REGIONSUDVALGETS HVIDBOG OM FORVALTNING PÅ FLERE MYNDIGHEDSNIVEAUER

(2009/C 211/01)

Regionsudvalget indleder en generel høring for at samle myndigheders, sammenslutningers og interessenters synspunkter og opfordrer disse til at sende udvalget deres bemærkninger om, hvordan man bedst iværksætter forvaltningen på flere myndighedsniveauer i Europa. Bemærkninger kan sendes til følgende adresse indtil den 30. november 2009:

eller til e-mail-adressen: governance@cor.europa.eu.

Regionsudvalgets initiativudtalelse

»Regionsudvalgets hvidbog om forvaltning på flere myndighedsniveauer«

Hvidbogen indskriver sig i en bevidst politisk udviklingsproces, der har til formål at »Opbygge Europa i partnerskab« og indeholder to overordnede strategiske mål: at fremme deltagelsen i den europæiske proces og styrke effektiviteten af Fællesskabets indsats. Borgernes faldende interesse for EU-valget samtidig med, at EU-medlemskabet af hovedparten opfattes som en fordel i forbindelse med globaliseringens udfordringer, opfordrer til igen at lade de politiske tiltag tage udgangspunkt i principperne og mekanismerne om forvaltning på flere niveauer.

REGIONSUDVALGET

— opfatter forvaltning på flere myndighedsniveauer som en koordineret indsats fra Unionen, medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheders side baseret på et partnerskab og med det formål at gennemføre Den Europæiske Unions politikker. Dette indebærer et delt ansvar på de forskellige niveauer og er baseret på alle kilder til demokratisk legitimitet og på repræsentativiteten af de forskellige involverede aktører;

— anbefaler, at alle større strategiske reformer i Fællesskabet indbefatter en territorial handlingsplan, der afstemmes mellem Europa-Kommissionen og Regionsudvalget, og som omfatter politiske mekanismer, der kan fremme ejerskabet til samt gennemførelsen og evalueringen af de iværksatte politikker, og som er udstyret med en decentraliseret kommunikationsplan;

— anbefaler indførelse af hensigtsmæssige værktøjer til støtte for deltagelsesdemokratiet, navnlig inden for rammerne af Lissabonstrategien, den sociale dagsorden, Göteborgstrategien og udvikling af mekanismer af typen »lokal Agenda 21«, som er integrerede deltagelsesmekanismer til formulering af langsigtede strategiplaner;

— anbefaler at styrke partnerskabet både vertikalt mellem »regionale og lokale myndigheder — den nationale regering og EU« og horisontalt »regionale og lokale myndigheder — civilsamfundet«, især i forbindelse med den sociale dialog;

— opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at reformere den åbne koordinationsmetode for at gøre den mere inklusiv ved — i samarbejde med de lokale og regionale myndigheder — at udvikle indikatorer for deltagelsesdemokrati og territoriale indikatorer;

— anbefaler at systematisere den regionale og lokale konsekvensanalyse ved tidligt i den politiske beslutningsproces at inddrage de forskellige berørte aktører for at få indsigt i de lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige fællesskabsforslags økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser for regionerne og lokalsamfundene;

— forpligter sig til at stille forslag, som støtter gennemførelsen af eksperimenter på lokalt og regionalt plan inden for visse af EU's interventionsområder; det gælder eksempelvis strategien for vækst og beskæftigelse, den sociale dagsorden, integrationspolitikken, innovationspolitikken, samhørighedspolitikken, bæredygtig udvikling og civilbeskyttelse;

— anbefaler, at der etableres europæiske territoriale pagter, som gør det muligt på frivillig basis at forene de forskellige ansvarlige forvaltningsniveauer, således at virkeliggørelsen af EU's vigtige målsætninger og politiske prioriteringer tilpasses på partnerskabsbasis sammen med de regionale og lokale myndigheder, og opfordrer de regionale og lokale myndigheder, som måtte være interesseret i at engagere sig i en sådan proces, til at tilkendegive deres interesse over for udvalget som led i høringen om gennemførelsen af hvidbogen.

Ordførere : Luc Van den Brande (BE/PPE), Medlem af det flamske parlament, formand for Regionsudvalget Michel Delebarre (FR/PSE), Borgmester i Dunkerque, første næsteformand for Regionsudvalget

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. Indledning

2. Opbygning af et Europa i partnerskab

3. Fremme af deltagelsen i den europæiske proces

4. Styrkelse af effektiviteten af EU's indsats

5. Gennemførelse og opfølgning af hvidbogen

»Der findes mange mål, som vi kun kan nå i fællesskab og ikke alene. Opgaverne er fordelt mellem Den Europæiske Union, medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheder.« (1)

1. Indledning

Styreformer er et af de væsentligste aspekter for at sikre en vellykket europæisk integrationsproces. Europa bliver stærkt, dets institutioner legitime, dets politikker effektive, borgerne bliver inddraget og berørt, hvis styreformen sikrer et samarbejde mellem de forskellige myndighedsniveauer med henblik på gennemførelsen af Fællesskabets dagsorden og reaktion på de globale udfordringer.

Denne konstatering omsatte stats- og regeringscheferne til Berlinerklæringen af 25. marts 2007. De anerkendte rækkevidden af forvaltning på flere myndighedsniveauer og tilsluttede sig den vision og den opfattelse af Europa, som Regionsudvalget havde fremlagt nogle dage tidligere i Romerklæringen (2).

I EU råder de næsten 95 000 lokale myndigheder over omfattende beføjelser inden for nøgleområder som uddannelse, miljø, økonomisk udvikling, fysisk planlægning, transport, offentlige tjenester samt social- og arbejdsmarkedspolitik og bidrager til udøvelsen af demokratiet og unionsborgerskabet (3).

Såvel tætheden på borgerne som mangfoldigheden af styreformerne på lokalt og regionalt niveau udgør en stor fordel for EU. Men på trods af de betydelige fremskridt i anerkendelsen af deres rolle i den europæiske proces skal der fortsat gøres store fremskridt både på fællesskabsplan og i medlemsstaterne. Udviklingen vil være gradvis, men der er behov for en stor indsats for at få afskaffet de administrative kulturer, der hindrer de igangværende decentraliseringsprocesser.

Den aktuelle verdensomspændende krise understreger relevansen af gode styreformer, bl.a. på EU-plan, og nødvendigheden af at inddrage de regionale og lokale myndigheder på nært hold i udformningen og iværksættelsen af fællesskabsstrategierne, da de gennemfører hen ved 70 % af fællesskabslovgivningen og dermed spiller en væsentlig rolle i gennemførelsen af den økonomiske genopretningsplan. Desuden kan det, når der er knaphed på offentlige finanser, være fristende at renationalisere de fælles politikker og centralisere midlerne, selv om globaliseringen gør forvaltning på flere myndighedsniveauer mere relevant.

EU's evne til at tilpasse sig den nye verdensorden afhænger i høj grad af det lokale niveaus evne til at reagere, handle og samarbejde. Derfor er det vigtigt at udstyre EU med en forvaltningsform, der både:

— bekræfter globaliseringen og fremkomsten af en flerpolet verden, der afstedkommer de udfordringer, som EU skal løse;

— fortsætter den europæiske integrationsproces med afvikling af grænserne, sammenlægning af markederne og tilnærmer borgerne til hinanden under hensyntagen til den nationale suverænitet og bevarelsen af identiteterne.

For at garantere og udvikle den europæiske model er det nødvendigt at afværge de to største risici ved globaliseringen:

— risikoen for, at vores samfund bliver ensartede: mangfoldigheden skal fremmes;

— risikoen for voksende ulighed i medlemsstaterne og mellem medlemsstaterne: solidariteten skal forsvares.

Regionsudvalgets politiske initiativ kommer midt i en overgangs- og forandringsfase inden for den europæiske integrationsproces. Valget til Europa-Parlamentet og indsættelsen af en ny Kommission, overgangen til en ny institutionel ramme, omlægningen af EU's budget samt de direkte og indirekte virkninger af den verdensomspændende krise vil fortsat præge Fællesskabets dagsorden i de kommende år.

I løbet af de kommende måneder skal EU definere, revidere og tilpasse sine fælles strategier til de store globale udfordringer og indføre nye instrumenter, der kan sikre gennemførelsen af disse strategier. Denne næste cyklus skal føre til en ny tilgang til europæisk forvaltning, der både kommer til udtryk i metodologien og indholdet af forslagene samt i virkningerne af Fællesskabets indgriben.

Forvaltning på flere niveauer bidrager til opnåelsen af de vigtige politiske mål for Den Europæiske Union: borgernes Europa, økonomisk vækst og sociale fremskridt, bæredygtig udvikling og EU's rolle som global aktør. Den styrker EU's demokratiske dimension og effektiviserer processerne i EU. Forvaltning på flere myndighedsniveauer finder imidlertid ikke anvendelse på alle Unionens politikker, og når den finder anvendelse, sker det sjældent på en symmetrisk eller homogen måde.

Regionsudvalgets fremgangsmåde og de fremsatte henstillinger er udformet med udgangspunkt i de eksisterende traktater, men skal ikke desto mindre ses i forhold til den forventede ikrafttræden af Lissabon-traktaten, hvori man bekræfter den lokale dimension og navnlig den territoriale samhørighed i den europæiske integrationsproces og styrker mekanismerne for forvaltning på flere myndighedsniveauer.

Indførelsen af en reel forvaltning på flere niveauer i Europa har altid været en strategisk prioritering for Regionsudvalget. Den er i dag en forudsætning for forsvarlig forvaltning i Europa (4). Gennem denne hvidbog omsættes denne prioritering, der foreslås klare politiske valg med henblik på at forbedre den europæiske forvaltning, og der anbefales specifikke instrumenter og mekanismer, der kan aktiveres i alle faser af den europæiske beslutningsproces. I hvidbogen identificeres en række mulige foranstaltninger og overvejelser, der i borgernes interesse kan lette udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker (5), og den indeholder ligeledes løfter om at udvikle sådanne foranstaltninger samt eksempler på delt forvaltning. Den udgør desuden Regionsudvalgets første bidrag til vismandsgruppen, som Det Europæiske Råd har givet til opgave at foregribe og afhjælpe langsigtede problemer (dvs. frem mod 2020-2030) mere effektivt, idet man tager udgangspunkt i Berlinerklæringen af 25. marts 2007.

Hvidbogen indskriver sig i en bevidst politisk udviklingsproces, der har til formål at »Opbygge Europa i partnerskab« og indeholder to overordnede strategiske mål: at fremme deltagelsen i den europæiske proces og styrke effektiviteten af Fællesskabets indsats. Borgernes faldende interesse for EU-valget samtidig med, at EU-medlemskabet af hovedparten opfattes som en fordel i forbindelse med globaliseringens udfordringer, opfordrer til igen at lade de politiske tiltag tage udgangspunkt i principperne og mekanismerne om forvaltning på flere niveauer.

2. Opbygning af et Europa i partnerskab

Unionens evne til at opfylde sin mission og nå Fællesskabets mål afhænger af dens institutionelle struktur, men især af dens forvaltningsform. Legitimiteten, effektiviteten og synligheden af Fællesskabets funktionsmåde er garanteret takket være bidragene fra alle aktører. Disse bidrag sikres, hvis de regionale og lokale myndigheder er reelle »partnere« og ikke kun fungerer som mellemmænd. Partnerskab er mere vidtgående end deltagelse og høring. Det fremmer en mere dynamisk fremgangsmåde og en øget ansvarliggørelse af de forskellige aktører. Udfordringen ved forvaltning på flere myndighedsniveauer ligger derfor i komplementariteten af og forholdet mellem den institutionelle forvaltning og partnerskabsbaseret forvaltning (6). Udviklingen af den politiske og administrative kultur inden for Den Europæiske Union bør derfor fremmes og stimuleres. Dette synes at være et ønske hos de europæiske borgere.

I. Borgerne og delt forvaltning: resultaterne af Eurobarometerundersøgelsen (7)

— I den særlige Eurobarometerundersøgelse 307 om regionale og lokale myndigheders rolle i Europa, som blev offentliggjort i februar 2009, dokumenteres det, at delt forvaltning forekommer naturligt for europæerne. Resultaterne af denne undersøgelse, der blev gennemført blandt 27 000 europæiske borgere i de 27 medlemsstater i løbet af efteråret 2008, viser, at borgerne mener, at de nationale politiske repræsentanter, medlemmerne af Europa-Parlamentet og de regionale og lokale politiske repræsentanter alt andet lige er i stand til at forsvare deres interesser på europæisk plan. (29 % har tillid til deres nationale politiske repræsentanter, 26 % har tillid til deres medlemmer af Europa-Parlamentet og 21 % til deres regionale og lokale repræsentanter).

— Undersøgelsen bekræfter borgernes forventning om et Europa, der er mere på linje med deres daglige virkelighed, og som baserer sig på indsatsen fra deres folkevalgte på regionalt og lokalt plan. 59 % af dem skønner, at der ikke tages tilstrækkeligt hensyn til de regionale og lokale myndigheder i den europæiske proces.

— Den vidner om borgernes nære tilknytning til det lokale og regionale demokrati, hvilket fremgår af deres tillid til de folkevalgte på lokalt og regionalt plan (50 %) sammenlignet med regeringen i deres land (34 %) og Den Europæiske Union (47 %).

— I denne Eurobarometerundersøgelse opfordres der desuden til indførelse af decentraliserede kommunikationsstrategier: 26 % af europæerne mener, at de folkevalgte på lokalt og regionalt plan er de bedst placerede til at forklare de europæiske politikkers indvirkning på deres hverdag (28 % for nationale politiske repræsentanter og 21 % for medlemmer af Europa-Parlamentet).

Regionsudvalget opfatter forvaltning på flere myndighedsniveauer som en koordineret indsats fra Unionen, medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheders side baseret på et partnerskab og med det formål at gennemføre Den Europæiske Unions politikker. Dette indebærer et delt ansvar på de forskellige niveauer og er baseret på alle kilder til demokratisk legitimitet og på repræsentativiteten af de forskellige involverede aktører. Dette kræver i en integreret tilgang, at de forskellige forvaltningsniveauer deltager i udformningen af Fællesskabets politikker og lovgivning gennem forskellige mekanismer (høring, lokale konsekvensanalyser osv.).

Forvaltning på flere myndighedsniveauer er en dynamisk proces med en horisontal og en vertikal dimension, der på ingen måde udhuler det politiske ansvar, men tværtimod fremmer den fælles beslutningsproces og gennemførelse, hvis mekanismerne og instrumenterne er relevante og anvendes korrekt. Forvaltning på flere myndighedsniveauer udgør dermed en politisk »handlingsramme« snarere end et juridisk instrument og skal ikke udelukkende opfattes som en metode til kompetencefordeling.

I sin hvidbog fra 2001 om nye styreformer i EU (8) identificerede Kommissionen fem principper for gode styreformer: åbenhed, deltagelse, ansvarlighed, effektivitet og sammenhæng. Gennem forvaltning på flere niveauer sikres gennemførelsen af disse principper, samtidig med at de forlænges og udbygges.

Gennemførelsen af forvaltning på flere niveauer er baseret på respekten for subsidiaritetsprincippet, hvorved man undgår, at beslutningerne koncentreres på et enkelt myndighedsniveau, og sikrer sig, at politikkerne udformes og gennemføres på det mest hensigtsmæssige niveau. Respekten for subsidiaritetsprincippet og forvaltning på flere niveauer er uadskillelige: det ene drejer sig om de forskellige myndighedsniveauers kompetence, mens det andet lægger vægt på interaktionen mellem disse.

EU er baseret på et fundament af fælles værdier og grundlæggende rettigheder, som har dannet grundlag for fremkomsten af en fælles politisk kultur på EU-niveau. Subsidiaritet, proportionalitet, nærhed, partnerskab, solidaritet, gensidig loyalitet er de strukturelle principper, der inspirerer og er styrende for Fællesskabets indsats. De er afgørende for den europæiske model for beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, heriblandt regionalt og lokalt selvstyre og respekt for forskelligheden. Fremme af og forsvar for denne model forudsætter delt ansvar mellem alle myndighedsniveauer.

Regionsudvalget bidrager i øvrigt til gennemførelsen af aftalememorandummet mellem Den Europæiske Union og Europarådet med henblik på at skabe en paneuropæisk konsensus om styreformer på flere niveauer baseret på demokratiske værdier og principper og et forfatningsmæssigt fundament af grundlæggende rettigheder (9).

Styreformer på flere niveauer kan ikke sammenfattes til at bestå i en omsætning af de europæiske eller nationale mål til lokale eller regionale foranstaltninger, men skal ligeledes forstås som en proces for integration af de regionale og lokale myndigheders mål i EU's strategier. Forvaltning på flere niveauer skal desuden styrke og udvikle de lokale og regionale myndigheders kompetencer på nationalt plan og fremme deres inddragelse i koordineringen af EU's politik, og derved styrke udformningen og iværksættelsen af Fællesskabets politikker.

Betingelserne for gode styreformer på flere niveauer findes faktisk i medlemsstaterne. Selv om der i Europa er en klar decentraliseringstendens, der ganske vist er ulige fordelt, men som alligevel er generel, er forudsætningerne for denne delte forvaltning ikke fuldt ud til stede. Principperne og mekanismerne for høring, koordinering, samarbejde og evaluering på fællesskabsplan skal i første række anvendes i medlemsstaterne.

Overgangen fra de grundlæggende elementer i et europæisk samfund, som er baseret på ressourcer, til et samfund baseret på viden forudsætter en udvikling af de styreformer, der fremover skal sikre en overordnet og integrerende fremgangsmåde, der er mere horisontal, og som fører til mere målrettede fællesskabsstrategier og indførelsen af koordinerede og integrerede fælles politikker. EU's budget skal afspejle en progressiv integrationsdynamik, der omfatter udformning og finansiering af fælles politikker og eksperimentelle fællesskabsforanstaltninger.

Fællesskabsmetoden skal fortsat være hovedhjørnestenen i de europæiske styreformer (10). Den har hidtil været garanti for en vellykket europæisk integrationsproces, men den skal kunne tilpasses, så den fortsat kan være en effektiv og gennemsigtig politisk organisationsmodel.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at iværksætte en samordningsproces med sigte på udarbejdelse af et EU-charter for forvaltning på flere niveauer, hvori man fastlægger principper og bestemmelser for en fælles og delt forståelse af europæiske styreformer, som tager hensyn til subsidiaritetsprincippet, som kan støtte de lokale og regionale styreformer og decentraliseringsprocessen mellem medlemsstater, kandidatlande og nabolande, og som kan være garant for den politiske vilje til at respektere de regionale og lokale myndigheders selvstyre og deres inddragelse i den europæiske beslutningsproces;

— at fremme beskyttelsen af grundlæggende rettigheder på flere niveauer og med henblik herpå at samarbejde med Agenturet for grundlæggende rettigheder om at fremme og videreformidle bedste praksis på regionalt og lokalt plan (11);

— at deltage i debatten på fællesskabsplan og de kommende forhandlinger for at forsvare et ambitiøst fællesskabsbudget, der sikres de nødvendige midler til at kunne foregribe de globale udfordringer og gennemføre integrerede og koordinerede strategier, og som kan fungere som grundsten og løftestang for kontraktbaserede partnerskaber mellem de forskellige myndighedsniveauer;

og anbefaler:

— at alle større strategiske reformer i Fællesskabet indbefatter en territorial handlingsplan, der afstemmes mellem Europa-Kommissionen og Regionsudvalget, og som omfatter politiske mekanismer, der kan fremme ejerskabet til samt gennemførelsen og evalueringen af de iværksatte politikker, og som indbefatter en decentraliseret kommunikationsplan. Denne foranstaltning vil give mulighed for at vende den nuværende proces, hvor de regionale og lokale myndigheder alt for ofte først inddrages i fasen efter udformningen af Fællesskabets foranstaltninger;

— at der i medlemsstaternes vækst- og stabilitetspakker og Kommissionens evaluering af disse fuldt ud tages højde for de regionale og lokale finansers kvantitative og kvalitative dimension, og at man i højere grad inddrager de lokale og regionale myndigheder i forvaltningen af de offentlige udgifter.

3. Fremme af deltagelsen i den europæiske proces

Borgernes tilslutning til den europæiske proces er en troværdighedsudfordring for det europæiske demokrati. Unionsborgerskabet opbygges og de europæiske styreformer tilrettelægges på et fundament af deltagelse. Der er således to dimensioner: det repræsentative demokrati, som er dets grundlag, og deltagelsesdemokratiet, som supplerer det. En god europæisk forvaltning indebærer, at de folkevalgte myndigheder og aktørerne i civilsamfundet samarbejder for det fælles bedste. De regionale og lokale myndigheder besidder en indiskutabel demokratisk legitimitet. De er direkte ansvarlige over for borgerne og udgør den overvejende del af den demokratiske legitimitet inden for EU og udøver en betydelig del af de politiske beføjelser. Forvaltning på flere niveauer skal i denne forbindelse kombinere den institutionelle anerkendelse af flere myndighedsniveauer i Europa gennem hensigtsmæssige mekanismer, der er baseret på politisk samarbejde og stimulering af den offentlige opinion i Europa.

Konsolidering af den institutionelle repræsentation

De regionale og lokale myndigheders institutionelle repræsentation har været garanteret siden Maastrichttraktaten og er blevet konsolideret ved successive institutionelle reformer. Lissabontraktatens ikrafttræden vil udgøre en betydningsfuld etape i den institutionelle anerkendelse af den rolle, som forvaltning på flere niveauer spiller for EU's funktionsmåde. I den henseende bør man i Regionsudvalgets og Rådet for Den Europæiske Unions aktiviteter give forrang til en styrkelse af de regionale og lokale myndigheders repræsentation i og indflydelse på Fællesskabets beslutningsproces. Ifølge traktaterne har regionerne i henhold til de respektive nationale forfatningsstrukturer rent faktisk siden 1994 haft mulighed for at deltage i aktiviteterne i Rådet for Den Europæiske Union. Denne direkte deltagelse giver repræsentanterne for de berørte regioner mulighed for at indgå i medlemsstaternes delegationer, for at kunne lede den nationale delegation og eventuelt varetage formandskabet for Rådet.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— i henhold til sin hensigtserklæring at konsolidere sin status som politisk forsamling, sin inddragelse i udformningen af europæiske strategier og fællesskabslovgivningen forud for beslutningsprocessen, overvågning af subsidiaritetsprincippet i henhold til Lissabontraktatens ånd og bogstav, evalueringer af de territoriale virkninger af Fællesskabets politikker og sin rolle som formidler af deltagelsesdemokratiet i Europa;

— med sigte herpå at udvikle sine interinstitutionelle relationer med Europa-Kommissionen med henblik på en revision af samarbejdsaftalen, med Europa-Parlamentet inden for rammerne af det politiske program for den kommende valgperiode og endelig med Rådet for Den Europæiske Union med henblik på at tilnærme den mellemstatslige dynamik til de regionale og lokale folkevalgtes politiske arbejde med at udforme og gennemføre europæiske beslutninger;

— at videreføre sin indsats for en tilnærmelse til de nationale parlamentariske forsamlinger og de regionale lovgivende forsamlinger, navnlig som led i overvågningen af subsidiaritetsprincippet.

anmoder det medlemsstaterne:

— om systematisk at kunne deltage i de formelle og uformelle rådsmøder om Fællesskabets politikker, der drejer sig om områder med obligatorisk høring, eller som navnlig vedrører de regionale og lokale myndigheder inden for rammerne af deres kompetencer;

— om at få adgang til Rådets dokumenter på linje med de øvrige europæiske institutioner, der deltager i udformningen af fællesskabslovgivningen;

og opfordrer det medlemsstaterne:

— til, når der ikke findes muligheder for en formel repræsentation i Rådet eller dets forberedende udvalg, at indføre en intern samordnings- og koordineringsproces med de regionale og lokale myndigheder og give dem elektronisk adgang til medlemsstaternes opfølgningssystem for forslag til EU-lovgivning under udarbejdelse med henblik på, dels at tage højde for deres kompetencer i forbindelse med udformningen af den nationale holdning, dels at give dem mulighed for at deltage i overvågningen af nærhedsprincippet;

— til at styrke og udvide de allerede eksisterende mekanismer for udformning af den nationale holdning og for formel repræsentation i Rådet for at de kan være i fuld overensstemmelse med den kompetencefordeling, der er fastlagt i de respektive staters forfatning.

Tilrettelæggelse af det politiske samarbejde

Forvaltning på flere niveauer forudsætter gensidig loyalitet mellem alle myndighedsniveauer og mellem institutionerne for at kunne nå de fælles mål. Den institutionelle ramme er grundlæggende, men er dog ikke tilstrækkelig til at garantere forsvarlig forvaltning. Til gengæld er det helt nødvendigt med et godt samarbejde mellem de forskellige politiske niveauer og institutionerne; der skal være tale om et samarbejde baseret på tillid og ikke på konfrontation mellem forskellige politiske og demokratiske legitimiteter.

Det europæiske demokrati ville blive styrket af et mere integrerende og fleksibelt interinstitutionelt samarbejde og et mere stabilt politisk samarbejde mellem de forskellige myndighedsniveauer. De europæiske politiske partier er særligt vigtige for at styrke det europæiske politiske forum og dermed bidrage til at udvikle den politiske kultur med forvaltning på flere myndighedsniveauer.

På grund af Regionsudvalgets og Europa-Parlamentets politiske karakter er det logisk, at de indgår i et tæt samarbejde for at styrke den europæiske integrationsproces' demokratiske legitimitet, både i de europæiske politiske familier og grupper, men også i deres forskellige forhandlingsorganer (12).

Det interparlamentariske samarbejde bekræftes gradvist som en væsentlig bestanddel af den demokratiske legitimitet og processen for udarbejdelse af den europæiske lovgivning. Forvaltning på alle myndighedsniveauer er en måde, hvorpå også de lokale og regionale myndigheder i højere grad kan inddrages i denne proces. Regionale parlamenter og lovgivende forsamlinger vil navnlig i kraft af den tidlige varslingsmekanisme, som foreslås i Lissabontraktaten, kunne deltage i evalueringen af nærhedsprincippet.

Lissabontraktatens forslag finder anvendelse på alle medlemsstater, men kan gennemføres på forskellige måder. RU opfordrer derfor de medlemsstater, hvis nationale parlament ikke har et kammer, der repræsenterer de territoriale myndigheder, til at overveje muligheden for at inddrage disse i processen for overvågning af subsidiaritetsprincippet.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at styrke det politiske og institutionelle samarbejde med Europa-Parlamentet for at fremme inddragelsen af borgernes ønsker ved udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets foranstaltninger.

— at støtte pilotinitiativet »Erasmus for lokale og regionale folkevalgte« og med henblik herpå at samarbejde med Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om den konceptuelle og operationelle udvikling og fremme indførelsen af programmer for uddannelse og udveksling af erfaringer og god praksis rettet mod lokale og regionale folkevalgte;

og opfordrer:

— de territoriale råd af folkevalgte til at afholde særlige møder om europæisk integration og europæisk politik samt til at inddrage repræsentanter for de forskellige europæiske institutioner, der arbejder med delt forvaltning, i deres forhandlinger.

Borgmesteraftalen udgør et forbillede for byers og regioners aktive deltagelse i gennemførelsen af strategiske mål i EU og bør udvides til andre områder som beskæftigelse og politikker vedrørende social integration eller udstødelse.

II. Borgmesteraftalen: engagement i og samarbejde om kampen mod klimaændringer

— Borgmesterpagten er et politisk initiativ, der har til formål at samle borgmestrene fra Europas byer om et fælles mål om nedbringelse af CO2-emissionerne inden 2020: en 20 % reduktion af udledningerne af drivhusgasser, en 20 % forbedring af energieffektiviteten og anvendelse af 20 % vedvarende energi i energiforbruget.

— Byerne og regionerne står for mere end halvdelen af de menneskeskabte drivhusgasemissioner ved energiforbrug. Derfor er det meget vigtigt at skabe en hensigtsmæssig ramme for at ansvarliggøre byer, regioner og medlemsstater i kampen mod klimaændringer.

— Ved at underskrive denne aftale forpligter borgmestrene sig til at iværksætte en handlingsplan for bæredygtig energi i deres lokalsamfund. Aftalen giver dem mulighed for at etablere et netværk af pionererfaringer, lette udvekslingen af god praksis og øge borgernes og de lokale socioøkonomiske aktørers bevidsthed om et bæredygtigt energiforbrug.

— Regionsudvalget arbejder side om side med Kommissionen for at udvikle dette initiativ og foreslår, at det udvides til også at omfatte de regionale myndigheder. Det er faktisk nødvendigt, at byernes handlingsplaner indarbejdes i de regionale og nationale handlingsplaner.

— For at gøre borgmesteraftalen mere effektiv er det ligeledes vigtigt, at den politiske mobilisering i marken følges op af konkrete svar i form af europæiske politikker og finansiering: lokale myndigheder og regioner, der ønsker at investere i programmer for energieffektivitet og fremme brugen af bæredygtige energikilder, bør have let adgang til lån fra Den Europæiske Investeringsbank.

PS: I marts 2009 har hen ved 470 europæiske byer underskrevet pagten og mange flere har givet udtryk for, at de har til hensigt at gøre det.

De regionale og lokale myndigheder er gradvis blevet uomgængelige aktører i EU's politik udadtil og i udvidelsesstrategien. Uden nogen overlapning i forhold til de relevante mekanismer på fællesskabsplan gør den empiriske metode ved udviklingen af internationale relationer mellem regionale og lokale myndigheder dem i dag til aktører i globaliseringen.

Merværdien ved de territoriale myndigheders deltagelse i udvidelsesprocessen har været tydelig ved de tidligere udvidelser og bør udgøre et referencepunkt ved gennemførelsen af den nuværende strategi, så der skabes en dynamik, der går i retning af et bæredygtigt demokrati på lokalt og regionalt plan (13) (14).

Den regionale tilgang til den europæiske naboskabspolitik rummer ligeledes gode eksempler på forvaltning på flere niveauer (Middelhavsdimensionen, østpartnerskabet, synergi i Sortehavsregionen, den nordlige dimension), og det gælder også for den europæiske politik for »Grand Voisinage« (regional integration af regionerne i den yderste periferi i deres nære geografiske rum), der skal underbygges af et effektivt samarbejde på regionalt og lokalt plan. Derfor forventes det, at Den regionale og lokale Euro-Middelhavsforsamling (ARLEM), som indgår i forvaltningen af Middelhavsunionen, en lokal og regional forsamling for Østeuropa og det sydlige Kaukasus med henblik på østpartnerskabet, som Europa-Kommissionen har foreslået, eller et permanent territorialt forum for den nordlige dimension, som Regionsudvalget har anbefalet, kan bidrage til naboskabspolitikken med operationel og integreret dynamik.

III. De regionale og lokale myndigheder som partnere i Middelhavsunionen

— For at udstyre det fornyede Euro-Middelhavspartnerskab med en territorial dimension og sikre en regional- og lokalpolitisk repræsentation inden for dette partnerskab har Regionsudvalget besluttet at oprette Den regionale og lokale Euro-Middelhavsforsamling (ARLEM).

— Stats- og regeringscheferne fra Euro-Middelhavsområdet støttede på deres møde i Paris den 13. juli 2008 Regionsudvalgets politiske initiativ. ARLEM sigter på at supplere dette partnerskab med en regional og lokal dimension og dermed garantere en hensigtsmæssig repræsentation af de regionale og lokale myndigheder samt deres aktive deltagelse i forvaltningen. ARLEM giver de regionale og lokale myndigheder mulighed for at frembringe konkrete resultater og gøre dette partnerskab til håndgribelig virkelighed for borgerne.

— ARLEM består af et ligeligt antal regionale og lokale repræsentanter fra EU og partnerne i Middelhavsområdet og ønsker at blive anerkendt som et rådgivende organ i den nye forvaltning af Middelhavsunionen. ARLEM fokuserer ligeledes på de regionale og lokale myndigheders deltagelse i konkrete projekter inden for en lang række områder som virksomhedsudvikling, miljø, energi, transport, undervisning, kultur, indvandring, sundhed og decentraliseret samarbejde. Gennem fremme af udveksling af god praksis tilskynder man til et samarbejde mellem de territoriale enheder og åbner nye muligheder for dialog.

Den traditionelle multilateralisme, som er kendetegnet ved samarbejde mellem nationalregeringerne og FN udvikles og beriges af et systematisk samarbejde mellem de territoriale myndigheder. I lyset af denne konstatering har De Forenede Nationers Udviklingsprogram (UNDP) etableret en »platform for innovative partnerskaber« (15).

Forvaltning på flere niveauer bidrager med en territorial og ikke en sektorbaseret fremgangsmåde til udviklingsstrategierne med henblik på at nå millenniumudviklingsmålene i lyset af de alt for centralistiske, sektorbaserede og vertikale metoder, der for længe har været gældende inden for udviklingsbistand (16). Bydiplomati udgør desuden endnu en løftestang i det politiske samarbejde i tilknytning til EU's foranstaltninger udadtil, som ikke bør undervurderes, idet det gør det muligt at overvinde større diplomatiske og politiske forhindringer.

Venskabsbyordninger og programmer for samarbejde mellem grænseregioner er blevet et vigtigt værktøj i tiltrædelses- og førtiltrædelsesprocessen og i naboskabspolitikken. I forbindelse med globaliseringen konsoliderer de værdierne ved den europæiske integration gennem udvikling af nye former for solidaritet (17).

Ved at anerkende bidraget fra de territoriale styreformer og det decentraliserede samarbejde har de internationale og europæiske institutioner gennem de senere år underbygget de regionale og lokale myndigheders rolle i den globale forvaltning (18).

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at evaluere de regionale og lokale myndigheders erfaringer fra de tidligere udvidelser gennem bidrag fra sine arbejdsgrupper om Vestbalkan, Tyrkiet og Kroatien samt det paritetiske rådgivende udvalg for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien;

— at udvikle det politiske og operationelle potentiale ved de territoriale forsamlinger til gavn for den europæiske naboskabspolitik; det insisterer i den forbindelse på betydningen af det interinstitutionelle samarbejde og koordineringen med de øvrige mekanismer;

— i samarbejde med Kommissionen at forestå »børsen for decentralt samarbejde« i form af en internetportal med henblik på gennem virtuelle metoder at give mulighed for informationsudveksling mellem de lokale myndigheder, der er aktive inden for udviklingssamarbejde, idet man herved letter tilnærmelsen mellem projekter hos de lokale myndigheder i henholdsvis Europa og i udviklingslandene (19);

— at styrke sin institutionelle position som det kompetente organ i EU med hensyn til udvikling af det lokale og regionale demokrati inden for rammerne af Unionens politik udadtil gennem valgobservationsmissioner i Europa og i tredjelande og styrke sit samarbejde om dette med Europa-Kommissionen og Kongressen af Lokale og Regionale Myndigheder i Europa.

og opfordrer Kommissionen:

— til at overveje at indføre et frivilligt politisk charter for de regionale og lokale myndigheders inddragelse i udvidelsesprocessen, som vil udgøre en fælles referenceramme for udviklingen af instrumentet for førtiltrædelsesstøtte til de regionale og lokale myndigheder og styrke det grænseoverskridende samarbejde og den institutionelle og administrative kapacitet hos de regionale og lokale strukturer i kandidatlande og potentielle kandidatlande (20).

Styrkelse af deltagelsesdemokratiet

Forvaltningen er stedse mere struktureret i netværk og prioriterer en horisontal samarbejdsdynamik. Denne udvikling er fremmende for inddragelsen af de talrige netværk, der er aktive på lokalt og regionalt plan i Europa og på verdensplan. Det er op til Regionsudvalget at koble disse meningsmultiplikatorer på den europæiske proces for at bidrage til en vellykket gennemførelse af de fælles politikker og borgernes ejerskab til disse.

IV. »Open Days«: den europæiske uge for regioner og byer

— Hvert år afholder Regionsudvalget og Europa-Kommissionens GD REGIO »de europæiske dage for regioner og byer« i Bruxelles. Som led i et interinstitutionelt partnerskab, der er udvidet med formandskabet for Unionen og Europa-Parlamentet, samler denne begivenhed mere end 7 000 deltagere og næsten 250 partnere. »Open Days«-arrangementets officielle partnere er på den ene side regionerne og deres repræsentationskontorer i Bruxelles og på den anden side utallige lokale partnere, f.eks. lokale foreninger og forskningsinstitutioner. Disse partnere er hovedarrangørerne bag den lange række møder og workshops og en betragtelig del af rammeprogrammet i forbindelse med »Open Days«.

— Med udgangspunkt i temaer fra Fællesskabets dagsorden og de regionale og lokale myndigheders europæiske prioriteringer samles nationale europæiske politikere, regionale og lokale myndigheder, eksperter og repræsentanter for socioøkonomiske kredse, fagforeninger, finansinstitutioner og civilsamfundet om begivenheder, seminarer, workshops og aktiviteter rettet mod medierne eller udstillinger.

— Denne begivenhed i Bruxelles ledsages af arrangementer i partnerbyer og -regioner, der letter udveksling af erfaringer, netværkssamarbejde og udveksling af ideer og erfaringer (21).

Netværk, organisationer og sammenslutninger af regionale og lokale myndigheder bidrager til at mobilisere de regionale og lokale myndigheder i den europæiske proces og inddrage dem i de operationelle mekanismer for det geografiske samarbejde (22). Siden oprettelsen af Regionsudvalget har samarbejdet mellem de vigtigste europæiske og nationale sammenslutninger af regionale og lokale myndigheder og bestemte temanetværk gjort det muligt at lade dets institutionelle rolle supplere disse organisationers. Ved at fremlægge sit arbejde og ved at fremme hvidbogens målsætninger og foranstaltninger vil Regionsudvalget bestræbe sig på at samarbejde med europæiske sammenslutninger af lokale og regionale myndigheder.

Forvaltning på flere niveauer forekommer i øvrigt meget relevant med henblik på at fremme et aktivt medborgerskab og sikrer en decentraliseret kommunikationspolitik, der er i bedre samklang med borgernes konkrete og umiddelbare forventninger, eftersom den gradvis bidrager til at slå bro over kløften til fællesskabsinstitutionerne og de politisk ansvarlige.

Den decentraliserede kommunikation om Europa har navnlig til formål at fremme indarbejdelsen af den europæiske dimension i den politiske forvaltning på lokalt og regionalt plan, at lette interaktionen med de lokale og regionale medier og anvendelsen på lokalt og regionalt plan af nyskabende kommunikationsteknologier og navnlig ressourcerne i Web 2.0. Den bidrager desuden til at stimulere afholdelsen af politiske debatter og offentlige møder om Europa på lokalt og regionalt plan og fremmer derved et aktivt medborgerskab ved at tilskynde til deltagelse i europæiske anliggender.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at udvikle et stabilt samarbejde med de relevante netværk på lokalt og regionalt plan, som fremmer forbindelser og interaktion i det europæiske samfund mellem den politiske og den økonomiske sfære samt forenings- og kulturlivet, og til at gøre rede for bedste praksis for deltagelse på lokalt og regionalt plan;

— at bidrage til at gennemføre en reel, decentraliseret kommunikationspolitik, hvis rækkevidde blev anerkendt i fælleserklæringen fra Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet om partnerskab om formidling af EU (23), der er baseret på et politisk engagement fra de institutionelle aktører med henblik på løbende at skabe en debat om Europa i de europæiske byer og regioner og redegøre for beslutninger truffet på EU-niveau;

— at udarbejde en handlingsplan, hvori man differentierer kommunikationsværktøjerne i forhold til de fastsatte mål og de berørte politiske områder for at skabe synergi i kommunikationen om den fælles strategi og de fælles politikker og deres omsætning for borgerne på lokalt og regionalt plan og at forelægge relevante anbefalinger for Den Interinstitutionelle Informationsgruppe (GII) (24).

— at foreslå metoder og værktøjer, der skal aktiveres på lokalt og regionalt plan for at nedbringe kommunikationsunderskuddet og tilskynde til en øget dækning i lokale og regionale medier af EU-politikkernes indvirkning på borgernes dagligdag og at styrke potentialet for kommunikation, information og formidling om Europa ved hjælp af de nye kommunikationsværktøjer og navnlig instrumentet Web 2.0.

anbefaler

— indførelse af hensigtsmæssige værktøjer til støtte for deltagelsesdemokratiet, navnlig inden for rammerne af Lissabonstrategien, den sociale dagsorden, Göteborgstrategien og udvikling af mekanismer af typen »lokal Agenda 21«, som er integrerede deltagelsesmekanismer til formulering af langsigtede strategiplaner (25);

— så snart Lissabontraktaten træder i kraft at undersøge mulighederne for samarbejde mellem Regionsudvalget, lokale og regionale myndigheder og de andre EU-institutioner med henblik på at udvikle instrumentet til et europæisk borgerinitiativ for at konkretisere dets potentiale til at igangsætte en ægte europæisk politisk debat og derved forbedre legitimiteten af EU's system med forvaltning på flere myndighedsniveauer.

— at styrke undervisningen i europæisk samfundskundskab ved at trække på de regionale og lokale myndigheders kompetencer;

anmoder Kommissionen

— om at tage hensyn til nye parametre i sin evaluering af de europæiske borgeres holdninger (Eurobarometer), der er udtryk for de regionale og lokale myndigheders reelle inddragelse i EU's arbejdsgang, og indførelsen af fælles strategier og politikker;

og opfordrer:

— medlemsstaterne til at etablere en mere integreret e-forvaltning for regioner og byer og disse til gennem deres kommunikationspolitik og e-forvaltningssystem at gøre borgerne bevidste om EU's resultater og udfordringerne for borgerne.

— EU-institutionerne til at indføre en kommunikationsstrategi af typen Web 2.0 og at benytte de nye internetbaserede sociale netværk, You tube///EU tube.

4. Styrkelse af effektiviteten af EU's indsats

Formålet med forvaltning på flere myndighedsniveauer er at styrke EU's indsats på de områder, som er centrale for borgerne i EU. I et så integreret område som EU indvirker ethvert EU-indgreb direkte på regioner og kommuner og på deres borgere. Det er derfor vigtigt, at der hersker overensstemmelse mellem EU's mål og EU-politikkernes effekt på regioner og kommuner. Anbefalingerne i denne hvidbog sigter derfor mod at afstemme EU's formål bedre efter de forskellige, faktiske forvaltnings- og planlægningsforhold, som de folkevalgte i regioner og kommuner stilles over for ved gennemførelsen af vigtige fælles politikker.

Valget af relevante instrumenter er hovedkriteriet for at sikre, at fællesskabsmetoden er effektiv, og for at udvikle standarderne for styreformer i EU ved at tillægge differentiering og specialisering større betydning. Disse instrumenters fordeling på de forskellige myndighedsniveauer vil derfor udgøre en garanti for, at EU's indsats kommer til at hænge sammen. Processerne vedrørende høring, eksperimentering, territoriale konsekvensanalyser, den åbne koordinationsmetode, retlige midler til kontraktindgåelse, såsom territorialpagter eller den europæiske gruppe for territorialt samarbejde, skal udbygges for at modvirke de negative konsekvenser af koncentration i beslutningstagningen, spredning i indsatsen og udvanding af resultatet. Disse mekanismer og instrumenter udgør nye metoder til realisering af EU's strategiske målsætninger.

Udformning og implementering af de fælles politikker i partnerskab

Denne fleksible forvaltningsmetode kan med fordel og efter variable mekanismer tilpasses de forskellige fælles politikker alt efter deres karakteristika. Samhørighedspolitikken fungerer som god praksis for forvaltning på flere myndighedsniveauer, og miljøpolitikken har været et laboratorium for visse mekanismer og procedurer.

V. EU's samhørighedspolitik: løftestangseffekt for de fælles politikker

— I 20 år har samhørighedspolitikken til stadighed vist sin merværdi og illustrerer takket være udviklingen af konkrete projekter for borgeren den europæiske solidaritet. Den har udviklet sig i tidens løb. Den blev udformet for at ledsage lanceringen af det indre marked for at sikre udviklingen af de svageste regioner har den gjort det muligt at afhjælpe de socioøkonomiske forskelle, som er affødt af de successive udvidelser af Unionen, og er blevet et vigtigt redskab til at støtte strategien for vækst og beskæftigelse i alle EU's kommuner og regioner. For nylig blev den anvendt til at støtte den europæiske økonomiske genopretningsplan.

— Den europæiske samhørighedspolitik, som i øjeblikket tegner sig for en tredjedel af fællesskabsbudgettet, har en reel finansiel løftestangseffekt og interinstitutionel partnerskabseffekt, som forstærkes af brugen af offentligt-private partnerskaber og finansielle instrumenter fra Den Europæiske Investeringsbank. Den europæiske samhørighedspolitiks løftestangseffekt viser sig også i dens evne til at fremme synergi på europæisk niveau mellem lokale, regionale og nationale udviklingsstrategiske prioriteringer.

— Et andet bemærkelsesværdigt aspekt ved den løftestangseffekt, der er knyttet til anvendelsen af strukturfonde, vedrører styrkelsen af de offentlige myndigheders institutionelle kapacitet. Ved at stimulere deres forvaltningskapacitet og harmonisere deres procedurer på europæisk plan har samhørighedspolitikken fremmet gennemførelsen af Fællesskabets politikker. Endelig har samhørighedspolitikken takket være partnerskabet og samarbejdet mellem de offentlige institutioner og civilsamfundets aktører gjort det muligt at etablere globale løsninger på forskellige situationer i EU.

— Begrebet territorial samhørighed bør udvides, så det også tager højde for de nye udfordringer, som regionerne og de lokale myndigheder står over for (globalisering, klimaændring, energisikkerhed, indvandring m.m.). Derfor må de konkrete mål, hvortil der afsættes EU-midler, defineres fleksibelt i forhold til hvert enkelt områdes særegenhed og baseres på dets egen strategi for konkurrenceevne og bæredygtighed.

På de politikområder, hvor EU ikke udtrykkeligt har fået tildelt en kompetence, men hvor fællesskabspolitikker alligevel har en effekt, f.eks. inden for boligpolitik og en stor del af forsyningspligtydelserne, er forvaltning på flere niveauer et redskab til at vise, at disse områder er horisontale, og at kompetencefordelingen ikke skal fortolkes alt for håndfast, så der kan nås fælles mål, samtidig med at der tages hensyn til de respektive medlemsstaters forfatningsmæssige og administrative mangfoldighed.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at planlægge og lancere initiativer, der har til formål at udbrede god praksis inden for partnerskaber, og som er forbundet med fastlæggelsen af lokale, regionale, nationale og supranationale politiske prioriteringer i medlemsstaterne, og til at støtte alle initiativer, der iværksættes af medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og Kommissionen, med henblik på at anvende princippet om partnerskab med de regionale og lokale myndigheder, ikke kun i den fase, hvor politikkerne udføres, men også, og særligt, i forbindelse med udformningen af dem;

— at foreslå interinstitutionelle mekanismer, som styrker de politiske og strategiske aspekter af evalueringen af den europæiske samhørighedspolitik ved at konsolidere de rapporter, som udarbejdes på nationalt og regionalt niveau i en europæisk analyse- og prognoseramme.

anbefaler:

— at styrke partnerskabet både vertikalt mellem »regionale og lokale myndigheder — den nationale regering og EU« og horisontalt »regionale og lokale myndigheder — civilsamfundet«, især i forbindelse med den sociale dialog, ved at skabe rammer for borgernes deltagelse via de organer, som er oprettet af de forskellige berørte offentlige forvaltninger — især dem, som er tættest på borgerne geografisk set og i kraft af nærhedsprincippet. Via denne deltagelse kan de forskellige sociale grupper komme til orde med deres vurderinger, synspunkter og forslag om EU-initiativernes forskellige aspekter;

— at de administrative procedurer forenkles og for at indføre en retlig, administrativ og finansiel ramme, som er gunstig for innovation, og udforme nye redskaber til at fremme den regionale innovation og styrke finansieringsformerne (risikovillig kapital, private individuelle investorer, mikrokreditter osv.);

— at styrke de lokale og regionale myndigheders administrative kapacitet for at sikre en kompetent forvaltning af projekterne og øge udvekslingen af god praksis i EU med hensyn til lokal og regional forvaltning;

og opfordrer Kommissionen:

— til i hvert enkelt tilfælde at analysere tilpasningerne til fællesskabspolitikkerne med sigte på et styrket partnerskab;

— til at fremme koordineringen mellem strukturfondsinterventionerne, de sektorspecifikke programmer og programmerne for udvikling af landdistrikterne;

— til at evaluere fremskridtene med hensyn til forenkling og decentralisering af strukturfondene i perioden 2007-2013. Den bør især påse, at de administrative byrder står i rimeligt forhold til foranstaltningernes art og omfang samt de konsekvenser, de har for de regionale og lokale myndigheder.

Koordinering af den europæiske proces

En koordinering af de forskellige myndighedsniveauers indsats på den ene side og samordning af politikker og instrumenter på den anden er absolut nødvendig for at forbedre styreformerne i EU og gennemføre EU's strategier. Den økonomiske krise og enigheden om, at der er et presserende behov for en koordineret EU-reaktion understreger selve betydningen af koordinering, men illustrerer samtidig de vedvarende vanskeligheder ved at sikre sådanne fælles tiltag på grund af manglende koordinering og gensidig tillid. Krisen er derfor en prøve for den europæiske integrationsproces. Det, der står på spil, er EU's evne til at koordinere de politiske bestræbelser på at foreslå et mere afbalanceret alternativ for bæredygtig udvikling og territorial samhørighed takket være samarbejdet mellem de forskellige aktører og de regionale og lokale myndigheders direkte involvering samt offentligt-private partnerskaber (26). De europæiske integrationsmekanismer bør takket være fællesskabsmetoden og et mellemstatsligt samarbejde baseres på konjunkturstimulerende instrumenter af finansiel, økonomisk, social, regional og lokal art samt en bedre koordinering af krisestyringspolitikken (yderligere fleksibilitet i de europæiske strukturfonde, Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen, støtte fra EIB osv.) og tiltagene for at komme ud af krisen (innovationspolitikker, industripolitik osv.) (26).

Fællesskabsmetoden er bedre i stand til at sikre iværksættelsen af forvaltning på flere myndighedsniveauer. Anvendelsen af den åbne koordinationsmetode, der sigter mod at supplere fællesskabsmetoden, som er baseret på samarbejdet mellem de tre »store« institutioner og udelukkende overlader lovgivningsinitiativet til Kommissionen på de områder, hvor EU kun har koordinerings- eller støttekompetencer, har imidlertid fundet sted i flere år, uden at der er rørt ved dens dominans. Anvendt fra sag til sag kan metoden under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet tilskynde til samarbejde, til udveksling af god praksis og til aftaler om fælles indfaldsvinkel og mål for medlemsstaterne.

Den åbne koordinationsmetode har imidlertid endnu ikke, for så vidt angår dens oprindelige målsætninger, tilført den forventede merværdi og har ikke vist sig tilfredsstillende for de regionale og lokale myndigheder, som ikke er tilstrækkeligt involveret. Derimod vurderer disse, at den kan udvides til andre interventionsområder på betingelse af, at den bliver mere inklusiv.

VI. Regionsudvalgets platform til overvågning af Lissabonstrategien

— Regionsudvalget oprettede i 2006 en platform til overvågning af Lissabonstrategien, som i dag omfatter over hundrede regioner og byer fra 26 medlemsstater. Dette udvekslings- og evalueringsnetværk overvåger de regionale og lokale myndigheders inddragelse i styringen af Lissabonstrategien og samspillet med samhørighedspolitikken.

— I udvalgets overvågningsrapport »opfyldelse af Lissabondagsordenens mål takket være koordinerede og integrerede territoriale politikker« understreges nødvendigheden af, at alle berørte forvaltningsniveauer styrker synkroniseringen og koordineringen af deres politiske dagsordener, og etablerer en bredere vifte af retlige instrumenter.

— Regionsudvalget iværksatte bl.a. i forbindelse med det europæiske topmøde for regioner og byer i Prag den 5. og 6. marts 2009 en høringsproces om den fremtidige strategi for vækst og beskæftigelse med henblik på at få de regionale og lokale myndigheder til at deltage i udformningen fra starten af. (www.lisbon.cor.europa.eu).

— For at forbedre rammebetingelserne for virksomhederne, og især de små og mellemstore virksomheder, har Regionsudvalget til hensigt at oprette en innovationspris, hvorved de mest initiativrige regioner i EU hædres. Prisen »europæisk iværksætterregion«, som vil blive uddelt hvert år, vil anspore regionerne til at udarbejde en strategisk planlægning af økonomiske og sociale reformer, som er bæredygtige på lang sigt og i omfattende grad støttes af befolkningen og de lokale aktører.

— Regionsudvalget har således til hensigt at sætte yderligere skub i lanceringen af den nye post-Lissabonstrategi for vækst og beskæftigelse, samtidig med at de 10 principper i EU's »Small Business Act« udbredes på lokalt og regionalt niveau.

Lissabonstrategien mangler unægtelig koordinering og indgår fortsat i en proces, der er for nedadgående. Lissabonparadokset, der er blevet belyst af Regionsudvalgets overvågningsplatform, viser, at omfanget af de regionale og lokale myndigheders inddragelse har været utilstrækkeligt, og understreger, at det haster med at indføre en mere decentraliseret fællesskabsstrategi for vækst og beskæftigelse, som hviler på potentialet i regionerne og byerne, som qua deres kompetencer er de mest innovations-, forsknings- og uddannelsesfremmende aktører i Europa (27).

Genopretningen af den europæiske økonomi sker også ved at realisere målsætningerne i »Small Business Act« for Europa, som skal indgå i et partnerskab med de regionale og lokale myndigheder (28).

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at undersøge overvejelserne vedrørende en åben, territorial koordinationsmetode og fastsætte de EU-interventionsområder, som den åbne koordinationsmetode vil være mest relevant at anvende på for de regionale og lokale myndigheder, herunder navnlig indvandrings- og integrationspolitik, innovation og uddannelse;

— for Det Europæiske Råd i marts 2010 at fremlægge resultaterne af høringen af de regionale og lokale myndigheder om fremtiden for Strategien for vækst og beskæftigelse.

anmoder:

— medlemsstaterne om, at den åbne koordinationsmetode understøttes af regionale eller lokale handlingsplaner og vice versa bidrager til at sikre, at der tages hensyn til regionale og lokale planer i de nationale planer, samt sikrer, at der indgås skriftlige aftaler på flere niveauer; og det anmoder derfor Kommissionen om at anerkende eksistensen af regionale og lokale kontaktpunkter i forbindelse med overvågningen af den åbne koordinationsmetode.

og opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne:

— til at reformere den åbne koordinationsmetode for at gøre den mere inklusiv ved — i samarbejde med de lokale og regionale myndigheder — at udvikle indikatorer for deltagelsesdemokrati og territoriale indikatorer (29);

— til i tæt samarbejde med de regionale og lokale myndigheder at kortlægge de hindringer for at gennemføre det indre marked, som regionerne, byerne og kommunerne i øjeblikket står over for, samt passende løsninger til at tilpasse det indre marked til den nuværende sociale og økonomiske kontekst;

— til på passende vis at inddrage regionerne og de lokale myndigheder i revisionen af Lissabon-strategien for perioden efter 2010.

Udformning af integrerede politikker

Integrering sikrer effektive fælles politikker. Integrering forudsætter en vertikal dimension, der bygger på bedre koordination og bedre samarbejde mellem de forskellige myndighedsniveauer, og en horisontal dimension, der er baseret på en konsekvent gennemførelse af sektorpolitikkerne, for at kunne sikre en bæredygtig udvikling og opnå synergier med andre relevante EU-politikker.

Gennemførelsen af territorial samhørighed som en fællesskabsmålsætning er i den forbindelse afgørende for de fælles politikkers fremtid. Den territoriale samhørigheds anvendelsesområde skal afspejle tre dimensioner: en korrigerende dimension, der skal reducere de eksisterende forskelle og sikre lige adgang til fundamentale offentlige serviceydelser for alle borgere, uanset hvor de bor; en forebyggende dimension, der skal sikre en forbedring af sammenhængen i de sektorpolitikker, der har en territorial indvirkning, ved i alle tilfælde at satse på lokale ressourcer i de mindre gunstigt stillede områder for at fastholde befolkningstallet; og endelig en tilskyndende dimension, der skal styrke den territoriale integration ved at anspore til samarbejde.

Den territoriale samhørighed, som med Lissabontraktaten bliver en delt kompetence, der forvaltes af EU og medlemsstaterne i fællesskab, skal integreres i alle sektorpolitikkerne og blive indbegrebet af forvaltning på flere myndighedsniveauer. Byforvaltningen er desuden afgørende for en vellykket gennemførelse af strategierne for bæredygtig udvikling i byområderne, ikke kun i forhold til at koordinere alle myndighedsniveauerne, men også med henblik på at inddrage de lokale aktører. I en integreret tilgang skal byforvaltningen tage hensyn til den bæredygtige udviklings tre søjler — miljø, økonomi og sociale anliggender — for at sikre en egentlig social og territorial samhørighed. Også andre fælles politikker er relevante for at fremme en integreret og sammenhængende tilgang. Ligeledes bør landdistrikterne udarbejde integrerede strategier baseret på forvaltning på flere myndighedsniveauer for at fremme deres bæredygtige udvikling og konkurrenceevne. Disse strategier bør anvise måder, hvorpå man kan overvinde de naturbetingede ulemper i disse områder og skævhederne mellem disse områder og byzonerne.

VII. En integreret EU-havpolitik

— U dformningen af en integreret EU-havpolitik er et af de få eksempler på, at man på EU-plan forsøger at skabe en fælles tilgang til flere sektorpolitikker på et territorialt grundlag. Den proces, der blev indledt med grønbogen i 2006 og efterfølgende »blåbogen«, har vist, at der er stor interesse hos de regionale og lokale aktører for en integreret forvaltning af havområderne. Transport, miljø, vedvarende energi og økonomisk udvikling er nogle af de områder, der er omfattet af en politik, som blev til ud fra ambitionen om at sikre en horisontal integrering af forudsætningerne for bæredygtig udvikling og sikring af vores have, der i dag betragtes som naturlige og økonomiske ressourcer af grundlæggende betydning for det europæiske kontinent.

— Denne ambition skal følges op af relevante mekanismer for at styrke den samlede effekt af visionen om en integreret havpolitik. I den forbindelse mener Regionsudvalget, at det er nødvendigt at revidere EU's finansieringsordninger og skabe et enkelt og forenklet system, der samler alle — eller hovedparten af alle — havanliggender inden for en europæisk kyst- og øfond, og at der etableres en europæisk havplatform, som samler lokale og regionale myndigheder og andre relevante aktører, med henblik på at skabe et instrument, der kan være med til at sikre en deling af ekspertisen og udveksling af bedste praksis.

Optimering af den styrkede høringskultur

Siden 2002 har der udviklet sig en styrket høringskultur, således som der slås til lyd for i hvidbogen om nye styreformer i EU, hvor det hedder, at »investering i gode høringer tidligt i forløbet kan give bedre lovgivning, der bliver vedtaget hurtigere og er lettere at anvende og håndhæve«.

Dialogen mellem Kommissionen og de berørte parter inden fremlæggelsen af forslag og vedtagelsen af politiske initiativer kan antage flere forskellige former:

— høring inden for lovgivningsprocessen, særligt af Regionsudvalget som institutionel repræsentant for de regionale og lokale myndigheder;

— høringsmekanismer på sektorniveau, der tager højde for de specifikke interventionsbetingelser i EU på de forskellige indsatsområder;

— etablering af en ramme for høringer, der er i overensstemmelse med minimumsstandarderne for høring;

— en struktureret dialog med sammenslutninger af lokale og regionale myndigheder.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at udvikle samarbejdet med Kommissionen og de europæiske og nationale sammenslutninger af regionale og lokale myndigheder inden for rammerne af den strukturerede dialog ved forberedelsen af Kommissionens arbejds- og lovgivningsprogram;

— at samarbejde med de andre EU-institutioner med henblik på at udvikle en effektiv konsekvensanalyse af sine aktiviteter for at styrke sin rolle som traktatfæstet rådgivende organ og bevise den merværdi, det bidrager med i EU's beslutningsproces.

og anmoder Kommissionen:

— om at aflægge rapport om opfølgningen på dets politiske anbefalinger i form af mundtlige og skriftlige forespørgsler.

Bedre lovgivning

Ved koordineringen af den lovgivningsproces, der er foreslået i handlingsplanen for bedre lovgivning, og som understøttes af den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning, som Parlamentet, Rådet og Kommissionen vedtog i 2003, bør der tages fuldt hensyn til de regionale og lokale myndigheders bidrag og de juridiske og politiske instrumenter, som de anbefaler i strategien for bedre lovgivning.

I henhold til de gældende traktater og indtil Lissabontraktaten træder i kraft, giver de eksisterende interne ordninger og fællesskabsmekanismer mulighed for at indføre en samordnet og koordineret tilgang til overvågning af og kontrol med nærhedsprincippet. I flere medlemsstater er der i øvrigt iværksat en intern reformproces, som styrker de regionale lovgivende forsamlingers indflydelse på de mekanismer, der anbefales i Lissabontraktatens protokol om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, så de optræder som en del af deres lands parlamentariske system eller som kamre i det nationale parlament. Denne tendens bør udbredes under hensyntagen til de nationale forfatningsmæssige strukturer.

I øvrigt bør de regionale og lokale myndigheders indsigt i fællesskabsretten styrkes for at forbedre retssikkerheden inden for EU og fremme korrekt gennemførelse af fællesskabslovgivningen. I den henseende er det nødvendigt at sikre en bedre inddragelse af de regionale og lokale myndigheder, fordi konsekvenserne af et fællesskabsdirektiv eller en fællesskabsforordning kan variere betragteligt fra én medlemsstat til en anden som følge af den interne territoriale struktur, de regionale og lokale myndigheders grad af selvbestemmelse og omfanget af deres beføjelser. De vanskeligheder, der opstod i forbindelse med gennemførelsen af direktivet om deponering af affald (30) og direktivet om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (31), er tydelige eksempler på, hvor vigtigt det er at inddrage de regionale og lokale myndigheder i hele Fællesskabets lovgivningsproces (32).

Konsekvensanalyser af lovgivningsforslag udgør et vigtigt instrument til at opnå bedre fællesskabslovgivning. En konsekvensanalyse skal tage hensyn til lovgivningens gennemførelse og håndhævelse. I den forbindelse er det meget vigtigt, at der lægges vægt på det territoriale aspekt af ny lovgivning i Kommissionens nuværende konsekvensanalyser. For effektivt at kunne måle den nye lovgivnings territoriale virkninger må Kommissionens tjenestegrene på et tidligt tidspunkt kortlægge, hvilke følger lovgivningen vil have for regioner og kommuner; i den forbindelse kan Regionsudvalget spille en central rolle.

VIII. Regionsudvalgets netværk til overvågning af nærhedsprincippet — et relevant instrument, der styrker den demokratiske kontrol og deltagelsen i EU's lovgivningsproces

— Formålet med nærhedsprincippet er at sikre, at beslutninger træffes på det mest relevante niveau på de områder, hvor Fællesskabet ikke har enekompetence. På disse områder bør det således undersøges, om der er grundlag for at handle på fællesskabsniveau frem for at udnytte de muligheder, der findes på nationalt, regionalt eller lokalt plan.

— Det netværk til overvågning af nærhedsprincippet, som Regionsudvalget har oprettet, og som i dag tæller 96 medlemmer (regionale og lokale myndigheder, nationale og regionale parlamenter og sammenslutninger af lokale og regionale myndigheder), afholder høringer online via netværkets hjemmeside på internettet. Formålet med netværket er at:

— afholde høringer med deltagerne i netværket om Kommissionens dokumenter og forslag for at bidrage til analysen af anvendelsen af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet og vurderingen af indvirkningen af de foreslåede foranstaltninger. På den måde fremmer netværket kommunikationen mellem de regionale og lokale myndigheder og Regionsudvalget i forbindelse med den europæiske lovgivningsproces;

— fungere som et infopunkt, der gør de regionale og lokale myndigheder i stand til hurtigere at få adgang til ønskede oplysninger om EU, og som giver dem et ekstra talerør;

— hjælpe Regionsudvalget med at udvide sit høringsgrundlag ved at give det adgang til de europæiske regioners og byers politiske og administrative strukturer og ved at stille disse ressourcer til rådighed for dets ordførere;

— inddrage deltagerne i netværket til overvågning af nærhedsprincippet i kommende undersøgelser af de regionale og lokale konsekvenser af Kommissionens forslag, vel at mærke på et tidligt tidspunkt i den lovgivningsforberedende proces.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

Forpligter Regionsudvalget sig til:

— at styrke sin deltagelse i opfølgningen af handlingsplanen for bedre lovgivning og udvikle sin interne politiske proces og sine høringer ved hjælp af interaktive platforme for at sikre pålidelige oplysninger om hensynet til den lokale og regionale dimension i den lovgivning, der er under udarbejdelse;

— at styrke sine interinstitutionelle forbindelser med Rådet, Kommissionen og Parlamentet i hele lovgivningsprocessen;

— at udvikle en ny »funktionsmåde« i samarbejde med de nationale parlamenter og de regionale lovgivende forsamlinger for at fremhæve de regionale og lokale myndigheders holdning i alle medlemsstater både i den forberedende fase og som led i systemet for tidlig varsling (33);

— at bidrage til arbejdet i gruppen på højt plan af uafhængige aktører vedrørende de administrative byrder, afgive udtalelse om de forslag, som den fremsætter, og overveje oprettelsen af en gruppe på højt plan for de regionale og lokale myndigheder;

anmoder:

— om, at den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen følges op af en aftaleprotokol med Regionsudvalget om anvendelsen af bl.a. visse evaluerings- og høringsmekanismer;

opfordrer Kommissionen:

— til at fortsætte indsatsen for at forenkle de lovgivningsmæssige rammer, bl.a. inden for samhørighedspolitikken og indføre et regionalt aspekt i de nationale handlingsplaner til forenkling af lovgivningen;

— til at sikre de regionale og lokale myndigheder lettere adgang til komitologiudvalg og til ekspertgrupper, der deltager i gennemførelsen af handlingsplanen for bedre lovgivning (34) (35);

og opfordrer medlemsstaterne:

— til at indføre en mekanisme for høring af de regionale og lokale myndigheder med henblik på at lette gennemførelsen af europæisk lovgivning;

— til at sikre, at medlemsstaternes interne kompetencefordeling respekteres ved omsætningen og anvendelsen af EU-lovgivningen;

— til via Europarådet at følge op på forslaget om et charter for det regionale selvstyre.

Evaluering af fællesskabsforanstaltningers regionale og lokale indvirkning

Evalueringsmekanismerne gør det muligt at fastslå, at beslutninger træffes og anvendes på det relevante niveau, finde frem til afpassede politiske instrumenter og fastlægge fællesskabsforanstaltningernes anvendelsesområde og omfang. Det bliver vigtigt at få fastlagt konceptet for regional og lokal indvirkning, fastsat fælles mål, der kan tilpasses efter de lokale forhold, og udarbejdet gode kvantitative og kvalitative indikatorer. Dette kan desuden bidrage til en konkretisering af princippet om territorial samhørighed.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at styrke samarbejdet med Kommissionen i forbindelse med gennemførelsen af samarbejdsaftalen og fremsende de regionale og lokale myndigheders begrundede udtalelser om konsekvensanalysen af Kommissionens forslag på et tidligt tidspunkt i lovgivningsprocessen;

— at oprette en »gruppe på højt plan« af teknisk karakter, som med støtte fra Kommissionens udvalg for konsekvensanalyse skal vurdere de regionale og lokale konsekvenser af de overordnede fællesskabspolitikker med henblik på at træffe foranstaltninger, der kan forbedre lovgivningen, forenkle de administrative procedurer og fremme borgernes accept af fællesskabspolitikkerne;

anbefaler:

— at systematisere den regionale og lokale konsekvensanalyse ved tidligt i den politiske beslutningsproces at inddrage de forskellige berørte aktører for at få indsigt i de lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige fællesskabsforslags økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser for regionerne og lokalsamfundene;

— at styrke mekanismerne til evaluering af den regionale og lokale indvirkning, når der i lovgivningsprocessen foreslås væsentlige ændringer til de oprindelige forslag;

— at fremme betingelserne for efterfølgende evaluering, for at visse direktivers lokale og regionale indvirkning samt gennemførelsen på regionalt og lokalt plan af europæiske retsakter kan undersøges og indgå i Kommissionens evalueringsrapport;

— at de europæiske og nationale statistikker afspejler den regionale og lokale mangfoldighed, således at der kan opnås en mere præcis indsigt i politikkernes konsekvenser regionalt og lokalt;

og anmoder Kommissionen:

— om at tage højde for forvaltningen på flere myndighedsniveauer i dens forskellige resultattavler til måling af fremskridtene inden for visse politikker med afgørende betydning for europæisk integration for at vurdere fællesskabsforanstaltningernes reelle indvirkning og understreger i den forbindelse nødvendigheden af at styrke den regionale og lokale dimension i resultattavlen for det indre marked.

Udvikling af mulighederne for territorialt samarbejde

Der er behov for at styrke det territoriale samarbejde for at nå målene med hensyn til økonomisk, social og territorial samhørighed. Mulighederne for vertikalt og horisontalt partnerskab, sikret gennem en politisk, juridisk og finansiel ramme for tværnationalt samarbejde, der muliggør samarbejde mellem flere regioner i forskellige medlemsstater, bør promoveres kraftigt i de kommende år.

Samarbejdet gør det muligt for politiske myndigheder og administrationer på forskellige niveauer at arbejde sammen inden for en geografisk ramme og fremme fælles interesser ved at forbedre de berørte borgeres levevilkår og dele ressourcer og kompetencer.

Udsigten til konsolidering af Den Europæiske Gruppe for Territorialt Samarbejde (EGTS) og revisionen af forordningen herom foranlediger Regionsudvalget til at fremsætte forslag, der kan optimere merværdien af dette instrument.

IX. Den Europæiske Gruppe for Territorialt Samarbejde (EGTS)

— Den Europæiske Gruppe for Territorialt Samarbejde er et nyt juridisk fællesskabsinstrument (jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) Nr. 1082/2006), som har til formål at stabilisere det territoriale samarbejde mellem de forskellige myndighedsniveauer og på tværs af grænserne. Dette er særlig relevant, når det drejer sig om at styrke den territoriale samhørighedspolitik. Man er i Europa i færd med at oprette omkring tredive sådanne grupper, og seks er allerede etableret.

— Forvaltning på flere myndighedsniveauer står centralt i forbindelse med lancering, etablering og administration af en EGTS. En EGTS åbner således mulighed for — med variabel institutionel geometri — at inddrage offentlige myndigheder i henhold til deres kompetenceniveauer og fremme et udvidet partnerskab med de socio-økonomiske aktører. De erfaringer, der efterhånden høstes, vidner om, at EGTS-konceptet anvendes inden for meget forskellige sektorer. Fra sundhedssektoren til civilbeskyttelse, fra økonomisk udvikling til beskyttelse og fremme af naturressourcer, fra uddannelse til forsknings- og innovationspolitik osv.

— Regionsudvalget arbejder i forståelse med de regionale og lokale myndigheder, Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne for at optimere dette instruments potentiale og lette etableringen af et offentligt rum for kommunikation, information, analyse, forskning og dannelse af ekspertisenetværk.

EU's interne strategi går tillige i retning af udvikling af makroregioner. En sådan ny indfaldsvinkel kræver imidlertid en høj grad af konsekvens i tilblivelsesfasen og i forbindelse med integreringen i den europæiske proces, og den må nødvendigvis støttes af en forvaltning på flere myndighedsniveauer, der fastlægger en ny type partnerskab, som sikrer tilnærmelse mellem de strategiske initiativer inden for Unionens interne og eksterne politikker. De erfaringer, der høstes i forbindelse med gennemførelsen af strategien for Østersøregionen og den kommende lancering af Donaustrategien, de muligheder, som naboskabsaktionen for regionerne i den yderste periferi frembyder, vil være afgørende for at bestemme relevansen af disse makroregioner med hensyn til europæiske styreformer, udvikling af det territoriale samarbejde og målsætningen om territorial samhørighed.

X. Strategien for Østersøregionen

— Strategien for Østersøregionen har til formål at forny samarbejdet i det pågældende maritime område for at forbedre miljøsituationen i regionen, fremme en bæredygtig økonomisk udvikling og gøre regionen mere tilgængelig og sikker. Der er tale om en integreret, deltagelsesorienteret strategi, som er under udarbejdelse, og som er forbilledlig, hvad angår gennemførelse af multisektorielle politikker, som fremmes af flere aktører og er målrettet en europæisk makroregion. Det tilsigtes at integrere de forskellige programmerings- og finansieringsposter på europæisk, nationalt og regionalt plan med mulighed for som referenceramme at udnytte samhørighedspolitikkens programmer.

— Styreformen vil være afgørende for, i hvor høj grad strategien bliver en succes. For at udvikle strategien kræves således initiativer på flere niveauer og styrket samarbejde mellem det europæiske, nationale, regionale og lokale niveau samt samarbejde på tværnationalt niveau og mellem den offentlige og den private sektor (36).

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at vurdere relevansen af strategier for makroregional udvikling set i lyset af de regionale og lokale myndigheders inddragelse i udvikling, udarbejdelse, iværksættelse, kommunikation til borgerne og evaluering samt i de respektive handlingsplaner og i denne forbindelse kræve tilstrækkelige bevillinger på fællesskabsbudgettet til passende ressourcer og finansieringsmekanismer;

— at samarbejde med Kommissionen, medlemsstaterne og de øvrige berørte institutioner for at sikre en omfattende indsats med hensyn til kommunikation og operationel støtte til etablering af nye Europæiske Grupper for Territorialt Samarbejde samt udveksling af bedste praksis for så vidt angår allerede etablerede grupper;

— at yde sit bidrag til den eventuelle revision af forordning (EF) Nr. 1082/2006 om EGTS på basis af ekspertgruppens erfaringer (37), navnlig med henblik på øget inddragelse af de socio-økonomiske aktører, nemmere iværksættelse ved EU's ydre grænser, smidigere etableringsprocedurer, henvisning i de vigtigste fællesskabsretlige bestemmelser, som er stærkt berørt af det tværnationale aspekt (eksempelvis tværnational sundhedspleje), planer for fremmeforanstaltninger, herunder planer for juridiske, økonomiske og finansielle tilskyndelsesforanstaltninger, dels på europæisk og dels på nationalt plan, og fremme af dette instrument i fællesskabsretten;

anbefaler:

— at der bevilges supplerende midler til de tre grene af det territoriale samarbejde, set i lyset af dettes uomtvistelige bidrag til den europæiske integrationsproces;

og anmoder:

— om, at Kommissionen i sin næste rapport om evaluering/revision af EGTS-forordningen angiver, hvilke skridt den agter at tage for fuldt ud at udnytte dette juridiske instrument;

— om, at Kommissionen og medlemsstaterne styrker kendskabet til dette instrument ved markant at intensivere den interne informationsindsats i generaldirektoraterne og ministerierne og ved at udnytte merværdien;

— om, at medlemsstaterne samarbejder loyalt med regionerne og de lokale myndigheder om etableringen af EGTS, så disse kan udvikles og hurtigt stå klar i fuld respekt for bogstav og ånd i forordning 1082/2006.

Tilskyndelse til nyskabende og partnerskabsorienterede forvaltningsmodeller

De økonomiske, teknologiske og samfundsmæssige forandringer gør det påkrævet at udvikle holdninger og praksis. Fællesskabsmetoden bør forbedres med nyskabende og eksperimenterende praksis, som kan støtte sig til den erfaring og ekspertise, der ligger hos de folkevalgte på regionalt og lokalt plan, som i de fleste tilfælde skal gennemføre fællesskabspolitikkerne og anvende fællesskabsretten.

Eksperimenter er i den forbindelse en metode til god forvaltning, som gør det muligt at gennemføre foranstaltninger i begrænset målestok, så man kan teste dem med henblik på mere generel gennemførelse, når de har vist deres værd. De politiske beslutningstagere kan, takket være eksperimenterne, træffe deres beslutninger på grundlag af data, som allerede er afprøvet med hensyn til deres konsekvenser for det regionale og lokale niveau.

Endvidere har kontraktbaserede løsninger i forbindelse med EU's regionalpolitik affødt ejerskab på nationalt, regionalt og lokalt plan, hvad angår EU's strategiske prioriteringer, og de har styrket koordineringen af de offentlige politikker, der er iværksat, og den administrative kapacitet. Sådanne løsninger bør derfor udvides til også at omfatte andre europæiske politikker.

Med henblik på at gennemføre forvaltning på flere myndighedsniveauer

forpligter Regionsudvalget sig til:

— at stille forslag, som støtter gennemførelsen af eksperimenter på lokalt og regionalt plan inden for visse af EU's interventionsområder; det gælder eksempelvis strategien for vækst og beskæftigelse, den sociale dagsorden, integrationspolitikken, innovationspolitikken, samhørighedspolitikken, bæredygtig udvikling og civilbeskyttelse;

— at udvikle aktionsmuligheder med henblik på oftere at anvende kontrollerede forsøg som metode til at klarlægge virkningen af omfattende reformer af fællesskabspolitikkerne, bl.a. den fælles landbrugspolitik;

— at kæmpe for, at der åbnes mulighed for at indgå målaftaler, som det blev foreslået i 2001, idet udvalget foreslår, at de politiske og retlige gennemførelsesbestemmelser justeres, bl.a. via fleksible og differentierede trepartsinstrumenter. I den forbindelse skal der tages fuld højde for medlemsstaternes institutionelle og proceduremæssige autonomi ved overtagelsen, ikke kun i forbindelse med omsætningen til national ret, men især i forbindelse med gennemførelsen af fællesskabslovgivningen;

anbefaler:

— at der etableres europæiske territoriale pagter, som gør det muligt på frivillig basis at forene de forskellige ansvarlige forvaltningsniveauer, således at virkeliggørelsen af EU's vigtige målsætninger og politiske prioriteringer tilpasses på partnerskabsbasis sammen med de regionale og lokale myndigheder (38);

— at det sikres, at europæiske territoriale pagter omfatter forpligtelser for en af EU's institutioner eller et af agenturerne, forpligtelser for de nationale myndigheder og en eller flere regionale eller lokale myndigheder, bestemmelse af europæiske politiske mål, som forfølges, deres konkrete udmøntning i det pågældende område, et overvågningssystem og endelig fastlæggelse af en budgetstruktur, som samler de for gennemførelsen påkrævede bidrag fra de forskellige parter;

og opfordrer:

— til, at man i overvejelserne om finansiering af de europæiske territoriale pagter fokuserer på mulige synergieffekter mellem på den ene side, hvad angår det europæiske niveau, eksisterende budgetposter på de berørte områder og strukturfondene, og på den anden side, hvad angår det lokale, regionale og nationale niveau, de til rådighed værende budgetposter; dette bør ske, uden at der etableres noget nyt finansielt instrument for Fællesskabets regionalpolitik, og uden at der søges yderligere finansielle midler med dette sigte;

— de regionale og lokale myndigheder, som måtte være interesseret i at engagere sig i en sådan proces, til at tilkendegive deres interesse over for udvalget som led i høringen om gennemførelsen af hvidbogen.

5. Gennemførelse og opfølgning af hvidbogen

Med offentliggørelsen af denne hvidbog har Regionsudvalget taget initiativ til at forelægge sin opfattelse af fællesskabsmetoden, som beror på en forvaltningsmodel, der inddrager de regionale og lokale myndigheder ved udformningen og gennemførelsen af fællesskabspolitikkerne. Denne vision støtter sig til de fremskridt, der tilskyndes til i Kommissionens hvidbog om nye styreformer i EU, som blev vedtaget i 2001, og præsenterer de udfordringer, der knytter sig til delt forvaltning i Europa. Udviklingen af en europæisk kultur for forvaltning på flere myndighedsniveauer er en permanent udfordring. Udvalget vil derfor jævnligt vurdere, hvilke fremskridt der er gjort med hensyn til gennemførelsen, og vil hvert tredje år offentliggøre en statusrapport om forvaltning på flere myndighedsniveauer i EU.

Regionsudvalget vil, så snart hvidbogen er offentliggjort, indlede en samrådsprocedure med EU's institutioner med henblik på at konkretisere de muligheder og forpligtelser, der forelægges.

Endvidere indleder udvalget en generel høring for at samle myndigheders, sammenslutningers og interessenters synspunkter og opfordrer disse til at sende udvalget deres bemærkninger om, hvordan man bedst iværksætter forvaltning på flere myndighedsniveauer i Europa. Bemærkninger kan sendes til følgende adresse indtil den 30. november 2009:

Comité des régions de l'Union européenne Cellule de prospective Bureau VMA 0635 Rue Belliard/Belliardstraat 101 1040 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË

eller til e-mail-adressen: governance@cor.europa.eu (39).

På basis af resultaterne af den generelle høring og samrådet med institutionerne og interessenterne vil Regionsudvalget udarbejde en handlingsplan for iværksættelsen af anbefalingerne.