Nr. C 146/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 6. 88 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Kommissionens rapport om fællesskabssystemet for hurtig udveksling af oplysninger om farer i 
forbindelse med anvendelse af forbrugsgoder, som fastsat i artikel 8, stk. 2, i Rådets beslutning 
84/133/EØF 
KOM(88) 121 endelig udg. 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 12. marts 1988) 
(88/C 146/08) 
I. Indledning 
Kommissionen har udarbejdet denne rapport for at opfylde sine forpligtelser i henhold til 
artikel 8, stk. 2, i beslutningen om indførelsen af det omhandlede system. Ifølge denne beslut­
ning, der blev vedtaget for en fireårig periode, skal Kommissionen inden den pågældende 
periodes udløb på baggrund af de indvundne erfaringer forelægge en rapport samt forslag, på 
grundlag af hvilke Rådet kan træffe afgørelse om, hvorvidt systemet skal videreføres eller 
ændres. 
Godt er år efter systemets iværksættelse, og altså før udløbet af den fireårige periode, anmo­
dede Rådet Kommissionen om at forelægge en foreløbig rapport om systemets virkemåde. 
Denne rapport (KOM(86) 562 endelig udg.) blev godkendt af Kommissionen den 24. oktober 
1986 og forelagt Rådet den 29. oktober 1986. Rådet gav i sine konklusioner udtryk for 
tilfredshed med Kommissionens rapport, understregede systemets betydning, bifaldt Kommis­
sionens bestræbelser på at få systemet til at fungere samt forbedre det og henstillede, at 
medlemsstaterne anvender nettet fuldt ud. 
Det rådgivende udvalg, der blev nedsat i henhold til beslutningen, har bistået Kommissionen 
med udarbejdelsen af nærværende rapport og tilsluttet sig dens indhold og konklusioner. 
II. Baggrund 
Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs første program for en politik vedrørende forbruger­
beskyttelse- og oplysning (') indeholdt nogle principper angående beskyttelse af forbrugernes 
sundhed og sikkerhed, hvoraf det bla. fremgår, at »de varer og tjenesteydelser, som stilles til 
forbrugernes rådighed, bør være af en sådan karakter, at de ved normal eller påregnet anven­
delse ikke indebærer fare for forbrugernes sundhed og sikkerhed. De skal kunne trækkes 
tilbage fra markedet ved hurtige og enkle fremgangsmåder, hvis de indebærer sådanne farer«. 
I Det Europæiske Fællesskabs andet program for en politik vedrørende forbrugerbeskyttelse og 
-oplysning (2) fastholdtes dette princip. I programmet anførte Kommissionen, at det med 
henblik på at efterleve dette og de andre principper er nødvendigt med »så udførlige og objek­
tive oplysninger som muligt verdrørende de forskellige aspekter af produktsikkerhed«. 
Kommissionen foreslog derfor, at der blev oprettet to systemer, nemlig et kontrolsystem 
(EHLASS), hvorigennem der skulle indsamles oplysninger om ulykker, der ikke er trafik- eller 
arbejdsulykker, og et varslingssystem til imødegåelse af alvorlige, umiddelbare farer. Sidst­
nævnte er »det hurtige udvekslingssystem«. Dette system bidrager således til gennemførelsen af 
ovennævnte princip, idet forbrugsprodukter, der bringes på markedet, ikke må frembyde nogen 
risiko for forbrugernes sundhed og sikkerhed. I det andet program blev det nævnt, at systemet 
(') EFT nr. C 92 af 25. 4. 1975, s. 1. 
(2)EFT nr .C 133 af 3. 6. 1981, s. 1. 
3. 6. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/9 
vil give de ansvarlige myndigheder mulighed for hurtigt at træffe de nødvendige forholdsregler 
for at sikre den offentlige sikkerhed. Disse aspekter udgør systemets langsigtede mål, som 
skulle kunne nås med vedtagelsen af et almindeligt direktiv om forbrugernes sikkerhed. Således 
som systemet er struktureret i øjeblikket, er der kun tale om et første skridt på vejen hen imod 
en bredspektret horisontal strategi i forbindelse med produktsikkerhed, som også skal omfatte 
vedtagelse af fællesskabsbestemmelser om sikkerhed. 
III. Systemets virkemåde 
Det hurtige udvekslingssystem er et kontrol- og varslingssystem til imødegåelse af alvorlige og 
umiddelbare farer. Gennem dette system giver medlemsstaterne meddelelse om de foranstalt­
ninger, som de har truffet for at forhindre, indskrænke eller knytte særlige betingelser til 
markedsføring eller anvendelse — eller eventuel markedsføring eller anvendelse — af 
produkter på deres område, fordi de pågældende produkter frembyder alvorlige farer for 
forbrugernes sundhed eller sikkerhed, når de anvendes på normal eller påregnelig måde. 
Systemet følger de nærmere enkeltheder i proceduren, som Kommissionen vedtog den 31. juli 
1985 i henhold til beslutningens artikel 4. Medlemsstaterne udpeger kontaktsteder, der skal 
påtage sig at videresende og modtage meddelelser fra Kommissionen. Kommissionen har også 
kontaktsteder, et for levnedsmidler og et for ikke-fødevarer. Såfremt en medlemsstat vedtager 
en foranstaltning for at forhindre, indskrænke eller knytte særlige betingelser til markedsføring 
eller anvendelse af forbrugsprodukter på grund af de farer, de frembyder for forbrugerne, skal 
den underrette Kommissionen herom. Kommissionen og medlemsstaterne har i fællesskab 
indført formularer for henholdsvis levnedsmidler og ikke-fødevarer, som skal følges ved frem­
sendelse af oplysninger. Kommissionen vidersender derefter de pågældende oplysninger til de 
andre medlemsstater, så disse kan træffe egnede forholdsregler på deres område. Alle medlems­
stater skal underrette Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet. Det anføres 
specielt i beslutningen, at »producenten, distributøren eller importøren af produktet om muligt 
bør høres forud for meddelelsen«. Forudgående høring er ikke alene et velegnet middel til at 
kontrollere de foreliggende oplysinger, men har også en meget effektiv præventiv virkning, idet 
producenter og importører måske frivilligt vil tilbagekalde eller tilbagetrække produkter fra 
markedet, når de kontaktes af de ansvarlige myndigheder, selv i tilfælde, hvor risikoen ikke er 
tilstrækkelig påvist til, at medlemsstaterne har ret til at gribe ind. Forudgående høring gør det 
ligeledes muligt at undgå unødvendige konflikter mellem producenter eller importører og 
myndighederne. 
Ifølge beslutningens artikel 2 dækker systemet alle produkter, der er bestemt til at skulle 
anvendes af forbrugerne, bortset fra produkter, der udelukkende er bestemt til anvendelse i 
erhvervsmæssigt øjemed, og produkter, for hvilke der i medfør af andre fællesskabsretsakter 
gælder tilsvarende meddelelsesprocedurer. Levnedsmidler falder ind under beslutningens anven­
delsesområde. Det uformelle hurtige udvekslingssystem vedrørende levnedsmidler, der allerede 
blev iværksat i 1978, er blevet bevaret ifølge erklæringen i referatet af det rådsmøde, hvor 
beslutning 84/133/EØF blev vedtaget. 
Levnedsmiddelnettet er bygget op og fungerer på følgende måde: 
— et net af kontaktsteder, der består af ansvarlige personer fra medlemsstaternes og Kommis­
sionens levnedsmiddelsektorer og -afdelinger 
— en »rød linje«, dvs. en direkte telefonforbindelse til Kommissionens pågældende afdeling for 
levnedsmidler, samt en telexforbindelse, som kontaktstedet i den enkelte medlemsstat 
anvender til fremsendelse af oplysninger direkte til Kommissionen; Kommissionen vurderer 
de indkomne oplysninger og kan automatisk videresende meddelelsen til de andre kontakt­
steder. 
Dette fremgår ligeledes af punkt 1 i den detaljerede fremgangsmåde, der lyder således: 
»Også levnedsmidler er dækket auf Rådets beslutning. Da det uformelle system, der på dette 
område blev indført for nogle år siden, imidlertid fungerer tilfredsstillende, bør det bevares, 
ligesom navn, adresse samt telefon- og telexnummer for de personer, der har til opgave at 
videresende og modtage oplysningerne, bør forblive uændret. I praksis videreføres det eksiste­
rende system«. 
Nr. C 146/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 6. 88 
Samtlige juridiske forpligtelser i henhold til denne beslutning finder følgelig i lige høj grad og 
uden forskel anvendelse på fødevarer og ikke-fødevarer. Der er sørget for den nødvendige 
koordinering af de to net, og de indgåede meddelelser udveksles mellem dem. 
Ifølge beslutnigen blev der nedsat et rådgivende udvalg, der bistår Kommissionen med iværk­
sættelsen og forvaltningen af systemet. Det Rådgivende Udvalg har holdt i alt otte møder. For 
nylig blev dets arbejdsområde udvidet som følge af vedtagelsen af Rådets direktiv 87/357/EØF 
af 25. juni 1987 om farlige efterligninger ('), hvori det i artikel 4 hedder, at udvalget på 
Kommissionens eller en anden medlemsstats anmodning kan høres i forbindelse med anven­
delsen af dette direktiv. 
Efter drøftelserne i Det Rådgivende Udvalg anmodede Kommissionen medlemsstaterne om at 
gøre rede for, hvordan de behandlede de gennem systemet modtagne meddelelser. Det viste 
sig, at behandlingen af meddelelserne er meget forskellig fra medlemsstat til medlemsstat på 
grund af de ansvarlige myndigheders meget varierende opgaver, beføjelser og strukturer. Dog 
er følgende punkter stort set fælles for samtlige medlemsstater: 
1. Kontaktstedet hos den nationale myndighed, der er udpeget i henhold til artikel 5 (normalt 
et ministerium), afgør, hvilket eller hvilke andre ministerier, der er kompetente til at 
behandle meddelelserne. Hvis der ikke er noget organ, der kan tage sig af sagen, behandles 
den direkte af den nationale myndighed (B, DK, GR). 
2. Markedet undersøges, for at det kan konstateres, om produktet er i handelen. I Portugal 
rettes der desuden henvendelse til toldvæsenet, der kan oplyse, om produktet eventuelt 
importeres. I en lang række land (B — for visse produktområder — GR, F, IRL, I, L, NL, 
P, UK) kan den nationale myndighed henvende sig til et inspektionsorgan, der kan foretage 
denne kontrol på hele medlemsstatens område. 
3. Hvis og når det produkt, der er indgivet meddelelse om, viser sig at være i handelen, får de 
fleste lande det kontrolleret for den anførte fare i et officielt eller officielt godkendt labora­
torium. Hvis faren bekræftes, er de juridiske beføjelser afgørende for, hvilke foranstalt­
ninger, der træffes. 
4. I visse lande (DK, D, GR, E, F, IRL, I, L, P, UK) kan et hvilket som helst forbrugsprodukt 
midlertidigt standses eller forbydes, alt efter omstændighederne. I andere lande (B, NL) 
gælder dette kun visse produktkategorier, som skaber problemer, når det er nødvendigt at 
træffe foranstaltninger vedrørende ikke-regulerede produkter. I Nederlandene findes der 
ingen beføjelse til at beordre tilbagetrækning af lagre fra markedet, men varerne kan 
standses på grossiststadiet eller beslaglægges. I Forbundsrepublikken Tyskland er der fastsat 
visse grænser for beføjelserne til at standse et produkt, når det drejer sig om varers tilbage­
trækning fra forretninger. 
Ingen af medlemsstaterne har endnu vedtaget bestemmelser med særlig henblik på at 
gennemføre afgørelse 84/133/EØF, men Spanien og Grækenland er ved at udarbejde 
sådanne bestemmelser, der omfatter oprettelse af et lignende net på nationalt plan, der skal 
sammenkoble regionale og nationale myndigheder. 
5. Med hensyn til færdigbehandling af sagerne findes der to fremgangsmåder. Den ene går ud 
på, at sagen kan afsluttes enten efter at en undersøgelse har vist, at produktet ikke sælges, 
eller — såfremt det sælges — at der er truffet egnede forholdsregler (herunder beslutninger 
om ikke at gribe ind) (DK, D, F, IRL, I, L, NL, P). Den anden går ud på, at en sag aldrig 
formelt er afsluttet (B, GR, E, UK), fordi produktet kan dukke op (igen) på et senere 
tidspunkt. 
Disse to metoder er ikke nødvendigvis uforenelige, for selv om en sag teoretisk set er 
»afsluttet«, vil en ny rapport om tilstedeværelsen af produktet i et bestemt land gøre det 
nødvendigt at tage den op igen. 
(') EFT nr. L 192 af 11. 7. 1987, s. 49. 
3. 6. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/11 
IV. Lignende systemer 
a) Lægemidler 
I henhold til Rådets direktiv 75/319/EØF ('), ændret ved direktiv 83/570/EØF (2), har 
medlemsstaterne pligt til at udveksle alle relevante oplysninger, der er nødvendige for at sikre 
lægemidlers kvalitet, sikkerhed og effektivitet, og til øjeblikkeligt at underrette Udvalget for 
Farmaceutiske Specialiteter om forholdsregler, der træffes med henblik på at forhindre salg af 
farmaceutiske specialiteter eller på definitivt eller midlertidigt at trække dem tilbage fra 
markedet. 
I ulykkestilfælde udveksles disse oplysninger systematisk gennem et net af kontaktpersoner i de 
tolv landes sundhedsministerier og i Kommissionens afdeling III/B/6 med ansvar for læge­
midler. Listen over kontaktpersoner ajourføres af Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter. De 
fleste presserende oplysninger videresendes pr. telex eller telefax. 
Disse oplysninger gennemgås dernæst af Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter, der holder 
plenarmøder hver anden måned og ad hoc-møder, når der er behov herfor. Lægemidler, der er 
omfattet af Lægemiddelkontrolordningen, er opført på datalister, der beskriver deres status i de 
tolv medlemsstater. Disse datablade indsættes i et dokument, der ajourføres hver anden måned. 
For eksempel beskriver dokumentet, der blev samlet den 13. oktober 1987 (111/457/86 rev. II), 
den øjeblikkelige situation for 17 medikamenter og de blev fordelt fortroligt til medlemssta­
ternes repræsentanter i november 1987. 
Udvekslingen af disse oplysninger skulle blive lettere, når man i løbet af de to næste år går over 
til at anvende edb-baserede systemer. 
b) Meddelelsessystem vedrørende sygdomme hos dyr (ADNS) 
I henhold til artikel 9 i direktiv 64/432/EØF kan medlemsstaterne træffe en række foranstalt­
ninger for at beskytte deres kvæg eller svin fra alvorlige sygdomme, der forekommer i andre 
medlemsstater. Dette system er udtænkt til udelukkende at tage sig af dyrs sundhedsproblemer. 
Når sådanne foranstaltninger træffes, koordinerer Kommissionen forholdsreglerne i hele 
Fællesskabet. For at kunne udøve denne funktion sker der en intensiv udveksling af oplysninger 
vedrørende udbrud af sygdomme mellem Kommissionen og medlemsstaterne (ca. 40 til 50 
tilfælde om ugen). Et edb-styret system baseret på telex-fremsendelse af oplysninger om 
sygdomme blev indført i 1985. Der er nu indført et interaktivt dataregistreringssystem (IDES), 
hvormed medlemsstaterne kan tilsende deres egne oplysninger direkte til Kommissionens 
datamat og modtage rapporter fra resten af Fællesskabet. 
V. Evaluering 
Kommissionen anførte i den foreløbige rapport fra 1986, at man i begyndelsesfasen på visse 
punkter havde konstateret manglende overholdelse af beslutningen. Det blev navnlig under­
streget, at ikke alle tilfælde, hvorom der ifølge kriterierne bør indgives meddelelse, var blevet 
rapporteret til Kommissionen. Et problem, der ikke blev nævnt i rapporten, var, at de 
indkomne meddelelser ikke altid indeholder tilstrækkelig mange oplysninger til, at produkterne 
let kan identificeres på markedet. Det blev også anført, at medlemsstaterne ikke altid underret­
tede Kommissionen om de foranstaltninger, der blev truffet efter modtagelsen af oplysningerne. 
Et år efter må man sige, at der er sket en vis forbedring på disse punkter. Antallet af meddel­
elser steg i 1987, måske fordi de forskellige nationale tjenestemænd blev mere opmærksomme 
(') EFT nr. L 147 af 9. 6. 1975. 
(2)EFT nr. L 332 af 28. 11. 1983. 
Nr. C 146/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 6. 88 
på systemet. Også med hensyn til at underrette Kommissionen om de foranstaltninger, der 
træffes efter modtagelse af en meddelelse, er der sket en tydelig ændring i de fleste medlems­
stater, skønt rapporteringsomfanget stadig ikke kan betragtes som tilfredsstillende. Uformelle 
kontakter mellem kontaktstederne før og efter meddelelserne har også bidraget positivt til 
forvaltningen af systemet. Selv om der stadig er behov for forbedringer, ser det helt klart ud til, 
at systemet udvikler sig i den rigtige retning og vil komme til at fungere endnu bedre. 
En liste over de indkomne meddelelser, både vedrørende levnedsmidler og ikke-fødevarer, fra 
marts 1985 til 31. december 1987 er vedlagt (bilag II og III) ('). Det fremgår heraf, at der i 
omkring 50 % af tilfældene vedrørende ikke-fødevarer er tale om elektriske artikler. Heldigvis 
er der ud af de 18 meddelelser kun én, der direkte vedrører børn. Denne overvægt af elektriske 
artikler skyldes sandsynligvis, at importerede el-artikler normalt afprøves, så det kan konsta­
teres, om de er i overensstemmelse med Fælleskabets »lavspændingsdirektiv«. Standarderne på 
dette område bevirker, at forholdsvis mange produkter forkastes sammenlignet med produktka­
tegorier, der i mindre grad er omfattet af bestemmelser. Spørgsmålet om, hvorvidt sådanne 
forkastede produkter automatisk skal betragtes som produkter, der frembyder en alvorlig og 
umiddelbar fare for befolkningen, må behandles nærmere. 
Blandt meddelelserne om ikke-fødevarer er det interessant at bemærke, at omkring 50 % 
hidrører fra lande, der ikke er EF-lande, både i Europa og uden for Europa. 
Det ville være overdrevent at gennemgå alle de i de seneste fire år forekomne tilfælde i 
levnedsmiddelsektoren. Det er nok at fremhæve nogle af de vigtigste tilfælde, såsom rejerne, 
vinen og Tjernobyl, for at konstatere, at systemet er nyttigt og effektivt. 
For ganske nylig skabte kontamination af ost med listeria-bakterier alvorlige problemer og 
vakte stor opmærksomhed i hele Fællesskabet. Udvekslingen af oplysninger gennem systemet 
samt desuden nogle foranstaltninger i forbindelse med landbrugspolitikken har givet medlems­
staterne meget værdifulde oplysninger, så de har kunnet imødegå denne risiko. 
Med hensyn til Tjernobyl er det alene takket være dette system, at Kommissionen den 6. maj 
1986 vedtog henstilling 86/153/EØF (2) vedrørende samordning af de nationale foranstalt­
ninger, der er truffet med hensyn til landbrugsprodukter som følge af radioaktivt nedfald 
hidrørende fra Sovjetunionen. 
I øjeblikket er det stadig levnedsmiddelsektoren, der sikrer medlemsstaterne og Kommissionen 
gensidige oplysninger om mængden af radioaktivitet i landbrugsprodukter, selv om man ikke 
havde regnet med, at dette system ville blive anvendt til tilfælde med radioaktivitet på grund at 
atomulykker. 
Det særlige ved levnedsmiddelnettet er, at det er yderst smidigt. Der er i løbet af årene opstået 
en nær forbindelse mellem de forskellige kontaktsteder samt en anvarsfølelse, der sikrer 
hyppige, regelmæssige udvekslinger ud over selve meddelelserne, således at det ikke altid er 
nødvendigt at udsende officielle advarsler. Nettet giver plads for et kollegialt samarbejde, der 
rækker langt ud over ren og skær overholdelse af en retsakt, samt mulighed for gensidig hjælp. 
På det tidspunkt, hvor beslutningen blev vedtaget, mente man, at det, når systemet havde været 
i funktion i fire år, ville være muligt at give en mere præcis definition af »alvorlig og umid­
delbar fare«. Spørgsmålet er blevet drøftet indgående på forskellige møder i det rådgivende 
udvalg. Der er to holdninger til dette: 
OEFT nr. C 124 af 11. 5. 1988. 
(2)EFT nr. L 118 af 7. 5. 1986. 
3. 6. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 146/13 
1. Den første går ud på, at en manglende definition undertiden kan afholde medlemsstaterne 
fra at rapportere visse tilfælde, fordi de ikke kan betragte den pågældende fare for forbru­
gerne som værende alvorlig eller umiddelbar. Det er over for Kommissionen blevet under­
streget, at det ikke havde været muligt at give meddelelse om visse tilfælde, hvor de kompe­
tente myndigheder havde trukket produkter tilbage fra markedet som følge af en lov om 
elektriske apparater, fordi farerne for forbrugerne ikke var alvorlige eller umiddelbare. På 
baggrund af dette bør udvalget vedtage yderst pragmatiske og klare retningslinjer for 
fortolkningen af »alvorlig og umiddelbar« med henblik på at øge omfanget af tilfælde, der 
skal rapporteres. 
2. Den anden holdning går ud på, at systemet skal fungere med en vis smidighed. Både defini­
tionen af fare og det modsatte, nemlig sikkerhed, rejser større problemer. Begrebet 
sikkerhed er svingende, idet f.eks. produkter, der blev betragtet som sikre for ti år siden, i 
dag ikke anses for sikre. En fleksibel løsning ville give myndighederne i medlemsstaterne og 
Kommissionen mulighed for at vurdere spørgsmålet fra sag til sag. 
I betragtning af de tekniske vanskeligheder, der er opstået, hver gang spørgsmålet om defini­
tion af »alvorlig og umiddelbar« er blevet drøftet, mener Kommissionen ikke, at der bør 
indføres en præcis definition i beslutningen, men at definitionen bør fastlægges ved hjælp af 
retningslinjer, som udarbejdes af det rådgivende udvalg, og som let kan ændres på baggrund af 
erfaringerne. 
Meddelelse om frivillige forholdsregler, der træffes af producenter eller importører, og som 
svarer til de i beslutningens artikel 1 omhandlede, er ligeledes et vigtigt emne. Det sker ofte, at 
producenter eller importører frivilligt tilbagekalder eller tilbagetrækker produkter fra markedet, 
enten efter at have været i forbindelse med myndighederne eller på eget initiativ. Meddelelse 
om denne form for forholdsregler er vigtig, da produkterne måske trækkes tilbage fra 
markedet i en medlemsstat, men fortsat er i handelen i en anden medlemsstat, uden at de 
ansvarlige myndigheder har kendskab hertil. 
Da beslutningen blev vedtaget, mente medlemsstaterne og Kommissionen, at pligten til at frem­
sende meddelelser i henhold hertil også skulle gælde producenters eller importørers frivilligt 
trufne foranstaltninger, hvis sådanne initiativer var taget på de nationale myndigheders opfor­
dring. 
Efter at systemet nu har været anvendt i fire år, mener Kommissionen, at dette er en god 
løsning. Kommissionen er klar over, at det forhold, at nogle foranstaltninger bringes for dagen 
— selv om de ikke offentliggøres, og oplysningerne kun tilgår de nationale myndigheder — i 
nogle tilfælde kan forhindre importører og producenter i at træffe sådanne foranstaltninger, 
fordi de er bange for, at deres omdømme på markedet skades betydeligt. Det forhold, at det 
ikke er obligatorisk at rapportere frivillige initiativer, der ikke er taget på myndighedernes 
opfordring, forhindrer ikke medlemsstaterne i at rapportere dem. Det skal bemærkes, at en stor 
del af de modtagne meddelelser vedrører frivilligt trufne foranstaltninger. Kommissionen mener 
heller ikke, at der er grund til at foretage ændringer på dette punkt, idet eventuelle ændringer 
bør baseres på den betydning, der tillægges frivillige initiativer i det bebudede almindelige 
direktiv om forbrugernes sikkerhed. 
Kommissionen anførte i sin meddelelse om forbrugersikkerhed over for forbrugsgoder af 8. 
maj 1987 (KOM(87) 209 endelig udg.), at der skulle udarbejdes »et forslag til alment direktiv 
om forbrugersikkerhed over for forbrugsgoder«. Der vil naturligvis være en klar sammenhæng 
mellem det hurtige udviklingssystem, der som nævnt i afsnit II ovenfor er et første skridt på 
vejen hen imod en horisontal strategi vedrørende forbrugernes sikkerhed på fællesskabsplan. 
Kommissionen arbejder i øjeblikket på et direktivudkast, og det forventes, at der vil blive fore­
lagt Rådet et forslag i løbet af 1988. De i dette forslag indeholdte løsninger på de forskellige 
problemer vil få betydning for det hurtige udvekslingssystems virkemåde. 
Kommissionen forsøger i øjeblikket så vidt muligt at koordinere og forbedre de hurtige 
udvekslingssystemers tekniske funktion, dvs. både de eksisterende og de kommende systemer, 
inden for miljø, arbejdsulykker og civilforsvar. Resultaterne af de nuværende undersøgelser 
vedrører hovedsagelig det hurtige udviklingssystems tekniske aspekter. 
Nr. C 146/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 3. 6. 88 
Rådets nylige vedtagelse af en beslutning 87/600/Euratom (') om en fællesskabsordning for 
hurtig udveksling af information i tilfælde af strålingsfare er et meget betydningsfuldt tiltag og 
vil gennem koordinering af de forskellige systemer gøre det muligt at indarbejde oplysninger 
om strålingsfarer, der i nogle tilfælde kan berøre forbrugsprodukter, i systemet. En kort beskri­
velse af det nye system er vedlagt som bilag IV. 
VI. Konklusioner 
Som det fremgår af den foreløbige rapport, mener Kommissionen, at systemet har vist sig at 
være funktionsdygtigt og effektivt. Det har bevist sin værdi, både som varslingssystem og som 
styringsinstrument i de kritiske situationer, der er opstået i Fællesskabet, efter at det er blevet 
indført. 
Systemet vil også, efterhånden som antallet af meddelelser stiger, udgøre et værdifuldt instru­
ment til forebyggelse af ulykker i forbindelse med anvendelse af forbrugsprodukter, idet det vil 
koncentrere opmærksomheden om de produkter eller produktkategorier, for hvilke der ofte er 
truffet foranstaltninger i medlemsstaterne, og således pege på foranstaltninger, der skal priori­
teres både på medlemsstatsniveau og fællesskabsplan. 
Da der er en snæver sammenhæng mellem det almindelige direktiv om forbrugernes sikkerhed 
og det hurtige udvekslingssystem, er det ikke tilrådeligt at indføre ændringer i beslutningen på 
nuværende tidspunkt. De løsninger, der i det almindelige direktiv om forbrugernes sikkerhed 
gives på de forskellige problemer omkring sikkerhed, vil uden tvivl påvirke det hurtige udveks­
lingssystems funktion. Derfor mener Kommissionen, at beslutningen bør vedtages for en yderli­
gere seksårlig periode, således at Rådet får rimelig tid til at vedtage det almindelige direktiv om 
forbrugernes sikkerhed. 
Derfor forelægger Kommissionen Rådet denne rapport med forslag til en beslutning, jf. bilag I. 
(') EFT nr. L 371 af 30. 12. 1987, s. 76. 
Ændret forslag til Rådets afgørelse om en fællesskabsaktion inden for undervisningsteknologi 
DELTA (Developing European Learning through Technological Advance) (') 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 24. marts 1988 i benhold til artikel 149, stk. 3, i EØF-Trak-
taten) 
(88/C 146/09) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — ud fra følgende betragtninger: 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 130 
Q, stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, og 
(') EFT nr. C 265 af 5. 10. 1987, s. 28. Fællesskabet har bl.a. til opgave gennem oprettelsen af et 
fælles marked og gennem gradvis tilnærmelse af 
medlemsstaternes økonomiske politik at fremme en 
harmonisk udvikling af den økonomiske virksomhed i 
Fællesskabet som helhed og snævrere forbindelser 
mellem medlemsstaterne; 
undervisning og uddannelse spiller en afgørende rolle i 
den fremtidige økonomiske udvikling i Fællesskabet, og 
avanceret informations- og telekommunikationsteknologi 
giver mulighed for at anvende nye og mere effektive 
midler til støtte for undervisningsaktiviteterne;