Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Ensartede regler for direkte investeringer på internationalt plan« (96/C 153/16)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 6. juli 1995 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Ensartede regler for direkte investeringer på internationalt plan«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, som udpegede Vasco Cal til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 13. februar 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 333. plenarforsamling af 28.-29. februar 1996, mødet den 28. februar 1996, enstemmigt følgende udtalelse.

0. Resumé og konklusioner

De udenlandske direkte investeringers stigende betydning for globaliseringen af økonomien og for forbindelserne mellem nationale og/eller regionale økonomier er ikke blevet ledsaget af tilsvarende tiltag til regulering på internationalt niveau eller forsøg på at definere parternes ansvar.

ØSU så gerne, at der under Verdenshandelsorganisationen (WTO) blev indgået en multilateral investeringsaftale, men da OECD allerede har indledt forhandlinger, mener det, at EU og medlemsstaterne bør deltage aktivt heri uden at glemme, at der er behov for en fremtidig aftale på WTO-niveau.

I den multilaterale investeringsaftale bør definitionen af investering gøres bredere end den nuværende definition på direkte udenlandske investeringer (DUI), således at den også kommer til at dække andre former for kapitalbevægelser, som allerede er en kendsgerning internt i EU. EU's medlemsstater bør fortsat via klausulen om regional økonomisk integration kunne fortsætte og udbygge den økonomiske integrationsproces samt liberaliseringen uden negative konsekvenser på grund af mestbegunstigelsesklausulen. Proceduren til løsning af konflikter bør harmoniseres med WTO-procedurerne samt med de eksisterende instrumenter til bilæggelse af tvister mellem investorer og stater. De kontraherende medlemsstaters subføderale og lokale myndigheder bør også omfattes af aftalen, således at de nuværende usikkerhedsfaktorer fjernes. Princippet om national behandling bør respekteres, men det bør oplyses, hvilke undtagelser og forbehold der er i forhold hertil, og omvendt bør diskrimination mod nationale virksomheder heller ikke være tilladt, som det er tilfældet i eksportorienterede frihandelsområder (export processing zones - EPZ). Der bør tilstræbes en større disciplin i anvendelsen af skatteincitamenter og andre direkte incitamenter med henblik på tiltrækning af direkte udenlandske investeringer, hvilket ligeledes har konsekvenser for modtagerstaternes finanser.

Lejligheden bør ligeledes benyttes til at vanskeliggøre forsøgene på at tiltrække direkte udenlandske investeringer på baggrund af lave standarder på arbejdsmarkedet, hvilket ikke bør forveksles med lave lønninger, som kan være en følge af forskellige økonomiske og sociale forhold. OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder, som vil blive ajourført i indeværende år, er på trods af deres frivillige karakter i vidt omfang blevet anvendt og efterlevet af mange virksomheder, herunder også i forbindelse med miljø- og forbrugerbeskyttelse. Principperne i OECD's retningslinjer bør inkorporeres i den multilaterale investeringsaftale og kan således bidrage positivt til de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen.

1. Indledning

1.1. De direkte udenlandske investeringers stigende betydning

1.1.1. De samlede indgående direkte udenlandske investeringer - DUI - oversteg niveauet før recessionen i 1991/1992 og nåede i 1994 op på en historisk rekord på 225 mia. dollars. Overslaget over de samlede udgående DUI er en smule anderledes på grund af definitionen af DUI samt regnskabsprocedurerne (se tabellerne i bilaget med de seneste offentliggjorte data fra »World Investment Report 1995«, som UNCTAD har udarbejdet).

Stigningen i DUI har været både årsag til og følge af den øgede økonomiske integration på verdensplan. De seneste 6 år lå det årlige gennemsnit for DUI på 170 mia. dollars, hvilket er næsten det dobbelte af gennemsnittet for de 6 forudgående år (91 mia. dollars fra 1983-1988).

Stigningstakten i DUI har været større end den internationale økonomis vækstrate samt stigningen i den samlede internationale handel og har fulgt parallelt med stigningen i bankernes samlede udlån samt porteføljeinvesteringerne.

Bestanden af DUI nåede i begyndelsen af 1995 op på en værdi af 2 600 mia. dollars, og skønt størsteparten gik til industrilandene, er en stigende del af dem gået til udviklingslande.

1.1.2. EU tegner sig på verdensplan for ca. halvdelen af de samlede udgående og omkring 40 % af de indgående DUI, hvis man indbefatter de direkte udenlandske investeringer, der er blevet foretaget inden for EU, som svarer til ca. 15 % af omfanget på verdensplan (data for perioden 1989 til 1994). Disse procenter er dog faldet, for så vidt som DUI i EU siden 1990 er faldet både i absolutte tal og relativt i forhold til det samlede beløb på verdensplan. I USA er man derimod igen oppe på 1990-niveauet. Udgående DUI fra EU er ikke nået op på 1990-niveauet, og hvad der er vigtigere, EU er næsten ikke til stede i den del af verden, hvor DUI steg mest, nemlig Sydøstasien.

1.1.3. På trods af den stigende internationalisering inden for de små og mellemstore virksomheder, som tegner sig for en betydelig del af DUI svarende til mellem 10 og 15 % af det samlede tal, bliver de multinationale virksomheders rolle mere og mere tydelig. Antallet af multinationale virksomheder steg fra 7 000 i 1970'erne til ca. 40 000 midt i 1990'erne. De multinationale selskabers datterselskaber tegnede sig i 1992 for en samlet omsætning på ca. 5 200 mia. dollars, dvs. mere end den samlede verdenshandel. Det anslås således, at ca. 40 % af denne internationale handel er virksomhedsinterne transaktioner.

Beskæftigelsesudviklingen er ligeledes meget markant. De multinationale selskaber beskæftiger direkte ca. 73 mio. arbejdstagere (hvilket svarer til ca. 10 % af verdens arbejdsstyrke uden for landbrugssektoren), og det anslås yderligere, at den indirekte beskæftigelse når op på et tal, der ligger tæt på den direkte beskæftigelse.

1.1.4. Uden for OECD har DUI været koncentreret på Kina (ca. 40 % af subtotalen i 1994), Singapore, Malaysia, Mexico (som nu har tiltrådt OECD), Argentina, Indonesien, Thailand, Hong Kong, Ungarn og Brasilien. De første fem af disse lande tegner sig for ca. 63 % af DUI og de første ti for over 77 % af de DUI, som går til lande uden for OECD, mens der til de 45 mindst udviklede lande i verden kun gik 1 % af de DUI, som i alt blev investeret i udviklingslandene. Det kan derudover konstateres, at de DUI, der stammer fra de asiatiske lande, navnlig Hong Kong (ca. 21 mia. i 1994) er steget de seneste år, og de går primært til andre lande i samme region.

1.2. Den internationale regulering af DUI

1.2.1. På internationalt plan er WTO kompetent inden for visse aspekter, der er direkte eller indirekte forbundet med DUI (inden for rammerne af GATS - den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser og TRIM - handelsrelaterede investeringsforanstaltninger). Der er endnu ikke truffet beslutning om at lade WTO behandle spørgsmål knyttet til DUI, skønt der allerede er fremsat forslag i denne retning.

1.2.2. Inden for OECD, som består af 26 industrilande, kan der for så vidt angår reguleringen af DUI nævnes tre instrumenter: de to liberaliseringskodekser - liberalisering af henholdsvis kapitalbevægelser og af løbende usynlige transaktioner - hvis formål er at fjerne restriktioner mod løbende kapitaltransaktioner og mod transaktioner vedrørende usynlige poster, som specifikt står på listerne i kodekserne, samt det såkaldte nationale behandlingsinstrument.

Liberaliseringskodeksen vedrørende kapitalbevægelser omhandler præ-etableringsfasen, og fastsætter regler vedrørende ikke-hjemmehørende investorers adgang til at drive erhverv i modtagerlandet. Medlemsstaterne forpligter sig til ikke at indføre flere restriktive foranstaltninger end dem, der er anført i bilagene til kodeksen (bilag pr. land) og påtager sig ligeledes at udfolde bestræbelser på gradvis at afskaffe de eksisterende hindringer for kapitalbevægelser, når disse antager form af DUI.

I fasen efter etableringen falder medlemsstaternes behandling af ikke-hjemmehørende virksomheder, herunder også investeringer foretaget af allerede etablerede firmaer, ind under ovennævnte nationale behandlingsinstrument. Dette instrument fastsætter principperne for national behandling og gradvis fjernelse af undtagelser fra denne behandling, uden dog at have de to kodeksers bindende retskraft.

1.2.3. I mangel af et multilateralt instrument, som sikrer et højt beskyttelsesniveau for investorer og deres investeringer, har en lang række lande indgået bilaterale aftaler om gensidig fremme og beskyttelse af investeringer, og der eksisterer allerede omkring 900 sådanne aftaler mellem 150 lande verden over.

Disse aftaler indeholder bindende foranstaltninger, som sigter på at skabe gunstige betingelser for investeringer foretaget af investorer fra en af signatarstaterne på en anden stats område. Via reciprocitetsordninger sikrer disse aftaler investorerne den mest gunstige behandling og en garanti for beskyttelse og fuld sikkerhed for allerede foretagne investeringer. Dette betyder også, at ingen af de to implicerede stater kan nationalisere, ekspropriere eller træffe andre tilsvarende foranstaltninger, med mindre det begrundes i almenvellet, og der sikres en passende konkret erstatning og på betingelse af, at den relevante juridiske procedure i indenlandsk ret følges.

De bilaterale aftaler indeholder ligeledes klausuler vedrørende overførsel af kapital og bilæggelse af tvistigheder mellem de kontraherende parter eller mellem investorer og en af de kontraherende parter.

1.2.4. Det Europæiske Energicharter er en sektoraftale undertegnet af 51 lande samt EU, og det er den første multilaterale aftale med et samlet sæt bestemmelser om fremme og beskyttelse af investeringer.

Traktaten om Det Europæiske Energicharter giver udenlandske investorer, der allerede er etableret, den mest gunstige af følgende to behandlinger: national behandling eller mestbegunstigelse. Bestemmelserne omfatter ligeledes aspekter vedrørende ansættelse af kernepersonale, kapitaloverførsler og erstatning i tilfælde af ekspropriation og tab som følge af krig eller andre konflikter.

Traktaten pålægger ligeledes parterne at udfolde bestræbelser for at give instanser, der ønsker at foretage investeringer, national behandling. Forpligtelsen til ubegrænset at give national behandling til et udenlandsk investeringsselskab, er derimod udsat til en senere fase (som skal vedtages inden udgangen af 1997).

1.2.5. Der er sket fremskridt i den økonomiske integrationsproces i mange af verdens regioner, og der eksisterer for tiden ca. 60 regionalt gældende aftaler, som ikke blot indeholder betingelserne for handel internt i området, men ligeledes betingelserne for direkte udenlandske investeringer mellem deltagerlandene.

EU og landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) har i Lomé-konventionen ligeledes et kapitel, der specifikt omhandler fremme, beskyttelse og finansiering af kapital- og betalingsstrømme, samt etablering, og her er princippet om mestbegunstigelsesbehandling knæsat.

2. Generelle bemærkninger

2.1. En tostrenget approach

2.1.1. Ministerrådet erklærede den 15. april 1995, at det er i EU's og medlemsstaternes interesse at arbejde aktivt på at få indført multilaterale bestemmelser, herunder også høje standarder for liberalisering og beskyttelse af DUI.

Ministerrådet udtrykte med dette formål for øje håb om, at EU og medlemsstaterne deltager i OECD-forhandlingerne om en multilateral investeringsaftale, som også omfatter lande uden for OECD's medlemskreds. Rådet foreslår ligeledes i WTO-regie at indlede drøftelser med henblik på senere at etablere en multilateral ramme.

2.1.2. Den 20. oktober 1995 fremlagde Rådet sine forslag til retningslinjer vedrørende EU's og medlemsstaternes deltagelse i forhandlingerne i OECD om en multilateral investeringsaftale, som det vedtog i november.

2.1.3. WTO har hverken mandat eller ressourcer til at indlede drøftelser vedrørende en ægte multilateral aftale, og denne situation kan kun ændres på ministermødet, der skal afholdes ved udgangen af 1996 i Singapore.

2.1.4. EU har interesse i at fremskynde arbejdet i WTO-regie ved at foreslå en styrkelse af WTO's såvel menneskelige, tekniske som finansielle ressourcer (hvilket ØSU allerede fremhævede i udtalelsen om resultaterne af Uruguay-forhandlingsrunden (CES 1028/94, ordfører: Helmut Giesecke).

Derudover vil en gennemførelse af forberedende aktiviteter i samarbejde med WTO's sekretariat gøre det muligt allerede nu at få bedre kendskab til de standpunkter, landene uden for OECD's medlemskreds har om de emner, der skal tages op til drøftelse, og dermed kan der tilvejebringes et fornuftigt grundlag for en ægte multilateral investeringsaftale.

2.1.5. ØSU ønsker, at den multilaterale investeringsaftale forhandles i WTO-regie, men da forhandlingerne allerede er i gang i OECD, mener det, at EU og medlemsstaterne bør deltage aktivt heri og sætte alt ind på, at disse forhandlinger tager hensyn til, at der i fremtiden er behov for en aftale på WTO-niveau, hvorved man undgår dobbeltarbejde i forhold til WTO. Dette, at der findes en aftale, som er begrænset til OECD-området, kan styrke tendensen til, at DUI koncentreres inden for dette områdes grænser.

2.2. OECD-aftalens omfang og målsætninger

2.2.1. OECD's ministerråd besluttede i maj 1995 øjeblikkeligt at indlede forhandlinger i OECD for at nå frem til en multilateral investeringsaftale inden ministermødet i maj 1997.

2.2.2. Med henblik på indgåelsen af denne aftale tog OECD's ministre hensyn til, at det var nødvendigt at løse nogle af de problemer, som de gældende regler ikke løser, skønt OECD er den landegruppe i verden, der har det største og mest komplette regelsæt for multilaterale investeringer. De udestående problemer vedrører blandt andet følgende: foranstaltninger truffet på subføderalt niveau i forbundsstater, præferencebehandling til lande, der deltager i regionale, økonomiske organisationer, national behandling i præ-etableringsfasen, medtagelsen af individuelle investorer i definitionen af investorer, der er underlagt liberaliseringsforpligtelser.

2.2.3. Derudover er målet, at den nye aftale også kommer til at indeholde nye emner, som for tiden ikke er dækket af de instrumenter, der findes på OECD-niveau nemlig friere bevægelighed for kernepersonale på tekniske områder, offentlige og private monopolers adfærd, forbrugerbeskyttelse, privatiseringspolitikker, hvori der stilles krav om national behandling samt investeringsincitamenter.

2.2.4. Endelig er formålet at benytte lejligheden til at begrænse de restriktioner for DUI, der findes i visse sektorer, f.eks. transport, kommunikation og naturressourcer samt forenkle proceduren i forbindelse med undersøgelse af investeringsprojekter (screening procedure).

2.2.5. OECD's trumfkort i disse forhandlinger er den tekniske ekspertise, som er opbygget i løbet af årene, både i OECD's sekretariat og i dets to kompetente udvalg (udvalget for international investering og multinationale virksomheder og udvalget for kapitalbevægelser og usynlige transaktioner). Der er nedsat en forhandlingsgruppe, som skal holde de to omtalte udvalg informeret, samt forskellige redaktionsgrupper (beskyttelse af investeringer, behandling af investorer, bilæggelse af konflikter).

3. Særlige bemærkninger

3.1. Udestående spørgsmål, der skal tages op under forhandlingerne

3.1.1. Definition af begrebet direkte udenlandsk investering

3.1.1.1. Blandt OECD's eksisterende instrumenter defineres DUI som investeringer i virksomheder, der sigter på varige forbindelser. Nogle gange føjes til denne definition erhvervelsen af mindst 10 % af det eksisterende antal stemmer. Disse definitioner medtager ikke porteføljeinvesteringer eller aspekter som intellektuel ejendomsret og koncessioner (immaterielle aktiver).

3.1.1.2. I EU har liberaliseringen af andre typer kapitalbevægelser, som er blevet indført ensidigt, samt den stigende betydning af den intellektuelle ejendomsret rejst overvejelser om en eventuel udvidelse af definitionen af DUI. En sådan udvidelse af definitionen kan dog gøre det sværere at opnå den tilstræbte højere grad af liberalisering og kan skabe forskellige problemer, for så vidt angår investeringsbeskyttelsesforpligtelser.

3.1.1.3. Derimod kan en udvidelse af definitionen gøre det lettere at opnå en bred accept af foranstaltningerne til beskyttelse af betalingsbalancen og den monetære politik i aftalen, hvilket vil få positive konsekvenser, hvis den senere udvides til også at omfatte medlemmer uden for OECD, da denne problematik er fælles for de fleste udviklingslande.

Der er allerede taget højde for disse beskyttelsesforanstaltninger i Rom-traktaten, og selv om man ikke forudser situationer, hvori det bliver nødvendigt at anvende dem, og skønt de ikke gælder de lande, der deltager i den tredje fase af ØMU, kan det være nyttigt at lade denne mulighed stå åben.

3.1.2. Klausulen om regional økonomisk integration

3.1.2.1. For EU har denne klausul (som er en undtagelse fra klausulen om mestbegunstigelse, når sagen drejer sig om regional økonomisk integration) stor betydning, fordi den giver medlemsstaterne mulighed for at videreføre og udbygge deres integrations- og liberaliseringsproces, uden at kontraherende tredjeparter (som ikke er parter i aftalen om regional integration) automatisk får adgang til de deraf følgende fordele. Denne klausul bør formuleres meget forsigtigt, idet ikke alle forpligtelser i henhold til aftalen bør indbefattes herunder.

3.1.2.2. USA, som har underskrevet traktater med denne type klausul, (f.eks. artikel 24 i GATT og artikel 5 i GATS) har ikke desto mindre udtrykt forbehold over for artikel 25 i Energicharteret, og har mange gange været forbeholden over for indførelsen af klausulen om regional økonomisk integration i den multilaterale investeringsaftale. Trods de vanskeligheder, der kan opstå som følge af ratifikationsprocessen, er denne position ikke acceptabel, specielt fordi de amerikanske virksomheder, der er etableret i Europa, betragtes som europæiske virksomheder og nyder de samme rettigheder og således befinder sig blandt de virksomheder, der i første række nyder godt af fordelene ved den europæiske integrationsproces.

3.1.3. Procedure til bilæggelse af konflikter

3.1.3.1. Multilaterale aftaler indeholder som regel mekanismer til bilæggelse af konflikter, som skal gøre det muligt hurtigt og effektivt at bilægge opståede tvister, enten mellem en virksomhed og en stat eller mellem stater. På grund af omstændighedernes særlige karakter bør adgangen til den form for mekanisme udvides til også at omfatte fagforeninger, som undertiden kan være part i en sag om bilæggelse af konflikter. Men som hovedregel og med udgangspunktet i eksemplet i GATT-aftalen, bør alle parter, der kan godtgøre deres interesse i sagen, kunne høres, herunder også arbejdsgiverforeninger og forbrugerorganisationer.

3.1.3.2. De to eksempler, der oftest nævnes, er WTO og Verdensbanken. I WTO blev der som følge af GATT-forhandlingerne oprettet to instrumenter, der kan tjene som model for det system til bilæggelse af konflikter mellem stater, der skal vedtages inden for rammerne af den multilaterale investeringsaftale. I Verdensbanken findes der en ordning til bilæggelse af konflikter mellem investorer og stater benævnt Det Internationale Center til Bilæggelse af Investeringstvister (ICSID) oprettet i henhold til Washington-konventionen i 1965. Skønt disse to er de mest kendte ordninger, findes der andre instrumenter til bilæggelse af konflikter, som ligeledes anvendes i bilaterale aftaler, f.eks. De Forenede Nationers Kommission for International Handelsret, UNCITRAL og Det Internationale Handelskammer (ICC).

3.1.3.3. ØSU mener, at den ordning, der skal oprettes inden for den multilaterale investeringsaftale, bør være kompatibel med WTO's ordning vedrørende bilæggelse af tvistigheder mellem stater. Hvad angår tvister mellem investorer og stater, er det vigtigt, at man med udgangspunkt i eksisterende instrumenter og uden at skade modtagerlandets interesser sikrer investorerne en bred vifte af muligheder for at forsvare deres interesser, således at man forbedrer beskyttelsen af investeringerne og øger investeringssikkerheden, hvilket er af afgørende betydning for et land, som ønsker at tiltrække investeringer.

3.1.4. Indbefattelse af medlemsstaternes subføderale instanser

3.1.4.1. Målsætningen gående ud på at udvide den multilaterale investeringsaftales anvendelsesområde til også at omfatte sektorplanet bør føre til, at subføderale instanser i forbundsstater ligeledes indbefattes i aftalen. Aftalens nyttevirkning kan blive meget begrænset, hvis subføderale og lokale beslutningsinstanser ikke ser sig forpligtet til at overholde aftalen.

3.1.4.2. Dette spørgsmål er af afgørende betydning for, at man opnår et positivt forhandlingsresultat ud fra et EU-synspunkt, netop fordi USA allerede i forbindelse med Det Europæiske Energicharter har vist, at de anskuer forhandlingsresultatet på en lidt særegen måde og derfor endnu ikke har underskrevet charteret.

3.1.5. Undtagelser fra princippet om national behandling

3.1.5.1. Undtagelser bør kun være mulige, hvis de begrundes i hensynet til den offentlige orden, folkesundheden og den nationale sikkerhed.

3.1.5.2. Listen over undtagelser og forbehold bør offentliggøres, således at de økonomiske aktører sikres bedre planlægningsmuligheder.

3.1.5.3. De kontraherende parter bør forpligte sig til ikke at indføre nye undtagelser eller forbehold (stand still commitment), og der bør i planen for fjernelse af eksisterende undtagelser og forbehold tages hensyn til hver kontraherende parts specifikke situation.

3.1.5.4. Anvendelsen af princippet om national behandling i tilfælde af privatiseringer eller i forbindelse med offentlige monopoler vil være et af forhandlingernes vanskeligste emner, specielt fordi udgangssituationen i de forskellige lande ikke er den samme. Men globalt set kan forhandlingerne vise, at det er hensigtsmæssigt at indlede drøftelser om en konkurrencepolitik på internationalt plan.

3.1.5.5. De såkaldte frihandelsområder (export processing zones - EPZ) bør under forhandlingerne også behandles således, at man undgår, at de misbruges af de kontraherende parter, og der bør ligeledes indføres et forbud mod omvendt diskrimination mod nationale firmaer til fordel for udenlandske.

3.1.6. Mestbegunstigelsesklausulen

3.1.6.1. Hensigten med mestbegunstigelsesklausulen er at gøre det muligt at give investorer henholdsvis investeringer den behandling, der gives til investorer og investeringer hidrørende fra det land, der nyder den gunstigste behandling. I bilaterale aftaler er mestbegunstigelsesklausulen frivillig i forhold til national behandling, dvs. investoren sikres den behandling, der er mest fordelagtig, hvad enten det drejer sig om den behandling, der gives tredjelande eller den, modtagerlandet giver indenlandske investorer.

3.1.6.2. For så vidt angår den multilaterale investeringsaftale bør løsningen være at anvende de regler i bilaterale aftaler, der er mest favorable for investorer og deres investeringer, ikke kun i forbindelse med denne klausul, men også i andre henseender.

3.1.7. Skatteincitamenter og andre direkte incitamenter

3.1.7.1. Mange lande benytter skatteincitamenter og andre direkte incitamenter for at tiltrække DUI, hvilket nogle gange fører til uigennemskuelighed og dårligt overblik over de reale samfundsøkonomiske omkostninger, hvilket i anden omgang kan føre til konkurrenceforvridning såvel på de nationale markeder som verdensmarkedet.

Misbrug af skatteincitamenter og skattefritagelser på kapital forværrer landenes finansieringsproblemer og kan føre til flere beskatningsmæssige uretfærdigheder, idet arbejdstagere og forbrugere dermed skal bære en større skattebyrde.

3.1.7.2. Målet om større disciplin på dette område bør ligesom i forbindelse med aftalen om subsidier indgået inden for rammerne af GATT-forhandlingerne ledsages af en analyse af alle de andre aspekter, som en beslutning om placering af en DUI indebærer.

3.1.7.3. Man kan ligeledes i forbindelse med spørgsmålet om korruption benytte sig af lejligheden til i aftalen at indføje de på OECD-plan allerede vedtagne retningslinjer vedrørende ulovlig praksis samt gøre dem bindende.

3.2. DUI og beskæftigelsen

3.2.1. Et af de vigtigste spørgsmål i forbindelse med DUI er beskæftigelsen. OECD har udarbejdet en række undersøgelser over forbindelserne mellem DUI og beskæftigelsen navnlig på grund af den frygt, der eksisterer i mange lande for, at udflytning af produktionen, som er en praksis multinationale virksomheder følger, fører til et uafvendeligt fald i beskæftigelsen i de lande, som DUI hidrører fra.

Der er indtil videre ikke draget konkrete konklusioner af disse undersøgelser.

3.2.2. Forholdet mellem DUI og standarderne på arbejdsmarkedet afspejler økonomiske, politiske og moralske overvejelser. Fastsættelsen af arbejdsmarkedsstandarder tjener to formål, nemlig at fremme menneskerettighederne og arbejdstagernes og fagforeningernes grundlæggende rettigheder samt institutionalisere reglerne for fair trade.

Det kan for det første konstateres, at bestemmelserne om arbejdsvilkår påvirker beslutningerne i relation til DUI, hvilket også gælder i tilfælde af udflytninger, men det er for det andet også en kendsgerning, at multinationale virksomheders lokalisering og organisation af aktiviteter har konsekvenser for, hvor høje standarderne er, og kan bidrage til at øge arbejdstagernes kvalifikationer i modtagerlandene. Dette fremgår af OECD's undersøgelser af arbejdsmarkedsstandarder og DUI.

Anvendelsen af lave arbejdsmarkedsnormer som middel til at tiltrække DUI bør under alle omstændigheder frarådes.

3.2.3. Den igangværende internationalisering af økonomien har påvirket ressourcernes mobilitet og har således ført til en vis globalisering af visse arbejdsmarkedssegmenter på trods af arbejdskraftens manglende geografiske mobilitet.

I øvrigt har de multinationale virksomheders meget moderne driftsmetoder og de etiske krav, der er knyttet til deres image og navn, fået dem til også at anvende de ordninger for medarbejdernes medindflydelse, der gælder i moderselskaberne, i datterselskaberne.

Spørgsmålet er således, om globaliseringen fører til højere eller lavere arbejdsmarkedsstandarder.

3.2.4. Som det fremgår af en række nylige undersøgelser, opfattes de lavere lønomkostninger som følge af billigere arbejdskraft ikke som en afgørende faktor i de multinationale selskabers beslutninger om delokalisering af aktiviteterne, men de tages dog med i betragtning - i større eller mindre grad - inden for de forskellige sektorer. De multinationale virksomheder tager også højde for andre faktorer (adgang til markeder for varer og tjenesteydelser, adgang til produktionsfaktorer, produktionens tilrettelæggelse på internationalt plan, forsyninger, infrastrukturer, muligheden for at følge med den teknologiske udvikling, uddannelsesniveauet, skatteforhold, muligheder for underentrepriser, afskedigelser og franchising osv.). Desuden udgør lønomkostningerne en stadig mindre del af produktionsomkostningerne, selv når der er tale om arbejdskraftintensive aktiviteter.

3.2.5. En af fordelene ved at forhandle aftalen på OECD-niveau er, at der findes OECD-retningslinjer for multinationale virksomheder, som på trods af at det er frivilligt for virksomhederne, om de vil følge dem, i vidt omfang efterleves af et stadigt stigende antal virksomheder, fordi mange andre - mindre - virksomheder også er begyndt at internationalisere deres aktiviteter specielt på det kommercielle område.

Principperne i OECD's retningslinjer for multinationale selskaber bør inkorporeres i den multilaterale investeringsaftale og kan således bidrage positivt til de kommende forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen.

Retningslinjerne indeholder udover bestemmelser vedrørende beskæftigelse og arbejdsmarkedsforhold, bestemmelser vedrørende miljø- og forbrugerbeskyttelse, som også burde kunne inkorporeres i den multilaterale investeringsaftale.

3.2.6. De igangværende forhandlinger præges af manglende gennemskuelighed og manglende informering af de centrale parter dvs. arbejdsgivere, fagforeninger og forbrugere. Også på EU-niveau har informeringen været begrænset, selv om man må erkende, at Kommissionens samarbejde med ØSU i denne initiativudtalelse har været nyttig. Kommissionen har også markeret en åben holdning over for forslag fra arbejdsmarkedets parter. Det samme bør gælde OECD's TUAC (rådgivende fagforeningsudvalg) og BIAC (det rådgivende økonomiske og industrielle udvalg), idet disse er anerkendte instanser i OECD.

Bruxelles, den 28. februar 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg