Udtalelse om Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af en EU-handlingsplan vedrørende forebyggelse af AIDS og visse andre smitsomme sygdomme inden for rammerne af indsatsen på folkesundhedsområdet (95/C 133/08)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 28. november 1994 under henvisning til EF-traktatens artikel 129 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. marts 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 324. plenarforsamling af 29. og 30. marts 1995, mødet den 30. marts 1995, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning og generelle bemærkninger

1.1. Forslaget er knyttet til en både omfattende og detaljeret meddelelse, hvor det påpeges, at forslaget er et led i Fællesskabets indsats for at opfylde traktatens målsætninger inden for sundhedsbeskyttelse (artikel 3, litra o), og artikel 129), og hvor forslaget sættes i forbindelse med Kommissionens meddelelse om rammerne for en indsats til fremme af folkesundheden (KOM(93) 559 endelig udg.), som ØSU har fremsat udtalelse () om.

1.2. ØSU påskønner initiativet og konstaterer, at det falder i tråd med dets henstillinger i udtalelsen () om forlængelse af programmet »Europa mod AIDS« indtil udgangen af 1994. I udtalelsens punkt 1.5 understregede ØSU, at et mere generelt handlingsprogram på sundhedsområdet uden tvivl ville virke som en positiv impuls på de eksisterende særprogrammer.

1.3. ØSU mener, at EU's indsats på den måde bliver mere tungtvejende og sammenhængende, idet den udvides til at omfatte andre smitsomme sygdomme, hvis forebyggelse man kan fremme dels ved at sikre en koordinering på EU-niveau (især fordi den frie bevægelighed for personer slår stadig kraftigere igennem), dels ved at udnytte de erfaringer, der er gjort med AIDS-bekæmpelse. Det forudsætter imidlertid, at der afsættes passende økonomiske midler til programmet.

1.4. ØSU henstiller, at man fortsat holder AIDS adskilt fra andre sygdomme. For det første skal AIDS-bekæmpelsen bygge videre på de eksisterende erfaringer på EU-plan, og for det andet findes der ikke nogen vaccine, og screeningen er forbundet med særlige fortrolighedskrav. For de andre smitsomme sygdommes vedkommende er der allerede taget initiativer til koordinering på europæisk plan, som den nye handlingsplan bør fremme og videreudvikle, idet der udvælges ekspertcentre, der kan varetage opgaver på linje med dem, det epidemiologiske center i Paris varetager på AIDS-området.

1.4.1. ØSU anbefaler, at man især i en første fase koncentrerer sig om de smitsomme sygdomme, der er tættest knyttet til AIDS, nemlig de sygdomme, der overføres seksuelt og gennem blod, samt tuberkulose (udvikling af multi-resistente mikroorganismer hos AIDS-patienter). Indsatsen vedrørende nosokomielle infektioner (infektioner, som patienter får på hospitaler og andre behandlingssteder) og vacciner bør afgrænses bedre og koncentreres om udveksling af oplysninger.

1.5. I meddelelsen lægges der stor vægt på samordning med andre fællesskabsforanstaltninger (det indre markeds gennemførelse, socialpolitik, forbrugerbeskyttelse, forskning osv.) og på samarbejde med internationale organisationer og tredjelande; det er glædeligt, at man hermed imødekommer ØSU's henstillinger i de tidligere udtalelser om dette særprogram og i udtalelsen om Kommissionens meddelelse om rammerne for en indsats til fremme af folkesundheden ().

1.6. ØSU ser også med tilfredshed på meddelelsens indfaldsvinkel til høring og medbestemmelse, idet Kommissionen - i tråd med ØSU's ønsker - fremhæver den store rolle, som ansatte i sundhedssektoren og ikke-statslige organisationer spiller i forbindelse med AIDS og andre smitsomme sygdomme.

1.7. ØSU bemærker, at Kommissionen i punkt 158 udtrykkeligt bebuder, at den vil bevare og styrke forbindelserne til de ikke-statslige organisationer, som »i høj grad (har) bidraget til gennemførelsen af fællesskabsforanstaltninger«.

1.8. Det må dog endnu en gang beklages, at der ikke henvises til arbejdsmarkedets parter, og at den potentielle indsats på arbejdspladserne undervurderes. Initiativer som konferencen i april 1990 om AIDS på arbejdspladser, der blev afholdt med Kommissionens daværende formand, Jacques Delors, som protektor, har ikke nydt den nødvendige opfølgning i form af konkrete, igangsættende programmer.

1.9. De rent sundhedsmæssige aspekter af beskyttelsen på arbejdspladsen er ganske vist dækket af direktivet om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved at være udsat for biologiske agenser under arbejdet (), men andre aspekter som information, forebyggelse og uddannelse fortjener særlig opmærksomhed i handlingsplanen. ØSU henstiller derfor, at Kommissionen udvider handlingsplanen til at omfatte specifikke foranstaltninger på arbejdspladser, som skal rettes mod information, forebyggelse og bekæmpelse af diskrimination.

2. Vurdering af den forudgående handlingsplan

2.1. ØSU noterer sig med interesse Kommissionens beretning om gennemførelsen af handlingsplanen i 1993 () og om arbejdet i det rådgivende udvalg, der har afgivet udtalelse om hver enkelt anmodning om finansiering, der er blevet forelagt Kommissionen.

2.1.1. Det henstilles dog, at Kommissionen koordinerer tidspunktet for evalueringsrapporterne bedre med tidspunktet for programmernes udarbejdelse og revision, så evalueringen af de gennemførte foranstaltninger i praksis kan danne grundlag for de nye beslutninger.

2.2. ØSU bifalder, at der er lagt vægt på at finansiere færre, men større projekter, således som ØSU også har foreslået på grund af de begrænsede midler, der er til rådighed.

2.3. ØSU er dog foruroliget, ikke så meget fordi der ikke er sikret en nøje ligevægt mellem medlemsstaterne i forbindelse med støttetildelingen, men fordi de lande, hvor sygdommen er mest udbredt (Spanien, Italien og Frankrig), efter de foreliggende oplysninger hidtil ikke har været hovedkræfterne bag de forslag, der støttes finansielt af EU.

2.4. Projekterne udvælges på grundlag af deres kvalitet og effektivitet, men også på grundlag af de behov, de epidemiologiske data afdækker. Det drejer sig altså ikke om at forvalte midlerne på en bureaukratisk måde, men om at sikre en effektiv indsats på europæisk plan, som står i forhold til de faktiske behov.

2.4.1. Det er imidlertid spørgsmålet, om informationerne om EU's foranstaltninger distribueres effektivt i medlemsstaterne og er tilgængelige for især ikke-statslige organisationer. Ansvaret for informationsformidlingen påhviler ganske vist de nationale myndigheder, men det ville uden tvivl være gavnligt, om EU støttede visse foranstaltninger til systematisk optegnelse af de eksisterende initiativer i lighed med kataloget over aktiviteter i ikke-statslige organisationer i EU til fordel for forebyggelse og behandling af AIDS ().

2.4.2. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til hurtigt at udarbejde og distribuere en informationsguide på alle EU-sprog og de vigtigste etniske minoriteters sprog, så alle interesserede organismer og foreninger lettere får adgang til EU's foranstaltninger. En regelmæssig fortegnelse over igangværende foranstaltninger i form af informationsark kan også fremme gennemsigtigheden og resultaternes udbredelse.

2.5. En »europæisk merværdi« kan ikke kun skabes af projekter, som flere medlemsstater lancerer i fællesskab, men også af nationale projekter, som kan komme til at tjene som model for andre lande, eller som er kendetegnet ved en innovativ tilgang til specifikke problemer.

2.6. Blandt de projekter, der har opnået støtte i 1993, synes følgende særligt interessante i lyset af de forslag, ØSU fremsatte i sin udtalelse :

- informationscentret for visse indvandrergrupper, som skal informere, skabe øget bevidsthed hos og yde bistand til sådanne grupper i Europa,

- tværnationale aktiviteter, som har til formål at højne vidensniveauet og påvirke adfærden med hensyn til forebyggelse af HIV-smittespredning hos indvandrergrupper i Fællesskabet, hvor man søger at overvinde kulturelt betingede kommunikationsvanskeligheder og fastlægge metoder til bevidstgørelse og undervisning, som er specifikt tilpasset disse grupper,

- feasibility-undersøgelsen vedrørende oplysnings- og forebyggelseskampagner for personer, der rejser rundt i Fællesskabet; der er her lagt vægt på støtte til tilrettelæggelse af kampagner til fremme af anvendelsen af præservativer blandt unge, der rejser rundt i Fællesskabet,

- det europæiske netværk til AIDS-forebyggelse blandt prostituerede (EUROPAP),

- det europæiske net til støtte for familier og børn, der er HIV-smittede,

- den komparative analyse af de europæiske lovgivninger på AIDS-området med hensyn til påvisning, fortrolighed og indberetning af sygdommen, patienternes ret til behandling, sygdommens forenelighed med fængsling og restriktioner med hensyn til bevægelighed og immigration.

2.7. Sidstnævnte analyse kan føre til nyttige indgange til iværksættelse af foranstaltninger og tiltag på fællesskabsplan og inden for civil- og arbejdsretten, så man kan sikre en ensartet beskyttelse af alle europæiske borgere og bidrage til kampen mod AIDS-betinget diskrimination, et anliggende, som forpligter på verdensplan.

2.8. Mere generelt glæder det ØSU, at man - i overensstemmelse med ØSU's advarsel mod spredning af ressourcerne og i tråd med det rådgivende udvalgs holdning - har valgt at finansiere færre konferencer og kongresser, men flere komparative undersøgelser og målrettede uddannelsesog forebyggelseskampagner.

3. Særlige bemærkninger til den nye handlingsplan

3.1. Efter ØSU's mening er der et markant spring mellem ambitionsniveauet i meddelelsen og handlingsplanens beskedne omfang. Handlingsplanens meget syntetiske og skematiske struktur genspejler således ikke de righoldige overvejelser og tendenser i meddelelsen. ØSU henstiller derfor, at handlingsplanens foranstaltninger uddybes og begrundes, idet der inddrages elementer fra meddelelsen. I overensstemmelse med foranstående punkt 1.9 henstilles det endvidere, at der fastlægges særlige foranstaltninger på arbejdspladser.

3.2. ØSU bifalder, at der i handlingsplanen sondres klart mellem AIDS og andre smitsomme sygdomme, men må beklage, at der stadig kun afsættes ubetydelige midler. Som påpeget i ØSU's tidligere udtalelser, er dette meget beklageligt, da EU-midlerne skal have en multiplikatorvirkning.

3.2.1. ØSU anbefaler især, at der afsættes tilstrækkeligt personale til at varetage de øgede og mere differentierede opgaver, programmet indebærer.

3.3. Hvad angår de forskellige aktioner vedrørende HIV/AIDS, henviser ØSU til bemærkningerne i sin udtalelse CES 228/94 (), og det skal i den forbindelse understreges, at dataindsamlingen er overordentlig vigtig. Denne aktion er nu med rette rykket frem som punkt nr. 1 i handlingsplanen, men desværre er de afsatte midler fortsat yderst beskedne.

3.3.1. Hvad angår især foranstaltningerne for børn og unge, er ØSU enig i det udgangspunkt, at der i forbindelse med formidling af information skal tages hensyn til f.eks. kulturel og religiøs baggrund, undtagen hvis problemets omfang gør det urimeligt at stille denne betingelse.

3.3.2. For at sikre en bedre udnyttelse af midlerne anbefaler ØSU en snæver samordning med BIOMED-programmet, da det kan være særdeles nyttigt at kombinere den dataindsamling, der fremmes i det foreliggende program, med forskning i grunddata, så forskerne får mulighed for at koncentrere sig om udarbejdelsen af sådanne data.

3.4. Emnet »sikkerhed i forbindelse med blod og blodprodukter« omtales i meddelelsens punkt 109 og 110 og er allerede behandlet i punkterne 3.3.3-3.3.10 () i ØSU's udtalelse CES 228/94. ØSU skal i den forbindelse gentage, at selvforsyning med blod ikke automatisk er ensbetydende med sikkerhed. ØSU glæder sig over, at Kommissionen behandler emnet i en særskilt meddelelse (). De konklusioner, der kan drages af denne meddelelse, skal omsættes til specifikke aktioner, der skal integreres i det foreliggende program. ØSU ønsker at blive hørt herom.

3.4.1. Men allerede nu bemærker ØSU, at det er af den opfattelse, at Kommissionen snarest må fastlægge de nødvendige bestemmelser om kontrol af blod og blodprodukter inden brug. Det må absolut udelukkes, at hæmofile og andre patienter, hvis sundhedstilstand søges forbedret ved hjælp af blodtransfusioner, uden egen skyld bliver ofre for HIV- eller andre vira.

3.5. Hvad angår de andre smitsomme sygdomme, der er omfattet af programmet (hepatitis, tuberkulose, nosokomielle infektioner), tillægger ØSU det stor betydning, at kendskabet til dem og forståelsen af dem samt af deres følger udbredes til offentligheden med henblik på at forebygge overførsel og at forstærke virkningen af præventive aktioner.

3.5.1. Samtidig viser det sig, at de ikke-statslige organisationers indsats er mindre udviklet på dette område, og at EU primært bør støtte aktioner, der tager sigte på øget effektivitet og koordination inden for de offentlige sundhedssystemer.

3.6. De påtænkte foranstaltninger vedrører vaccinationsdækningen for offentligheden, forbedring af kvaliteten af medlemsstaternes overvågningssystemer, fremme af udveksling af erfaringer blandt aktørerne på sundhedsområdet, fremme af tidlig påvisning af og systematisk screening for smitsomme sygdomme.

3.7. Da der er tale om et nyt aktionsområde, må man undgå overlapninger i forbindelse med eksisterende koordineringsnet på europæisk plan, som skal vurderes og formaliseres, idet man udvælger de ekspertcentre, der vil være mest velegnede til at spille en pilotrolle.

3.8. Man bør være særlig opmærksom på emnet »infektionsudbrud« og gennemførelse af epidemiologiske ad hoc-undersøgelser, da mange allerede kendte og eventuelle nye infektioner spreder sig på tværs af grænserne.

3.9. Der findes allerede et informationsnet mellem medlemsstaterne, som anvendes, når der opstår nødsituationer på sundhedsområdet (f.eks. lungepesten i Indien i september 1994 og koleratilfældene i Puglia i oktober 1994). Det ville være ønskeligt, om der som led i programmet blev oprettet en europæisk »beredskabstjeneste«, der kunne løse denne opgave mere effektivt.

3.10. Hvad angår projektudvælgelsen i det rådgivende udvalg, glæder det ØSU, at der i finansieringsoversigtens punkt 9.2, litra b), tales om et »samarbejde med nationale koordineringsudvalg, som nedsættes på foranledning af medlemsstaterne og med deltagelse af samtlige de aktører, der deltager i forebyggelsen af HIV/AIDS og andre smitsomme sygdomme«.

3.11. Denne struktur skulle kunne imødegå de betænkeligheder, der næres som følge af de eksisterende forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til informationer og muligheder for at udnytte EU's programmer, idet subsidiaritet også opfattes som en styrkelse af de nationale initiativmuligheder.

3.12. Endelig anbefaler ØSU, at det i midtvejsrapporten om programmets gennemførelse, som tilsendes ØSU, omhyggeligt vurderes, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at lade ét og samme program omfatte HIV/AIDS og de andre smitsomme sygdomme. I en første opstartsfase kan det nok være nyttigt, at aktionen vedrørende andre smitsomme sygdomme baseres på en allerede grundfæstet struktur, men det er muligt, at de forelagte projekter og de berørte emner er så forskellige, at der må foretages en klarere sondring i en senere fase.

Bruxelles, den 30. marts 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 388 af 31. 12. 1994.

() EFT nr. C 133 af 16. 5. 1994.

() EFT nr. C 388 af 31. 12. 1994.

() Rådets direktiv 93/88/EØF, EFT nr. L 268 af 29. 10. 1993, s. 71.

() KOM(94) 525 endelig udg.

() European Union AIDS Directory, NAM Publications Ltd, London, 1994.

() EFT nr. C 133 af 16. 5. 1994.

() KOM(94) 652 endelig udg.