Udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om revisionen af Det Europæiske Fællesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling "Mod en bæredygtig udvikling"« (96/C 212/01)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 28. marts 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 130 S at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Klaus Boisserée til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. maj 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 336. plenarforsamling af 29.-30. maj 1996, mødet den 29. maj 1996, med 108 stemmer for, 2 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Baggrunden for udtalelsen

1.1. Den 28. marts 1996 sendte Rådet for Den Europæiske Union ovennævnte forslag til Rådets og Europa-Parlamentets afgørelse til ØSU med henblik på udtalelse. Afgørelsen skal vedtages efter den procedure, der gælder for Rådets og Parlamentets fælles beslutningstagning i henhold til EF-traktatens artikel 189 B.

1.2. Den 1. februar 1993 godkendte Ministerrådet generelt det femte miljøhandlingsprogram »Mod en bæredygtig udvikling«. Programmet løber indtil år 2000, men skal underkastes en midtvejsrevision. Med henblik herpå foreligger der en række udtalelser, især Kommissionens statusrapport af 10. januar 1996 (KOM(95) 624 endelig udg.) og Det Europæiske Miljøagenturs miljøberetning af 10. november 1995 (Report for the Review of the Fifth Environmental Action Programme).

1.3. ØSU fremsatte på Kommissionens anmodning en udtalelse om det femte miljøhandlingsprogram den 1. juli 1992 (). Om statusrapporten udtalte ØSU sig den 25. oktober 1995 (ENVI/403).

2. Handlingsplanen »Mod en bæredygtig udvikling«

2.1. Forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse indeholder en handlingsplan, som drager nogle konsekvenser af de statusrapporter, der er udarbejdet af de forskellige instanser. For det femte handlingsprograms løbetid og derefter skal der gives en orientering om EU's miljøpolitiske arbejde; samtidig skal der opstilles nogle pejlemærker til forberedelse af det sjette miljøhandlingsprogram.

Med denne afgørelse skal miljøpolitikken bibringes en øget legitimation. Handlingsplanens målestok er, hvad der miljøpolitisk kan opnås inden for de kommende år (især i den nuværende Kommissions embedsperiode).

2.2. Kommissionen har prioriteret og vil koncentrere sig om følgende fem sektorer:

- Bedre integration af miljøet i andre sektorpolitikker (især landbrug, transport, industri og turisme);

- Bredere udbud af instrumenter (miljøansvar, miljøafgifter og -skatter, frivillige aftaler mellem virksomheder og myndigheder);

- Bedre gennemførelse og håndhævelse af EU's miljølovgivning ved hjælp af forbedrede og forenklede bestemmelser, og tillige ved hjælp af adgang til retssystemet for såvel private som organisationer;

- Bevidstgørelse af offentligheden om miljøproblemer og om nødvendigheden af adfærdsændringer både hos den enkelte og i samfundet;

- Styrkelse af miljøbeskyttelsens rolle i EU's internationale aktiviteter (EU skal danne forbillede i miljøpolitikken over hele verden).

Kommissionen anser det desuden for vigtigt, at det videnskabelige grundlag for miljøbeskyttelsen fremmes, at industrielle innovationer og partnerskaber forbedres, og at lokale og regionale aktiviteter får større vægt.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Kommissionens handlingsplan, der ligger til grund for forslaget til afgørelse, er en udtømmende opstilling af aktioner på EU-plan. For så vidt er ØSU's vurdering af Kommissionens forslag positiv. Det gælder også udvælgelsen af de prioriterede områder. Selv om ØSU's udtalelse i princippet er positiv, fremsætter det følgende forslag til tilføjelser samt visse kritiske bemærkninger.

3.2. Den procedure for fælles beslutningstagning, som Kommissionen har valgt (og som Europa-Parlamentet allerede foreslog anvendt i forbindelse med det femte miljøhandlingsprogram i 1992), kan gøre afgørelsen mere bindende og hilses derfor velkommen af ØSU. Der hersker imidlertid tvivl om, hvorvidt Kommissionens »handlingsplan« er tilstrækkelig konkret til, at den kan behandles efter proceduren for fælles beslutningstagning.

Proceduren for fælles beslutningstagning egner sig for bindende retsakter. Afgørelsen som retsform stiller visse krav til dokumentets indhold.

3.3. Kommissionen gør opmærksom på, at den fremlagte handlingsplan er affattet således, at den ikke foregriber »Det sjette handlingsprogram«, fordi det femte program skal gælde til år 2000. Alligevel bør forslag og emner, der fremgår af statusrapporten over det femte handlingsprogram, efter ØSU's opfattelse behandles sammen med det nu forelagte forslag til afgørelse. Der er ikke tale om et nyt program, men om justeringer og tilføjelser til programmet fra 1992.

3.4. For ØSU er det først og fremmest magtpåliggende, at der sikres en bedre konkretisering af den foreslåede handlingsplan. Det indebærer, at planens punkter skal forsynes med konkrete tids- og målangivelser. Det femte handlingsprogram fra 1992/1993 indeholder konkrete kriterier og tidsplaner, men alligevel krævede ØSU yderligere konkretiseringer (). Dette krav gælder i endnu højere grad det foreliggende dokument, som ganske vist er benævnt »handlingsplan« (i modsætning til handlingsprogrammet fra 1992), men der anføres (eller antydes) hverken konsekvenser af de enkelte punkter eller nogen tidsplan. Efter ØSU's opfattelse er en sådan konkretisering nødvendig af hensyn til alle involveredes planlægning og på grund af forslagets politiske tilsnit.

ØSU's udtalelser om det femte handlingsprogram fra 1992 og fra 24.-25. oktober 1995 () står stadig ved magt i forbindelse med det nu forelagte forslag til afgørelse.

3.5. Kommissionens forslag tager ikke tilstrækkeligt hensyn til miljøpolitikkens sociale dimension. ØSU har berørt dette spørgsmål i en udtalelse om Kommissionens meddelelse om »Økonomisk vækst og miljøet: Nogle konsekvenser for den økonomiske politik« (KOM(94) 465 endelig udg.) (). De her fremsatte forslag til nedbringelse af arbejdsomkostningerne ved indførelse af miljøafgifter (»dobbelt dividende« for miljøpolitikken og beskæftigelsespolitikken) har aktuel betydning for den nuværende situation i Europa (stærkt stigende ledighed). De bør holdes in mente som baggrund for miljøpolitikkens nye økonomiske instrumenter.

Disse tanker findes også i Kommissionens hvidbog »Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse« fra juni 1993. ØSU har foreslået at videreføre dem i forbindelse med fortsættelsen af det femte handlingsprogram.

Miljøpolitikkens sociale dimension har særlig betydning på verdensplan. Kommissionen nævner ganske vist De Forenede Nationers »Agenda 21« i sit forslag og den planlagte statusrapport inden for rammerne af et ekstraordinært møde i FN i 1997. Kommissionen er også rede til at støtte arbejdet i den pågældende kommission i FN. Den nævner dog intet om dette initiativs indhold og formål.

3.6. I handlingsplanen lykkes det ikke at etablere en klar forbindelse til det »Borgernes Europa«, der kræves i Maastricht-traktaten. Borgerne omtales kun som målgruppe for en bevidstgørelse i spørgsmål vedrørende bæredygtig udvikling og konfronteres med krav om adfærdsændring. Det er sikkert et rammende aspekt, men det tilgodeser ikke i tilstrækkelig grad den europæiske borgers rolle i sikringen af en »bæredygtig udvikling«. Befolkningens og dens organisationers øgede deltagelse i gennemførelsen og håndhævelsen af handlingsplanen nævnes ikke. Hertil hører også behandlingen af forslag om borgernes ret til et sundt miljø. Her igennem ville Kommissionens foreslåede forbedring af offentlighedens »adgang til retssystemet« få et relevant grundlag.

4. Integration af miljøet i andre politikker (artikel 2)

4.1. Ad artikel 2, punkt 2.1

Kommissionen krævede allerede i begyndelsen af 1980'erne [men først konkret i det fjerde miljøprogram fra 1987 ()], at miljøpolitisk viden integreres i landbruget. Fremskridtene er ganske vist begrænsede; derfor bør dette koncept videreudvikles. ØSU går ind for konsekvent at realisere egnede politikker, planer og projekter ad denne vej. ØSU anmoder om, at det undersøges, om landbrugsrelaterede foranstaltninger og programmer kan indgå i en ny miljøkonsekvensvurdering af politikker, planer og projekter.

Denne integrationsopgave må løses, inden tiltrædelsesansøgningerne fra nye central- og østeuropæiske stater behandles, da disse staters tiltrædelse ville indebære et nyt betydeligt landbrugspotentiale i Den Europæiske Union.

Desuden anmoder ØSU om, at der tages hensyn til følgende: ØSU er af den opfattelse, at den bedste måde at fremme miljøvenlig praksis på er at udforme specifikt målrettede incitamenter. Sådanne ordninger giver landmændene fleksibilitet til at vælge de metoder, der er bedst egnede og mest effektive i de enkelte tilfælde.

I Kommissionens forslag tages der ikke tilstrækkeligt hensyn til, at der tilkommer det bæredygtige land- og skovbrug en nøgleposition i forbindelse med bæredygtig udvikling (produktion af vedvarende energi og råstoffer, udligningsfunktioner for byområder osv.). Der mangler tillige det aspekt, at et bæredygtigt landbrug ikke er muligt, hvis ikke eksternt forårsagede miljøskader forhindres på den bedst mulige måde.

4.2. Ad artikel 2, punkt 2.2

ØSU kan støtte forslagene om miljøpolitiske prioriteter inden for transporten. En tidsmæssig konkretisering anses dog for nødvendig. Skal dette afsnit i handlingsplanen kunne vurderes, må det angives, hvorledes Kommissionen forestiller sig, at man kan fremme miljøvenlige transportformer (f.eks. ved at fremme anvendelsen af offentlige transportmidler).

En konkretisering ville især være nyttig i forbindelse med den foreslåede skærpelse af emissionsgrænseværdier og brændselsstandarder.

4.3. Ad artikel 2, punkt 2.3

Om miljøpolitikkens integrering i energien udtalte ØSU følgende den 14.-15. september 1994 (punkt 6.3.6.4 i initiativudtalelsen om »EF's energipolitik«):

»Miljøpolitikken og energipolitikken skal indgå i et samspil og koordineres indbyrdes. I denne sammenhæng bør man fremme energiforanstaltninger, som bidrager til at nå de miljøpolitiske mål, herunder rationel energiudnyttelse og udnyttelse af vedvarende energikilder, og man bør undgå foranstaltninger, som er urimeligt miljøskadelige. Ligeledes bør miljøpolitikken udformes således, at man undersøger foranstaltningernes indvirkning på de fælles energimål og eventuelt opstiller alternative metoder til at nå målene.« ().

Der henvises her udtrykkeligt til denne udtalelse.

Vedrørende miljøpolitikkens integrering i energien nævner Kommissionen en »fællesskabsramme for frivillige aftaler«. Frivillige aftaler fortjener støtte som et »nyt miljøpolitisk instrument«. Som ØSU krævede i sin udtalelse om »Miljøpolitikken og det indre marked« af 31. december 1990 (), må der imidlertid tages hensyn til, at frivillige aftaler forudsætter en retlig ramme for at forhindre, at miljøbeskyttelsesmålene undermineres. Det skal endvidere i tilstrækkelig grad kunne kontrolleres, om de procedurer og beslutninger, der er fastlagt i aftalerne, overholdes, lige som det må sikres, at aftalerne er i overensstemmelse med den europæiske og nationale konkurrencelovgivning. Det er nødvendigt at træffe særlige foranstaltninger vedrørende aftalernes gyldighedsperiode. Det må især forhindres, at der i tilfælde af opsigelse af sådanne aftaler opstår en retsløs tilstand for miljøbeskyttelsen.

4.4. Ad artikel 2, punkt 2.4

Hvad angår miljøpolitikkens integrering i industrien, minder ØSU om det forurenings- og emissionsregister, som var en del af det tidligere miljøprogram, og som nu i henhold til direktivet om »integreret forureningskontrol« er begrænset til en del af de forurenende anlæg.

Skal forslaget om at udvikle »initiativer, som gør det muligt at udvikle miljøvirksomheder« kunne vurderes, må handlingsplanen konkretiseres.

ØSU har i sin udtalelse om statusrapporten (udtalelse af 24.-25. oktober 1995) () fremhævet de indbyrdes vekselvirkninger mellem miljøpolitikken inden for industrien og arbejdsmarkedsparternes rolle. ØSU's bemærkninger i ovennævnte udtalelse skal gentages her for »handlingsplanen«. Det gælder ikke kun det såkaldte arbejdsmiljø, men også arbejdstagernes og deres grupperingers inddragelse i miljøpolitiske beslutninger, alt efter virksomhedens størrelse ved indførelse af »miljøtillidsmænd« ().

Det gælder tillige de eksisterende organer i den enkelte virksomhed, hvis ledelse bør indgå i et samarbejde præget af åbenhed, så at disse organer sikres adgang til de nødvendige oplysninger for udøvelsen af deres funktioner.

Integreret miljøbeskyttelse forudsætter en miljøstyring, der inddrager virksomhedens ansatte. I handlingsplanen skal der derfor lægges større vægt på foranstaltninger, som skoler de ansatte på de relevante poster, så de kan varetage denne opgave.

4.5. Ad artikel 2, punkt 2.5

De foreslåede rapporter og bevidsthedsskabende kampagner kan ikke løse konflikten mellem miljøpolitikken og turismen, eftersom subsidiaritetsprincippet sætter snævre grænser for EU's foranstaltninger. Fremme af »nye former for god praksis« bør dog forbindes med EU-budgetmidler til realisering af eksemplariske modelløsninger. ØSU henviser til Kommissionens beretning af 5. februar 1996 (KOM(96) 29 endelig udg.), punkt 2.4 »Turisme og miljø«. ØSU har i øvrigt gentagne gange krævet, at der indføres VVM-undersøgelser for turistinfrastrukturer. Såfremt udvidelsen af VVM-undersøgelser omfatter sådanne infrastrukturforanstaltninger, ville ØSU's krav være opfyldt.

5. Bedre udbud af instrumenter (artikel 3)

5.1. ØSU støtter de markedsbaserede (økonomiske) instrumenter, der er nævnt i punkt 3.1, i Kommissionens forslag, da de er i overensstemmelse med forslag, som ØSU har fremsat gentagne gange (). Denne principielt positive udtalelse indeholder krav om konkretisering af næsten alle punkter i dette afsnit.

- Det er ikke let at indføre »miljøafgifter og -skatter« eller at tilskynde til »afgiftsreformer« som middel til at forbedre miljøet, især når man tager EU-traktatens institutionelle rammer i betragtning. En afgørelse om et handlingsprogram kræver mere konkrete angivelser, især da det drejer sig om et program for et relativt kort tidsrum.

- Det ligeledes nævnte begreb »miljøansvar« som økonomisk instrument i miljøpolitikken støttes principielt. På baggrund af det årelange forarbejde i ØSU og Europarådets konvention kræver en handlingsplan nærmere enkeltheder om begrebet miljøansvar (f.eks. objektivt erstatningsansvar, omvendt bevisbyrde osv.) ().

Desuden skulle anvendelsesområdet, begrebet »miljøansvar« osv., afgrænses, og det skulle fastsættes, at ansvaret sammenkobles med muligheden for at skabe egnet forsikringsdækning af miljøskader.

- Hvad angår de frivillige aftaler henvises til ovenstående punkt 4.3.

5.2. Af særlig interesse for ØSU er den påtænkte udvikling af en fremgangsmåde for VVM-undersøgelser af planer og programmer. Formuleringen af dette afsnit bør dog revideres: I forbindelse med »uddannelse og vejledning« nævnes foruden planer og programmer tillige projekter, hvor det tidligere hed »og politikker«. ØSU tillægger det stor betydning, at EU-organers foranstaltninger underkastes tilsvarende bestemmelser og udformes således, at de tager hensyn til målene om en administrativ forenkling. Det bør endvidere undersøges, om EU-lovgivningsforslag kan underkastes en VVM-undersøgelse. Det burde være muligt, i det mindste internt i Kommissionen, der jo er ene om at have initiativret.

5.3. ØSU hilser forslaget om at udvide EMAS-ordningen til at omfatte andre aktivitetsområder end industrien velkommen; det er i overensstemmelse med et forslag fra ØSU.

Udviklingen af kriterier til vurdering af EU-politikkers (inkl. finansieringsinstrumenters) miljømæssige bæredygtighed samt den bebudede støtte til en bæredygtig udvikling fra finansielle EU-støttemekanismer er efter ØSU's opfattelse en særlig vigtig foranstaltning i den nye miljøpolitik. I den forbindelse må forureneren betaler-princippet dog overholdes.

Til miljøpolitikkens integrering i andre politikker hører også, at de miljøpolitiske mål inddrages i bestemmelserne og retningslinjerne for tildeling af midler fra EU's strukturstøtteprogrammer. Det gælder ikke blot inddragelsen af de enkelte støtteforanstaltninger i en VVM-undersøgelse, men også undersøgelsen af programmerne og de nærmere betingelser.

5.4. ØSU accepterer principielt Kommissionens forslag om at styrke den rolle, som normer og standarder for industrien spiller inden for lovgivningen. Der bør imidlertid kræves en kraftigere inddragelse af socioøkonomiske organisationer i standardiseringsprocedurerne, således at disse standarder kan vurderes inden for rammerne af miljøpolitiske instrumenter uafhængigt af interessestandpunkter. ØSU foreslår, at

- de fremtidige normer i højere grad end hidtil vurderes ud fra miljømæssige aspekter, og at procedurerne for deres udarbejdelse gøres mere gennemsigtige,

- også byggenormer og - hvor de foreligger - normer for byplanlægning udnyttes som miljøpolitiske instrumenter »for en miljømæssigt bæredygtig udvikling«.

ØSU krævede i sin udtalelse om Kommissionens midtvejsrapport om det femte miljøhandlingsprogram () (punkt 4.3.4), at de fælles regler om offentlige indkøb ændres, så de miljøpolitiske interesser tilgodeses. Med Kommissionens forslag om en fornyet overvejelse [punkt 3.2, litra e)], tages der hensyn til ØSU's krav.

6. Gennemførelse og håndhævelse af lovgivningen (artikel 4)

- For at forbedre de retlige rammer for miljøpolitikken [artikel 4, litra a)], i Kommissionens forslag foreslår Kommissionen at forenkle de lovgivningsmæssige og administrative procedurer. Det kan ØSU billige. ØSU gentager dog sin henvisning til miljølovgivningens konkrete beskyttende rolle for de berørte borgere. Det indebærer, at de offentlige instanser (på alle niveauer) må påtage sig det ansvar at beskytte og pleje miljøet. Dermed er der også grænser for dereguleringen. En økonomisk vækst uden miljøpleje og -beskyttelse vil ikke være socialt bæredygtig (punkt 4.2.3 i ØSU's udtalelse om midtvejsrapporten om det femte miljøhandlingsprogram af 24.-25. oktober 1995).

- Hvad angår forbedring af adgangen til retssystemet henvises til punkt 3.6 ovenfor.

- At indføre sanktioner i EU-lovgivning over for borgere, der ikke overholder sådanne bestemmelser, er juridisk problematisk, om ikke umuligt. Men det kunne pålægges medlemsstaterne at sørge for at indføre sådanne sanktioner og for at anvende sådanne bestemmelser. De sanktioner, Maastricht-traktaten åbner mulighed for at indlede over for medlemsstater, der ikke i tilstrækkelig grad gennemfører EU-retten, berøres naturligvis ikke.

7. Øget bevidsthed (artikel 5)

I forbindelse med den øgede bevidsthed om bæredygtig udvikling og fremme af adfærdsændringer inden for alle samfundets sektorer henvises der til ngo'ernes formidlerrolle. Kommissionens forslag kunne suppleres på dette punkt. Visse punkter til dette bevidstgørelsesprogram kan hentes i

- kapitel 10 i Kommissionens hvidbog om »Vækst, Konkurrenceevne og Beskæftigelse«,

- ØSU's udtalelse om det femte miljøhandlingsprogram (1. juli 1992) ().

I øvrigt kan ØSU godkende Kommissionens forslag, men henstiller, at der indføres et internt bevidstgørelsesprogram for medarbejderne i EU's institutioner.

8. Internationalt samarbejde (artikel 6)

Til Kommissionens forslag kan ØSU kun føje de henstillinger, der er indeholdt i dets udtalelser fra juli 1992 og oktober 1995. Især henvises der til de skrappere miljøstandarder i de nytiltrådte lande Finland, Sverige og Østrig. I forbindelse med handlingsplanen bør det undersøges,

- om bedre og mere gennemprøvede beskyttelsesbestemmelser fra disse lande kan overtages i EU-lovgivningen.

- Hvis denne undersøgelse gør det nødvendigt, bør der tages hensyn til den generelle frist på fire år, hvor disse landes miljøbeskyttelsesbestemmelser fortsat må gælde.

9. Forbedret grundlag for miljøpolitik (artikel 7)

ØSU godkender, at Kommissionen vil sikre, at miljøpolitikken baseres på »pålidelige, sammenlignelige data, statistikker og indikatorer« og på »sunde videnskabelige informationer«, samt at der udvikles teknikker til evaluering af »omkostningseffektivitet« og »cost/benefit-analyser«. I denne sammenhæng må der dog henvises til det forsigtighedsprincip, der er fastlagt i EF-traktatens artikel 130 R. Ifølge dette princip kan det blive nødvendigt at træffe foranstaltninger, selv om det ikke kan ske på et fuldstændigt sikkert videnskabeligt grundlag.

Kommissionens forslag om at fremme udviklingen af miljøindikatorer og om vurdering af finansielle data i virksomhederne og erhvervslivet set ud fra et miljøpolitisk synspunkt hilses velkommen. Det er i overensstemmelse med ØSU's udtalelse om midtvejsrapporten. Miljøforskningen skal fortsat spille en stor rolle. Derudover skal der tages højde for miljøaspekterne i andre forskningsprojekter.

10. Bæredygtige produktions- og forbrugsmønstre (artikel 8)

ØSU vil følge udviklingen af instrumenter og aktioner til fremme af bevidstheden og af adfærdsændringer med stor interesse. Der henvises til ØSU's udtalelser om det femte miljøhandlingsprogram () og om midtvejsrapporten (). ØSU ser også heri en bekræftelse af kapitel 10 i Kommissionens hvidbog om »Vækst, Konkurrenceevne og Beskæftigelse«.

11. Fælles ansvar og partnerskab (artikel 9)

ØSU sætter også de her nævnte foranstaltninger til fremme af fælles ansvar og partnerskab i forbindelse med de ngo'er, der beskæftiger sig med miljøspørgsmål. Inddragelsen af disse organisationer og andre socioøkonomiske grupperinger i forberedelsen af »satellitbestemmelser« til direktivet om luftkvalitet () og i det rådgivende forum for tildeling af EF-miljømærket () har vist sig at være en heldig disposition.

12. Fremme af lokale og regionale initiativer (artikel 10)

Af særlig interesse er forslagene om fremme af bymiljøet. ØSU er bekendt med, at der i Kommissionens forskellige generaldirektorater findes en række programmer og aktioner til fremme af kommunerne og deres samhørighed. ØSU foreslår, at man sammenfatter eller i det mindste koordinerer støtteforanstaltninger, der i større eller mindre grad vedrører bymiljøet.

Efter ØSU's opfattelse bør ikke blot det potentiale, der ligger i instrumentet arealplanlægning, men også potentialet i miljøvenlig byplanlægning udvikles yderligere.

Til fremme af regionale initiativer hører også foranstaltninger for EU's bjergområder og til forhindring af yderligere steppedannelse i Sydeuropa.

ØSU glæder sig over forslaget i litra d) om at fremme lokale udviklings- og beskæftigelsesinitiativer, men rejser spørgsmålet, om det kun er »naturområder«, der skal fremmes.

ØSU henstiller, at de grænseoverskridende regionalprogrammer til koordinering af en miljømæssigt bæredygtig udvikling på tværs af grænserne, der allerede eksisterer eller er ved at blive udarbejdet i EU's forskellige regioner, inddrages i handlingsplanen. Sådanne grænseoverskridende programmer bør ganske vist også omfatte tredjelande, der har miljøproblemer til fælles med EU-medlemsstater.

13. Miljøemner (artikel 11)

ØSU støtter Kommissionens forslag, der til dels allerede er under realisering (f.eks. kvalitetsmålsætninger for forureningskilder (punkt 11.2). De nu bebudede foranstaltninger for forvaltning af vandressourcer og affaldsbehandling har ØSU flere gange efterlyst. ØSU bifalder de foreslåede foranstaltninger til evaluering og overvågning af luftkvaliteten, især den planlagte strategi mod sur nedbør.

Handlingsplanen for »miljøemner« bør suppleres med beskyttelse af jordbunden, og især begrænsning af jordens forurening med tungmetaller.

Det støjsænkningsprogram, Kommissionen nævner, bør efter ØSU's mening prioriteres højt.

Bruxelles, den 29. maj 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992.

() Punkt 2.5 i ØSU's udtalelse om handlingsprogrammet af 1. juli 1992 (EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992).

() ØSU's udtalelse om Kommissionens statusrapport om det femte handlingsprogram, der samtidig indeholder forslag til fortsættelsen af programmet (EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996).

() EFT nr. C 155 af 21. 6. 1995.

() EFT nr. C 328 af 7. 12. 1987.

() EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994.

() EFT nr. C 332 af 31. 12. 1990.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996 (punkt 4.2.5 og 4.2.6 i udtalelsen).

() Jf. punkt 4.2.5, 1. led, i ØSU's udtalelse om Kommissionens midtvejsrapport om det femte miljøhandlingsprogram (EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996).

() Jf. især ØSU's udtalelse »Miljøpolitikken og det indre marked« af 19. september 1990 (EFT nr. C 332 af 31. 12. 1990, s. 107).

() Jf. ØSU's udtalelse om erstatningsansvar for miljøskader forårsaget af affald (KOM(89) 282 endelig udg.), EFT nr. C 112 af 7. 5. 1990, samt udtalelsen om grønbogen om erstatning for miljøskader (KOM(93) 47 endelig udg.), EFT nr. C 133 af 16. 5. 1994.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996.

() EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992.

() EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996.

() EFT nr. C 216 af 6. 8. 1994 (det oprindelige forslag); EFT nr. C 238 af 13. 9. 1995 (ændret forslag).

() EFT nr. L 99 af 11. 4. 1992.