Landbrugets stilling i Den Europæiske Union - Rapport 1999 - BIND I - Rapport udgivet i tilslutning til Den almindelige beretning om Den Europæiske Unions virksomhed - 1999 BRUXELLES-LUXEMBOURG, 2000

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. Den økonomiske situation og indkomsterne i landbruget

1.1. Generel oversigt

1.2. Produktionsniveauer

1.3. Prisudvikling

1.4. Gennemsnitsproducentpriserne

1.5. Udviklingen i landbrugsindkomsterne

1.6. Informationsnettet for landøkonomisk bogføring (INLB)

1.6.1. Bedrifternes indkomster

1.6.2. Resultaterne for de enkelte driftsgrene

2. Den politiske udvikling og lovgivningsinitiativer i 1999

2.1. Berlin-aftalen om Agenda 2000

2.1.1. Lavere garanterede priser for at fremme konkurrenceevnen

2.1.2. En rimelig levestandard i landbrugsdistrikterne

2.1.3. Styrkelse af Den Europæiske Unions internationale handelsposition

2.1.4. Fokus på kvalitet

2.1.5. Indarbejdelse af miljømålsætningerne i den fælles landbrugspolitik

2.1.6. Nye rammer for udvikling af landdistrikterne: anden søjle i den fælles landbrugspolitik

2.1.7. Decentraliseret styrelse

2.1.8. Yderligere forenkling

2.2. Kvalitetspolitik

2.3. Økologisk landbrug

2.4. Salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter

2.5. Forskning inden for landbruget

2.5.1. Indledning

2.5.2. Særprogrammet "Livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer (1998-2002) inden for det femte rammeprogram

2.5.3. Forvaltning af FTU-kontrakter

2.5.3.1. Fjerde rammeprogram (1994-1998)

2.6. Projekter vedrørende genressourcer inden for landbruget

2.7. Forenkling af landbrugslovgivningen

2.7.1. Forenkling

2.7.1.1. Forenkling af den fælles landbrugspolitiks regler

2.7.1.2. Høring af de nationale betalingskontorer

2.7.2. Transparens

2.7.2.1. Uformel konsolidering af landbrugslovgivningen på de elleve officielle sprog

2.7.2.2. Ophævelse af landbrugslovgivning, der ikke længere er gældende

2.7.2.3. Standardisering af Kommissionens publikationer om eksportrestitutioner

2.8. Statsstøtte

2.8.1. Indledning

2.8.2. Belgien

2.8.3. Danmark

2.8.4. Tyskland

2.8.5. Grækenland

2.8.6. Spanien

2.8.7. Frankrig

2.8.8. Irland

2.8.9. Italien

2.8.10. Nederlandene

2.8.11. Østrig

2.8.12. Portugal

2.8.13. Sverige

2.8.14. Det Forenede Kongerige

2.9. Støtte til de dårligst stillede

2.10. Regionerne i Fællesskabets yderste periferi

3. Landbrugsmarkederne

3.1. Prispakken for 1999/2000

3.2. Agenda 2000

3.2.1. Reform af sektoren for markafgrøder

3.2.2. Reform af sektoren for mælk og mejeriprodukter

3.2.2.1. Bestemmelser

3.2.2.2. Interventionspris

3.2.2.3. Kvoter

3.2.2.4. Udligningsstøtte

3.2.2.5. Nationale rammebeløb

3.2.2.6. Forvaltning af kvoter

3.2.3. Reform af vinsektoren

3.2.4. Reform af oksekødssektoren

3.3. Markedsudvikling - Vegetabilske produkter

3.3.1. Korn

3.3.1.1. Verdensmarkedet

3.3.1.2. EU-markedet

3.3.2. Oliefrø

3.3.3. Ærter, bønner, hestebønner og sødlupiner

3.3.4. Anden hør end spindhør

3.3.5. Bælgplanter (kikærter, vikker og linser)

3.3.6. Nonfood

3.3.7. Ris

3.3.8. Stivelse

3.3.9. Sukker

3.3.9.1. Verdensmarkedet

3.3.9.2. EU-markedet

3.3.10. Kartofler

3.3.11. Kunsttørret foder

3.3.12. Spindhør og hamp

3.3.12.1. Spindhør

3.3.12.2. Hamp

3.3.13. Bomuld

3.3.14. Silkeorme

3.3.15. Olivenolie

3.3.16. Friske frugter og grøntsager

3.3.16.1. Situationen på verdensmarkedet

3.3.16.2. Den internationale samhandel

3.3.16.3. EU-markedet

3.3.16.4. De vigtigste lovgivningsmæssige og politiske begivenheder

3.3.17. Bananer

3.3.17.1. Reform af den fælles markedsordning for bananer

3.3.17.2. EU-produktionen

3.3.17.3. Import fra AVS-staterne

3.3.18. Forarbejdede frugter og grøntsager

3.3.18.1. Verdensmarkedet og EU-markedet

3.3.18.2. De vigtigste lovgivningsmæssige og politiske begivenheder

3.3.19. Vinsektoren

3.3.20. Tobak

3.3.20.1. Markedsudvikling

3.3.21. Frø

3.3.21.1. Markedsudvikling

3.3.21.2. Ændring af den fælles markedsordning for frø

3.3.22. Humle

3.3.22.1. Verdensmarkedet

3.3.22.2. EU-markedet

3.3.23. Levende planter og blomsterdyrkningsprodukter

3.4. Markedsudvikling - Animalske produkter

3.4.1. Mælk og mejeriprodukter

3.4.1.1. Verdensmarkedet

3.4.1.2. EU-markedet

3.4.2. Oksekød

3.4.2.1. Markedssituation

3.4.2.2. Mærkning af oksekød

3.4.3. Fåre-og gedekød

3.4.4. Svinekød

3.4.5. Fjerkrækød

3.4.6. Æg

3.4.7. Honning

Den økonomiske situation og indkomsterne i landbruget

Generel oversigt

1. Landbruget var i 1999 kendetegnet af en produktionsstigning for de fleste kulturers vedkommende (bortset fra korn) og for den animalske produktion samt af et ret stort fald i produktionsprisen, især i den animalske sektor. Når hertil kommer, at faldet i de gennemsnitlige omkostninger til produktionsmidler har været utilstrækkeligt til at udligne faldet i produktionsprisen, og at også landbrugsstøtten efter stigninger i de sidste år faldt en smule i 1999, er det ikke overraskende, at der for året som helhed må konstateres en nyt fald i landbrugsindkomsterne (ca. 3%) ligesom for de to foregående år. Denne dårlige situation på landbrugsmarkederne fortsætter således med at øve en negativ indflydelse på udviklingen i landbrugsindkomsterne efter den klare forbedring, der blev konstateret i perioden 1994-1996, og som faldt sammen med reformen af den fælles landbrugspolitik og en mere gunstig international konjunktur.

2. Vejrmæssigt prægedes 1999 i landbruget af en for stor nedbørsmængde i Nordeuropa under efterårssåningen, der medførte forsinkelser og yderligere, at tilsåningen af visse arealer blev udskudt til foråret. Vinteren var generelt ret mild i Mellem - og Nordeuropa, hvilket fremmede kulturernes udvikling i disse områder. Derimod havde mangelen på nedbør i de sydlige regioner negative konsekvenser for udsåningen og vinterkulturernes udvikling. I øvrigt var vejrforholdene ret tilfredsstillende for landbruget og endog meget gunstigt for sommerkulturerne, dog bortset fra den vedholdende tørke i det sydlige Spanien, der sammen med de høje temperaturer i betydeligt grad begrænsede produktionsmulighederne i disse områder. Generelt var udbyttet ret tilfredsstillende for sommerkulturerne (især for roer og majs), men mindre for vinterkulturerne (f.eks. blød hvede og især hård hvede).

3. Efter den store stigning i de seneste år anslås den interne efterspørgsel at blive forholdsvis uændret for korn, især efter foderkorn, og efter korn til industriel anvendelse. For de animalske produkter har der især været en ret bemærkelsesværdig stigning i forbruget af oksekød efter faldet som følge af BSE-krisen (bovin spongiform encephalopati) i 1996. På trods af denne fornyede stigning forsætter oksekødsforbruget pr. indbygger dog med at falde på lang sigt: fra over 23 kg pr. indbygger i 1986 til ca. 20 kg i 1999. Den store stigningstakt for forbruget af svinekød fortsatte også i 1999, medens forbruget af fjerkrækød faldt i forhold til de foregående år, hvor faldet i oksekødforbruget som følge af BSE-krisen havde fået det til at stige. I øvrigt har fjerkræsektoren siden foråret måttet kæmpe mod de negative følger på produktionen og forbruget af dioxinkontamineringen af fjerkræfoderet.

4. Den internationale situation på landbrugsmarkederne viser ganske vist sporadiske tegn på forbedringer i forhold til 1998, men forbliver dog ugunstig i forhold til de foregående år. Især for korn har priserne på hvede og de sekundære kornarter rettet sig en smule i forhold til det niveau, de var faldet til i 1998, men de ligge stadig ca. 20% under gennemsnittet i 1994-96. Også verdensprisen på olieafgrøder synes i andet halvår af 1999 at have nået sit laveste niveau efter tre års fald svarende til en nedgang på næsten 50% siden den højeste pris blev nået i 1997. For svine- og fjerkrækød er der ligeledes tale om dels faldende verdensmarkedspriser dels uændrede priser på et ret lavt niveau i forhold til de foregående år. Mejeriprodukterne har endnu ikke helt overvundet virkningerne af krisen i Asien, Rusland og Latinamerika.

5. Trods denne lidet gunstige internationale situation øgede Den Europæiske Union i 1999 i det mindste for visse produkter sin eksport efter nedgangen i 1998. Det gælder især for korn, hvor eksportmængden steg væsentligt i årets første ni måneder i forhold til samme periode året før. Det gælder også for svinekød, hvor eksporten nåede et rekordniveau (+26% i mængde fra januar til september), oksekød (+20%) og skummetmælkspulver (+40%). For de fleste andre sektorer var resultaterne imidlertid mindre gode end i 1998: Det gælder sukker (-24%), frugter og grøntsager (henholdsvis, -4% og -16% i årets første ni måneder), frøolie (-15%), smør (-6%), ost (-17%), vin (-16%) og fjerkrækød (-2%). I øvrigt ses der ofte, selv for produkterne med øget eksportvolumen, enten en mere beskeden stigning i eksportværdien (korn: +2%, oksekød: +5%, skummetmælkspulver: +19%), eller et fald (svinekød: -3%), der skyldes faldende eksportpriser.

6. Et ret betegnende parameter for den forværrede situation på landbrugsmarkederne i EU er udviklingen i interventionslagrene i løbet af året. Med hensyn til korn var de offentlige lagre ved udgangen af hver måned steget fra 13,5 mio. t i august 1998 til 17,6 mio. t i juli det følgende år for derefter at falde til 12,8 mio. t ved udgangen af oktober 1999. Smørlagrene, der var under 4 tusind tons i august 1998, oversteg 49 tusind tons i oktober 1999. Ligeledes steg skummetmælkslagrene fra 200 tusind tons til 212 tusind tons i løbet af samme periode, efter at have oversteget de 270 tusind tons i juli 1999. Til gengæld faldt interventionslagrene af oksekød fra 472 tusind tons i august 1998 til 139 tusind tons ved udgangen af oktober 1999 på grund af dels produktionsfaldet og dels afsætningsstigningen både på det indre marked og på eksportmarkederne. Endelig blev der for svinekød i september 1998 indført støtte til privat oplagring på grund af, at markedet var ramt af den russiske krise. I alt 428 tusind tons svinekød, der oplagredes i højst 6 måneder, omfattedes af denne foranstaltninger i løbet af tolv måneder.

Produktionsniveauer

7. Efter rekordhøsten sidste år faldt kornproduktionen betydeligt i 1999 (-4 % ifølge foreløbige opgørelser) dels på grund af arealnedgangen og dels på grund af et fald i udbyttet. Produktionsfaldet blev mest mærkbart for blød hvede (-5,4%), byg (-5,2%), hård hvede (-6,3%) og rug (-12,6%). Derimod rettede majsproduktionen sig op (+4,8%) efter nedgangen i 1998 uden dog at nå rekordniveauet i 1997. Foruden ved stigningen i den obligatoriske jordudtagningssats (fra 5 til 10%) forklares nedgangen i de tilplantede arealer også ved, at vandindholdet i jordbunden har været for stort i visse regioner af Nordeuropa i efteråret 1998, hvilket, som tidligere anført, gjorde det vanskeligt at så vinterafgrøder og medførte, at visse dyrkningsarealer blev omstillet til forårskulturer eller frivilligt blev udtaget af produktionen.

8. Faldet i gennemsnitsudbytterne skyldes især de meget dårlige resultater i Spanien som følge af de lange perioder med tørke og stærk varme i vækstperioden. I de fleste andre medlemsstater fortsatte udbytterne med at stige i 1999 og nåede i visse medlemsstater et rekordniveau. En anden faktor, der har bidraget til faldet i gennemsnitsudbytterne for alle korarter under et var nedgangen i dyrkningsarealerne med blød hvede, der sammen med majs giver det højeste udbytte. Den negative virkning heraf begrænsedes dog af nettostigningen i udbyttet af majs, der drog fordel af mere gunstige vejrforhold end vinterkornet.

9. Den samlede produktion af olieafgrøder (raps, solsikke og soja) nåede i 1999 rekordniveau (15,4 mio. t eller en stigning på ca. 1% i forhold til foregående år) på grund af forøgelsen af dyrkningsarealerne og forbedringen af udbytterne. Stigningen er dog begrænset til produktionen af de olieafgrøder, der ikke er til konsum, idet produktionen til konsum er faldet i forhold til sidste år. I øvrigt omfatter stigningen kun rapsproduktion, der er øget med over 15% i 1999, hvilket også skyldes den betydelige forøgelse af dyrkningsarealerne. Derimod har der både for solsikke og soja været et stort produktionsfald i forhold til året før (henholdsvis -19% og -35%) på grund af den betydelige nedgang i dyrkningsarealerne i Italien som følge af de store bøder, der blev opkrævet det foregående år, og på grund af nedgangen i dyrkningsarealerne og i produktionen i Spanien som følge af tørken.

10. På grund af nedgangen i dyrkningsarealerne som følge af de dårlige priser for foderkager/-skrå ved forårssåningen faldt produktionen af proteinafgrøder ligeledes i 1999 (-18%) efter meget betydelige stigninger i de to sidste år. Derimod steg for tredje år i træk produktionen af oliehør spektakulært (+91%) på grund af, at producenterne blev tiltrukket af hektarstøtten især i Det Forenede Kongerige og Tyskland.

11. Trods en mindre fald i sukkerroearealet forventes sukkerproduktionen, der karakteriseredes af et fald i udbyttet på grund af de dårlige vejrforhold i efteråret, alligevel at overstige 17 mio. t i 1999, dvs. en stigning på 6,8% i forhold til 1998. I modsætning til året før var vejret imidlertid ret lovende for roekulturerne lige fra såningen til høsten. Sukkerudbytterne har således været ekstraordinært store i de fleste medlemsstater.

12. Efter to høstår med nedgang i forhold til produktionsåret 1996-1997, da udbyttet næsten nåede op på 170 mio. hl, forventes vinproduktionen efter prognoserne for 1999-2000 at overstige 173 mio. hl i 1999, dvs. en stigning på ca. 7% i forhold til foregående produktionsår. Især er produktionen steget betydeligt i Tyskland (+21,1%), Frankrig (+11,6%) og Portugal (+92,8%), medens den skulle forblive stabil i Italien og Østrig og falde lidt i Spanien og Grækenland.

13. Ifølge de første oplysninger, der forelå medio januar 2000, skulle olivenolieproduktionen ligge på omkring 1,6 mio. t, dvs. et fald på 12,3% i forhold til året før.

14. 1999 markeredes af en ny stigning i frugtproduktionen efter faldet i 1997 som følge af frosten sent på året i Midt- og Sydeuropa og efter den mere normale situation i 1998. Det vurderes således, at den samlede frugtproduktion vil stige med ca. 9% i 1999 og endog med over 15% i nogle medlemsstater. Grøntsagsproduktionen forventes at stige med ca. 2% i forhold til året før, medens kartoffelproduktionen efter det store fald i 1998 forventes at rette sig op.

15. Oksekødsproduktionen forventes efter de foreløbige prognoser at falde i 1999 (-0,8%), men efter en langsommere takt end i de foregående år. Dette fald skyldes to faktorer, der har virket samtidig: det cykliske produktionsfald efter højdepunktet i 1996 og virkningerne af de hasteforanstaltninger, der blev besluttet i oktober 1996 som følge af BSE-krisen (bovin spongiform encephalopati) [1]. Kvægproduktionen skulle i årets anden halvdel have nået sit laveste punkt i cyklussen, der i hvert fald med hensyn til omfang og måske også varighed blev forstærket af BSE-krisen. Som i 1997 og 1998 skulle oksekødforbruget ifølge de foreløbige oplysninger være fortsat med at rette sig op i 1999 (+0,7%) efter faldet i 1996 (-7,4%) og skulle således være vendt tilbage til den langsigtede tendens, der imidlertid betyder et gradvis fald i forbruget pr. indbygger.

[1] Bl.a. følgende foranstaltninger blev indført efter BSE-krisen :

16. Efter den store stigning, der konstateredes i 1998 (+8,2%), er produktionen af svinekød fortsat med at stige i 1999, men i en lavere takt (+1,8%). Denne stigning finder sted på trods af de meget lave priser for svin i anden halvdel af 1998. Forbruget stiger fortsat, og eksporten skulle nå et rekordniveau i 1999, men markedet skulle på to år absorbere over halvanden million tons svinekød ekstra i forhold til 1997, hvilket fortsatte med at have en negativ virkning på markedspriserne.

17. Produktionen af fjerkrækød forventes kun at stige ubetydeligt i 1999 (+0,9%) efter de betydelige stigninger de foregående år. Denne opbremsning skyldes dels faldet i eksporten og dels de negative virkninger på forbruget af den dioxinkrise, der brød ud i Belgien i foråret 1999.

18. Efter en lille yderligere stigning (+0,8%) i 1999 og den mere betydelige stigning (+2,5%) i 1998 vendte produktionen af fåre- og gedekød i 1999 tilbage til det niveau, den havde nået før faldet i 1997, da det dårlige vejr medførte, at dyr, der normalt skulle have været slagtet, blev holdt tilbage især i Det Forenede Kongerige og Irland.

19. Trods faldet i bestandene (-1,7%) forventes mælkeproduktionen i 1999 at komme til at ligge på omkring 120,5 mio. t, dvs. næsten svarende til året før. Som i de tidligere år er nedgangen i bestandene blevet udlignet af en stigning i udbytterne. Mælkeleverancerne er lettere stigende, trods overskridelsen af referencemængderne de foregående år i nogle medlemsstater. I de første 11 måneder af 1999 skulle mælkeleverancerne til mejerierne således have oversteget leverancerne året før med 1,1 mio. t.

20. Efter faldet i 1998 svarende til den tendens, der har været konstateret siden 1995, forventes smørproduktionen at stige en smule i 1999 (+ 1,3%) på grund af udviklingen i leverancerne og de vanskeligheder, der er opstået på visse tredjelandsmarkeder for andre mejeriprodukter, f.eks. ost. Det langsigtede smørforbrug pr. indbygger har stadig en faldende tendens, men steg dog en smule i 1999. For Osteproduktionen skulle den stigende tendens, der har været karakteristisk for denne sektor i ca. tyve år, være bremset. Dette menes især at skyldes eksportvanskelighederne på visse markeder, især på det russiske efter Ruslands økonomiske og finansielle krise siden sommeren 1998. Det interne forbrug fortsætter imidlertid med at stige, men i en langsommere takt.

Prisudvikling

21. Efter de første vurderinger, der forelå ved udgangen af december 1999, skulle prisindekset for landbrugsproduktionen være faldet med 2,8% i 1999 i faste priser i forhold til året før. Prisfaldet forventes at blive mere udpræget for de animalske produkter som helhed (-4,6%) og især for svinekød (-7,3%), fjerkrækød (-8,4%), dyr til slagtning eller eksport (-4,9%) og æg (-10,0%). Der har ligeledes være konstateret store fald for mælk (-3,3%) og kvæg (-2,6%). For de vegetabilske produkter forventes der at blive tale om et mindre fald i producentprisen ( gennemsnitligt -1,1%), dog ikke for frugt (-9,4%). Der konstateres imidlertid for nogle få produkter en mere eller mindre udpræget prisstigning i forhold til året før. Det gælder f.eks. for olivenolie (+11,3%) og rodfrugtplanter (+1,4%).

22. Under hensyn til inflationen forventes producentprisindekset at falde med gennemsnitligt 4,6% i faste priser for EU som helhed. Der forventes fald over gennemsnittet i Belgien (-6,1%), Danmark (-8,0%), Grækenland (-5,3%), Irland (-7,1%), Italien (-6,2%), Nederlandene (-9,3%) og Portugal (-6,2%). Fald på under gennemsnittet forventes i Tyskland (-2,8%), Spanien (-1,9%), Frankrig (-3,7%), Luxembourg (-1,1%), Østrig (-3,8%) og Finland (-3,6%), medens der i Sverige (-4,8%) og Det Forenede Kongerige (-4,4%) forventes fald på omkring gennemsnittet.

23. Efter de historisk lave niveauer i begyndelsen af produktionsåret 1998/1999 har markedspriserne for korn med rekordhøst i EU og verdenspriser, der er faldet til deres laveste niveau i de fem sidste år, rettet sig en smule i foråret 1999 dels på grund af de bedre afsætningsmuligheder og dels på grund af, at der var forventninger om en stærkt faldende høst i forhold til året før. Kornmarkedet er dog hele året forblevet under den negative indflydelse fra de særligt store lagerbeholdninger, der er blevet overført fra foregående produktionsår, og fra fortsat ret lave verdenspriser i forhold til tidligere år, trods de konstaterede fornyede stigninger i løbet af sommeren. Således er prisen for blød hvede på trods af mindre høst og god produktionskvalitet praktisk taget ikke steget siden juli, og priserne for byg og især majs er endog fortsat faldet fra juli. Kun for hård hvede har der været en mere stabil forbedring i første halvdel af produktionsåret 1999/2000, efter faldet i foregående produktionsår.

24. Prisen for olivenolie har efter faldet ultimo 1999 rettet sig kraftigt. Således lå markedsprisen for ekstra jomfruolivenolie medio januar 2000 klart over udløsningsprisen for privat oplagringen i Italien (+38%) og Spanien (+22%).

25. Markedspriserne for vin er efter den klare stigning i de to foregående år som helhed igen faldet i 1999 både for røde og hvide vine. I forhold til samme periode sidste år lå markedspriserne for rødvin i begyndelsen af 2000 15% lavere i Italien, 9% i Frankrig, men uændrede i Spanien. For hvidvin var faldet i Italien 14%, Spanien 10%, men var ubetydeligt i Frankrig.

26. Den klare stigning i produktionsmængden og vanskelighederne med at afsætte en for stor produktion er forklaringerne på det faldet i markedsprisen i forhold til foregående produktionsår i sektoren for frugter og grøntsager. Denne nærmest negative generelle udvikling har gjort sig gældende i sektoren som helhed og i de fleste medlemsstater. Derimod er priserne på kartofler gået moderat i vejret (+3,1% som gennemsnit i forhold til året før).

27. Smørpriserne har været faldende siden sommeren 1998. Faldet, der på en gang skyldes eksportvanskeligheder og en produktionsstigning, fortsatte indtil begyndelsen af maj 1999, hvor de stabiliserede sig på 91,3% af interventionsprisen. Siden juli har de rettet sig en smule op for ved årets udgang at befinde sig omkring 95% af interventionsprisen. Prisen på skummetmælkspulver forblev næsten uændret indtil februar, hvor den begyndte at stige, og den nåede på niveau med interventionsprisen ca. medio juni for senere at overstige denne.

28. Inden for oksekødssektoren rettede markedspriserne for voksent ikke-kastreret hankvæg af referencekvalitet R3 sig gradvis. Disse priser havde været faldende siden august 1998 på grund af tabet af det russiske marked i første halvdel af 1999 for derefter at stabilisere sig lidt under interventionsprisen, der er tærsklen for udløsning af støtte. Priserne for kastrerede ungkalve af kategori R3 faldt fortsat i hele første halvdel af 1999, men bedredes derefter tydeligt og sluttede året på et klart højere niveau end ved udgangen af 1998.

29. Markedet for fjerkrækød, der begyndte 1999 på forholdsvis gode betingelser, prægedes i forårets løb af dioxinkrisen, der medførte et stort fald i efterspørgslen og priserne ikke blot i den medlemsstat, hvor krisen var brudt ud (Belgien), men i hele EU. Krisen nåede sit højeste ultimo juni, da markedspriserne lå ca. 20% under niveauet for 12 måneder siden. Priserne har senere rettet sig, men ligger stadig under priserne året før.

30. Efter den forholdsvis gunstige situation i 1996 og 1997, der opmuntrede til en betydelig forøgelse af svinebestandene, har der i de to sidste år været en overproduktion på svinekødsmarkedet, hvis virkninger er blevet forstærket af afsætningsvanskelighederne på det russiske marked fra sommeren 1998. Markedspriserne har været faldende i hele 1998 og nåede deres laveste niveau ultimo november 1998 (88,5 ECU/100 kg slagtevægt, dvs. ca. 40% under niveauet på samme tid i 1996 og 1997). Situationen har derefter og især i løbet af sommeren forbedret sig på grund af stabiliseringen af produktionen og eksportstigningen, men også på grund af de foranstaltninger med henblik på privat oplagring, der blev iværksat ultimo september 1998 og indtil medio september 1999. Situationen er imidlertid på ny blevet forværret i årets anden halvdel på grund af overproduktion i forhold til afsætningsmulighederne. Ved årets udgang var fortjenstmargenen ved svineopdræt faldet betydeligt i forhold til det normale trods det forholdsvis lave prisniveau for foderblandinger.

31. Markedspriserne for fåre- og gedekød, der faldt med 24% i andet halvår af 1998, fandt deres normale niveau i foråret 1999, for derefter at falde stærkt på grund af den store produktionsstigning i Det Forenede Kongerige og Irland. Situationen blev dog klart bedre fra efteråret, og fra årets udgang lå priserne over 30% højere end på samme tid året før.

Gennemsnitsproducentpriserne

32. Prisindekset for varer og tjenester, der anvendes i landbruget, faldt i 1999 med gennemsnitligt 1,8% i faste priser på grund af prisfaldet på foder (-5,3%) og gødning (-3,3%). De fleste andre poster og især energiudgifterne steg derimod i faste priser (+1,8%).

33. Under hensyn til inflationen faldt prisindekset i faste priser for de varer og tjenester, der anvendes i landbruget, med gennemsnitligt 3,5% i EU som helhed. Der blev konstateret fald med over gennemsnittet i Italien (-3,8%), Østrig (-3,9%), Portugal (-3,9%), Finland (-3,7%), Spanien (-4,7%) og Nederlandene (-5,0%). Derimod var faldet under gennemsnittet i de øvrige medlemsstater og især i Tyskland (-1,5%), Irland (-1,7%) og Det Forenede Kongerige (-1,6%).

Udviklingen i landbrugsindkomsterne

34. Efter Eurostats reviderede prognoser udarbejdet på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne fra januar 2000 som led i den nye metode for landbrugsregnskaberne er landbrugsindkomsterne [2] faldet med gennemsnitligt ca. 3% i faste priser i forhold til året før. Der er konstateret fald på over gennemsnittet i Frankrig (-4%), Nederlandene (-6%), Belgien (-9%), Danmark (-11%) og Irland (-12%). Mindre kraftige fald i Det Forenede Kongerige (-2%), Italien (-2%), Østrig (-1%), Grækenland (0%) og Finland (-2%), medens faldet i Spanien og Tyskland har ligget på gennemsnittet af niveauet for hele EU (-3%). I tre medlemsstater har der til gengæld været en stigning i landbrugsindkomsterne i forhold til året før. Det gælder Luxembourg (+2%), Sverige (+6%) og Portugal (+16%).

[2] Målt ved hjælp af nettoværditilvæksten i faktorpriser pr. arbejdsenhed.

35. På grund af ændringen af metoden for beregningen af landbrugsregnskaberne [3] og forsinkelserne i de fleste medlemsstater med udarbejdelsen af de tidligere regnskaber efter den nye metode kan situationen i 1999 hverken vurderes på baggrund af den mere langsigtede udvikling i landbrugsindkomsterne eller i forhold til blot de seneste år. Desuden har ændringen af metoden medført problemer i mange medlemsstater. De indsendte oplysninger er derfor hverken kvalitetsmæssigt som de bør være eller helt ensartede medlemsstaterne imellem. Desuden har flere omarbejdelser, som den nye metode har medført, ikke blot haft virkninger for definitionen af flere statistiske aggregater, men også ført til ændringer af visse datakilder, hvilket har begrænset sammenligneligheden med de tidligere beregninger. Det er derfor i øjeblikket vanskeligt at vurdere, i hvilket omfang resultaterne af de første overslag over landbrugsindkomsterne i 1999 påvirkes af disse faktorer ud over af forringelsen af landbrugsmarkederne og faldet i støtten i forhold til året før.

[3] Indførelsen af den nye metode for beregning af landbrugsregnskaberne har medført talrige ændringer af regnskabsoplysningerne både på grund af ændringen af metoden og brugen af nye datakilder. Visse af disse ændringer har haft en direkte virkning på målingen af landbrugsindkomsten, medens andre kun har ændret niveauet for visse aggregater uden at påvirke målingen af indkomsten. En oversigt over disse ændringer og faktorerne, der ligger til grund for udviklingen for landbrugsindkomsterne i 1999, findes i brochuren fra Eurostat Statistiques en bref, Thème 5 - 24/1999.

Ændringer i de nominelle producentpriser for landbrugsprodukter i 1999 og 1998

(%)

>TABLE POSITION>

Kilde : Eurostat

Ændringer i de nominelle priser på landbrugsproduktionsmidlerne i 1999 og 1998

(%)

>TABLE POSITION>

Kilde : Eurostat

Deflateret produktionsindeks

(1990=100)

>TABLE POSITION>

Kilde : Eurostat

Deflateret prisindeks for produktionsmidlerne, mellemliggende forbrug

(1990=100)

>TABLE POSITION>

Kilde : Eurostat

Informationsnettet for landøkonomisk bogføring (INLB)

1.1.1. Bedrifternes indkomster

36. Produktion, omkostninger og indkomster i erhvervslandbrugene i EU beregnes på grundlag af oplysninger, der indsamles som led i en undersøgelse med standardiserede bedriftsregnskaber (se kapitel VII, tabel 3.2.1). Undersøgelsen giver værdifulde oplysninger om, hvorledes bedriftsindkomsterne varierer afhængigt af driftsform samt bedrifternes størrelse og placering. Denne variation fremgår ikke af de globale gennemsnit i resultaterne for landbrugssektoren som helhed. I dette afsnit beskrives forskellene for de enkelte driftsgrene. Nærmere oplysninger om de forskellige driftsgrene kan findes i kapitel VII, tabel 3.2.2.

37. De her anførte resultater er alle baseret på de foreliggende oplysninger, og udsvingene er beregnet i faste priser (korrigeret for inflation). På tidspunktet for udarbejdelsen manglede der stadig nogle resultater for 1997, og de foreliggende er stadig foreløbige. De nærmere resultater (til aktuelle eurokurser) for de enkelte driftsgrene og for de forskellige økonomiske bedriftsstørrelser fremgår af kapitel VII, tabel 3.2.3 og 3.2.4.

1.1.2. Resultaterne for de enkelte driftsgrene

38. De store forskelle mellem gennemsnitsindkomsterne i EU's forskellige medlemsstater (se figur 1) hænger sammen med selve landbrugsstrukturen i disse lande. De medlemsstater, der tegner sig for de højeste gennemsnitsindkomster, er normalt dem, der har mange store bedrifter, som er stærkt specialiseret på et område som markafgrøder eller inden for de mest konkurrencedygtige produktionssektorer (svin og/eller fjerkræ, gartneri og malkekvægshold). De sydeuropæiske medlemsstater, der har mange mindre bedrifter med blandet jordbrug (afgrøder og husdyrhold) eller med "andre permanente beplantninger" (en blanding af forskellige former for jordbrug), har gennemsnitsindkomster, der ligger under EU-gennemsnittet.

39. I regnskabsåret 1997/98 steg den gennemsnitlige landbrugsindkomst i faste priser i forhold til 1995/96 i en række medlemsstater, nemlig Spanien, Irland og især i Nederlandene. For de øvrige lande var tallene derimod lavere end resultaterne i 1995/96.

40. Figur 2 viser de store indkomstforskelle mellem de forskellige driftsgrene i de enkelte medlemsstater. Den viser også den store mangel på ensartethed i indkomstændringerne mellem 1996 og 1997, idet nogle medlemsstater for alle sektorer under et oplever en stigning, medens andre et fald.

41. Figur 3 viser produktionsværdien for en gennemsnitsbedrift (i faste priser). Det ses, at der mellem 1996 og 1997 var flere medlemsstater, der fik en stigning, end medlemsstater, der fik et fald.

42. Figur 4 viser udviklingen i nettooverførslerne fra det offentlige (forskellen mellem offentlig støtte og skatter) pr. bedrift siden 1995. Fra 1996 til 1997 kunne der i fem lande konstateres en negativ udvikling, nemlig i Belgien, Danmark, Frankrig, Østrig og Sverige. I alle de øvrige lande var der en stigning i nettooverførslerne fra det offentlige.

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Figur 1

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Figur 3

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Figur 4

Den politiske udvikling og lovgivningsinitiativer i 1999

Berlin-aftalen om Agenda 2000

43. De konklusioner, der blev truffet vedrørende Agenda 2000 på topmødet i Berlin i marts, resulterede i vedtagelsen af ti nye forordninger [4] og en beslutning om støtten til reform af landbrugssektoren. Landbrugsbudgettet vil blive begrænset til gennemsnitligt 38 000 mio. euro om året til markedspolitikken (herunder veterinære og fytosanitære foranstaltninger) og 4 300 mio. euro til foranstaltninger inden for udvikling af landdistrikter.

[4] EFT L 160 af 26.6.1999, s. 1 og L 179 af 14.7.1999, s. 1.

44. De nye forordninger, der (bortset fra mælk) anvendes fra begyndelsen af 2000, vedrører markafgrøder, oksekød, mælk og vin, de nye rammer for udvikling af landdistrikter, de horisontale bestemmelser om direkte støtteordninger og finansieringen af den fælles landbrugspolitik. De ændrede forordninger for olivenoliesektoren og tobakssektoren skal føjes til denne liste, selv om de ikke blev vedtaget i forbindelse med reformpakken i tilknytning til Agenda 2000.

45. I nogle henseender er den politik, der til slut blev opnået enighed om, ikke så vidtrækkende, som det oprindeligt var foreslået, men det er dog den mest radikale og vidtrækkende reform af den fælles landbrugspolitik, siden den blev indført. Reformen af den fælles landbrugspolitik er et skridt hen imod en omlægning af støtten, så den i mindre grad går til landbrugsproduktion og i højere grad til landdistrikternes økonomi i større sammenhæng. Det skal sikre, at landmændene belønnes ikke blot for, hvad de producerer, men også for deres bidrag til samfundet som sådan.

46. Reformen omfatter nærmere bestemt:

Lavere garanterede priser for at fremme konkurrenceevnen

47. De garanterede priser nedsættes med mellem 15% i sektoren for markafgrøder og 20% i sektoren for oksekød. Fra 2005/2006 vil støtten til mælkeproduktionssektoren blive nedsat med 15%. Nedskæringerne vil blive gennemført gradvis og skal bringe de europæiske landbrugspriser tættere på verdensmarkedspriserne, og således bidrage til at forbedre landbrugsprodukternes konkurrencedygtighed på hjemmemarkedet og på verdensmarkedet. Dette vil få positive virkninger for efterspørgslen i EU og for eksporten.

En rimelig levestandard i landbrugsdistrikterne

48. Nedskæringerne i de garanterede priser vil til dels blive opvejet af en stigning i den direkte støtte for at bidrage til at give landmændene en rimelig levestandard. Udviklingen væk fra prisstøtte og hen imod direkte indkomststøtte til landmændene bidrager til en yderligere fjernelse af støtten fra produktionen.

Styrkelse af Den Europæiske Unions internationale handelsposition

49. En større markedsorientering vil bidrage til at berede vejen for integreringen af nye medlemsstater og til at styrke Den Europæiske Unions stilling i den kommende WTO runde. Som det fremgår af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Berlin om Agenda 2000 udgør de beslutninger, der er truffet med hensyn til reform af den fælles landbrugspolitik inden for rammerne af Agenda 2000 væsentlige elementer i klarlæggelsen af Kommissionens forhandlingsmandat ved de fremtidige multilaterale forhandlinger i WTO.

Fokus på kvalitet

50. Reformen tager fuldt ud hensyn til forbrugernes voksende bekymring over levnedsmiddelkvaliteten og -sikkerheden, miljøbeskyttelse og dyrevelfærd inden for landbruget. Minimumsstandarder inden for miljø, hygiejne og dyrevelfærd er et krav i forbindelse med både de garanterede priser og den nye politik for udvikling af landbrugsdistrikterne.

Indarbejdelse af miljømålsætningerne i den fælles landbrugspolitik

51. Medlemsstaterne skal gennemføre de miljøforanstaltninger, de anser for at være hensigtsmæssige. Medlemsstaterne har tre muligheder til deres rådighed, når de skal opfylde denne forpligtelse. For det første kan det være tilstrækkeligt at gennemføre passende miljøforanstaltninger for landbruget under programmer for udvikling af landdistrikter. For det andet kan medlemsstaterne også foretage direkte udbetalinger i forbindelse med markedsordningerne på betingelse af, at de generelle miljøkrav overholdes. For det tredje kan de gøre sådanne udbetalinger betinget af specifikke miljøkrav. I de to sidstnævnte tilfælde vil udbetalingerne blive nedsat proportionalt eller fuldstændig bortfalde i tilfælde af manglende overholdelse.

Nye rammer for udvikling af landdistrikterne: anden søjle i den fælles landbrugspolitik

52. Den nye politik for udvikling af landdistrikter søger at skabe et sammenhængende og bæredygtigt grundlag for de europæiske landdistrikters fremtid. Den supplerer markedsreformerne med andre foranstaltninger, der skal fremme en konkurrencedygtig og alsidig landbrugssektor inden for rammerne af en omfattende, samlet strategi for udvikling af landdistrikterne.

53. Som en sammenhængende pakke af foranstaltninger har den tre hovedmål:

- At skabe en stærkere landbrugs- og skovbrugssektor, idet skovbrugssektoren for første gang betragtes som en integreret del af politikken for udvikling af landdistrikterne

- At forbedre landdistrikternes konkurrencedygtighed

- At beskytte miljøet og bevare Europas kulturarv i landdistrikterne.

Rådet har vedtaget et nyt Kommissionsinitiativ for udvikling af landdistrikter, LEADER+, for perioden 2000-2006.

54. Miljøforanstaltningerne er den eneste obligatoriske del af de nye programmer for udvikling af landdistrikterne og udgør som sådan et afgørende skridt hen imod anerkendelse af den rolle, som landbruget spiller for bevarelse og forbedring af Europas naturarv. Støtten til miljøvenlige landbrugsforanstaltninger vil tilskynde landmændene til at indføre eller til at fortsætte med at anvende landbrugsmetoder, der er forenelige med miljøbeskyttelse og bevarelse af naturressourcerne.

Decentraliseret styrelse

55. Direkte udbetalinger til producenterne sker på en anden måde end i 1992. En del af de direkte udbetalinger til oksekød, mælk og mejeriprodukter vil antage form af et samlet nationalt beløb, der finansieres over EUGFL's budget, men som medlemsstaterne kan fordele, så de på denne måde kan tilstræbe særlige nationale eller regionale mål. De enkelte EU-lande bliver i stand til at fordele midlerne frit, dog under iagttagelse af bestemte EU-kriterier, der skal forhindre konkurrenceforvridning.

Yderligere forenkling

56. Reformen af den fælles landbrugspolitik betyder afgørende forenkling i en række forskellige sektorer. I vinsektoren er der f.eks. nu kun én forordning, hvor der tidligere var 23. Også i forbindelse med udvikling af landdistrikterne er der nu tale om én forordning mod tidligere ni. Men Kommissionen har sigtet mod at bidrage til forenklingen gennem decentraliserede, strømlinede og forenklede procedurer for gennemførelse af programmer.

57. Den nye reform vil medvirke til at udvikle en reel alsidig, bæredygtig og konkurrencedygtig landbrugssektor, som vil bidrage til at sikre de mere sårbare landdistrikters fremtid. Den indeholder en erkendelse af, at landbrugserhvervet spiller en afgørende rolle for bevarelse af landskab og miljø og for en holdbar tilværelse på landet. Reformen søger også at opfylde forbrugernes krav om fødevaresikkerhed, levnedsmiddelkvalitet og dyrevelfærd. Endelig sigter reformen af den fælles landbrugspolitik mod at sikre, at miljøet beskyttes og videregives i forbedret stand til fremtidige generationer.

Kvalitetspolitik

58. I lyset af de begivenheder, der indtraf i 1999, står det til stadighed mere klart, at forbrugerne stiller stigende krav til levnedsmidlernes kvalitet, og at producenterne ikke kan ignorere disse krav. Den sanitære sikkerhed bør naturligvis fortsat være et grundlæggende krav. Men når dette krav er opfyldt, skal den kvalitet, som forbrugerne efterspørger, også komme til udtryk gennem et alsidigt udvalg af levnedsmidler, der besidder objektive og garanterede karakteristika. Så længe dette udvalg findes, er der endvidere sikkerhed for fortsatte muligheder for at gøre landbrugsproduktionen mere alsidig, hvilket navnlig er vigtigt for de mest ugunstigt stillede landdistrikter i Unionen. Det er ud fra disse forudsætninger, at en fællesskabspolitik baseret på kvalitetsgarantier til stadighed udvikles.

59. Kommissionen har inden for rammerne af Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler [5] udvidet listen over registrerede betegnelser, som nu er oppe på 526.

[5] EFT L 208 af 24.7.1992 , s. 1.

60. Både med hensyn til berørte medlemsstater og med hensyn til produktionstyper bekræfter de nye betegnelser det faktum, at interessen for beskyttelse af produkter, som forbrugerne kan identificere via deres produktionsmetoder knyttet til deres geografiske oprindelse, er stigende.

61. Denne aktivitet bærer dog kimen til tvister i sig. I dom af 16. marts 1999 annullerede Domstolen således registreringen af betegnelsen "Feta", hovedsageligt på grund af et påstået manglende grundlag for en sådan registrering, idet Domstolen dog undlod at udtale sig om betegnelsens generiske karakter. Anmodningen om registrering ligger stadig hos Kommissionen og vil igen blive taget op i lyset af de supplerende oplysninger, der fremkommer. Hvorom alting er har Domstolen i andre tilfælde bekræftet Kommissionens fremgangsmåde og retningslinjer i forbindelse med registreringen.

62. Visse erhvervsdrivende begynder at benytte fællesskabsbetegnelserne BOB og IGP, der blev vedtaget i 1998 [6], for at øge synligheden af deres produkter i overensstemmelse med disse europæiske kvalitetsgarantisystemer.

[6] Forordning (EF) nr. 1726/98, EFT L 224 af 11.8.1998, s. 1.

63. Gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 2082/92 om specificitetsattestering af landbrugsprodukter og levnedsmidler [7], forbliver meget beskeden, da kun seks betegnelser er registreret. Som foreskrevet har Kommissionen udarbejdet en rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om retningslinjerne for anvendelse af denne forordning. Rapporten fremhæver de problemer, man er stødt på, navnlig i forbindelse med indsigelsesproceduren mod registreringer og i forbindelse med typen af juridisk beskyttelse af betegnelserne.

[7] EFT L 208 af 24.7.1992 , s. 9.

64. Kampagnen for at udbrede befolkningens kendskab til betegnelserne (BOB = beskyttet oprindelsesbetegnelse), IGP = (beskyttet geografisk angivelse), STG = garanti for traditionel specialitet) blev afsluttet i slutningen af 1998. Kampagnen er ved at blive evalueret.

65. I 1999 skete der en meget vigtig udvikling i drøftelserne i Verdenshandelsorganisationen (WTO) om gennemførelsen af ADPIC-aftalen (handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder). Spørgsmålet om beskyttelse af geografiske benævnelser og oprindelsesbetegnelser har med denne aftale fået en international rækkevidde. Forordning (EØF) nr. 2081/92 bør således ændres, så der fastsættes klare retningslinjer for, hvordan tredjelande, der er medlemmer af WTO, kan registrere deres produkter som BOB eller IGP og deltage i indsigelsesproceduren mod registrering som BOB eller IGP, såfremt de har en legitim interesse heri.

66. Med vedtagelsen i 1991 af forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler [8] har Fællesskabet skabt lovgivningsmæssige rammer, der sikrer, at økologiske landbrugsprodukter opfylder en række veldefinerede produktionsbestemmelser og er underlagt et specifikt tilsyn, så man kan opfylde forventningerne hos de forbrugere, der er interesserede i denne type landbrugsprodukter.

[8] EFT L 198 af 22.7.1991, s. 9.

>TABLE POSITION>

iste over de BOB, IGP og STG registreringer, der er foretaget i 1999

Økologisk landbrug

67. Den 27.-28. maj 1999 tilrettelagde den østrigske regering og Kommissionen i fællesskab en konference om "Økologisk landbrug i Den Europæiske Union - Perspektiver for det 21. århundrede" i Baden (Østrig). På denne konference blev det fastslået, at antallet af hektar, der dyrkes økologisk eller er ved at overgå til økologisk produktion, er steget fra omkring 900 000 hektarer i 1993 til omkring 2,9 millioner hektarer i 1998. Det blev anslået, at denne landbrugsforms vækstpotentiale er så stort, at det vil kunne vokse fra de nuværende 2% af det dyrkede areal til gennemsnitligt 5-10% af det dyrkede landbrugsareal i Europa i 2005. Udover virkningerne af ovennævnte lovgivning og fællesskabsstøtteforanstaltningerne til fordel for landbrugsmetoder, der tager hensyn til miljøet, synes denne udvikling især at være resultatet af en voksende interesse blandt forbrugere og producenter for et landbrug, der tager særligt hensyn til miljøet.

68. Den 19. juli 1999 vedtog Rådet forordning (EF) nr. 1804/99 [9] om indføjelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordning (EØF) nr. 2092/91. Som følge heraf er alle landbrugsprodukter og levnedsmidler, der stammer fra økologisk landbrug, med undtagelse af animalsk produktion af mindre omfang, fra 24. august 2000, den dato, hvor forordningen træder i kraft, underlagt de produktionsregler og tilsynsforanstaltninger, der foreskrives i denne forordning.

[9] Rådets forordning (EF) nr. 1804/1999 af 19. juli 1999 om indføjelse af bestemmelser om animalsk produktion i forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler, EFT L 222 af 24.8.1999, s. 1.

Salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter

69. I forbindelse med de programmer, der gennemføres direkte af Kommissionen, blev der indledt en ny toårig kampagne for tekstilhør. Den syvende kampagne for olivenolie blev indledt, idet der tages hensyn til resultaterne af vurderingen. Den nye kampagne oplyser forbrugerne såvel som ernæringseksperterne om olivenoliens sundhedsmæssige kvaliteter.

70. Med hensyn til de programmer, der gennemføres indirekte, blev støttekampagnerne for mælk og mejeriprodukter, kvalitetsoksekød, æbler, citrusfrugter og druesaft videreført. Også for disse sektorer var vurderingsrapporterne opmuntrende. Kampagnen for logoet, der identificerer landbrugsprodukter fra EU's oversøiske departementer, blev afsluttet.

71. Støtten til kvalitetsoksekød og kvalitetskalvekød blev videreført og bidrog til at stabilisere forbruget. På grundlag af forordning (EF) nr. 2702/1999 [10] blev der udviklet informationsforanstaltninger om det nye mærkningssystem for okse- og kalvekød.

[10] (EFT L 327 af 14.12.1999, s. 7)

72. Den tredje række støtteprogrammer for blomster og levende planter blev indledt i 14 medlemsstater.

73. Rådet har vedtaget en rammeforordning om oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande, der vil åbne nye muligheder for at udbrede kendskabet til EU's produktion.

74. Budgettet for disse var (i mio. euro):

// Beløb afsat i 1999

Olivenolie

Tekstilhør

Druesaft

Æbler/citrusfrugt

Information om mærkning af oksekød

Kvalitetsoksekød

Mælk og mejeriprodukter

Kvalitetsprodukter fra regionerne i Fællesskabets yderste periferi

Blomster og levende planter // 18,2

2,5

7,1

6,5

1,0

* træder i kraft i 2000

Forskning inden for landbruget

Indledning

75. Forskningsaktiviteterne inden for landbrug, skovbrug og udvikling af landdistrikter er blevet gennemført inden for rammerne af særprogrammet "Livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer" under det igangværende femte rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration [11] (1998-2002). Parallelt hermed er der blevet gennemført forskningsaktiviteter inden for bevarelse, karakterisering, indsamling og udnyttelse af genetiske ressourcer inden for landbruget på grundlag af forordning (EF) nr. 1467/94.

[11] Beslutning 1999/182/EF, EFT L 26 af 1.2.1999, s. 1.

Særprogrammet "Livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer [12] (1998-2002) inden for det femte rammeprogram

[12] Beslutning 1999/167/EF, EFT L 64 af 12.3.1999, s. 1.

76. Det femte rammeprogram omfatter 4 tematiske og 3 horisontale særprogrammer. Særprogrammet "Livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer" vedrører FTU-prioriteter inden for landbrug, skovbrug og udvikling af landdistrikter. Det består af 6 nøgleaktioner, generiske aktioner og støtte til forskningsinfrastruktur. Nøgleaktion 5, "Bæredygtigt landbrug, fiskeri og skovbrug samt integreret udvikling af landdistrikterne, herunder bjergområderne" og nøgleaktion 2 "Bekæmpelse af infektionssygdomme" udgør det vigtigste grundlag for FTU-aktiviteter inden for de relevante områder.

77. Den første indkaldelse af forslag til særprogrammet "Livskvalitet og forvaltning af de levende ressourcer" blev offentliggjort den 6. marts 1999 med to frister:

- Den første frist for denne indkaldelse var fastsat til juni 1999. 1 020 svar blev indsendt. Der blev indsendt i alt 192 forskningsforslag inden for de områder, der var omfattet af denne tidsfrist, under nøgleaktionerne 5 og 2. Efter en uafhængig evaluering af disse forslag blev 7 forslag om infektionssygdomme hos dyr opstillet på hovedlisten under nøgleaktion 2 og 34 forslag (4 om diversificering; 14 om plantesundhed; 4 om dyresundhed og -velfærd; 7 om skovbrug; 5 om støtte til den fælles landbrugspolitik) opstillet på hovedlisten under nøgleaktion 5. Kontraktforhandlingerne blev afsluttet i november 1999 og projekterne begyndte fra februar 2000. Det samlede EU-bidrag beløber sig til 54 mio. euro.

- Den anden frist blev fastsat til 15. november 1999. Kortlister vil blive udarbejdet og kontrakter blev iværksat i 2000.

78. Der blev ligeledes indsendt, evalueret og udvalgt forslag til uddannelsesstipendier, ledsageforanstaltninger og specifikke foranstaltninger til fordel for SMV inden for landbrug, skovbrug og udvikling af landdistrikter efter en åben indkaldelse af forslag.

79. Kommissionen bistås af medlemsstaterne via programudvalget for forvaltning af hele særprogrammet. Derudover findes der eksterne rådgivningsgrupper, som beskæftiger sig med FTU-prioriteter inden for nøgleaktionerne. Disse grupper består af uafhængige eksperter med kapacitet inden for alle interesseområder under nøgleaktionerne.

80. Ud over den aftale, der er indgået med EØS-landene, er der underskrevet samarbejdsaftaler med 11 ansøgerlande og Israel. Disse aftaler giver adgang på lige fod til det femte rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration for organisationer fra disse lande.

Forvaltning af FTU-kontrakter

1.1.2.1. Fjerde rammeprogram (1994-1998)

81. Under FTU-programmet FAIR var 183 projekter blevet iværksat i begyndelsen af 1999, og 63 af dem forventes at blive afsluttet i årets løb. Der gennemføres i øjeblikket 12 FTU-projekter inden for smitsom spongiform encephalopati.

Projekter vedrørende genressourcer inden for landbruget

82. Efter en indkaldelse af forslag med frist den 9. juli 1998 blev der udvalgt 6 forslag til et samlet EU-bidrag på 2,6 mio. euro i 1999. Generaldirektorat Landbrug bistås ved forvaltningen af programmet af en komité for genressourcer bestående af repræsentanter for medlemsstaterne.

83. Endelig skal det bemærkes, at forvaltningen af forskningsaktiviteter inden for FTU rammeprogrammerne efter omstruktureringen af Kommissionen blev overført til Generaldirektorat Forskning pr. 1. oktober 1999.

Forenkling af landbrugslovgivningen

84. Kommissionens forenklingsindsats i 1999 har været fokuseret på to hovedaspekter: for det første at nedbringe den administrative arbejdsbyrde, som den fælles landbrugspolitik pålægger landmændene og de administrative myndigheder; for det andet at gøre landbrugslovgivningen så klar, transparent og lettilgængelig som muligt.

Forenkling

1.1.2.2. Forenkling af den fælles landbrugspolitiks regler

85. Reformen af den fælles landbrugspolitik inden for rammerne af Agenda 2000 pakken indebærer en omfattende forenkling inden for forskellige sektorer. Agenda 2000 har ligeledes ført til et betydeligt fald i antallet af gældende forordninger, hvorved lovgivningen er blevet mere forståelig og tilgængelig. Endvidere blev der indført nogle ændringer med olivenoliereformen i juni 1998, der vil lette forvaltningen af og forbedre kontrollen med systemet.

1.1.2.3. Høring af de nationale betalingskontorer

86. Kommissionen har opfordret de nationale EUGFL betalingskontorer til at fremsætte forslag til en forenkling af de administrative regler og procedurer. Nogle af disse er allerede blevet gennemført inden for rammerne af Agenda 2000 eller har været genstand for separate beslutninger vedtaget af Kommissionen, mens der stadig arbejdes på andre, som kan føre til yderligere forslag til forenkling.

Transparens

1.1.2.4. Uformel konsolidering af landbrugslovgivningen på de elleve officielle sprog

87. Efterhånden som landbrugslovgivningen ændres via forskellige retsakter, indarbejdes alle ændringer i enkelte, korrekte og ajourførte udgaver. De stilles gradvist til rådighed for den brede befolkning og de nationale administrationer via Internet. Selv om de konsoliderede udgaver ikke er bindende, letter de dog søgningen efter gældende regler betydeligt for alle, der har interesse i den fælles landbrugspolitik. De vil således medvirke til at undgå forvirring og nedbringe risikoen for fejlfortolkninger. Der findes allerede en første række af konsoliderede retsakter, og processen vil blive fuldført for hele landbrugslovgivningen inden for de kommende år.

1.1.2.5. Ophævelse af landbrugslovgivning, der ikke længere er gældende

88. Landbrugslovgivning, der formelt stadig er i kraft, men som ikke længere er gældende, skal ophæves. Dette vil forenkle brugernes adgang til den lovgivning, der stadig er relevant. Kommissionen har påtaget sig at kontrollere hele landbrugslovgivningen og træffe passende foranstaltninger. Indtil nu er omkring 300 retsakter blevet ophævet.

1.1.2.6. Standardisering af Kommissionens publikationer om eksportrestitutioner

89. Der anvendes i øjeblikket forskellige systemer i forskellige sektorer til at angive destinationer i forbindelse med fastsættelse af eksportrestitutioner. De nuværende systemer er ofte komplekse og gør forordningerne om eksportrestitutioner vanskelige at læse og forstå. Dette indebærer en indlysende risiko for misforståelser og fejl. Kommissionen har for at løse disse problemer arbejdet på at standardisere sine publikationer om eksportrestitutioner. Når det nye system er vedtaget, vil det lette den elektroniske udveksling af data og information mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Dette vil forbedre gennemførelsen af reglerne.

Statsstøtte

Indledning

90. I 1999 modtog Kommissionen 292 anmeldelser af statsstøtte inden for landbrugssektoren og den agroindustrielle sektor. Størstedelen af anmeldelserne kom fra Italien, Tyskland og Belgien (dioxinkrisen). Antallet har dog ikke nødvendigvis nogen betydning. Nogle af anmeldelserne vedrører enkelttilfælde og/eller engangsforanstaltninger, der kan strække sig fra relativt enkel støtte til salgsfremmende foranstaltninger til komplicerede tilfælde af støtte til omstrukturering. Andre anmeldelser vedrører støtteordninger af ubegrænset varighed, der ofte er udformet som detaljerede nationale eller regionale retsakter, der sigter mod at skabe generelle rammer for statsstøtte i den pågældende medlemsstat eller region, og som omfatter forskellige typer af støtteforanstaltninger. I 1999 indledte Kommissionen ligeledes en undersøgelse af 42 støtteforanstaltninger, der ikke var blevet anmeldt tidligere under artikel 88, stk. 3, i EF-traktaten. Kommissionen afsluttede to undersøgelser af eksisterende støtteordninger, hvilket resulterede i forslag til passende foranstaltninger i henhold til artikel 88, stk. 1, i EF-traktaten. Kommissionen godkendte i alt 249 foranstaltninger. Adskillige af disse foranstaltninger blev godkendt efter, at den pågældende medlemsstat accepterede at ændre dem, eller havde ændret dem, for at bringe dem i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne om statsstøtte. Kommissionen har indledt den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure i 16 tilfælde, hvor de pågældende foranstaltninger rejste alvorlig tvivl om foreneligheden med fællesmarkedet. Kommissionen afsluttede den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure i 25 tilfælde, idet den i 13 af disse tilfælde traf en negativ beslutning. I alle de tilfælde, hvor der blev truffet en negativ beslutning, og den pågældende medlemsstat allerede havde udbetalt statsstøtten, krævede Kommissionen, at den udbetalte statsstøtte blev tilbagebetalt.

91. I 1999 vedtog Kommissionen efter multilaterale høringer med medlemsstaterne nye omfattende fællesskabsrammebestemmelser om statsstøtte inden for landbrugssektoren [13]. Kravet om en tydelig henvisning til Kommissionens praksis i forbindelse med de forskellige former for støtte, der kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet, og ikrafttrædelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1257/99 [14] gav anledning til en revision, ajourføring og konsolidering af de regler, som Kommissionen anvender, når den vurderer medlemsstaternes forslag om at yde statsstøtte til landbruget i forbindelse med en af de undtagelser, der er omhandlet i artikel 87, stk. 2 og stk. 3, i EF-traktaten. Ved at fastlægge nye klare rammer for de forskellige tilladte typer af statsstøtte tager de nye bestemmelser særlig hensyn til udviklingen inden for landbrugspolitikken, og navnlig til behovet for på den ene side at forbedre og fremme kvaliteten af landbrugsprodukter og på den anden side at beskytte miljøet og kulturarven på landet.

[13] EFT C 28 af 1.2.2000, s. 2.

[14] EFT L 160 af 26.6.1999, s. 80.

92. Nedenstående oversigt omfatter kun nogle af de sager, der rejser interessante, men nogle gange problematiske spørgsmål i forbindelse med statsstøttepolitikken inden for landbrugssektoren og den agroindustrielle sektor. Hvis der i denne tekst ikke specifikt henvises til offentliggørelsen af en beslutning i De Europæiske Fællesskabers Tidende, er beslutningen ikke blevet offentliggjort. De autentiske tekster til beslutningerne, hvorfra alle fortrolige oplysninger er fjernet, kan generelt findes på: http://europa.eu.int/comm/sg/sgb/state_aids

Belgien

93. For så vidt angår statsstøtte i forbindelse med "usædvanlige begivenheder" som omhandlet i artikel 87, stk.2, litra b), i EF-traktaten tillod Kommissionen i 1999, at den belgiske regering ydede støtte til producenter og virksomheder, der blev ramt af den krise, som forureningen af dyrefoder med dioxin udløste. Selv om den kemiske forurening af levnedsmidler ikke kan betragtes som en usædvanlig begivenhed i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b), så mente Kommissionen, at de belgiske myndigheders bekendtgørelse af denne forurening og de nødforanstaltninger, der blev truffet, gjorde det umuligt for producenterne at afsætte deres produkter, og de blev kastet ud i en krisesituation, hvis karakter og virkninger helt klart ikke er sædvanlige og ligger uden for vilkårene for en normal markedsfunktion. Kommissionen mente dog, at begrebet "usædvanlig begivenhed", kun kan finde anvendelse på producenter, der er ofre for en situation, som de på ingen måde kan holdes ansvarlige for.

94. For så vidt angår landbrugsbedrifterne antog den nationale støtte i første omgang karakter af erstatninger og tilskud, der skulle tilbagebetales [15]. Erstatningerne blev udbetalt til fjerkræproducenterne, mens tilskuddene blev udbetalt til svine-, okse- og ægproducenterne. Kommissionen har efterfølgende tilladt, at forskud, der kan kræves tilbagebetalt, omdannes til endelige erstatninger fastsat til 80% af dyrenes kostpris, og de kan under alle omstændigheder ikke være højere end markedsprisen, hvis denne er lavere end 80% af kostprisen [16]. De foranstaltninger, som den belgiske regering traf, havde til formål at kompensere producenterne eller yde dem støtte efter destruktionen af dyr og æg, enten fordi de var forurenet med dioxin, eller fordi de havde passeret deres optimale afsætningsstadie og måtte destrueres af hensyn til dyrevelfærden eller folkesundheden. Sidstnævnte foranstaltninger ramte navnlig besætninger, der var anbragt under arrest og derfor underlagt et forbud mod afsætning af produktionen.

[15] Sag NN 87/99, NN 88/99, NN 89/99, N 380/99 og N 386/99, Kommissionens beslutning af 20.7.1999 (EFT C 253 af 4.9.1999, s. 14).

[16] Sag N 510/99, N 511/99, N 512/99 og N 513/99, Kommissionens beslutning af 29.9.1999 (EFT C 326 af 13.11.1999, s. 10).

95. Støtten til virksomheder, der ejede produkter af animalsk oprindelse, antog ligeledes form af forskud, der kan kræves tilbagebetalt, for at hindre, at producenter, som havde måttet destruere deres forurenede produkter eller produkter, hvis forældelsesdato ville blive overskredet som følge af de beskyttelsesforanstaltninger, den belgiske regering [17] indførte, gik fallit. I samme forbindelse tillod Kommissionen en anden foranstaltning, der havde til formål at holde producenter af fersk kød og kødprodukter af svine-, okse- og fjerkrækød, der kunne være forurenet med dioxin, skadesløse, efter at disse produkter var blevet beordret destrueret [18]. Disse produkter var anbragt under arrest eller var eventuelt blevet destrueret, fordi de ikke kunne frigives til salg, og fordi enhver mistanke om forurening ikke kunne fjernes. Denne foranstaltning, der havde til formål at beskytte forbrugerne, blev anset for at være forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), som støtte til fremme af udviklingen af de pågældende sektorer. Kommissionen har ligeledes godkendt, at den belgiske stat påtager sig udgifterne til analyser og til destruktion af dyr og produkter, der er omfattet af ovenstående foranstaltninger [19]. Kommissionen har i henhold til sin normale praksis tilladt, at staten afholder alle disse udgifter, da kvalitetskontrollen af de pågældende produkter samt destruktionen af disse var nødvendiggjort af fællesskabsbestemmelser og/eller nationale bestemmelser.

[17] Sag NN 95/99 og N 384/99, Kommissionens beslutning af 20.7.1999 (EFT C 253 af 4.9.1999).

[18] Sag N 434/99, N 435/99 og N 447/99, Kommissionens beslutning af 16.8.1999 (EFT C 264 af 18.9.1999).

[19] Sag NN 90/99, Kommissionens beslutning af 20.7.1999 (EFT C 253/99 af 4.9.1999) og sag N 514/99 og N 509/99, Kommissionens beslutning af 29.9.1999 (EFT C 326 af 13.11.1999).

96. Den belgiske dioxinkrise indebar også en godkendelse af, at de foranstaltninger, der indgik i aftalen mellem den belgiske stat og den belgiske banksammenslutning [20], udgjorde en statsstøtte. Aftalen vedrørte en låneordning, der skulle forhindre at grundlæggende sunde landbrugsvirksomheder gik fallit på grund af en indtægtsnedgang som følge af den destabilisering af markedet, som forureningen af visse fodertyper med dioxin og de foranstaltninger, der blev truffet i forbindelse hermed, medførte. Ordningen bestod i en fælles indsats fra den offentlige og den private sektor, og gik ud på, at den offentlige sektor skulle garantere 50% af de udlånte beløb, mens banksektoren skulle påtage sig risikoen for de resterende 50% og give afkald på dens normale rentemargen, idet renten skulle være den højeste belgiske minimumsudlånsrente minus 30 basispoint (bankernes kostpris). Kun virksomheder, der var grundlæggende sunde og levedygtige, og som havde oplevet et stort fald i omsætningen mellem juni og september 1999 (25% over en periode på to måneder eller 40% i en enkelt måned) ville være støtteberettigede. Anmeldelsen indeholdt to støtteelementer i den i artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten omhandlede betydning. For det første var det vigtigste støtteelement en statsgaranti. For det andet skulle udgifterne til de revisorer, der skulle konstatere tabet, afholdes af staten. Statsgarantielementet blev anset for at være foreneligt med artikel 87, stk. 2, litra b), i EF-traktaten, idet Kommissionen tidligere havde konkluderet, at arten og omfanget af de begrænsninger, der var nødvendige for at beskytte folkesundheden i forbindelse med den dioxinkrise, der ramte levnedsmidler og dyrefoder produceret i Belgien, var en usædvanlig begivenhed i den i artikel 87, stk. 2, litra b), anførte betydning. Statsgarantien beløb sig til en støtte på under 6,05% af det samlede lån. Endvidere lovede de belgiske myndigheder at sikre, at de enkelte modtagere ikke ville blive overkompenseret for deres tab. Statens betaling af udgifterne til revisorerne blev betragtet som en støtte på lempelige vilkår, og det er Kommissionens faste praksis at acceptere støttesatser på op til 100%.

[20] Sag N 499/99, Kommissionens beslutning af 7.9.1999 (EFT C 288 af 9.10.1999).

97. Kommissionen besluttede at indlede den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure med hensyn til en foranstaltning om støtte til landmænd som kompensation for, at de ikke længere må sprede mere end en vis mængde gødning (den maksimale mængde ændrer sig hvert år), som de belgiske myndigheder havde anmeldt [21]. Denne foranstaltning kan henhøre under punkt 3.4 i fællesskabsrammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse [22], hvoraf det fremgår, at driftsstøtte i visse undtagelsestilfælde kan tillades, hvis følgende betingelser er opfyldt: i) støtten må kun være en kompensation for de produktionsomkostninger, der ligger ud over de traditionelle omkostninger; ii) støtten skal være midlertidig og principielt degressiv; iii) støtten skal være nødvendig for at opveje nedsat, navnlig international, konkurrenceevne. Endvidere tager Kommissionen normalt også i betragtning, hvad de pågældende virksomheder skal gøre til gengæld for at mindske den af dem forårsagede forurening. I dette tilfælde indledte Kommissionen den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure, da den var i tvivl om, hvorvidt disse betingelser var opfyldt. Støtten ser ikke ud til at være hverken midlertidig eller degressiv, det så ud til, at støtten ikke var nødvendig for at opveje tab af konkurrenceevne, og endelig så det ikke ud til, at landmændene skulle gøre noget for at mindske den af dem forårsagede forurening. Endvidere var den mængde gødning, der kunne spredes pr. hektar i henhold til foranstaltningen, sandsynligvis en overtrædelse af nitratdirektivet (Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget). Derfor ser der ikke ud til at være nogen grund til at yde støtte.

[21] Sag C 12/99 (ex N 380/98), Kommissionens beslutning af 17.2.1999 (EFT C 129 af 8.5.1999).

[22] EFT C 72 af 10.3.1994, s. 3.

Danmark

98. I en dansk sag [23] anvendte Kommissionen for første gang sin meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne [24] på landbrugssektoren. Sagen vedrørte en genindførelse af et loft over den kommunale grundskyld, som opkræves på jord, der anvendes til primær produktion. Foranstaltningen, der udgjorde en ændring til loven om kommunal grundskyld fra 1990, skulle gælde i skatteårene 1999 og 2000. Det loft, som Danmark foreslog (0,008%), var lavere end det loft (0,015%), som Kommissionen havde godkendt i sine to tidligere beslutninger om grundskyld for henholdsvis 1994-1996 og 1997. Disse omfattede jord anvendt til landbrug, gartneri og planteskoler. Den aktuelle foranstaltning indebar ligeledes en udvidelse af skatteloftet til også at gælde skovbruget. Baggrunden for loftet er hovedsageligt at imødegå stigningerne i jordpriserne og dermed i grundskylden, der forårsages af faktorer, som ikke kan tilskrives den primære produktion. Forskellene i beskatningssatsen (fra 0,006-0,024% til 0,006-0,008%) ville ligeledes blive nedbragt. Kommissionen har i sine tidligere beslutninger om grundskyld ikke ment, at et loft over grundskylden udgjorde en støtte. De danske myndigheder forsikrede, at de forudsætninger, som lå til grund for Kommissionens tidligere beslutninger, ikke havde ændret sig. Kommissionen gjorde i sin beslutning endnu en gang rede for sin holdning i de to tidligere tilfælde, dvs. at foranstaltningen, selv om den er selektiv, ikke udgør en statsstøtte i den i artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten anførte betydning. Som yderligere argumenter til at underbygge denne beslutning, blev der i beslutningen taget hensyn til, at foranstaltningen finder anvendelse på hele den primære produktionssektor, og til jordens specifikke beskaffenhed i forbindelse med primær produktion.

[23] Sag N 53/99, Kommissionens beslutning af 9.6.1999 (EFT C 213 af 24.7.1999).

[24] EFT C 384 af 10.12.1998, s. 3.

99. Kommissionen har besluttet at indlede den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure med hensyn til en støtteforanstaltning, som Danmark har anmeldt, og som indebærer en ændring af den danske fjerkræafgiftsfond, en parafiskal støtteordning [25]. Det specifikke formål med den anmeldte foranstaltning var at gøre det muligt for fjerkræafgiftsfonden at finansiere en del af udgifterne til vaccination af slagtekyllinger mod Gumboro, en fjerkræsygdom, der medfører øget dødelighed blandt slagtekyllinger. Støtten skulle udbetales med tilbagevirkende kraft til ejere, hvis fjerkræflokke blev vaccineret i forbindelse med en vaccinationskampagne. Da den pågældende sygdom ikke var omfattet af hverken den danske lovgivning eller fællesskabslovgivningen om dyresygdomme, opfyldte støtten ikke alle de kumulative betingelser, der i henhold til Kommissionens stadfæstede praksis, skal opfyldes for, at statsstøtte til bekæmpelse af epizootiske sygdomme og plantesygdomme kan anses for at være forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c, i EF-traktaten (obligatoriske fællesskabsforanstaltninger eller nationale foranstaltninger, infektioner, der berører befolkningen, støttens forebyggende og/eller kompenserende karakter, ingen overkompensering af individuelle virksomheder, overensstemmelse med Fællesskabets veterinærlovgivning). Derudover var Kommissionen i tvivl med hensyn til kravet om, at støtten kun må vedrøre infektioner, der berører befolkningen, og ikke må ydes til dækning af omkostninger i tilknytning til normale virksomhedsrisici, navnlig i betragtning af et tidligere udbrud af Gumboro i 1990'erne og eksistensen af en frivillig Gumboro-fond for industrien. Efter at proceduren var indledt, trak de danske myndigheder deres anmeldelse tilbage.

[25] Sag C 15/99 (ex N 489/98), Kommissionens beslutning af 23.6.1999.

Tyskland

100. I 1999 meddelte Kommissionen Tyskland den endelige negative beslutning om støtte, som den tyske regering havde ydet under loven "Entschädigungs- und Ausgleichsleistungsgesetz" (EALG) [26]. Loven indeholder en ordning for opkøb af jord til nedsatte priser i det tidligere Østtyskland, der for nogle støttemodtageres vedkommende antog form af statsstøtte. Kommissionen fastslog, at fordelene ved en nedsat købspris for kategorien af "Wiedereinrichter" (genbosatte landmænd) og "juristische Personen" (juridiske enheder), der omfatter mindst en "Wiedereinrichter", kan udgøre en kompensation for et tab (ekspropriering af jord og/eller mulig ødelæggelse af gårdens inventar), men dette gælder ikke for "Neueinrichter" (nybosatte landmænd), andre juridiske enheder og eventuelt andre støttemodtagere, der ikke er omfattet af den pågældende lov. For sidstnævnte kategori vil støtten udgøre en statsstøtte i henhold til artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten, da de ikke har været udsat for ekspropriering eller lignende tab. Støttesatsen forekom at være for høj sammenlignet med de satser, som Kommissionen normalt kan acceptere ved køb af landbrugsjord i normale regioner (dvs. regioner, der ikke er klassificeret som værende ugunstigt stillet). Derudover forekom den pågældende støtte at være diskriminerende, og den udgjorde derfor en overtrædelse af artikel 12, artikel 34, stk. 3, og artikel 43 i EF-traktaten, i betragtning af kravet om, at visse støttemodtagere skulle være bosiddende i det tidligere Østtyskland den 3. oktober 1990, et krav, der i praksis kun kan opfyldes af (øst)tyske statsborgere.

[26] Sag C 17/98, Kommissionens beslutning af 20.1.1999 (EFT L 107 af 24.4.1999).

101. I 1999 blev en ændret udgave af jordopkøbsprogrammet meddelt Kommissionen, der har godkendt den nye udgave [27]. De problemer, som førte til den delvis negative beslutning, er blevet løst:

[27] Sag N 506/99, Kommissionens beslutning af 22.12.1999 (endnu ikke offentliggjort).

- I den delvise endelige negative beslutning af 20.1.1999 om den gamle EALG fandt Kommissionen, at bosættelseskravet på et givet tidspunkt for at få adgang til programmet udgjorde forskelsbehandling (i praksis kunne kravet kun opfyldes af (øst)tyskere). Alle sådanne datoer er fjernet i det nye program.

- Kommissionen gjorde endvidere indsigelse mod støtteintensiteten for køb af landbrugsjord uden for ugunstigt stillede områder. Støttesatsen ligger nu på linje med de satser, som Kommissionen sædvanligvis godkender. Enhver støtte, der ydes ud over den gamle EALG, vil blive inddrevet med renter som fastsat i Kommissionens beslutning af 20.1.1999.

102. I betragtning af de tyske myndigheders forsikringer har Kommissionen klart fastslået, at der er tilstrækkelig jord til at udbedre enhver forskelsbehandling, uden at de kontrakter, som blev indgået under den gamle EALG, skal ophæves. For så vidt øvrige elementer i den nye ordning prioriterer østtyskere højere i de tilfælde, hvor de øvrige kriterier er ens, stemmer en sådan præference overens med formålet med omstruktureringen af landbruget i de nye delstater, idet det samtidigt sikres, at mulige købere, som selv eller hvis familie boede og arbejdede i DDR i mange årtier, kan deltage. Dette formål blev godkendt i Kommissionens beslutning af 20.1.1999, og det er ikke omstridt.

103. Kommissionen finder derfor, at den nye ordning, som den tyske regering har foreslået, vil lette udviklingen af erhvervsaktiviteter. Foranstaltningen falder derfor ind under EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c).

104. Kommissionen besluttede at indlede den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure med hensyn til støtte til salgsfremmende foranstaltninger udbetalt af Tyskland, Mecklenburg-Vorpommern. Støtten består i en række foranstaltninger, der kan opdeles i "støtte på lempelige vilkår" og støtte til salgsfremmende foranstaltninger. Det er Kommissionens stadfæstede praksis at tillade 100% støtte til støtte på lempelige vilkår såsom støtte til deltagelse på markeder, i seminarer, støtte til markedsforskning osv. Støtte til salgsfremmende foranstaltninger skal være i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse om statens deltagelse i salgsfremmende foranstaltninger for landbrugs- og fiskeriprodukter [28] og, såfremt de salgsfremmende foranstaltninger består i reklame, med rammerne for national støtte til reklame for landbrugsprodukter og visse produkter, der ikke er opstillet i bilag I til EF-traktaten, ekskl. fiskeprodukter [29]. En af hovedforudsætningerne for, at der kan ydes støtte til salgsfremmende foranstaltninger er, at artikel 28 i EF-traktaten overholdes. I en tidligere beslutning anså Kommissionen denne forudsætning for at være opfyldt [30]. Kommissionen behandlede imidlertid igen det materiale, som de tyske myndigheder havde indsendt som eksempel, inden den traf den aktuelle beslutning. I første omgang ser det ikke ud til, at dette salgsfremmende materiale indeholder andre budskaber end, at produkterne stammer fra Mecklenburg-Vorpommern. Derfor er det tvivlsomt, både om der findes en rimelig balance mellem henvisningerne til produktets kvaliteter og varieteter og dets nationale oprindelse (et krav i ovennævnte meddelelse) og om foranstaltningen er i overensstemmelse med artikel 28 i EF-traktaten. Endvidere blev der i forbindelse med foranstaltningen kun ydet støtte til bedrifter med registreret adresse i Mecklenburg-Vorpommern, hvilket ser ud til at være en overtrædelse af artikel 43 i EF-traktaten. Som en reaktion på indledningen af proceduren oplyste de tyske myndigheder, at de ville ændre foranstaltningen: det materiale, der var fremsendt som eksempel, ville ikke blive brugt, og de nationale myndigheder garanterede endvidere, at fremtidigt salgsfremmende materiale ville være i overensstemmelse med artikel 28 i EF-traktaten, og de påtog sig at sende Kommissionen en årsrapport med eksempler på det salgsfremmende materiale, der anvendes. Endelig ville kravet om, at støttemodtagerne skulle have en registreret adresse i Mecklenburg-Vorpommern, blive ophævet. Efter gennemførelsen af disse ændringer besluttede Kommissionen at afslutte proceduren og træffe en positiv beslutning [31].

[28] EFT C 272 af 28.10.1986, s. 3.

[29] EFT C 302, af 12.11.1987.

[30] Sag NN 27/97, Kommissionens beslutning af 18.6.1997 (EFT C 334 af 5.11.1997).

[31] Sag C 23/99, Kommissionens beslutning af 25.11.1999 (EFT L 37 af 12.2.2000 s. 3).

105. I en tysk sag undersøgte Kommissionen, hvorvidt fritagelse for afgifter på elektricitet og olie, der til dels fandt anvendelse på landbrugssektoren [32], var i overensstemmelse med punkt 3.4 i miljøbestemmelserne [33]. De tyske myndigheder havde anmeldt en fritagelse i tre år. Støtten var derfor midlertidig, men ikke degressiv. Kommissionen gav dog i dette tilfælde afkald på kravet om en degressiv støtte under hensyntagen til dens eksisterende praksis i forbindelse med fortolkning af retningslinjerne. Det faktum, at de fleste andre lande endnu ikke har energiafgifter, er ikke en acceptabel begrundelse for udbetaling af støtten, men i dette tilfælde accepterede Kommissionen, at den midlertidige hjælp, som denne støtteforanstaltning var et udtryk for, var nødvendig for, at landmændene kunne tilpasse sig nye konkurrenceforhold. Selv om Kommissionen bemærkede, at der ikke fandtes nogen juridisk forpligtelse for landbrugssektoren til at yde noget til gengæld, blev det til slut godtaget, at landmændene skulle investere i en nedbringelse af deres energiforbrug. På grund af afgiftsfritagelsens begrænsede karakter inden for landbrugssektoren (producenterne skal fortsat betale 20% af afgiften) og den store ekstra nettoafgiftsbyrde, som foranstaltningen ville resultere i, forekom det, at den primære landbrugsproduktion havde et væsentligt incitament til at foretage energibesparelser.

[32] Sag NN 47/99, Kommissionens beslutning af 21.4.1999 (EFT C 166 af 12.6.1999).

[33] EFT C 72 af 10.3.1994.

106. Kommissionen indledte også proceduren med hensyn til tre støtteprojekter vedrørende redning eller omstrukturering af selskaber i de nye tyske delstater [34]. Efter at proceduren var indledt, blev en af meddelelserne trukket tilbage. De øvrige meddelelser er fortsat ved at blive undersøgt.

[34] Sag C 71/99 (ex N 258/98), Kommissionens beslutning af 13.10.1999 (EFT C 359 af 11.12.1999), sag C 73/99 (ex NN 90/97), Kommissionens beslutning af 26.10.1999 (endnu ikke offentliggjort), sag C 16/99 (ex NN 108/98), Kommissionens beslutning af 3.3.1999 (EFT C 120 af 1.5.1999).

Grækenland

107. I 1999 vedtog Kommissionen en endelig negativ beslutning om det græske bomuldsselskabs drift, idet dette organ finansieres via en parafiskal afgift på 1% af den samlede værdi af importeret bomuld [35]. Det græske bomuldsselskab er et offentligt organ, der varetager institutionelle opgaver i bomuldssektoren og yder statsstøtte til sektoren (faglig bistand, kvalitetskontrol og forskning). Kommissionen mente, at støtten som sådan var forenelig med fællesmarkedet. Denne støtte blev imidlertid finansieret via opkrævning af en parafiskal afgift ikke blot på hjemlige produkter, men også på importeret bomuld. Ud over at være uforenelige med Kommissionens politik for parafiskale afgifter, forekom disse foranstaltninger ligeledes at være i modstrid med traktaten om Grækenlands tiltrædelse. Grækenland skal i forlængelse af beslutningen ændre ordningen, anmelde Kommissionen ændringerne og geninddrive uberettiget udbetalte beløb.

[35] Sag C 60/94, Kommissionens beslutning af 20.7.1999 (endnu ikke offentliggjort).

Spanien

108. Kommissionen har vedtaget to negative beslutning med anmodning om tilbagebetaling med hensyn til to støtteordninger i regionen Extremadura i Spanien. Støtten svarer til dekret 35/1993 [36], hvori fastlægges linjerne for finansiering af begrænsede behov for kapital til en kampagne for udvikling af landbruget og agrolevnedsmiddelsektoren. Støttemodtagerne er landmænd, landbrugskooperativer og andre sammenslutninger samt de agrolevnedsmiddelindustrier i Extremadura, der underskriver kontrakter om køb af råvarer til industriel forarbejdning med landbrugsbedrifter og husdyravlere i Extremadura. Støtten ydes i form af rentetilskud i forbindelse med lånene til gennemførelse af kampagnen. Støtte nr. 38/99 [37] svarer til bekendtgørelse af 8. juli 1998 om støtte til landbrugsproduktion til industriel forarbejdning i forbindelse med kampagnen 1997/1998. Støttemodtagerne er producenter af gartneriprodukter til industriel forarbejdning i Extremadura, der underskrev kontrakter med virksomheder, der forarbejder havebrugsprodukter fra Extremadura i 1997/98. Støtten er på mellem 1,5 og 5 pesetas pr. kilo peber, drueagurker, kål, løg, broccoli, blomkål, spinat, bønner og kartofler. Da de to støtteordninger er begrænset til producenter eller industrier i Extremadura, der indgår kontrakter om køb af råvarer til industriel forarbejdning med landbrugsindustrier eller -bedrifter i Extremadura, medfører disse to krav en begrænsning af den frie bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne, og de udgør en overtrædelse af artikel 28 og 29 i EF-traktaten. Endvidere ydes støtten for at fremme produktionen af produkter, der er underlagt bestemmelserne i en fælles markedsordning (Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 den fælles markedsordning for frugt og grøntsager). Denne forordning skal betragtes som et fuldstændigt og udtømmende system, som fratager medlemsstaterne enhver ret til at træffe foranstaltninger, der afviger herfra eller medfører en overtrædelse heraf. Med hensyn til støtte nr. C 38/99, må enhver form for støtte, hvis beløb afhænger af den producerede mængde, betragtes som en driftsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet. Endvidere overholder støtte nr. C 37/99 ikke de kriterier, der er opstillet i Kommissionens meddelelse om kortfristede lån med subsidieret rente inden for landbruget [38].

[36] Sag C 37/99 (ex NN 25/99), Kommissionens beslutning af 22.12.1999 (endnu ikke offentliggjort).

[37] Sag C 38/99 (ex NN 26/99), Kommissionens beslutning af 22.12.1999 (endnu ikke offentliggjort).

[38] EFT C 44 af 16.12.1996, s. 2.

Frankrig

109. Kommissionen har besluttet at indlede den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure med hensyn til en foranstaltning anmeldt af Frankrig, som skal fremme produktionen af vin i Charente-regionen, der opfylder forbrugernes krav [39]. Målet med støtten er at sikre en kvalitativ forbedring af vinmarkerne samtidig med, at man forsøger at tilskynde producenter af cognac til at overgå til produktion af "landvin" ved at fremme brugen af bestemte druesorter. Kommissionen har taget hensyn til, at Rådets nye forordning (EF) nr. 1493/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for vin [40], som trådte i kraft den 21. juli 1999 og finder anvendelse fra 1. august 2000, indeholder bestemmelser om opgivelse af arealer, der anvendes til vinmarker, og om omstrukturering og omlægning af sektoren. Kommissionen mente, at de påtænkte foranstaltninger skulle tage hensyn til de nye retningslinjer for den fælles markedsordning, eftersom det program, som de franske myndigheder har fremlagt søger en langsigtet løsning på problemet. Med denne forordning indføres en omstrukturerings- og omlægningsordning for vingårdene, der har til formål at tilpasse produktionen til efterspørgslen på markedet. I artikel 15, litra c), bestemmes det navnlig, at der i gennemførelsesforanstaltningerne, som Kommissionen skal vedtage, indføres bestemmelser, som skal hindre en stigning i produktionspotentialet efter gennemførelsen af omlægningen. Det fremgår af de indsendte oplysninger, at den påtænkte omlægning indebærer produktion af nye "landvin" og dermed en samlet stigning i produktionen af disse vine. Endvidere bestemmes det i artikel 2, stk. 1, i samme forordning, at det frem til den 31. juli 2010 er forbudt at plante druesorter, der er klassificeret som druesorter til persning. Kommissionen konkluderer på baggrund heraf, at et af målene med den nye fælles markedsordning er at forhindre en stigning i vinproduktionen. Kommissionen erkender, at omstillingen til andre druetyper i vingårdene i Charente har den fordel, at produktionen af vin, der ikke kan afsættes, nedbringes, men den mener endvidere, at den efterfølgende stigning i produktionen af "landvin" i Frankrig ikke er i overensstemmelse med principperne i den nye fælles markedsordning for vin og kan medføre en konkurrenceforvridning på vinmarkedet, der ikke i øjeblikket udviser tegn på vækst. Det må tages i betragtning, at de vine, der produceres som følge af omlægningen af vingårdene, kommer ud på det normale vinmarked, hvor de i øjeblikket pr. definition ikke er beregnet for dette marked. Derfor risikerer en udbredt omlægning af vingårdene i høj grad at skubbe problemet over på andre markeder, idet den ville føre til en samlet nettostigning i produktionen af vine, hvilket ville være i modstrid med målsætningerne for den nye fælles markedsordning.

[39] Sag C 70/99 (ex N 79/99), Kommissionens beslutning af 29.9.1999 (EFT C 359 af 11.12.1999).

[40] EFT L 179 af 14.7.1999, s. 1.

Irland

110. Kommissionen har indledt den i artikel 88, stk. 2, i EF-traktaten omhandlede procedure med hensyn til to støtteforanstaltninger, som Irland har anmeldt [41]. Den første foranstaltning [42] er en delforanstaltning (Ewe Premium) under Ewe Supplementary Measure, der består i at stille slagtefaciliteter til rådighed for at fjerne omkring 100 000 frasorterede bjergfår i seks regioner i det vestlige Irland, der er ramt af dårlige vejrforhold og har problematiske jordbundsforhold. Kommissionen mente, at denne foranstaltning så ud til at udgøre en støtte til fåreproducenterne, og udtrykte tvivl om, hvorvidt artikel 87, stk. 2, litra b), kunne anvendes. Foranstaltningen så ud til at skulle modvirke problemer, der skyldtes en økonomisk tilbagegang inden for sektoren, og den kunne derfor ikke anses for at udgøre en kompensation for skader forårsaget af usædvanlige begivenheder. Ved at tillade, at kødet fra de slagtede får blev solgt til menneskeføde, således at det konkurrerede på markedet med andet kød, hvortil der ikke var ydet støtte til slagteomkostningerne, så det endvidere ud til, at de irske myndigheder ikke havde taget de nødvendige skridt til at reducere foranstaltningens indvirkninger på konkurrencen.

[41] Sag C 44/99 (ex NN 23/99 og ex NN 79/99), Kommissionens beslutning af 8.7.1999 (EFT C 280 af 2.10.1999).

[42] Sag C 44/99 (ex NN 23/99, ex N 678/98).

111. Den anden foranstaltning, med hensyn til hvilken proceduren blev indledt, er Scheme of Assistance for Winter Fodder Losses [43] (erstatning for mistet af vinterfoder). Ordningen omfatter 3 delforanstaltninger, der skal yde hjælp til landmænd, der har mistet vinterfoder. Med særlig henvisning til den kompensation, som Special Fodder Hardship fund (SFHF) ydede til landmænd, der ikke var støtteberettigede under den anden foranstaltning, rejste Kommissionen tvivl om, hvorvidt denne kompensation var betinget af og proportional med tabet af vinterfoder som følge af regnfuldt vejr. Faktisk så det ud til at støtten blev udbetalt til alle landmænd, der kunne godtgøre, at deres kvæg led af eller ville komme til at lide af underernæring på grund af fodermangel, uanset årsagen hertil. Derfor mente Kommissionen, at foranstaltningen kunne udgøre en ren driftsstøtte.

[43] Sag C 44/99 (ex NN 79/99, ex N 90/99).

Italien

112. Med hensyn til støtte til omstrukturering meddelte Kommissionen i 1999 Italien dens beslutning om at indlede den i artikel 88, stk. 2 i EF-traktaten, omhandlede procedure med hensyn til et anmeldt projekt, som gik ud på at yde støtte til omstrukturering af virksomheder inden for sektoren for beskyttede landbrugsprodukter (blomster og gartneriprodukter) på Sardinien i Italien [44]. Kommissionen traf denne beslutning, fordi den anmeldte foranstaltning, der indebar finansielle foranstaltninger (indfrielse og genforhandling af gæld), strukturelle foranstaltninger (investeringer) og faglig bistand, ikke så ud til at opfylde betingelserne for, at en støtteordning til omstrukturering af kriseramte virksomheder kan godkendes i henhold til Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder [45]. Støtte til omstrukturering rejser særlige konkurrencespørgsmål over for andre producenter, der klarer sig uden støtte, og over for andre medlemsstater. Derfor kan støtte til omstrukturering kun ydes i tilfælde, hvor det kan påvises, at godkendelse heraf er i Fællesskabets interesse. Dette er kun muligt, når strenge kriterier opfyldes, og der tages fuldt hensyn til de eventuelle konkurrenceforvridende virkninger, støtten kan få. I det aktuelle tilfælde havde Kommissionen sin tvivl i forbindelse med følgende aspekter: 1) de potentielle modtageres finansielle problemer; 2) genopretningen af levedygtigheden for de bedrifter, som var omfattet af den foranstaltning, der var blevet anmeldt; 3) spørgsmålet om, hvorvidt ubehørige konkurrenceforvridninger kunne undgås; 4) støttens proportionalitet med omstruktureringsudgifterne og de fordele omstruktureringen ville medføre; 5) det faktum, at ikke alle støttemodtagerne nødvendigvis ville opfylde alle de krav, der skal opfyldes for, at de kan karakteriseres som SMV, og som er opstillet i stk. 3.2.4 i rammebestemmelserne. En anden grund til at indlede proceduren var, at de nationale myndigheder ikke kunne sikre, at der ikke var tale om en duplikering af støtten til indfrielse af gæld til de samme støttemodtagere, som måske endnu ikke havde tilbagebetalt støtte, som Kommissionen i en tidligere beslutning havde erklæret var uforenelig med fællesmarkedet, og som den havde krævet tilbagebetalt. I henhold til Domstolen udgør en manglende tilbagebetaling under disse omstændigheder en vigtig faktor, der lovligt tages i betragtning, når nye støtteformers forenelighed undersøges (Sag C-355/95 P. Domstolens dom af 15. maj 1997. Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Forbundsrepublikken Tyskland. ECR 1997, side I-2549). Det planlagte budget for støtteforanstaltningen var på 60 mia. ITL (omkring 30 mio. euro).

[44] Sag C 83/98 (ex N 40/98), Kommissionens beslutning af 22.12.1998 (EFT C 187 af 3.7.1999, s. 2).

[45] EFT C 283 af 19.9.1997, s. 2.

113. I 1998 og 1999 anmeldte Italien nogle avancerede former for finansiel støtte til bedrifter til Kommissionen. Navnlig i 1999 godkendte Kommissionen en støtteordning, der skulle øge investeringerne i agrolevnedsmiddelsektoren gennem det statsstøttede holdingselskab RIBS [46]. I henhold til ordningen skulle RIBS erhverve kapitalinteresser i støttemodtagernes bedrifter og yde lån med rentetilskud i en periode på op til 15 år. Godkendelse af denne støtteordning har gjort det unødvendigt at anmelde individuelle investeringsprojekter under en vis tærskel til Kommissionen, så de hurtigere kan godkendes, hvilket udelukkende sker på nationalt plan. De nationale myndigheder accepterede at sende Kommissionen en årlig rapport om gennemførelsen af ordningen. På grundlag af denne rapport vil Kommissionen kunne foreslå eventuelle ændringer til støtteordningen. Investeringsprojekter inden for sukkersektoren og projekter, hvori RIBS samlede deltagelse overstiger 50 mia. ITL (omkring 25 mio. euro), er dog udtrykkeligt udelukket fra aftalen og skal anmeldes individuelt til Kommissionen. I det seneste år har den italienske stat ligeledes som en sikkerhedsforanstaltning anmeldt en række indgreb foretaget af statsejede holdingselskaber, der blev anset for at finde sted "på markedsvilkår". På grund af en lang tradition for støtte til levnedsmiddelsektoren krævede Kommissionen, at Italien, især med hensyn til RIBS' operationer, skulle anmelde sådanne indgreb i henhold til artikel 88, stk. 3, dog ikke meget indlysende tilfælde. Disse indgreb, der normalt sker i form af erhvervelse af kapitalinteresser i andre virksomheder, er ofte knyttet sammen med udviklingsprojekter, der omfatter investeringer, salgsfremmende foranstaltninger, marketing, organisatoriske ændringer osv. I disse tilfælde forventes det statsejede holdingselskab ikke blot at generhverve sin kapital, men også at få et rimeligt afkast af den investerede kapital. Kommissionen har hidtil godkendt én af disse former for interventioner [47]. Andre tilfælde blev anmeldt i 1999, og de er i øjeblikket ved at blive behandlet.

[46] Sag N 619/98, Kommissionens beslutning af 22.12.1998.

[47] Sag N 191/98, Kommissionens beslutning af 22.12.1998.

114. I 1999 vedtog Kommissionen ligeledes en endelig negativ beslutning med hensyn til adskillige italienske støtteforanstaltninger inden for sukkersektoren, hvor støtten blev udbetalt gennem det statslige holdingselskab RIBS mellem 1988 og 1992 [48]. Denne støtte, der var tilknyttet driften af to sukkerfabrikker i det centrale Italien (Abruzzo og Toscana), varierede i art og omfang. Støtten omfattede kommercielle garantier, kapitalinteresser til dækning af tab, udvidelse af kapitalinteresser til investeringer, udvidelse af kapitalinteresser, afkald på privilegerede kreditter, favorable vilkår i forbindelse med salg af offentlig ejendom, lån med rentesubsidier. Kommissionen erklærede størstedelen af ovennævnte støtteordninger for uforenelige med EF-traktaten, krævede, at Italien geninddrev de uberettiget udbetalte beløb inden for to måneder efter meddelelsen af beslutningen, og at Italien inden for den samme tidsfrist skulle oplyse Kommissionen om de foranstaltninger, der blev truffet for at opfylde beslutningen. Italien besluttede at bringe Kommissionens endelige negative beslutning for Domstolen. Efter at denne beslutning var truffet fik Kommissionen meddelelse om 5 andre tilfælde, hvor støtte var blevet tildelt via det statsejede RIBS til virksomheder inden for sukkersektoren mellem 1989 og 1992.

[48] Sag C 56/96, Kommissionens beslutning af 11.5.1999 (EFT L 236 af 7.9.1999), s. 6.

115. Kommissionen har ligeledes vedtaget en endelig negativ beslutning i sag C 36/98 [49] vedrørende støtte, som Italien havde til hensigt at udbetale til små og mellemstore virksomheder i den sydlige del af landet i form af garantier og subsidierede lån til gældssanering i henhold til artikel 2 i lov nr. 341 af 8. august 1995. Da disse lån og garantier ikke var knyttet til investering, og da de ikke blev tildelt for at redde eller omstrukturere kriseramte virksomheder, konkluderede Kommissionen, at de måtte betragtes som driftsstøtte, hvilket er forbudt inden for landbrugssektoren.

[49] Sag C 36/98, Kommissionens beslutning af 10.11.1999 (endnu ikke offentliggjort).

116. I 1999 traf Kommissionen en endelig negativ beslutning vedrørende en støtte, som Italien havde til hensigt at udbetale til ejere af hunavlsdyr af Chianina-racen [50]. Den pågældende støtte udgjorde en del af i alt tre foranstaltninger, der i henhold til de italienske myndigheder skulle modvirke den nedgang, som denne lokale toscanske race havde oplevet i de seneste ti år. Kommissionen anså kun denne ene af de tre foranstaltninger for at være uforenelig med fællesmarkedet. Støtten blev udbetalt i form af en præmie for at beholde voksne hundyr af Chianina-racen, der opfyldt specifikke krav, indtil de havde kælvet første gang, og skulle tilskynde landmændene til at anvende hundyrene som avlsdyr frem for at sælge dem eller opfede dem til slagtning, hvilket anses for at være mere profitabelt og mindre risikabelt. Kommissionen har generelt betragtet støtte til hanavlsdyr som værende forenelig med fællesmarkedet, på grund af den rolle, som disse dyr spiller i forbindelse med genetisk og kvalitativ forbedring af husdyrsektoren, og de høje omkostninger, der er forbundet med at have dem, og som landmændene normalt ikke får ind igen. Dette er ikke tilfældet med hundyr, som landmændene på samme tid med fortjeneste kan anvende til avl, mælkeproduktion og forbedring af oksekødsproduktionen, uden at det resulterer i en nedsat markedsværdi. Ud fra denne betragtning mener Kommissionen, at enhver form for støtte til hundyr blot er en driftsstøtte, der skal lette landmændenes normale driftsudgifter. Det eneste tilfælde, hvor Kommissionen konsekvent har tilladt støtte til både hundyr og handyr, er når de pågældende racer i henhold til Fællesskabets kriterier er i fare for at uddø. I disse tilfælde anses støtten nemlig for at fremme genetisk diversitet i henhold til forordning nr. (EØF) 2078/92. Det fremgår imidlertid klart af de data, som de italienske myndigheder har indsendt, at Chianina-racen langt fra er i fare for at uddø, og der kan derfor ikke gives dispensation fra EF-traktatens artikel 87, stk. 1, i forbindelse med den pågældende støtte.

[50] Sag C 57/98, Kommissionens beslutning af 10.11.1999 (endnu ikke offentliggjort).

Nederlandene

117. Med hensyn til støtte, der udbetales i henhold til artikel 87, stk. 2, litra b), i EF-traktaten for at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer, har de nederlandske myndigheder anmeldt en støtteordning om kompensering for skader til alle sektorer i de berørte områder, selv om de fleste støttemodtagere var landbrugsbedrifter [51]. Inden for landbruget har Kommissionen sædvanligvis fastholdt, at vejrlig såsom frost, hagl, is, regn eller tørke ikke kan anses for af være en naturkatastrofe i den i EF-traktaten anførte betydning, medmindre de skader, som den enkelte støttemodtager har været udsat for, når over en vis minimumstærskel, normalt 30% eller derover (20% eller derover i ugunstigt stillede regioner) af produktionen i en normal periode. På grund af de sæsonmæssige udsving i landbrugsproduktionen, er det nødvendigt at sikre, at en sådan tærskel anvendes for at forhindre at påståede ugunstige klimatiske forhold anvendes som et påskud for udbetaling af driftsstøtte. I dette specifikke tilfælde anførte de nederlandske myndigheder, at den kraftige regn havde forårsaget oversvømmelser i visse regioner. Da oversvømmelser betragtes som en naturkatastrofe i den i artikel 87, stk. 2, litra b), i EF-traktaten omhandlede betydning, var kompensation af mistet landbrugsproduktion i disse regioner i overensstemmelse med Kommissionens politik. I de resterende beskadigede områder havde der kun været begrænsede oversvømmelser i traditionel forstand (dvs. gennembrud af flodbredder). Alligevel mente Kommissionen, at der i dette særlige tilfælde var tale om en meget usædvanlig kombination af geografiske og klimatiske forhold, som kunne betragtes som en naturkatastrofe i den i artikel 87, stk. 2, litra b), omhandlede betydning, så der ikke var grund til at kræve de sædvanlige 30% produktionstab, før der kunne udbetales kompensation. Vejrforholdene i de pågældende områder havde været usædvanlig strenge: der var faldet mindst 100 mm regn på to dage, noget der i henhold til det nederlandske meteorologiske institut kun sker en gang hver 125. år. I henhold til de oplysninger, som de nederlandske myndigheder har indsendt, opstod problemerne i et polderområde, der er beliggende under havoverfladen, og som har en tung lerjord, der vanskeliggør en naturlig afledning af vandet. En kraftig vind fra havet gjorde det umuligt at dræne vandet ud i havet - vandet blev tværtimod presset ind mod land. Vandforvaltningssystemerne i regionen brød sammen med det resultat, at vandstanden steg, og jorden blev mættet nedenfra. Følgerne af denne kæde af begivenheder svarede derfor i vid udstrækning til følgerne af en oversvømmelse i traditionel forstand. Kommissionen havde også taget højde for, at den nederlandske kompensationsordning var af generel karakter. Den var åben for enkeltpersoner, offentlige juridiske enheder og ikke-kommercielle organer (skoler, kommuner, religiøse samfund osv.), kommercielle virksomheder inden for alle sektorer og landbrugsbedrifter. De nederlandske myndigheder havde bekræftet, at beregningen af tabene ville ske individuelt for hver enkelt støttemodtager, der forventedes selv at bære en del af tabene. Inden for landbrugssektoren ville beregningen af tabene blive baseret på de tab, der opstod i forhold til det gennemsnitlige udbytte i de foregående tre år, hvilket er Kommissionens normale praksis i forbindelse med beregning af tab. Der var derfor ingen risiko for overkompensation som følge af ordningen. Under disse omstændigheder forekom enhver risiko for misbrug af ordningen til udbetaling af driftsstøtte, der normalt kræver en tærskel på 30% i tilfælde af dårlige vejrforhold, at være udelukket.

[51] Sag NN 136/98 (ex N 561/98, Kommissionens beslutning af 9.12.1998 (EFT C 72 af 16.3.1999), se også N 19/99, Kommissionens beslutning af 12.