AKRONYMER OG FORKORTELSER

BNP : Bruttonationalprodukt

CP : "Cas présumé" (formodet tilfælde – på baggrund af enten en klage eller en ex officio-undersøgelse)

Ex officio (latin) : I kraft af ens embede el. status; ’i embeds medfør’: i statsstøttesager henviser det til undersøgelser på eget initiativ, hvor GD COMP tager initiativ til at undersøge og/eller beslutter at iværksætte en undersøgelse af en påstået ulovlig støtte.

FoU(&I) : Forskning, Udvikling (og Innovation)

PETRA : Pilot Experiment Time Reporting Application (pilotprojekt til tidsregistrering)

PN : Pre-Notification (forudgående anmeldelse)

SAAP : State Aid Action Plan (handlingsplan for statsstøtte)

SANI : State Aid Notification Interactive (software, der anvendes til at anmelde statsstøtte)

SMV : Små og mellemstore virksomheder

TEF : Traktat om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab

TEUF : Traktat om Den Europæiske Unions funktionsmåde

RESUMÉ

I. EU-medlemsstaterne skal anmelde alle planlagte statsstøtteforanstaltninger til Kommissionen og indhente Kommissionens godkendelse, inden de gennemfører disse foranstaltninger. Europa-Kommissionens GD for Konkurrence er ansvarlig for statsstøttekontrol i alle sektorer med undtagelse af landbrugs- og fiskerisektoren.

II. Revisionsretten undersøgte, om Kommissionens procedurer sikrer, at statsstøttekontrollen forvaltes effektivt. Revisorerne undersøgte navnlig, om:

i) ordningen med anmeldelser, klager og ex officio-undersøgelser sikrer, at Kommissionen behandler alle relevante statsstøttesager

ii) Kommissionen har forvaltningsstrukturer og -procedurer, som gør det muligt effektivt at behandle statsstøttesager inden for tidsfristen

iii) Kommissionen overvåger effekten af sin statsstøttekontrol.

III. Revisionsrettens revisionsresultater bygger på en revision, der blev udført i Kommissionen og i otte medlemsstater, der blev udvalgt til revisionen. Revisionsretten konstaterede følgende:

- Kommissionen har gjort en indsats for at sikre, at alle relevante statsstøttesager behandles, men dens systemer garanterer ikke, at al støtte omfattes af kontrollen

- Procedurerne for anmeldt statsstøtte tager lang tid

- Det tager stadig lang tid at behandle klager, og proceduren er ikke gennemsigtig

- Kommissionen reagerede omgående på den finansielle krise

- Kommissionen foretager ikke en indgående efterfølgende vurdering af effekten af sin statsstøttekontrol.

IV. På grundlag af resultaterne af revisionen anbefaler Revisionsretten, at Kommissionen:

- tager fordelingen af de ressourcer, der er afsat til statsstøttekontrol, op til revision, så den kan være mere proaktiv med hensyn til at øge medlemsstaternes kendskab til statsstøttereglerne, at den optrapper sine overvågningsaktiviteter og organiserer sine ex officio-undersøgelser mere systematisk og målrettet, således at ulovlig støtte afsløres

- gør sine sagsbehandlingsprocedurer mere gennemsigtige ved mere regelmæssigt at informere de berørte parter om fremskridt i sagen og ved hurtigere at åbne formelle undersøgelsesprocedurer

- varigheden af procedurerne, f.eks. ved at begrænse antallet af anmodninger om oplysninger til medlemsstaterne og behandle ubegrundede klager hurtigt

- indfører et forbedret system til tidsregistrering og ledelsesrapportering for at optimere fordelingen af ressourcerne

- med jævne mellemrum foretager en efterfølgende vurdering af statsstøttekontrollens effekt på virksomheder, markeder og den samlede økonomi.

INDLEDNING

1. Europa-Kommissionen har det overordnede ansvar for at sikre en effektiv kontrol med statsstøtten. GD for Konkurrence har hovedansvaret for forvaltningen af EU’s konkurrencepolitik. GD for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og GD for Maritime Anliggender og Fiskeri er ansvarlige for statsstøttekontrol på områderne landbrug og fiskeri. GD for Konkurrence er ansvarlig for statsstøttekontrol i alle andre økonomiske sektorer.

2. Retsgrundlaget for Kommissionens statsstøttekontrol er artikel 107 og 108 i TEUF (jf. punkt 3 og 8 samt bilaget). En rådsforordning (procedureforordningen [1]) og en kommissionsforordning (gennemførelsesforordningen [2]) beskriver i detaljer, hvordan Kommissionen skal forvalte sit ansvar. Kommissionen offentliggør meddelelser og retningslinjer, som har til formål yderligere at uddybe, hvordan reglerne skal anvendes i praksis.

3. I artikel 107, stk. 1, TEUF defineres uforenelig statsstøtte som "statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, [...] i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne". En støtteforanstaltning skal opfylde fire kumulative kriterier for at udgøre statsstøtte:

indebære overførsel af statsmidler

indebære en økonomisk fordel for virksomheder

fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene ved selektivt at begunstige visse modtagere

kunne påvirke samhandelen inden for Unionen.

Tilskud til enkeltpersoner eller generelle foranstaltninger, der er tilgængelige for alle virksomheder, udgør således normalt ikke statsstøtte. Sigtet med Kommissionens regler er at sikre, at statsstøtte ydet af medlemsstaterne er forenelig med det indre marked.

4. Statsstøtte ydes på forskellige måder. De mest almindelige er tilskud og skattefritagelser. Andre instrumenter er lån på lempelige vilkår, garantier, skatteudskydelse og erhvervelse af kapitalandele. Statsstøtte kan ydes af nationale/føderale, regionale eller lokale myndigheder samt af statskontrollerede enheder.

5. I marts 2000 opstillede Det Europæiske Råd i Lissabon målet om "mindre og bedre målrettet statsstøtte". Indtil den finansielle krises udbrud i andet halvår af 2008 udgjorde statsstøtte [3] til industrien og servicesektoren (bortset fra jernbaner, anden transport, landbrug og fiskeri) omkring 0,5 % af EU-27’s BNP, men i 2009 steg andelen til 3,5 % af BNP eller 410 milliarder euro, hvilket er det højeste niveau, siden Kommissionen i 1990 begyndte at udarbejde oversigter over statsstøtte (jf. figur 1). Den statsstøtte, der blev ydet til den finansielle sektor i forbindelse med den finansielle krise, beløb sig til 351,7 milliarder euro i 2009 eller 2,98 % af EU-27’s BNP, og den tegner sig således for den største del af stigningen i statsstøtte i perioden 2008-2009 [4].

FIGUR 1

STATSSTØTTE TIL INDUSTRI OG SERVICESEKTOR I EU (I % AF EU-27’S BNP)

+++++ TIFF +++++

Kilde: Europa-Kommissionen.

6. I 2005 præsenterede Kommissionen en handlingsplan for statsstøtte (SAAP) [5] der skulle sikre, at statsstøttereglerne bidrager mere til en bæredygtig vækst, konkurrenceevnen, den sociale og regionale samhørighed og miljøbeskyttelsen. Handlingsplanen var baseret på følgende principper: mindre og bedre målrettet støtte, en finere økonomisk indfaldsvinkel, mere effektive procedurer, bedre håndhævelse, større forudsigelighed og større gennemsigtighed og delt ansvar mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Planen blev gennemført gradvist mellem 2005 og 2009.

7. Handlingsplanen påpegede navnlig behovet for mere målrettet håndhævelse og kontrol for så vidt angår statsstøtte ydet af medlemsstater og understregede, at private søgsmål ved nationale domstole kunne bidrage til opfyldelsen af dette mål ved at skabe øget disciplin på statsstøtteområdet. I april 2009 offentliggjorde Kommissionen en ny meddelelse om nationale domstoles håndhævelse af statsstøttereglerne, der opstillede detaljerede retningslinjer og henledte opmærksomheden på, at dette eventuelt kunne anvendes som et alternativ og supplement til håndhævelse af reglerne via Europa-Kommissionen. Det er imidlertid stadig ikke særlig udbredt at indbringe sager for nationale domstole [6].

8. I henhold til artikel 108 TEUF (jf. bilaget) skal EU-medlemsstater anmelde alle planlagte statsstøtteforanstaltninger til Kommissionen og indhente Kommissionens godkendelse, inden de gennemfører disse foranstaltninger (undtagen de foranstaltninger, som Kommissionen har fritaget for anmeldelse) (jf. punkt 19-25). Kommissionen er den eneste myndighed, som kan erklære, at en statsstøtteforanstaltning er forenelig med traktaten, og den har vide skønsbeføjelser på dette område.

9. Kommissionen kan enten beslutte, at foranstaltningen ikke udgør statsstøtte, eller beslutte at godkende støtten eller at indlede en formel undersøgelse. Alle beslutninger skal træffes inden to måneder efter, at Kommissionen har modtaget en fuldstændig anmeldelse [7]. Konkurrenter eller andre interesserede parter, som mener, at en bestemt foranstaltning udgør statsstøtte, kan indbringe en klage for Kommissionen. Kommissionen kan også tage initiativ til at iværksætte en undersøgelse (ex officio) af bestemte påståede statsstøtteforanstaltninger.

10. Anmeldelser og klager gennemgås i to faser (jf. figur 2 og 3). Første fase er en foreløbig undersøgelse af, om den anmeldte foranstaltning udgør statsstøtte, og i givet fald, om der er tale om forenelig statsstøtte [8]. Konstaterer Kommissionen efter en foreløbig undersøgelse, at en anmeldt foranstaltning giver anledning til tvivl om, hvorvidt den er forenelig med det indre marked, beslutter den at indlede en formel undersøgelsesprocedure. Under hele proceduren har den anmeldende medlemsstat mulighed for at ændre den anmeldte foranstaltning for at gøre den forenelig.

11. Procedurens første fase foregår primært mellem Kommissionen og medlemsstaten, mens anden fase er mere gennemsigtig, eftersom beslutningen om at indlede proceduren offentliggøres, og alle interesserede parter (herunder støttemodtagere og konkurrenter) har ret til at fremsætte bemærkninger.

FIGUR 2

FORENKLET OVERSIGT OVER PROCEDUREN VEDRØRENDE ANMELDT STØTTE

+++++ TIFF +++++

FIGUR 3

FORENKLET OVERSIGT OVER EN KLAGEPROCEDURE

+++++ TIFF +++++

REVISIONENS OMFANG OG REVISIONSMETODEN

12. Det overordnede mål var at undersøge, om Kommissionens procedurer sikrer, at statsstøttekontrollen forvaltes effektivt. Det vigtigste revisionsspørgsmål blev opdelt i følgende tre underspørgsmål:

a) Sikrer ordningen med anmeldelser, klager og ex officio-undersøgelser, at Kommissionen behandler alle relevante statsstøttesager?

b) Har Kommissionen forvaltningsstrukturer og -procedurer, som gør det muligt effektivt at behandle statsstøttesager inden for tidsfristen?

c) Overvåger Kommissionen effekten af sin statsstøttekontrol?

13. Revisionsretten fokuserede på Kommissionens organisation og beslutnings- og overvågningsprocesser i perioden 2008-2010, men den vurderede ikke gyldigheden af de beslutninger, Kommissionen traf. Revisionen omfattede de områder af statsstøttekontrollen, som GD for Konkurrence er ansvarlig for. Disse områder tegner sig for 96 % af al statsstøtte, der blev ydet i 2009 (undtagen til jernbaner) [9], som følge af den store mængde støtte, der blev ydet specifikt til den finansielle sektor.

14. Revisionsarbejdet i Kommissionen omfattede:

gennemgang af en stikprøve på 50 (forudgående) anmeldelser, 30 klager, 40 overvågningssager og 10 tilbagesøgningssager

interview med sagsbehandlere og sagsledere i 10 forskellige enheder i GD for Konkurrence, med nøgleansatte i GD for Konkurrences horisontale enheder samt med Kommissionens Juridiske Tjeneste og Generalsekretariat

gennemgang af centrale forvaltningsdokumenter

analytiske undersøgelser.

15. Revisionsretten reviderede ikke systemerne på medlemsstatsniveau, men den aflagde informationsbesøg hos 44 aktører fra den offentlige og private sektor i otte medlemsstater [10]. Disse aktørers synspunkter blev kun brugt som en supplerede informationskilde, hvis et større antal af dem delte dem.

BEMÆRKNINGER

IDENTIFICERING AF RELEVANTE STATSSTØTTESAGER

16. I henhold til traktaten skal medlemsstater anmelde alle planlagte statsstøtteforanstaltninger til Kommissionen. Revisionsretten undersøgte, om det nuværende system med anmeldelser, klager og ex officio-undersøgelser giver tilstrækkelig sikkerhed for, at Kommissionen behandler alle vigtige statsstøttesager. I punkt 17-33 undersøger Revisionsretten, om Kommissionen gør nok for at kontrollere, om medlemsstaterne opfylder de betingelser, der er fastsat i statsstøttereglerne, og for at øge medlemsstaternes kendskab til deres forpligtelse til at anmelde statsstøtte.

KOMMISSIONEN FORETAGER IKKE TILSTRÆKKELIG KONTROL FOR AT SIKRE, AT MEDLEMSSTATERNE OVERHOLDER DERES FORPLIGTELSE TIL AT ANMELDE STATSSTØTTE

KOMMISSIONEN ANVENDER IKKE DE OFFENTLIGT TILGÆNGELIGE OPLYSNINGER FULDT UD

17. Kommissionen har ikke et specifikt retsgrundlag for at kræve, at medlemsstaterne indsender oplysninger, som gør det muligt at kortlægge de vigtigste støttetildelende myndigheder, medlemsstaternes interne organisation eller de gældende procedurer for anmeldelse og kontrol i medlemsstaterne. Kommissionen har heller ikke et specifikt retsgrundlag for at foretage sektorundersøgelser eller undersøgelser i medlemsstater for at identificere potentielt ulovlig statsstøtte. Kommissionen har imidlertid ikke anvendt de offentligt tilgængelige oplysninger fuldt ud med henblik på at vurdere risikoen for, at støtte ikke anmeldes. Den har således ikke identificeret de kategorier af støtteforanstaltninger, hvor risikoen for, at medlemsstaten undlader at anmelde støtte, er særlig høj på grund af enten foranstaltningernes iboende risici eller svagheder i medlemsstaternes kontrolsystemer.

18. Risikoen for manglende anmeldelse er særlig høj ved rednings- og omstruktureringsstøtte, skatteforanstaltninger og jordsalg under markedspris, som har ført til adskillige klager. Risikoen er også højere, når støtten ydes af regionale og lokale myndigheder, som kun lejlighedsvist yder statsstøtte og derfor kun har begrænset kendskab til statsstøttereglerne.

BEGRÆNSET OVERVÅGNING AF GRUPPEFRITAGNE FORANSTALTNINGER

19. I 1998 gjorde Rådet det muligt for Kommissionen at vedtage såkaldte gruppefritagelsesforordninger om statsstøtte [11]. Med disse forordninger kan Kommissionen erklære, at specifikke former for statsstøtte er forenelige med traktaten, hvis de opfylder en række betingelser, og at de derfor ikke er omfattet af kravet om forudgående anmeldelse og Kommissionens godkendelse.

20. Kommissionen har indført gruppefritagelser på flere områder, herunder statsstøtte til uddannelse, beskæftigelse, FoU og miljøbeskyttelse. I 2008 blev disse gruppefritagelser samlet i en generel gruppefritagelsesforordning [12]. I overensstemmelse med grundprincipperne i handlingsplanen for statsstøtte (jf. punkt 6), øger den generelle gruppefritagelsesforordning omfanget af gruppefritagelser væsentligt, med hensyn til både typen af støtte og de maksimale beløbsgrænser. Siden 2007 har antallet af gruppefritagne foranstaltninger været højere end antallet af anmeldelser (jf. figur 4).

FIGUR 4

UDVIKLINGEN I ANTALLET AF ANMELDELSER OG GRUPPEFRITAGNE FORANSTALTNINGER

+++++ TIFF +++++

Kilde: Europa-Kommissionen.

21. Kommissionen har anerkendt, at efterfølgende overvågning bliver stadig mere vigtig, fordi flere og flere foranstaltninger er fritaget fra forudgående anmeldelse [13]. Dens overvågning består imidlertid blot i en årlig skrivebordskontrol af 15 selektivt udvalgte godkendte støtteordninger samt 15 selektivt udvalgte gruppefritagne foranstaltninger. Det kan kun give et indtryk af overholdelsen af de betingelser, der er fastsat i den generelle gruppefritagelsesforordning og i Kommissionens beslutninger om godkendelse af støtteordninger [14].

22. I forbindelse med sit overvågningsarbejde i 2008 fandt Kommissionen væsentlige problemer i 3 af de 30 sager, der blev gennemgået. Anvendeligheden af dette arbejde var oven i købet begrænset, da Kommissionen under nogle af de udvalgte ordninger ikke kunne kontrollere de individuelle tilskud, fordi der endnu ikke var blevet ydet støtte. Kommissionen havde også problemer med at få de udbedte oplysninger fra medlemsstaterne.

KOMMISSIONEN KONTROLLERER IKKE, OM LOFTET FOR DE MINIMIS-STØTTE OVERHOLDES

23. De minimis-forordningen [15] indførte et loft på 200000 euro, under hvilket det antages, at støtten ikke påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne eller fordrejer konkurrencevilkårene og derfor ikke anses for at udgøre statsstøtte. Medlemsstaterne har været velvilligt indstillet over for og gradvist øget anvendelsen af de minimis-støtte-reglerne, som gør det muligt at gennemføre støtteforanstaltninger hurtigere.

24. Når medlemsstaterne yder de minimis-støtte bør de meddele den pågældende virksomhed, at der er tale om de minimis-støtte, indhente udførlige oplysninger om anden de minimis-støtte, som virksomheden har modtaget i de sidste tre år, og nøje kontrollere, at de minimis-loftet ikke overskrides. Det kan dog også sikres ved hjælp af et centralt register, at loftet overholdes, men meget få medlemsstater har et sådant.

25. Selv om medlemsstaterne skal samle og registrere alle oplysninger om anvendelsen af de minimis-forordningen og videregive disse oplysninger til Kommissionen på dennes skriftlige anmodning, kontrollerer Kommissionen ikke i praksis, at betingelserne for ydelse af de minimis-støtte er overholdt. Flere støtteydere erklærede, at det er meget svært at kontrollere, om loftet for de minimis-støtte overholdes, og at de ikke havde nogen klar ide om, hvorvidt loftet generelt overholdes.

KOMMISSIONEN FORSØGER IKKE SYSTEMATISK AT AFSLØRE IKKE-ANMELDTE STØTTEFORANSTALTNINGER

26. Det er primært klager og ex officio-undersøgelser (jf. punkt 9), som fører til afsløring af statsstøtteforanstaltninger, som skulle have været anmeldt af medlemsstater, men ikke blev det. Kommissionen er først for nylig begyndt at registrere ex officio-sager adskilt fra klager. Antallet af ex officio-sager (35 i 2009 og 18 i 2010) er meget lavere end antallet af klager (ca. 400 i 2009).

27. Nogle potentielle nye statsstøttesager opdages via en gennemgang af pressen, hvilket har resulteret i en række ex officio-sager, men dette er ikke blevet standardpraksis. Kommissionens begrænsede overvågning af støtteordninger og gruppefritagne foranstaltninger (jf. punkt 19-22) er således den eneste aktivitet, som Kommissionen systematisk selv tager initiativ til på statsstøtteområdet. Kommissionen har selv erkendt, at det ikke tilstrækkeligt at forlade sig på klager og sagsanlæg ved nationale domstole til at sikre, at medlemsstaterne fuldt ud opfylder deres forpligtelse til at anmelde statsstøtte, og at yderligere forsøg på at reducere antallet af anmeldelser skal opvejes af andre kontrolmekanismer.

28. Begrebet statsstøtte er komplekst, og det er derfor vanskeligt for medlemsstaterne at afgøre, om en foranstaltning er statsstøtte og derfor skal anmeldes til Kommissionen. Det er især vanskeligt at afgøre, om visse skatteforanstaltninger er statsstøtte eller ej. Det er årsagen til, at ca. 5 % af anmeldelserne kun indsendes af hensyn til retssikkerheden [16]. Den Europæiske Unions Domstol fortolker begrebet statsstøtte bredt, og Kommissionen mener derfor, at den kun har en smal margin for at beslutte, at en foranstaltning ikke udgør statsstøtte.

29. Hvis Kommissionen i forlængelse af en klage eller en ex officio-undersøgelse beslutter, at foranstaltningen udgør forenelig støtte, har det ingen konsekvenser for medlemsstaten eller for støttemodtagerne, at der ikke (eller for sent) er indgivet en anmeldelse. Hvis Kommissionen beslutter, at der er ydet uforenelig støtte, skal modtagerne tilbagebetale støtten med renter, som hvis de havde modtaget et lån (jf. punkt 68).

30. Kommissionen kontrollerer ikke, om de støtteforanstaltninger, for hvilke anmeldelsen blev trukket tilbage, men som ved første øjekast så ud til at udgøre statsstøtte, blev opgivet eller implementeret uden Kommissionens godkendelse. I sidstnævnte tilfælde ville foranstaltningen udgøre ulovlig statsstøtte, som Kommissionen kunne åbne en ex officio-sag om. Det samme gælder anmeldte støtteforanstaltninger, som Kommissionen har truffet en negativ beslutning om.

KOMMISSIONEN ER IKKE TILSTRÆKKELIG PROAKTIV MED HENSYN TIL AT ØGE MEDLEMSSTATERNES KENDSKAB TIL DERES FORPLIGTELSE TIL AT ANMELDE STATSSTØTTE

KOMMISSIONENS NET AF LANDESPECIFIKKE KONTAKTPUNKTER HAR VÆRET EN BEGRÆNSET SUCCES

31. I 2006 besluttede GD for Konkurrence at etablere landespecifikke kontaktpunkter (country contact points) i Kommissionen. Disse tjenestemænd (en for hvert land) er det første "indgangssted" i GD for Konkurrence. De har udelukkende til opgave at give uformel, ikke-bindende praktisk vejledning til medlemsstater om ikke verserende sager. De støtteydende myndigheder i hovedparten af medlemsstaterne har imidlertid aldrig kontaktet deres kontaktpunkt, enten fordi de ikke var klar over, at det eksisterede, eller fordi de ikke følte, at de havde behov for det.

HOVEDPARTEN AF DE BERØRTE PARTER SÅ GERNE, AT KOMMISSIONEN SPILLEDE EN MERE PROAKTIV ROLLE

32. De berørte parter i syv af de otte medlemsstater, Revisionsretten besøgte, erklærede, at de gerne så, at Kommissionen spillede en mere proaktiv rolle på et eller flere af følgende områder, som i højere grad fortjener Kommissionens opmærksomhed:

oplysningskampagner om anmeldelsespligten rettet mod potentielle støtteydere

fremme af god praksis med hensyn til udformning af effektive støtteforanstaltninger, der overholder EU’s konkurrenceregler

mere vejledning om, nøjagtigt hvilke oplysninger der skal fremsendes i forbindelse med forskellige typer anmeldelser, for at Kommissionen kan konkludere, at anmeldelsen er fuldstændig. Standardiseringen af anmeldelsesformularen i det elektroniske SANI-system har kun delvist løst dette problem

offentliggørelse af en separat sektion med ofte stillede spørgsmål (FAQ), der opdateres regelmæssigt, på Europa-Kommissionens websted for konkurrence

en helpdeskfunktion, som giver oplysninger om, hvordan retningslinjerne skal fortolkes.

IFØLGE NOGLE AF DE BERØRTE PARTER ER KOMMISSIONENS RETNINGSLINJER FOR KOMPLICEREDE

33. De berørte parter er generelt tilfredse med Kommissionens retningslinjer. Generelt har retningslinjerne gjort Kommissionens beslutninger om statsstøtte mere forudsigelige, men nogle af de berørte parter mener, at de er for komplicerede og for uklare og giver plads til for mange fortolkningsmuligheder, hvilket skaber retsusikkerhed.

SAGSBEHANDLING

34. Procedureforordningen, kodeksen for god praksis (jf. tekstboks 1) og GD for Konkurrences interne procedurehåndbog fastlægger reglerne for behandling af anmeldelser, klager og tilbagesøgningssager. Revisionsretten undersøgte, om Kommissionens forvaltningsstrukturer og -procedurer gør det muligt effektivt at behandle statsstøttesager inden for tidsfristen.

TEKSTBOKS 1

CENTRALE ELEMENTER I DEN KODEKS FOR GOD PRAKSIS, DER BLEV VEDTAGET I 2009

I særligt teknisk komplekse eller helt nye sager eller sager, som på anden vis er følsomme eller skal behandles som hastesager, vil Kommissionen tilbyde den anmeldende medlemsstat en gensidigt aftalt planlægning.

Kommissionen vil under den indledende gennemgang søge at gruppere sine begæringer om oplysninger. I princippet vil der normalt kun blive udsendt én samlet begæring om oplysninger, og den vil normalt blive udsendt inden for 4-6 uger efter anmeldelsesdatoen.

Offentliggørelse af beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure inden for to måneder.

Strengere håndhævelse af medlemsstaters og interesserede parters frister til at fremsende bemærkninger.

Kommissionen vil gøre sit yderste for at behandle en klage inden for en vejledende tidsramme på 12 måneder efter modtagelsen.

Medlemsstaten og klageren vil konsekvent blive holdt underrettet om, hvorvidt sagen henlægges, eller klagen tages til behandling.

KOMMISSIONEN ER HÆMMET AF MANGLEN PÅ PÅLIDELIGE FORVALTNINGSOPLYSNINGER OG AF ORGANISATIONSPROBLEMER

GD FOR KONKURRENCES PROCEDURER FOR STATSSTØTTE ER GENERELT KLARE OG FØLGES I STOR UDSTRÆKNING

35. Procedurehåndbogen er det vigtigste referencedokument om sagsbehandlingsprocedurer, og den er tilgængelig på GD for Konkurrences intranet. Den ajourføres med jævne mellemrum, og personalet informeres over e-mail hver gang, den ajourføres. Håndbogen dækker de fleste af de vigtigste aktiviteter og indeholder klare retningslinjer samt standardmodeller. Generelt overholder sagsbehandlerne i stor udstrækning håndbogen, dog med få undtagelser med hensyn til overholdelsen af procedurefrister (jf. punkt 48) og uploading af dokumenter i ISIS (jf. punkt 41).

SAGERNES ANTAL, KOMPLEKSITET OG PRIORITERING SAGER SKABER PROBLEMER

36. Statsstøttesager kræver en omhyggelig og detaljeret analyse af støtteforslag, som kan være komplicerede og af stor økonomisk betydning. I nogle tilfælde kan de omfatte så komplicerede forhold som store luftfartsprojekter eller bankomstrukturering. I gennemsnit fungerer hver tjenestemand som sagsbehandler for 7 sager og som sagsassistent for 7 andre. De ressourcer, der er til rådighed til andre aktiviteter såsom ex officio-undersøgelser, overvågningsaktiviteter, initiativer til øget udveksling af god praksis mellem medlemsstaterne mv., er således begrænsede.

37. Et af målene for en omorganisering af GD for Konkurrence i 2007 var at øge generaldirektoratets evne til at bruge sine ressourcer mere produktivt via en mere fleksibel fordeling af menneskelige ressourcer på enheder og direktorater, som gør det muligt inddrage en sagsbehandler eller sagsassistent fra en anden enhed i det hold, som behandler sagen. Men når der ses bort fra de indledende stadier af finanskrisen, har den tid, som sagsbehandlere har brugt på sager, der forvaltes af andre enheder, kun udgjort få procent af deres samlede arbejdstid.

38. Siden december 2009 er nye statsstøttesager blevet inddelt i to prioriterede kategorier på basis af to hovedkriterier, præcedensvirkning og håndhævelsesprioritet:

Prioritet 1-sager er sager, som anses for at være afgørende for at sikre en effektiv statsstøttekontrol.

Prioritet 2-sager er alle de sager, som ikke er prioritet 1.

39. Selv om prioritet 1-sager får flere ressourcer og mere opmærksomhed fra ledelsen, bliver de ikke nødvendigvis løst hurtigt, da de oftest er de mest komplekse sager. Eftersom sagsbehandlerne arbejder samtidigt på flere sager og skal overholde de lovbestemte frister for alle anmeldelser, er de nogle gange nødt til at lægge en prioritet 1-sag til side for at arbejde på en anmeldelse vedrørende en lavere prioriteret sag. Sagsbehandlerne mener, at de har brug for mere vejledning om, hvordan de skal fordele deres arbejdstid mellem prioritet 2-sagerne, som tegner sig for den største del af arbejdsbyrden [17].

40. For at kunne sikre en optimal fordeling af ressourcerne har ledelsen brug for nøjagtige oplysninger om de tilgængelige ressourcer og den arbejdsbyrde, der er i hele organisationen. I 2009 indførte GD for Konkurrence derfor et pilotprojekt til tidsregistrering kaldet PETRA. Dette redskab gør det muligt for sagsbehandlere at registrere den arbejdstid, de bruger på de forskellige sager, de arbejder på. Deltagelse i projektet er frivillig og omfatter ikke alle, hvilket betyder, at de rapporter, der er baseret på PETRA, på nuværende tidspunkt kun er vejledende, og at GD for Konkurrence stadig ikke har noget redskab, der viser det fulde billede.

GENERELT OPFYLDER DE IT-SYSTEMER, DER ANVENDES I SAGSBEHANDLINGEN, BRUGERNES BEHOV

41. ISIS anvendes ved forvaltningen og overvågningen af alle statsstøttesager. Det er et nyttigt redskab til lagring af de oplysninger, som skal bruges i beslutningsprocessen, samt til overvågning af tidsfrister og planlægning af arbejdet. Systemet kan producere en række rapporter, f.eks. en oversigt over uafsluttede sager, statistikker om varighed etc. Der er dog en række svagheder:

Indtil november 2010 var undersøgelsen af en og samme anmeldelse eller klage ofte opdelt i flere procedurer (jf. figur 2 og 3), som hver havde sit eget identifikationsnummer, hvilket gjorde det umuligt at vurdere, hvor lang tid det i alt tog at behandle en anmeldelse eller en klage.

De tilhørende procedurer var ikke altid klart anført i ISIS, hvilket gjorde det tidskrævende og vanskeligt at få et klart overblik over hele sagen.

Endvidere manglede der for 30 % af de sager, som Revisionsretten gennemgik, en række dokumenter i ISIS, f.eks. mødereferater, e-mail, optegnelser over telefonopkald og telefonkonferencer, eller disse dokumenter var ikke blevet registreret rettidigt.

NYE PROCEDURER FOR FORVALTNING AF ANMELDELSER HAR IKKE GJORT BEHANDLINGEN HURTIGERE ELLER MINDRE TUNG

42. I 2009 offentliggjorde Kommissionen en "forenklingspakke", der består af en forenklet procedure [18] (jf. punkt 59 og 60) og en kodeks for god praksis (BPC) (jf. punkt 34 og tekstboks 1) ved behandling af statsstøttesager. Hovedformålet med kodeksen er, "at den skal tjene som en rettesnor for behandlingen af statsstøttesager i praksis for derigennem at fremme et bedre samarbejde og en bedre gensidig forståelse mellem Kommissionen, medlemsstaternes myndigheder, erhvervslivet og juridiske kredse."

43. Som fastsat i kodeksen for god praksis har Kommissionen også anbefalet medlemsstaterne, at de igangsætter de anmeldelsesforberedende kontakter på et så tidligt stadium som muligt uden for den forenklede procedure. Kontakter forud for anmeldelsen har til formål at forbedre kvaliteten af anmeldelserne ved at afklare de tilbageværende spørgsmål eller de oplysninger, som Kommissionen har brug for for at kunne træffe en beslutning. Selv om nogle støtteydere rejser tvivl om anvendeligheden af disse kontakter, er antallet af sager med forudgående anmeldelse steget betydeligt i perioden 2009-2010 (jf. figur 5).

I MANGE TILFÆLDE TAGER DEN FORUDGÅENDE UNDERSØGELSE AF ANMELDELSER FOR LANG TID

44. De oplysninger, som medlemsstaterne giver i anmeldelserne, burde være så udtømmende, at Kommissionen kan træffe beslutning, uden at behøve yderligere oplysninger. Hvis anmeldelsen ikke er fuldstændig, sender GD for Konkurrence en anmodning om supplerende oplysninger, som medlemsstaten skal imødekomme inden for en frist på 20 arbejdsdage. Medlemsstaten har ret til at anmode om at få denne frist forlænget.

FIGUR 5

TENDENSEN I ANTALLET FORUDGÅENDE ANMELDELSER OG ANMELDELSER

+++++ TIFF +++++

Kilde: Europa-Kommissionen.

45. Den gennemsnitlige tid, det tog at træffe en beslutning, steg mellem 2005 og 2008 [19]. I 2007-2008 tog det for 40 % af anmeldelsernes vedkommende seks måneder eller derover at træffe en beslutning. Denne procentdel faldt betydeligt i 2009, men det skyldes til dels, at sagerne med relation til den finansielle krise blev behandlet særligt hurtigt på grund af deres hastende karakter.

46. Varigheden af den foreløbige undersøgelse afhænger primært af tre elementer:

Antallet af anmodninger om oplysninger, som Kommissionen sender til medlemsstaten

Den tid, som det tager medlemsstaten at imødekomme anmodningen om oplysninger

Den tid, som det tager Kommissionen enten at træffe en beslutning eller at sende endnu en anmodning om oplysninger (maksimalt to måneder).

Ved en tredjedel af anmeldelserne i stikprøven sendte Kommissionen to eller flere anmodninger om oplysninger

47. Som anført i procedurehåndbogen skal det hold, der behandler sagen, under den foreløbige undersøgelse søge at gruppere sine anmodninger om oplysninger. I princippet bør der kun udsendes én samlet anmodning om oplysninger under den foreløbige undersøgelse, og den vil normalt blive udsendt inden for 4-6 uger efter anmeldelsesdatoen. I ekstraordinære og behørigt begrundede tilfælde kan der udsendes yderligere én anmodning. I 28 % af de sager i stikprøven, hvor Kommissionen formelt havde anmodet om supplerende oplysninger, var der sendt tre eller flere anmodninger om oplysninger.

Anmodninger om oplysninger sendes ofte tæt på den lovbestemte frist

48. Kommissionen sendte i gennemsnit anmodningerne om oplysninger 50 dage efter fremsendelsen af anmeldelsen eller af de seneste oplysninger fra medlemsstaten. Eftersom mange anmodninger om oplysninger skal oversættes, og sagsbehandlere forvalter frister for flere sager samtidigt, sendes nogle anmodninger om oplysninger først lige inden udløbet af fristen på to måneder. I 4 af de 43 anmeldte sager, som Revisionsretten gennemgik, var den lovbestemte frist på to måneder for Kommissionens fremsendelse af en anmodning om oplysninger eller for dens beslutning (om enten at godkende støtten eller iværksætte en formel undersøgelse) blevet overskredet.

Medlemsstaterne svarer ofte ikke inden for den tidsfrist, Kommissionen har fastsat

49. De spørgsmål, som Kommissionen sender, er så talrige, komplekse og detaljerede, at det er svært for medlemsstaterne at svare inden for 20 arbejdsdage. De administrative strukturer i en medlemsstat kan også skabe yderligere forsinkelser, når den skal svare Kommissionen. For eksempel har medlemsstater med en decentral forvaltning en rapporteringsstruktur, som omfatter flere ledelsesniveauer, som svarene skal kanaliseres igennem.

50. I den stikprøve af anmeldelser, Revisionsretten gennemgik, tog det i gennemsnit medlemsstaterne 33 arbejdsdage at fremsende oplysninger. I 40 % af de anmeldte sager i stikprøven fremsendte medlemsstaten ikke de udbedte oplysninger til tiden, hverken inden for fristen på de 20 arbejdsdage eller inden for den reviderede tidsplan, som var aftalt med Kommissionen.

DEN FORMELLE UNDERSØGELSESPROCEDURE ER OGSÅ LANGSOMMELIG

51. Kommissionen er forpligtet til at indlede en formel undersøgelsesprocedure, når den har meget svært ved at afgøre eller tvivler stærkt på, om en foranstaltning er forenelig med det indre marked, og/eller der opstår problemer af proceduremæssig art i forbindelse med indhentning af de nødvendige oplysninger. I mere end halvdelen af de sager, der blev anmeldt i perioden 2005-2008, tog det mere end seks måneder at træffe beslutning om at indlede en formel procedure [20].

52. For så vidt angår anmeldte sager skal Kommissionen så vidt muligt bestræbe sig på at vedtage en beslutning inden for en periode på 18 måneder fra indledningen af proceduren [21]. Den anbefalede periode på 18 måneder var overskredet i 38 % (9/24) af de formelle undersøgelsesprocedurer, der blev iværksat i 2005, 13 % (4/31) af dem, der blev iværksat i 2006, 33 % (9/27) af dem, der blev iværksat i 2007, og 18 % (3/17) af dem, der blev iværksat i 2008. Når man også tager den foreløbige undersøgelse i betragtning, gik der i disse sager i alt mere end to år fra anmeldelsen til Kommissionens beslutning.

53. I alle de besøgte medlemsstater sagde de berørte parter, at sagsbehandlingsprocedurerne tog for lang tid. Mest problematiske er individuelle støtteprojekter, navnlig de projekter, som Kommissionen foretager en indgående økonomisk vurdering af (jf. punkt 55 og 56). Det kan have en negativ effekt for medlemsstaterne, for eksempel ved at forsinke national lovgivning eller indebære en risiko for at miste potentielle investorer. Sammensætningen af de hold i Kommissionen, der behandler sagerne, ændres ofte hvilket kan forsinke procedurerne yderligere.

GENSIDIGT AFTALT PLANLÆGNING ER HIDTIL KUN BLEVET ANVENDT I BEGRÆNSET OMFANG

54. I september 2009 indførte kodeksen for god praksis konceptet gensidigt aftalt planlægning (Mutually Agreed Planning (MAP)). Medlemsstaten og Kommissionen kan gensidigt aftale prioriteret behandling af den konkrete sag, hvilke oplysninger medlemsstaten skal give, og hvordan Kommissionen vil tage stilling til sagen, og hvor længe det ventes at tage. Når medlemsstaten bestræber sig på at give alle de nødvendige oplysninger rettidigt, vil Kommissionen bestræbe sig på at overholde den gensidigt aftalte tidsplan for sagens videre behandling. Revisionsretten fandt ikke tegn på, at der er anvendt gensidigt aftalt planlægning i nogen af de sager, der blev gennemgået under revisionen.

DEN NYE FINERE ØKONOMISKE INDFALDSVINKEL ER IKKE TILSTRÆKKELIG KLAR FOR DE BERØRTE PARTER

55. Den nye arkitektur, der er fastsat i handlingsplanen for statsstøtte fra 2005 (jf. punkt 6), er baseret på et "tretrinssystem": gruppefritagelse, standardvurdering og detaljeret vurdering. Statsstøtteforanstaltninger, der anmeldes til Kommissionen, er i princippet underlagt en standardvurdering. Der foretages standardvurdering af et begrænset antal specifikke sager (f.eks. visse store investeringsprojekter).

56. En detaljeret vurdering kan omfatte en finere økonomisk analyse [22], der har til formål at give Kommissionen en solid analyse af statsstøttens sandsynlige økonomiske effekt. Den fokuserer på en "afvejningstest". Vurderingen af støttens forenelighed består grundlæggende i, at man afvejer støttens negative virkninger med dens positive virkninger med hensyn til at bidrage til opfyldelsen af veldefinerede mål af fælles interesse [23].

57. Disse nye tiltag har imidlertid givet anledning til bekymring blandt aktørerne, som havde forskellige opfattelser af, hvor effektiv Kommissionens finere økonomiske indfaldsvinkel er. Nogle mente, at den blot forlænger godkendelsesprocedurer og skaber yderligere usikkerhed, mens andre mente, at det var en positiv måde at undersøge den reelle effekt af den foreslåede foranstaltning på, og var skuffede over, at Kommissionen ikke brugte den mere.

58. Kommissionen gennemførte en offentlig høring om dette spørgsmål i 2009 og offentliggjorde resultaterne af denne høring i starten af 2011. Kommissionen har imidlertid endnu ikke reageret på de bekymringer vedrørende den finere økonomiske indfaldsvinkel, som der blev givet udtryk for i denne høring. Gennemførelsen af statsstøtteordningen kan kun blive vellykket, hvis der er en høj grad af gensidig forståelse mellem Kommissionen og aktørerne i medlemsstaterne.

DEN FORENKLEDE PROCEDURE, DER BLEV INDFØRT I 2009, ER HIDTIL KUN BLEVET BRUGT I BEGRÆNSET OMFANG

59. Der blev indført en forenklet procedure for at gøre det muligt "hurtigt at undersøge visse typer statsstøtteforanstaltninger, hvor Kommissionen kun skal kontrollere, at foranstaltningen er i overensstemmelse med de eksisterende regler og gældende praksis, uden at udøve sine skønsmæssige beføjelser". Denne procedure kan vise sig at være et nyttigt initiativ, men det er endnu vanskeligt at bedømme dens effektivitet, fordi den hidtil kun er blevet anvendt i begrænset omfang.

60. I 2010 blev den forenklede procedure anvendt i 21 sager. Det er mindre end 4 % af det samlede antal modtagne anmeldelser. Den begrænsede anvendelse kan tilskrives følgende faktorer:

Kommissionen forbeholder sig retten til at anvende den normale procedure, hvis nogen af de forbehold eller undtagelser, der er fastsat i meddelelsen om en forenklet procedure, gør sig gældende.

Medlemsstaterne er tilbageholdende med at bruge den forenklede procedure, fordi der til forskel fra ved almindelige anmeldelser offentliggøres et resumé af anmeldelsen på Kommissionens websted, som giver interesserede parter mulighed for at fremsætte bemærkninger.

Betingelserne for anvendelsen af den forenklede procedure er strenge.

Den forenklede procedure anvendes kun på ukomplicerede anmeldte sager, som normalt alligevel godkendes inden for seks måneder med den normale procedure.

Den forenklede procedure er betinget af, at der føres kontakter forud for anmeldelsen.

DET TAGER FORTSAT LANG TID AT BEHANDLE KLAGER, OG PROCEDUREN ER IKKE GENNEMSIGTIG

61. Konkurrenter og andre interesserede parter, som mener, at en bestemt foranstaltning udgør statsstøtte, kan klage til Kommissionen. En klageformular kan hentes på Europa-Kommissionens websted, og den kan enten udfyldes online eller sendes med post, hvilket gør det relativt nemt at indgive en klage. Flere klager henhører ikke under GD for Konkurrences kompetenceområde, og enten lukkes de efter en for Beskatning og Toldunion gennemgang af klagen, eller de overføres til et andet GD såsom GD for Beskatning og Toldunion. Nogle af de klager, som GD for Konkurrence modtager og behandler, er ikke begrundet i en risiko for potentiel konkurrenceforvridning, men for eksempel i miljøhensyn.

62. Såvel antallet af modtagne klager som mængden af uafklarede klager er steget støt i perioden 2006-2010 (jf. figur 6). Halvdelen af klagesagerne verserede i mere end et år [24], næsten en fjerdedel i mere end to år og enkelte endda i mere end fem år. Mængden af uafklarede klager er særlig stor på transportområdet. GD for Konkurrence overtog disse sager fra GD for Energi og Transport i begyndelsen af 2010, da kommissærernes sagsområder blev omorganiseret.

63. Der er ingen retligt bindende frist for behandling af klagesager, mens der gælder strenge frister for anmeldelser. Ikke desto mindre skal Kommissionen i henhold til artikel 10 i procedureforordningen undersøge klagerne "omgående".

64. Ikke-prioriterede klager behandles ofte på tidspunkter, hvor den ansvarlige sagsbehandler ikke har andet, mere presserende arbejde. Den foreløbige såvel som den formelle undersøgelse kan derfor tage lang tid. Ti [25] af de 30 klagesager, Revisionsretten gennemgik, blev ikke afklaret eller afsluttet inden for to år. I flere sager var der intet sket i mere end et år. Der var ikke truffet beslutning i halvdelen af alle foreløbige undersøgelsessager efter mere end et år [26], og størstedelen af de formelle undersøgelsesprocedurer tog også mere end et år. Klagere har mulighed for at anlægge et passivitetssøgsmål for Den Europæiske Unions Domstol (artikel 265 TEUF), men det er kun sket i få tilfælde.

FIGUR 6

STIGNING I ANTALLET AF KLAGER

+++++ TIFF +++++

Kilde: Europa-Kommissionen.

65. I seks af de 30 klagesager i Revisionsrettens stikprøve sendte Kommissionen ikke inden for to måneder klagen til medlemsstaten med en anmodning om oplysninger. I elleve sager blev medlemsstaten og/eller klageren ikke informeret om fremskridt i sagen i mere end et år. I seks tilfælde var medlemsstaten og/eller klageren ikke blevet informeret om, at sagen var afsluttet, hvilket skaber retsusikkerhed, eftersom medlemsstaterne ikke ved, om de har ret til at fortsætte med at yde støtte eller ej.

66. Når der ikke bliver indledt en formel undersøgelsesprocedure, eller den bliver indledt for sent, bliver proceduren også mindre gennemsigtig, fordi tredjeparter først informeres om sagen og får mulighed for at fremsætte bemærkninger, når beslutningen om at indlede en formel undersøgelsesprocedure offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (2-6 måneder efter, at beslutningen er blevet truffet). Offentliggørelse forsinkes ofte af kravet om, at beslutningen skal oversættes til alle EU-sprog, og behovet for, at der udarbejdes en ikke-fortrolig udgave af beslutningen.

67. Kommissionen forsøger at lukke ubegrundede klagesager, uden at kommissærkollegiet skal træffe en officiel beslutning. Hvis Kommissionen ikke mener, at der er tilstrækkelige elementer til at fastslå, at der er tale om ulovlig støtte, sendes der et brev til klageren. Klageren kan på denne baggrund beslutte at henlægge sin klage, som dermed vil blive anset for at være trukket tilbage. Kun for et mindretal af klager er et sådant brev blevet sendt inden for 12 måneder efter indgivelsen af klagen.

HÅNDHÆVELSE AF TILBAGESØGNINGSBESLUTNINGER

68. "Tilbagesøgning af ulovlig statsstøtte er ikke blevet betragtet som en straf, men derimod som et middel til at genoprette den situation, der bestod for ydelsen af den ulovlige statsstøtte" [27]. Dette mål er nået, når den støttemodtager, der fik en konkurrencefordel i forhold til sine konkurrenter, har tilbagebetalt støtten (plus renter). Medlemsstaten skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at tilbagesøge støtten fra støttemodtageren i overensstemmelse med de nationale procedurer.

69. Det er afgørende for pålideligheden af Kommissionens statsstøttepolitik, at beslutningerne om tilbagesøgning af statsstøtte håndhæves effektivt, og det prioriteres højt i handlingsplanen for statsstøtte (jf. punkt 6).

KOMMISSIONEN HAR HALVERET ANTALLET AF AKTIVE VERSERENDE TILBAGESØGNINGSSAGER SIDEN 2005

70. Siden 2003 har et specialiseret hold fulgt op på beslutninger om tilbagesøgning. Det er lykkedes Kommissionen at halvere antallet af aktive verserende sager fra 94 ved udgangen af 2005 til 41 ved udgangen af 2010 (jf. figur 7).

71. Antallet af verserende tilbagesøgningssager fortsatte sin nedadgående tendens i 2008-2010, dog i et lavere tempo. Det skyldes, at 13 tilbagesøgningssager er "midlertidigt lukkede" [28].

FIGUR 7

TENDENSEN I ANTALLET AF VERSERENDE TILBAGESØGNINGSSAGER

+++++ TIFF +++++

Kilde: Europa-Kommissionen.

OFTE HÅNDHÆVES TILBAGESØGNINGSBESLUTNINGER FOR LANGSOMT

72. Kun få af Kommissionens tilbagesøgningsbeslutninger gennemføres inden for den tidsfrist på fire måneder, Kommissionen har fastsat. De fleste beslutninger om tilbagesøgning indbringes for Domstolen af medlemsstaten og/eller af modtageren (annullationssøgsmål) og/eller af Kommissionen (manglende overholdelse af Kommissionens beslutning). Siden 2005 har Kommissionen anlagt sag mod flere medlemsstater, som har undladt at implementere en beslutning om tilbagesøgning. Siden 2009 har Kommissionen også indledt seks overtrædelsesprocedurer [29] mod medlemsstater, som ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens afgørelse, med anmodning om, at der idømmes bøder og tvangsbøder.

73. En række gamle tilbagesøgningssager har verseret i 10-20 år som følge af de langvarige procedurer ved både de nationale domstole (medlemsstat mod modtager) og Den Europæiske Unions Domstol (Kommissionen mod medlemsstater). Den gennemsnitlige varighed af de 41 tilbagesøgningssager, der ikke var afsluttet i juli 2010, var næsten fem år. 14 af dem havde været i gang i ti år eller derover. Flere andre midlertidigt lukkede sager er også mere end ti år gamle. Kommissionens mål om at afslutte eller indbringe tilbagesøgningssager for Domstolen inden for to år blev i 2008-2010 kun nået i ca. halvdelen af sagerne. Men det er gået i den rigtige retning i denne periode (fra 28 % i første halvdel af 2008 til 57 % i anden halvdel af 2010).

74. En anden årsag til, at tilbagesøgningsprocedurerne er så langvarige, er, at det er vanskeligt at identificere alle modtagere under støtteordninger og de nøjagtige støttebeløb, der skal tilbagesøges. Kommissionen er ikke retligt forpligtet til at fastsætte det nøjagtige beløb, der skal tilbagesøges, men den angiver normalt den metode, som medlemsstaten skal bruge til at beregne det beløb, der skal tilbagesøges. Nogle medlemsstater ville gerne have mere hjælp fra Kommissionen til at fastsætte det beløb, der skal tilbagesøges.

KOMMISSIONEN REAGEREDE HURTIGT PÅ DEN FINANSIELLE KRISE

GODKENDELSESPROCEDUREN VAR HURTIG

75. Hastende krisesager er blevet behandlet meget hurtigere end ikke-krise-sager og har været baseret på mindre formel korrespondance med medlemsstaterne og mere uformel udveksling af oplysninger via telefon og e-mail. Mange medlemsstater har også accepteret at modtage korrespondance og beslutninger på engelsk (sprogdispensation) for at fremskynde proceduren, og modtagerne var i højere grad inddraget i proceduren. Flere sager blev afklaret i løbet af et par dage.

76. Mens den supplerende arbejdsbyrde i begyndelsen blev absorberet via overarbejde, lykkedes det GD for Konkurrence at mere end fordoble antallet af sagsbehandlere, der beskæftigede sig med støtte til den finansielle sektor i 2009, ved at etablere en Financial Crisis Task Force.

KOMMISSIONEN UDSTEDTE SPECIFIKKE RETNINGSLINJER FOR KRISERELATEREDE STØTTEFORANSTALTNINGER

77. Som følge af situationens hastende karakter vedtog Kommissionen hurtigt en række specifikke retningslinjer for statsstøtte til den finansielle sektor [30], som komplementerede de eksisterende rammebestemmelser for redning og omstrukturering [31]. Medlemsstaterne tog godt imod disse retningslinjer, men der var også en del kritik på grund af de vide muligheder for fortolkning af en række betingelser.

78. Kommissionens hurtige reaktion og pragmatiske holdning var med til at sikre, at ingen af de større finansielle institutioner med hovedsæde i EU gik konkurs. Ordningen med foreløbig godkendelse af støtte for en periode af seks måneder gjorde det muligt at yde støtte hurtigt og i overensstemmelse med reglerne, samtidig med at det var muligt at undersøge sagen nærmere på et senere tidspunkt.

KOMMISSIONEN FORSØGTE AT SIKRE LIGE KONKURRENCEVILKÅR

79. For at undgå, at finansielle institutioner anvender støtten til at styrke deres position på markedet til skade for deres konkurrenter, var Kommissionen nødt til at se nærmere på de betingelser, som støtten til bankerne blev ydet på. I nogle tilfælde førte dette til, at visse aktiviteter blev afhændet og/eller visse praksis ophørte (for eksempel et forbud mod prisførerskab). Medlemsstaterne og støttemodtagerne skal fremlægge periodiske (for det meste kvartalsvise eller halvårlige) rapporter om gennemførelsen.

80. GD for Konkurrences Financial Crisis Task Force følger nøje op på beslutningerne i de største sager om redning og omstrukturering af finansielle institutioner. I nogle af disse sager blev det konstateret, at betingelserne eller forpligtelserne blev gennemført langsomt eller utilstrækkeligt, men disse usædvanlige forhold blev meddelt til den berørte medlemsstat, og GD for Konkurrences tjenester fulgte op på dem.

BEGRÆNSET ANVENDELSE AF DE MIDLERTIDIGE RAMMEBESTEMMELSER, SOM HAR TIL FORMÅL AT FREMME STØTTEN TIL REALØKONOMIEN

81. Som led i den europæiske økonomiske genopretningsplan vedtog Kommissionen den 19. januar 2009 de midlertidige rammebestemmelser [32] (jf. tekstboks 2), som skulle give medlemsstaterne yderligere muligheder for at takle følgerne af kreditstramningerne i realøkonomien og opretholde kontinuiteten i virksomhedernes adgang til finansiering. Når man ser bort fra muligheden for at yde begrænsede beløb på op til 500000 euro som forenelig støtte [33], som de fleste medlemsstater hilste velkommen, og støtte i form af garantier, var anvendelsen af de midlertidige rammebestemmelser begrænset.

82. De fleste af mulighederne i de midlertidige rammebestemmelser blev kun anvendt af et fåtal af medlemsstaterne, og i 2009 ydede medlemsstaterne tillige kun 2,7 % af det beløb, der var godkendt under de midlertidige rammebestemmelser. En af årsagerne hertil var, at varigheden af bestemmelserne var for kort (mindre end to år, indtil udgangen af december 2010) til, at medlemsstaterne kunne udforme, godkende og implementere støtteforanstaltninger under de midlertidige rammebestemmelser.

83. Den 1. december 2010 forlængede Kommissionen de midlertidige rammebestemmelser indtil 31. december 2011, men med strengere betingelser og en gradvis udfasning. Fra og med den 1. januar 2011 har enhver bank, der anmoder om statsstøtte (i form af kapital eller overtagelse af værdiforringede aktiver) skullet forelægge en omstruktureringsplan for Kommissionen.

TEKSTBOKS 2

DE MIDLERTIDIGE RAMMEBESTEMMELSER

Som anført i den europæiske økonomiske genopretningsplan indførte Kommissionen en række midlertidige foranstaltninger, som skulle gøre det muligt for medlemsstaterne at takle de store vanskeligheder, som virksomhederne har med at skaffe finansiering. I henhold til de midlertidige rammebestemmelser kunne medlemsstaterne – under særlige omstændigheder og indtil udgangen af 2010 – yde:

a) begrænset støtte på op til 500000 euro pr. virksomhed over en periode på tre år

b) statsgarantier for lån med et nedslag i præmien

c) rentelettede lån, navnlig til produktion af grønne produkter

d) risikokapitalstøtte for op til 2,5 millioner euro pr. SMV pr. år.

KOMMISSIONENS OVERVÅGNING

84. Kommissionen offentliggør hvert år en resultattavle vedrørende statsstøtte, der vurderer de fremskridt, der er nået med hensyn til at opfylde Lissabonmålene om mindre og bedre målrettet statsstøtte, og som også vurderer effekten af statsstøttekontrollen på ad hoc-basis. I punkt 85-95 vurderer Revisionsretten, om de data, Kommissionen indsamler, er pålidelige og udtømmende, og om Kommissionens konsekvensanalyse er tilstrækkelig.

DE STATSSTØTTEDATA, SOM MEDLEMSSTATERNE INDSENDER, ER UFULDSTÆNDIGE OG IKKE TILSTRÆKKELIGT PÅLIDELIGE

DET ER PROBLEMATISK AT INDHENTE STATSSTØTTEDATA FRA MEDLEMSSTATERNE

85. I årets første kvartal sender Kommissionen et regneark til medlemsstaterne, som de skal udfylde med tallene for de aktuelle statsstøtteudgifter, der er afholdt til hver af de anførte foranstaltninger i det foregående år. De data, som Kommissionen modtager fra medlemsstaterne, er af varierende kvalitet, og det hold, der udarbejder resultattavlen (jf. punkt 90), bruger lang tid på at kontrollere dataene og tilføje beløb, der mangler. De fleste af de berørte parter synes, at proceduren med resultattavlen er meget ressourcekrævende.

86. Flere aktører berettede, at de havde problemer med at opnå data fra regionale og lokale offentlige myndigheder, eftersom det organ, som koordinerer statsstøtte i det nationale eller føderale ministerium, i de fleste medlemsstater ikke har nogen kontrol- eller overvågningsbeføjelser over de regionale eller lokale myndigheder. De statsstøttedata, som medlemsstaterne indsender, og som Kommissionen bruger, er derfor sandsynligvis ufuldstændige, men Kommissionens resultattavle for statsstøtte indeholder ikke nogen forbehold.

87. Mange medlemsstater indsender deres data for sent, men der er hidtil kun iværksat én overtrædelsesprocedure for manglende overholdelse af fristen [34]. Et af de største problemer er, at den centrale enhed til koordinering af statsstøtte (hvis der er nogen) ikke har et effektivt centralt system, som gør det muligt direkte at udarbejde de data, som Kommissionen anmoder om, men at den skal indhente disse oplysninger fra en lang række støtteydende myndigheder.

FLERE TYPER STØTTE ER UDELUKKET FRA STATISTIKKERNE OM STATSSTØTTE

88. Resultattavlen omfatter statsstøtte som defineret i artikel 107, stk. 1, TEUF, der er ydet af medlemsstater i indberetningsåret (jf. punkt 3 og 4). Denne definition er snævrere end den definition, de fleste medlemsstater anvender i deres nationale rapporter.

89. Støtte til jernbanesektoren er ikke medtaget, selv om flere og flere nationale jernbanemarkeder er blevet åbnet for konkurrence. Eftersom en af de vigtigste støttemodtagende sektorer ikke er medtaget, kan de statsstøttedata, som indsendes til og offentliggøres af Kommissionen, ikke anses for at være fuldstændige. I resultattavlen for statsstøtte fra efteråret 2010 nævnes det for første gang, at støtten til jernbanesektoren ifølge medlemsstaternes indberetninger udgjorde 33,1 milliard euro eller 0,3 % af EU-27’s BNP i 2009, men resultattavlen medtager ikke støtten til jernbaner i det samlede tal på grund af manglende sammenlignelige data [35].

BEREGNINGSMETODEN FOR NOGLE TYPER STØTTE ER TVIVLSOM

90. Når det hold i GD for Konkurrence, der udarbejder resultattavlen, har modtaget de udfyldte regneark fra medlemsstaterne, gennemfører det en række kontroller for at afsløre potentielle usædvanlige forhold, herunder en sammenholdelse af medlemsstaternes data med det godkendte budget og beløbene for tidligere år.

91. Medlemsstaterne har imidlertid svært ved at fremsende pålidelige budgetoverslag til Kommissionen i SANI-anmeldelsen. I mange tilfælde ved man ikke, hvor succesfuld foranstaltningen vil være. Nogle støtteydere anfører altid kun de forventede udgifter for det første år, og ikke budgettet for hele perioden, som Kommissionen har anmodet om.

92. Den metode, som Kommissionen bruger til at beregne værdien af nogle støttetyper, navnlig støtte til den finansielle sektor, er forbundet med usikkerhed. Ved skatteforanstaltninger fremsender medlemsstaterne ofte budgetoverslag, da det ikke er muligt at beregne det reelle beløb, fordi de retlige rammer er så komplekse, og der er så mange støttemodtagere.

EN RÆKKE ÆNDRINGER I DEFINITIONEN AF STATSSTØTTE GØR DET VANSKELIGT AT SAMMENLIGNE STATISTIKKERNE OVER TID

93. Det er vanskeligt at sammenligne dataene fra de forskellige år, fordi lovgivningen og præsentationen af tallene er blevet ændret. For eksempel har den stigende betydning af og forhøjelsen af loftet [36] for de minimis-støtte ført til en nedadgående tendens i de statsstøttetal, som medlemsstaterne indberetter, hvilket gør det sværere at sammenligne flere på hinanden følgende år.

ANTALLET AF FORUDGÅENDE EVALUERINGER HAR VÆRET BEGRÆNSET, OG KOMMISSIONEN HAR IKKE ET SYSTEM MED EFTERFØLGENDE EVALUERING

94. I henhold til Kommissionens retningslinjer skal der foretages en forudgående konsekvensanalyse af de vigtigste af Kommissionens initiativer og af de initiativer, der vil få størst virkning. Ved udgangen af 2010 var der flere konsekvensanalyser under udarbejdelse, og to var blevet afsluttet [37].

95. Som led i omorganiseringen af GD for Konkurrence i 2007 blev der etableret en evalueringsenhed, men den blev opløst et år senere uden at have gjort noget betydeligt arbejde på området statsstøtte. I 2010 iværksatte GD for Konkurrence et projekt om udvikling af et system til "efterfølgende vurdering" for at evaluere den aktuelle effekt af GD for Konkurrences eksisterende politikker på de relevante markeder og lære af tidligere erfaringer. Ved udgangen af 2010 var systemet med efterfølgende vurdering endnu ikke operationelt.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

KOMMISSIONEN HAR IKKE TILSTRÆKKELIG SIKKERHED FOR, AT DEN BEHANDLER ALLE RELEVANTE STATSSTØTTESAGER

96. De fleste medlemsstaters systemer giver ikke tilstrækkelig sikkerhed for, at forpligtelsen til at anmelde statsstøtte overholdes. Selv om Kommissionen har taget en række skridt for at styrke samarbejdet med medlemsstaterne med hensyn til deres anmeldelsespligt, har det ikke været tilstrækkeligt. Kommissionen iværksætter lejlighedsvist ex officio-undersøgelser, men den gør ikke nok for at afsløre sager, som skulle have været anmeldt, idet den primært forlader sig på klager fra tredjepart. Rent juridisk kan den ikke systematisk gennemgå medlemsstaternes procedurer for at sikre, at de er pålidelige, og dens overvågningsaktiviteter er begrænsede. Der er derfor en risiko for, at statsstøtte ikke opdages.

ANBEFALING 1

Kommissionen bør tage fordelingen og anvendelsen af de ressourcer, der er afsat til forvaltningen af statsstøtte, op til revision med henblik på at:

a) indtage en mere proaktiv holdning i forholdet til medlemsstaterne og gøre en større indsats for at øge kendskabet til statsstøttereglerne ved at udbrede bedste praksis og yde mere praktisk vejledning

b) optrappe sine overvågningsaktiviteter, både med hensyn til stikprøvestørrelse og omfang

c) tilrettelægge sine ex officio-undersøgelser mere systematisk og målrettet, således at ulovlig støtte afsløres.

STATSSTØTTEPROCEDURERNE, NAVNLIG FOR KLAGER, ER STADIG LANGSOMMELIGE OG UGENNEMSIGTIGE

97. Selv om mange af de operationelle elementer i sagsbehandlingen forvaltes godt, og sager i relation til den finansielle krise blev behandlet hurtigt, er godkendelsesproceduren for mange statsstøtteforanstaltninger fortsat langsommelig. Behandlingen af klager er særlig problematisk. Kombinationen af det stigende antal klager, langsommelige procedurer og den lave prioritering af mange klager har ført til et stigende antal ikke afsluttede sager.

98. De forhold, at Kommissionens undersøgelsesprocedurer varer så længe, og at de berørte parter ikke orienteres om sagens forløb under proceduren, fører til retsusikkerhed.

ANBEFALING 2

a) Med henblik på at øge gennemsigtigheden og fremskynde beslutningsprocessen bør Kommissionen bindende forpligte sig til at afslutte den foreløbige undersøgelse enten ved at træffe en beslutning eller ved at indlede en formel undersøgelsesprocedure inden for et år efter, at den har modtaget den oprindelige anmeldelse.

b) Kommissionen bør minimere antallet af anmodninger om oplysninger, der sendes til medlemsstaterne, og kun anmode om oplysninger, der er strengt nødvendige for beslutningstagningen.

c) For at give mere retssikkerhed til alle berørte parter bør Kommissionen behandle ubegrundede klager hurtigt.

d) Kommissionen bør regelmæssigt informere klageren, medlemsstaten og modtageren om fremskridt (eller mangel på fremskridt) i de enkelte sager og om udfaldet af undersøgelsen.

e) Kommissionen bør overveje, om den kan drage nytte af erfaringerne fra sin håndtering af den finansielle krise til at forbedre sine normale arbejdsmetoder.

f) Kommissionen bør implementere et forbedret system til tidsregistrering og ledelsesrapportering, så den effektivt kan overvåge tidsforbruget på de enkelte sager og arbejdsbyrden for den enkelte sagsbehandler med henblik på at optimere anvendelsen af ressourcerne.

KOMMISSIONEN FORETAGER IKKE EN INDGÅENDE EFTERFØLGENDE VURDERING AF EFFEKTEN AF STATSSTØTTEKONTROLLEN

99. Kommissionens forsøg på at overvåge statsstøttekontrol hæmmes af upålidelige data. Dets vigtigste rapporteringsredskab, de halvårlige resultattavler for statsstøtte, har flere mangler: De er ikke fuldstændige, de er ikke tilstrækkeligt pålidelige og sammenlignelige, og dataene er først tilgængelige på et sent tidspunkt.

100. Endvidere har Kommissionen – hvis man ser bort fra enkelte ad hoc-undersøgelser – endnu ikke foretaget en efterfølgende vurdering af effekten af sine statsstøttekontrolaktiviteter på Europas økonomi.

ANBEFALING 3

a) Kommissionen bør forbedre produktiviteten og pålideligheden af sin dataindsamlingsproces.

b) Kommissionen bør med jævne mellemrum foretage en efterfølgende vurdering af effekten af statsstøtte og statsstøttekontrol på virksomheder, markeder og den samlede økonomi.

Vedtaget af Afdeling IV, der ledes af Igors LUDBORŽS, medlem af Revisionsretten, i Luxembourg på mødet den 25. oktober 2011.

På Revisionsrettens vegne

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Formand

[1] Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 108 TEUF) (EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1).

[2] Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (EUT L 140 af 30.4.2004, s. 1).

[3] Som defineret i artikel 107, stk. 1, TEUF; jf. også punkt 88 og 89 om de typer støtte, der ikke er medtaget i Kommissionens statistikker.

[4] Kilde: KOM(2010) 701 endelig af 1. december 2010 – Resultattavle for statsstøtte, Beretning om statsstøtte ydet af EU’s medlemsstater – opdatering efteråret 2010.

[5] KOM(2005) 107 endelig af 7. juni 2005 – Handlingsplan på statsstøtteområdet – Mindre og bedre målrettet statsstøtte: en reformplan for 2005-2009 (Høringsdokument).

[6] Flere aktører gav udtryk for, at privat håndhævelse af statsstøttereglerne var problematisk, fordi det er svært for konkurrenter at indsamle oplysninger om den påståede uforenelige støtte, og det er dyrere end at indbringe en klage til Kommissionen.

[7] Jf. artikel 4, stk. 5, i procedureforordningen. Anmeldelsen betragtes som fuldstændig, hvis Kommissionen ikke inden for to måneder fra modtagelsen af anmeldelsen eller fra modtagelsen af eventuelle ønskede supplerende oplysninger anmoder om yderligere oplysninger. Hvis Kommissionen anmoder om supplerende oplysninger (ved at fremsende en anmodning om oplysninger), begynder en ny tomåneders periode, når medlemsstaten forelægger de oplysninger, Kommissionen har anmodet om.

[8] Artikel 4, stk. 2-4, i procedureforordningen.

[9] KOM(2010) 701 endelig.

[10] Danmark, Tyskland, Frankrig, Italien, Cypern, Ungarn, Slovenien og Det Forenede Kongerige.

[11] Rådets forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998 om anvendelse af artikel 92 og 93 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på visse former for horisontal statsstøtte (EFT L 142 af 14.5.1998, s. 1).

[12] Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til traktatens artikel 87 og 88 (Generel gruppefritagelsesforordning) (EUT L 214 af 9.8.2008, s. 3).

[13] Jf. Europa-Kommissionen, Beretning om konkurrencepolitikken 2009 (http://ec.europa.eu/competition/publications/annual_report/2009/da.pdf).

[14] I 2009 blev der efterfølgende anmeldt næsten 1000 gruppefritagne foranstaltninger til Kommissionen, mens mere end 200 ordninger blev anmeldt forudgående.

[15] Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006 af 15. december 2006 om anvendelse af traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EUT L 379 af 28.12.2006, s. 5).

[16] Når en medlemsstat ikke mener, at en planlagt foranstaltning udgør statsstøtte, men ikke er helt sikker og derfor gerne vil have, at Kommissionen træffer afgørelse i sagen.

[17] I henhold til GD for Konkurrences indikatorer for statsstøtte er mindre end 6 % af de nye statsstøttesager i andet kvartal af 2010 prioritet 1-sager, mens 82 % er prioritet 2-sager.

[18] Meddelelse fra Kommissionen om en forenklet procedure for behandling af visse former for statsstøtte (EUT C 136 af 16.6.2009, s. 3).

[19] Kilde: GD for Konkurrence, Indikatorer for statsstøtte, sektion IV.10.b. GD for Konkurrences indikatorer for hurtighed angiver for sager, som der er truffet beslutning om ved årets udgang, hvor lang tid, der gik fra åbningen til afslutningen af sagen. De er derfor alt for flatterende for de senere år, eftersom sager, som der ikke er truffet beslutning om, og som pr. definition varer længe, ikke er medtaget.

[20] Tallene for 2008 og 2009 er usikre, eftersom der stadig er mange sager, som der ikke er truffet beslutning om.

[21] Jf. artikel 7, stk. 6, i procedureforordningen.

[22] I Kommissionens arbejdsdokument "Common principles for an economic assessment of the compatibility of State aid under Article 87.3 EC-Treaty" (fælles principper for en økonomisk vurdering af statsstøttes forenelighed efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3) af 6. maj 2009 redegøres der for den metode, som Kommissionen bruger til at undersøge sager, der er underlagt en avanceret økonomisk analyse (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/reform/reform.html).

[23] Punkt 9 i "Common principles for an economic assessment of the compatibility of State aid under Article 87.3 EC-Treaty".

[24] 192 pr. 1.1.2008, 233 pr. 1.1.2009 og 270 pr. 30.10.2010, hvilket viser en støt stigning.

[25] Dette tal kan stadig stige, da nogle sager endnu ikke er afklaret.

[26] Kilde: Kommissionens indikatorer for statsstøtte. Disse statistikker undervurderer reelt den tid, det tager at behandle en klage, eftersom nogle foreløbige undersøgelsessager lukkes enten ved, at sagen overføres til et andet GD, eller ved, at der åbnes en formel undersøgelsesprocedure. Under begge scenarier er lukningen af den foreløbige undersøgelsesprocedure ikke ensbetydende med, at proceduren er afsluttet ud fra klagerens synspunkt.

[27] KOM(2010) 282 endelig af 3. juni 2010 – Beretning fra Kommissionen – Beretning om konkurrencepolitikken 2009, SEK(2010) 666.

[28] Siden juli 2008 har Kommissionen midlertidigt lukket tilbagesøgningssager, hvor medlemsstaten har truffet alle nødvendige foranstaltninger, der var til rådighed i det nationale system, men hvor tilbagesøgningen ikke kan anses for at være fuldt ud gennemført. Midlertidigt lukkede tilbagesøgningssager kan genåbnes, navnlig i tilfælde, hvor den afgørelse, på basis af hvilken sagen blev midlertidigt lukket, underkendes.

[29] Nogle af disse procedurer omfatter mere end en sag.

[30] Meddelelser fra Kommissionen:

- Statsstøttereglernes anvendelse på foranstaltninger truffet over for pengeinstitutter i forbindelse med den aktuelle globale finanskrise (EUT C 270 af 25.10.2008, s. 8)

- Rekapitalisering af pengeinstitutter under den aktuelle finanskrise: Støttens begrænsning til det nødvendige minimum og sikkerhedsforanstaltninger mod uforholdsmæssige konkurrencefordrejninger (EUT C 10 af 15.1.2009, s. 2)

- Behandlingen af værdiforringede aktiver i Fællesskabets banksektor (EUT C 72 af 26.3.2009, s. 1)

- Genoprettelse af rentabiliteten i finanssektoren under den nuværende krise og vurdering af omstruktureringsforanstaltninger på grundlag af statsstøttereglerne (EUT C 195 af 19.8.2009, s. 9).

[31] Meddelelse fra Kommissionen – Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (EUT C 244 af 1.10.2004, s. 2).

[32] Midlertidige EF-rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise (EUT C 83 af 7.4.2009, s. 1), som ændret ved (EUT C 261 af 31.10.2009, s. 2), og (EUT C 303, 15.12.2009, s. 6).

[33] Hvilket ikke er medtaget i statistikkerne, eftersom de minimis-støtte ikke betragtes som støtte efter definitionen i artikel 107, stk. 1, i TEUF.

[34] Fastsat i gennemførelsesforordning nr. 794/2004.

[35] KOM(2010) 701 endelig.

[36] Oprindeligt fastsat på 100000 euro i Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (EFT L 10 af 13.1.2001, s. 30), forhøjet til 200000 euro fra og med 2007 (ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1998/2006, jf. ovenfor). De minimis-støtte anses ikke for at udgøre statsstøtte, og de fleste medlemsstater indsamler ikke data om den.

[37] Kommissionens arbejdsdokument – Konsekvensanalyse, der ledsager Kommissionens meddelelse om statsstøttereglernes anvendelse på public service radio- og tv-virksomhed, SEK(2009) 893 og resumé SEK(2009) 892.

--------------------------------------------------

BILAG

CENTRALE BESTEMMELSER VEDRØRENDE KOMMISSIONENS STATSSTØTTEKONTROL

ARTIKEL 107 TEUF (TIDLIGERE ARTIKEL 87 TEF)

1. Bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

2. Forenelige med det indre marked er:

a) støtte af social karakter til enkelte forbrugere, forudsat at den ydes uden forskelsbehandling med hensyn til varernes oprindelse

b) støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder

c) støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling, i det omfang, de er nødvendige for at opveje de økonomiske ulemper, som denne deling har forårsaget. Fem år efter Lissabontraktatens ikrafttrædelse kan Rådet på forslag af Kommissionen vedtage en afgørelse om ophævelse af denne litra.

3. Som forenelige med det indre marked kan betragtes:

a) støtte til fremme af den økonomiske udvikling i områder, hvor levestandarden er usædvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskæftigelse, samt i de områder, der er nævnt i artikel 349, under hensyn til deres strukturelle, økonomiske og sociale situation.

b) støtte, der kan fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse eller afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi

c) støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse

d) støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Unionen i et omfang, der strider mod de fælles interesser

e) andre former for støtte, hvorom Rådet på forslag af Kommissionen træffer afgørelse.

ARTIKEL 108 TEUF (TIDLIGERE ARTIKEL 88 TEF)

1. Kommissionen foretager sammen med medlemsstaterne en løbende undersøgelse af de støtteordninger, som findes i disse stater. Den foreslår dem sådanne foranstaltninger, som det indre markeds funktion eller gradvise udvikling kræver.

2. Finder Kommissionen – efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsætte deres bemærkninger – at en støtte, som ydes af en stat eller med statsmidler, ifølge artikel 107 ikke er forenelig med det indre marked, eller at denne støtte misbruges, træffer den afgørelse om, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre støtteforanstaltningen inden for den tidsfrist, som Kommissionen fastsætter.

Såfremt den pågældende stat ikke retter sig efter denne afgørelse inden udløbet af den fastsatte frist, kan Kommissionen eller en anden interesseret stat, uanset bestemmelserne i artiklerne 258 og 259, indbringe sagen direkte for Den Europæiske Unions Domstol.

På begæring af en medlemsstat kan Rådet med enstemmighed beslutte, at en af denne stat ydet eller planlagt støtte, uanset bestemmelserne i artikel 107 eller de i artikel 109 nævnte forordninger, skal betragtes som forenelig med det indre marked, hvis ganske særlige omstændigheder berettiger en sådan beslutning. Har Kommissionen indledt den i dette stykkes første afsnit fastsatte fremgangsmåde med hensyn til denne støtteforanstaltning, bevirker den pågældende stats begæring til Rådet, at sagens behandling udsættes, indtil Rådet har taget stilling til spørgsmålet.

Dog træffer Kommissionen beslutning, såfremt Rådet ikke har taget stilling inden tre måneder efter, at begæringen er fremsat.

3. Kommissionen skal underrettes så betids om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger, at den kan fremsætte sine bemærkninger hertil. Er Kommissionen af den opfattelse, at det påtænkte er uforeneligt med det indre marked i henhold til artikel 107, iværksætter den uopholdeligt den i stk. 2 fastsatte fremgangsmåde. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til endelig afgørelse.

4. Kommissionen kan vedtage forordninger vedrørende de former for statsstøtte, som Rådet i overensstemmelse med artikel 109 har bestemt kan være undtaget fra proceduren i stk. 3 i nærværende artikel.

--------------------------------------------------