ORDLISTE

Akser : I programmeringsperioden 2007-2013 gennemføres programmerne til udvikling af landdistrikterne under tre tematiske akser, som er sammenhængende grupper af foranstaltninger til landdistriktsudvikling, og én horisontal akse, som vedrører Leadermetoden (Leaderaksen).

Dødvægt : En situation, hvor et støttet projekt ville være blevet gennemført helt eller delvis også uden støtte.

ELFUL : Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne.

Flerårig vareindkøbskontrakt : En kontrakttype, der for en periode på flere år fastlægger de forretningsvilkår, der gælder mellem en landbrugsproducent og en forarbejdningsvirksomhed eller en distributør.

FLP : Den fælles landbrugspolitik: Det sæt af lovbestemmelser og praksis, som Den Europæiske Union har vedtaget for at sikre en fælles, samlet landbrugspolitik.

Foranstaltning : En støtteordning til gennemførelse af en politik. I en foranstaltning defineres reglerne for de projekter, der kan finansieres under en akse.

Foranstaltning 123 : Foranstaltningen "Forøgelse af værdien af landbrugs- og skovbrugsprodukter".

Forskydning : En situation, hvor en offentligt støttet aktivitet medfører mindsket aktivitet et andet sted.

Fællesskabets strategiske retningslinjer : I disse strategiske retningslinjer fastsætter Rådet Den Europæiske Unions prioriteringer under Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL). Retningslinjerne skal sikre, at denne politik er i overensstemmelse med de andre EU-politikker, især på samhørigheds- og miljøområdet, og støtte gennemførelsen af den nye fælles landbrugspolitik og den dermed forbundne omstrukturering.

LDP : Landdistriktsprogram, et programmeringsdokument, der er udarbejdet af en medlemsstat og godkendt af Kommissionen med henblik på planlægning og gennemførelse af EU’s politik for udvikling af landdistrikterne. Et LDP kan være udarbejdet på regionalt eller nationalt plan.

Programmeringsperiode : Flerårig ramme for planlægning og gennemførelse af EU-politikker, f.eks. politikken for udvikling af landdistrikterne. For programmerne til udvikling af landdistrikterne løber den aktuelle periode fra 2007 til 2013.

RESUMÉ

I. Som led i EU’s politik for udvikling af landdistrikterne ydes der støtte til virksomheder, der forarbejder og afsætter landbrugs- og skovbrugsprodukter. Støtten ydes gennem foranstaltningen "Forøgelse af værdien af landbrugs- og skovbrugsprodukter", hvis formål er at forbedre landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne. I den aktuelle programmeringsperiode 2007-2013 er der bevilget ca. 5,6 milliarder euro fra EU-budgettet til denne foranstaltning. Disse midler suppleres med nationale midler, så den samlede offentlige finansiering beløber sig til 9 milliarder euro.

II. Formålet med Rettens revision var at undersøge, om EU-støtten effektivt og produktivt havde bidraget til at forøge værdien af landbrugsprodukter. Retten undersøgte nærmere bestemt, om foranstaltningens udformning og gennemførelse sikrer en produktiv finansiering af projekter, som adresserer klart identificerede behov, og om foranstaltningen overvåges og evalueres på en sådan måde, at dens resultater kan dokumenteres.

III. Som forventeligt forbedrede projekterne hovedsagelig virksomhedernes finansielle resultater, og en del af de undersøgte projekter kan resultere i en vis værdiforøgelse. Dette kan imidlertid ikke tilskrives foranstaltningens udformning eller medlemsstaternes udvælgelsesprocedurer. Der forelå ikke bevis for, at de støttede virksomheder havde behov for støtte, og det kunne ikke dokumenteres, hvilke specifikke politiske mål støtten skulle bidrage til at opfylde. Retten konkluderer, at støtten ikke systematisk har været rettet mod projekter, der effektivt og produktivt forøger værdien af landbrugsprodukter.

IV. Medlemsstaterne skal udarbejde landdistriktsprogrammer (LDP’er) med det formål at tilpasse støtten til behovene ved hjælp af nationale eller regionale mål og fastsætte foranstaltningens omfang for at sikre, at de disponible midler anvendes produktivt. Retten konstaterede imidlertid, at der kun var fastsat generelle mål, som ikke viste, hvordan finansieringen skulle forøge værdien af landbrugsprodukter eller forbedre landbrugets konkurrenceevne. Til trods for at der ikke var opstillet specifikke mål, godkendte Kommissionen programmerne.

V. Medlemsstaterne skal fastlægge støttekriterier for at begrænse de investeringstyper eller kategorier af modtagere, der er støtteberettigede, og derefter fastlægge udvælgelseskriterier, der sikrer, at det er de mest effektive og produktive projekter, som får støtte. Retten konstaterede, at der var fastlagt støttekriterier, som betød, at næsten alle fødevareforarbejdningsvirksomheder var støtteberettigede. Endvidere var udvælgelsessystemerne ringe eller ikke-eksisterende, og så længe der var tilstrækkelige ressourcer — hvilket ofte er tilfældet i begyndelsen af en programmeringsperiode — blev de slet ikke anvendt.

VI. Retten konstaterede, at medlemsstaterne ikke retter finansieringen mod projekter med bevisligt behov for offentlig støtte. Uden en sådan målretning risikeres det, at foranstaltningen bliver et slags gratistilbud — et generelt tilskud til virksomheder, der investerer i fødevareforarbejdningssektoren — hvilket medfører risiko for konkurrenceforvridning og spild af de knappe offentlige midler.

VII. Næsten en femtedel af EU’s budget til forbedring af landbrugets konkurrenceevne betales til fødevareforarbejdningsvirksomheder, men dette kan kun have en indirekte effekt på landbrugets konkurrenceevne, og der er ingen klar interventionslogik. Overvågnings- og evalueringssystemerne indsamler imidlertid ikke oplysninger om værdiforøgelse eller om effekten på landbrugets konkurrenceevne. Det er derfor ikke sandsynligt, at de nuværende systemer vil give de oplysninger, som er nødvendige for at vise, om finansieringen af denne foranstaltning har været vellykket eller ej, eller som kan lægges til grund for en vurdering af foranstaltningens effektivitet, når foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne i perioden 2014-2020 programmeres.

VIII. Retten anbefaler derfor følgende:

a) Medlemsstaternes programmer bør klart identificere finansieringsbehovene og fastsætte meningsfulde og målbare mål. Kommissionen bør kun godkende programmer, der er udformet på denne måde.

b) Der bør fastlægges udvælgelseskriterier, som gør det muligt at identificere de mest effektive projekter. For at sikre, at EU-midlerne anvendes produktivt, bør disse kriterier anvendes konsekvent, selv når der er midler nok til at finansiere samtlige støtteberettigede projekter.

c) Kommissionen og medlemsstaterne bør fremme indførelse af bedste praksis med hensyn til at mindske risikoen for dødvægt og forskydning.

d) Med henblik på den kommende programmeringsperiode bør den fælles overvågnings- og evalueringsramme for de finansierede projekter forbedres, så det sikres, at effektiviteten af de anvendte midler kan måles korrekt.

INDLEDNING

1. Et af elementerne i den støtte til udvikling af landdistrikterne, der ydes under anden søjle i den fælles landbrugspolitik (FLP), er foranstaltningen "Forøgelse af værdien af landbrugs- og skovbrugsprodukter" (herefter "foranstaltning 123"). Foranstaltning 123 bidrager til at opfylde akse 1-målet om at forbedre landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne, som blev indført med forordning (EF) nr. 1698/2005 (jf. tekstboks 1) [1].

2. Gennem foranstaltning 123 ydes der offentlig støtte til virksomheder, der forarbejder og afsætter landbrugs- og skovbrugsprodukter, og som har mindre end 750 ansatte eller en omsætning på mindre end 200 millioner euro. Støtten ydes med henblik på at finansiere investeringer, der forøger værdien af disse produkter. Dette skal i sidste instans styrke landbrugets konkurrenceevne, f.eks. ved at skabe nye afsætningsmuligheder for landbrugsprodukter [2]. Der kan eventuelt også opnås sekundære fordele såsom jobskabelse i landdistrikterne og miljøforbedringer.

3. Under hensyntagen til kravene i de relevante EU-forordninger udarbejder medlemsstaterne landdistriktsprogrammer (LDP’er) på nationalt eller regionalt plan, hvori de fastlægger en strategi og udpeger de foranstaltninger, hvormed de ønsker at adressere de konstaterede behov. LDP’erne bliver først operationelle, når Kommissionen har godkendt dem. Derefter bør EU-midlerne og de nationale midler ved hjælp af støtte- og udvælgelseskriterier kanaliseres til investeringsprojekter gennem foranstaltning 123. Nedenstående figur beskriver stadierne i den beslutningsproces, der fører til finansiering af investeringsprojekter med midler fra foranstaltning 123.

TEKSTBOKS 1

UDDRAG FRA FORORDNING (EF) NR. 1698/2005

Akse 1

Forbedring af landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne

Artikel 20

Foranstaltninger

Støtte til at forbedre landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne skal vedrøre: […] b) foranstaltninger, der har til formål at omstrukturere og udvikle det fysiske potentiale og fremme innovation gennem: […] iii) forøgelse af landbrugs- og skovbrugsprodukters værdi

4. EU-støtten samfinansieres med national offentlig støtte, og den samlede offentlige støtte under foranstaltningen vil beløbe sig til ca. 9 milliarder euro. Foranstaltningen anvendes primært til at yde tilskud til støttemodtagernes investeringsomkostninger. Medlemsstaterne kan fastsætte støttesatsen inden for bestemte grænser. De fleste tilskud dækker mellem 20 % og 50 % af virksomhedernes samlede støtteberettigede investeringer.

5. I perioden 2007-2013 er der bevilget i alt 5,6 milliarder euro fra EU-budgettet til foranstaltning 123. Det svarer til 5,9 % af de planlagte EU-udgifter til udvikling af landdistrikterne og 18 % af det samlede beløb, der er bevilget til forbedring af landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne (akse 1) [3]. I figuren i bilag I vises de programmerede EU-midler fordelt på medlemsstater og den finansielle gennemførelse pr. udgangen af 2011, hvor 35 % af de planlagte udgifter i perioden var blevet afholdt.

FIGUR

+++++ TIFF +++++

6. Da kun ca. 5 % af de godkendte udgifter under foranstaltningen vedrører skovbrugsprojekter, valgte Retten at fokusere på den støtte, der ydes med henblik på at forøge værdien af landbrugsprodukter. De finansierede investeringer er generelt nystartede eller eksisterende virksomheders investeringer i nye eller forbedrede installationer og maskiner eller opførelse af nye faciliteter til forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (jf. tekstboks 2).

TEKSTBOKS 2

EKSEMPLER PÅ DE FORSKELLIGE TYPER INVESTERINGER, DER FINANSIERES UNDER FORANSTALTNING 123

De finansierede investeringer omfattede udstyr til olivenolieproduktion …

+++++ TIFF +++++

… udstyr til tørring af skinker og …

+++++ TIFF +++++

... systemer til modernisering af mejerier.

+++++ TIFF +++++

REVISIONENS OMFANG OG REVISIONSMETODEN

7. Sigtet med Rettens revision var at vurdere, om foranstaltningens udformning og gennemførelse sikrede valuta for pengene, og om de finansierede projekter opfyldte foranstaltningens mål. Endvidere undersøgte Retten, om resultaterne af foranstaltningen som helhed blev overvåget og evalueret tilfredsstillende, så medlemsstaterne og Kommissionen kunne konstatere og reagere på eventuelle problemer, og der kunne fremlægges objektive oplysninger om resultaterne af foranstaltningen.

8. Det overordnede revisionsspørgsmål var:

Har EU’s støtte til fødevareindustrien effektivt og produktivt bidraget til at forøge værdien af landbrugsprodukter?

De vigtigste underspørgsmål var:

- Sikrer foranstaltningens udformning en produktiv finansiering af projekter, som adresserer klart identificerede behov?

- Har medlemsstaterne gennemført foranstaltningen med behørigt fokus på at få valuta for pengene?

- Har Kommissionen og medlemsstaterne overvåget og evalueret foranstaltningens resultater tilfredsstillende?

9. I forbindelse med denne revision betragtede Retten projekterne som effektive, hvis de var bæredygtige og bidrog til at opfylde de særlige LDP-mål for foranstaltningen, samtidig med at de forøgede værdien af landbrugsprodukter. Finansieringen blev betragtet som produktiv, hvis der kun var begrænset dødvægt, og en eventuel forskydning var berettiget [4].

10. Rettens revision vedrørte seks nationale og regionale landdistriktsprogrammer (LDP’er), der primært blev udvalgt på grund af deres størrelse: Spanien (Castilla y León), Frankrig, Italien (Lazio), Litauen, Polen og Rumænien. I Frankrig gennemføres det nationale LDP på regionalt plan, og til denne revision blev regionen Rhône-Alpes udvalgt.

11. Revisionsarbejdet omfattede en gennemgang af LDP’erne og en undersøgelse af medlemsstaternes forvaltningssystemer samt særskilte revisionsbesøg på 24 afsluttede projekter vedrørende forarbejdning af fødevarer i disse medlemsstater, herunder fire projekter, der af medlemsstaterne fremholdes som eksempler på bedste praksis. Resten af projekterne blev udvalgt, så de var typiske for de finansierede projekter i de pågældende medlemsstater. En liste over de undersøgte projekter findes i bilag II. Retten gennemgik også midtvejsevalueringerne af 23 LDP’er (jf. listen i bilag III).

BEMÆRKNINGER

FØRSTE DEL

SIKRER FORANSTALTNINGENS UDFORMNING EN PRODUKTIV FINANSIERING AF PROJEKTER, SOM ADRESSERER KLART IDENTIFICEREDE BEHOV?

12. En godt udformet foranstaltning er en afgørende forudsætning for en forsvarlig økonomisk forvaltning. Foranstaltning 123 yder offentlig støtte til investeringer foretaget af private virksomheder i fødevareforarbejdnings- og afsætningssektoren. Disse virksomheder har deres egne bevæggrunde og mål, som kan være sammenfaldende med EU’s politik om at forbedre landbrugets konkurrenceevne (jf. punkt 15), men det er ikke en selvfølge. Europas fødevareindustri betragtes som en af verdens mest konkurrencedygtige og innovative [5]. Enhver støtte til disse virksomheder bør derfor være begrundet i et klart identificeret behov. Det skal påvises, at der er brug for en offentlig intervention, og det skal forklares, hvordan den kan forbedre landbrugets konkurrenceevne.

13. Klare og specifikke LDP-mål, der afspejler medlemsstatens eller regionens særlige behov, er derfor nødvendige som forudsætning for en effektiv projektudvælgelse og som grundlag for regnskabspligt og ansvarlighed, så det kan dokumenteres, hvad der skal opnås, og senere hvad der er opnået [6]. Hvis der ikke er identificeret specifikke behov for offentlig intervention, og målene i LDP’erne er for generelle, kan det føre til, at der udvælges projekter, som ikke eller kun i ringe grad bidrager til at forøge værdien af landbrugsprodukter og derved styrke landbrugets konkurrenceevne.

14. Retten gennemgik EU-lovgivningen, LDP’erne og medlemsstaternes systemer, procedurer og dokumenter for at undersøge, om foranstaltning 123 både på EU-plan og medlemsstatsplan var udformet på en sådan måde, at det var sandsynligt, at den ville kunne føre til produktiv finansiering af effektive projekter, som adresserer klart identificerede behov.

LOVGIVNINGEN PÅLÆGGER MEDLEMSSTATERNE ANSVARET FOR AT SIKRE, AT FORANSTALTNINGEN ER EFFEKTIV OG PRODUKTIV …

15. I EU-lovgivningen er der kun fastsat mål vedrørende akserne for udvikling af landdistrikterne, i dette tilfælde akse 1, hvis mål er at forbedre landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne [7]. Foranstaltning 123 skal bidrage til at opfylde dette mål ved at forøge værdien af de landbrugsprodukter, der forarbejdes eller afsættes som følge af de foretagne investeringer. Det er ikke angivet i selve lovgivningen, hvilken type værdiforøgelse der er tale om (ren finansiel værdi, miljømæssig værdi, kvalitetsmæssig værdi osv.), eller hvem denne værdiforøgelse skal tilfalde.

16. I den foregående programmeringsperiode, 2000-2006 [8], fandtes der en tilsvarende foranstaltning med følgende bestemmelse: "Investeringerne skal medvirke til at forbedre forholdene i de pågældende råvaresektorer. De skal sikre, at råvareproducenterne får en rimelig andel i de deraf følgende økonomiske fordele". Lignende regler fandtes også under tidligere støtteordninger [9].

17. I den aktuelle programmeringsperiode er der ingen sådanne krav. Forordningen [10] fastsætter, at der ydes støtte til investeringer i forarbejdning og afsætning, "der generelt forbedrer virksomhedens resultater", og lovgivningen stiller således kun krav om, at investeringen skal gavne de involverede fødevareforarbejdnings- og afsætningsvirksomheder.

18. Hensigten med at fjerne det tidligere krav om, at støtten skal forbedre forholdene for råvareproducenterne, og undlade at angive, hvordan foranstaltningen skal forøge produkternes værdi, er at forenkle retsakterne og give medlemsstaterne mulighed for at udforme foranstaltningen på den måde, der bedst passer til deres omstændigheder og behov. Det er således op til medlemsstaterne at sikre, at foranstaltningen giver en værdiforøgelse og styrker landbrugets konkurrenceevne. Kommissionen bør i forbindelse med godkendelsen af LDP’erne sikre sig, at dette sker.

… MEN MEDLEMSSTATERNES LDP’ER DOKUMENTERER IKKE KLART, AT DER ER BEHOV FOR FORANSTALTNINGEN

19. Den vedvarende proces til forenkling af EU-retten og anvendelsen af nærhedsprincippet har bevirket, at EU-lovgivningen som beskrevet ovenfor har udviklet sig til helt at være generel og ikke-præskriptiv. Lovgivningen fastsætter dog [11], at medlemsstaternes LDP’er på enten nationalt eller regionalt plan skal være mere specifikke. LDP’erne skal godkendes af Kommissionen, som har det overordnede ansvar for, at EU-budgettet gennemføres produktivt og effektivt.

20. Nærmere bestemt skal medlemsstaterne i LDP’erne analysere den aktuelle situation for så vidt angår stærke og svage sider og udvikle en strategi i forhold hertil. De skal desuden dokumentere, at støtten er rettet mod klart definerede målsætninger, der afspejler de konstaterede strukturelle og territoriale behov og strukturelle ulemper. Og endelig skal de angive begrundelsen for interventionen og beskrive de investeringstyper og kategorier af modtagere, der vil være berettigede til støtte. Hvis det gøres godt, skulle dette føre til en effektiv og produktiv programmering af foranstaltningen.

21. I de LDP’er, som Retten undersøgte, var der imidlertid ikke identificeret specifikke behov for intervention i fødevareforarbejdningssektoren, f.eks. tilfælde, hvor utilstrækkelig forarbejdningskapacitet begrænsede mulighederne for at forøge værdien af landbrugsprodukter. I de tilfælde, hvor der var identificeret behov, var disse af meget generel karakter. For eksempel står der i Polens LDP, at støtte til forarbejdning af landbrugsprodukter er af stor betydning, fordi denne sektor er en af de vigtigste i den polske økonomi. Det fremgår ikke af LDP’erne, hvorfor der er brug for offentlig støtte, og hvordan den vil kunne føre til det ønskede resultat. Der manglede altså en begrundelse for foranstaltningen, og de fastsatte mål var derfor nødvendigvis generelle, og de havde hverken en klar forbindelse til de pågældende regioners stærke og svage sider eller til et klart konstateret interventionsbehov. Ofte var målene ordrette gengivelser af EU-målene eller let ændrede udgaver af betragtningerne i forordningen (jf. eksemplerne i tekstboks 3).

22. Som sidste trin i programmeringen fastsættes støttebetingelserne — investeringstyper, kategorier af støttemodtagere og støttens karakter — for at sikre, at støtten rettes mod specifikke mål. Selv om der ikke er opstillet specifikke mål, fastsætter alle LDP’erne i det mindste nogle støttebetingelser. I Frankrigs tilfælde fastsatte programmeringsdokumentet for Rhône-Alpes, at hele fødevareindustrisektoren i hele regionen var støtteberettiget, undtagen for så vidt angår sukker og mælkeerstatning. Andre medlemsstater, især Spanien (Castilla y León) og Litauen, gik endnu længere med hensyn til at fastsætte specifikke støttebetingelser. Litauen udelukkede de fleste nyopførelser i sektorer, der har modtaget støtte under tidligere programmer, f.eks. nye slagterier eller mejerier, fordi der allerede var tilstrækkelig kapacitet. I Spanien (Castilla y León) var projekter i vinsektoren kun støtteberettigede, hvis de vedrørte vine med eksempelvis en geografisk oprindelsesbetegnelse.

23. Disse støttebetingelser begrænser til en vis grad støttens anvendelsesområde. Næsten alle de største fødevaresektorer er imidlertid stadig støtteberettigede, og der er derfor risiko for, at støtten ikke målrettes tilstrækkeligt.

TEKSTBOKS 3

EKSEMPLER PÅ MÅL FOR FORANSTALTNING 123

Det mål, der er fastsat i LDP’et for Castilla y León, er at forbedre forarbejdningen og afsætningen af produkter fra primært landbrug og skovbrug gennem investeringer, som har til formål at øge effektiviteten, fremme vedvarende energi, indføre ny teknologi og skabe nye afsætningsmuligheder. Disse elementer er hentet fra betragtning 23 i forordning (EF) nr. 1698/2005 og præciseres ikke nærmere.

Det nationale LDP for Frankrig fastsætter, at foranstaltningens mål er at forbedre landbrugsfødevareindustriens konkurrenceevne. Denne generelle formulering gør det muligt at fastsætte specifikke mål på regionalt plan. Muligheden blev imidlertid ikke udnyttet i regionen Rhône-Alpes, som indgik i Rettens revision.

KOMMISSIONEN GODKENDTE LDP’ERNE PÅ TRODS AF SVAGHEDER

24. Før Kommissionen godkender medlemsstaternes LDP’er, skal den kontrollere, om målene i LDP’erne er afstemt med EU-strategien og de nationale strategier samt med de konstaterede behov og svagheder. Eftersom de undersøgte LDP’ers mål er meget generelle, giver denne kontrol imidlertid ikke megen mening.

25. Kommissionens procedurer for vurdering af LDP’er omfatter ingen kontrol af, om medlemsstaten eller regionen strategisk retter støtten under foranstaltning 123 mod områder, hvor der er brug for offentlig intervention. Logikken bag interventionen kontrolleres ikke. Og Kommissionen vurderer ikke, hvor effektivt eller produktivt den foreslåede foranstaltning vil forøge værdien af landbrugsprodukter og forbedre landbrugets konkurrenceevne.

26. Trods de svagheder, der er beskrevet i punkt 21-23, godkendte Kommissionen de pågældende LDP’er. Når først et LDP er godkendt af Kommissionen, og EU-midlerne er stillet til rådighed for medlemsstaten, er det vanskeligere for Kommissionen efterfølgende at sikre, at foranstaltningerne er effektive og produktive [12].

27. Revisionen viste, at udformningen og programmeringen af foranstaltningen ikke i tilstrækkelig grad adresserede de risici, som bunder i de forhold, der er beskrevet i punkt 12 og 13. Det gør det endnu vigtigere — men også svært — for medlemsstaterne at undgå disse risici og sørge for effektivitet og produktivitet, når de udvælger de enkeltprojekter, der skal støttes. Dette forhold behandles i anden del af denne beretning.

28. En anden konsekvens er, at der ikke findes et tilfredsstillende grundlag for overvågning, evaluering og ansvarliggørelse. Dette forhold behandles i beretningens tredje del.

ANDEN DEL

HAR MEDLEMSSTATERNE GENNEMFØRT FORANSTALTNINGEN MED BEHØRIGT FOKUS PÅ AT FÅ VALUTA FOR PENGENE?

29. For at sikre, at de offentlige midler anvendes bedst muligt ved gennemførelsen af foranstaltningen, bør medlemsstaterne:

- før støttetildelingen sikre sig, at ansøgerne kan dokumentere projektets finansielle bæredygtighed

- sørge for, at støtten ydes til de projekter, der giver de bedste resultater med hensyn til at forøge værdien af landbrugsprodukter

- mindske risikoen for dødvægt og forskydning.

KONTROLLEN GIVER KUN BEGRÆNSET SIKKERHED FOR, AT PROJEKTERNE ER FINANSIELT BÆREDYGTIGE

30. Selv om lovgivningen ikke længere kræver, at ansøgerne skal påvise deres virksomheders levedygtighed [13], kontrollerer alle de reviderede medlemsstater stadig ansøgernes regnskaber for at sikre sig, at virksomhederne er levedygtige.

TEKSTBOKS 4

KONTROL AF VIRKSOMHEDERNES LEVEDYGTIGHED: SVAGHEDER I PRAKSIS

Litauen: De maksimale indtægter fra investeringsprojektet (faciliteter til tørring og opbevaring af korn) kunne opgøres til 4 millioner LTL under forudsætning af drift ved fuld kapacitet. Prognosebeløbet på 29 millioner LTL i støtteansøgningen var klart uopnåeligt.

Rumænien: Retten undersøgte en stikprøve på 17 ansøgningsfiler, og i halvdelen af projekterne konstaterede den urealistisk høje prognoser med forventede afkast på over 90 %.

Italien (Lazio): Eftersom metoden til vurdering af de finansielle prognoser var offentlig, vidste projektlederne, at deres ansøgninger ville blive afvist, hvis de finansielle data i deres forretningsplaner ikke opfyldte de fastsatte minimumsværdier. Ikke overraskende var der ingen af de indsendte projekter, der ikke opfyldte kravene. Myndighederne i regionen kontrollerede ikke de indsendte oplysninger og vurderede ikke, om prognoserne var realistiske eller ej. Rettens revisorer konstaterede i flere tilfælde, at tallene for salg og andre finansielle forhold var sat for højt.

31. Den gældende lovgivning fastsætter, at medlemsstaterne skal kontrollere, at investeringen generelt forbedrer den støttede virksomheds resultater. Alle de reviderede medlemsstater indhentede relevante prognoser fra ansøgerne vedrørende omsætning, fortjeneste, pengestrømme osv. Alle medlemsstaterne undtagen Frankrig (Rhône-Alpes) sammenholdt disse prognoser med fastsatte minimumsværdier og afviste projekter, der ikke opfyldte kravene. Det var imidlertid en udbredt svaghed, at medlemsstaterne forlod sig på ansøgernes prognoser uden at kontrollere, at tallene og de underliggende antagelser var velunderbyggede og plausible. Navnlig testede medlemsstaterne ikke prognoserne i forskellige scenarier for at sikre sig, at projektforslagene var robuste nok til at kunne modstå forudsigelige begivenheder som for eksempel forringelse af markedsvilkårene.

32. I de finansielle prognoser fandt Retten urealistiske antagelser, regnefejl og andre uoverensstemmelser, der ikke var blevet opdaget af medlemsstaternes myndigheder i forbindelse med vurderingen af projekterne (jf. eksemplerne i tekstboks 4).

MEDLEMSSTATERNE UDVÆLGER IKKE DE PROJEKTER, DER POTENTIELT VIL GIVE DET STØRSTE UDBYTTE

33. Som konstateret i første del af denne beretning identificerede medlemsstaterne ikke de strukturelle og territoriale behov for offentlig intervention, og de fastsatte ikke specifikke mål for foranstaltningen. Det betød, at en bred vifte af potentielle projekter inden for næsten alle fødevaresektorer var støtteberettigede.

34. Medlemsstaterne har tre vigtige instrumenter, som kan sikre, at støtten alligevel rettes mod de projekter, der bedst dækker de nationale eller regionale behov: anvendelse af udvælgelseskriterier, pålæggelse af særlige betingelser og anvendelse af forskellige støttesatser med henblik på at give incitamenter.

UDVÆLGELSESSYSTEMER

35. Medlemsstaterne forventes at udvælge projekter fra populationen af støtteberettigede investeringsprojekter i henhold til udvælgelseskriterier med relation til de fastsatte mål. Det er et krav i EU-lovgivningen. Denne fremgangsmåde gør det muligt at foretage en objektiv vurdering af projektforslagenes relative fordele og afvise projekter, der ikke giver valuta for pengene.

36. Spanien (Castilla y León) og Polen har ikke fastlagt sådanne udvælgelseskriterier. Udvælgelsessystemerne i de fire andre reviderede medlemsstater er behæftet med svagheder, som beskrives i det følgende.

37. De fleste udvælgelseskriterier havde relation til de (ganske vist generelle) nationale og regionale mål for foranstaltningen, men kun få af dem havde at gøre med, i hvor høj grad projekterne forøgede værdien af landbrugsprodukter. Disse kriterier blev ikke tillagt stor vægt i forbindelse med vurderingen, undtagen i Italien (Lazio) (jf. tekstboks 5). I Litauen og Rumænien blev højeste prioritet givet til kriterier, der ikke havde relation til projekternes effektivitet eller produktivitet (jf. tekstboks 6).

TEKSTBOKS 5

UDVÆLGELSESKRITERIER MED RELATION TIL VÆRDIFORØGELSE

Litauen | Polen | Romania | Frankrig (Rhône-Alpes) | Italien (Lazio) | Spanien (Castilla y León) |

Innovation (5. prioritet ud af 6) | Ingen udvælgelseskriterier | Økologisk produktion (5 point ud af 100) Traditionelle produkter (3 point ud af 100) | Ingen | Økologisk produktion (10 point ud af 100) Produktinnovation (4 point ud af 100) Kvalitetsforbedringer i vinproduktionen (38 point ud af 100) | Ingen udvælgelseskriterier |

TEKSTBOKS 6

KRITERIER UDEN RELATION TIL PROJEKTERNES EFFEKTIVITET

I Litauen gives automatisk førsteprioritet til ansøgere, der ikke tidligere har modtaget støtte, uanset kvaliteten af deres projekter.

I Rumænien afvises projekter, der ikke opnår mindst 20 point ved vurderingen i forhold til udvælgelseskriterierne. Et af kriterierne er, om projekterne vedrører en "prioriteret sektor". Alle de største fødevaresektorer (mejeriprodukter, kød, korn, vin, frugt og grøntsager) er imidlertid klassificeret som prioriterede sektorer og giver fra 32 til 36 point. Derfor opfylder næsten alle projekter automatisk pointkravet.

38. Da revisionen fandt sted, havde alle de reviderede medlemsstater undtagen Rumænien programmeret så mange EU-midler og nationale midler til foranstaltningen, at der var mere end nok til at støtte samtlige støtteberettigede projekter. I stedet for kun at støtte de mest effektive projekter valgte medlemsstaterne at bruge deres budget på projekter, som de havde givet lav prioritet. I disse medlemsstater har udvælgelsessystemerne haft ringe eller ingen effekt (jf. tekstboks 7).

SÆRLIGE BETINGELSER

39. Medlemsstaterne kan fastsætte særlige betingelser for investeringsprojekterne med henblik på at sikre, at de bidrager til at opfylde de nationale og regionale mål. Der blev ikke gjort megen brug af dette instrument i de reviderede medlemsstater, men der var dog eksempler på, at det var blevet anvendt i Polen og Italien (Lazio). I Polen ydes tilskuddet på den betingelse, at støttemodtagerne indgår flerårige leveringsaftaler med råvareproducenter, som dækker mindst 50 % af leverancerne. Hensigten er at forbedre landbrugernes situation og give dem en form for stabilitet ved at fastlægge kvaliteten og kvantiteten af de produkter, som de skal levere. Indgåelse af leveringsaftaler er også en tilskudsbetingelse i Italien (Lazio).

TEKSTBOKS 7

UDVÆLGELSESSYSTEMER MED RINGE EFFEKT

I Italien (Lazio) er der ikke fastsat nogen pointkrav, så projekter er blevet udvalgt, selv om de i forbindelse med projektvurderingen kun havde fået 15 ud af 100 point, hvilket tyder på, at de kun i ringe grad bidrager til at opfylde regionens prioriteter og mål.

I Frankrig (Rhône-Alpes) ydes den nationale medfinansiering af regionalrådet og/eller lokalrådet. Regionalrådet vurderer projekterne efter sine egne regionale mål og afviser projekter, der ikke opnår et vist antal point. Men de afviste projekter modtog alligevel EU-midler, fordi medfinansieringen af dem blev ydet af lokalrådet, som ikke anvender et formelt udvælgelsessystem.

I Litauen anvendes udvælgelsessystemets prioriteringer kun, hvis budgettet ikke er stort nok til, at alle de støtteberettigede projekter kan finansieres — og da revisionen fandt sted, havde dette ikke været tilfældet. Det var således muligt at udvælge projekter, selv om de ikke havde relation til nogen af Litauens seks prioriteter.

INCITAMENTER

40. Leveringsaftaler er ikke obligatoriske for de projekter, der medfinansieres af regionalrådet i Frankrig (Rhône-Alpes), men projektlederne kan indgå en frivillig forpligtelse. Til gengæld herfor og for at forpligte sig til f.eks. at anvende lokale leverandører eller skabe nye arbejdspladser ydes der yderligere 5 eller 10 % i støtte. Det er uklart, i hvor høj grad denne praksis giver større effekt: Tre af de fire støttemodtagere, som Retten besøgte, opfyldte betingelserne for yderligere støtte uden at skulle ændre deres projekter (eksempelvis havde kooperativerne allerede leveringsaftaler med lokale leverandører, nemlig deres egne medlemmer). Den fjerde støttemodtager (en producent af traditionelle pølseprodukter) valgte at undvære den ekstra støtte, da virksomheden ikke ønskede at være bundet til regionale leverandører af svinekød.

41. I Spanien (Castilla y León) blev projekterne vurderet i forhold til kriterier, der var bestemmende for, hvilken støttesats der skulle anvendes. Flere af kriterierne havde relation til prioriteter for den regionale lovgivning, som f.eks. projekter, der omfattede indgåelse af aftaler med lokale landbrugere, eller som vedrørte innovation eller økologisk drift. Kun ca. 2 % af projekterne opfyldte imidlertid hvert enkelt af disse kriterier. Som incitamenter overskygges disse kriterier af kriterierne vedrørende virksomhedsstørrelse og fødevaresektor: Små og mellemstore støttemodtagere i sektorer såsom frugt og grøntsager modtog automatisk den maksimale støttesats på 40 % uanset projektets andre karakteristika. De støttesatser, der gives til større virksomheder, f.eks. kun 3 % i mejerisektoren og 7 % i vinsektoren, har sandsynligvis ikke været incitament nok for potentielle ansøgere, der kan have haft forslag til effektive projekter.

VURDERING AF DE UNDERSØGTE PROJEKTER

42. De reviderede medlemsstater [14] havde ingen oplysninger om, hvorvidt de støttede projekter var finansielt bæredygtige og effektive, dvs. om de havde bidraget til at opfylde de særlige LDP-mål for foranstaltningen og forøget værdien af landbrugsprodukter.

43. Retten brugte de 24 projekter som illustrative casestudier og vurderede deres finansielle bæredygtighed og effektivitet. Deres bidrag til at opfylde de særlige LDP-mål kunne ikke vurderes, eftersom LDP’erne kun indeholdt meget generelle mål (jf. første del af denne beretning). Projekterne blev derfor betragtet som effektive, hvis de forøgede værdien af landbrugsprodukterne. Resultaterne af denne vurdering vises i bilag II og beskrives kort i det følgende.

44. Alle de 24 projekter, som Rettens revisorer besøgte, var finansielt bæredygtige, da revisionen fandt sted. I to tilfælde var det for tidligt at vurdere projektets effekt på virksomhedens finansielle resultater, men af de resterende 22 virksomheder havde 15 forbedret deres finansielle resultater siden investeringen. Syv af disse virksomheder havde opfyldt eller overopfyldt deres mål, mens de andre otte i nogen grad havde forbedret deres finansielle situation, selv om de ikke havde opfyldt målene. I syv tilfælde var virksomhedens finansielle resultater blevet ringere, men kun i et enkelt tilfælde var projektets fremtidige bæredygtighed i fare. Der blev angivet komplekse årsager til de ringere resultater, men grundlæggende var projekterne ikke robuste nok under de somme tider ugunstige markedsforhold.

45. Det må forventes, at de fleste investeringer foretaget af fødevareforarbejdnings- og afsætningsvirksomheder forøger værdien af landbrugsprodukter, da det er formålet med deres forretning. Retten vurderede projekternes resultater med hensyn til værdiforøgelse og undersøgte bl.a., om der var blevet skabt nye produkter, om der var udviklet nye afsætningsmuligheder, eller om kvaliteten af de eksisterende produkter var blevet forbedret.

46. Retten konstaterede, at seks af projekterne klart havde en værdiforøgende effekt og klassificerede værdiforøgelsen som "høj" ud fra kriterierne i punkt 45 (resultatet kan dog i nogen grad være fordrejet, eftersom projekterne i Frankrig, Spanien (Castilla y León) og Rumænien blev fremholdt af medlemsstaterne som eksempler på bedste praksis). Disse projekter havde værdiforøgelse som primært mål og omfattede vinproducenter, der omlagde produktionen for at fremstille vin af højere kvalitet, og en olivenoliemølle, hvor der blev indført økologisk produktion. Flere eksempler gives i tekstboks 8.

47. Retten vurderede, at yderligere 12 projekter gav middelgode resultater med hensyn til værdiforøgelse. Disse projekter var kendetegnet ved, at forbedringen af produktkvaliteten ikke påvirkede salgsprisen, eller at den nye produktion enten var beskeden i forhold til investeringen eller havde lav værdi. Som eksempel kan nævnes, at en investering på 1,5 millioner euro gjorde det muligt for en virksomhed, som forarbejdede tomater, at overholde hygiejnestandarderne og producere en række forhandlermærkede lavprisprodukter i stort volumen til supermarkedskæder.

TEKSTBOKS 8

PROJEKTER, DER KLART FORØGEDE VÆRDIEN AF LANDBRUGSPRODUKTER

Spanien (Castilla y León): En virksomheds proces til tørring af skinker blev forbedret gennem en investering på 1 million euro, som finansierede en udvidelse af opbevarings- og håndteringsområderne samt køb af nyt udstyr. Det betød, at tørretiden kunne forlænges fra 11 måneder til 18 måneder, hvilket forbedrede de færdige produkters kvalitet og gjorde det muligt for virksomheden at få certificeret produkterne som ægte "jamón serrano" og "jamón ibérico". Det nye udstyr gav også mulighed for at fremstille nye produkttyper med større værdiforøgelse — vakuumpakkede og tørrede skinker uden ben.

+++++ TIFF +++++

Frankrig: En ny virksomhed købte udstyr til produktion af grøntsagschips i et projekt til 200000 euro. Virksomheden udviklede nye produkter med større værdiforøgelse og skabte nye afsætningsmuligheder for lokalt producerede økologiske grøntsager.

+++++ TIFF +++++

Rumænien: I et projekt til 1,1 million euro investerede en af landets førende vinproducenter i moderne udstyr til produktion, behandling, aftapning og transport af vin. Som følge af projektet kunne virksomheden øge kvalitetsvinenes andel i det samlede salg. Virksomheden lancerede også et kvalitetsmærke for vin af høj kvalitet, hvilket gjorde det muligt at ekspandere på eksterne markeder.

+++++ TIFF +++++

48. De sidste seks projekter forøgede slet ikke eller kun i ringe grad værdien af landbrugsprodukterne og havde primært til formål at øge forarbejdningsvirksomhedens kapacitet og/eller produktivitet. Især i disse projekter kan der konstateres forskydning (jf. punkt 62 ff.). Der gives eksempler herpå i tekstboks 9.

49. Retten undersøgte endvidere, om projekterne bevisligt havde været til gavn for de producenter, der leverede råvarer til de pågældende forarbejdnings- og afsætningsvirksomheder. Otte af de 24 projekter kunne dokumentere, at værdiforøgelsen i hvert fald delvis kom råvareproducenterne til gode. Syv af disse projekter var kooperativer. Syv andre støttemodtagere i Italien (Lazio) og Polen var forpligtet til at indgå leveringsaftaler, og det kan have haft en vis værdi for producenterne. Med hensyn til de resterende ni projekter kunne virksomhederne ikke dokumentere en gavnlig effekt for deres leverandører.

50. Fælles for alle LDP’erne var det horisontale mål om at skabe nye arbejdspladser i landdistrikterne. Jobskabelse er ikke foranstaltning 123’s primære mål, men foranstaltningens effektivitet øges af projekter, der ud over at give en værdiforøgelse også skaber job. Tre af projekterne havde stor effekt på beskæftigelsen og skabte hver over 20 nye job (jf. dog bemærkningerne om forskydning i punkt 62-66), og ni projekter skabte mindst ét nyt job. Elleve projekter havde ingen effekt på beskæftigelsen, og ét projekt førte til tab af arbejdspladser.

TEKSTBOKS 9

PROJEKTER, DER SLET IKKE ELLER KUN I RINGE GRAD FORØGEDE VÆRDIEN AF LANDBRUGSPRODUKTER

Frankrig: Hovedelementet i en ostevirksomheds investeringsprojekt var en ny udskærings- og pakkelinje. Virksomheden leverede hele oste til pakning hos en anden forarbejdningsvirksomhed. Med den nye pakkelinje kunne virksomheden i stedet sælge færdigpakket ost direkte til detailhandlerne og dermed sikre sig en større del af værdiforøgelsen på bekostning af den anden forarbejdningsvirksomhed. Det færdige produkt var det samme.

Spanien (Castilla y León): Et projekt, der opnåede den maksimale støttesats på 40 %, havde ingen effekt med hensyn til forøgelse af produktets værdi, eftersom investeringen blot bestod i at øge en frugtdistributørs lagerkapacitet med det formål at sætte virksomheden i stand til at erobre en større markedsandel.

Rumænien: Hovedelementet i et mølleris projekt til 1,8 millioner euro var at anskaffe en flåde på 12 lastbiler til indsamling af hvede og distribution af melprodukter. Virksomheden modtog et tilskud på 50 % til købet af lastbilerne, og omkostningerne ved driften af disse køretøjer er lavere end udgifterne til den vognmand, der tidligere blev brugt. Dette har imidlertid ikke haft nogen effekt med hensyn til at forøge landbrugsprodukternes værdi.

51. Tre af projekterne bidrog også til at opfylde tværgående miljømæssige mål i kraft af de energi- og vandbesparelser, der blev opnået ved at anvende bedre forarbejdningsudstyr og -teknikker.

MEDLEMSSTATERNES PROGRAMMERING OG GENNEMFØRELSE AF FORANSTALTNINGEN MINDSKER IKKE EFFEKTIVT RISIKOEN FOR DØDVÆGT …

52. Der er tale om dødvægt, når en støttemodtager ville have foretaget investeringen også uden offentlig støtte. At give tilskud til sådanne projekter betyder, at EU-midler og nationale midler ikke anvendes produktivt, da tilskuddet ikke er nødvendigt for at opnå den ønskede effekt (investeringen).

53. Risikoen for dødvægt reduceres bedst, hvis foranstaltningen udformes og programmeres på en sådan måde, at den kun bruges på områder, hvor der er et identificeret behov for offentlig intervention. Der kan f.eks. være brug for offentlig støtte, hvis investeringen er innovativ, og investoren derfor har svært ved at rejse kapital, eller hvis det finansielle afkast ikke er stort nok til at kunne dække alle investeringsomkostningerne, eksempelvis i et projekt, som hovedsagelig giver miljømæssige fordele. Som konstateret i første del af denne beretning undlod medlemsstaterne imidlertid at identificere sådanne behov og fastsætte specifikke mål, hvilket betød, at foranstaltningerne var åbne for alle investeringsprojekter, uanset om de havde brug for offentlig støtte eller ej.

54. Et andet sted, hvor medlemsstaterne kan mindske risikoen for dødvægt, er i projektudvælgelsesprocessen. Alle de reviderede medlemsstater indhentede detaljerede oplysninger om hver enkelt støttemodtagers finansielle situation samt om omkostningerne og de finansielle prognoser vedrørende investeringen. Disse oplysninger blev brugt til at kontrollere, om kravet om, at investeringen generelt skulle forbedre den støttede virksomheds resultater, var opfyldt. I samme forbindelse havde medlemsstaterne mulighed for at kontrollere, om det var nødvendigt med et tilskud for at sikre bæredygtigheden af ansøgerens projekt, og om ansøgeren havde tilstrækkelig kapital eller adgang til kapital til at finansiere hele projektet. Ingen af de reviderede medlemsstater foretog imidlertid en sådan kontrol.

55. I Litauen skete det modsatte: Ansøgninger vedrørende projekter, som forventes at give et stort afkast, blev prioriteret højest, selv om det sandsynligvis var de projekter, som havde mindst behov for støtte. I mange af forretningsplanerne i Rumænien var der tale om meget høje afkast. Selv om prognoserne forekommer urealistiske, accepterede de rumænske myndigheder dem uden at undersøge nærmere, hvorfor et projekt med et afkast på 90 % havde brug for offentlig støtte. I Spanien (Castilla y León) fremgik det ligeledes af de finansielle data, som myndighederne vurderede, at der selv uden medregning af tilskuddet var tale om afkast på over 30 % og en tilbagebetalingsperiode på 3 eller 4 år.

56. Det er en stærk indikation på dødvægt, når investeringerne allerede er begyndt eller ligefrem afsluttet, før der er truffet beslutning om at yde tilskud. I sådanne tilfælde har støttemodtageren i kraft af sin oprindelige investeringsbeslutning demonstreret sin vilje og evne til at foretage investeringen uden støtte. Det betragtes derfor som god praksis, at medlemsstaterne udelukker sådanne tilfælde fra foranstaltningen og dermed øger sandsynligheden for, at støtten rettes mod dem, der har brug for den.

57. I Rumænien blev denne gode praksis anvendt, og investeringsomkostninger anses kun for at være støtteberettigede, hvis de er afholdt efter godkendelsen af tilskuddet. I Litauen godkendte myndighederne derimod med tilbagevirkende kraft projektomkostninger, der var afholdt op til to år før indgivelsen af støtteansøgningen. Ca. 115 millioner euro i støtte blev godkendt med tilbagevirkende kraft og udbetalt til 37 store projekter i Litauen.

58. I de andre reviderede medlemsstater var investeringerne generelt støtteberettigede fra den dato, hvor ansøgningen var indgivet, dog med visse undtagelser i Spanien (Castilla y León), Frankrig og Italien (Lazio), hvor projektomkostninger kunne finansieres, selv om de var afholdt, før der var ansøgt om EU-støtte (jf. eksemplet i tekstboks 10).

59. Retten konstaterede lange forsinkelser i forbindelse med projektgodkendelser og betalinger. I Spanien (Castilla y Léon) og Italien (Lazio) tog det i gennemsnit henholdsvis 14 og 17 måneder at godkende projekterne, mens det i Frankrig, Polen og Rumænien tog ca. 8 måneder. Forsinkelser betyder, at ansøgerne må beslutte, om de vil påbegynde investeringen, selv om der er risiko for, at ansøgningen vil blive afvist, og de i givet fald selv vil skulle finansiere hele projektet, eller om de vil udsætte investeringen og eventuelt gå glip af en forretningsmulighed. Ansøgere, der ikke har råd til at løbe denne risiko (f.eks. ansøgere med innovative projekter, der ikke kan rejse tilstrækkelig kapital), udelukkes dermed i praksis fra støtteordningen, selv om det netop er disse projekter, der har mest brug for støtte. Når ansøgeren selv kan forfinansiere investeringerne med egne midler (hvilket var tilfældet i syv af de 24 undersøgte projekter) eller ved hjælp af langfristede lån, kommer støtten derimod blot til at fungere som en godtgørelse til modtageren og ikke som en supplerende finansieringskilde, og det indikerer en sandsynlighed for dødvægt.

TEKSTBOKS 10

EN INDIKATION PÅ DØDVÆGT: YDELSE AF EU-FINANSIERING TIL PROJEKTER, DER ALLEREDE ER GENNEMFØRT

I Frankrig søgte et kooperativ i vinsektoren i 2007 om et tilskud fra en støtteordning under lokalrådet, som ikke havde relation til EU’s politik for udvikling af landdistrikterne. Kooperativet modtog det maksimale støttebeløb på 50000 euro til sit investeringsprojekt, som blev afsluttet i 2007. Foranstaltning 123 trådte i kraft i Frankrig i maj 2008 og havde et højere støtteloft. Kooperativet søgte og fik et supplerende tilskud på 37000 euro fra foranstaltning 123 til det samme projekt. Eftersom kooperativet allerede havde afsluttet projektet ved hjælp af tilskuddet på 50000 euro, var de ekstra 37000 euro klart dødvægt.

60. Retten vurderede risikoen for dødvægt i de 24 besøgte projekter på grundlag af dokumentation og drøftelser med hver enkelt støttemodtager om virksomhedens finansielle situation og adgang til kapital, om hvordan projektet blev finansieret (navnlig i perioden før modtagelsen af tilskuddet), om timingen af investeringen i forhold til beslutningen om at yde tilskud, om projektets karakter og dets betydning for virksomhedens strategi og om projektets tilbagebetalingsperiode eller afkast (jf. bilag II). Der var stærke indikationer på dødvægt i otte af de 24 besøgte projekter og indikationer på en vis dødvægt i yderligere 11 projekter.

61. Retten har allerede påpeget dette problem og fremsat anbefalinger til afhjælpning heraf i tidligere beretninger [15]. Kombineret med resultaterne af flere midtvejsevalueringer [16] kunne svaghederne i de reviderede medlemsstaters programmering og udvælgelsespraksis tyde på, at dødvægt er særlig relevant i forbindelse med foranstaltning 123.

… OG FORSKYDNING

62. Der er tale om forskydning, når en offentligt støttet aktivitet medfører mindsket aktivitet et andet sted. Et tilskud, som sætter en virksomhed i stand til at øge sin markedsandel på bekostning af en konkurrent, har måske ingen nettoeffekt med hensyn til politiske mål som for eksempel jobskabelse eller — i forbindelse med foranstaltning 123 — forøgelse af værdien af landbrugsprodukter, og derfor er der i princippet ikke tale om en produktiv anvendelse af EU-midlerne. I tekstboks 9 gives der eksempler på denne situation. En vis grad af forskydning kan imidlertid være berettiget, hvis der opnås en tilstrækkelig stor nettoeffekt med hensyn til de politiske mål.

63. Fødevareforarbejdnings- og afsætningssektoren er en konkurrencepræget sektor med mange tusinde virksomheder, som løbende investerer for at forbedre deres produktivitet og udvikle deres produkter og for at vokse. Små og mellemstore virksomheder er en del af dette konkurrenceprægede marked: Af de 24 virksomheder, der blev besøgt i forbindelse med denne revision, var det kun tre, der primært handlede på de lokale markeder, mens alle de andre konkurrerede på nationalt plan, og ti af dem også internationalt. Når der gives et tilskud på op til 50 % af en virksomheds investeringsomkostninger, får den en konkurrencemæssig fordel i forhold til virksomheder, der ikke modtager støtte, og der er derfor stor risiko for forskydning. Tilskud kan også forvride de normale konkurrencebetingelser og få en negativ effekt, f.eks. ved at forhindre, at en fragmenteret produktion konsolideres.

64. Som i forbindelse med dødvægt er programudformningen den primære metode til at mindske risikoen for uberettiget forskydning. Det kræver, at der identificeres behov, der er stærke nok til at berettige eventuelle forskydninger, og fastsættes mål og støttebetingelser, der specifikt tager højde for disse behov. Som det fremgår af første del af denne beretning, var dette ikke blevet gjort i de reviderede medlemsstater. I Litauen og Spanien (Castilla y León) begrænsede LDP’erne dog støtteberettigelsen i bestemte fødevaresektorer, hvor der var overkapacitet og dermed stor sandsynlighed for forskydning.

65. På grund af risikoen for forskydning — navnlig under en støtteordning som foranstaltning 123, der støtter private virksomheder — bør medlemsstaternes myndigheder, når de godkender projekterne, vurdere sandsynligheden for, at projektforslagene indebærer forskydningsrisici. Hvis der er sandsynlighed for forskydning, bør myndighederne sikre sig, at projektets bidrag til at opfylde foranstaltningens mål er tilstrækkeligt stort til, at det kan berettige tilskuddet. Ingen af de reviderede medlemsstater foretog imidlertid en sådan vurdering. Ingen af dem tog højde for forskydningsrisikoen eller foranstaltningens produktivitet i den henseende.

66. Retten vurderede risikoen for forskydning i de 24 besøgte projekter på grundlag af dokumentation og drøftelser med hver enkelt støttemodtager om virksomhedens produkter, markeder og konkurrenter samt foranstaltningens effekt på disse (jf. bilag II). I de tilfælde, hvor investeringen førte til øget kapacitet, undersøgte Retten især, om der var tale om en reaktion på et voksende marked, eller om hensigten var at erobre markedsandele fra konkurrenter. Analysen viste, at der var sandsynlighed for forskydning i 13 af projekterne, og at sandsynligheden var størst i de projekter, der tog sigte på at øge markedsandelen ved hjælp af kapacitetsforøgelse eller omkostningsreduktion. Retten konstaterede også forskydninger inden for forarbejdningskæden, som f.eks. dem, der er omtalt i punkt 48.

DISSE SVAGHEDER FØRER TIL BLANDEDE RESULTATER MED HENSYN TIL STØTTENS PRODUKTIVITET OG EFFEKTIVITET

67. Denne revision har vist, at udformningen og programmeringen af foranstaltning 123 samt de reviderede medlemsstaters systemer ikke kan sikre, at EU-midlerne og de nationale midler anvendes produktivt og effektivt under denne foranstaltning. Virkningen af dette kan allerede ses på, hvilke projekter der har fået støtte. Som forklaret i punkt 9 ville Retten have betragtet det som bevis for effektivitet og produktivitet, hvis de udvalgte projekter var finansielt bæredygtige, bidrog til værdiforøgelse, ikke var påvirket af dødvægt og ikke medførte uberettiget forskydning. Kun to af de 24 projekter opfyldte alle fire kriterier (jf. bilag II). Retten vurderede, at ti projekter var middelgode og gav tilfredsstillende valuta for pengene. Effektive projekter bør også bidrage til at opfylde de særlige LDP-mål, men dette kunne ikke vurderes, eftersom LDP’erne kun indeholdt meget generelle mål (jf. første del af denne beretning).

68. Det skal bemærkes, at disse projekters positive resultater ikke kan tilskrives foranstaltningens udformning eller medlemsstaternes udvælgelsessystemer: De resterende 12 projekter, som blev udvalgt af de samme medlemsstater ved hjælp af de samme systemer, fik i Rettens analyse karakteren "lav" eller "meget lav" for produktivitet og effektivitet.

69. De 24 projekter blev ikke udvalgt med henblik på at få en statistisk repræsentativ stikprøve og ekstrapolere resultaterne for at kunne vise de forventede virkninger af sådanne projekter i hele EU. Ikke desto mindre illustrerer disse casestudier, hvad der sker, når der ikke foretages en effektiv programmering og udvælgelse: I første omgang identificeres behovene ikke, der fastsættes ikke specifikke mål, og foranstaltningen udformes ikke på en sådan måde, at målene opfyldes bedst muligt, og i anden omgang får man ikke en effektiv udvælgelsesproces.

TREDJE DEL

HAR KOMMISSIONEN OG MEDLEMSSTATERNE OVERVÅGET OG EVALUERET FORANSTALTNINGENS RESULTATER TILFREDSSTILLENDE?

70. Overvågning og evaluering skal give Kommissionen og medlemsstaterne relevante og rettidige oplysninger til brug i forbindelse med forvaltningen af de 9 milliarder euro i EU-midler og nationale midler, der er bevilget til foranstaltning 123, og gøre det muligt at tilpasse udformningen og gennemførelsen af foranstaltningen med henblik på at optimere dens effektivitet og produktivitet. Oplysninger om foranstaltningens resultater og virkninger er også vigtige i forbindelse med ansvarliggørelse og regnskabspligt, dvs. at vise, hvad der er opnået med de offentlige midler. Medlemsstaterne bør ikke kun indsamle data fra støtteansøgninger og betalinger, men også indhente oplysninger om de opnåede resultater på støttemodtagerniveau, i hvert fald indtil udløbet af den periode på fem år, hvor støttemodtagerne i henhold til EU-forordningerne skal opretholde deres investeringer.

71. Det er fastsat i den fælles overvågnings- og evalueringsramme, at medlemsstaterne som minimum skal indsamle oplysninger vedrørende de fælles output- og resultatindikatorer og udarbejde midtvejsevalueringer og efterfølgende evalueringer af deres landdistriktsprogrammer i henholdsvis 2010 og 2015. Midtvejsevalueringerne skal føre til ændringer af de gældende programmer, når det er nødvendigt, men også lægges til grund for udformningen af de efterfølgende programmer (2014-2020). Den fælles overvågnings- og evalueringsramme opstiller to fælles resultatindikatorer [17] og fem fælles evalueringsspørgsmål [18] vedrørende foranstaltning 123.

72. Retten undersøgte dataindsamlings- og overvågningssystemerne i de seks reviderede medlemsstater og gennemgik i alt 23 midtvejsevalueringer.

MEDLEMSSTATERNE OVERVÅGER IKKE PROJEKTERNE UNDER FORANSTALTNING 123 EFFEKTIVT

73. De to fælles resultatindikatorer vedrørende foranstaltning 123 omhandler projekternes effekt på fødevareforarbejdningsvirksomhederne. De giver kun få oplysninger om værdiforøgelse og virkninger på producentniveau. Ingen af de reviderede medlemsstater har indført supplerende resultatindikatorer, der kan bruges til det formål. Desuden havde Polen og Rumænien fire år efter programmeringsperiodens begyndelse endnu ikke fremlagt fuldstændige oplysninger vedrørende de to fælles resultatindikatorer, og de metoder, der blev anvendt af Spanien (Castilla y Léon), Frankrig og Italien (Lazio), var ikke pålidelige. For eksempel tog Castilla y León, da støtteansøgningerne blev indgivet, kun prognoserne fra forretningsplanerne i seks af de 444 projekter og anvendte dem som indikator for den forbedring af virksomhedernes finansielle resultater, der blev opnået under foranstaltningen som helhed.

74. Af de reviderede medlemsstater overvågede kun Litauen og Polen de projektresultater, som støttemodtageren indberettede efter udbetalingen af tilskuddet, og som kun vedrørte virksomhedens finansielle resultater og beskæftigelsen.

MIDTVEJSEVALUERINGERNE KAN KUN I BEGRÆNSET OMFANG ANVENDES TIL AT DOKUMENTERE FORANSTALTNINGENS PRODUKTIVITET OG EFFEKTIVITET

75. Under sin gennemgang af 23 midtvejsevalueringer konstaterede Retten, at de fleste af dem manglede de oplysninger, som var nødvendige for at kunne besvare evalueringsspørgsmålene, og at vurderingen af projekternes effektivitet hovedsagelig byggede på teoretiske argumenter i stedet for på dokumentation vedrørende de afsluttede projekter. Disse svagheder bekræftes af en metodologisk vurdering af midtvejsevalueringen, hvori Kommissionen konkluderer, at ikke kun midtvejsevalueringens tidlige placering, men også den utilstrækkelige overvågning gav problemer med hensyn til datatilgængelighed og -kvalitet, og disse forhold angives som de væsentligste hindringer for opnåelse af pålidelige evalueringsresultater.

76. Otte af de 23 midtvejsevalueringer, som Retten gennemgik, indeholdt ingen konklusion med hensyn til evalueringsspørgsmålet om, i hvor høj grad de støttede investeringer har bidraget til at forbedre landbrugs- og skovbrugssektorens konkurrenceevne, selv om det er det EU-mål, som støtten skal bidrage til at opfylde. De øvrige evalueringer var hovedsagelig positive og konkluderede, at landbrugets konkurrenceevne var blevet forbedret, om end det erkendtes, at konklusionerne byggede på antagelser og forventninger. Disse evalueringer kunne kun i begrænset omfang anvendes til at dokumentere foranstaltningens effektivitet eller produktivitet, da de ikke vurderede omfanget af de forbedringer, der var sket (jf. tekstboks 11).

77. Svaghederne i overvågningen og evalueringen af foranstaltningens resultater betyder ikke kun, at der mangler oplysninger til brug i forbindelse med forvaltning og tilpasning af støtten i den aktuelle periode. De nødvendige oplysninger bør være til rådighed, så de kan lægges til grund for beslutningen om, om der bør være en tilsvarende foranstaltning i den kommende programmeringsperiode fra 2014. Hvis der skal være en sådan foranstaltning, må medlemsstaterne beslutte, om de vil programmere den, og hvor stor en del af EU-budgettet og deres egne budgetter, der skal bevilges til den. Der mangler dokumentation, der kan vise, om investeringsstøtte til fødevareforarbejdningsvirksomheder er en produktiv og effektiv metode til at forbedre landbrugets konkurrenceevne. Kommissionen har allerede foretaget nogle forbedringer med hensyn til indsamlingen af data — et afgørende element, hvis medlemsstaterne og Kommissionen skal kunne redegøre for de 9 milliarder euro, der er budgetteret i den aktuelle programmeringsperiode — men resultaterne kommer sandsynligvis for sent til, at de kan lægges til grund for de vigtige beslutninger, der skal træffes vedrørende programmeringen af perioden 2014-2020.

TEKSTBOKS 11

EVALUERINGSKONKLUSIONER BASERET PÅ ANTAGELSER

Portugal — Azorerne

Evaluatorerne gennemgik beskrivelserne af de godkendte projekter og dannede sig den opfattelse, at investeringerne bidrog til at forbedre konkurrenceevnen, fordi projektbeskrivelserne omtalte fremstilling af nye produkter og produkter med forøget værdi, muligheder for indførelse af nye teknologier og processer samt innovation, forpligtelser vedrørende kvalitet og differentiering, produktivitetsgevinster i forbindelse med forarbejdning af landbrugsprodukter osv. Det fremgik ikke, om projekterne faktisk opnåede disse resultater, og hvordan de indvirkede på landbrugets konkurrenceevne.

Tyskland — Bayern

Evaluatorerne konkluderede med at antage, at en forbedring af fødevareindustriens konkurrenceevne ville indvirke positivt på landbrugets konkurrenceevne, fordi der ville blive skabt afsætningsmuligheder for de bayerske landbrugsprodukter. Der var ikke fremlagt dokumentation til at underbygge denne antagelse.

KONKLUSIONER OG ANBEFALINGER

78. Under politikken for udvikling af landdistrikterne kan medlemsstaterne bruge EU-midler som medfinansiering sammen med nationale midler til at støtte investeringer foretaget af fødevareforarbejdnings- og afsætningsvirksomheder. Formålet med støtten er at forøge værdien af landbrugsprodukter og dermed forbedre landbrugets konkurrenceevne.

79. I forbindelse med denne revision søgte Retten at få svar på spørgsmålet "Har EU’s støtte til fødevareindustrien effektivt og produktivt bidraget til at forøge værdien af landbrugsprodukter?" På grund af svagheder i programudformningen og i medlemsstaternes projektudvælgelsessystemer kunne dette spørgsmål ikke besvares bekræftende. Retten konkluderer derfor, at støtten ikke systematisk har været rettet mod projekter, der effektivt og produktivt forøger værdien af landbrugsprodukter.

80. Retten konstaterede ikke desto mindre, at de projekter, som revisionen omfattede, var blevet opretholdt. I mange af de støttede virksomheder, som Retten undersøgte, havde investeringerne forbedret de finansielle resultater eller produktiviteten, og en del af projekterne havde forøget værdien af landbrugsprodukter. Det er, hvad der må forventes, når der gives investeringstilskud til fødevareforarbejdnings- og afsætningsvirksomheder. Resultaterne kunne dog ikke tilskrives foranstaltningens udformning eller medlemsstaternes systemer, og Retten fandt indikationer på dødvægt og/eller forskydning i de fleste af de undersøgte projekter.

81. Selv om der var programmeret 5,6 milliarder euro fra EU-budgettet, kunne det ikke dokumenteres:

- at virksomhederne havde behov for støtte (som sektor eller individuelt)

- hvilke specifikke mål støtten skulle bidrage til at opfylde (og hvordan)

- hvor stor en værdiforøgelse af landbrugsprodukter og hvilken styrkelse af landbrugets konkurrenceevne der var opnået.

82. Denne situation skyldes en kombination af, at LDP’erne var af ringe kvalitet, at medlemsstaternes procedurer for gennemførelse af foranstaltningen ikke var fyldestgørende, og at der var svagheder med hensyn til overvågning og evaluering.

83. EU-lovgivningen giver medlemsstaterne mulighed for at skræddersy foranstaltningen til specifikke nationale eller regionale behov. Lovgivningen fastsætter kun få krav og begrænsninger: Det er medlemsstaternes ansvar at sikre, at foranstaltningen er effektiv og produktiv. Nøglen til dette er LDP’erne, som fastsætter de nationale og regionale mål samt foranstaltningens omfang (punkt 12-18).

84. De LDP’er, som Retten undersøgte, indeholder imidlertid næsten kun generelle mål — somme tider hentet ordret fra EU-lovgivningen — og fastlægger ingen specifikke strategier for, hvordan en styrkelse af fødevareindustrien skal forøge værdien af landbrugsprodukter. Det forklares ikke i LDP’erne, hvordan foranstaltningen kan gøre landbruget i de pågældende medlemsstater eller regioner mere konkurrencedygtigt. Ikke desto mindre godkendte Kommissionen disse LDP’er (punkt 19-28).

ANBEFALING 1

Medlemsstaterne bør i deres LDP’er klart angive, hvor og hvorfor der er brug for offentlig intervention til at forøge værdien af landbrugsprodukter og dermed styrke landbrugets konkurrenceevne. LDP’erne bør fastsætte specifikke og målbare mål i forhold til de identificerede behov.

Kommissionen bør kun godkende LDP’er, som indeholder velunderbyggede og dækkende strategier med en klar logik, der forklarer, hvordan den finansielle støtte til fødevareindustrien vil kunne forbedre landbrugets konkurrenceevne.

85. De støttebetingelser, der blev fastsat af de reviderede medlemsstater, lagde kun få yderligere begrænsninger på, hvilke investeringstyper eller kategorier af modtagere der var støtteberettigede: I fire af de seks reviderede medlemsstater var praktisk talt alle fødevareforarbejdningsvirksomheder støtteberettigede. I henhold til EU-lovgivningen skal medlemsstaterne fastlægge udvælgelseskriterier, der gør det muligt at prioritere de mest effektive og produktive projekter og afvise projekter, der ikke giver valuta for pengene. Kun fire af de seks reviderede medlemsstater havde fastlagt udvælgelseskriterier, og disse blev ikke anvendt i praksis: Så længe medlemsstaterne havde midler til rådighed, finansierede de samtlige støtteberettigede projekter, uanset hvor effektive og produktive de var (punkt 29-41).

ANBEFALING 2

Medlemsstaterne bør fastlægge og kontinuerligt anvende kriterier, der sikrer, at de projekter udvælges, der mest effektivt og bæredygtigt kan opfylde medlemsstaternes specifikke mål med hensyn til forøgelse af værdien af landbrugsprodukter og forbedring af landbrugets konkurrenceevne.

Kommissionen bør sørge for, at disse kriterier anvendes korrekt og kontinuerligt og ikke kun, når budgetmidlerne er begrænsede.

86. Retten konstaterede, at medlemsstaterne ikke systematisk retter finansieringen mod projekter med bevisligt behov for offentlig støtte. Uden en sådan målretning risikeres det, at foranstaltningen bliver et slags gratistilbud — et generelt tilskud til virksomheder, der investerer i fødevareforarbejdningssektoren — hvilket medfører risiko for konkurrenceforvridning og spild af de knappe offentlige midler. Sandsynligheden for dødvægt er derfor høj, og projekternes resultater kan ikke nødvendigvis tilskrives støtten. Forskydning gør foranstaltningen mindre produktiv, fordi virksomhederne bruger de støttede investeringer til at erobre markedsandele og ikke nødvendigvis til værdiforøgelse. Medlemsstaterne så i vidt omfang bort fra risiciene for dødvægt og forskydning og tog ikke formelt hensyn til dem i de undersøgte landdistriktsprogrammer og udvælgelsessystemer (punkt 42-69).

ANBEFALING 3

Kommissionen og medlemsstaterne bør fremme indførelse af bedste praksis med hensyn til mindskelse af risiciene for dødvægt og forskydning. Det kræver, at medlemsstaterne retter støtten mod projekter, der bevisligt har behov for offentlig støtte og sikrer værdiforøgelse. Medlemsstaterne bør tage hensyn til risiciene for dødvægt og forskydning både ved udarbejdelsen af LDP’erne og ved projektudvælgelsen. Kommissionen bør tilskynde medlemsstaterne til at indføre den praksis, at investeringsudgifter først er støtteberettigede fra den dato, hvor tilskuddet bliver godkendt.

87. Næsten en femtedel (18 %) af EU’s budget til forbedring af landbrugets konkurrenceevne betales til fødevareforarbejdnings- og afsætningsvirksomheder, men dette kan kun have en indirekte effekt på landbrugets konkurrenceevne, og der er ingen klar interventionslogik. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne og Kommissionen kan dokumentere, at budgettet er blevet brugt produktivt og effektiv. Medlemsstaterne indsamler imidlertid ikke oplysninger om værdiforøgelsen af landbrugsprodukter eller om investeringernes effekt på landbrugets konkurrenceevne. Medlemsstaterne skal have disse oplysninger fra evalueringer, men midtvejsevalueringerne i 2010 blev foretaget, før der forelå håndgribelige resultater, og konklusionerne var utilstrækkeligt evidensbaserede. Resultaterne af de efterfølgende evalueringer foreligger først efter 2015, og Kommissionen og medlemsstaterne har således et utilstrækkeligt grundlag for at vurdere effektiviteten af de 9 milliarder euro, der er bevilget til foranstaltning 123, når de skal programmere støtten til perioden 2014-2020 (punkt 70-77).

ANBEFALING 4

Kommissionen bør benytte den nye programmeringsperiode som anledning til at forbedre den fælles overvågnings- og evalueringsramme, så den kan give nyttige oplysninger om resultaterne af de finansierede projekter og foranstaltninger. Dette vil indebære en styrkelse af de løbende evalueringsaktiviteter og en genovervejelse af, om det er hensigtsmæssigt at udarbejde lange midtvejsevalueringer, hvis resultater er tvivlsomme.

Vedtaget af Afdeling I, der ledes af Ioannis SARMAS, medlem af Revisionsretten, i Luxembourg på mødet den 23. januar 2013.

På Revisionsrettens vegne

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Formand

[1] Akse 1: forbedring af landbrugets og skovbrugets konkurrenceevne, akse 2: forbedring af miljøet og landskabet, akse 3: forbedring af livskvaliteten i landdistrikterne. Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 277 af 21.10.2005, s. 1) og Rådets afgørelse 2006/144/EF af 20. februar 2006 om Fællesskabets strategiske retningslinjer for udvikling af landdistrikterne (programmeringsperioden 2007-2013) (EUT L 55 af 25.2.2006, s. 20).

[2] Den maksimale støttesats halveres for virksomheder, der ikke er små eller mellemstore (dvs. med mindre end 250 ansatte og en omsætning på mindre end 50 millioner euro).

[3] Den Europæiske Union, Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter: "Rural Development in the European Union — Statistical and Economic Information, Report 2011", afsnit 4.3.4 ("Main Rural Development Instruments funded by EAFRD").

[4] Der er tale om dødvægt, når en støttemodtager ville have foretaget investeringen også uden offentlig støtte. Der er tale om forskydning, når en offentligt støttet aktivitet medfører mindsket aktivitet et andet sted.

[5] Afgørelse 2006/144/EF.

[6] Artikel 43 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2006 af 15. december 2006 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 368 af 23.12.2006, s. 15) fastsætter følgende: "I forbindelse med investeringsforanstaltninger sørger medlemsstaterne for, at støtten rettes mod klart definerede målsætninger, der afspejler de konstaterede strukturelle og territoriale behov og strukturelle ulemper".

[7] Artikel 4 i forordning (EF) nr. 1698/2005.

[8] Artikel 26 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger (EFT L 160 af 26.6.1999, s. 80).

[9] Artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 355/77 af 15. februar 1977 om en fælles foranstaltning til forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsvarer (EFT L 51 af 23.2.1977, s. 1), artikel 12, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 866/90 af 29. marts 1990 om forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (EFT L 91 af 6.4.1990, s. 1) og artikel 12, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 951/97 af 20. maj 1997 om forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter (EFT L 142 af 2.6.1997, s. 22).

[10] Artikel 28, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 1698/2005.

[11] Artikel 5 i forordning (EF) nr. 1974/2006.

[12] Jf. punkt 33-37 i særberetning nr. 8/2012 (http://eca.europa.eu).

[13] Dette var tidligere fastsat i artikel 26, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1257/1999.

[14] Bortset fra Litauen og Polen hvor virksomhederne skulle indsende oplysninger om deres finansielle situation, efter at de havde fået tilskud.

[15] Særberetning nr. 5/2010 om gennemførelsen af Leadermetoden til udvikling af landdistrikterne. Særberetning nr. 8/2012 om målretning af støtten til modernisering af landbrugsbedrifter (http://eca.europa.eu).

[16] Kommissionen har i den fælles overvågnings- og evalueringsramme formuleret det horisontale evalueringsspørgsmål "To what extent has the programme design been successful in avoiding deadweight and/or displacement?" (I hvor høj grad er det i kraft af programmets udformning lykkedes at undgå dødvægt og/eller forskydning?). I midtvejsevalueringerne af LDP’erne for Den Tjekkiske Republik, Tyskland (Niedersachsen/Bremen og Mecklenburg-Vorpommern), Litauen og Det Forenede Kongerige (England og Wales) er det i besvarelsen på dette spørgsmål angivet, at der er en dødvægtsrisiko på ca. 50 % i forbindelse med foranstaltning 123.

[17] (1)Stigning i bruttoværditilvæksten i de støttede virksomheder (dette måler forbedringer af virksomhedernes finansielle resultater).(2)Antal virksomheder, der indfører nye produkter og/eller nye teknikker.

[18] (1)I hvor høj grad har de støttede investeringer bidraget til indførelse af nye teknologier og innovation?(2)I hvor høj grad har de støttede investeringer bidraget til at forbedre kvaliteten af landbrugs- og skovbrugsprodukter?(3)I hvor høj grad har de støttede investeringer bidraget til at forbedre produktiviteten i forbindelse med forarbejdning og afsætning af landbrugs- og skovbrugsprodukter?(4)I hvor høj grad har de støttede investeringer bidraget til at forbedre landbrugs- og skovbrugsbedrifternes markedsadgang og markedsandel, herunder i sektorer såsom vedvarende energi?(5)I hvor høj grad har de støttede investeringer bidraget til at forbedre landbrugs- og skovbrugssektorens konkurrenceevne?

--------------------------------------------------

BILAG I

FIGUR — PROGRAMMEREDE OG ANVENDTE EU-MIDLER TIL FORANSTALTNING 123 (PR. DECEMBER 2011)

Programmerede udgifter (2007-2013): 5557735472 euro

Afholdte udgifter (2007 — december 2011): 1940224033 euro (34,9 %)

+++++ TIFF +++++

Kilde: Den Europæiske Revisionsret på grundlag af data på hjemmesiden for det europæiske netværk for landdistriktsudvikling: "Financial and physical indicators" (http://enrd.ec.europa.eu/policy-in-action/rural-development-policy-in-figures/rdp-monitoring-indicator-tables/financial-and-physical-indicators/en/financial-and-physical-indicators_en.cfm). Pr. december 2011 var der ikke anmeldt udgifter fra Nederlandene. Irland har ikke programmeret foranstaltning 123.

--------------------------------------------------

BILAG II

LISTE OVER DE UNDERSØGTE PROJEKTER OG RETTENS VURDERING AF TILSKUDDETS PRODUKTIVITET OG EFFEKTIVITET

Medlemsstat | Beskrivelse | Støtteberettigede omkostninger (afrundede beløb) (euro) | Offentlig støtte som % af de støtteberettigede omkostninger | Bæredygtigt [1] | Dokumenteret værdiforøgelse af landbrugs-produkter | Indikationer på dødvægt | Indikationer på forskydning | Vurdering af tilskuddets samlede produktivitet og effektivitet |

Spanien (Castilla y León) | Tilbygning og nyt udstyr til forarbejdning af kød | 1000000 | 18 % | ja | høj | nogle | få | middel |

Ny produktionslinje til forarbejdning af kartofler | 600000 | 20 % | ja | lav | stærke | stærke | meget lav |

Opførelse af et vinlager | 1500000 | 10 % | ja | høj | nogle | nogle | middel |

Ny produktionslinje til forarbejdning af kartofler | 2200000 | 34 % | ja | middel | nogle | nogle | middel |

Nyt lagerrum til frugt | 30000 | 40 % | ja | lav | stærke | få [2] | meget lav |

Frankrig | Ny produktionslinje til udskæring og pakning af ost | 800000 | 20 % | ja | lav | nogle | stærke | meget lav |

Udstyr til en ny virksomhed beskæftiget med forarbejdning af økologiske grøntsager | 200000 | 39 % | ja | høj | få | få | høj |

Nyt udstyr til vinlager | 200000 | 40 % | ja | middel | stærke | nogle | lav |

Nyt udstyr til produktionslinjer til forarbejdning og pakning af kød | 700000 | 26 % | ja | middel | få | nogle | middel |

Nyt udstyr til vinlager | 200000 | 34 % | ja | høj | stærke | nogle | lav |

Italien (Lazio) | Nyt udstyr til samtidig forarbejdning af økologiske og konventionelle oliven | 200000 | 40 % | ja | høj | stærke | få [2] | lav |

Nyt udstyr til en olivenolie med højere kapacitet | 200000 | 40 % | ja | lav | få | få [2] | lav |

Renovering af fabrik og nyt udstyr til forarbejdning og pakning af kastanjer | 250000 | 40 % | ja | middel | nogle | få [2] | middel |

Nye faciliteter til opbevaring, pakning og distribution af frugt og grøntsager | 900000 | 38 % | ja | middel | få | nogle | middel |

Nyt udstyr til vinlager | 250000 | 40 % | ja | middel | stærke | nogle | lav |

Litauen | Nye faciliteter til tørring og opbevaring af korn | 4150000 | 40 % | ja | lav | nogle | stærke | meget lav |

Polen | Nyt udstyr til et mejeri | 3500000 | 25 % | ja | middel | nogle | få | middel |

Nyt udstyr og transportkøretøjer til en virksomhed beskæftiget med forarbejdning af grøntsager | 700000 | 40 % | ja | middel | stærke | få | lav |

Nyt udstyr til forarbejdning af kødprodukter | 350000 | 40 % | ja | middel | stærke | få [2] | lav |

Nyt udstyr til tilberedning og pakning af grøntsager | 900000 | 40 % | ja | middel | nogle | få | middel |

Rumænien | Nyt udstyr til vinlager | 1100000 | 50 % | ja | høj | få | få | høj |

Nyt udstyr til forarbejdning af grøntsager | 1500000 | 50 % | ja | middel | nogle | nogle | middel |

Nyt udstyr til forarbejdning af kød | 400000 | 50 % | ja | middel | nogle | nogle | middel |

Nyt udstyr og transportkøretøjer til et mølleri | 1800000 | 50 % | ja | lav | nogle | stærke | meget lav |

Produktivitet | Indikationer på forskydning |

få | nogle | stærke |

Indikationer på dødvægt | få | høj | middel | lav |

nogle | middel | middel | lav |

stærke | lav | lav | lav |

Samlet produktivitet og effektivitet | Produktivitet |

lav | middel | høj |

Værdiforøgelse | lav | meget lav | lav | lav |

middel | lav | middel | middel |

høj | lav | middel | høj |

Vurderingskriterier |

Dokumenteret værdiforøgelse af landbrugsprodukter | Projektets bidrag til at opnå følgende resultater: forøgelse af produkternes markedsværdi (salgspris)forbedring af produkternes kvalitet (herunder forbedringer vedrørende hygiejne, miljøstandarder og dyrevelfærd)udvikling af nye produkter og nye markeder (udnyttelse af muligheder for afsætning af højkvalitetsprodukter) |

Indikationer på dødvægt | Støttemodtagerens egen vurdering af, i hvilket omfang investeringen ville være foretaget uden støtteInvesteringsprojektet var begyndt eller ligefrem afsluttet, før støtteansøgningen/beslutningen om at yde tilskudStøttemodtageren forfinansierede hovedsagelig eller fuldt ud projektet med egne midlerVurderingen af investeringen viser et højt afkast (eller en kort tilbagebetalingsperiode), og der er ingen indikationer på, at støttemodtageren havde svært ved at rejse kapitalVirksomhedens finansielle situation var særdeles god, da ansøgningen blev indsendt |

Indikationer på forskydning | Støttemodtagerens egen vurdering af, om der var tale om forskydningStøttemodtageren er aktiv på et stabilt eller faldende marked med ringe produktdifferentiering, og det primære formål med projektet var at øge kapaciteten/erobre markedsandele eller at øge produktiviteten/reducere omkostningerneFormålet med projektet var at sikre sig aktiviteter inden for værdiforøgelseskæden (pakning, mærkning, transport osv.) |

[1] Aktiviteter med relation til projektet var opretholdt, da revisionsbesøget fandt sted.

[2] Formålet med projektet var at erobre markedsandele, men dette resultat var endnu ikke opnået, da revisionsbesøget fandt sted.

--------------------------------------------------

BILAG III

GENNEMGÅEDE MIDTVEJSEVALUERINGER

Bulgarien

Den Tjekkiske Republik

Tyskland — Bayern

Tyskland — Brandenburg/Berlin

Tyskland — Mecklenburg-Vorpommern

Tyskland — Niedersachsen/Bremen

Spanien — Andalucía

Spanien — Castilla-La Mancha

Spanien — Castilla y León

Spanien — Extremadura

Frankrig — hovedlandet

Italien — Calabria

Italien — Emilia Romagna

Italien — Lazio

Italien — Puglia

Litauen

Østrig

Polen

Portugal — hovedlandet

Portugal — Azorerne

Rumænien

Det Forenede Kongerige — England

Det Forenede Kongerige — Wales

--------------------------------------------------