kapital fra private investorer, der er interesseret i 
ikke blot at satse på en egenkapitalfinansiering, men også i at yde en vis rådgivning. 
17. Der lader til at være en større tilbøjelighed til at finansiere højteknologiopstarter i 
USA, end der er i EF, idet over halvdelen af opstartinvesteringerne dér foretages i 
højteknologivirksomheder. Denne forskel kan utvivlsomt forklares med det amerikanske 
markeds og det europæiske markeds væsensforskellighed, hvor det amerikanske marked 
for højteknologiprodukter er langt større og tilbyder bedre muligheder for hurtig og givtig 
ekspansion. 
18. Ikke kun opstarter, men også andre SMV på senere stadier, har meget vanskeligt 
ved at finansiere forskning, teknologisk udvikling og innovation på grund af 
underforsyning med kapital, en omfattende gæld samt manglende sikkerhed. Den relative 
forringelse af tilgængeligheden af egenkapital eller ansvarlig indskudskapital fra investorer 
med risikovillig kapital og lignende kilder har forværret situationen. Det viser sig da også, 
at højteknologiinvesteringernes relative betydning bliver mindre og mindre. 
19. I en situation, hvor meget få projektforslag opnår finansiel opbakning, er det yderst 
sandsynligt, at en række støtteværdige projekter af potentiel værdi for medlemsstaternes 
økonomier aldrig vil opnå finansiering eller blive iværksat. I visse tilfælde kan dette meget 
vel skyldes projekternes initiativtagere, enten fordi de har foretaget en langt fra 
overbevisende præsentation af deres plan, eller fordi de har stilet deres ansøgninger til 
fonde, der ikke har været interesseret i netop deres aktivitetsområde. Subsidiært kan 
forrentningskravene være for store i forhold til projektet. Antallet af levedygtige projekter, 
som aldrig udvikles, fordi projekterne er for dårligt tilrettelagt, udgør muligvis indtil 3-4% 
af alle de projektforslag, der indgives med henblik på bedømmelse, men det vil være helt 
urentabelt for potentielle investorer at forsøge at omstrukturere dem, også selv om de 
havde en ledelse med de nødvendige kvalifikationer, hvilket de ofte ikke har. 
14 
"The European Seed Capital Fund Network: Review Of The First Three 
Years", Warwick Business School, April, 1992. 
14 
DEN FØRSTE PERIODE MED BETYDELIG EKSPANSION 
20. Når de har overlevet de risici, der er forbundet med etableringen af virksomheden, 
samt den første periode med vækst, når mange firmaer frem til det, man kunne kalde den 
første periode med betydelig ekspansion. Virksomheden er så blevet etableret på sit 
marked, og efterspørgslen er vokset til et punkt, hvor det er svært at levere en acceptabel 
service ved hjælp af de eksisterende faciliteter. Subsidiært har erfaringerne fra driften af 
virksomheden måske afsløret en mulighed for udvikling af et produkt eller en 
tjenesteydelse, der er forskellig fra den, der i sin tid blev tilbudt. 
Der er igen tale om en periode, hvor virksomheden er meget sårbar, dvs. hvor der består 
en reel risiko for, at det ender med en fiasko. Det gælder især de tilfælde, hvor den 
finansielle kontrol og andre former for ledelsesmæssig kontrol er utilstrækkelig, og hvor 
selv den mest grundlæggende strategiske planlægning mangler. Ofte kan det resultere i en 
alvorlig mangel på driftskapital, hvilket medfører forøget risiko for teknisk konkurs. Dvs. 
at virksomheden, uanset om den er rentabel, må ophøre med at drive forretning, fordi den 
ikke kan opfylde sine finansielle forpligtelser. Det er klart, at i sådanne tilfælde er 
hovedårsagen til konkursen mangelfuld ledelse snarere end manglende adgang til 
finansiering. Bankerne kunne måske gøre mere, f.eks. ved at tilbyde rådgivning, kræve 
situationsrapporter fra deres SMV-kunder med regelmæssige mellemrum og sikre, at 
fristerne, når de engang er fastsat, overholdes. I nogle medlemsstater er de tilsyneladende 
bedre til at gøre dette end i andre. 
21. Det er på dette udviklingsstadium, at der er brug for en mere avanceret form for 
rådgivning fra finansrådgivere med henblik på at få omstruktureret organisationens 
gældsprofil, således at den i højere grad er i overensstemmelse med dens forpligtelser. Der 
er brug for driftskapital til de daglige forretninger, mens det vil være hensigtsmæssigt med 
et supplerende mellemfristet lån til erhvervelse af anlægsaktiver - anlæg og maskiner, 
databehandlingsudstyr osv. Subsidiært kan det vise sig at være mere attraktivt at factorere 
salgsfakturaer og lease kapitaludstyr, og således reducere kapitalbehovene til et minimum. 
Ofte viser det sig, at en blanding af disse finansielle instrumenter er den mest effektive 
løsning. Desuden er det måske mere fordelagtigt at lege eller lease 
erhvervslokaler/forretningssted end direkte at købe dem. 
22. Det hævdes ofte, at et af de største problemer for SMV er, at deres supplerende 
behov for kapital ikke er progressivt, men viser sig i bølger, som til at begynde med ikke 
står i rimeligt forhold til den forventede forrentning. Det er måske rigtigt, når der er tale 
om materielle anlægsaktiver, men der er alternative metoder til at klare dette problem på i 
stedet for udelukkende at ty til bankerne. I hvert fald er denne teori om, at kapitalbehovene 
viser sig i bølger ikke relevant i alle tilfælde. 
15 
Som regel er adgangen til finansiering for virksomheder, der påtænker at ekspandere, 
afhængig af den grad af tillid, som långiverne har til dem. Den tillid skal opbygges helt fra 
det tidspunkt, hvor virksomheden starter sine forretninger, og er en faktor, som mange 
virksomhedsledelser ikke prioriterer i den grad det fortjener. Forudsat at; 
- banken får forelagt klare og utvetydige finansielle oplysninger på de krævede 
tidspunkter, 
- de interne regnskaber er ajourført, 
- likviditetsforholdene opgøres mindst én gang om ugen, 
- der opretholdes gode forbindelser til banken, 
- alle finansieringsmuligheder tages i betragtning og udnyttes i det omfang, det er 
relevant, 
er der ikke væsentlige hindringer for, at et rimeligt levedygtigt og rentabelt firma på det 
første stadium af en større ekspansion kan opnå supplerende finansiering. Et interessant 
initiativ er blevet taget af tyske banker, som har stillet edb-baserede finansielle 
planlægningsmodeller til rådighed for deres kunder, en service, som med stor nytte kunne 
tages op af en større kreds af finansieringsinstitutter, forudsat at der blev ydet passende 
startbistand i forbindelse med forberedelsen af inddata-materialet. 
I praksis dukker der nye vanskeligheder op både for de firmaer, der befinder sig på dette 
stadium af deres udvikling, og for dem, der befinder sig i efterfølgende perioder med 
ekspansion. På dette stadium stiller venture-kapitalfondene som regel ikke længere små 
kapitalmængder til rådighed på grund af de store administrationsomkostninger, for ringe 
afkast i forbindelse med mange investeringer samt det forhold, at det er vanskeligt at 
komme ud af investeringerne igen. Dette er hovedårsagen til, at der opstår et hul i 
tilrådighedstillelsen af kapital inden for størrelsesordenen 70 000-350 000 ECU, og 
størrelsen af minimumsinvesteringer er nu vokset til 250 000 ECU og endda 1 mio. ECU 
for en række større långiveres vedkommende. Dette samme hul - korrigeret for inflation -
eksisterede også tidligere i visse medlemsstater, men det mentes lukket med den større 
fleksibilitet, finanssektoren har fået med den lempelse af reglerne, der er sket på det 
finansielle område. 
16 
EFTERFØLGENDE PERIODER MED BETYDELIG EKSPANSION 
23. Når der er tale om efterfølgende perioder med betydelig ekspansion, er der meget, 
der tyder på, at der også her eksisterer et "egenkapitalunderskud" af samme grunde som 
ovenfor beskrevet. Virksomheder, der befinder sig på et stadium, hvor de har brug for 
finansieringskilder for at få tilvejebragt mere permanent kapital, opdager, at deres 
optagelse af kortfristede lån støder på et loft, fordi de ikke er villige til eller i stand til at 
fremskaffe yderligere sikkerhed. Dette kan være et særdeles akut problem efter en periode 
med vanskelige forretningsvilkår, hvor der kan være behov for at få genopbygget 
kapitalressourcer, enten fordi overskuddet ikke har kunnet holde trit med de ekstra indhug, 
inflationen har gjort i driftskapitalen, eller fordi virksomheden har lidt et reelt tab. Et andet 
eksempel er den situation, der opstår, når der skal gennemføres en større omlægning af 
aktiviteterne - f.eks. i virksomheder, der tidligere var afhængige af ordrer fra 
forsvarsindustrien. 
Selv om der ikke påtænkes gennemført en betydelig ekspansion, lader det til, at der stadig 
eksisterer en række problemer. Ifølge en aktuel rapport udarbejdet i Det Forenede 
Kongerige15 har firmaer med mellem 50 og 500 ansatte store vanskeligheder med at 
fremskaffe mindre beløb til at kunne arbejde videre med en række innovationer. 
Selv om en virksomhed ikke er stødt på egentlige problemer, så er det at være alvorligt 
underforsynet med kapital og afhængig af kortfristede finansielle lånemuligheder en 
grundlæggende ustabil situation, som gør det yderst vanskeligt at foretage en langfristet 
strategisk planlægning. I sidste ende kan dette føre til, at en bank - eller flere banker, hvis 
der er tale om en større mellemstor virksomhed - får effektiv kontrol over virksomhedens 
skæbne. 
For dem, der leder en effektivt organiseret virksomhed, som gerne vil ud af eller undgå en 
sådan situation, er der kun få alternativer til rådighed, og det er ikke i alle medlemsstater, 
at disse alternativer foreligger. Et af alternativerne er at søge venture-kapitalinvestorer 
eller forretningsbanker om langfristet finansiering, et andet er at lade en del af 
egenkapitalen blive optaget på børsen til notering. I begge tilfælde betyder det, at en vis 
del af kontrollen overdrages. En tredje mulighed er efter nøje overvejelse at begrænse 
såvel ekspansion som egentlig nyinvestering for på den måde at kunne anvende en 
betydelig del af det overskud, der er tilbageholdt efter betaling af skat, til at reducere 
låntagningen. 
En sådan foranstaltning kan have den gavnlige korttidsvirkning, at den finansielle situation 
forbedres, men den kan ofte have en skadelig virkning på fremskridt og rentabilitet, især 
fordi den begrænser mulighederne for at reagere på ændringer på de eksisterende markeder 
og udnytte nye muligheder. Modne selskabers uvilje mod at låne for at finansiere en 
virksomheds aktiviteter er ikke noget nyt. Det lader endda til, at denne holdning er 
temmelig udbredt og almindelig i visse dele af EF. Nu er denne holdning ved at blive synlig 
i etablerede SMV uanset størrelse i områder, der ikke tidligere har vist denne tendens. En 
undersøgelse , hvis nøjagtighed ligger på ± 5%, og som er gennemført i Det Forenede 
15 
Advisory Committee on Science and Technology (1990). 
Policy Unit, Institute of Directors. 
17 
Kongerige i de sidste to uger af juli 1992, viste, at 17% af de adspurgte havde afdraget 
deres kassekreditter inden for de forudgående 12 måneder og ville være meget utilbøjelige 
til at låne fra eksterne kilder i fremtiden. Denne tendens er muligvis blevet forstærket af 
den aktuelle kombination af en omsætningsnedgang og en høj realrente, men hvis den 
skulle blive mere udbredt, ville den forsinke vækst- og innovationstempoet i EF. 
24. Selv når det besluttes at konsultere en engrosbank eller en anden rådgiver med 
hensyn til, hvilken kurs der er den rigtige, vil virksomheden måske konstatere, at den 
sætter sig mellem to stole. Mens dens finansielle behov måske er blevet for store for de 
konventionelle banker, er de måske for små til at udgøre et økonomisk levedygtigt forslag 
for en engrosbank, en venture-kapitalinvestor eller et finansieringsselskab. 
MANAGEMENT BUY OUT OG MANAGEMENT BUY IN 
25. En forholdsvis ny udvikling inden for EF har været management buy out's (MBO) 
og management buy in's (MBI) stigende popularitet. MBO sker normalt, men ikke altid, 
når ledelsen - eller en del af ledelsen - i et selskab mener, at selskabet bremses i sin 
udvikling ved at være en del af en større gruppe, og at det kunne være mere dynamisk og 
rentabelt, hvis det blev drevet som en individuel enhed, og når disse ledere har afgivet et 
tilbud på køb af selskabets aktier. MBI sker, når et team, der betragter en virksomhed 
udefra, vurderer, at det kunne forbedre det eksisterende ledelsesteams præstation 
væsentligt. MBO kan bl.a. føre til oprettelse af en ny og uafhængig SMV. Finansieringen 
af dette forholdsvis nye fænomen synes derfor at falde logisk ind under denne 
undersøgelses område, omend dets betydning set i forhold til det samlede problem omkring 
finansiering af SMV er marginal. 
Kapital til de to ovennævnte aktiviteter skal tilvejebringes fra en institution, der er rede til 
at arbejde på lang sigt, stille en stor del af købsprisen og den nødvendige driftskapital til 
rådighed, idet den håber til sin tid at kunne afvikle sin investering med udbytte ved at lade 
klientselskabet optage til notering på børsen, eller hvad der er mere sandsynligt, ved at 
sælge det til en anden virksomhed eller en gruppe af investorer. Sådanne institutioner vil 
typisk enten være en venture-kapitalfond eller en engrosbank, selv om normale banker 
også kan blive involveret som deltager i et konsortium, med henblik på at stille kortfristet 
driftskapital til rådighed. 
Der er ikke meget, der tyder på, at der er mangel på kapital til sådanne formål, eftersom 
finansieringen af sådanne handler tegner sig for 35% af det samlede venture-kapitalforbrug 
i Europa, hvor handlerne ligger mellem 1,4 og 28 mio. ECU. Dette til trods for, at nogle 
MBO og MBI har været usædvanlig mislykkede og har krævet omfattende 
rekonstruktioner af deres finanser. Skulle det ske, at antallet af vellykkede MBO og MBI 
falder yderligere, kan markedet risikere at blive mere selektivt med hensyn til de ordninger, 
det er parat til at støtte. Ikke desto mindre lader det til, at det ikke er et aktivitetsområde, 
hvor finansielle problemer for SMV giver anledning til bekymring. 
18 
m FINANSIERINGSKILDER - DERES STYRKE OG SVAGHEDER 
BANKER 
26. Når der ses bort fra finansielle midler, som fremskaffes hos familie, venner eller 
partnere, er bankerne den første eksterne finansieringskilde, som SMV henvender sig til, 
og de er den dominerende finansieringskilde i alle EF-landene , idet de tegner sig for 
finansieringen af fem sjettedele af disses eksterne gæld. Deres indstilling, sammen er med 
de betingelser og vilkår de tilbyder, varierer fra medlemsstat til medlemsstat, idet de stadig 
er kraftigt influeret af traditioner, selv om der er en tendens til, at deres 
forretningsprincipper og omkostninger nærmer sig hinanden set i EF-perspektiv. De fleste 
banker specialiserer sig i finansiering af kortfristede kapitalbehov, dvs. supplerende 
driftskapital, selv om tyske banker er mere tilbøjelige til at overveje finansiering af 
egenkapital. Andre steder i EF har situationen ændret sig noget i de seneste 20-30 år med 
tilbud om flere muligheder for mellemfristede lån til køb af anlægsaktiver i form af lån med 
fast løbetid. 
Selv om bankerne vitterligt har den fordel, at de er lokale, og tilbyder lån, som det ville 
være uøkonomisk for andre långivere at yde, så har de efter mange SMVs mening visse 
ulemper: 
- en voksende tilbøjelighed til udelukkende at henholde sig til mekaniske 
kreditvurderingsmetoder, såkaldt "credit scoring"; 
- den stigende tendens til at anse størrelsen af sikkerheden for at være vigtigere end 
kvaliteten af det projektforslag, de har fået forelagt. Dette skyldes hovedsagelig de 
omfattende tab, de har lidt i de seneste år, især på lån til opstart af små virksomheder; 
- det forhold, at de er urimeligt restriktive i deres indstilling til allerede eksisterende 
virksomheder. F.eks. ved at kræve en reduktion i lånebeløbene på grund af en nedgang 
i værdien af den formue (ejendom) der er stillet som sikkerhed, selv om risikoen ikke 
er steget; 
- det forhold, at de - i hvert fald i visse lande - kun yder lån med variabel rente til større 
virksomheder; 
- det forhold, at de forsøger at opnå en ekstra fortjeneste gennem gebyrer som f.eks. 
fuldmagtsgebyrer og overførselsgebyrer ved grænseoverskridende transaktioner. 
1 7 
C. Mayer: Financial systems, corporate finance and economic development" 
CEPR (1989). 
19 
Det normale svar på sådanne udsagn er, at bankerne ikke udlåner deres egne penge, men 
deres indskyderes penge, og at de nødvendigvis må tjene på sådanne transaktioner. 
Rentesatser og gebyrer sammen med krav om sikkerhed skal afspejle den risiko, der er 
forbundet med at finansiere det forelagte projektforslag. Uanset om dette argument er 
sandt, så står tilbage den kendsgerning, at for størsteparten af SMV vil bankerne være den 
eneste eksterne finansieringskilde. Det er derfor foruroligende, at der lader til at eksistere 
en betydelig utilfredshed blandt bankernes småvirksomhedskunder. 
27. En rimelig forklaring på problemet er, at bankerne i de seneste år har foretaget en 
gennemgribende modernisering af deres drift og i langt højere grad nu gør brug af 
informationsteknologien i arbejdsprocessen. Dette har tilsyneladende i mange tilfælde ført 
til, at det traditionelle personlige forhold mellem bank og låntager efterhånden ikke 
eksisterer længere. I stedet er det sådan, at beslutninger om långivning nu enten træffes i 
bankernes regionale center eller at de - også selv om de træffes lokalt - er underkastet 
langt større kontrol fra en ledelse, som befinder sig langt fra den egentlige låntager. 
28. For øjeblikket har bankerne også visse vanskeligheder, som kommer til udtryk i 
den måde, hvorpå de betjener deres kunder. Deres evne til at udlåne mere opfindsomt og 
konkurrencedygtigt er blevet undermineret, ikke blot af deres store tab på lån, men også af 
bestemmelserne i "the Basle agreement on capital adequacy" fra Den Internationale 
Betalingsbank. I henhold til den aftale skal der ved erhvervslån være en kapitaldækning på 
8%, ved boligfinansieringslån er første prioritet kun 4% og ved investering i statspapirer 
ingen. Dette kunne påvirke visse bankers prioritering af udlån og gøre flertallet af banker 
mere restriktive i deres ydelse af lån til erhvervslivet, end hvad der ellers ville have været 
tilfældet, og det vil bevirke, at egentlig sunde, større SMV må se deres muligheder for at 
opnå lån reduceret. 
ANDRE FINANSIERINGSKILDER FOR DEN PRIVATE SEKTOR 
29. Forudsat at de fleste SMV vil være tilbøjelige til at søge finansiering lokalt, er den 
kendsgerning, at der endnu en gang er ved at udvikle sig forskellige finansieringskilder for 
privatkapital fra enkeltpersoner omend langsomt, af betydning. Begrebet "business angels" 
er et begreb, der nok er bedst udviklet i USA. En "business angel" er en person, der både 
har erhvervserfaring og ligger inde med ledig kapital, og som er parat til ikke blot at 
investere i lokale erhvervsvirksomheder, men også til at støtte deres aktiviteter ved 
konstant at stå til rådighed med rådgivning. Det hævdes nu af dem, der deltager i 
udviklingen af dette fænomen, at det er den vigtigste finansieringskilde for kapital til 
højteknologi- og højrisikoopstarter i USA. 
20 
Det lader til, at det eneste formelle, officielle forsøg på at tilskynde til øget tilvejebringelse 
af privat kapital under denne form i EF, finder sted i Det Forenede Kongerige, hvor fem 
pilotprojekter for øjeblikket er i gang med statsstøtte. Formålet er her af skabe en række 
halvoffentlige "kontaktbureauer", som skal skabe kontakt mellem investorer og låntagere. 
Dette initiativ er meget nyt og skrider langsomt frem, bl.a. tager den indledende 
organisatoriske fase meget længere tid end forventet. En af grundene hertil kan være, at 
det er længe siden, at de, der ligger inde med ledig kapital, har været vant til at foretage 
direkte minoritetsinvesteringer i ikke-børsnoterede virksomheder, sammen med det 
forhold, at de ikke nyder godt at de skattefordele, der efter den almindelige mening 
tilflyder amerikanske investorer. Den kendsgerning, der blev understreget i forrige afsnit, 
nemlig at flertallet af småvirksomhedsejere helst ikke tillader udefrakommende at erhverve 
sig aktier i deres virksomhed, synes at være et mindre problem, når der er private 
investorer involveret. 
En anden udvikling er "capital de proximite"-ordningen i Frankrig. Der eksisterer nu 
mellem 30 og 40 regionale "kontorer", som kanaliserer investeringen af forskellige 
mængder privat kapital ud i lokale virksomheder. 14 "local enterprise agencies" i Det 
Forenede Kongerige har i nogen tid kørt et lignende netværk. 
Tilsyneladende eksisterer der en betydelig reserve af potentielle private investorer både i 
Det Forenede Kongerige og Tyskland. I Skotland blev der for nylig registreret ikke mindre 
end 1 500 investorer, som hver var parat til at investere op til 50 000 ECU. Endnu flere 
viste sig at være villige til at investere mere end 6 000 ECU. Ifølge en undersøgelse , 
som for nylig blev gennemført i Det Forenede Kongerige, skønnes der at være mellem 2,5 
og 5 mia. ECU til rådighed. I Tyskland er der tilsyneladende et stort antal investorer, som 
er parate til at investere op til 125 000 ECU. Det ser ud til, at det største problem er, at 
der ikke eksisterer nogen mekanismer, som kan føre dem sammen med virksomheder, der 
har brug for yderligere egenkapital. For øjeblikket får de fleste private investorer 
oplysninger om projektforslag gennem venner og forretningskontakter. Det er værd at 
bemærke, at en bank i Det Forenede Kongerige nu er i gang med at undersøge 
mulighederne for at oprette en national database over de enkeltpersoner, der er interesseret 
i at investere i private selskaber. 
30. Lokale basiskapitalfonde, der hovedsagelig finansieres af lokale/regionale 
administrationer, men i et vist omfang med deltagelse fra en række investorer fra den 
private sektor, har til formål at finansiere nye virksomheder, og antallet lader til at være i 
stigning. De enkelte lån er sædvanligvis ret små, men de kan være af stor værdi i de 
tilfælde, hvor mængden af sikkerhed, der kan tilbydes af ejerne, er for lav til at der kan 
opnås finansiering fra traditionelle kilder. Problemet er, at antallet af fejlslagne opstarter 
blandt dem, der modtager støtte, tilsyneladende er stort, med mindre der tilbydes en 
omfattende gratis rådgivning og støtte. Der er også en række ordninger, hvor der 
tilsyneladende lægges større vægt på at nå lokale, sociale og økonomiske mål end at 
foretage rentable investeringer. 
18 
The financing of technology based new firms in the UK: the role of informal 
venture capital, Mason & Harrison. 
21 
FINANSIERING UDEN FOR BALANCEN 
LEASING 
31. Leasing kan være et yderst vigtigt finansielt instrument for SMV, når det drejer sig 
om at erhverve anlægsaktiver, såsom anlæg, maskiner og køretøjer. Da det indebærer faste 
regelmæssige betalinger i en bestemt periode, undgår man at binde værdifuld driftskapital 
til dette formål. Betalingerne bør finansieres over de indtægter, der kommer fra brugen af 
de leasede effekter. Normalt vil leasingselskabet kun kræve den garanti, som selve godet 
giver. 
Et problem med leasing er, at denne mulighed meget vel ikke kan benyttes af nyoprettede 
virksomheder, medmindre der findes eksterne garanter, da der ofte kræves en forudgående 
2-3 års driftsperiode. Endvidere vil en ny virksomhed sandsynligvis ikke give et 
tilstrækkeligt udbytte til, at der kan opnås fuld fordel af betalingernes modregning i 
skatten. I alle tilfælde vil disse skattefordele have en tendens til at være begrænsede. Under 
disse særlige omstændigheder er leasing en meget dyr og uhensigtsmæssig 
finansieringsform. 
FACTORING 
32. Factoring giver gennem hurtigere inddrivelse af skyldige beløb fra kunder SMV 
mulighed for at finansiere en større del afdriften, end det ellers ville være tilfældet. F.eks. 
kan et factoringselskab udbetale 80% af fakturabeløbet straks efter fremsendelsen til 
kunden, idet restbeløbet, minus factoringomkostninger, forfalder ved fakturaens betaling 
eller på et forud fastsat tidspunkt. Factoring er efterhånden så udviklet, at der er en række 
faciliteter til rådighed, der kan afpasses efter kundens behov. 
Dette er et meget nyttigt og hensigtsmæssigt finanseringsinstrument for SMV, selv om 
nyere virksomheder normalt ikke har adgang hertil, fordi deres omsætning ikke er 
tilstrækkelig stor til, at de kan accepteres. Mange af de virksomheder, som ville kunne 
drage nytte heraf, er imidlertid forbeholdne, fordi ordningen umiddelbart ser for dyr ud. I 
realiteten vil omkostningerne ikke være så store, som det først ser ud til, hvis der tages 
hensyn til den øgede likviditet og de mindskede eller helt eliminerede tab på debitorer. Der 
kan også opnås besparelser, hvis factoringselskabet overtager debitorreskontroadmini-
strationen, selv om disse forsvinder, hvis virksomheden anvender et 
computersoftwaresystem, der ajourfører debitorreskontroen og det daglige salgsbogholderi 
straks efter afregningen af en faktura. Alligevel vil factoring sandsynligvis kunne anvendes 
med fordel af mange flere SMV, især når frygten for, at kunderne bliver fornærmede over 
indførelsen af en tredjepart i transaktionen, viser sig at være stort set ubegrundet. 
22 
RISIKOVILLIG KAPITAL OG BASISKAPITAL 
33. Venture-kapitalfondene blev oprettet for at opfylde et behov for langsigtet 
egenkapitalfinansiering. Dette har vist sig at være af særlig betydning, hvor det er 
forbundet med stor risiko at oprette nye virksomheder, finansiere forskning, teknologisk 
udvikling og innovation i veletablerede SMV, der påtænker en væsentlig ekspansion, og 
når virksomheder overtages ved management buy out eller management buy in. 
De fonde, der bistår ved finansieringen af produktudvikling og oprettelse af nye 
virksomheder, er normalt benævnt basiskapitalfonde for at adskille dem fra de almindelige 
venture-kapitalfonde, der normalt investerer i etablerede selskaber. Basiskapitalfondene 
har for øjeblikket særligt vanskeligt ved at tilvejebringe midler, da alle investorer må se en 
større kapitaludstrømning i enhver fonds første år, sørge for yderligere kapitaltilførsler og 
muligvis først ser en positiv forrentning efter 5-10 år. Fondsstyrelserne har også store 
udgifter til den første undersøgelse af de projektforslag, de modtager, og til den store 
administrative støtte, de yder til de virksomheder, de investerer i. 
Begrebet risikovillig kapital stammer fra USA, men spredtes til Europa i 1980'erne, hvor 
det tilførte betydelige kapitalbeløb til et stort antal virksomheder, selv om beløbene stadig 
er begrænsede i forhold til den samlede aktiekapital. Et forhold, der nu skaber 
vanskeligheder, er, at risikokapitalsektoren i midten af 1980'erne lovede investeringsinsti­
tutterne et kapitaludbytte, som har vist sig at være urealistisk. 
Beslutningerne om, hvorvidt der skal investeres i et specifikt projektforslag, træffes på 
grundlag af en detaljeret virksomhedsplan og medfølgende finansielle overslag, men 
beslutningerne afhænger i sidste instans ofte af, om man har tillid til ledelsen. 
Finansieringen ydes normalt ved en kombination af lån og investering i selskabets 
egenkapital eller udelukkende ved erhvervelse af egenkapitalandele. En af fondens 
administratorer anbringes undertiden i virksomhedsbestyrelsen som rådgiver, og for at han 
kan varetage investorernes interesser. I nogle tilfælde er det det forhold, der far de 
eksisterende aktionærer til at undlade at forsøge at få risikovillig kapital, også selv om det 
ellers ville være i deres interesse og til gavn for det selskab, de kontrollerer. 
Da europæisk risikokapital var et nyt fænomen, var nogle af investeringerne forholdsvis 
små. Efterhånden som sektoren blev mere udviklet, er fondsbestyrernes målsætninger 
ændret, idet vægten er blevet lagt på investeringer i mere etablerede selskaber og 
virksomhedsovertagelser ved management buy out, hvor der sjældent bliver overvejet 
investeringer på under 250 000 ECU. Dette skaber et problem for mange ekspanderende 
SMV, der kun søger midler af størrelsesordenen 10 000 - 100 000 ECU. Der har været en 
række årsager til den ændrede prioritering: det viste sig, at den tid, der blev brugt til at føre 
tilsyn med mange små investeringer, ikke var proportional med udbyttet, antallet af 
selskaber, der ikke kunne klare sig, var for stort, og det var vanskeligt at frigøre 
investeringer på det planlagte tidspunkt. Resultatet heraf er, at der nu en tendens til, at de 
større venture-kapitalfonde er blevet mindre villige til at påtage sig en risiko. 
23 
Ydermere er det kun et begrænset antal projekter, der kan modtage støtte, fordi det tager 
tid at vurdere ansøgningerne. Det er også nødvendigt med et tilstrækkeligt stort, erfarent 
personale til en passende overvågning af klientselskaberne, når investeringerne skal 
foretages. En klage fra kunder går på, at denne rådgivning alt for ofte er begrænset til 
finansielle spørgsmål frem for andre strategiske overvejelser. 
Et andet stort problem for fondene og de selskaber, hvori de investerer, er, at det er 
nødvendigt at realisere investeringerne efter en vis periode. Dette er ideelt set fem år, men 
vil ofte være på ti-tolv år, når det drejer sig om et højteknologiselskab, der fir støtte fra 
oprettelsen. På det tidspunkt, hvor den oprindelige investering foretages, bør der 
planlægges forskellige realiseringsmuligheder, selv om dette ikke altid sker. 
Fordelen ved investorer med risikovillig kapital er, at de forudsættes at yde finansiering 
under omstændigheder, hvor der ikke findes andre finansieringskilder. Ulempen for 
ledelsen er en delvis mangel på kontrol, der kan være betydelig, hvis virksomheden ikke 
går som forudset, samt at det kan blive nødvendigt at justere virksomhedens målsætninger 
til investorernes behov. Dette kan føre til en situation, hvor ledelsen efter fire eller flere års 
stærk vækst er nødt til at sælge virksomheden til en større organisation eller se venture­
kapitalfondens egenkapitalandele solgt til en anden investorgruppe. 
Inden for EF er et almindeligt udbredt problem fondenes meget uensartede udbredelse. I 
1992 var ca. 89% af alle investeringer koncentreret i Det Forenede Kongerige (39%), 
Frankrig (21%), Tyskland (13%), Italien (11%) og Nederlandene (5%). De samlede 
grænseoverskridende investeringer inden for EF androg kun 7,9% af de samlede 
investeringer. 
UDVIKLINGSKAPITAL 
34. Denne finanseringsform har en længere historie end risikovillig kapital. 
Hovedforskellen mellem de to er, at udviklingskapitalselskabeme er rede til at se på 
længere sigt og kræver ikke, at det på forhånd fastlægges, hvornår og hvordan 
finansieringen skal ophøre. Det er muligvis, fordi de kun i mindre grad engagerer sig 
finansielt på lang sigt. 
Årsagen til, at disse midler har haft en ret begrænset popularitet som finansieringsform, er, 
at indtil 90% af midlerne ydes til markedsrente og skal tilbagebetales i løbet af højst fem år. 
Det resterende beløb udbetales normalt ved køb af konvertible præferenceaktier i 
selskabet, hvilket herefter kan sikre fra 25-40% af den samlede egenkapital, når den er 
konverteret, idet andelen afhænger af vurderingen af selskabet på det pågældende 
tidspunkt. Efter konverteringen forventes klientselskabet hyppigt at skulle betale indtil en 
tredjedel af fortjenesten efter skat til stamaktieindehaverne i form af udbytter. 
24 
Dette bevirker, at anvendelsen af udviklingskapitalselskaber reelt kun er egnet for 
selskaber, der på kort til mellemlang sigt forventer et højt rentabilitetsniveau. I de øvrige 
tilfælde vil tilbagebetalingen af lånet ikke blot belaste driftskapitalen, men ydermere vil 
behovet for at opretholde et højt udbytteniveau påvirke selskabets evne til at finansiere den 
fremtidige vækst ved at tilbageholde overskuddet. På baggrund af ovenstående faktorer vil 
kapitaludviklingsselskaberne kun være til gavn for en meget lille del af SMV og derfor ikke 
yde et væsentligt bidrag til løsningen af deres finansielle problemer. 
AKTIEMARKEDER 
35. I en række medlemsstater er aktiemarkederne underudviklede, og i hovedparten af 
landene er kun et begrænset antal selskaber børsnoterede. Eksempelvis var der på Athens 
fondsbørs pr. 31.12.1991 kun noteret 157 selskaber på hovedmarkedet og 8 på det 
parallelle marked. Rådet har ved vedtagelsen af direktivet om samordning af kravene 
vedrørende adgangen til børsnotering19 fremhævet, at den tillægger det stor betydning, at 
et større antal selskaber børsnoteres, herunder egnede virksomheder med en forholdsvis 
kort driftsperiode bag sig, ved at de unødvendige hindringer for en sådan proces mindskes. 
Ikke desto mindre er denne metode til at fremskaffe permanent kapital for øjeblikket af 
begrænset værdi for alle andre end en ganske lille minoritet af små aktieselskaber. Dette 
skyldes ikke blot vanskelighederne med at gennemføre en vellykket oprettelse under de 
nuværende økonomiske forhold, men også: 
de store udgifter, der er forbundet med at opnå børsnotering, især 
regnskabsmæssige og lovbestemte udgifter 
de supplerende regelmæssige udgifter: højere regnskabsudgifter, udarbejdelsen og 
offentliggørelsen af mere detaljerede årsberetninger, afholdelsen af større årlige 
generalforsamlinger osv. 
at aktierne i de fleste små børsnoterede selskaber er forholdsvis illikvide, idet de 
sjældent handles, selv om de noteres på den mest aktive europæiske fondsbørs 
at selv om det kan være muligt at opnå, at en del af egenkapitalen gøres til 
genstand for en foreløbig børsnotering og salg til institutionelle investorer eller en 
offentlig emission, kan denne kapitals forholdsvis høje illikviditet meget vel gøre 
det umuligt at tilvejebringe kapital gennem efterfølgende emissioner, medmindre 
det pågældende selskabs aktivitetsniveau og rentabilitet er i kraftig vækst. 
Det må også erkendes, at aktiemarkederne selv i USA bidrager negativt til 
virksomhedernes finansiering, og der har siden 1984 har været en stigende tendens til, at 
selskaberne genopkøber deres egne aktier20. 
\9 Rådets direktiv 89/298/EØF af 17. april 1989. 
20 C. Meyer, Ford. 
25 
INTERNE RESSOURCER 
36. Bortset fra en håndfuld ekstraordinært veladministrerede virksomheder kan alle 
selskaber mindske deres kapitalbehov ved at forbedre styringskontrollen og: 
opretholde en stram kapitalstyring ved at nedsætte niveauet til et minimum, der er 
afpasset efter det nødvendige ydelsesniveau 
have en fast styring af debitorbogholderiet, herunder klare procedurer for en 
øjeblikkelig opfølgning af overtrukne konti 
beregne alle transaktioners egentlige omkostninger, herunder i hvilken grad 
driftskapitalen opsuges 
undersøge de potentielle besparelsesmuligheder som følge af udlicitering af internt 
præsterede støtteydelser, såsom transport. 
Betydningen af, at SMV kan foretage en effektiv gældsstyring, fremgår af en analyse af 
balancer i Det Forenede Kongerige , der viste, at kreditorerne tegnede sig for en større 
del af passiverne i små virksomheder end i store virksomheder. Inden for 
fremstillingsvirksomhed udgjorde leverandørkreditterne 35,3% af små virksomheders 
passiver mod 23,6% af store virksomheders. For anden virksomhed end 
fremstillingsvirksomhed var tallene endnu mere signifikante, nemlig 41,9% for de små 
virksomheder og 12,9% for de store. Denne situation afspejles i EF som helhed, hvor 
finansieringen af leverandørkreditter er endnu større end den kortsigtede bankfinansie­
ring22. Trods den klart bedre situation for de store virksomheder inden for ikke-
fremstillingssektoren i forhold til erhvervskreditoreme, lykkedes det alligevel for nogle at 
finansiere alle deres aktier via leverandørkreditter, hvilket illustrerer de fordele, der er ved 
en stram styringskontrol. 
Det er et problem, at SMV-lederne først strammer styringskontrollen, når de er i en 
alvorlig finansiel situation, der kan variere fra en nød- til en krisesituation. Der vil herefter 
kunne blive foretaget nedskæringer uden tilstrækkelig hensyntagen til de mere langsigtede 
målsætninger, hvis disse overhovedet er blevet defineret. Mens besparelserne kan sætte 
virksomheden i stand til at overleve på kort sigt, vil nedskæringer på forkerte områder 
meget vel kunne have den modsatte indvirkning på levedygtigheden på lang sigt. 
21 
22 A. Hughes. The problems of finance for smaller businesses. Small Business 
Research Centre. Working Paper No. 15, 1991. 
BACH - GD II Database. 
26 
IV. EKSEMPLER PÅ ORDNINGER, HVORVED DER FREMSKAFFES 
KAPITAL TIL SMV 
NATIONALE OG REGIONALE ORDNINGER 
37. De traditionelle hovedfinansieringskilder, der står til rådighed for SMV, er blevet 
gennemgået i detaljer i det forgående kapitel. Dette giver imidlertid kun et begrænset 
billede, da der findes en hel række andre ordninger, hvorigennem der kan ydes støtte. Der 
er i realiteten så mange, at det har været umuligt at indhente detaljerede oplysninger om 
dem alle sammen. Følgelig er der i dette kapitel valgt den fremgangsmåde, at der gives en 
sammenfatning af hovedtyperne. Når det har været skønnet rimeligt med yderligere 
detaljer, er der gjort rede for disse i bilag A. 
38. Finansieringskilderne varierer meget. Nogle ordninger er i vidt omfang finansieret 
gennem offentlige midler, selv om de formidles gennem private organer, såsom banker. 
Andre administreres af offentlige eller halvoffentlige organer, men er afhængige af den 
private sektor med hensyn til fremskaffelsen af risikovillig kapital til løbende udlån. En 
tredje kategori er udelukkende privat finansieret og administreret. 
Hvad de nationale ordninger angår, har alle medlemsstater en vifte af finansielle 
instrumenter til støtte for SMV's finansielle behov. Ifølge en analyse af nyere dato falder 
disse i tre hovedkategorier. Nogle lande, herunder Nederlandene og Det Forenede 
Kongerige, benytter hovedsagelig lånegarantiordninger. Andre, herunder Belgien, 
Grækenland, Irland og Italien, yder støtte gennem investeringstilskud, bløde lån og/eller 
rentesubsidier. Endelig er der et mindretal, omfattende Belgien, Frankrig, Nederlandene og 
Tyskland, som i forskellig grad forsyner SMV med risikovillig kapital. 
39. Der er følgende eksempler på nationale ordninger: 
i) regeringstøttede garantilånerordninger for SMV, der ikke kan fremvise hverken 
opnåede resultater eller en passende sikkerhed til bankerne 
ii) ordninger, der yder hel eller delvis støtte i form af lån eller tilskud til udgifter 
vedrørende teknologi samt forskning og udvikling 
iii) lån til hjælp til finansiering af omkostningerne ved at finde nye eksportmarkeder 
iv) indkomsttilskud til tidligere arbejdsløse i deres første år som selvstændige 
23 "Gateways to Growth", a paper by the Research Institute for Small and Medium-
sized Businesses, Netherlands (October, 1992). 
27 
v) tilskud eller lavt forrentede lån i særligt dårligt stillede områder. Nogle har til 
formål at bistå dårligt stillede områder i bykernen, andre skal fremme 
diversificeringen i regioner, der overvejende er landområder 
vi) sektoralt eller regionalt organiserede gensidige garantiordninger, der yder garanti 
for lån til genopbygning og modernisering af fast ejendom, åbning af nye 
afdelinger, ejendomsoverdragelse, fremskaffelse af arbejdskapital osv. 
vii) lån fra realkreditinstitutter til køb af fast ejendom og undertiden endog løsøre med 
sikkerhed i selve aktivet 
viii) langfristede lån fra private organer med regeringsgaranti til favorable rentesatser 
med henblik på miljøforbedringer og energibesparelser 
ix) små lån fra samme organer til generelle formål på mellem 6 400 ECU og 
95 000 ECU i ét tilfælde, men på gennemsnitligt 32 000 ECU 
x) risikovillige kapitalinvesteringer fra lignende private organer, men uden statsstøtte 
xi) europæiske sparekasser har udviklet særlige ventureselskaber i en række 
medlemsstater, og sparekasserne er hovedpromotorerne bag Epargne 
Développement, der er et europæisk kapitaludviklingsselskab, som ligger i Paris. 
REGIONALE ORDNINGER 
40. Det er her vigtigt at nævne følgende: 
i) Regionale venturefonde. Disse synes at få en stigende betydning. 
ii) Regional erhvervsfremmestøtte eller lavt forrentede lån, der falder inden for de af 
Kommissionen fastsatte retningslinjer for støtte til SMV. Disse kan ydes til en 
række formål, herunder køb eller leje af ejendom og i nogle tilfælde endog til 
feasibility-undersøgelser. 
28 
DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
41. Kommissionen har under hensyntagen til de begrænsede midler, der faktisk er til 
rådighed til dette formål, haft som målsætning at undgå at overlappe nationale og regionale 
ordninger og i stedet hjælpe med til at udfylde manglerne med hensyn til midler, undersøge 
nye muligheder samt fremme den bedst mulige praksis gennem demonstrations- og 
pilotprojekter. Indsatsen har været koncentreret om at fremme start- og risikokapital, 
samarbejdsnet for formidlere, en bedre anvendelse af resultaterne af EF's forsknings- og 
udviklingsprojekter og at mindske ulemperne i perifere og mindre udviklede regioner 
gennem en række af programmer, der finansieres over strukturfondene. Hovedtrækkene er 
angivet nedenfor, og yderligere detaljer findes i bilag A. 
42. Basiskapitalpilotprojektet blev etableret efter vedtagelsen af pilotaktionen fra 
1989/94 med henblik på at stimulere basiskapital inden for Det Europæiske Fællesskab . 
Der blev godkendt 25 sådanne fonde, der skal yde støtte, som skal tilbagebetales, på 50% 
af driftsomkostningerne i virksomhedens første fem år. Derudover har fem europæiske 
erhvervsfremmecentre i EF's støttede områder benyttet sig af muligheden for at modtage 
kapital over EF-budgettets konto for erhvervsfremmecentre, således at de kan blive 
aktionærer i fondene og dermed styrke deres rolle ved at give administrativ og teknisk 
støtte til kommende modtagere af midler fra basiskapitalfondene. 24 fonde er nu 
operationelle og endnu 1 på vej hertil. I juni 1993 var 141 investeringsprojekter allerede 
blevet afsluttet. 
Hovedmålsætningen er at oprette virksomheder i Fællesskabet ved at styrke 
finansieringsmulighederne for nye virksomheder og forbedre kvaliteten af og 
overlevelsesmulighederne for projekter på basiskapitalniveauet. Det typiske forslag, der 
opnår støtte, har en forholdsvis lang udviklingsfase, vedrører ofte ny teknologi og 
indebærer ifølge sin art både høje risici og muligheder for stor fortjeneste. 
Warwick Business School har efter anmodning fra Kommissionen'6 J udarbejdet en rapport 
om de første tre år af disse foranstaltninger. Et resumé af resultaterne findes i bilag A, men 
hovedkonklusionerne var, at dette EF-initiativ ikke blot havde ført til oprettelsen af fonde, 
der ellers ikke ville have eksisteret, men også indirekte hjulpet til, at der fra den private 
sektor er skaffet dobbelt så megen yderligere finansiering til de projekter, der havde brug 
herfor. 
43. Samtidig med at Kommissionen har støttet oprettelsen af ovennævnte fonde, har 
den opbygget et europæisk netværk af startkapitalfonde i samarbejde med Den Europæiske 
Sammenslutning af Ventureselskaber. Denne pilotforanstaltnings målsætning er at fremme 
uddannelse risikokapital, stimulere grænseoverskridende initiativer og fremme 
informationsudviklingen. 
24 
25 "The European Seed Capital Fund Network Review of the First Three Years", ibid. 
29 
44. Kommissionen yder også støtte til at udbygge risikokapitalfaciliteterne i EF, bl.a. 
gennem Venture Consort- og Eurotech Capital-programmerne. Venture Consort-
programmets målsætning er at fremme ventureselskabers investeringer i små og 
mellemstore virksomheder i alle industri- og servicesektorer gennem dannelsen af 
tværnationale sammenslutninger. Der gives støtte til partnersøgning og etablering samt et 
bidrag til selve investeringen i form af et beløb, der skal tilbagebetales, op til det mindste 
beløb af enten 30% af input eller 300 000 ECU. 
En gennemgang af ordningen har vist, at 
Venture Consort-programmet i 1988 og 1989 finansierede knap en tredjedel af det 
støtteberettigede antal transnationale investeringer på markedet 
forholdet mellem de private investeringer og EF-midlerne i egenkapitalen kom op 
på over 6:1 
investeringerne var koncentreret om højteknologiansøgningene som følge af den 
prioritering, som innovative projekter havde fået, dog med en lav efterspørgsel 
efter innovation i traditionel fremstillingsvirksomhed og servicesektorerne 
investeringsfordelingen efter land viser en mere afbalanceret geografisk spredning 
for den samlede venturevirksomhed i EF: derfor har ordningen også bidraget til at 
mindske forskellene i risikokapitaludbuddet mellem medlemsstaterne. 
Eurotech Capital-ordningen blev operationel i 1990. Målsætningen er at stimulere den 
private finansiering af transnationale højteknologiprojekter og dermed opmuntre SMV til 
at iværksætte nye former for transnationalt samarbejde. 
For øjeblikket består Eurotech Capital-programmet af et net af 11 finansielle enheder, der 
er blevet enige om at investere ca. 170 mio. ECU i SMV, der er beskæftiget med 
transnationale højteknologiprojekter. Hver af disse enheder har en investeringskapacitet på 
mindst 50 mio. ECU, hvoraf mindst 20% skal gå til højteknologiinvesteringer. Til gengæld 
for dette krav nyder de godt af et finansielt EF-bidrag og de to tjenester: Eurotech Data, 
der er en ekspertinformationstjeneste, og Eurotech Innvest, der er en projektiden-
tifikationstj eneste. 
45. Et af aktionsområderne i SPRTNT-programmet har til formål at sætte virksomheder 
med innovative projekter i forbindelse med potentielle investorer. Denne proces fremmes 
gennem afholdelsen af en række tværnationale møder med deltagelse af 
finansienngssøgende virksomheder og finansmænd, der søger investeringsmuligheder. Der 
er indtil udgangen af 1993 planlagt tolv af disse arrangementer i en række europæiske 
byer. Ved de hidtil afholdte arrangementer har ca. halvdelen af de deltagende virk­
somheder sikret sig finansiel støtte. Tilrettelæggelsen af disse møder er blevet uddelegeret 
til sammenslutninger af risikokapitalejere, og deltagerne er udvalgt af et panel, som er 
rekrutteret fra de nationale venturesammenslutninger. 
0f\ 
Review of the Venture Consort Scheme, RPMG Management Consultants. 
30 
SPRINT Technology Performance Financing (TPF) er blevet iværksat for at fremme de 
traditionelle industriers overtagelse af ny teknologi. Det betyder i praksis, at en leverandør 
kan installere ny teknologi i et kundefirma og modtage betalinger fra dette over en 2-3-årig 
periode, afhængigt af hvorvidt forudfastsatte præstationsmå] nås. En tredjepart - normalt 
en forretningsbank - er også involveret som finansieringskilde, der som overgangslån 
forsyner leverandørfirmaet med midler uden sikkerhed, indtil betalingerne foreligger. Disse 
lån tilbagebetales i takt med, at der betaltes for de opnåede resultater. Typisk vil banken 
udbetale mellem 60 og 80% af projektomkostningerne, og tilbagebetalingen vil foregå i en 
række rater over en 2-3-årig periode. Betalingsplanerne forhandles på grundlag af de 
forudfastsatte præstationsmål for udstyr. Hvis teknologien ikke fungerer så godt som 
planlagt, behøver brugerne ikke betale det fulde beløb. Projekterne beløber sig til mellem 
50 000 og 200 000 ECU, hvilket betyder, at de er af direkte interesse for de større SMV. 
SPRINT giver delvis et sikkerhedsnet til de deltagende banker ved at garantere en del af 
deres risiko, selv om det er helt op til den pågældende finansielle institution at foretage den 
første udbetaling. Programmet har samlet en kerne af større forretningsbanker, der skal 
gennemføre og styre TPF-ordningen i en toårig pilotfase. Målet er, at når pilotfasen er 
overstået, så vil de fleste banker fortsætte deres TPF-program uden fortsat støtte fra 
Kommissionen. Endvidere forventes det, at anvendelsen af TPF hurtigt vil spredes til 
resten af finanssamfundet, fordi sektoren for finansielle tjenesteydelser er en 
konkurrencepræget sektor. 
46. Kommissionen har fundet frem til, at gensidige garantiordninger27 er et effektivt 
middel til at forbedre SMV-adgangen til finansieringskilder. Sådanne ordningers 
hovedrolle, og de præcise funktionsregler varierer betydeligt, er at gøre det muligt for 
SMV i en kooperativ ordning at forsyne hinanden med de nødvendige garantier til at opnå 
bankmidler. En anden vigtig funktion er at hjælpe SMV med at udarbejde den finansielle 
opstilling, der skal fremlægges for bankerne, hvilket giver troværdighed, idet mange af 
ordningerne er aktivitetsbaserede og derfor har detaljeret markedskendskab, som 
forretningsplaner og finansielle prognoser kan afprøves på. 
Kommissionen har udtrykt ønske om at fremme væksten i de gensidige garantiordninger på 
en række måder, bl.a. ved at hjælpe med til at oprette en europæisk sammenslutning af 
gensidige garantifonde (der faktisk er blevet oprettet den 10.11.1992) og ved at yde støtte 
til undersøgelser, seminarer og konferencer, der vil udbrede kendskabet til disse ordninger, 
og bistå med oprettelsen af nye ordninger. 
47. Selv om mange SMV i hele Fællesskabet i større eller mindre grad synes at stå over 
for finansieringsproblemer, synes disse af flere årsager at være mere akutte i de mindre 
udviklede regioner, hvilket bl.a. skyldes SMV's mindre gennemsnitsstørrelse, den mindre 
udviklede finanssektor, afstanden til hovedfinanscentrene osv. Inden for rammerne af 
regionalpolitikken og siden reformen af Fællesskabets strukturfonde har Kommissionen 
også været i stand til at bistå med oprettelsen af SMV i dårligt stillede områder med det 
formål at frembringe vækst og beskæftigelse. 
27 SEK(91) 1350 endelig udg. September 1991. 
31 
I den forbindelse antager Fællesskabets SMV-støtte tre former: 
samfinansiering af nationale egnsudviklingsordninger, hvis mål er at fremme 
produktive investeringer 
støtte til erhvervsrådgivningstjenester 
fremme af udviklingen af andre finansieringskilder end banklån: 
Basiskapitalordningen, der hovedsagelig finansieres af EFRU, factoring- og 
leasing-faciliteter, oprettelsen af garantifonde, rentesubsidier, udvikling af 
risikokapital og fremme af gensidige garantiordninger. 
48. Lån til fordelagtige rentesatser (mellem 2 og 6% under markedsrenten) er også til 
rådighed gennem finansformidlere. Disse lån finansieres ved hjælp af globallån fra Den 
Europæiske Investeringsbank, som videregiver den fordel, den har som følge af sin status 
som låntager med høj kreditværdighed på de internationale finansmarkeder. Disse lån 
administreres på mange forskellige måder. I Portugal har én sparekasse ni forskellige 
kreditlinjer, der delvis finansieres af denne kilde, og som omfatter landbrug, fiskeri, 
industri, turisme og servicevirksomhed. Finansieringen ydes gennem en blanding af tilskud 
og lån, og der tilbydes en lang række af separate støttefaciliteter gennem andre 
organisationer, som sparekassen har oprettet. Disse omfatter leasing, forsikring, 
investeringsfonde og risikokapital. Andre sparekasseordninger, som vides at anvende EIB-
lån, findes i Danmark, Frankrig og Italien. 
UDEN FOR DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB 
AMERIKAS FORENEDE STATER 
49. USA har en længere erfaring med ordninger for både start- og risikokapital end noget 
land i EF. Der har endog vist sig de første tegn på, at markedet med disse instrumenter er 
ved at være mættet. 11990 faldt antallet af risikokapitalselskaber for første gang, selv om 
størrelsen af de administrede midler steg en smule. 
De seneste år har medicinal- og sundhedsrelaterede virksomheder fået den største 
finansieringsandel. Herefter fulgte software-udvikling og telefonog datakommunikation. På 
den anden side har private ventureselskaber investeret mere end 70% af deres kapital i 
78 
højteknologundustri'60. 
28 "US Industrial Outlook". US Department of Commerce. 
32 
Virksomheder, der har modtaget risikokapital, har tilsyneladende spillet en positiv rolle 
med hensyn til jobskabelse, selv på et tidspunkt med stigende arbejdsløshed. I en 
undersøgelse anslås det, at 401 nye virksomheder i 1990 fremskaffede 58 000 nye 
arbejdspladser. Det må erindres, at "opstarten" defineres anderledes i USA, idet den ofte 
omfatter en femårig periode fra virksomhedens faktiske oprettelse. I denne femårige 
periode har de af undersøgelsen omfattede virksomheder brugt 1,3 mia. USD (1,02 mia. 
ECU) i ny proces- og produktforskning, hvilket har medført tre en halv gange så mange 
stillinger for højtuddannede som det i gennemsnitlige amerikanske selskab, og krævet 30% 
færre midler, end de 500 største amerikanske selskaber i gennemsnit har benyttet til at 
skabe en ny arbejdsplads. 
50. I USA er udvalget af programmer meget stort, og på grund af de meget varierende 
betingelser, hvorunder de opererer, synes ikke to helt ens, men ses de i hovedgrupper, 
falder de under samme overskrifter som i EF, nemlig: 
offentlige programmer 
programmer, hvor der er et reelt partnerskab mellem offentlige myndigheder og 
den private kapitalformidlende sektor 
helt private initiativer. 
51. Forbundsregeringens rolle er at agere som katalysator og lette både 
delstatsregeringernes og den private sektors finansering af udviklingen af små 
virksomheder. Hvad de direkte kapitaltilførsler angår, er de føderale organer hovedkilden 
til finansiering af forskning og udvikling gennem ydelse af tilskud, idet de ikke må tilføre 
direkte egenkapital. I bilag B findes en detaljeret beskrivelse af 
forbundsstatsprogrammerne. De væsentligste programmer indebærer i hovedtræk: 
fremskaffelse af midler, der supplerer hinanden, sammen med enkeltstaterne til 
finansiering af teknologibaserede virksomhedsoprettelser under CID-programmet 
(Corporations for Innovative Development) 
direkte finansiering af forskning og udvikling gennem SBIR-programmet (Small 
Business Innovation Research). Ethvert forbundsstatsligt organ med et budget over 
100 mio. USD (78 mio. ECU) skal deltage 
29 Coopers & Lybrand, USA. 
33 
SBIC-programmet (Small Business Investment Company), der yder finansiering til 
små virksomheder, der har vanskeligt ved at udvide egenkapitalen eller få lån fra de 
almindelige finansieringskilder, ved at yde lavt forrentede lån til supplement af den 
af SBIC fremskaffede private kapital. Trods nedskæringer i forbundsstatens 
finansielle støtte i anden halvdel af 1980'erne, findes der 350 forskellige fonde, der 
tegner sig for finansieringsmidler for små virksomheder på 13 mia. USD 
(10 mia. ECU) 
lånegarantiordningen, som Small Business Administration tilbyder, og som var den 
første af sin art, tegner sig for 90% af de godkendte lån. 
52. Nedsættelsen af forbundsregeringens udgifter til finansering af små virksomheder 
er til en vis grad blevet opvejet af stigningen i både forbundsregeringens og 
delstatsregeringernes initiativer efter fire hovedretningslinjer: 
i) direkte investeringer i selskaber gennem offentligt finansierede organer 
ii) investering i risikokapitalfonde, ofte via statslige pensionsfonde, som har sine 
paralleller inden for EF 
iii) særlige skattebegunstigelser for private investorer 
iv) fremme af udviklingen af erhvervsinfrastrukturer gennem iværksætterstøtte og 
midler til forsknings- og udviklingsprojekter. 
Antallet af disse helt offentlige programmer er forholdsvis lille, og de finansieres 
hovedsagelig via offentlige pensionsfonde. Hovedparten af de offentlige initiativer drives 
forholdsvis uafhængigt inden for en lovgivningsramme og finansieres enten ved en statslig 
finanslovsbevilling eller endog i nogle tilfælde ved et statslotteri. Private programmer 
falder i to grupper. For det første private, begrænsede interessentskaber, der kapitaliseres 
via offentlige pensionsfonde. For det andet programmer, der finansieres af private 
investorer, som til gengæld opnår skattelettelser. De fleste større fonde bistår især 
virksomheder inden for højteknologisektoren. 
on 
53. En undersøgelseJU finansieret af Kommissionen har behandlet fjorten af disse 
programmers virkefelt og samlede dækning, da de tilsyneladende udgør et bredt udsnit af 
hele sektoren. Af den halvdel, der havde et bestemt målområde, havde fem ud af syv 
koncentreret sig om støtte til højteknologivirksomheder. Kun tre ud af de fjorten var ikke 
rede til at støtte både opstarten og udviklingen på et tidligt stadium. To af programmerne 
skaffede kun egenkapital, seks egenkapital og/eller finansiering af gæld, en skaffede 
udelukkende finansiering af gæld, fire ydede tilskud og modtog tilbagebetaling i form af 
afgifter, og en ydede gældsfinansiering og/eller tilskud. Denne undersøgelse undervurderer 
sandsynligvis den samlede tendens i hovedparten af statsprogrammeme til finansiering af 
udviklingen på et tidligt stadium. 
30 
Survey of Public Authority Programmes for promoting the supply of Venture and 
Seed Capital in the USA - Venture Economics Ltd., juni 1988. 
34 
54. På grundlag af erfaringerne fra USA med en række succesfulde programmer, som 
også synes anvendelige i Europa, bør følgende iagttages: 
finansieringsmanglerne i målområdet eller -sektoren bør kortlægges, og det bør 
sikres, at disse støttemodtagende virksomheder ikke senere får vanskeligt ved at 
opnå yderligere midler 
der bør udarbejdes en specifik investeringspolitik, der gør det muligt for 
programadministrationerne at diversificere kapitalsammensætningen og undgå, at 
en enkelt sektor dominerer, medmindre højteknologi er involveret, når en 
specialisering i et nærmere defineret område viser sig at give udbytte 
det bør sikres, at programadministrationen ikke blot har finansiel viden og evne til 
at vurdere forskellige virksomhedstyper, men også erfaring inden for 
målsektorerne. Hvad angår vurderingen af investeringer i højteknologi, kan det ofte 
være nødvendigt at indhente hjælp fra eksterne sagkyndige 
der bør tilstræbes størst mulige afbalancering af egne midler ved fremskaffelse af 
flest mulige supplerende investeringer fra den private sektor. En høj andel af 
offentlige midler synes at give et projekt øget troværdighed, især såfremt der er 
fastsat et mindre afkast for de offentlige midler 
programmerne må have tilstrækkelige midler til, at målsætningerne kan 
gennemføres. Hvis midlerne er for store, vil ledelsen være under pres for at træffe 
hurtige investeringsbeslutninger, og hvis midlerne er for små, må gode ansøgninger 
afvises, hvilket mindsker offentlighedens tillid til initiativet 
administrationsomkostningerne bør ikke undervurderes, især ikke for investeringer 
i virksomhedsoprettelse og på et tidligt stadium 
det skal sikres, at midlerne ikke konkurrerer med de nuværende midler fra den 
private sektor. Under visse omstændigheder kan det være fornuftigt at vedtage 
bestemmelser vedrørende sidste långiverinstans 
der skal være en balance mellem det at få tilstrækkelige oplysninger fra 
ansøgervirksomheden og den afskrækkende virkning, der består i at anvende alt for 
komplicerede procedurer. Det er vigtigt med en hurtig beslutningsproces, så snart 
de ønskede oplysninger er modtaget 
det skal sikres, at virksomhedslederen selv i tilstrækkelig grad har egne midler på 
spil til at være seriøst engageret i virksomhedens finansielle risici 
de forventede investeringsafkast skal svare til programmets målsætninger 
35 
det skal sikres, at de anvendte finansielle instrumenter passer til den finansierede 
virksomheds behov. Finansieringsstrukturerne for nyoprettede virksomheder må 
ikke indebære, at der de første år skal tilbagebetales store beløb 
der skal opstilles en realiseringsstrategi forud for enhver investering i egenkapital, 
som virksomhedens ejere skal være enige i, især når børsnotering eller overtagelse 
af en anden virksomhed ikke er realistiske målsætninger. Ellers kan fonden risikere 
at stå tilbage med en urealiserbar porteføljeinvestering 
alle programmer skal regelmæssigt gennemgås for at sikre, at de fortsat opfylder 
både målsætningerne og markedsbehovene. 
55. Erfaringerne fra USA har vist, at det er vanskeligt bare at indlede en evaluering af, 
hvorvidt programmet vil få succes eller ej, før det har fungeret i mindst fem år. Da mange 
amerikanske fonde kun har eksisteret en kortere periode, vanskeliggør dette en samlet 
vurdering af deres resultater. 
56. Alle undersøgelser fra USA viser betydningen af den regionale faktor. Der skal 
tages hensyn til de særlige lokale forhold, når programmerne indledes. Man må dog være 
forsigtig med at overføre den amerikanske erfaring til en europæisk kontekst. Der er anden 
lovgivnings- og skattestruktur i USA, hvor de enkelte stater har meget større beføjelser 
end forbundsmyndighederne på dette område. Der er også en anden holdning til 
iværksættere, idet der generelt er en mere positiv holdning til risici. 
57. Et forholdsvis nyt amerikansk initiativ, som det kan være værdifuldt at undersøge, 
er oprettelsen af fonde, der udelukkende skal foretage produktudvikling i etablerede 
virksomheder, og hvis midler skaffes fra en afgift på nettosalget. Den kan være så høj som 
5%. 
JAPAN 
58. Skal der foretages en sammenligning af de japanske SMV's finansielle problemer 
og problemerne i Fællesskabet samt af betydningen af de forskellige særlige statslige 
finansieringsordninger til fordel for dem, er det først nødvendigt at forstå, hvilken position 
de har i økonomien, hvilke kilder de historisk set har opnået finansiering fra, og hvilke 
alvorlige finansielle begrænsninger, de nu står over for. De definitionsmæssige forskelle er 
tilsyneladende ikke så store, at sammenligningerne bliver uden mening. 
36 
I 1963 gennemførte den japanske regering som led i sin økonomiske politik for små 
virksomheder en lov, der eksplicit definerede den type virksomheder, der falder ind under 
kategorien. Hvis bare ét af to kriterier udtrykt i egenkapital og antal ansatte er opfyldt, 
anses en virksomhed officielt som værende lille. Inden for fremstillingsvirksomhed, 
minedrift, bygge- og anlægsvirksomhed samt transport må egenkapitalen være på indtil 
100 mio. yen (ca. 636 000 ECU) eller antallet af ansatte under 300 (1 000 i minedrift). For 
engrossalg er niveauerne 30 mio. yen (ca. 190 000 ECU) og højst 100 ansatte. Inden for 
detailhandelen og anden servicevirksomhed 10 mio. yen (ca. 63 000 ECU) eller 50 ansatte. 
Det er ofte sagt, at Japans økonomiske succes skyldes de store selskabers resultater. Dette 
undervurderer i vidt omfang, at de små virksomheder er en dominerende faktor i den 
nationale økonomi, hvilket til dels forklares ved, at det er ret store virksomheder, der 
falder under de kriterier, som er anført i afsnittet ovenfor. Af de 421 749 virksomheder 
inden for fremstillingsvirksomhed var 99,1% ved udgangen af 1989 små virksomheder. 
Disse tegnede sig for 72,5% af beskæftigelsen i sektoren og 51,8% af omsætningen . 
Inden for engroshandelen var de små virksomheders bidrag baseret på tal fra 1988 endnu 
større. Ikke mindre end 99,3% af alle virksomheder var her små, og de tegnede sig for 
85,8% af beskæftigelsen og 62,1% af omsætningen. I betragtning af vanskelighederne med 
at åbne store detailsalgsforretninger i Japan er det ikke overraskende, at 99,5% af disse 
virksomheder var små, og at de tegnede sig for størstedelen af beskæftigelsen (88%) og en 
meget stor del af omsætningen (78,5%) . 
Ifølge japanske kilder33 skyldes de små virksomheders betydning ikke blot deres store 
antal, men også deres evne til smidigt at tilpasse sig til ændrede vilkår. I de sidste årtier har 
de små virksomheder bidraget væsentligt til Japans evne til effektivt at løse sådanne 
problemer med hensyn til kapital, et uhensigtsmæssigt udbud af faglært arbejdskraft, et 
vanskeligt erhvervsklima i nogle sektorer og behovet for at udvikle og indføre teknologi, 
der kan bidrage til en effektiv ressourceanvendelse. Eksempler er indførelsen efter 
oliechokket i 1973 af mere energibesparende udstyr og tilsvarende produktionsprocesser, 
og over en række år forureningsmindskende udstyr. Det anføres, at forud for den 
nuværende økonomiske nedgang efterspurgte og anvendte små virksomheder aktivt nye 
teknikker for at forbedre effektiviteten og produktkvaliteten. Det er signifikant, at SMV 
historisk har haft en investeringsandel i den private sektor på 40%, selv om der siden april 
1990 har været en kraftig nedgang i absolutte tal. 
59. Det viser, at selv om EF i modsætning til Japan mangler præcise SMV-definitioner, 
er SMV-sektorens samlede bidrag til de respektive økonomier ikke forskellig fra 
situationen i Japan, når der tages hensyn til den relative ineffektitivet og overbeskæftigelse 
i den japanske engros- og detailsektor. På den anden side synes japanske SMV at være 
mere villige til at investere i de nyeste processer og udstyr. Det er umuligt at vurdere, i 
hvilken udstrækning dette skyldes uafhængige ledelsesbeslutninger i disse SMV, eller det 
er et resultat af pres fra de større organisationer, med hvilke mange virksomheder i 
fremstillingssektoren har langtidsunderleverancekontrakter. Det forhold, at de historisk set 
31 
32 Japansk statistik for fremstillingsvirksomhed 1989. 
Japansk statistik for handel 1988. 
Årsberetningen fra den japanske finanssammenslutning for små virksomheder. 
1991. 
37 
har været i stand til at finansiere sådanne investeringer, gør deres finansieringskanaler af 
særlig interesse, samtidig med at den nuværende finansielle og økonomiske situation må 
tages i betragtning for at give et afbalanceret billede. 
60. I grove træk (mere detaljerede oplysninger findes i bilag C) tegnede 
forretningsbankerne (storbanker og regionale banker) ifølge den tidligere nævnte 
rapport3^ sig ved udgangen af marts 1991 for ca. 65% af de samlede lån tU SMV til 
investering i fast ejendom og udstyr. De statslige organer tilvejebragte knap 11%, og 
resten kom fra en række andre private finansielle institutioner, især lånesammenslutninger. 
Når den langsigtede driftskapital medtages, er situationen stort set den samme, men med to 
hovedforskelle. For det første tegner lån til investering i fast ejendom og udstyr sig for 
under en tredjedel af de samlede lån, og en betydelig andel af de faste investeringer 
afholdes over tilbageholdt overskud, sandsynligvis på grund af den mere gunstige 
skattemæssige behandling af SMV. For det andet spiller de nationale finansielle 
sammenslutninger, der skaffer midler fra private opsparing, og Shoko Chukin banken 
(centralbank for kommercielle industrielle kooperativer) en større rolle ved fremskaffelsen 
af driftskapital. 
En MITI-publikation35 nævner specielt de lånegarantiordninger, der sætter SMV, som 
typisk har en lille egenkapital, i stand til lettere at opnå lån fra de private finansielle 
institutioner. Sammenligninger af de samlede garanterede lån i 1989 på 10 208 248 mio. 
yen (78 172 mio. ECU) over for samlede udestående lån på 288 200 000 mio. yen 
(2 206 000 mio. ECU) viser, at den låntagning, der er stillet sikkerhed for, omfatter 
sandsynligvis selv om den stadig er meget væsentlig - kun en lille del af den samlede SMV-
låntagning fra private finansielle institutioner, hvor størstedelen udelukkende fremskaffes 
på markedsvilkår, selv om dette ikke kan fastslås med absolut sikkerhed. 
Endnu en finansieringskilde udgøres af de lokale japanske myndigheders incitamenter for 
at tiltrække indgående investeringer. Det har været umuligt at finde ud af, hvor stor denne 
kilde er, og i hvor høj grad SMV benytter sig af den. 
61. SMV i Japan har for nylig haft alvorlige finansielle problemer. Startomkostningerne 
er blevet højere, idet de er steget med 60% fra 1983 til 199136, delvis på grund af de 
stigende jordpriser. Som et resultat heraf er behovet for eksterne midler fra 
finansierinesinstitutter steget fra 35,2% i 1982 til 42,2% i 1990 med et maksimum i 1987 
på 43,7% . Som følge af SMVs lille egenkapital vanskeliggjorde dette låntagningen, selv 
om de kommercielle finansieringsorganer i 1980'erne i stort omfang kunne efterkomme 
efterspørgslen, fordi de let kunne finansiere sig selv direkte gennem aktieudstedelser eller 
missioner af konvertible obligationer. 
Årsberetningen fra den japanske finansieringssammenslutning for små 
virksomheder. 1991. 
Redegørelse for den japanske regerings politik for små og mellemstore 
virksomheder. 1991. 
Kontoret for små og mellemstore virksomheder: "undersøgelse af 
virksomhedsoprettelser". December 1991. 
Finansministeriet: "Statistisk årsrapport vedrørende aktieselskaber". 35 
36 
37 
38 
De kraftige fald på både aktiemarkedet og i jordpriserne i begyndelsen af 1991 har ændret 
denne situation radikalt. Ikke blot er de private långiveres finansielle muligheder blevet 
mindre, men de indtager også en stadig mere forsigtig holdning til udlån på grund af det 
høje niveau af uerholdelige lån i deres regnskaber. I et forsøg på at styrke deres 
kapitalstilling og forbedre rentabiliteten, har de øget rentemarginalerne på lån, hvilket især 
har ramt SMV. 
Den japanske centralbanks rentenedsættelser siden midten af 1991 var i betydelig grad 
påvirket heraf. Den offentlige sektors långivning er øget, men dette har kun delvis 
mindsket nedgangen i lån fra andre kilder. En stor del af den pakke til stimulering af 
økonomien, der blev bebudet sidst i august 1992, bestod af foranstaltninger, der udvider 
SMV's muligheder for at opnå lån fra den offentlige sektor til investeringer i fast ejendom 
og udstyr. Da dette udgør en stigning på ca. 10% i det offentlige finansieringsniveau for 
sådanne investeringer, kan den samlede virkning kun være marginal. 
62. SMV har haft mulighed for at opnå finansiering fra offentllige kilder siden 
vedtagelsen i 1963 af loven til fremme af moderniseringen af små og mellemstore 
virksomheder. Regeringen har oprettet tre finansielle institutioner (sammenslutningen for 
finansiering af små virksomheder, folkets finansieringssammenslutning og 
låneforsikringssammenslutningen for små virksomheder), der skal forsyne små og 
mellemstore virksomheder med midler til driften og til fremme af specifikke politiske 
målsætninger. Denne kapital forudsættes kvalitativt og kvantitativt at supplere 
finansieringen fra private banker. 
Kort fortalt findes der for øjeblikket fire forskellige programmer (yderligere detaljer findes 
i bilag C). 
1. En særlig låneordning, hvorigennem der ydes lån til nedsatte rentesatser med 
henblik på at gennemføre visse målsætninger, som f.eks. forbedring af industristrukturen, 
forureningsbekæmpelse, energibesparelser osv. 
2. Lån til forbedring af SMV-administrationen, der ydes i samarbejde med handels- og 
industriselskaber og -kamre. Sådanne lån kan opnås uden kaution eller sikkerhedsstillelse. 
3. Den offentlige kreditsuppleringsordning, der tilvejebringer lånegarantier og 
forsikring. 
4. Det finansielle bistandssystem for styrkelse af små virksomheder, der synes at have 
til formål at hjælpe virksomhederne med omstrukturering. Kapitalen tilvejebringes af den 
private sektor såvel som af den nationale og lokale regering, hvorved der kan opnås en 
stor fremmedkapital og lille egenkapital. 
39 
63. Det har ikke været muligt at undersøge den hjælp, der ydes til mindre gunstigt 
stillede regioner, men det ser ud, som om japanske SMV generelt har samme finansielle 
problemer som deres kolleger i EF, og at de for tiden 
befinder sig i en lige så vanskelig situation. Mens statsstøtten, især lån til 
kapitalinvesteringer, er betydelig, og meget vel kan have hjulpet SMV til nemmere at 
anvende ny teknologi, er den ikke overvældende stor. På samme måde med 
lånegarantierne, der, selv om de er væsentlige, kun synes at berøre en mindre del af alle 
lån, selv om denne opfattelse er baseret på et hurtigt groft skøn. 
De væsentligste træk, der kan være værdifulde at notere sig, når det drejer sig om 
foranstaltninger, som skal lette de finansielle problemer for SMV inden for Fællesskabet, 
synes at være, at: 
bortset fra lånegarantierne betragtes den finansielle bistand fra offentlige kilder som 
et supplement til kapitalen fra den private sektor 
nogle lån til favorable rentesatser tager specielt sigte på at sætte SMV i stand til 
nemmere at tilpasse sig til statens politiske målsætninger, f.eks. vedrørende 
forureningskontrol og energibesparelser 
kapitaltilførsel anses for vigtig, specielt til de SMV, der skal omstruktureres, og 
som kun vanskeligt kan fremskaffe midler fra den private sektor 
der ydes finansiel bistand specielt til ordninger, der tager sigte på at forbedre 
kvaliteten af virksomhedsledelsen. 
Disse initiativer går i en retning, der tyder på, at de må være indført efter en grundig 
analyse og specielt tager sigte på at nedsætte de mest akutte finansielle problemer, som 
SMV står over for. De japanske SMVs nuværende vanskeligheder viser, at der ikke findes 
nogen offentlige foranstaltninger, der helt kan afskærme dem fra markedskræfterne. 
40 
V. KONSTATEREDE FINANSIERINGSPROBLEMER OG MULIGE NYE 
INITIATIVER 
64. Som opsummering af de konstaterede finansieringsproblemer kan følgende siges; 
for traditionelle virksomhedsopstarter og for virksomheder, der er i første fase i en større 
ekspansion, er problemet i højere grad manglende ledelsesmæssige kvalifikationer end 
manglende finansieringsmuligheder. Vanskeligheder er der dog, og det nuværende 
økonomiske klima forværrer denne situation, hvilket gør problemerne med adgang til 
kapital mere akutte for et voksende antal virksomheder. Problemet er størst, når der er tale 
om højrisikoopstarter, og når etablerede virksomheder ønsker at ekspandere eller at 
foretage en finansiel rekonstruktion efter en periode med afsætningsvanskeligheder. I 
forbindelse med management buy-outs og management buy-ins synes 
finansieringsmulighederne stort set at være tilfredsstillende. 
65. Blandt de vigtigste grunde til disse problemer kan nævnes: 
(i) manglende kendskab til virksomhedsstyring og finansiering hos mange af dem, som 
ønsker at starte en ny virksomhed, hvilket gør det vanskeligt for dem at udarbejde og 
forelægge tilfredsstillende budgetter; 
(ii) den begrænsede sikkerhed, som mange potentielle låntagere kan tilbyde bankerne. 
Dette problem vedrører ikke kun opstarter og meget små firmaer og forværres i nogle 
medlemsstater af begrænsninger med hensyn til, hvad der accepteres som sikkerhed, f.eks. 
livsforsikringspolicer; 
(iii) utilstrækkelig styringskontrol i mange ekspanderende virksomheder, hvilket 
forværrer følgerne af mangelen på driftskapital; ofte mangler der også viden om, at der 
findes edb-systemer, der ville kunne rette op på situationen; 
(iv) de store omkostninger i forbindelse med overvågning af og støtte til SMV, der 
modtager små lån; disse omkostninger kan ikke hentes ind igen; 
(v) mange SMV's behov for at tilpasse sig markedssituationen; det gælder specielt de 
virksomheder, hvis aktiviteter ligger inden for forsvarssektoren, men også mange andre 
firmaer er nødt til at reagere positivt på strukturændringer på deres traditionelle markeder; 
(vi) de manglende netværksforbindelser mellem de regionale finanscentre og deres 
manglende viden om SMV's aktuelle finansielle behov; 
(vii) det utilstrækkelige antal "kontaktbureauer", der kan bringe private investorer og 
SMV, der søger finansieringsmuligheder, sammen; 
(viii) mange SMV's manglende viden om finansieringsteknikker, som f.eks. factoring og 
leasing, og andre finansieringskilder end bankerne; 
41 
(ix) den tilsyneladende nedgang i udbuddet af kapitalmidler til indkøringsfasen og af 
reelt risikovillig kapital, hvilket fører til et finansieringsvakuum i området 70 000 til 
350 000 ECU i nogle dele af Fællesskabet38, og også ret hyppigt når meget mindre beløb; 
(x) bankernes efterhånden mere restriktive udlånspolitik, som i vidt omfang skyldes en 
kombination af det økonomiske klima og deres svækkede kapitalbasis; 
(xi) visse leasingvirksomheders tilbageholdenhed med at finansiere anskaffelsen af 
maskiner og udstyr; 
(xii) mange venture- og investeringsselskabers relativt korte investeringshorisont 
kombineret med en stigende uvilje hos de fleste til at løbe en risiko; 
(xiii) mangelen på egnede "nødudgange" for ventureselskaber, hvilket gør det vanskeligt 
for dem at realisere deres investeringer; 
(xiv) den næsten totale mangel på velfungerende markeder for unoterede aktier efter 
amerikansk mønster i EF; 
(xv) den alt for stive rubricering af investeringerne efter långivere, hvilket medfører, at 
der opstår huller i opfølgningsfinansieringen. 
66. Der synes at være en række muligheder for at løse disse problemer. De kan på 
dette stadium kun beskrives i store træk, da der kræves mere indgående overvejelser, før 
der kan iværksættes endelige foranstaltninger. I de fleste tilfælde vil det være 
foranstaltninger, der skal træffes i den enkelte medlemsstat, men der er også tilfælde, hvor 
fælles foranstaltninger eller foranstaltninger på EF-plan alene ville være hensigtsmæssige. 
F.eks. kan nævnes det relativt svagere kapitalgrundlag hos SMV i EF sammenlignet med 
tilsvarende virksomheder i USA og Japan og de meget store forskelle i 
finansieringsmulighederne mellem de udviklede og mere ugunstigt stillede regioner i 
Fællesskabet. I begge tilfælde ville de mest egnede løsningsforslag bedst kunne findes på 
EF-plan. 
67. Det haster med at få indført nye og utraditionelle initiativer til forbedring af 
kendskabet til virksomhedsstyring og finansiering. I første omfang ville det være fornuftigt 
tage udgangspunkt i de ordninger, der allerede findes i nogle medlemsstater, og som giver 
integreret og omfattende støtte og rådgivning til nye og eksisterende virksomheder, 
kombineret med EF's virksomheds- og innovationscentre og deres netværk. Disse er 
etableret af, blandt flere, handelskamre eller industrielle organisationer og håndværksråd i 
medlems staterne. Det skal samtidig sikres, at der er adgang til disse inden for en rimelig 
afstand for hovedparten af virksomhederne i EF. Erfaringen har vist, at personlig 
rådgivning i selve virksomheden giver virksomhedslederne langt større udbytte end et 
formelt kursus. Det betyder ikke, at uddannelsesmateriale ikke er af nogen værdi, men 
JO "Financial Times" 21.9.92 og "Report of the Early Stage Committee of the European 
Venture Capital Association to the Commission" 20.10.92. 
42 
hovedformålet med materialet skal være at bygge videre på en rådgivning, som allerede er 
blevet tilbudt og accepteret. 
Med hensyn til dem, der ønsker at starte egen virksomhed, kan det anbefales at gøre 
adgang til finansiel og anden støtte betinget af, at man har deltaget i grundlæggende 
kurser, hvor der undervises i virksomhedsstyring, da dette kan nedbringe antallet af 
nystartede virksomheder, der igen må lukke, til mindst det halve. 
Hvis der er tale om mere veletablerede SMV og målet er en forbedring af deres 
virksomhedsstyringssystemer, vil der med stor sikkerhed være brug for professionel 
rådgivning udefra. Offentlig støtte bør sandsynligvis begrænses til at sikre, at alle rådgivere 
via en godkendt brancheorganisation kan dokumentere, at de besidder en vis 
minimumskompetence, og i visse tilfælde bør det offentlige også dække en del af deres 
honorar. 
Det vil oplagt være de nationale og/eller regionale organisationer, der skal udarbejde 
programmerne, mens den faktiske iværksættelse godt kan udføres af halvoffentlige eller 
private kommercielle organisationer i visse tilfælde. 
68. Omkostningerne ved at undersøge, overvåge og rådgive modtagerne af langfristede 
mindre lån og indsprøjtninger med risikovillig egenkapital (op til 150 000 ECU, men også 
mere i visse tilfælde) synes at gøre dem kommercielt uattraktive, og det bliver derfor også 
vanskeligt at få disse lån. Der er tre politiske løsninger på dette problem. For det første slet 
ikke at foretage sig noget ud fra den betragtning, at problemets omfang er for stort til, at 
en indgriben fra det offentlige vil have nogen virkning; på denne måde lader man 
markedskræfterne løse problemet. For det andet kunne man dække en del af de finansielle 
institutioners omkostninger til overvågning i en række tilfælde. For det tredje kunne man 
mobilisere de eksisterende ressourcer inden for rådgivning og vejledning. 
Hvis vi antager, at den første løsning må forkastes, er både den anden og den tredje løsning 
værd at overveje, selv om de også indebærer en række problemer. Den tredje løsning er 
den mest attraktive, især fordi omkostningerne sandsynligvis vil være lavere, og fordi det 
vil være muligt at realisere den i en række områder i EF, selv om det i andre områder kan 
være svært at finde rådgivere af den rette type. I mange tilfælde vil de, der stiller 
kapitalmidler til rådighed, også være nødt til at undersøge forholdene på egen hånd, hvilket 
vil medføre en del dobbeltarbejde og dermed en noget mindre omkostningsfordel. Det vil 
være meget tidkrævende for rådgiverne at udføre dette arbejde, og det vil tage 
opmærksomheden fra de andre kunder og medføre problemer med hensyn til hæftelsen i 
tilfælde af senere problemer. 
Den anden løsning vil næsten med sikkerhed være dyrere på kort sigt, og man må sørge 
for, at støtten ikke anvendes til at begrænse den egentlige kommercielle risiko, som er 
forbundet med investeringer af denne art. Enhver form for støtte til dækning af de 
indledende sonderinger bør frem for tilskud hellere være i form af lån, der helt eller delvis 
skal betales tilbage inden for en fastsat periode, der er afhængig af udfaldet af en række 
nærmere definerede investeringer. Der kunne spares yderligere omkostninger, hvis flere 
"business angels" kunne gøres interesseret i at tage del i de konsortier, der udlåner 
kapitalmidler. De kunne så både yde assistance i forbindelse med de indledende 
43 
sonderinger og fungere som eksterne bestyrelsesmedlemmer, der repræsenterer de udefra 
kommende investorers interesser. Dette ville yderligere have den fordel, specielt i tilfælde 
af startkapitalfonde, at antallet af forslag, som kunne behandles mere indgående, ville blive 
større. Da der ikke foreligger erfaringer med løsningsforslag nr. 2, og da det er nødvendigt 
at finde frem til en gensidigt acceptabel ordning for offentlig støtte til et sådant initiativ, vil 
det være fornuftigt i første omfang at undersøge dens gennemførlighed ved hjælp af 
pilotprojekter. 
De fleste ordninger, uanset type, vil nødvendigvis skulle indføres på nationalt og regionalt 
plan af hensyn til opfyldelsen af de lokale behov. I de mere ugunstigt stillede regioner vil 
der kunne stilles samfinansieringsmidler fra strukturfondene til rådighed for 
foranstaltninger, der skal forbedre virksomhedernes adgang til kapitalmarkedet, specielt i 
form af sikkerhedsstillelse og andele i egenkapitalen. På EF-plan kunne Kommissionen 
imidlertid yde støtte ved gennemførelse af yderligere undersøgelser, formidling af 
information om de ordninger af hver type, der var faldet heldigst ud, og gennemførelse af 
en række pilotprojekter, således at fordelene ved bedre adgang til udviklingsfinansiering 
var kendt af de pågældende SMV, uanset hvor de var placeret i EF. 
69. Det har vist sig at være af stor værdi, hvis myndigheder på nationalt eller lokalt 
plan yder garanti for lån, eller hvis organisationer med samme funktion overtager en del af 
forpligtelserne. Der ser nu ud til at være behov for at tage disse ordninger op til fornyet 
overvejelse for at sikre, at der tages højde for behovene hos mellemstore virksomheder, 
der har vanskeligt ved at få et akut finansieringsbehov dækket. Det skal dog tilføjes, at 
disse ordninger aldrig kan være finansielt levedygtige, medmindre den præmie, som SMV 
skal betale, sættes på et sådant niveau, at de ikke bliver særligt attraktive. Forudsat at 
kriterierne fastsættes fornuftigt, gør den store virkning, som et ret lille offentligt 
nettobidrag medfører, dette til en meget omkostningseffektiv ordning. 
Et interessant initiativ, også i sammenhæng med lånegarantier og støtte til 
virksomhedsstyring, er det finansieringstekniske projekt, som indgår i forslaget til det 
fjerde F&U-rammeprogram. Formålet er ved passende EF-initiativer og i 
overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet at forbedre miljøet i EF for finansiering 
af udnyttelse, tilpasning og videreformidling af teknologi. 
Initiativet omfatter: 
- indirekte foranstaltninger, der sigter mod at styrke kommunikationen mellem de 
finansielle miljøer og igangsætterne af teknologiprojekter, at støtte udviklingen af 
effektive systemer for tilvejebringelse af privat kapital og nyinvesteringer samt at 
analysere og fremme de bedst egnede juridiske rammer; 
- pilotaktioner til udvikling eller afprøvning af finansieringsordninger til fremme af 
SMV's udnyttelse af forskningsresultater og ny teknologi. Den 
teknologifinansieringsordning, som blev indledt med SPRINT-programmet, vil blive 
videreført, og der vil blive skabt et nyt instrument, der er kompatibelt med 
medlemsstaternes tilsvarende instrumenter og tilpasset de nationale forhold. 
44 
Aftalen er, at styringen af dette værktøj overdrages specialiserede offentlige eller 
private kreditformidlende institutioner, der udvælges i de forskellige medlemsstater, 
bl.a. ud fra deres muligheder for egenkapitalfinansiering. Gennem denne ordning vil 
det være lettere at opnå lånegarantier og rentestøtte samt teknisk og ledelsesmæssig 
bistand. 
Der bør også sættes mere ind på at fremme oprettelsen af flere gensidige garantifonde. 
Disse har den fordel, at de er fleksible, hvilket gør, at de kan tilpasses lokale eller 
regionale behov og i visse tilfælde aktivitetssektorer. Ved at samle SMV, enten som en 
gruppe eller i en lokal organisation, kan de opbygge en fællesskabsfølelse og stimulere 
den lokale økonomiske aktivitet, og de har stået deres prøve i lande både inden for og 
uden for EF. 
At bygge videre på denne succes og at gøre disse fonde mere udbredt kunne være en 
praktisk måde at lette en stor del af SMV's adgang til finansiering, ikke mindst nye 
firmaer og firmaer i håndværkssektoren. Hvis en sådan positiv udvikling skal finde 
sted, må man dog tage stilling til to spørgsmål. For det første støttens størrelse i forhold 
til etableringsomkostningerne. For det andet, om de offentlige myndigheder er villige 
til at påtage sig at kautionere, især i fondens første år, hvor der kan være 
utilstrækkelige reservefondsmidler. Det anbefales, at disse spørgsmål undersøges 
nærmere. 
70. En form for finansiel støtte, som synes at mangle, er støtte til produktudvikling. 
Det gælder især for firmaer, der er nødt til at tilpasse deres aktiviteter som følge af 
nedskæringer i forsvarsbudgetterne eller grundlæggende forandringer på deres 
traditionelle afsætningsmarkeder. Et mindre antal venturekapitalfonde til støtte for 
produktudvikling er blevet etableret i USA (jf. afsnit 57). Kommissionen bør 
gennemføre en undersøgelse af den generelle situation i EF og finde ud af, hvordan 
etableringen af fonde af denne type kan fremmes. 
71. Det samme problem ses også, når der er tale om selvstændige iværksættere, som 
f.eks. arbejder med forskning på universiteter eller lignende. Når formalet udelukkende 
er at udvikle en teknologi til det stadium, hvor der kan erhverves intellektuel 
ejendomsret, og ideen gøres til et salgbart forslag, er det ofte ikke praktisk og desuden 
uforholdsmæssigt dyrt at inddrage en startkapitalfond. En mulig løsning på dette 
problem er for nylig blevet introduceret af en venturekapitalfond i Det Forenede 
Kongerige. 
Ordningen går under navnet "Product Development Investment", og målsætningen er at 
finansiere projekter indtil det stadium, hvor en metode til at producere produktet kan 
gives i licens til en større producent. Der ser ud til at være et marked for 
produktudviklinger af denne type. Som omdrejningspunkt bruges et holdingselskab, 
hvor opfinderen har indskudt den intellektuelle ejendomsret og fonden den første 
finansielle støtte. Der indgås en aftale med ophavsmanden til ideen, og han betales af 
holdingselskabet for at udvikle den. Yderligere økonomiske midler indskydes på 
månedsbasis, således at projektet kan standses øjeblikkeligt, hvis det ikke længere er 
45 
levedygtigt. Hvis og når der gives licens til en produktionsproces til en producent, 
betales afgifterne til selskabet. Det finansierende selskab får først sine udgifter dækket, 
og herefter deles licensafgifterne på en i forvejen aftalt basis. 
Fordelen ved denne metode er, at ophavsmanden ikke er nødt til at finde kapital for at 
færdiggøre et projekt og ikke tvinges til at blive involveret i styringen af et 
handelsselskab. Advokatsalærerne kan begrænses væsentligt, og ideerne markedsføres 
af selskaber, som er bedre i stand til at udnytte dem fuldt ud end en ny virksomhed i 
startfasen. Samme metode har også været anvendt til at udvikle specielle produkter for 
et allerede etableret selskab. 
Det vil vare flere år, før det er muligt at vurdere værdien af dette nye initiativ. Det er 
imidlertid et eksempel på en original indfaldsvinkel til problemet med at udvikle 
projekter, især projekter, der er meget teknologisk prægede. Det bør overvejes, om 
Kommissionen kan undersøge, hvordan man kan fremme indførelsen af flere 
produktudviklingsarrangementer af denne type. Dette vil ganske vist ikke være nogen 
universalløsning, da der er firmaer og enkeltpersoner, der er helt afhængige af den 
teknologi, de er ved at udvikle, og som ikke kan beskytte denne ved hjælp af patenter. 
Det kan være for tidkrævende og dyrt for et lille firma, og større konkurrenter kan ofte 
finde en måde at omgå et eventuelt patent på, hvilket gør det hele uøkonomisk. 
72. Der er to muligheder for at forbedre kontakten mellem potentielle investorer, 
især private investorer, og kapitalsøgere. Den første er at styrke netværket mellem de 
regionale finanscentre og at uddanne personalet i disse centre, således at de opnår 
ekspertise i SMVs finansieringsbehov og dermed gør det muligt for dem at bringe 
virksomheder sammen med passende institutionelle investorer fra et andet center. De, der 
beskæftiger sig med disse aktiviteter, har fremført, at initiativer af denne art senere vil blive 
taget af de regionale finanscentre selv, men ikke under de nuværende finansielle 
betingelser. På baggrund af de konstaterede finansielle problemer vil det være af værdi at 
undersøge, hvordan processen kan fremskyndes til fordel for SMV i omkring 30 af EF's 
regioner, hvor der findes egentlige regionale finanscentre. 
Et andet muligt initiativ, hvor der tages højde for, at der findes en uudnyttet og potentielt 
stor ressource af private investorer, vil være at bygge videre på en igangværende 
pilotaktion i en medlemsstat, hvor der oprettes "kontaktbureauer", der bringer private 
investorer og SMV med finansieringsbehov sammen. Foranstaltningerne skal iværksættes 
på lokalt eller regionalt plan, da undersøgelser har vist, at private investorer generelt ikke 
er interesseret i at investere i firmaer, der ligger mere end 150 km væk. 
Det ser ud til, at der i hvert fald i én medlemsstat er nogen usikkerhed om anvendelsen af 
bestemmelserne om finansielle tjenesteydelser, hvilket gør, at finansrådgivere undgår dette 
aktivitetsområde. Investorerne skal beskyttes, men investorer, der forsøger at erhverve 
aktier i private selskaber, er efter al sandsynlighed ret godt funderet i finansielle spørgsmål, 
og det er vigtigt, at Kommissionen og medlemsstaterne sørger for, at EF-regler og 
nationale bestemmelser ikke udformes sådan, at de lægger unødige forhindringer i vejen 
for investering. 
46 
73. En række af de finansieringsproblemer, som SMV støder på, kan ikke indpasses i 
ovennævnte kategorier, og forslag til at løse dem skal ses i lyset af to vigtige spørgsmål. 
Det første er, hvorvidt de finansielle institutioners nuværende restriktive udlånspolitik vil 
blive lempet, når der igen kommer gang i økonomien. Det andet er, hvorvidt 90*erne vil 
blive et årti med relativ knaphed på investeringsmidler, især sammenlignet med 80'erne, 
således som nogle forudser. 
Med hensyn til det første spørgsmål har historien vist, at en alvorlig økonomisk nedgang 
med den deraf følgende store stigning i tab på udlån påvirker långivernes holdning i en lang 
periode, måske i indtil 10-15 år. Der er grund til at tro, at dette igen vil være tilfældet, og 
at erhvervsfinansieringen vil få dårligere vilkår i de kommende år end i de umiddelbart 
foregående år. Virksomheder i højrisikokategorier vil uden tvivl komme ud for særlige 
problemer under sådanne forhold, og mange vil blive udsat for højere rentetillæg, større 
gebyrer og kreditrationering. 
Det er vanskeligere at vurdere, om situationen vil blive forværret af en faktisk fysisk 
mangel på kapital, men det ser ikke lovende ud. Banker og andre institutionelle investorer 
har tabt store summer på grund af konkurser, værditab og misligholdte lån, herunder 
statslån. Selv om der stadig er en del tilbage, vil mange enkeltpersoner, som normalt måtte 
forventes at ville investere, heller ikke have mulighed for det længere på grund af den 
seneste økonomiske udvikling, især på grund af faldet i værdien af fast ejendom i nogle 
medlemsstater. Dertil kommer, at det offentlige næsten overalt har fået strammere 
budgetter, som begrænser deres mulighed for at gribe aktivt ind med nye initiativer, også 
selv om de måtte ønske at gøre det. 
Når politikken skal fastlægges, vil det derfor være klogt at gå ud fra, at de finansielle 
betingelser de næste i hvert fald fem år fortsat vil være vanskelige. Hvis situationen 
forbedres hurtigere, bør det betragtes som en tilgift. Dette vil kunne få indflydelse på hele 
opfattelsen af det indre marked ikke blot hos SMV, men også i hele befolkningen, hvoraf 
halvdelen er ansat i virksomheder af denne størrelse. Det vil derfor være af almen interesse 
at se, hvad der kan gøres for at lette situationen. 
74. Et område, hvor nationale og/eller regionale myndigheder kan påvirke behovet for 
adgang til yderligere kapital, er via skattepolitikken. F.eks.: 
- jo mere kapital, der kan geninvesteres i stedet for at blive betalt i selskabsskat, jo 
mindre bliver behovet for finansieringskilder udefra. Dette er et meget vigtigt punkt for 
mange europæiske SMV, som har et svagere kapitalgrundlag end tilsvarende 
virksomheder i Japan og USA; 
- overgangen til et system, hvor momsen beregnes på grundlag af de i virksomheden 
modtagne betalinger, kan have en gavnlig virkning på SMVs driftskapitalbehov; 
nøje planlagte skattefordele for private investorer kan mobilisere betydelige 
ekstrakilder til egenkapital. 
47 
Dette er selvfølgelig noget, der skal undersøges af de enkelte myndigheder i lyset af den 
budgetmæssige og juridiske situation og de politiske målsætninger. En række eksempler på 
igangværende initiativer er omtalt i bilag A. 
75. Når man skal finde egnede løsninger på de problemer, der gør det vanskeligere at 
få adgang til finansielle midler, er det vigtigt ikke at tillægge en enkelt kilde større 
betydning, end den fortjener. Risikovillig kapital er meget omtalt, men under 5% af SMV 
vil nogen sinde få mulighed for at anvende kommercielle kilder, og det samme gælder for 
under 1% af de totale opstarter. På samme måde gælder det, at det er vigtigt at have som 
politisk mål, at der i EF bliver udviklet et effektivt marked for unoterede aktier, men at 
dette kun vil gavne en lille procentdel af dem, der modtager investeringer i form af 
risikovillig kapital, og det vil sandsynligvis være vanskeligt at gennemføre i praksis. Denne 
metode til fremskaffelse af kapitalmidler er ikke vigtig på grund af antallet af SMV, der vil 
få glæde af den, men fordi det er dem, som sandsynligvis vil vokse hurtigst og yde det 
største bidrag til vækst og jobskabelse. En undersøgelse i USA af 5,6 mio. SMV viste, 
at de mest succesrige 5% tegnede sig for 77% af den samlede vækst, og de øverste 10% 
for hele 87%. 
EF har behov for bedre adgang til reelt risikovillig kapital, hvis dynamiske højteknologiske 
virksomheder og mellemstore virksomheder i udviklingsfasen skal have adgang til midler i 
det omfang, der er nødvendigt for at få fordele af det indre marked og for at kunne 
konkurrere på verdensmarkedet. Venture-kapitalfonde vil ikke kunne yde den ønskede 
støtte, medmindre der gøres noget ved deres problemer. Som eksempel kan nævnes 
finansiering af en management buy-out, som bringer nyt liv i en virksomhed, der tidligere 
har været en del af en større koncern. Hvis ekspansionen er tilstrækkelig til at give basis 
for en børsnotering, kan det hele føre til et godt resultat. Hvis ikke, kan det eneste 
alternativ, bortset fra den sjældne mulighed, at ledelsen kan indfri lånet, være et salg af 
virksomheden til en anden stor koncern. 
Dette kan fungere godt, hvis den gamle og den nye ledelse arbejder godt sammen, men 
utallige overtagelser er endt med, at målsætningerne ikke blev opfyldt, og nyerhvervelsen 
ikke gik godt. Ofte medfører dette, at der bliver iværksat en Hrationaliserings"-proces, dvs. 
en nedskæring af kommende projekter og en nedsættelse af aktivitetsniveauet. Derefter 
følger næsten uundgåeligt uoverensstemmelser mellem den gamle og den nye ledelse, og til 
sidst må den gamle ledelse gå. 
Et sådant resultat ødelægger i vidt omfang den oprindelige målsætning med projektet, hvis 
man ser det i lyset af EF's økonomi, der kræver, at der til stadighed udvikles virksomheder, 
der kan bidrage til den økonomiske aktivitet, jobskabelse og konkurrence. Hvis denne 
målsætning skal opfyldes, må der gribes ind, således at investorer med risikovillig kapital 
får mulighed for at investere i et bredere udsnit af selskaber end nu. Det må også 
undersøges, hvordan de får mulighed for at trække sig ud, uden at udviklingsmulighederne 
for den pågældende virksomhed ødelægges. 
39 
Prof. Birch, Massachusetts Institute of Technology. 
48 
Det vil næppe være muligt at få kommercielle investorer med risikovillig kapital til at øge 
antallet af investeringer, da de kun kan underkaste et begrænset antal ansøgninger den 
endelige og mere detaljerede undersøgelse, som almindelig forsigtighed tilsiger. Det må 
undersøges, hvordan de eksisterende fonde kan bringes til at gøre deres 
investeringskriterier mere rummelige, nærmere bestemt sådan, at de kommer til at omfatte 
nogle mere risikobetonede opstarter, og det må også undersøges hvordan flere 
investerende institutioner kan formås til at investere i de mere iværksættervenlige 
startkapitalfonde. 
Dette kan indebære, at man må overveje en form for refunderbart bidrag til administrative 
generalomkostninger i visse tilfælde og oprettelse af garantifonde, hvis disse ikke allerede 
findes. Denne idé kræver mere indgående undersøgelse, men det bør gøres klart, at der 
forventes bidrag til garantifonden fra de selskaber, som der er blevet investeret i, og fra de 
offentlige myndigheder. 
76. Der vil fortsat være et problem med de firmaer, som har behov for yderligere 
langfristet egenkapitalfinansiering, men som ikke kan fa adgang til normale 
venturekapitalfonde. En mulighed ville være at tilskynde til oprettelsen af lokale/regionale 
fonde, måske med en vis grad af officiel finansiel opbakning, men også andre kapitalkilder 
og former for støtte, feks. større firmaer, universiteter, forskningsinstitutter og private 
investorer på i hvert fald ligelig basis kunne komme på tale. Der kan fremsættes en række 
indvendinger mod denne fremgangsmåde, ikke mindst at det kan være vanskeligt at 
opbygge et ledelsesteam, der er i stand til at administrere fonden, og disse problemer vil 
man være nødt til at løse gennem undervisning og indarbejdelse af passende finansielle 
incitamenter. 
77. For størstedelen af SMV vil den eneste kilde til finansiering udefra fortsat være 
deres bank, eller for visse medlems stater ligeledes de finansielle midler der forefindes i 
sparekasser, andelskasser m.v., der har specialiseret sig i finansiemg af SMV. Som allerede 
anført har bankernes nuværende vanskeligheder medført problemer for SMV af alle 
størrelser. Når man ser bort fra teknologifinansieringsordningerne under SPRINT-
programmet, er der sandsynligvis ikke meget, de offentlige myndigheder kan gøre ud over 
at forbedre adgangen til finansielle garantier. Generelt vil EF's rolle næppe gå videre end til 
at udvide garantierne med hensyn til en række programmer i tilknytning til forskning og 
udvikling og startkapital og risikovillig kapital. Nogle banker er allerede i gang med på 
forsøgsbasis at indføre ordninger til fremskaffelse af også ret små egenkapitalstørrelser til 
SMV og til fremskaffelse af kapital ved konvertering af eksporttilgodehavender. I det hele 
taget er der i banksektoren en positiv udvikling: 
- Den italienske regering har stillet forslag om at ophæve en lov fra 1936, som forhindrer 
SMV i at indgå et jævnbyrdigt forhold med en bank og i at nå frem til 
finansieringsordninger på lidt kortere sigt; 
- Den græske bankforening er ved at udarbejde en bedre ordning for lån til små firmaer; 
49 
- En bank i Det Forenede Kongerige har indført en forsøgsordning, hvor små firmaer får 
ret til lån for en femårs periode til en lidt forhøjet rente, mod at de opfylder visse krav 
om rapportering. 
Det vil være nødvendigt at se, om disse ordninger falder heldigt ud og bliver taget op af 
andre, før det i samarbejde med bankerne overvejes, om andre initiativer er påkrævede. 
78. Uviljen hos en række leasingfirmaer mod at finansiere maskiner og udstyr er ganske 
vist uheldig, men forståelig under de nuværende økonomiske forhold. Sandsynligheden 
taler for, at holdningen vil ændre sig, når den økonomiske situation er blevet bedre, og at 
det ikke er et spørgsmål, der behøver at blive behandlet mere indgående, medmindre det 
mod forventning vedbliver at være et problem. På den anden side kunne SMV have glæde 
af, at der på lokalt plan var adgang til mere uafhængig rådgivning om fordelene ved 
factoring. 
79. Det vil heller ikke være let at ændre mange finansielle institutioners ret korte 
investeringshorisont. De er nødt til at tage hensyn til deres investorer, som vil have et 
afkast af deres investering inden for en rimelig tidsfrist. Selv om de pensionsfonde, som har 
investeret på dette område, kunne tænke mere langsigtet, ville de ikke ønske at have deres 
penge bundet i relativt eller helt illikvide investeringer på ubestemt tid. 
Der er brug for en mere sikker "nødudgang" end den, der i øjeblikket findes for 
størstedelen af de potentielle investeringer, når man samtidig tager hensyn til, at de 
sekundære markeder i Fællesskabet er mindre udviklede. Det bør overvejes, om det vil 
være fornuftigt og muligt i Europa at fremme udviklingen af værdipapirmarkeder som 
feks. NASDAQ (National Association of Securities Dealers Automated Quotations 
System), som fungerer i USA, bl.a. på basis af det arbejde, der udføres af Association of 
European Regional Finance Centres og af 
Den Europæiske Sammenslutning af Ventureselskaber (EVCA) , og koordineret med 
EF's øvrige politikker, herunder innovationspolitikken. 
80. Kriterierne for støtteordningerne til virksomhederne bør ikke i sig selv være 
udformet sådan, at de medfører finansieringskløfter. I USA arbejder potentielle investorer 
ikke så opdelt som i Fællesskabet. En fond, der stiller startkapital til rådighed, planlægger 
fra begyndelsen, på hvilket stadium der vil være behov for yderligere investering, og hvilke 
kilder der skal trækkes på. Ordninger, der skal støtte opstarter og i øvrigt også andre 
SMV-kategorier, bør så vidt muligt være præget af samme planlægning. Dette vil være 
nemmere, når projekter modtager offentlig støtte. 
40 
EVCA Early Stage Committee, rapport til Kommissionen for De Europæiske 
Fællesskaber, 20. oktober 1992. 
50 
VI. FORBEDRING AF EFFEKTIVITETEN AF KOMMISSIONENS 
IGANGVÆRENDE AKTIONER 
GENERELLE BETRAGTNINGER 
81. Et væsentligt problem ved udarbejdelsen af politikker på dette område er mangelen 
på dækkende statistikker for hele Fællesskabet. I nogle tilfælde foreligger de ikke engang 
på nationalt plan. Af specifikke eksemplar kan nævnes: 
- Statistikker over virksomhedsetableringer og -lukninger. Disse bør helst dække mindst 
en treårs periode for at kunne vise tendensen. Uden sådanne tal er det umuligt at vide, 
om eksisterende opstartprogrammer fører til et godt resultat, og hvor stor en del af de 
virksomheder, der er ophørt, der er forholdsvis nye eller har været etableret i længere 
tid. 
- Statistikker over det antal virksomheder, der rykker ind i andre størrelseskategorier. 
Mangelen på sådanne gør det umuligt at afgøre, om der bliver flere eller færre 
virksomheder med f.eks. 20-50 ansatte. Der kan derfor ikke siges noget om, om der 
inden for en speciel størrelseskategori er en negativ udviklingstendens. 
SMV's kapitalforhold og forholdet mellem "egen" og "lånt" kapital. 
- De manglende tal om betydningen af leasing og andre ikke i status registrerede 
finansieringsmetoder for SMV. 
- Nettostigningen i antallet af jobs, som SMV skaber i de første tre leveår sammenlignet 
med virksomheder i andre størrelseskategorier. 
Selv om det er muligt at anvende andre statistiske kilder, er det en utilfredsstillende 
situation. Politikken kunne være langt mere målrettet, hvis der var adgang til bedre 
statistikker. 
Det er klart, at en del yderligere demografiske oplysninger om SMV (etableringer, 
lukninger, skift fra den ene størrelsesklasse til den anden, betydningen af unge 
virksomheder for jobskabelsen osv.) vil begynde at foreligge ved udgangen af 1993. Med 
hensyn til de finansielle variabler regnes der med en ny EF-retsakt om 
virksomhedsstatistikker, som også vil omfatte dette punkt, i første halvdel af 1994. 
Forhåbentlig vil det være muligt at overholde eller endda forbedre disse tidsfrister. Ingen af 
de initiativer, der måtte blive taget for at løse statistikproblemet, bør medføre, at SMV skal 
udfylde fiere skemaer. I mange tilfælde vil stikprøveundersøgelser og/eller anvendelsen af 
nye teknikker ved anlæggelsen af skøn være helt tilstrækkelige til formålet. 
51 
SÆRLIGE PROGRAMMER 
DEN EUROPÆISKE STARTKAPITALFONDORDNING 
82. Denne ordning har langt fra været i gang længe nok, til at der kan siges noget 
fornuftigt om resultatet på længere sigt, hverken når det gælder fondenes succes eller 
udfaldet af de projekter, som de investerer i. At der af de 141 investeringer, som er 
foretaget indtil dato, kun har været 10 fejlslagne, er dog opmuntrende. Erfaringen viser, at 
der kan gå ti år, før det er muligt objektivt at vurdere resultaterne af en fonds arbejde. 
Med hensyn til startkapitalfondordningen selv er dens indledende fase faldet sammen med 
en generel begrænsning i adgangen til startkapital. Forskere på Fraunhofer-Institut flir 
Systemtechnik und Innovationsforschung i Tyskland er af den opfattelse, at hvis EF's støtte 
nu blev skåret ned og ikke erstattet af andre kilder, ville der blive mere begrænset adgang 
til basiskapital for højteknologiopstarter. En række af de investorer, der stiller startkapital 
til rådighed, og som deltog i en engelsk-tysk workshop om emnet i Det Forenede 
Kongerige i slutningen af september 1992, fandt startkapitalfondnetværket både originalt 
og værdifuldt. 
Som nævnt under punkt 75 er der i EF brug for flere start- og venturekapitalfonde til 
iværksætterformål, for at de, der har gode nye idéer til produkter og processer kan få 
penge til udvikling, og for at de mest dynamiske og ekspanderende virksomheder i EF kan 
få den yderligere egenkapital, de har brug for for at kunne bevare deres udfarende evne. 
EF har ved anvendelse af sine ressourcer og indflydelse haft held til at stimulere 
finansieringen af startkapital og støtten til opstarter, ikke mindst inden for højteknologi. Da 
private institutionelle investorers tilbøjelighed til at stille risikovillig kapital til rådighed til 
investeringer i de første faser af virksomhedsopstarter er aftagende (et fald fra 25,4% i 
1985, heraf startkapital 2,9%, til hhv. 5,3% og 0,6% i 1992), og da fondene er ujævnt 
fordelt i EF, synes der på trods heraf at være et ret påtrængende behov for at fortsætte 
dette arbejde på en måde, der er mere velegnet på længere sigt. 
Der må derfor fortsat sættes ind på at løse de problemer, som de eksisterende fonde i 
ordningen er stødt på. Heriblandt kan nævnes: 
(i) De fleste fondes ret begrænsede størrelse, der gør administrationsomkostningerne 
uforholdsmæssigt tyngende. Ordningen var kun tænkt som en pilotaktion, og man har 
allerede kunnet drage mange nyttige erfaringer af den. Det vil derfor ikke være nogen 
ulykke, hvis tilbagebetalingen af en del af lånene bliver udsat. Det vigtigste er at sikre, at 
alle fonde så vidt muligt bliver levedygtige. Hvis nogle fonde har vanskeligt ved at opfylde 
kravet om, at de i højere grad skal tage lokale eller regionale socialudviklingshensyn og 
ikke så meget hensyn til investeringernes afkast, bør de offentlige lokale myndigheder 
overtage en del af driftsomkostningerne. Den resterende del af de eksisterende fonde er 
ved at skaffe mere kapital, således at de kan hæve det beløb, der er til rådighed til 
investeringer, til mindst 5 mio. ECU. 
52 
(ii) Der er blevet konstateret et behov for yderligere uddannelse og information, og 
Kommisisonen har sat ind på dette område via startkapitalnetværket. 
(iii) Der bør lægges større vægt på projekter, der modtager investeringer, som øger 
afsætningen på nye markeder. Der er et klart behov for, at det etablerede netværk i højere 
grad fremmer handel mellem landene i EF. 
(iv) Det bør undersøges, om levedygtigheden af fondene inden for ordningen i sidste 
ende ikke afhænger af, om en række af kriterierne for deres arbejde tages op til revision, 
således at der opnås en vis grad af yderligere fleksibilitet. 
(v) Undersøgelsen har vist, at den finansielle rådgivning, som virksomheder, der 
modtager finansielle midler, modtager, er god, mens rådgivningen på andre områder, f.eks. 
markedsføring, er af mindre værdi. Der ser altså ud til at være behov for bedre kendskab til 
og større erfaring inden for iværksættervirksomhed i ledelsen. Dette vil kun være 
økonomisk muligt, hvis gennemsnitsstørrelsen af fonden eller størrelsen af den finansielle 
bistand, der ydes, øges. 
Pilotprojektet har tydeligt vist, at offentlig støtte til start- og venturekapitalfonde kan 
tiltrække betydelige finansielle midler fra den private sektor, og hvis ordningerne 
struktureres og overvåges rigtigt, slår et opmuntrende lille antal af de projekter, der 
investeres i, fejl. Ordningen bør ikke permanent være i EF-regi - foranstaltninger på 
nationalt og regionalt plan baseret på de erfaringer, der er gjort, vil være at foretrække. 
Ikke desto mindre har det netværk, der er blevet etableret mellem fondene, vist sin 
eksistensberettigelse, og det fortjener at blive støttet på langt sigt. 
VENTURE CONSORT 
83. Den redegørelse, der er nævnt i afsnit IV, viste, at det største udbytte af 
Kommissionens støtte var, at den tilskyndede investorer til at indgå i tværnationale 
konsortier. Administrationen af ordningen fik også positive kommentarer, men der blev 
dog også fremsat en række forslag om mulige justeringer, bl.a. om at udvide støtten til 
fonde, som ikke er medlemmer af Den Europæiske Sammenslutning af Ventureselskaber 
(EVCA). Man fandt også, at der var behov for at fremme støtten til innovationer på 
traditionelle aktivitetsområder. Et særligt problem var, at omkostningerne for fonde, der 
deltager i tværnationale konsortier, var betydeligt højere end for fonde, der kun arbejder på 
et enkelt marked. Også risikoen var større. 
For at imødegå de konstaterede problemer ændrede man ordningen ved at give mulighed 
for at dække de omkostninger, som konsortiets medlemmer pådrager sig i forbindelse med 
etableringen af konsortiet, dvs. omkostningerne til partnersøgning og etablering. 
Innovation var også et vigtigt punkt, specielt i økonomiske sektorer, som anses for 
traditionelle. 
53 
Der er også taget højde for ledsageforanstaltninger (informationstjenester osv.) for at 
begrænse omkostningerne ved tværnational konsortiedannelse for alle parter. 
FONDEN FOR SMV'S UDNYTTELSE AF F&U-RESULTATER I EF 
84. Dette forslag fra Kommissionen, som indgår i det fjerde F&U-rammeprogram, er 
nærmere beskrævet i afsnit 69. Det er blevet stadig mere tydeligt, at det er meget 
vanskeligt at få det fulde udbytte af forskningsresultater, der er opnået som led i EF's 
F&U-programmer. Mange af disse vanskeligheder skyldes mangel på kapital og/eller 
finansielle garantier. Det forventes, at dette program vil have en gavnlig langsigtet effekt 
med hensyn til en forbedring af støtten til virksomheder, der ønsker at markedsføre nye 
produkter og processer. 
EUROTECH CAPITAL 
85. Den første detaljerede evaluering af ordningen vil som planlagt finde sted i 
slutningen af 1993. Det kan allerede noteres, at det med programmet er lykkedes at 
tiltrække større venturekapitalfonde, der er engageret i tværnationale 
højteknologiprojekter, og som dækker de fleste medlemsstater. Den umiddelbare 
målsætning er at supplere netværket ved at tilføje flere enheder, således at man opnår den 
bedst mulige geografiske dækning af EF, og således at SMV overalt i Fællesskabet får 
adgang til fondene. 
DEN EUROPÆISKE INVESTERINGSBANK 
86. Den 13. december 1992 godkendte Rådet oprettelsen af en ny europæisk 
investeringsfond, der skal administreres af Den Europæiske Investeringsbank og i 
begyndelsen have et kapitalgrundlag på 2 mia. ECU. I første omgang vil fonden udstede 
garantier som led i rammelån til banker og lignende, men senere vil den tegne egenkapital i 
investeringsordninger, der stiller økonomiske midler til rådighed for SMV. På længere sigt 
kan dette betyde en op til ottedobling af garantistillelses- og långivningsmulighederne. 
Desuden blev det på EF-topmødet i København besluttet at indføre endnu et 
finansieringsværktøj, hvorigennem der kan stilles yderligere 1 mia. ECU til rådighed for 
SMV på gunstige rentevilkår (højst 3% over 5 år), hvis investeringen fører til skabelsen af 
nye job. Disse nye muligheder løser ganske vist ikke SMVs komplicerede 
finansieringsproblemer, men er et vigtigt skridt i den rigtige retning. Desuden forventes 
det, at den nye samhørighedsfond også vil betyde en stigning i forsyningen med risikovillig 
kapital i de regioner, der får støtte. 
54 
Vn. GENERELLE KONKLUSIONER 
87. Der er for mange SMV, der har finansielle problemer, og problemerne har tendens 
til at blive værre. Selv om omfanget af dem kan variere, er problemerne i store træk de 
samme i alle medlemsstaterne, og de kan være en hæmsko for den økonomiske udvikling i 
EF. 
Der findes et ret stort antal offentlige og private ordninger, der har til formål at hjælpe 
SMV med deres finansielle problemer på lokalt, regionalt og nationalt plan og på EF-plan. 
Der synes imidlertid at mangle en form for forbindelsesled imellem dem, som kunne 
fremme princippet om god forretningspraksis, begrænse faren for dobbeltarbejde og 
forebygge spild af finansielle ressourcer i en tid med knaphed med disse. For at forbedre 
effektiviteten synes det nødvendigt at klarlægge de politiske målsætninger med hensyn til 
SMV, både på nationalt plan og på EF-plan. Tiden er sandsynligvis også moden til en 
uafhængig komparativ evaluering af i hvert fald de mest betydningsfulde ordninger, således 
at man kan finde frem til deres stærke og svage sider og skabe et grundlag for justeringen 
og udbygningen af eksisterende politikker, der skal begrænse størrelsen og virkningen af 
vanskelighederne ved at fremskaffe egenkapital. 
Ved gennemførelsen af EF-politikken må det være Kommissionens målsætning at undgå at 
overlappe nationale og regionale bestræbelser. I stedet skal der sættes ind på at lukke 
huller i kæden af finansieringsmuligheder, undersøge nye muligheder og fremme god 
forretningspraksis på området. Dette gælder især, når det drejer sig om at stimulere 
udbuddet af start- og venturekapital, at fremme netværket mellem dem, der stiller kapital 
til rådighed, at udnytte resultaterne af F&U-projekter i EF bedre og at fortsætte 
bestræbelserne på at begrænse de ulemper, som virksomheder i randområderne og i de 
mindst begunstigede regioner er konfronteret med. 
Det vil være helt umuligt at løse alle de finansieringsproblemer, som SMV kommer ud for, 
via offentlige initiativer, men man kan ved hjælp af fornuftige foranstaltninger komme et 
langt skridt videre. Som det fremgår, kan vanskelighederne hos et flertal af 
virksomhederne delvis løses, hvis de sætter ind på at gøre mere effektiv brug af deres 
finansielle ressourcer ved bedre finansiel planlægning kombineret med en bedre 
informering af deres bankforbindelser. Hvad der kan gøres for at hjælpe dem, er at skabe 
lettere adgang til uddannelse i virksomhedsstyring og til virksomhedsrådgivning 
kombineret med bedre adgang til finansielle garantier for dem, der ikke selv kan stille 
tilstrækkelige garantier. 
Det er vigtigt, at man betragter alle SMV, også de allermindste, når man tager fat på deres 
finansieringsprobelmer, men hvis målet er størst mulig økonomisk vækst i EF, vil det være 
nødvendigt at koncentrere sig om problemerne hos de 5-10% af virksomhederne, som, 
hvis de far rådgivning og tilstrækkelig finansiel støtte, har kapacitet til hurtig vækst. 
Hovedparten i denne kategori vil kræve langsigtet egenkapitalfinansiering, som 
hovedsagelig fås fra startkapital-, venturekapital- og udviklingskapitalfonde, hvilket er 
grunden til, at disse finansieringskilder har flet så stor opmærksomhed, selv om de for 
størstedelen af firmaerne er af ringe eller slet ingen interesse. 
55 
Heraf følger, at der først og fremmest bør sættes ind på at fremme etablering af yderligere 
fonde af denne art og udbygning af de allerede eksisterende, især dem, som fortrinsvis 
investerer på højteknologiområdet. En fordel ved at sætte ind på dette område er, at de 
offentlige myndigheder ikke bliver tvunget til at vælge "vindere", hvilket der ikke findes 
nogen anerkendt metode til. Det vil derimod være de private investorer, der skal gøre det. 
Hvad disse investorer efter eget udsagn har mest brug for, er støtte til dækning af 
omkostningerne i forbindelse med den indledende sagsbehandling samt en infrastruktur, 
som giver dem bedre muligheder for at trække sig ud ved udløbet af den planlagte 
investeringsperiode. Det må nøje overvejes, om der er nogen idé i at indføre mere 
ambitiøse former for støtte, især da det ikke vil være rigtigt at anvende offentlige midler til 
at begrænse de risici, som uløseligt hænger sammen med investeringer af denne art. 
Hvis der sker en grundig planlægning og en fuldstændig koordination med eksisterende 
initiativer, vil de foreslåede foranstaltninger ikke medfører en stor stigning i den offentlige 
finansiering, selv om der vil ske en stigning i de forpligtelser, der skyldes, at 
garantiordningerne udvides. Med tiden vil de vise sig i vidt omfang at være 
selvfinansierende, idet de fremmer produktionen i EF af produkter, hvor værditilvæksten er 
stor, har en gunstig virkning på beskæftigelsesniveauet og medfører stigende 
skatteindtægter, både fra dem, som kommer i arbejde, og fra de virksomheder, som de 
bliver beskæftiget i. Ikke at gøre noget indebærer en risiko for at svække EF's fremtidige 
konkurrenceevne på en række ekspanderende områder inden for industri og handel. Valget 
skulle ikke være svært. 
56 
BILAG A 
EKSEMPLER PÅ FINANSIERINGSORDNINGER FOR SMV I EF 
PÅ NATIONALT OG REGIONALT PLAN 
1. I Det Forenede Kongerige har der siden 1981 været en offentligt støttet ordning, 
der garanterer for lån til SMV, som både mangler dokumentation for tidligere opnåede 
resultater og den sikkerhed, som bankerne kræver. Indtil udgangen af 1991 var der blevet 
bevilget 30 000 lån på i alt 940 mio. £. I de senere år er antallet af lukninger blandt 
virksomheder, der modtager denne type lån, steget, men det er stadig sammenligneligt med 
antallet aflukninger blandt virksomheder generelt. Ordningen har altid været tabsgivende. 
I finansloven for 1993 blev der foretaget visse ændringer med henblik på at udvide 
anvendelsesområdet, således at også mere veletablerede firmaer kan komme i betragtning, 
og for at begrænse garantiomkostningerne. Præmierne blev nedsat til 0,5% for lån med fast 
rente og til 1,5% på lån med variabel rente, men gælder nu hele lånet og ikke blot den del 
af det, som der er stillet garanti for (normalt 70%, men 85% i en række områder i 
bycentrene). Garantiniveauet blev hævet til 85% for alle lån, og overgrænsen hævet fra 
100 000 £ til 250 000 £ for allerede etablerede virksomheder. 
2. De gensidige garantiordninger i Tyskland har, siden de blev indført, stillet omkring 
100 000 garantier på i alt 8 mia. DM svarende til lån på 11 mio. DM. 56% af de omkring 
4 000 garantier, der stilles hvert år, går til etablering af nye virksomheder. Garantierne 
dækker lån, leasingkontrakter og investeringer i SMV. Der udbetales ikke udbytte, idet 
ethvert overskud teoretisk indgår som reserver. 
En forudsætning for, at der kan ydes støtte, er, at ansøgningen fra firmaet ledsages af en 
erklæring fra en bank, hvoraf det fremgår, at banken er villig til at overtage den del af 
risikoen, som garantien ikke dækker, hvilket kan variere mellem 50 og 80% af det samlede 
lån. Overgrænsen er - med enkelte undtagelser - 1 mio. DM. Den gennemsnitlige 
garantiløbetid er 10 år, men den kan være op til 23 år, hvis der er tale om byggeprojekter. 
Der skal betales en provision på 1% af garantisummen i forbindelse med ansøgningen, og 
efter projektets afslutning skal der yderligere betales 1%. 
57 
3. Efter en anden tysk ordning kan gensidige garantiorganer af denne type garantere 
for 70% af egenkapitalinvesteringer, som søsterorganisationer, der kaldes Mittelståndische 
Beteiligungsgesellschaften, foretager. Disse kan investere op til 1 mio. DM i både nye og 
eksisterende SMV. Næsten 40% af de samlede investeringer er af venturekapitaltypen, 
som dækker finansiering af innovative projekter. Investeringerne sker på sleeping partner­
basis, og der kræves ikke garantier fra ejerne af firmaet. Lånene skal normalt tilbagebetales 
efter 10 år og er beregnet til at udfylde den del af finansieringsbehovet, som banklån ikke 
dækker. Renten ligger 0,5% over interbankrenten. Bankerne dækker den resterende del af 
driftskapitalbehovet til omkring 1% over interbankrenten. 
4. I Danmark får nyetablerede virksomheder offentlig støtte på op til 50% til 
omkostningerne til produktudvikling eller ved indføring på nye markeder. Andre små 
firmaer kan få egentlige lån til samme formål. 
5. I nederlandene stiller PPM, som er en privat virksomhedsinvesteringsordning, der 
blev etableret i 1981, garanti for halvdelen af eventuelle tab på private investeringer 
hovedsagelig i virksomheder med under 100 ansatte og for en periode på op til 6 år (12 år, 
hvis der er tale om fast ejendom). Man har kunnet konstatere, at virksomheder, der har 
fået støtte fra PPM, har haft en stor og positiv virkning på beskæftigelsen. 
6. I 1989 indførte det tyske forbundsministerium for forskning og teknologi en 
forsøgsordning til tilvejebringelse af investeringskapital til firmaer, der arbejder med ny 
teknologi (BJTU). Formålet var at give indirekte støtte til firmaer i denne kategori og at 
skabe et tilstrækkeligt udbud af risikovillig kapital både til deres forskning og udvikling og 
til etableringen på markedet. 
Der findes to investeringsmodeller: 
Saminvesteringsmodellen, hvor Technologie-Beteiligungsgesellschaft mbH (BTG) 
foretager en investering på op til 1 mio. DM i et selskab som sleeping partner, under 
forudsætning af at hovedinvestoren stiller mindst det samme beløb til rådighed. I de første 
3 år efter investeringen kan hovedinvestoren tilbyde BTG sin andel, og BTG skal købe 
den, men med et nedslag på mellem 40 og 60%. I samme periode kan hovedinvestoren 
købe BTG's andel, men til en overkurs på normalt 25%. Denne model er beregnet til at 
tiltrække profitorienterede venturekapitalselskaber uden genfinansieringsproblemer, da det 
gør det muligt for dem at begrænse deres tab, men maksimere deres fortjeneste, hvis det 
går det firma, der er investeret i, godt. 
Genfinansieringsmodellen er et tilbud, hvis fonde har genfinansieringsproblemer. 
58 
Model nr. 2 er i øjeblikket den mest populære, idet den tegner sig for 50 mio. DM mod 
den første ordnings 30 mio. DM. Indtil nu er bankernes og regionalfondenes investeringer 
faldet mere heldigt ud end venture-kapitalfondenes. Den tyske regering har erklæret sig 
villig til at investere 150 mio. DM i hver fond for at fortsætte sin støtte til investeringer, 
der foretages for en tiårs periode, og er parat til at acceptere et tab på 25%. 
7. I Det Forenede Kongerige er der omkring 50 regionale venturekapitalfonde, når 
der ses bort fra underafdelinger af nationale finansielle organisationer, som f.eks. 3i . 
Størstedelen af dem er blevet etableret inden for de sidste ti år. De fleste er små og har kun 
mellem 5 mio. og 20 mio. £ at investere, men har mulighed for lokalt at samle investorer til 
større investeringer. De fungerer også som lokalt samlingspunkt, når der skal tiltrækkes 
midler fra større finanscentre. 
En af fondene investerer kun i små og mellemstore virksomheder i umiddelbar nærhed og 
med en omsætning på mellem 700 000 ECU og 6 880 000 ECU. Det gennemsnitlige 
kapitaltilskud er 400 000 ECU. Fondene er normalt indrettet enten til ekspansion eller til 
finansiering af en management buy-out. Selskaberne udvælges på basis af en nøje 
vurdering foretaget af lederne af fonden, som har bred industriel og kommerciel erfaring. 
Det er værd at lægge mærke til, at der bruges meget tid på ledelsesstøtte, herunder f.eks. 
indførelse af forbedringer i ledelsessystemerne og undervisning i strategisk ledelse. Indtil 
nu har 20 virksomheder fået støtte på i alt 8,8 mio. ECU. Resultaterne har været så 
opmuntrende, at man er ved at etablere en ny fond, som skal finansieres udelukkende via 
privat kapital. 
Stort set tilsvarende ordninger findes i Sevilla (Spanien), Shannon (Irland) og i Toscana­
området i Italien. 
I Belgien blev BRUSTART-ordningen etableret for at skaffe risikovillig kapital til 
opstarter eller ekspanderende virksomheder, der ikke er over fire år gamle, i Bruxelles­
området. Om nødvendigt ydes lånene, som normalt har en løbetid på syv og og forrentes til 
markedsrenten, uden at der skal stilles garanti. Der ydes desuden ledelsesrådgivning og -
støtte. 
Startfonden GIMV i Flandern har været igang siden 1989. Fonden finansierer vækst eller 
produktdiversificering for firmaer, der er etableret inden for de sidste to år. Firmaer, der 
beskæftiger sig med fast ejendom eller driver små forretninger, kan ikke komme i 
betragtning. Iværksættere under 35, som ikke tidligere har startet en virksomhed, har haft 
adgang til lån til investering i anlægsaktiver, kapitalgoder og intellektuel ejendomsret fra en 
særlig fond siden 1990. 
41 "Financial Times", tillæg om venturekapital, 25.9.1992 
59 
8. ANVAR-organisationen har toogtyve regionalkontorer som betjener SMV i det 
franske hovedland. Organisationens rolle som statsfinansieret organisation er at støtte 
udviklingen af innovationer i små og mellemstore virksomheder. I de tolv år, 
organisationen har eksisteret, er der blevet ydet støtte til over 15 000 virksomheder. 
ANVAR kan overtage op til 40% af finansieringen af godkendte projekter, uden at der er 
en øvre grænse. Støtten gives som rentefri lån, som kun skal tilbagebetales hvis projektet 
falder heldigt ud. Denne støtte gør, at der kan foretages egentlige forundersøgelser og 
hentes ekspertise og rådgivning udefra, når der er brug for det. Støtten har yderligere den 
effekt, at den skaber tillid hos andre investorer. 
I samarbejde med Den Europæiske Sammenslutning af Ventureselskaber og SPRINT-
programmet organiserer fonden også investeringsseminarer, hvor de, der søger 
finansieringsmuligheder, kan møde finansielle institutioner. I visse tilfælde kan den også 
støtte projekter, der gennemføres i samarbejde med udenlandske selskaber eller 
forskningsinstitutioner. Der ydes også finansiel støtte til dækning af omkostningerne i 
forbindelse med teknologioverførsel og oversøisk registrering af intellektuel ejendomsret. 
9. Af andre eksempler på garantiordninger kan nævnes: 
Frankrig: Sociétés de Développement Régional, som er regionale udviklingsselskaber, 
som kan stille lånegarantier til opstarter. De kan desuden yde lavt forrentede lån med lang 
og mellemlang løbetid og har lov til at eje op til 35% af egenkapitalen i en virksomhed. 
Italien har Medio Credito Centrale (det centrale garantikontor). Når hertil regnes de 
ydelser, som Consorzio Fidi og Cooperativa di garanzia tilbyder, har Italien det største 
antal gensidige garantiordninger i EF. 
Spanien har med støtte fra EF etableret SOGASA-garantikontoret. Dette omfatter 25 
gensidige garantifonde, instituttet for små og mellemstore virksomheder og det officielle 
kreditinstitut. Formålet er genforsikring. 
10. Tre EF-lande har desuden andre ordninger af venturekapitaltypen: 
Frankrig: tretten lokalt baserede Sociétés Financières pour l'Innovation kan eje indtil 30% 
af en virksomheds kapital. Desuden er der blevet indført en række ordninger (Fonds 
Communs de Placement à Risques, Sociétés de Capital Risque og Sociétés 
d'Investissement à Capital Fixes) for at gøre det mere attraktivt for private investorer at 
stille start- og venturekapital til rådighed. 
Italien: lov nr. 317 giver venturekapitalfonde mulighed for at yde lån, der giver ret til 
udbytte. 
Irland: her har man teknologifonde, som stiller startkapital til rådighed til opstarter inden 
for højteknologi. 
60 
Den spanske regering har indført en række foranstaltninger, der skal afhjælpe SMVs 
finansieringsproblemer: 
- præferencelån, som ydes af det offentlige kreditinstitut; 
- en kreditramme på 100 mia. pesetas, der skal anvendes som støtte til SMV ved 
produktive langsigtede investeringer i 1993-94 med banker og sparekasser som 
mellemled; 
- mia. pesetas, der står til rådighed som lavt forrentede lån til små virksomheder, der 
ønsker at anskaffe højteknologisk udstyr. 
I Det Forenede Kongerige tilbyder Highlands and Islands Development Board: 
- langfristede lån med en løbetid på mellem fem og tyve år baseret på investeringens 
størrelse og det antal job, der kan skabes; 
- lån med rentestøtte; 
- særlige industri- og erhvervsbygninger som virksomheden har mulighed for at købe 
inden for en periode på femten år. 
Lancashire Enterprise yder lån, hvoraf der, når ligevægtspunktet er nået, skal betales 
royalty i hele den aftalte periode, også selv om tilbagebetalingen sker før. Det første år er 
normalt rentefrit. 
11. Italien tilbyder direkte støtte til investeringer i nye virksomheder i henhold til lov 
nr. 44, men denne gælder kun virksomheder, der etablerer sig i Syditalien. 
Frankrig: Haute-Garonne-departementet yder ca. 100 gange om året støtte til etablering 
af nye virksomheder. Det gennemsnitlige lånebeløb er 3 500 ECU pr. ansøgning. Aquitaine 
yder støtte til etablerede selskaber efter det antal job, der skabes. Beløbet varierer mellem 
1 500 ECU og 3 000 ECU pr. job med en overgrænse på tredive job. 
12. De fleste medlemsstater giver ikke særlige skattefordele, da de ønsker at overholde 
princippet om skattemæssig neutralitet. Blandt dem, som findes, kan nævnes: 
Frankrig: der kræves ikke betalinger til sociale sikringsordninger i en vis periode efter 
etableringen af en ny virksomhed. 
Grækenland: der gives skattefritagelse for nye virksomheder med et bruttooverskud på 
under 1 mio. drachmer. 
Italien: giver 50% skattenedsættelse til nye virksomheder i Syditalien i en tiårs periode 
efter etableringen; 
61 
Spanien: ret til hurtigere afskrivning af investeringer (op til 80% for nye investeringer) 
kombineret med bedre muligheder for at overføre tab til de kommende år. 
I visse tilfælde gives der derudover delvis, hel eller betinget fritagelse for lokale skatter. 
EF 
1. Startkapitalpilotaktionen indeholder en række kriterier. Ud over at det kræves, at 
fondene kun investerer i etablering og udvikling af virksomheder, der kræver ledelsesstøtte 
og finansiel støtte, før de kan trække på mere traditionelle kilder, er investeringskriterierne: 
behovet for ekstern startkapital må ikke overstige 350 000 ECU; 
den eksisterende kapitalinvestering må ikke overstige 50 000 ECU; 
den årlige omsætning skal være under 100 000 ECU; 
der skal være under 10 ansatte; 
aktiekapitalens værdi må ikke overstige 1 500 000 ECU (emissionsværdien). 
Der er her i høj grad tale om maksimumsgrænser. Den typiske investering ligger normalt 
på mellem 25 000 ECU og 100 000 ECU, og virksomhederne er væsentligt mindre og 
mindre udviklede, end man kunne få indtryk af på grundlag af ovenstående kriterier. 
En rapport fra Warwick Business School, hvor man havde undersøgt 21 af fondene, viste, 
at de hidtil havde skaffet 36,2 mio. ECU, og at 3A af fondene havde mindre end 2 mio. 
ECU til rådighed til investering. Det skønnes, at 18,7 mio. ECU ud af ovennævnte 36,2 
mio. ECU ikke ville kunne være tilvejebragt uden støtten fra EF, som har givet projekterne 
større troværdighed. 
I de 18 måneder, der var gået siden arbejdet egentlig begyndte, var der blevet investeret 
16,106 mio. ECU i 141 virksomheder, dvs. gennemsnitlig 114 227 ECU pr. projekt. 
Fondledelserne havde til hensigt i sidste ende at investere i 377 særskilte projekter. 
169% af tilfældene var finansieringen fra fondene tilstrækkelig, men i de resterende tilfælde 
var der blevet skaffet gennemsnitlig 351 000 ECU fra andre kilder. Dette ville 
sandsynligvis have været vanskeligere uden en fonds opbakning eller aktive støtte. Det ser 
ud til, at dette EF-initiativ ikke blot har betydet, at der er blevet etableret fonde, som ellers 
ikke ville have eksisteret, men også indirekte har hjulpet med til at skaffe dobbelt så meget 
yderligere kapital fra den private sektor til de projekter, som havde behov for det. 
62 
2. Eurotech Capital-ordningen er koncentreret om privat finansiering af transnationale 
projekter inden for højteknologi. Indtil nu har 11 finansielle institutioner, der har 
specialiseret sig i højteknologiinvesteringer, fået Eurotech Capital-prædikatet. Hver 
institution har en investeringskapacitet på mindst 50 mio. ECU, hvoraf mindst 20% skal gå 
til transnationale højteknologiprojekter, fortrinsvis SMV. I øjeblikket er der 170 mio. ECU 
til rådighed i fondene. 
For at kunne komme i betragtning skal projekterne opfylde følgende kriterier: 
• For at blive klassificeret som højteknologiprojekter skal de: 
have baggrund i et af EFs forsknings- og udviklingsprogrammer eller et 
tilsvarende europæisk (BRITE, EURAM, ESPRIT, EUREKA osv.), eller 
have baggrund i et nationalt forskningsprogram, eller 
udgøre et væsentligt fremskridt i forhold til den eksisterende teknologi. 
• or at blive klassificeret som transnationale projekter skal de: 
have baggrund i et af EF's forsknings- og udviklingsprogrammer eller et 
tilsvarende europæisk, eller 
have en forskningsfase og en fase for industriel udnyttelse i to eller fiere 
lande, eller 
have aktionærer fra flere forskellige lande. 
3. Formålet med Venture Consort-ordningen er at fremme et enhedsmarked i EF for 
risikovillig kapital ved at støtte nye transnationale konsortiers investeringer i små og 
mellemstore virksomheder. 
Alle sektorer inden for industri og tjenesteydelser kan komme i betragtning, men i første 
række kommer: 
a) innovationsfremme, især i økonomiske sektorer, som normalt benævnes 
"traditionelle"; 
b) udfyldning af de huller i forsyningen med venturekapital, som er i visse regioner. 
Venture-Consort-ordningen omfatter to faciliteter: 
a) Et bidrag, der ikke skal betales tilbage, til et nyt transnationalt konsortium for at 
begrænse de yderligere udgifter, som projektets transnationale karakter medfører 
(op til 13 000 ECU). 
b) Et egentligt lån til det selskab, der investeres i. Hver investeringsmodtager kan 
højst få 30% af konsortiets samlede kapitalbidrag til selskabet og højst 300 000 
ECU. Principielt skal lånet betales tilbage efter fem år. 
63 
4. Som led i PEDIP-programmet er der blevet etableret to interessentskaber for 
risikovillig kapital. De har koncentreret deres aktiviteter om hhv. Nord- og Sydportugal. 
En rentestøtteordning, som er stillet til rådighed via EFRU, og som administreres af Caixa 
Geral de Depositos, tilskynder lokale SMV til at deltage i projekter, der anses for vigtige 
for udviklingen i de portugisiske regioner. 
64 
BILAG B 
FINANSIERINGSORDNINGER FOR RISIKOVILLIG KAPITAL OG 
STARTKAPITAL I USA 
Privat risikovillig kapital 
Private investorer med risikovillig kapital i USA ønsker et afkast på omkring 35% p.a. på 
investeringer med ren risikovillig kapital og omkring 20-25% på finansiering i form af 
efterstående lån. Det ønskede afkast på produktudviklingsprogrammer er typisk mellem to 
og fem gange det investerede beløb. På grund af den ret lange tidshorisont for mange 
investeringer, somme tider op til 10 år, og på grund af de mange investeringer, som aldrig 
kommer til at give et nævneværdigt afkast, er det nødvendigt for de amerikanske firmaer, 
som har succes, at nå dette afkastniveau, hvis programmet skal nå længere end til blot at 
løbe rundt. Hovedparten af de fonde, som er blevet etableret på statsligt initiativ, har ikke 
kunnet leve op til dette. 
Det menes, at en grund til det seneste fald i antallet af aktive venturekapitalfonde i USA er, 
at kapitalskatterne siden 1988 er blevet sat op med 30%. En anden grund er, at mange 
finans- og industrikoncerner har trukket sig tilbage på grund af de dårlige resultater, som 
fondene har opnået. I løbet af de sidste 20 år har det gennemsnitlige årlige afkast til 
investorerne ganske vist været 15% (øvre kvartil 21,3%), men inden for de sidste 5 år har 
det gennemsnitlige afkast kun været på 5,8% (det øvre kvartil af fondene tjente 13,1%). På 
grund af vanskelighederne med at skaffe finansielle midler faldt de samlede udbetalinger i 
1990 til 1,9 mia. $ fra 3,4 mia. $ i 1989. Dette betød, at 1 500 firmaer, 100 færre end det 
foregående år, modtog finansiel støtte. Hertil kommer, at det samlede antal, der modtog 
støtte til opstart, faldt til 259, svarende til 10% af den totale finansieringsstøtte, mens 74% 
gik til at finansiere ekspansion eller management buy-outs. 
Pensionskasser, både offentlige og private, tegnede sig for 53% af den samlede private 
finansiering af risikovillig kapital i USA i 1990, fondsstøtte for 13% og enkeltpersoner og 
familier for 11%. Sidstnævnte er den kilde, der vokser hurtigst. 
Nationale programmer 
Disse programmer omfatter: 
(i) Corporations for Innovative Development (CID), der blev indført i 1979 for at 
skaffe kapital til teknologibaserede opstarter, som var i en for tidlig udviklingsfase til at 
tiltrække finansielle midler fra konventionelle kilder. De er statsstøttede, uafhængige non­
profit-organer, som delvis støttes af de enkelte stater. Centralregeringens støtte overstiger 
ikke de enkelte staters kapitaltilskud. 
(ii) Direkte finansiering af forskning og udvikling sker gennem Small Business 
Innovation Research Programme (SBIR), der blev indført i 1982. Mens de fleste af de 
programmer, der dækker hele USA, er blevet skåret ned igennem 80'erne, er midlerne til 
SBIR blevet øget. Alle centralregeringsorganer med et budget på over 100 mio. $ skal 
indføre et sådant program og reservere en vis procentdel af deres budgetmidler til små 
65 
(ii) Direkte finansiering af forskning og udvikling sker gennem Small Business 
Innovation Research Programme (SBIR), der blev indført i 1982. Mens de fleste af de 
programmer, der dækker hele USA, er blevet skåret ned igennem 80'erne, er midlerne til 
SBIR blevet øget. Alle centralregeringsorganer med et budget på over 100 mio. $ skal 
indføre et sådant program og reservere en vis procentdel af deres budgetmidler til små 
virksomheder. Formålet har været at øge SBIR-tilskuddene til 1,25% af de pågældende 
organers eksterne budgetter. 
(iii) I 1968 blev de såkaldte Community Development Corporations etableret med det 
formål ved hjælp af tilskud at mobilisere private midler i dårligt stillede områder for at 
fremme etableringen af nye virksomheder. 
Ordningen har ikke været nogen succes, idet der kun er blevet etableret to Community 
Development Corporations, hvilket viser vanskelighederne ved at tiltrække finansielle 
midler på lokalt plan i områder, som ikke har nogen iværksættertradition. 
(iv) Det vigtigste finansielle initiativ på nationalt plan er Small Business Investment 
Company Programme (SBIC), der blev indført i 1958 efter 20 års undersøgelser af små 
virksomheders finansieringsproblemer. Undersøgelserne havde vist, at der ikke fandtes 
nogen institutionaliseret struktur for de små virksomheder til fremskaffelse af egenkapital. 
Grundidéen var at skabe en ny finansieringsmulighed for små virksomheder, der havde 
vanskeligheder ved at skaffe egenkapital eller lån fra traditionelle kilder. Dette skulle opnås 
ved at yde lavt forrentede lån som supplement til den private kapital, som blev fremskaffet 
via SBIC. 
I de første år var man i programmet så overivrig, at man fik støttet fonde, som havde for 
svagt kapitalgrundlag, og som derfor for en stor dels vedkommende senere gik ned. Som 
følge heraf blev lovgivningen ændret, og fondene under SBIC skal nu have en 
minimumkapital på 1 mio. $ for at blive godkendt. Efter begyndervanskelighederne er der 
nu med programmet opnået en række gode resultater: den private sektor har fået øjnene 
op for idéen med at finansiere små virksomheder; investeringsbehovet og -potentialet kom 
frem; det blev for mange banker en indgang til investering med risikovillig kapital; 
ordningen blev erfaringsgrundlag for fremtidige investorer med risikovillig kapital. På den 
negative side forlyder det, at ordningen lider af tunge administrative procedurer. 
I anden halvdel af 80'erne så man virkningen af de generelle nedskæringer i nationale 
programmer, som reducerede antallet af nye SBIC-fonde stærkt på grund af usikkerheden 
om de fremtidige muligheder for at få lavt forrentet statslig finansiering. Der er dog stadig 
350 tilbage, og de har en privat kapital på ikke mindre end 13 mia. $. 
(v) Den lånegarantiordning, som Small Business Administration tilbyder, skal ikke 
forbigås, da den ikke blot var den første, men også en hel del mere gavmild end en række 
af dens efterfølgere, idet den dækker 90% af den godkendte låneportefølje. 
66 
Der har, bl.a. i det amerikanske senat den 16. juni 1992, været stillet forslag om at indføre 
en yderligere ordning ved navn Small Business Capital Access Programme. Denne skulle 
arbejde på portefølje- og ikke enkeltlånsbasis, således at garantierne dækkede den samlede 
portefølje, som en finansiel institution havde. Programmet ligner et program, der er indført 
i Michigan, og hvor der siden 1986 er blevet ydet 950 lån på i alt 48,5 mio. $. 
Udlånsbeløbet er 20 gange større end delstatsmyndighedernes forpligtelser. Ifølge det nye 
forslag skal ordningerne også administreres af de enkelte delstater; de og de nationale 
myndigheder skulle stå inde for 3,5% af låneporteføljen. 
Delstatsprogrammer 
De fleste af de større delstatsstøttede fonde støtter fortrinsvis firmaer i 
højteknologisektoren. Maine Capital Corporation, som blev etableret i 1980, har kun 2 
mio. $ til rådighed fra private investorer og en tilsvarende støtte fra de nationale 
myndigheder. Denne stiller egenkapital til rådighed for alle SMV med undtagelse af 
opstarter, og hovedmålsætningen er jobskabelse. Dette afspejler uden tvivl problemerne i 
en stor og tyndt befolket delstat med en række industrier i tilbagegang, f.eks. skibsværfter 
og fiskeri, og meget sæsonbetonet beskæftigelse i turistbranchen. Det viser også, hvor 
vigtigt det er at tilpasse finansieringsmålsætningerne efter de lokale forhold. 
Nye forslag: 
I sin State of the Union-tale den 17. februar 1993 fremsatte præsident Clinton en række 
nye forslag til forbedring af SMVs finansieringsmuligheder: 
a) En permanent skattenedsættelse for investeringer i produktionsudstyr på 7% i 1993 
og i 1994 og derefter 5%. 
b) Nedsat kapitalvindingsskat for investorer, der har investeret i små virksomheder, 
dvs. skattefrihed for 50% af fortjenesten ved investeringer i aktier i selskaber med en 
kapital på under 25 mio. $, hvis aktierne beholdes i mindst 5 år. 
c) En forøgelse af de finansielle midler, der er til rådighed under SBA-
lånegarantiprogrammet. Samtidig foreslås det, at garantiniveauet begrænses til 75% fra 
90%, således at långiverne tilskyndes til at foretage en nøjere kreditvurdering. 
67 
BILAG C 
SMV-FINANSIERINGI JAPAN 
Det offentlige har indført tre finansieringsordninger, der skal skaffe SMV kapital til driften 
og fremme særlige politiske målsætninger. Denne finansiering skal være et supplement til 
finansieringen fra private banker. 
i) Særlige lån: finansieringsinstituttet for små virksomheder og 
folkefinansieringsinstituttet yder lavt forrentede lån (2,5% i 1989, men 6% for størstedelen 
af 1991) til særlige formål, f.eks. strukturforbedringer, forureningsbekæmpelse, 
energibesparelser osv. 
(ii) Lån, der skal effektivisere ledelsen af små virksomheder: 
folkefinansieringsinstituttet yder finansiel støtte til forbedring af kendskabet til 
virksomhedsledelse i små virksomheder. Ordningen begyndte i 1983 som støtte for 
programmet for udbredelse af bedre ledelsesstrategier under industri- og handelskammeret. 
Små virksomheder kan i henhold til denne ordning låne penge uden at skulle skaffe 
kautionister eller garanter. 
(iii) Kreditgaranti- og kreditforsikringsordningen: denne offentlige 
kreditsuppleringsordning hjælper SMV med at låne penge af private banker ved at fungere 
som officiel garant og ved at sørge for forsikring. Anmodninger om en garanti indgives i 
første omgang til en kreditgarantiforening, som findes i 52 byer i Japan. Hvis 
kreditgarantiforeningens betingelser er opfyldt, stilles der garanti for finansieringen, hvilket 
gør det muligt for ansøgeren at låne i en privat bank. Foreningen tegner så forsikring for 
garantibeløbet i kreditforsikringsselskabet for små virksomheder. 
Hvis lånet misligholdes, indfrier den lokale forening restgælden. Den modtager til gengæld 
mellem 70 og 80% af tabet fra kreditforsikringsselskabet for små virksomheder. Hvis 
foreningen, som nu har overtaget rollen som debitor, senere kan inddrive noget af lånet, 
skal den betale mellem 70 og 80% af det inddrevne beløb til kreditforsikringsselskabet. 
(iv) Den finansielle støtteordning til styrkelse af små virksomheder: mange SMV er 
nødt til at foretage en omstrukturering på grund af ændringer på markedet, den 
teknologiske udvikling eller, hvis der f.eks. er tale om en købmand, åbningen af et 
supermarked i umiddelbar nærhed. Ordningen blev indført i 1980 for at yde støtte i netop 
disse situationer. Der er tale om en trepartsordning mellem nationale og lokale 
myndigheder og private finansieringsinstitutter. Sidstnævnte får de officielle midler gennem 
kreditgarantiforeningerne. De private institutioner lægger så deres egne midler til, og det 
samlede beløb skal anvendes til finansiering af omstrukturering af små virksomheder. På 
denne måde opnår man tilsyneladende et højt gearingsniveau. 
68 
BILAG D 
RESULTATERNE AF EN UNDERSØGELSE FORETAGET PÂ DET EUROPÆISKE 
VIRKSOMHEDSCENTER PÅ CRANFIELD SCHOOL OF MANAGEMENT AF 
MINDRE VIRKSOMHEDERS HOLDNING TIL FINANSIERING OG FINANSIELLE 
INSTITUTIONER I EUROPA 
I rapporten gengives holdningerne hos 739 selskaber i Storbritannien (156), Frankrig 
(168), Tyskland (151), Italien (129) og Spanien (135). Der var blevet sendt spørgeskemaer 
ud til 6 000 virksomheder. Selv om dette betyder, at stikprøven måske ikke er helt 
repræsentativ, er antallet af undersøgte virksomheder dog stort nok til, at 
tilkendegivelserne er af værdi, selv om de ikke er endegyldige. Resultaterne kan 
sammenfattes som følger. 
EJERFORHOLD OG KONTROL 
I de fleste selskaber ejede cheferne eller deres familie en stor del af egenkapitalen. Dette 
var mest udtalt i Italien og mindst udtalt i Storbritannien. Kun i 12% af tilfældene var en 
del af egenkapitalen med stemmeret ejet af venturekapitalselskaber. Flest i Storbritannien 
(43%) og Frankrig (40%). Yderligere 21% angav, at en del af deres egenkapital var ejet af 
andre typer finansielle institutioner, og her var Storbritannien med 39% og Frankrig med 
27% igen de lande, hvor dette var mest almindeligt. 
FINANSIERINGSSTRUKTURER 
Der var her fundamentale forskelle mellem hvert land. Forholdet mellem den samlede 
fremmede kapital og aktiekapitalen var normalt mindst i Storbritannien og Frankrig. 
Britiske firmaer havde den største andel af kortfristet gæld, især i form af kassekreditter, 
og kun 25% anvendte nogen sinde langfristede lån. Tyske selskaber havde den største 
andel af langfristet gæld og foretrak kortfristede lån frem for kassekreditter. Kun 47% 
anvendte nogen sinde disse. Storbritannien havde den største andel af gældsfri selskaber 
(31%) og Spanien den laveste (10%). 
Det var bemærkelsesværdigt, at jo mindre virksomheden var, jo mere afhængig var den af 
kassekreditter, og dette gjaldt uanset landet. 
LEASING OG KØB PÅ AFBETALING 
Leasing og køb på afbetaling viste sig at være en populær form for fiannsiering i alle lande 
bortset fra Italien, hvor disse to former kun udgjorde 6% af den totale gældsætning. I 
Frankrig, hvor de to former var mest anvendt, tegnede de sig for 19% af den samlede 
gældsætning. 
69 
KAPITALFREMSKAFFELSE 
I alle lande syntes de små virksomheder, at det var sværere at f& langfristede lån, end de 
større virksomheder. Dette passer med anvendelsen af kassekreditter. De fleste 
virksomheder mente, at der var mangel på egenkapitalfinansiering, og at den var vanskelig 
at få fat i, uanset kilden. Generelt var de fleste virksomheder i alle landene (67-78%) af den 
opfattelse, at det var vanskeligt at få den fra institutioner. 
Mest populær var anvendelsen af interne fonde fulgt af kortfristede lån. 
Egenkapitalfinansiering via finansielle institutioner var konsekvent det, man sidst greb til, 
og denne tendens var tydeligst i mindre virksomheder. 
OMKOSTNINGER OG SIKKERHEDSSTILLELSE 
Der var forskelle fra land til land i opfattelserne af omkostningerne ved de forskellige 
finansieringsformer, men der var ikke noget belæg for, at mindre virksomheder skulle 
betale højere omkostninger. Det var derimod meget forskelligt fra land til land, om der 
skulle stilles sikkerhed for lånene. De fleste britiske (74%), tyske (82%) og italienske 
(56%) skulle stille sikkerhed for deres lån. I Frankrig og Spanien var det færre 
virksomheder der gjorde det (hhv. 41% og 47%). 
INFORMATION OG RÅDGIVNING 
Kendskab til virksomhedsdrift hos alle, der stiller finansiering til rådighed, blev vurderet 
som "gennemsnitlig til ringe" i de fleste lande. Rådgivningsstandarden blev kun bedømt 
som "gennemsnitlig". Meningerne om de institutionelle kilder til egenkapital adskilte sig 
ikke meget fra meningerne om kassekredit- og lånefinansieringsformen. 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 528 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 08 
Katalognummer : CB-CO-93-561-DA-C 
ISBN 92-77-60176-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg