DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/155

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Energieffektivitetsplan 2011

KOM(2011) 109 endelig

2011/C 318/26

Ordfører: Ulla SIRKEINEN

Kommissionen besluttede den 8. marts 2011 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Energieffektivitetsplan 2011

KOM(2011) 109 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som vedtog sin udtalelse den 22. juni 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 473. plenarforsamling den 13.-14. juli 2011, mødet den 14. juli, følgende udtalelse med enstemmighed:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Konklusioner:

EØSU

— understreger sin kraftige støtte til målet om bedre energieffektivitet som en central del af Europa 2020-strategien;

— påpeger, at energieffektivitet og energibesparelser primært afhænger af borgernes, virksomhedernes og arbejdstagernes indsats og ændrede adfærd;

— ønsker at lægge større vægt på langsigtede, bæredygtige virkninger frem for at presse kortsigtede resultater igennem;

— understreger, at større energibesparelser bør fremme økonomisk udvikling, social velfærd og livskvalitet;

— fremhæver medlemsstaternes samt EU's ansvar for at skabe nogle fælles rammer;

— understreger betydningen af at vælge de rette instrumenter og mener, at frivillige aftaler er nyttige, mens obligatoriske foranstaltninger er nødvendige, når positive incitamenter ikke virker;

— understreger betydningen af kraftvarmeproduktion som en yderst effektiv energiproduktion;

— går ikke ind for at fastsætte bindende, overordnede mål for energieffektivitet, men anbefaler, at man fokuserer på at opnå virkelige resultater, og

— understreger behovet for at sikre finansiel støtte og investering, så de nye medlemsstaters store potentiale kan udfolde sig fuldt og helt.

1.2 Anbefalinger:

— Vedrørende energihandlingsplanen: EØSU anbefaler, at Kommissionen: — afklarer spørgsmålet om målingen af resultaterne af energieffektivitetsforanstaltninger; — uddyber beregningsgrundlaget for det forventede energiforbrug i 2020; — arbejder for, at de nationale handlingsplaner for energieffektivitet gøres mere strategiske end hidtil, og at der i forbindelse med deres udarbejdelse og evaluering gennemføres offentlige høringer; — specificerer kravet til den offentlige sektor om at fordoble tempoet for bygningssanering; — udarbejder og offentliggør en tilbundsgående undersøgelse af hvide certifikater; — anvender målrettede foranstaltninger i forhold til enkelttilfælde af store uudnyttede potentialer for energieffektivitet og samtidig sikrer, at der i specifikke tilfælde kan ydes statsstøtte; — kræver, at elektricitet fra kraftvarmeværker sikres adgang til elnettet for at kunne øge kraftvarmeproduktionens andel i varme- og elproduktionen.

— Vedrørende foranstaltninger til at fremme af adfærdsændringer: EØSU anbefaler, at: — energiforbrugeren sættes i centrum; — fremhæve den offentlige sektors rolle i forbedringen af energieffektiviteten som et eksempel at følge for virksomheder og husholdninger; — man undersøger folks adfærd og segmentoplysninger samt oplysningsforanstaltninger rettet mod forskellige brugergrupper; — sikre, at brugerne får nytte af foranstaltningerne; — der om nødvendigt tilbydes gennemtænkte og effektive incitamenter; selv beskedne tiltag kan give resultater; — både entreprenører og regeringer sørger for, at ekstra investeringer i bygninger afspejles i værdien; — undervisningen og erhvervsuddannelsen i byggesektoren forbedres og tilpasses; — fremme uddannelse for offentlige forvaltninger i energieffektivitet, herunder grønne indkøb; — Kommissionen undersøger problemerne og om nødvendigt reviderer bestemmelserne om energiattester for bygninger samt det nye system for miljømærkning af apparater; — Kommissionen vurderer effekten af intelligente elnet for energibrugerne og foreslår yderligere foranstaltninger for at opnå virkelige resultater; — velfungerende nationale langsigtede, frivillige aftaler fortsættes og videreudvikles, og at de anvendes i den offentlige sektor; — alle berørte parter virkelig inddrages – både borgere, virksomheder og arbejdstagere.

2. Indledning

2.1 Energieffektivitet er et centralt element i Europa 2020-strategien. Den bidrager til energipolitikkens tre overordnede målsætninger – forsyningssikkerhed, konkurrenceevne og miljø/bekæmpelse af klimaændringerne. EØSU har til stadighed støttet målet for bedre energieffektivitet og har i adskillige udtalelser givet udtryk for sine synspunkter om foranstaltningerne på området.

2.2 Denne udtalelse omfatter to initiativer. EØSU havde besluttet at udarbejde en initiativudtalelse om energieffektivitet i 2011 med fokus på adfærdsændring og midler til opnåelse af resultater. Da Kommissionen i marts 2011 fremlagde sin nye energieffektivitetsplan for 2011, besluttede EØSU at fremlægge sine synspunkter om emnet i samme udtalelse.

2.2.1 Denne udtalelses konklusioner og anbefalinger samt punkt 2 (Indledning) og punkt 4 (Generelle bemærkninger om energieffektivitet) gælder derfor for begge initiativer. Punkt 3 (Resumé af meddelelsen om energieffektivitetsplanen 2011) og punkt 5 (Særlige bemærkninger) vedrører Kommissionens meddelelse om energieffektivitetsplanen, mens punkt 6 (Foranstaltninger til fremme af adfærdsændringer) vedrører EØSU's eget initiativ. Sidstnævnte punkt bygger primært på resultaterne af en høring, der blev afholdt den 18. maj 2011.

2.3 Bruttoforbruget af energi i 2020 (ikke-energirelaterede anvendelser ikke indbefattet) blev i 2007 anslået til at ville udgøre 1 842 Mtoe (mio. tons olieækvivalent), svarende til et mål for energibesparelser på 368 Mtoe. Nyere beregninger projekterer med et forventet forbrug på 1 678 Mtoe i 2020. Aktuelle statistiske oplysninger fra 2008 viser, at EU's bruttoenergiforbrug ligger på 1 685 Mtoe.

2.4 Det endelige energiforbrug i 2008 lå på 1 169 Mtoe. 25 % af denne energi blev brugt i boliger, mens tjenesteydelser tegnede sig for 12 % af forbruget. 67 % af husholdningernes energiforbrug går til rumopvarmning, 15 % til belysning og husholdningsapparater, 14 % til varmt vand og 4 % til madlavning. Transport tegner sig for 32 % af energiforbruget, og industrien bruger 27 %, mens 4 % går til »andet«.

3. Resumé af meddelelsen om energieffektivitetsplanen 2011

3.1 Den foregående energieffektivitetsplan fra 2006 og de efterfølgende lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger har i høj grad medvirket til at forbedre energieffektiviteten. De blev imidlertid ikke udarbejdet med henblik på at nå målet om at sænke EU's primærenergiforbrug med 20 % inden 2020, der blev fastlagt på et senere tidspunkt. Beregninger viser, at EU er halvvejs mod målet.

3.2 Den nye plan indgår i Europa 2020-flagskibsinitiativet for et ressourceeffektivt Europa. Målet er at opnå energibesparelser på 20 % inden 2020. Planen indeholder Kommissionens målsætninger, som vil blive gennemført ved hjælp af lovgivningsmæssige og andre forslag i 2011, indledningsvis ved at revidere direktiverne om energitjenester og kraftvarme (1).

3.3 En fuld gennemførelse af allerede eksisterende og nye foranstaltninger vil ifølge Kommissionen kunne medføre besparelser på op til 1 000 EUR pr. husstand om året, skabe op mod 2 mio. arbejdspladser og reducere de årlige drivhusgasemissioner med 740 mio. ton samt forbedre den europæiske industris konkurrenceevne.

3.4 Det største energibesparelsespotentiale ligger i byggesektoren. Der lægges især vægt på hurtigere renovering af offentlige og private bygninger samt på at forbedre energieffektiviteten i byggekomponenter og husholdningsapparater vha.:

— et bindende mål om at fordoble renoveringsraten for offentlige bygninger for at komme på højde med de bedste 10 %, samt fra 2019 og fremover at gøre alle nye bygninger »næsten energineutrale«;

— en styrkelse af kontrakter om energiydelser og Borgmesteraftalen.

3.5 For at sænke energiforbruget i hjemmet:

— fremme af fjernvarme og fjernkøling;

— bestemmelser for at imødegå problemet med modsatrettede incitamenter (ejer/lejer);

— støtte til uddannelse for at imødekomme det fordoblede behov for kvalificerede folk på moderniseringsområdet;

— støtte til at overvinde markedshindringerne for energitjenesteselskaber.

3.6 For at styrke energieffektiviteten i energiproduktionssektoren (30 % af primærenergiforbruget):

— et bindende krav om at opfylde BAT-niveauet for energieffektivitet for nye anlæg og anlæg, hvis tilladelser skal fornyes;

— obligatoriske kraftvarmeproduktionssystemer for nye anlæg for termisk energi, hvis der er tilstrækkelig efterspørgsel på varme og køling og prioriteret adgang til distributionssystemer for el fra kraftvarmeanlæg;

— nationale netregulerende myndigheder, der tager større hensyn til energieffektivitet i deres beslutninger og overvågning;

— indføring af nationale ordninger med krav om energibesparelser i alle medlemsstater (hvide certifikater?).

3.7 Nye foranstaltninger for fremstillingsindustrien:

— medlemsstaterne opfordres til at forsyne SMV'er med information og passende incitamenter (skat, finansiering);

— obligatoriske periodiske energisyn i store virksomheder og incitamenter til at indføre energiforvaltningssystemer;

— krav om miljøvenligt design for almindeligt industriudstyr såsom motorer, pumper, trykluft, udstyr til tørring, smeltning, støbning, destillation samt ovne;

— fremme af frivillige aftaler, der bygger på klare målsætninger, metoder, målinger og overvågningsordninger.

3.8 Kommissionen vil fortsat fremme udvikling, test og implementering af nye energieffektive teknologier.

3.9 Det er hovedsagelig et nationalt anliggende at fremskaffe midler til at øge energieffektiviteten for at overvinde markeds- og lovgivningsmæssige hindringer. Som supplement til dette fremmer EU energieffektiviteten gennem programmer inden for samhørighedspolitikken, programmet »Intelligent Energi – Europa«, finansiering via formidlere, den europæiske økonomiske genopretningsplan og rammeprogrammet for forskning, teknologisk udvikling og demonstration. Kommissionen vil analysere de videre muligheder under forberedelsen af den næste finansielle ramme.

3.10 Med hensyn til forbrugerne vil Kommissionen undersøge og gennemføre høringer om de bedste løsninger for at opnå adfærdsændringer. Derudover er der planer om:

— strengere forbrugskrav til adskillige husholdningsapparater;

— fremme af markedsudbredelsen af mere effektive bygningskomponenter, f.eks. miljøvenligt design eller mærkning af ruder samt miljøvenligt design eller mærkning af systemer som helhed;

— bedre oplysning om energiforbrug gennem regninger osv., gennemførelse af forpligtelsen til at forsyne mindst 80 % af forbrugerne med intelligente elmålere inden 2020 (forudsat, at dette støttes af en favorabel national cost-benefit-analyse), udvikling af nye intelligente systemer for energibesparelse (med behørig beskyttelse af personoplysninger);

— energimærkning og standarder, der afspejler, at apparater og bygninger er klar til at blive tilsluttet til de intelligente elnet.

3.11 Selv om transportsektoren har det hurtigst voksende energiforbrug, er transport ikke omfattet af denne plan, men vil blive behandlet i hvidbogen om transport (offentliggjort i april 2011).

3.12 De nationale handlingsplaner for energieffektivitet skal udvides til at omfatte hele energikæden. Rapportering og overvågning vil blive omfattet af den forudgående koordinering af politikkerne inden for rammerne af Europa 2020-strategien – det europæiske semester.

3.13 Kommissionen foreslår på nuværende tidspunkt ikke bindende nationale mål. Den vil vurdere udviklingen i 2013 og, hvis det ikke er realistisk at nå 20 %-målet, fremsætte forslag om bindende nationale mål. Planen indeholder nogle sektormål som beskrevet oven for.

4. Generelle bemærkninger om energieffektivitet

4.1 EØSU bifalder Kommissionens forslag om en ny energieffektivitetsplan, som endelig er blevet fremsat efter en større forsinkelse. Udvalget støtter sigtet med meddelelsen, men har nogle kommentarer og ønsker om afklaring, der fremlægges i denne udtalelse. EØSU ser frem til at fremsætte sine detaljerede synspunkter om de lovgivningsmæssige og andre forslag til gennemførelse af denne plan. Energieffektivitet og energibesparelse afhænger først og fremmest af borgernes, virksomhedernes og arbejdstagernes handlinger, hvorfor en omfattende høring og inddragelse af civilsamfundet er af allerstørste vigtighed.

4.2 Den nuværende økonomiske situation, der er præget af stramme offentlige budgetter, høj arbejdsløshed og en generel mangel på tillid til investeringer, gør det ikke lettere at løse opgaven, selv om det ville give fordele på relativt kort sigt. Det vigtigste er at sikre en gennemgribende, bæredygtig, langsigtet udvikling hen imod en meget bedre energieffektivitet. At presse kortsigtede resultater igennem giver ikke nødvendigvis bæredygtige resultater.

4.3 Valget af foranstaltninger er afgørende for at nå reelle resultater. EØSU finder i henhold til sin udtalelse om energieffektivitet i 2008 (2), at de frivillige aftaler, der skal indgås med nationale operatører, er et nyttigt instrument, men at det klart bør fremgå af de godkendte aftaler, at der vil blive indført bindende standarder, hvis ikke de opstillede målsætninger nås. Naturligvis er det nødvendigt at indføre reguleringer i mange tilfælde, men kun, hvis de positive incitamenter ikke virker. Man skal hver gang, det er muligt, ty til den sociale og civile dialog og undgå yderligere administrative byrder for alle, ikke mindst for SMV'erne.

4.4 Situationen er særlig paradoksal i de nyere medlemsstater, der har størst potentiale for bedre energieffektivitet, men færrest økonomiske ressourcer til rådighed. For eksempel er det tvingende nødvendigt at reparere de utætte fjernvarmesystemer og sikre, at bygninger og apparater har høj kvalitet. Regeringerne er nødt til at handle i offentlighedens interesse på længere sigt. Strukturfondene bør anvendes mere hensigtsmæssigt.

4.5 I debatten om energieffektivitet og energibesparelser er det vigtigt at holde sig nogle grundlæggende aspekter for øje.

4.5.1 Bedre energieffektivitet betyder mindre energiinput pr. produktionsenhed. Det kan hovedsagelig opnås med bedre teknologier. Investeringer i en ny teknologisk løsning giver en langvarig effekt i hele dens levetid. Det er dog ikke kun udviklingen af teknologien, men også udbredelsen af den, der er vigtig.

4.5.2 Trods den forbedrede energieffektivitet kan energiforbruget fortsat stige, selv i perioder, der er præget af økonomiske vanskeligheder. Det skyldes højere indkomster, et øget antal husstande med et højere komfortniveau og flere husholdningsapparater, flere rejser osv.

4.5.3 Energibesparelser medfører på den anden side et dalende energiforbrug, først og fremmest gennem adfærdsændringer Dette skal være et af de centrale mål for indsatsen. Ændringen bør være permanent for at kunne give virkelige resultater, men disse kan let elimineres af boomerangeffekten. EØSU understreger behovet for at øge og skærpe opmærksomheden omkring de motiver og mønstre, der præger menneskets adfærd. Hvilken slags incitamenter er nødvendige for at få folk til at ændre adfærd? (Se også punkt 6).

4.5.4 Energibesparelser kan også være resultatet af nedsat økonomisk aktivitet, som vi for nylig var vidner til under finanskrisen. Større energibesparelser bør fremme den økonomiske udvikling, den sociale velfærd og livskvaliteten. Det centrale mål er at gøre den økonomiske vækst uafhængig af et voksende energiforbrug.

4.5.5 Tilføjer, at det er nødvendigt at evaluere, hvordan omkostningerne i forbindelse med energieffektivitetsforanstaltninger pålægges forbrugerne, samt at lempe disse følger for at sikre, at det ikke bliver vanskeligere for forbrugerne at få adgang til energi, og at forhindre, at den energibetingede fattigdom bliver værre. Det er altafgørende at opnå en bedre balance mellem omkostninger og fordele ved energieffektivitet, uden at det går ud over forbrugernes adgang til energien og dennes universelle karakter.

4.6 Målingen af resultaterne af energieffektivitetsforanstaltningerne er et ømtåleligt emne. Det er overraskende, at Kommissionen ikke nævner spørgsmålet en eneste gang, ikke engang i konsekvensanalysen. I mange tilfælde bliver foranstaltningerne i sig selv – og deres teoretiske potentiale – bogført som resultater. De reelle aggregerede resultater, såsom ændringer i forhold til det forventede energiforbrug, viser sig først langt senere. Desuden lader de statistiske oplysninger vente på sig – på nuværende tidspunkt er de nyeste statistiske oplysninger fra 2008!

4.7 Grundlaget for de beregninger, der viser, at EU er halvvejs mod målet for 2020, er også temmelig uklart. Det er åbenlyst, at skønnet er baseret på adskillige kilder og beregninger under hensyntagen til den seneste økonomiske nedgang. Men er der tale om et gennemsnitsresultat eller det mest optimistiske eller pessimistiske scenario?

4.8 Som EØSU ser det, er energieffektivitet og energibesparelser primært medlemsstaternes ansvar, på grund af det enorme potentiale på lokalt niveau, der styres af lokale forhold og traditioner. EØSU understreger kraftigt betydningen af tilbundsgående og ambitiøse nationale handlingsplaner for energieffektivitet og betoner, at disse planer bør gøres mere strategiske end hidtil, og at der i forbindelse med deres udarbejdelse og evaluering bør gennemføres offentlige høringer. Udvalget bifalder den nye tilgang til rapportering og overvågning, der foreslås. Medlemsstaterne bør ikke undvige dette ansvar. Kommissionen bør bidrage til en styrkelse af medlemsstaternes ansvar og koordinere deres aktiviteter.

4.9 Udvalget er enigt i Kommissionens synspunkt om EU's rolle i denne sammenhæng, der er afledt af artikel 194, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Dette er, kort fortalt: at undgå skævvridninger af det indre marked; at etablere en fælles ramme for mekanismer, der dog overlader det til medlemsstaterne at fastlægge de konkrete niveauer, der skal nås med en koordinering på EU-niveau; et forum for udveksling af bedste praksis og kapacitetsopbygning; finansiering vha. EU-instrumenter og fremme af EU's image internationalt.

4.10 Det er tydeligt, at det er nødvendigt at realisere det fulde potentiale for bedre energieffektivitet. For at opnå konkrete resultater inden for en rimelig tidsramme uden høje omkostninger – og dermed motivere de involverede parter – bør foranstaltningerne i første omgang fokusere på de områder, der har det største og mest omkostningseffektive potentiale.

4.11 Hvad de foreslåede foranstaltninger angår, støtter EØSU gennemførelsen af krav om miljøvenligt design og mærkning, men først skal det nye mærkningssystems funktionsdygtighed evalueres (se punkt 6.8.). Udvalget støtter også foranstaltninger til at overvinde de indledende finansielle hindringer for bygningsrenovering og ombygning. Udvalget anbefaler tillige, at man ser nærmere på de sektorer, hvor langsigtede frivillige aftaler kan anvendes effektivt.

4.11.1 Alle foranstaltninger skal anvendes under nøje hensyntagen til deres omkostningseffektivitet og forskellige omstændigheder. Hverken husstande og virksomheder eller den offentlige sektor bør påføres urimelige belastninger. Højere energipriser og dermed forbundne omkostninger giver i teorien et lavere energiforbrug, men i praksis medfører de en risiko for energifattigdom, fordi husstandenes priselasticitet som bekendt er lav. Desuden sætter man industriens konkurrenceevne og beskæftigelsen på spil. Det siger måske sig selv, men set i lyset af nogle af Kommissionens forslag er det åbenbart nødvendigt at fremhæve det. Dette vil blive uddybet i næste afsnit.

4.11.2 Derfor gentager EØSU sin bekymring for visse foranstaltningers påvirkning af systemets pris samt de potentielle konsekvenser for forbrugerne. Det er afgørende, at de politiske tiltag fokuserer på de mest langsigtede og bæredygtige løsninger på energifattigdommen, dvs. en radikal forbedring af energieffektive boligstandarder, navnlig i den del af boligmassen, der bebos af udsatte husholdninger med lave indkomster.

4.11.3 Som Kommissionen påpeger, findes der effektive programmer i mange medlemsstater. Nogle har fungeret upåklageligt i flere år eller endda årtier. EØSU mener, at man klart bør foretrække at videreføre og i nødvendigt omfang styrke disse ordninger i stedet for at afskrive dem som værende forældede og kun yde støtte til nye foranstaltninger.

5. Særlige bemærkninger

5.1 EØSU er enig i, at den offentlige sektor skal spille en førende rolle og være et eksempel at følge for virksomhederne og husholdningerne. Men kravet om at fordoble tempoet for bygningsrenovering kan imidlertid vise sig at være en urimelig stor byrde, trods de positive effekter. Desuden er der behov for en tydeligere definition af »offentlig bygning«.

5.2 Foranstaltningerne for at øge energieffektiviteten og energibesparelserne i husstande bør støttes. I 2008 fremlagde EØSU detaljerede anbefalinger (3) vedrørende foranstaltninger, navnlig skattebegunstigelser, for at forbedre energieffektiviteten i bygninger. I denne sammenhæng understreger EØSU atter vigtigheden af en bedre forståelse for menneskets adfærd for at skabe de bedste incitamenter, der ikke nødvendigvis altid er økonomiske (se også punkt 6.5 og punkt 6.5.1).

5.3 EØSU støtter målet om at forbedre energieffektiviteten inden for varme- og elproduktion, men visse af de foranstaltninger, der foreslås, kan være for tunge og ineffektive.

5.3.1 Energibranchen bør i sig selv også give tilstrækkelige økonomiske incitamenter for forsyningsselskaber til at investere i de mest effektive tilgængelige og anvendelige teknologier for at undgå massive offentlige indgreb. De nyeste teknologiske gennembrud, som endnu ikke er færdigudviklede og er meget dyre, dvs. i praksis ikke er tilgængelige på markedet, bør modtage støtte til videreudvikling, før de anvendes af brugerne.

5.3.2 Udvalget understreger betydningen af samproduktion som en meget effektiv metode til produktion af varme og elektricitet. Kraftvarmeproduktion er til stor gavn i hele Europa og har stadig et vist uudnyttet omkostningseffektivt potentiale. Fjernvarme og fjernkøling har stadig et stort potentiale i Europa, men kravene bør håndhæves med stor varsomhed og bør ikke ophæves igen om et par år, fordi systemerne for fjernvarme og fjernkøling kræver store investeringer. Prioriteret adgang til elnettet for elektricitet fra kraftvarmeværker kan være en hensigtsmæssig måde at støtte omkostningseffektiv udbredelse af centrale og decentrale samproduktionssystemer i Den Europæiske Union.

5.4 EØSU er enig med Kommissionen i, at energieffektivitet er en lovende erhvervssektor. Udviklingen af den bør imidlertid præges af, at efterspørgslen stimuleres, og ikke primært af, at udbuddet styrkes. Forsyningsselskaberne bør bestemt forpligtes til en meget bedre informationsformidling, også i forbindelse med regninger, end det er tilfældet på nuværende tidspunkt. Allerede i udtalelsen om direktivet om energitjenester (4) var EØSU skeptisk med hensyn til at pålægge forsyningsselskaberne energibesparelsesforpligtelser, fordi det ville være i modstrid med enhver virksomhedslogik.

5.4.1 Med hensyn til hvide certifikater foreslår EØSU, at Kommissionen udarbejder en tilbundsgående undersøgelse af eksisterende ordninger under hensyntagen til, at resultaterne har været gode, hvor de har været anvendt, og analyserer deres overordnede gennemslagskraft og gennemførlighed på det indre marked og anden gældende lovgivning.

5.5 Kommissionen konstaterer, at fremskridtet inden for energieffektivitet har været mest markant i fremstillingssektoren – 30 % på 20 år. Desuden er der allerede foranstaltninger på EU-niveau, såsom emissionshandelssystemet, der tager sigte på de energiintensive industrier. Det er ikke klart, hvad Kommissionen mener med »storindustrien« – store energiforbrugere såsom energiintensive industrier, eller bare store virksomheder generelt? Under alle omstændigheder støtter EØSU kraftigt de foranstaltninger, Kommissionen foreslår for at øge SMV'ernes energieffektivitet.

5.5.1 Der er altid plads til forbedringer. For at gennemføre disse, anbefaler EØSU derudover, at man gør brug af langsigtede frivillige aftaler. I nogle tilfælde er der bestemt et usædvanligt stort uudnyttet effektivitetspotentiale, eksempelvis hvis en mindre del af en sektor ikke har handlet effektivt ud fra sit energieffektivitetspotentiale. Det bør dog ikke retfærdiggøre nye obligatoriske foranstaltninger for hele sektorer. Eksempler på et stort uudnyttet potentiale for energieffektivitet bør drøftes mere direkte og selektivt. Energirevision og forvaltningssystemer anvendes i større og videre omfang, og er normalt en del af forpligtelserne i de frivillige aftaler. I denne sammenhæng er det vigtigt at fastholde muligheden for statsstøtte, selv om EU's bestemmelser forbyder støtte til obligatoriske foranstaltninger.

5.5.2 Det er værd at undersøge mulighederne for udvidede krav om miljøvenligt design af almindeligt industriudstyr, men det bør hverken hæmme den udbredte brug af skræddersyede løsninger eller indskrænke innovationsevnen.

5.6 Udvalget er enigt med Kommissionen i, at der ligger et stort uudnyttet potentiale i brugen af ikt til energibesparelse, såsom intelligente elmålere og de mange anvendelsesmuligheder, der er forbundet med dem. Dette er et lovende område for europæisk innovation, og det bør udvikles kraftigt i samarbejde med forskellige relevante grupper.

5.7 Udvalget har tidligere udtrykt tilbageholdenhed med hensyn til bindende, overordnede mål for energieffektivitet og har anbefalet, at man undersøger muligheden for at opstille sektormål fra sag til sag. Udvalget påskønner, at Kommissionen hidtil har valgt at gå denne vej. Alle bestræbelser bør fokusere på foranstaltninger til at opnå reelle resultater.

5.8 EØSU beklager, at meddelelsen ikke behandler energieffektivitet i servicesektoren, såsom detailhandel, fritid og sport, bortset fra bygninger. Desuden nævner den kun spørgsmålet om den eksterne dimension af energieffektivitet i forbifarten, men går ikke nærmere ind på det. EØSU har fremsat anbefalinger om EU's eksterne energipolitik, herunder effektivitet, i to udtalelser i de seneste år (EØSU's udtalelse om »Den eksterne dimension af EU's energipolitik«, EUT C 182 af 4.8.2009, s. 8, og »Energiforsyning – hvilken slags naboskabspolitik har vi brug for, når EU's forsyningssikkerhed skal sikres?« (CESE 41/2011)).

6. Foranstaltninger til fremme af adfærdsændringer

6.1 Udbudssiden for energi har været genstand for mange politiske tiltag for at øge energieffektiviteten, og det ændrer Kommissionens nye plan om at behandle hele energikæden ikke på. Der er blevet indført støtte til teknisk udvikling, mindstekrav til energimæssig ydeevne samt krav om mærkning og certificering, og der er flere tiltag under planlægning både på EU- og nationalt niveau. Men disse tiltag alene er ikke nok til at opnå virkelige resultater, fordi så meget afhænger af den adfærd, borgerne og virksomhederne udviser. Derfor ønsker EØSU på eget initiativ at henlede opmærksomheden på efterspørgselssiden og de praktiske erfaringer med foranstaltninger til adfærdsændring.

6.1.1 Med henblik på dette gennemførte EØSU en høring den 18. maj 2011. Programmet og præsentationerne kan ses på webstedet (5). Dette afsnit bygger på præsentationerne og diskussionerne i forbindelse med høringen.

6.2 Der er et stort potentiale for energibesparelser, der ikke kræver nogen investeringer. I husstande kan man for eksempel helt enkelt slukke lyset i tomme rum, sænke temperaturen, undlade at have apparater på standby, lade bilen stå og bruge den mere økonomisk osv. I virksomheder har høringer inden for rammerne af frivillige aftaler peget på lignende foranstaltninger.

6.2.1 Et godt eksempel på en vellykket frivillig indsats kan EØSU selv opvise. Det fremgår af et nyligt EMAS-eftersyn af EØSU's og Regionsudvalgets bygninger, at elforbruget er faldet med 10,6 % og gasforbruget med 30,3 % fra 2008 til december 2010.

6.3 Information og oplysning er de første skridt hen imod gennemførelsen af disse enkle tiltag samt andre, der kræver investeringer. Erfaringer fra bl.a. det danske energiselskab SEAS-NVE viser, at information skal tilpasses til forskellige brugersegmenters værdier, præferencer og behov for at være effektiv. Det kræver en dybere forståelse for menneskelig adfærd, og her er adfærdspsykologi et vigtigt redskab.

6.3.1 Brugerne skal have hjælp til at sammenligne apparaternes og tiltagenes egenskaber for bedre at kunne orientere sig i informationsjunglen. Et godt eksempel på sådan en indsats er det top ti-websted, der er udarbejdet af WWF m.fl., og som er tilgængeligt over hele Europa.

6.3.2 »Manglende interesse – begyndende overvejelse – seriøs overvejelse – forberedelse – handling – fastholdelse« er ifølge »Transition Town«-bevægelsen borgernes skridt på vejen til energibesparelsesresultater. Og handling kræver bevidsthed, men det alene er ikke nok.

6.3.3 Ifølge en aktuel OECD-undersøgelse er billigere udstyr den mest motiverende faktor for at reducere energiforbruget i hjemmet, mens mere praktisk information og troen på miljømæssige fordele var mindre vigtige.

6.4 Politiske beslutningstagere skal altså hverken forlade sig på information og bevidstgørelse eller på miljøpolitiske budskaber for at opnå resultater med hensyn til energieffektivitet og energibesparelser. Både forbrugerne og andre energibrugere skal have fordel af foranstaltningerne. En lavere energiregning kan være sådan en fordel, hvis den kommer med det samme. Hvis ikke, er der behov for andre incitamenter.

6.5 Momsnedsættelser, garantier, direkte støtte osv. er mulige økonomiske incitamenter. De er nødvendige, men bør anvendes med stor forsigtighed, især med de nuværende stramme offentlige budgetter. For eksempel bør man hellere yde støtte til videreudvikling af den nyeste, meget dyre teknologi med henblik på at sænke prisniveauet end at skabe incitamenter for forbrugerne til at investere i teknologierne.

6.5.1 EU's strukturfonde kunne yde et større og mere effektivt bidrag – især i de nye medlemsstater, hvor potentialet er stort og behovet for støtte endnu større. Kommissionen bør undersøge baggrunden for den manglende anvendelse af eksisterende ressourcer og om nødvendigt revidere reglerne for finansiering. I mange tilfælde har man indtryk af, at andelen af EU-midler er for lav til at fungere som incitament.

6.6 Selv yderst beskedne incitamenter kan være effektive. Det kan være nok at modtage positiv feedback i form af en anerkendelsesskrivelse eller ved at man klarer sig godt i en lokal konkurrence. Socialt pres i nabolaget har givet gode resultater. Ofte kan en anbefaling fra en ven være udslagsgivende. Sociale medier kan bruges til at styrke disse tilskyndelser. Den slags fænomener, små hjælpende »puf«, bør undersøges mere indgående og videreudvikles.

6.7 I byggesektoren bør der fastsættes regler for nye bygningers energieffektivitet. Et problem, der skal løses i den forbindelse, er modsatrettede incitamenter (ejer/lejer).

6.7.1 I den gamle bygningsmasse bliver foranstaltninger for at øge energieffektiviteten mødt med skepsis, hvad angår det finansielle udbytte af investeringen: Resultaterne er stadig påvirket af adfærd, og værdien af investeringen på markedet er uklar. Entreprenører bør reagere på dette ved for eksempel at garantere høj energimæssig ydeevne. På regeringsniveau bør man, i tillæg til oplysningsforanstaltninger, følge en stabil politisk linje og give finansielle incitamenter.

6.7.2 Forbedringer bør være uden beregning for lavindkomsthusholdninger og bør ikke være lånefinansieret, eftersom mange lavindkomsthusholdninger er tilbageholdende med eller ikke har råd til at optage lån. Det er ofte mere omkostningseffektivt at foretage boligforbedringer vej for vej, ét område ad gangen.

6.7.3 Certificering af bygningers energimæssige ydeevne er en positiv foranstaltning – i teorien. I praksis er der opstået mange problemer, fra ukvalificerede vurderingsfolk til manglen på reel værdi af de certifikater, der er på markedet. Tests udført af forskellige vurderingsfolk for den samme bygning har givet meget forskellige resultater. Direktivet om bygningers energimæssige ydeevne lader det være op til medlemsstaterne, om de vil anvende energiefterspørgsel eller energiforbrug, og det samme gør standarden EN 15217. Der er behov for harmoniserede europæiske energiattester for bygninger, som er baseret på beregnet energiefterspørgsel og en revision af EN 15217. Kommissionen bør se kravene og systemet for certificering nærmere efter i sømmene og i det mindste indføre fælles kriterier for energitjek. En harmoniseret beregningsmetode for energiforbrug i bygninger på grundlag af referencebygninger for forskellige klimazoner vil være en fornuftig løsning.

6.7.4 Både for nye bygninger og renovering af gamle bygninger gælder det, at adgangen til kvalificeret planlægning, projektering og arbejdskraft udgør en flaskehals. Der er et presserende behov for effektive foranstaltninger for at øge mulighederne for undervisning og efteruddannelse af alle på området, lige fra arkitekter og distriktsplanlæggere til arbejdstagere, og for at tilpasse uddannelsen til behovet for energieffektivitet.

6.8 Miljømærkning af husholdningsapparater er et vigtigt tiltag til at oplyse forbrugerne. Det har givet fine resultater og kan også få det fremover, selv om det største potentiale muligvis allerede er udnyttet. Det fornyede system har imidlertid også givet anledning til kritik. Det er ikke tydeligt nok og kan blive en kilde til misforståelser (f.eks. kan A+ fremstå som den bedste ydeevne). Desuden er designet ikke blevet grundigt afprøvet af forbrugerne. Kommissionen bør undersøge situationen og foretage de nødvendige justeringer.

6.9 Udbredelsen af intelligent måling/fjernmåling af energiforbrug vokser hurtigt i overensstemmelse med EU's krav. Det giver en markant øgning af energiselskabernes produktivitet. Om det er en fordel for husstandene, der primært betaler regningen direkte eller indirekte, er uklart. Måleren alene gør ikke udslaget. Derudover bør energiforbruget også kunne aflæses klart og tydeligt. Der findes mange innovative løsninger på dette, og it-sektoren har flere under forberedelse. Desuden bør der tilbydes en nem metode til at tilpasse energiforbruget (f.eks. at lade energiselskabet afbryde distributionen på nogle tidspunkter osv.). For nærværende bør Kommissionen analysere brugen af intelligente elmålere i medlemsstaterne samt deres virkning på husstandens adfærd og om nødvendigt ændre bestemmelserne eller foreslå yderligere foranstaltninger med behørig hensyntagen til beskyttelse af personoplysninger.

6.10 I industrisektoren har brugen af langsigtede frivillige aftaler givet overbevisende, positive resultater i flere medlemsstater, eksempelvis Finland. Disse systemer er sædvanligvis forbundet med visse incitamenter. I Finland var incitamenterne meget beskedne. Her virkede det motiverende, at deltagerne fik indtryk af, at der ville blive indført reguleringer, hvis systemet ikke fungerede. Frivillige aftaler kan være en effektiv foranstaltning også i den offentlige sektor, som den aktuelle udvikling i Finland har vist. Sektoraftaler på EU-niveau har givet visse resultater, men har ikke altid virket efter hensigten. Der er ikke grundlag for en negativ fortolkning af allerede eksisterende og velfungerende nationale langsigtede aftaler.

6.11 Alt i alt skal energiforbrugerne ændre deres adfærd fundamentalt og permanent. Borgerne er som forbrugere, arbejdstagere og vælgere nøglen. Projekterne kan kun lykkes, hvis alle berørte parter, ikke kun myndighederne og virksomhederne, men også fagforeningerne og brugerne, inddrages fuldt og helt.

Bruxelles, den 14. juli 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT L 114 af 27.4.2006, s. 64, og EUT L 52 af 21.2.2004, s. 50.

(2) EUT C 77 af 31.3.2009, s. 54.

(3) EUT C 162 af 25.6.2008, s. 62.

(4) EUT C 120 af 20.5.2005, s. 115.

(5) http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.events-and-activities-energy-efficiency-changing-behaviour.