DA Den Europæiske Unions Tidende C 181/75

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om en fælles EU-købelov

COM(2011) 635 final — 2011/0284 (COD)

og om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: En fælles købelov for Den Europæiske Union til at fremme handelen over landegrænserne i det indre marked

COM(2011) 636 final

2012/C 181/14

Ordfører: Ana BONTEA

Kommissionen besluttede den 11. oktober 2011 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: En fælles købelov for Den Europæiske Union til at fremme handelen over landegrænserne i det indre marked«

COM(2011) 636 final.

Rådet og Europa-Parlamentet besluttede henholdsvis den 16. november 2011 og den 25. oktober 2011 under henvisning til artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

»Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om en fælles EU-købelov«

COM(2011) 635 final — 2011/0284 (COD).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som vedtog sin udtalelse den 8. marts 2012.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 479. plenarforsamling den 28.-29. marts 2012, mødet den 29. marts, følgende udtalelse med 87 stemmer for, 54 imod og 7 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 EØSU bifalder Kommissionens hensigt om at lette udvidelsen af den grænseoverskridende handel for erhvervslivet (især SMV'er), fremme forbrugernes grænseoverskridende indkøb og konsolidere det indre markeds fordele.

1.2 Med hensyn til valg af den fælles EU-købelovs form (en forordning) og reguleringsmiddel (en frivillig »alternativ ordning«) er det glædeligt at se, at der er taget hensyn til EØSU's tidligere forslag. Som nævnt i sin tidligere udtalelse mener udvalget imidlertid, »at man gradvis bør arbejde hen imod disse mål, startende med grænseoverskridende handelsaftaler om salg af varer (B2B) som en pilotordning for at afprøve, hvordan ordningerne virker parallelt og anvendes i praksis« (1).

1.3 Udvalget understreger, at den fælles EU-købelov skal være i fuld overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet.

1.4 Hvad angår forslagets indhold, mener udvalget, at der er behov for en række vigtige forbedringer af forordningsforslaget for at:

— lette transaktioner i hele EU, yde et stærkt bidrag til at støtte den økonomiske aktivitet i det indre marked samt udnytte dets potentiale yderligere,

— levere en reel EU-merværdi i forhold til omkostninger og fordele for erhvervsdrivende og forbrugere,

— skabe reelle fordele, for så vidt angår bedre lovgivning og forenklede, forståelige og brugervenlige lovgivningsrammer,

— nedbringe omkostningerne ved grænseoverskridende transaktioner,

— garantere retssikkerhed og mere sammenhæng mellem horisontale og vertikale bestemmelser,

— sikre, at SMV'er og forbrugere kan drage konkret fordel af de nye regler.

1.5 Opdeling af den fælles EU-købelov i bestemmelser for aftaler mellem erhvervsdrivende og bestemmelser for aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere i to selvstændige dokumenter og fastsættelse af klare tidsfrister for begge vil gøre det lettere for erhvervsdrivende og forbrugere at få mere viden om og anvende de nye regler.

1.6 EØSU tillægger de nye reglers frivillige karakter og garantien for frihed til at forhandle, hvorvidt den fælles EU-købelov skal anvendes, stor betydning.

1.7 Udvalget fremhæver følgende vigtige punkter:

— store vanskeligheder forbundet med gennemførelsen af den fælles EU-købelov,

— større hensyntagen til SMV'ernes specifikke karakter,

— i samarbejde med arbejdsgiver-, SMV- og forbrugerorganisationer skal der opstilles europæiske standardkontrakter for særlige handelsområder og aktivitetssektorer, der indeholder standardbetingelser på alle de officielle EU-sprog. Aftalerne vil være et meget nyttigt værktøj i forholdet mellem erhvervsdrivende såvel som mellem erhvervsdrivende og forbrugere, og de bør stilles til rådighed for offentligheden samtidigt med offentliggørelsen af forordningen,

— retssikkerheden skal øges, og indholdet af den fælles EU-købelov forbedres,

— i medfør af artikel 12 og 169 i traktaten skal der tages hensyn til kravene om beskyttelse af forbrugere og SMV'er ved tilrettelæggelse og gennemførelse af alle EU-politikker og vedtagne foranstaltninger.

1.8 Udvalget påpeger, at man ikke kan sikre udvidelsen af den grænseoverskridende handel for erhvervslivet og forbrugernes grænseoverskridende indkøb blot ved at vedtage den fælles EU-købelov, og opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at forsætte med indsatsen for at udnytte det indre markeds fulde potentiale for vækst og jobskabelse.

1.9 EØSU gør opmærksom på, at det er vigtigt at opstille de rette ledsageforanstaltninger, der skal sikre, at de parter, der kan tænkes at anvende den fælles købelov, hvis den bliver vedtaget, finder frem til en effektiv anvendelse og ensartet fortolkning af loven.

1.10 Forbrugerorganisationer understreger, at forslaget i sin nuværende form ikke bør finde anvendelse på forbrugertransaktioner, mens SMV'er og arbejdsgiverorganisationer fremhæver, at forslaget kan anvendes ved forbrugertransaktioner under forudsætning af, at der gennemføres en række ændringer og ledsageforanstaltninger. Forslagene fra SMV'erne og forbrugerorganisationerne adskiller sig stadig fra hinanden på mange punkter, og det er en kompleks og vanskelig proces at finde frem til optimale løsninger, som alle kan acceptere.

1.11 Udvalget anmoder Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet om at tage hensyn til disse punkter i udarbejdelsen af den fælles EU-købelov eller i forbindelse med ethvert andet tiltag, der har til hensigt at regulere forbrugerrettighederne i EU, og fortsætte dialogen med SMV'er og forbrugerorganisationer, så den fælles købelov på mere effektiv vis imødekommer modtagernes behov for at yde et stærkt bidrag til at lette transaktioner i hele EU.

2. Generel baggrund

2.1 De gældende regler

2.1.1 De gældende EU-regler behandles forskelligt i de 27 medlemsstaters nationale retssystemer og aftaleret.

2.1.2 EU-lovgivningen indeholder en række fælles regler, navnlig på området for aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere, der harmoniserer den grundlæggende forbrugeraftaleret. Direktiv 2011/83/EU om forbrugerrettigheder (2), der for nylig blev vedtaget, harmoniserer fuldt ud centrale elementer i forbindelse med fjernsalg såsom oplysningskrav forud for indgåelsen af aftalen, formelle krav, fortrydelsesfrist, risikoovergang og levering. Det betyder, at minimumsharmoniseringen kun gælder for lovbestemte garantier og unfair kontraktvilkår.

2.1.3 Traktatens artikel 12, 38, 164, 168 og 169, stk. 4, sikrer forrang til nationale bestemmelser, der er mere fordelagtige for forbrugerne.

2.2 Vanskeligheder for erhvervsdrivende og forbrugere

2.2.1 På nuværende tidspunkt er det kun én ud af ti erhvervsdrivende i EU, der eksporterer inden for det indre marked, og hovedparten af disse eksporterer kun til nogle få medlemsstater. Kun 8 % af forbrugerne har købt varer og tjenesteydelser på internettet fra en anden medlemsstat. Man udnytter stadig ikke det fulde potentiale i det indre marked og i elektronisk handel på tværs af landegrænser.

2.2.2 Der opstår forhindringer bl.a. som følge af forskelle i skattelovgivning, administrative krav, leveringsproblemer, forskellige sprog og kultur, ringe bredbåndsdækning, krav om databeskyttelse, design, territoriale begrænsninger vedrørende intellektuel ejendomsret, betalingsfaciliteter og forskellige lovregler. Kommissionens data fra anden forskning viser, at i transaktioner mellem virksomheder og forbrugere er en af de største hindringer, der afholder forbrugerne fra at købe i udlandet, manglen på effektive klagemuligheder. 62 % af forbrugerne køber ikke via internettet på tværs af grænserne, fordi de er bange for bedrageri, 59 % ved ikke, hvad de skal gøre, hvis der opstår problemer, 49 % er bekymrede for leveringen, og 44 % er usikre på deres forbrugerrettigheder (3).

Erhvervsdrivende, især SMV'er, står over for problemer som f.eks.

— at få kendskab til et andet lands aftaleretlige lovgivning og bestemmelser,

— større retlig kompleksitet ved grænseoverskridende handel i forhold til intern handel,

— flere høje transaktionsomkostninger.

2.2.3 Hindringer for grænseoverskridende handel har en betydelig negativ effekt på erhvervsdrivende og forbrugere.

3. Kommissionens forslag

3.1 Kommissionens meddelelse (4) redegør for beslutningen om at fremlægge et forslag til forordning (5) om en fælles EU-købelov med det formål at forbedre det indre markeds funktion ved at lette udvidelsen af den grænseoverskridende handel.

3.2 Kommissionens forslag er:

a) med hensyn til det valgte reguleringsmiddel: — et alternativt sæt af aftaleretlige regler, der er identiske i alle medlemsstater, kan anvendes i hele EU, og som vil gælde ved siden af gældende national lovgivning på det aftaleretlige område, — et sæt frivillige regler, som parterne vælger at anvende. Forbrugeren skal afgive en udtrykkelig erklæring, hvori han/hun giver sit samtykke til at anvende den fælles EU-købelov. Denne erklæring er adskilt fra den erklæring, hvori forbrugeren angiver sit tilsagn om at indgå en aftale.

b) med hensyn til formen: som en forordning, vil den fælles EU-købelov have en generel og direkte anvendelse.

c) med hensyn til indholdet: et omfattende (183 artikler), men ikke udtømmende sæt aftaleretlige regler, der omfatter: — de almindelige aftaleretlige principper, — parternes ret til at modtage væsentlige oplysninger forud for aftaleindgåelsen og regler om, hvordan aftaler indgås, forbrugeres fortrydelsesret og ugyldige aftaler, — bestemmelser om, hvordan aftalevilkår skal fortolkes, regler om aftalers indhold og retsvirkninger samt, hvilke aftalevilkår der kan være ubillige, — parternes forpligtelser og misligholdelsesbeføjelser, — supplerende fælles regler om erstatning for tab og om morarenter, — genoprettelse og forældelse.

Visse aspekter vil stadig være underlagt gældende national lovgivning i henhold til forordning 593/2008 (6) (Rom I-forordningen).

3.3 Den fælles EU-købelov er rettet mod de aftaler, der er mest relevante for handel over landegrænserne (for salgsaftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere og mellem erhvervsdrivende, når mindst en af parterne er en SMV, herunder aftaler om levering af digitalt indhold eller tilknyttede tjenesteydelser).

3.4 Den fælles EU-købelov er begrænset til aftaler på tværs af landegrænser (med mulighed for, at medlemsstaterne kan udvide loven).

4. Generelle bemærkninger

4.1 EØSU bifalder Kommissionens intention om at lette udvidelsen af den grænseoverskridende handel for erhvervslivet (især SMV'er), fremme forbrugernes grænseoverskridende indkøb og konsolidere det indre markeds fordele.

4.2 Udvalget understreger, at den fælles EU-købelov skal være i fuld overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet.

4.3 Med hensyn til valg af form (forordning) og reguleringsmiddel (en frivillig »alternativ ordning« i alle medlemsstaterne, som kan finde anvendelse efter parternes udtrykkelige aftale herom), mener udvalget, som også nævnt i sin ovennævnte udtalelse, at »man gradvis bør arbejde hen imod disse mål, startende med grænseoverskridende handelsaftaler om salg af varer (B2B) som en pilotordning«.

4.4 Hvad angår forslagets indhold, mener udvalget, at der er behov for en række vigtige forbedringer af forordningsforslaget for at:

— lette transaktioner i hele EU, yde et stærkt bidrag til at støtte den økonomiske aktivitet i det indre marked samt udnytte dets potentiale yderligere,

— levere en reel EU-merværdi i forhold til omkostninger og fordele for erhvervsdrivende og forbrugere,

— skabe reelle fordele, for så vidt angår bedre lovgivning og forenklede, forståelige og brugervenlige lovgivningsrammer,

— nedbringe omkostningerne ved grænseoverskridende transaktioner,

— garantere retssikkerhed og mere sammenhæng mellem horisontale og vertikale bestemmelser med et særligt fokus på gennemsigtighed, klarhed og forenkling, Det vil ikke alene komme juridiske specialister til gode, men også, og især, små virksomheder og forbrugere,

— sikre, at SMV'er og forbrugere kan drage konkret fordel af de nye regler.

4.5 Udvalget har tidligere påpeget, at »man gradvis bør arbejde hen imod disse mål, startende med grænseoverskridende handelsaftaler om salg af varer (B2B) som en pilotordning for at afprøve, hvordan ordningerne virker parallelt og anvendes i praksis« (7).

Opdeling af den fælles EU-købelov i bestemmelser for aftaler mellem erhvervsdrivende og bestemmelser for aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere i to selvstændige dokumenter og fastsættelse af klare tidsfrister for begge vil gøre det lettere for lovgiverne at afgøre, hvilket lovgivningsinstrument der bør anvendes til det enkelte regelsæt under hensyntagen til parternes forhandlingsposition.

4.6 Det nuværende indhold i den fælles EU-købelov har ført til betydelig utilfredshed og kritik fra SMV'er og forbrugerorganisationer, som har betvivlet det reelle behov for en frivillig ordning for at fremme e-handlen og det anvendte lovgivningsinstrument (frivillig ordning) til forbrugeraftaler.

4.7 Udvalget anmoder Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet om at tage hensyn til disse aspekter i udarbejdelsen af den fælles EU-købelov og om at fortsætte dialogen med SMV'er og forbrugerorganisationer, så den fælles købelov på mere effektiv vis imødekommer modtagernes behov.

4.8 EØSU tillægger de nye reglers frivillige karakter og garantien for frihed til at forhandle, hvorvidt den fælles EU-købelov skal anvendes, stor betydning.

4.9 Hvad angår store virksomheder eller virksomheder med markedsdominans, anbefaler EØSU, at man udpeger de bedst egnede ledsageforanstaltninger, der kan gøre det lettere for SMV'er at udøve deres frie ret til at vælge mellem de to ordninger i overensstemmelse med den fælles EU-købelovs frivillige karakter.

4.10 I medfør af artikel 12 og 169 i traktaten skal der tages hensyn til kravene om beskyttelse af forbrugere og SMV'er ved tilrettelæggelse og gennemførelse af alle EU-politikker og vedtagne foranstaltninger.

4.11 Udvalget påpeger, at det er forbundet med større vanskeligheder at gennemføre den fælles EU-købelov:

— forholdet mellem det valgfrie reguleringsmiddel og den europæiske internationale privatret, herunder forrang over for nationale ufravigelige forskrifter og generelle retningslinjer (henholdsvis artikel 9 og 21 i Rom I-forordningen 593/2008), skal afklares,

— Rom I-forordningens rolle i grænseoverskridende handel mellem erhvervsdrivende og forbrugere bør afklares udtrykkeligt, og der bør som retningslinje i den forbindelse tages højde for de seneste domme afsagt af Den Europæiske Unions Domstol,

— der skal sikres større retssikkerhed og opstilles et samlet sæt aftaleretlige regler, der ikke henviser til de 27 medlemsstaters nationale lovgivning, og som ikke giver problemer med hensyn til fortolkning og gennemførelse.

4.12 Udvalget påpeger, at vedtagelse af den fælles EU-købelov ikke i sig selv kan sikre udvidelsen af den grænseoverskridende handel for erhvervslivet og forbrugernes grænseoverskridende indkøb samt udnyttelse af det indre markeds fulde potentiale for vækst og jobskabelse.

4.13 I betragtning af den økonomiske og finansielle krise bør man på enhver måde søge at opstille regler, der kan sætte gang i eksporten og fjerne administrative omkostninger. På forbrugersiden er det vigtigt at øge forbrugertilliden til det indre marked og opfordre forbrugere til at foretage køb på tværs af landegrænser gennem sikring af effektive individuelle klagemuligheder.

4.14 EØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at fortsætte indsatsen for at udrydde de resterende barrierer for handel over landegrænser, fremme og støtte SMV'ernes eksportaktiviteter og spille en aktiv rolle i udpegelsen og gennemførelsen af de bedst egnede foranstaltninger, der kan gøre erhvervsdrivende og forbrugere i stand til at gribe det indre markeds muligheder. Udvalget fremhæver vigtigheden af samarbejde og dialog mellem myndigheder og arbejdsmarkedets parter, herunder SMV'er og forbrugerorganisationer.

4.15 EØSU gør opmærksom på, at det er vigtigt at opstille de rette ledsageforanstaltninger, der skal sikre, at de parter, der vil være omfattet af en eventuel anvendelse af den fælles EU-købelov, hvis den vedtages, får information om, hvordan loven anvendes effektivt og fortolkes ensartet. Ved at bruge informationssystemet for det indre marked (IMI-systemet) og andre informationskanaler skal medlemsstaterne oplyse alle berørte parter om den fælles EU-købelovs generelle indhold samt om forskellene mellem national- og EU-lovgivning, herunder aspekter inden for retspraksis og bedste praksis.

5. Specifikke bemærkninger

5.1 Større hensyn til SMV'ernes specifikke karakter

5.1.1 EØSU mener, at forslaget til forordning bør forbedres, så der tages større hensyn til SMV'ernes specifikke karakter:

— 99,8 % af alle virksomheder er SMV'er, heraf er 92 % mikrovirksomheder med gennemsnitligt to ansatte (8),

— mikrovirksomheder eksporterer til få medlemsstater, efter de har foretaget en dybdegående markedsanalyse,

— standardforretningsmodellen for mikrovirksomheder sigter ikke mod indgåelse af grænseoverskridende aftaler i de 27 medlemsstater,

— SMV'er møder store hindringer i forhold til grænseoverskridende handel (se punkt 2.2.2).

5.1.2 Systemet er ikke brugervenligt nok for SMV'er. Uden hjælpetjenester og juridisk rådgivning kan SMV'erne ikke anvende et aftaleretligt reguleringsmiddel, der er komplekst og abstrakt, og som på visse områder henviser til de 27 medlemsstaters forskellige nationale lovgivning. Værktøjer er af afgørende betydning og kan tilskynde SMV'er til at vælge den fælles EU-købelov.

5.1.3 SMV-organisationer (9) bakker op omkring behovet for en bedre balance mellem parternes rettigheder og forpligtelser i aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere og opfordrer til afklaring og forenkling:

— Artikel 23 (stk. 1, om forpligtelse til at give oplysninger om varer og relaterede tjenesteydelser, er for vag),

— Artikel 29 (sanktioner er for omfattende og usikre),

— Artikel 39 (tilbudsgivers vilkår bør have forrang),

— Artikel 42, stk. 1, litra a) (fortrydelsesfrist) (bestemmelserne i forbrugerrettighedsdirektivet bør videreføres),

— Artikel 51 (uopsætteligt behov, »letsindighed«, »uvidenhed« eller »uerfarenhed« bør ikke være en begrundelse – »god tro og redelig handlemåde« dækker over de situationer, som denne artikel tager højde for),

— Artikel 72 (i tilfælde af en lang forhandlingsproces bør parterne kunne samle alle fælles overenskomster i en samlet aftale, da det ellers vil skabe for mange administrative byrder for SMV'er i forhold til omkostninger og tidsforbrug),

— Artikel 78 (i stk. 1, skal det afklares, at den anden part også bør give sit samtykke, hvis rettigheder skal overdrages til tredjemand),

— For så vidt angår artikel 78, stk. 4, om tredjemands afvisning af den overdragne rettighed, skal »indirekte er blevet accepteret« slettes (formuleringen giver usikkerhed),

— Artikel 97 (parternes forpligtelser skal afbalanceres),

— Artikel 130, stk. 3 og 5 (købers ansvar om opbevaring mangler),

— Artikel 142, stk. 4 (»første« fragtfører tilføjes),

— Artikel 159, stk. 1 (behov for flere afklaringer).

5.1.4 Den fælles EU-købelov skal sikre, at »tænk småt først«-princippet og proportionalitetsprincippet anvendes i deres fulde udstrækning i alle faser, og mindske bureaukratiet og overflødige omkostninger for SMV'erne. Udvalget understreger, at det er afgørende at holde reguleringsomkostningerne nede for SMV'er, og opfordrer Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet til at tage hensyn til dette aspekt i udarbejdelsen af den fælles EU-købelov.

5.2 Forbrugerbeskyttelse

5.2.1 Udvalget understreger endnu en gang, at det er vigtigt at garantere retssikkerheden »i overensstemmelse med de mest avancerede former for beskyttelse af forbrugere og virksomheder« uden at hindre »medlemsstaterne i at opretholde eller indføre skrappere forbrugerbeskyttelsesforanstaltninger« (10), og opfordrer til »et indre marked som »instrument« til fordel for borgeren/forbrugeren« (11).

5.2.2 Mange forbrugerorganisationer har givet udtryk for utilfredshed med og kritik af indholdet i den fælles EU-købelov (og fremhævet den lave forbrugerbeskyttelse i forhold til traktatens artikel 169, stk. 4, og det forhold, at den fælles EU-købelov vil blive anvendt uden hensyntagen til forbrugernes mening mv.). De ville foretrække, at den fælles EU-købelov ikke finder anvendelse på aftaler mellem erhvervsdrivende og forbrugere.

5.2.3 Der er mange eksempler på, at forslaget ikke sikrer så høj forbrugerbeskyttelse som muligt.

— Artikel 5 (objektive grundlag for rimelighed),

— Artikel 13, stk. 1 (præcis betydning af »klar og forståelig måde«),

— Artikel 13, stk. 3, litra c) (manglende definition af »varigt medium«),

— Artikel 19, stk. 5 (manglende definition af »rimelig tid«),

— Artikel 20, stk. 2 (præcis betydning af »daglig handel«),

— Artikel 28, stk. 1 (præcis betydning af »i rimeligt omfang at drage omsorg«),

— Artikel 30, stk. 1, litra c) (manglende definition af »tilstrækkeligt indhold og tilstrækkelig sikker«),

— Artikel 42, stk. 2 (sanktionen for manglende oplysninger bør være, at aftalen bliver ugyldig),

— Artikel 45 (forbrugere bør aldrig bære omkostningerne ved tilbagelevering af varer),

— Artikel 52, stk. 2 (fristen bør være mindst et år i litra a) og 2 år i litra b)),

— Artikel 53 (godkendelse bør aldrig kunne afgives stiltiende),

— Artikel 71 (ordlyden bør præciseres),

— Artikel 74 (betydning af »åbenbart urimelig«),

— Artikel 79, stk. 1 (der er ingen definition af, hvilken form for mangel, der fører til »ikke-bindende« retsvirkninger),

— Artikel 79, stk. 2 (direktivet ser bort fra forskellen mellem essentielle og ikke-essentielle elementer af en aftale),

— Artikel 82 (direktivet undlader regler om oplysning af klausuler, oplysningspligt og regler, som automatisk udelukkes af enhver aftale uden hensyntagen til deres ubillige indhold, fordi de er i strid med god tro),

— Artikel 84 (listen over ubillige vilkår er for kort og i strid med de mest progressive nationale love),

— Artikel 85 (det samme gælder for listen over vilkår, der formodes at være ubillige),

— Artikel 99, stk. 3 (fuldstændig uacceptabel bestemmelse),

— Artikel 105, stk. 2 (fristen bør være mindst 2 år),

— Artikel 142 (den juridiske betydning og karakter af konceptet »få varen i sin fysiske besiddelse« stemmer ikke overens med de forskellige oversættelser på de forskellige sprog, ifølge de forskellige nationale retssystemer),

— Artikel 142, stk. 2 (betydning af »kontrol over det digitale indhold«),

— Artikel 167, stk. 2 (mulighed for meddelelse om betaling bør udelades),

— Artikel 179 og 180 (ordlyden bør præciseres).

5.2.4 Det er vigtigt at opstille særlige foranstaltninger for at sikre ansvar og grænseoverskridende opfølgning i tilfælde af svindel og svig, så man styrker forbrugertilliden: 59 % af forbrugerne angiver, at dette problem afholder dem fra at foretage grænseoverskridende transaktioner.

5.3 Opstilling af europæiske standardkontrakter

5.3.1 EØSU understreger, at der skal opstilles europæiske standardkontrakter, som:

— stilles til rådighed for offentligheden samtidigt med offentliggørelsen og ikrafttrædelsen af den fælles EU-købelov,

— er udarbejdet med henblik på særlige handelsområder og aktivitetssektorer,

— indeholder omfattende standardvilkår og -betingelser, der er baseret på EU-retten, sikrer meget høj forbrugerbeskyttelse i forbrugeraftaler og aftalefrihed i forbindelse med handelsaftaler samt fuldt ud anvender »Small Business Act«,

— findes på alle Unionens officielle sprog,

— overvåges og tages op til revision med bestemte mellemrum for at forbedre indholdet og bygge videre på bedste praksis, regler og retspraksis.

Dette er meget nyttige værktøjer for SMV'er, der ønsker at indgå grænseoverskridende aftaler med forbrugere.

5.3.2 Inddragelse af og samarbejde med virksomheds-, SMV- og forbrugerorganisationer i opstillingen af europæiske standardkontrakter er en afgørende faktor.

5.4 Sikring af større retssikkerhed

5.4.1 Forordningsforslaget udgør et problem i forhold til opstilling af det rette retsgrundlag, fortolkning og gennemførelse.

5.4.2 Mange steder henvises der til national lovgivning (bl.a. retssubjektivitet, en aftales ugyldighed som følge af manglende retsevne, ulovlig eller amoralsk handlemåde, bestemmelse af aftalens sprog, spørgsmål om forskelsbehandling, repræsentation, antal skyldnere og fordringshavere, debitor- og kreditorskifte, herunder overdragelse, modregning og fusion, ejendomsret, herunder overdragelse af ejerskab, intellektuel ejendomsret og erstatningsret). Dette forudsætter, at erhvervsdrivende sætter sig ind i lovgivningen og betaler for juridisk bistand, og vil øge den juridiske usikkerhed.

5.4.3 Der er ingen ordning, der sikrer, at forordningen anvendes ens i hele EU. En database over juridiske afgørelser vil ikke udgøre gyldig juridisk præcedens for nationale domstole, der har kompetence til at fortolke og anvende forordningen. Hvis der er flere mulige fortolkninger, vil den juridiske usikkerhed stige.

5.4.4 Man bør overvåge retsafgørelser, fremme bedste praksis og udarbejde årlige rapporter, som et minimum i løbet af de første fem år efter forordningens gennemførelse, så man løbende kan vurdere resultaterne, fremme bedste praksis og træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at lette en ensartet fortolkning af forordningen i hele EU.

5.5 Yderligere bemærkninger

I denne krisetid er det usandsynligt, at der på nationalt niveau vil blive afsat store budgetbevillinger til foranstaltninger, der informerer om og fremmer de nye regler. Begrundelsens punkt 4 (Virkninger for budgettet) bør omfatte støtteforanstaltninger, herunder uddannelseskurser, der afholdes af Kommissionen for repræsentanter fra virksomheds-, SMV- og forbrugerorganisationer, som kan informere deres medlemmer om den fælles EU-købelov. Den bør også omfatte støtteforanstaltninger, der hjælper organisationerne med at yde gratis rådgivning om anvendelse af forordningen.

Bruxelles, den 29. marts 2012 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 84 af 17.3.2011, s. 1.

(2) EUT L 304 af 22.11.2011, s. 64.

(3) Resultattavle for forbrugermarkederne, 5. udgave, marts 2011.

(4) COM(2011) 636 final.

(5) COM(2011) 635 final.

(6) EUT L 177 af 4.7.2008, s. 6.

(7) EUT C 84 af 17.3.2011, s. 1.

(8) EUROSTAT.

(9) UEAPME 's positionspapirer:

http://www.ueapme.com/IMG/pdf/120119_pp_General_Remarks_CESL.pdf

http://www.ueapme.com/IMG/pdf/120119_pp_Specific_Remarks_CESL.pdf

(10) EUT C 84 af 17.3.2011, s. 1.

(11) EUT C 132 af 3.5.2011, s. 3.