BEGRUNDELSE

1. BAGGRUND FOR FORSLAGET 1.1. Generel baggrund

Mobiliteten blandt uddannede erhvervsudøvere er lav i EU. Der ser imidlertid ud til at være mange uudnyttede muligheder for at øge mobiliteten: Ifølge en Eurobarometerundersøgelse fra 2010[1] påtænker 28 % of EU's borgere at arbejde i udlandet. Anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer er en forudsætning for, at de grundlæggende friheder på det indre marked kan fungere effektivt for EU-borgerne. På samme tid bør mobiliteten ikke foregå på forbrugernes bekostning, navnlig ikke patienternes, der forventer, at personalet inden for sundhedsvæsenet er i besiddelse af de nødvendige sprogkundskaber. Derudover er potentialet for et mere integreret marked for tjenesteydelser fortsat uudnyttet inden for de liberale erhverv, og mens servicedirektivet[2] fra 2006 gav nye muligheder, blev der i forbindelse med direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer fra 2005[3] fokuseret på konsolidering af 15 eksisterende direktiver til et enkelt instrument.

En ajourføring af direktivet ville ligeledes opfylde behovene i medlemsstaterne, der står over for en stigende mangel på kvalificeret arbejdskraft. I denne forbindelse er EU-borgernes mobilitet i det indre marked et vigtigt spørgsmål. Manglen på arbejdskraft vil ikke blot fortsætte fremover, men forventes at stige navnlig inden for sundhedssektoren, uddannelsessektoren og i vækstsektorer såsom bygge- og anlægsvirksomhed eller forretningstjenesteydelser.

I sin strategi for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst (Europa 2020) understregede Kommissionen allerede behovet for at fremme mobiliteten inden for EU. I dagsordenen for initiativet "Nye kvalifikationer for nye job"[4] blev der gjort opmærksom på, at der fortsat er misforhold på EU's jobmarked, og at mobilitetspotentialet på arbejdsmarkedet ikke er tilstrækkeligt udnyttet. I rapporten om unionsborgerskab[5] fra 2010 blev der desuden lagt vægt på behovet for en modernisering på dette område, som var i EU-borgernes interesse.

I sin årlige vækstundersøgelse for 2011 og 2012[6] og i akten for det indre marked[7] pegede Kommissionen på anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer som et vigtigt spørgsmål. I akten for det indre marked understregedes behovet for en ajourføring af de eksisterende rammer som en del af de tolv løftestænger til at skabe vækst og øget tillid hos borgerne. Den 23. oktober 2011 opfordrede Det Europæiske Råd[8] institutionerne til at gøre deres yderste for at nå til politisk enighed om disse 12 initiativer i akten for det indre marked, bl.a. om et forslag fra Kommissionen til modernisering af dette direktiv. Europa-Parlamentet opfordrede ligeledes til hurtig handling i sin betænkning fra 15. november 2011[9].

1.2. Formålet med forslaget

Kommissionen foreslår ikke et nyt direktiv, men en målrettet modernisering af de eksisterende bestemmelser ud fra følgende målsætninger:

· at gøre procedurerne mindre komplicerede ved hjælp af et europæisk erhvervspas, hvorigennem fordelene ved det allerede velfungerende informationssystem for det indre marked (IMI) ville kunne udnyttes yderligere (se afsnit 4.1)

· at revidere de generelle bestemmelser om etablering i en anden medlemsstat eller midlertidig flytning (se afsnit 4.2., 4.3 og 4.4.)

· at modernisere systemet for automatisk anerkendelse, navnlig for sygeplejersker, jordemødre, farmaceuter og arkitekter (se afsnit 4.5, 4.6 og 4.7)

· at skabe en retlig ramme i direktivet for delvist kvalificerede erhvervsudøvere og notarer (se afsnit 4.8)

· at skabe klarhed over beskyttelsesgarantierne for patienter, hvis bekymring i relation til sprogfærdigheder og risikoen for forsømmelser bør afspejles bedre i den retlige ramme (se afsnit 4.9.)

· at indføre et lovbestemt krav om formidling af brugervenlige og indholdsbaserede oplysninger vedrørende regler for anerkendelse af kvalifikationer, som understøttes af omfattende e-forvaltningsfaciliteter for hele anerkendelsesprocessen (se afsnit 4.10)

· at indføre systematisk screening og gensidig evaluering af samtlige lovregulerede erhverv i medlemsstaterne (se afsnit 4.11).

2. RESULTATER AF HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSE

Initiativet er resultatet af en efterfølgende evaluering af direktivet og omfattende drøftelser med de vigtigste interessenter, herunder kompetente myndigheder, erhvervsorganisationer, højere læreanstalter og borgere.

2.1. Evaluering

Den efterfølgende evaluering fandt sted mellem marts 2010 og maj 2011. Europa-Kommissionen satte sig i forbindelse med de kompetente myndigheder og nationale koordinatorer vedrørende direktivet og modtog ca. 200 rapporter om erfaringer, som blev offentliggjort på Kommissionens websted[10].

Derudover blev der bestilt en undersøgelse[11] hos GHK Consulting, hvori der fokuseredes på konsekvenserne af de seneste uddannelsesreformer for anerkendelsen af erhvervsmæssige kvalifikationer.

2.2. Offentlige høringer

Den 7. januar 2010 iværksatte Kommissionen en offentlig høring vedrørende direktivet. Kommissionens tjenestegrene modtog 370 bidrag[12].

Den 22. juni 2010 vedtog Kommissionen en grønbog[13] med titlen "Modernisering af direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer". Der blev modtaget ca. 420 bidrag. Kommissionen afholdt også to offentlige høringer om revisionen af direktivet.

2.3. Resultatet af høringerne

Alle berørte parter erkendte, at der var behov for at sikre bedre adgang til oplysninger om anerkendelse af kvalifikationer. De fleste borgere og erhvervsorganisationer gik ind for en forenkling af anerkendelsesprocedurerne, mens repræsentanter for sundhedssektoren ligeledes understregede behovet for at sikre kvaliteten af tjenesterne. Hovedparten af aktørerne inden for samtlige kategorier stillede sig positivt til idéen om et europæisk erhvervspas. Mange erhvervsorganisationer gav udtryk for støtte til revisionen af konceptet om fælles platforme. De fleste kompetente myndigheder og erhvervsorganisationer, der repræsenterede erhverv, som er omfattet af automatisk anerkendelse, var enige om behovet for at modernisere systemet.

2.4. Styringsgruppe vedrørende det europæiske erhvervspas

I januar 2011 nedsatte Europa-Kommissionen en styringsgruppe med eksterne eksperter for at drøfte behovet for og gennemførligheden af et europæisk erhvervspas. Gruppen bestod af repræsentanter for forskellige erhvervsorganisationer og kompetente myndigheder, som gennemførte en række casestudier[14], der blev præsenteret på forummet for det indre marked i Krakow i Polen den 3. og 4. oktober. I forummets erklæring var deltagerne positive over for idéen om et europæisk erhvervspas.

2.5. Konsekvensanalyse

Kommissionen foretog en konsekvensanalyse af de forskellige løsningsmuligheder.

I analysen blev der identificeret otte grupper af problemer, der hovedsageligt er baseret på resultaterne af evalueringen og reaktionerne på grønbogen. Disse problemgrupper omfatter: adgang til oplysninger om anerkendelsesprocedurer, anerkendelsesprocedurernes effektivitet, det automatiske anerkendelsessystems funktion, betingelserne for etablering og for midlertidig mobilitet samt direktivets anvendelsesområde. Eftersom det under evalueringen blev konstateret, at den offentlige sundhed var et særligt problem, er patientbeskyttelse ligeledes blevet nævnt i bestemmelsen af problemerne. Det sidste problem vedrører manglen på gennemsigtighed og begrundelse for kvalifikationskravene i lovregulerede erhverv.

I analysen blev der peget på tre generelle målsætninger: fremme af erhvervsudøvernes mobilitet og den EU-interne handel med tjenesteydelser, tage fat på udfordringen med at besætte højtkvalificerede stillinger og tilbyde de jobsøgende flere muligheder. Disse målsætninger blev opdelt i specifikke mål under hensyntagen til baggrunden for de identificerede problemer.

En lang række muligheder blev gennemgået for hver gruppe af problemer og vurderet på grundlag af følgende kriterier: effektivitet, sammenhæng og konsekvenser for de berørte parter (fordele og omkostninger for mobile erhvervsudøvere, medlemsstater, forbrugere og patienter, arbejdsgivere).

For så vidt angår adgangen til oplysninger blev der overvejet forskellige valgmuligheder i konsekvensanalysen med henblik på at lette identificeringen af de kompetente myndigheder og dokumentkravene og fremme anvendelsen af elektroniske procedurer. En udvidelse af kvikskrankernes anvendelsesområde (nedsat ved servicedirektivet) var den foretrukne løsning. Ved at videreudvikle de eksisterende strukturer bør denne valgmulighed ikke medføre betydelige omkostningsstigninger.

Med hensyn til anerkendelsesprocedurernes effektivitet blev der overvejet forskellige løsninger med henblik på at forkorte procedurerne og sikre en bedre anvendelse af udligningsforanstaltningerne. Indførelsen af et europæisk erhvervspas baseret på en større inddragelse af hjemlandet var den foretrukne valgmulighed, da det skaber gunstige betingelser for at fremskynde anerkendelsesproceduren. Denne løsning kan medføre visse administrative omkostninger for nogle af medlemsstaterne, men vil give erhvervsudøverne adgang til hurtigere anerkendelsesprocedurer. Derudover blev der identificeret foranstaltninger til forbedring af anvendelsen og tilrettelæggelsen af udligningsforanstaltninger. Endelig blev det i forbindelse med analysen fundet nødvendigt at foretage en grundig gennemgang af konceptet om "fælles platforme" for yderligere at lette anerkendelsen inden for visse erhverv.

Vedrørende systemet for automatisk anerkendelse blev forskellige valgmuligheder gennemgået med henblik på at optimere proceduren for anmeldelse og gennemgang af nye eksamensbeviser. Oprettelsen af en national overholdelsesfunktion anses for at være den mest effektive løsning. Forskellige løsningsmuligheder blev gennemgået med henblik på at tilpasse minimumsuddannelseskravene inden for sektorerhverv – især for læger, sygeplejersker, jordmødre, farmaceuter og arkitekter – og modernisere listen over økonomiske aktiviteter i bilag IV til direktivet. Disse muligheder fremgår af resuméet af konsekvensanalysen.

En bred vifte af muligheder blev undersøgt med henblik på at forenkle betingelserne for fast etablering. Navnlig fremgik det af konsekvensanalysen, at kvalifikationsniveauerne nævnt i artikel 11 bør bibeholdes som referencepunkt ved sammenligning af kvalifikationer, men bør ikke længere anvendes til vurdering af, om en ansøgning kan antages. Indføjelsen af princippet om delvis adgang i direktivet ansås for at være en yderligere løsning til reduktion af hindringerne for mobiliteten. De særlige krav, som gælder for erhvervsudøvere fra ikke-regulerende medlemsstater, blev anset for at være unødvendige i henhold til etableringsreglerne.

Hvad angår midlertidig mobilitet, blev der i konsekvensanalysen undersøgt forskellige løsningsmuligheder, som vil kunne fremme denne form for mobilitet og forbedre retssikkerheden for erhvervsudøverne. En af de udvalgte muligheder består i en forenkling af kravene til erhvervsudøvere fra ikke-regulerende medlemsstater, der ledsager forbrugerne. Derudover fremgik det af konsekvensanalysen, at hver medlemsstat skulle udarbejde en liste over erhverv, der har konsekvenser for sundheden og sikkerheden (for hvilke der kræves forudgående kvalifikationskontrol).

I konsekvensanalysen blev forskellige indsatsmuligheder gennemgået med henblik på at præcisere og udvide direktivets anvendelsesområde til nye kategorier af erhvervsudøvere. Konklusionerne i konsekvensanalysen talte for en udvidelse af direktivets anvendelsesområde, på særlige betingelser, til ikke fuldt kvalificerede erhvervsudøvere og notarer. For kvalifikationsbeviser fra tredjelande var den foretrukne løsning af bevare status quo. Den behandling, der i henhold til direktivet tilbydes EU's borgere, bør imidlertid udvides af medlemsstaterne til andre statsborgere fra tredjelande, i det omfang det kræves i henhold til internationale aftaler vedrørende liberale tjenesteydelser.

For så vidt angår beskyttelsen af patienter overvejedes forskellige valgmuligheder for at give større garantier for erhvervsudøvernes status og sprogkundskaber. De foretrukne valgmuligheder på dette område omfatter indførelsen af en advarselsmekanisme kombineret med øget åbenhed medlemsstaterne imellem vedrørende løbende videreuddannelse og præcisering af reglerne for kontrol af sprogkundskaber.

Der overvejedes forskellige løsningsmuligheder med henblik på øget gennemsigtighed og berettigelse af de lovregulerede erhverv. Ifølge konsekvensanalysen var den foretrukne løsning en gensidig evaluering af de nationale bestemmelser, som regulerer adgangen til visse erhverv.

Synergierne mellem de forskellige foretrukne løsninger blev gennemgået for at sikre kohærensen i initiativet.

Udkastet til konsekvensanalyse blev grundigt gennemgået af Udvalget for Konsekvensanalyse (IAB), og dets anbefalinger til forbedringer blev integreret i den endelige rapport. Udtalelsen fra IAB offentliggøres sammen med dette forslag samt den endelige konsekvensanalyse og tilhørende resumé.

3. FORSLAGETS JURIDISKE INDHOLD 3.1. Retsgrundlag

Forslaget er baseret på artikel 46 og artikel 53, stk. 1, artikel 62 og artikel 114 i TEUF.

3.2. Nærheds- og proportionalitetsprincippet

Nærhedsprincippet finder anvendelse, da forslaget ikke hører ind under EU's enekompetence.

Direktivets mål kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaternes foranstaltninger, der uundgåeligt ville medføre uensartede krav og procedureordninger og øge reglernes kompleksitet og skabe uønskede hindringer for erhvervsudøvernes mobilitet. Derudover medfører ændringer af det nuværende regelsæt, at et eksisterende direktiv må ændres, hvilket kun kan gennemføres i EU-lovgivningen. Forslaget er derfor i overensstemmelse med nærhedsprincippet.

Proportionalitetsprincippet kræver, at enhver intervention er målrettet og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå målene. De foreslåede ændringer er begrænset til, hvad der er nødvendigt for at sikre, at bestemmelserne vedrørende anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer fungerer bedre, og er derfor i overensstemmelse med dette princip.

3.3. Reguleringsmiddel/reguleringsform

Forslaget er baseret på traktatens artikel 46, artikel 53, stk. 1, artikel 62 og artikel 114, som foreskriver anvendelse af et direktiv om gensidig anerkendelse af kvalifikationer. Desuden er et direktiv bedst egnet til formålet, da det giver medlemsstaterne den nødvendige fleksibilitet til at gennemføre de fastsatte bestemmelser under hensyntagen til de særlige administrative og juridiske forhold, der gør sig gældende på nationalt plan. Men da et stort antal nationale lovgivningsmæssige retsakter skal ændres af medlemsstaterne, er det vigtigt, at meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsages af disse retsakter, og at forholdet mellem direktivets bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter forklares i et eller flere dokumenter.

3.4. Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde

Den foreslåede retsakt er af relevans for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og bør derfor omfatte hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

4. DETALJERET GENNEMGANG AF FORSLAGET

De foreslåede ændringer af direktiv 2005/36/EF er i overensstemmelse med målsætningerne i afsnit 1.2.

4.1. Det europæiske erhvervspas og informationssystemet for det indre marked

4.1.1. Det europæiske erhvervspas

Det europæiske erhvervspas vil være et alternativt værktøj, som kan indføres for de erhverv, der overholder følgende målsætninger: bottom-up-efterspørgsel fra erhvervets udøvere, betydelig mobilitet og bedre samarbejde mellem de kompetente myndigheder ved hjælp af IMI-systemet. Det europæiske erhvervspas rummer også muligheder for de erhverv, der hovedsageligt er interesseret i midlertidig mobilitet. Alt i alt vil indførelsen af det europæiske erhvervspas afhænge af, om de forskellige erhverv ønsker det indført. Passets fortrin bør dog resultere i, at flere og flere erhverv anvender det.

Det europæiske erhvervspas har til formål at lette og fremskynde anerkendelsesproceduren, samtidig med at den gøres mere gennemsigtig. Derfor kræver passet en større inddragelse af hjemlandet, hvilket indebærer, at en række omkostninger og administrative byrder flyttes fra værtsmedlemsstaten til hjemlandet. Anvendelsen af IMI burde imidlertid reducere disse omkostninger, og den nye procedure kan gennemføres af de eksisterende kompetente myndigheder, der allerede ofte er involveret i udarbejdelsen af ansøgninger om anerkendelse for indenlandske erhvervsudøvere.

Hvis der er indført et europæisk erhvervspas for et specifikt erhverv, vurderer hjemlandet efter anmodning fra en erhvervsudøver, om erhvervsudøverens ansøgning er fuldt dokumenteret, og opretter, i tilfælde af ansøgning om etablering, et europæisk erhvervspas. Hjemlandets rolle er endnu vigtigere i forbindelse med midlertidig mobilitet, da det både udsteder og godkender erhvervspasset. Anvendelsen af informationssystemet for det indre marked bliver obligatorisk, eftersom det vil fungere som backoffice for det europæiske erhvervspas. Både inddragelsen af hjemlandet og anvendelsen af IMI vil bidrage til at mindske omkostningerne og den tid, der kræves til behandling af en anmodning om anerkendelse. Dette skaber de fornødne forudsætninger for at forkorte fristerne for behandling af ansøgninger på grundlag af et europæisk erhvervspas sammenlignet med den nuværende procedure, som fortsat er gældende for erhvervsudøvere, der ikke ønsker at anvende det europæiske erhvervspas. 4.1.2. IMI gøres obligatorisk i henhold til direktivet

Efter de successive udvidelser af IMI til at omfatte samtlige anerkendelsesordninger i henhold til direktivet anvender et betydeligt antal kompetente myndigheder IMI regelmæssigt med gode resultater. Systemets muligheder undermineres imidlertid, når en kompetent myndighed ikke er registreret eller afviser at behandle anmodninger om oplysninger som følge af, at IMI-systemet ikke er obligatorisk. Desuden er funktionen af det europæiske erhvervspas betinget af systematisk brug af IMI. Derfor er medlemsstaterne i henhold til forslaget forpligtet til at anvende IMI til udveksling af oplysninger vedrørende anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer.

4.2. Fri udveksling af tjenesteydelser

Der blev indført en særlig ordning for midlertidig fri udveksling af tjenesteydelser ved direktiv 2005/36/EF. Den indeholder mindre strenge regler for midlertidige tjenesteydere, idet de kan levere ydelser uden forudgående kontrol af de erhvervsmæssige kvalifikationer (med undtagelse af erhverv med konsekvenser for sundheden og sikkerheden) i henhold til reglerne i anerkendelsesordningerne vedrørende etablering.

Der foreslås flere ændringer med henblik på at præcisere reglerne for fri udveksling af tjenesteydelser.

Ved at fjerne kravet om erhvervserfaring, der er gældende for tjenesteydere fra ikke-regulerende medlemsstater, når tjenesteyderen ledsager tjenestemodtageren, søger forslaget at imødekomme behovene hos forbrugere på tværs af grænserne. I tilfælde, hvor kravet om erhvervserfaring fortsat finder anvendelse, kan denne erfaring ifølge forslaget indhentes i en eller flere medlemsstater, hvorved der skabes flere muligheder for tjenesteyderne sammenlignet med den nuværende situation.

For erhverv, der har konsekvenser for sundheden og sikkerheden, har medlemsstaterne indført forudgående kvalifikationskontrol på forskellige måder, hvilket har medført retsusikkerhed for tjenesteyderne. I forslaget behandles dette spørgsmål ved at forpligte medlemsstaterne til dels at fremsende en oversigt over de erhverv, de ønsker opført under denne kategori, dels at begrunde medtagelsen af de enkelte erhverv. På denne måde kan tjenesteyderne forinden få oplyst, hvilke præcise krav der skal opfyldes med henblik på fri udveksling af tjenesteydelser, og gennem øget åbenhed mindske risikoen for uforholdsmæssigt store og unødvendige forpligtelser.

Endelig indeholder forslaget en liste over dokumentation, som medlemsstaterne kan kræve inden den første udveksling af tjenesteydelser. Endvidere fastsættes det udtrykkeligt, at den erklæring, som kan forlanges af tjenesteyderne forud for leveringen af en tjenesteydelse, skal være gældende for hele medlemsstatens område.

4.3. Generel ordning

Forslagets første del vedrører den nuværende mulighed for på grundlag af artikel 11 at udelukke en række kvalifikationer fra direktivets anvendelsesområde, når forskellen mellem erhvervsudøverens uddannelse og kravene i værtsmedlemsstaten er på mindst to niveauer. Kvalifikationsniveauerne bør i princippet kun anvendes som et benchmarkingværktøj og ikke som udgangspunkt for at udelukke erhvervsudøvere fra direktivets anvendelsesområde. Den eneste undtagelse vedrører personer, hvis kvalifikationer er baseret på erhvervserfaring, og som ønsker adgang til et erhverv, der kræver en universitetsgrad. I forslaget skærpes også medlemsstaternes pligt til at begrunde udligningsforanstaltningerne bedre. Desuden forpligtes medlemsstaterne til regelmæssigt at afholde egnethedsprøver.

4.4. Delvis adgang

I henhold til Domstolens retspraksis[15] foreslås det at indføje konceptet om delvis adgang i direktivet. Dette vil give erhvervsudøverne øget retssikkerhed og give erhvervsudøvere, der opfylder betingelserne for delvis adgang, mulighed for at etablere sig eller levere tjenesteydelser på områder, hvor de tidligere var udelukket fra at få fordel af direktivet. Medlemsstaterne kan dog undlade at anvende dette princip, hvis der foreligger væsentlige grunde hertil, f.eks. i forbindelse med erhverv i sundhedssektoren.

4.5. Automatisk anerkendelse baseret på erhvervserfaring

Målet med ændringen på dette område er at indføre større fleksibilitet, så Kommissionen kan tilpasse listen over former for virksomhed i bilag IV. Listen afspejler ikke længere de økonomiske aktiviteters nuværende struktur. Dette kan skabe vanskeligheder med at identificere de erhverv, som er omfattet af systemet for automatisk anerkendelse, og resultere i manglende sikkerhed for erhvervsudøverne.

Klassificeringen bør derfor ajourføres. Men eventuelle ændringer af den nuværende klassificering bør dog vurderes grundigt, da de kan påvirke reglernes anvendelsesområde. Derfor giver den foreslåede ændring Kommissionen mulighed for at foretage en revision, dog uden at begrænse omfanget af de former for virksomhed, der er omfattet af automatisk anerkendelse. Kommissionen har ligeledes til hensigt at iværksætte en undersøgelse, der omfatter de interesserede parter, i 2012.

4.6. Automatisk anerkendelse baseret på mindstekrav til uddannelse

De berørte parter pegede på den manglende gennemsigtighed i forbindelse med uddannelseskravene i medlemsstaterne, der udgør grundlaget for det automatiske anerkendelsessystem for sektorerhverv. For at øge gennemsigtigheden på EU-niveau kræver forslaget, at hver medlemsstat underretter om love og administrative bestemmelser i forbindelse med udstedelsen af nye eller ændrede uddannelsesbeviser. Medlemsstaterne forpligtes ligeledes til at inddrage et kompetent organ såsom et akkrediteringsudvalg eller et ministerium med henblik på at indrapportere om kvalifikationernes overensstemmelse med direktivet mindstekrav til uddannelse.

Evalueringen af direktivet har også vist, at der er behov for at præcisere mindstevarigheden af uddannelsen til læge, sygeplejerske og jordemoder. Derudover indeholder forslaget på baggrund af implementeringen af det europæiske meritoverførsels- og meritakkumuleringssystem (ECTS) bestemmelser om et specifikt antal ECTS-meritpoint som mulige varighedskriterier for erhverv, der forudsætter uddannelse på universitetsniveau.

For at øge mobiliteten hos læger, der allerede har opnået et kvalifikationsbevis som speciallæge og efterfølgende ønsker at specialuddanne sig inden for et andet område, kan medlemsstaterne i henhold til forslaget give delvis dispensation fra visse dele af uddannelsen, hvis lægen allerede har gennemført disse dele under sin tidligere speciallægeuddannelse i den pågældende medlemsstat.

Nye faglige krav til sygeplejersker inden for den almene sundhedspleje og jordemødre afspejles i forslaget, ifølge hvilke medlemsstaterne forpligtes til at hæve adgangskravene til disse uddannelser fra 10 års almen skolegang til 12 års skolegang. Dette er allerede tilfældet i 24 medlemsstater.

Det havde været kompliceret at indføre automatisk anerkendelse for sygeplejersker under tiltrædelsen af de nye medlemsstater i 2004 og 2007. I 2012 vil Kommissionens tjenestegrene fortage en teknisk vurdering for så vidt angår polske og rumænske sygeplejerskers kvalifikationer, hvis deres uddannelsesbeviser blev udstedt eller uddannelsen indledt inden den 1. maj 2004, med henblik på at undersøge, om det fortsat er berettiget, at polske og rumænske sygeplejersker er underlagt supplerende krav i henhold til artikel 33, stk. 2.

Arkitektuddannelsens mindstevarighed bør opdateres for at afspejle de bredt accepterede standarder for varigheden af arkitektuddannelsen, navnlig behovet for at supplere akademisk uddannelse med erhvervserfaring under tilsyn af kvalificerede fagfolk. Følgelig indeholder forslaget bestemmelser om, at arkitektuddannelsens mindstevarighed bør være mindst seks år: enten mindst fire års fuldtidsstudier på universitetsniveau og mindst to års lønnet praktikophold eller mindst fem års fuldtidsstudier på universitetsniveau suppleret med mindst et års lønnet praktikophold.

Hvad angår farmaceuter, indebærer forslaget en udvidelse af listen over former for virksomhed og samtidig en fjernelse af undtagelsen for medlemsstater, jf. artikel 21, stk., 4, ifølge hvilken farmaceuter med udenlandske kvalifikationer kan hindres i at åbne nye apoteker. Denne undtagelse anvendes ikke længere i et stigende antal medlemsstater (såsom Nederlandene, Irland og Det Forenede Kongerige). Derudover åbner Domstolen kun mulighed for territoriale begrænsninger, hvis de ikke medfører forskelsbehandling.

4.7. Fælles uddannelsesprincipper – en ny gensidig anerkendelsesordning

Konceptet om "fælles platforme" i direktivet fra 2005 erstattes af fælles uddannelsesprincipper: fælles uddannelsesrammer eller fælles uddannelsestest. Disse har til formål at automatisere anerkendelsen af kvalifikationer yderligere, som på nuværende tidspunkt er omfattet af den generelle ordning, og bør i højere grad opfylde erhvervenes behov. Mens de fælles platforme kun gav mulighed for at harmonisere udligningsforanstaltningerne, giver de fælles uddannelsesprincipper mulighed for helt at fritage erhvervsudøverne fra udligningsforanstaltningerne. Kvalifikationer, som opnås under denne ordning, bør anerkendes automatisk i medlemsstaterne, der imidlertid kan være omfattet af undtagelser i forbindelse med anvendelsen af disse. Desuden er betingelserne for oprettelse af fælles uddannelsesprincipper mindre vanskelige at opfylde end betingelserne for indførelse af fælles platforme.

De fælles uddannelsesprincipper erstatter ikke de nationale uddannelsesprogrammer, men erhvervsudøvere med kvalifikationer under denne ordning vil opnå de samme fordele som de erhverv, for hvilke mindstekravene til uddannelse er anført i direktivet.

4.8. Eventuel udvidelse af direktivets anvendelsesområde

4.8.1 Ikke fuldt kvalificerede erhvervsudøvere

I forslaget udvides direktivets anvendelsesområde til erhvervsudøvere, som er i besiddelse af et eksamensbevis, men som endnu ikke har afsluttet et aflønnet praktikophold, som kan være påkrævet i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvori de afsluttede deres uddannelse (dette gælder f.eks. for advokater, arkitekter og lærere). Denne ændring ville medføre større retssikkerhed for denne kategori af erhvervsudøvere, som på nuværende tidspunkt drager fordel af traktatens bestemmelser om fri bevægelighed, men ikke af direktivets proceduremæssige garantier. Den bygger på Domstolens retspraksis[16].

4.8.2. Notarer

I maj 2011 besluttede Domstolen[17], at notarer ikke kan pålægges nationalitetskrav. For så vidt angår direktivets gennemførelse fastslog Domstolen, at de pågældende medlemsstater ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse ikke med rimelighed kunne forventes at gå ud fra, at direktivet skulle gennemføres for notarer. Domstolen udelukkede ikke, at der er pligt til at gennemføre direktivet, men fandt, at denne forpligtelse ikke var tilstrækkelig klar på tidspunktet for overtrædelsesprocedurerne. Direktivets anvendelsesområde bør derfor præciseres. Under hensyntagen til de særlige karakteristika for dette erhverv kræves der skræddersyede regler om etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser: I det første tilfælde bør medlemsstaterne kunne anvende de nødvendige egnethedsprøver for at undgå forskelsbehandling i de nationale udvælgelses- og udnævnelsesprocedurer. I forbindelse med den frie udveksling af tjenesteydelser bør notarer ikke kunne udstede officielt bekræftede dokumenter og udføre andre autentificeringsaktiviteter, som kræver værtsmedlemsstatens påstempling.

4.9. Præcisering af garantier for patienter og forbrugere af liberale tjenesteydelser

4.9.1. Sprogkrav

Det præciseres i forslaget, at kontrollen med sprogkundskaber først må finde sted, efter at kvalifikationen er blevet anerkendt af værtsmedlemsstaten. Med hensyn til fagfolk i sundhedssektoren er det er op til de nationale sundhedssystemer patientorganisationer at verificere, om de kompetente myndigheder skal foretage sprogkontrol, når det er strengt nødvendigt.

4.9.2 Advarselsordning

I overensstemmelse med de indsendte bidrag under den offentlige høring er de nationale kompetente myndigheder ifølge forslaget forpligtet til at advare hinanden, hvis fagfolk i sundhedssektoren, der er omfattet af automatisk anerkendelse i henhold til direktivet, har fået forbud mod at udøve erhvervet, også selv om det kun er midlertidigt. Hvad angår andre erhvervsudøvere, som ikke er omfattet af servicedirektivet, skal medlemsstaterne også advare hinanden, når dette er påkrævet.

4.10. E-forvaltning: Adgang til oplysninger og elektroniske procedurer

For lettere at kunne identificere de kompetente myndigheder og de dokumenter, der kræves med henblik på anmodning om anerkendelse, indeholder forslaget bestemmelser om, at kvikskrankerne, som blev oprettet i henhold til servicedirektivet, skal gøres til centrale adgangspunkter for alle de erhverv, der er omfattet af direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer. Derfor udvides kvikskrankernes anvendelsesområde til at omfatte kategorier af erhvervsudøvere, som ikke er omfattet af servicedirektivet (sundhedspersonale og jobsøgende). Ifølge denne nye bestemmelse kan erhvervsudøvere anvende den samme struktur for samtlige administrative procedurer i forbindelse med etablering eller udveksling af tjenesteydelser i en medlemsstat.

Ifølge forslaget skal de eksisterende nationale kvikskranker i henhold til det nuværende direktiv gøres til støttecentre, således at der undgås overlapning af informationsstrukturer. Disse støttecentre skal fokusere på enkeltsager og yde rådgivning og støtte til borgerne, f.eks. via telefonopkald eller endog personlige møder. De skal om nødvendigt samarbejde med de kompetente myndigheder og støttecentre i andre medlemsstater.

4.11. Åbenhed og gensidig evaluering

I samtlige 27 medlemsstater finder direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer anvendelse på ca. 800 kategorier af lovregulerede erhverv. Der mangler gennemsigtighed for så vidt angår anvendelsesområdet og begrundelsen for denne regulering, som kan skabe hindringer for mobiliteten.

Derfor indeholder dette forslag bestemmelser om indførelse af en pligt for medlemsstaterne til at tilsende en liste over lovregulerede erhverv i disse medlemsstater og vurdere deres lovgivning om adgang til lovregulerede erhverv i henhold til nødvendighedsprincippet (almene hensyn), proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Hver medlemsstat skal underrette Kommissionen om resultatet af denne vurdering. Denne gensidige evalueringsproces vil give medlemsstaterne mulighed for at sammenligne deres reguleringsmetoder og om nødvendigt forenkle deres nationale lovbestemmelser for de lovregulerede erhverv.

5. VIRKNINGER FOR BUDGETTET

Dette forslag forventes at have virkninger for EU's budget, i det omfang det fremtidige europæiske erhvervspas anvender informationssystemet for det indre marked ("IMI") som operationel kerne. IMI skal tilpasses processerne og opbevaringsforskrifterne for det europæiske erhvervspas og suppleres med en række yderligere funktioner, nærmere bestemt en specifik portal, en varslingsmekanisme og en erklæringsmekanisme. Virkningerne for EU's budget er allerede dækket af de planlagte bevillinger og vil under alle omstændigheder være beskedne, eftersom anvendelsen af IMI til styrkelse af det europæiske erhvervspas vil medføre betydelige stordriftsfordele og synergieffekter. Derudover er de vigtigste eksisterende IMI-ressourcer og de ressourcer, der er under udvikling, i vidt omfang i overensstemmelse med kravene for det europæiske erhvervspas. Tilpasnings- og udviklingsomkostningerne vil derfor være væsentligt reduceret.

2011/0435 (COD)

Forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV

om ændring af direktiv 2005/36/EF om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og forordning [...] om det administrative samarbejde ved hjælp af informationssystemet for det indre marked

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 46, artikel 53, stk. 1, artikel 62 og artikel 114,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[18],

under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse[19],

efter den almindelige lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer[20] konsoliderede et gensidigt anerkendelsessystem, som oprindeligt var baseret på 15 direktiver. Det fastsætter bestemmelser om automatisk anerkendelse af et begrænset antal erhverv baseret på harmoniserede mindstekrav til uddannelse (sektorerhverv), en generel ordning for anerkendelse af uddannelsesbeviser og automatisk anerkendelse af erhvervserfaring. Direktiv 2005/36/EF fastsætter ligeledes et nyt system for fri udveksling af tjenesteydelser. Det bør erindres, at unionsborgeres familiemedlemmer, der er tredjelandsstatsborgere, har krav på ligebehandling i henhold til artikel 24 i direktiv 2004/38/EF.Tredjelandsstatsborgere har også ret til ensartet behandling, når det gælder anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre erhvervsmæssige kvalifikationer i henhold til de relevante nationale procedurer, i overensstemmelse med specifikke EU-bestemmelser såsom retsakter vedrørende opholdstilladelse, flygtninge, "indehavere af det blå kort" og forskere.

(2) I sin meddelelse med titlen "Akten for det indre marked, Tolv løftestænger til at skabe vækst og øget tillid, "Sammen om fornyet vækst""[21], pegede Kommissionen på behovet for at modernisere EU's lovgivning på dette område. I sine konklusioner støttede Det Europæiske Råd den 23. oktober 2011 en sådan modernisering og opfordrede til at nå frem til en aftale inden udgangen af 2012. I sin beslutning af 15. november 2011 opfordrede Europa-Parlamentet desuden Kommissionen til at fremsætte et forslag. Rapporten om unionsborgerskab 2010 om afskaffelse af hindringerne for unionsborgernes rettigheder[22] fremhæver behovet for at lette den administrative byrde i forbindelse med anerkendelsen af erhvervsmæssige kvalifikationer.

(3) For at fremme erhvervsudøvernes frie bevægelighed og samtidig sikre en mere effektiv og gennemsigtig anerkendelse af kvalifikationer er der behov for et europæisk erhvervspas. Passet er navnlig nødvendigt for at fremme midlertidig mobilitet og anerkendelse i henhold til den automatiske anerkendelsesordning og for at fremme en forenklet anerkendelsesproces under den generelle ordning. Passet bør udstedes efter anmodning fra erhvervsudøveren og efter fremsendelse af de nødvendige dokumenter, og efter at de kompetente myndigheder har foretaget de relaterede gennemgangs- og kontrolprocedurer. Passets funktion bør understøttes af informationssystemet for det indre marked (IMI), som blev oprettet ved forordning (EU) nr. […] om det administrative samarbejde ved hjælp af informationssystemet for det indre marked[23]. Denne mekanisme bør medvirke til at forbedre synergivirkningerne og tilliden hos de kompetente myndigheder, samtidig med at dobbeltarbejde hos de administrative myndigheder undgås, og der skabes mere åbenhed og sikkerhed for erhvervsudøverne. Proceduren for ansøgning om og udstedelse af passet bør være klart struktureret og omfatte beskyttelsesforanstaltninger og tilsvarende klageadgang, som gives ansøgeren. Passet og det tilhørende workflow i IMI bør sikre de lagrede datas integritet, ægthed og fortrolighed, og at er ikke sker ulovlig og ikke-autoriseret adgang til oplysninger indeholdt heri.

(4) Direktiv 2005/36/EF gælder kun for erhvervsudøvere, som ønsker at udøve det samme erhverv i en anden medlemsstat. I visse tilfælde er den pågældende virksomhed en del af et erhverv, hvor omfanget af aktiviteter er større i værtsmedlemsstaten. Hvis forskellene mellem aktivitetsområderne er så store, at erhvervsudøveren reelt bør gennemgå et fuldstændigt uddannelsesprogram for at kompensere for visse mangler, og hvis erhvervsudøveren anmoder herom, bør værtsmedlemsstaten under disse særlige omstændigheder give delvis adgang. Men i tilfælde af tvingende krav i forbindelse med et alment hensyn, f.eks. vedrørende læger eller andet sundhedspersonale, bør en medlemsstat kunne afslå at give delvis adgang.

(5) Midlertidig og lejlighedsvis udveksling af tjenesteydelser i medlemsstaterne bør være underlagt beskyttelsesforanstaltninger, navnlig et krav om mindst to års forudgående erhvervserfaring, til beskyttelse af de lokale forbrugeres interesser i værtsmedlemsstaten, hvis erhvervet ikke er lovreguleret i hjemlandet. Disse beskyttelsesforanstaltninger er imidlertid ikke nødvendige, hvis forbrugere med sædvanligt opholdssted i etableringsmedlemsstaten allerede har valgt en sådan erhvervsudøver, og der ikke er konsekvenser for den offentlige sundhed og sikkerhed for tredjemand i værtsmedlemsstaten.

(6) Direktiv 2005/36/EF giver medlemsstaterne mulighed for at kontrollere tjenesteyderens erhvervsmæssige kvalifikationer, inden den pågældende første gang udøver tjenesteydelsen inden for lovregulerede erhverv, der har konsekvenser for den offentlige sundhed og sikkerhed. Dette har medført retsusikkerhed, idet de kompetente myndigheder således frit kan skønne, om der er behov for en forudgående kontrol. For at garantere retssikkerheden bør erhvervsudøverne fra starten vide, om det er nødvendigt med forudgående kontrol af kvalifikationerne, og hvornår der kan ventes en afgørelse.

(7) Direktiv 2005/36/EF bør også omfatte notarer. Hvad angår anerkendelsesanmodninger med henblik på etablering, bør medlemsstaterne kunne anvende de nødvendige egnethedsprøver eller prøvetider for at undgå forskelsbehandling i de nationale udvælgelses- og udnævnelsesprocedurer. I forbindelse med den frie udveksling af tjenesteydelser bør notarer ikke kunne udfærdige officielt bekræftede dokumenter og udføre andre autentificeringsaktiviteter, som kræver værtsmedlemsstatens påstempling.

(8) For at kunne anvende ordningen for anerkendelse i henhold til den generelle ordning er det nødvendigt at inddele de forskellige nationale ordninger for almen uddannelse og erhvervsuddannelse i niveauer. Disse niveauer, som udelukkende fastlægges med henblik på anvendelsen af den generelle ordning, bør hverken have indflydelse på de nationale uddannelsesstrukturer eller på medlemsstaternes beføjelser på dette område, herunder en national strategi for gennemførelse af den europæiske referenceramme for kvalifikationer. Dette kan være et redskab til at skabe større åbenhed og sammenlignelige kvalifikationer og være en yderligere nyttig kilde til oplysninger for de kompetente myndigheder, der kontrollerer anerkendelsen af kvalifikationsbeviser udstedt i andre medlemsstater. Disse niveauer, som er fastlagt med henblik på anvendelsen af den generelle ordning, bør i princippet ikke længere fungere som kriterium for udelukkelse af unionsborgere fra anvendelsesområdet for direktiv 2005/36/EF, hvis dette er i strid med princippet om livslang læring.

(9) Anmodninger om anerkendelse fra erhvervsudøvere fra ikke-regulerende medlemsstater skal behandles på samme måde som anmodninger fra erhvervsudøvere fra regulerende medlemsstater. Deres kvalifikationer skal sammenlignes med de kvalifikationer, der kræves i værtsmedlemsstaten på grundlag af kvalifikationsniveauerne i direktiv 2005/36/EF. I tilfælde af betydelige forskelle bør den kompetente myndighed kunne pålægge udligningsforanstaltninger.

(10) Da minimumsuddannelseskravene for adgang til erhverv, som er omfattet af den generelle ordning, ikke er harmoniseret, bør værtsmedlemsstaten have mulighed for at indføre en udligningsforanstaltning. Denne foranstaltning bør være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og bl.a. tage hensyn til de kundskaber, færdigheder og kompetencer, som ansøgeren har erhvervet gennem erhvervserfaring eller livslang læring. Afgørelsen om at indføre en udligningsforanstaltning bør begrundes nærmere, således at ansøgeren får mulighed for at opnå en bedre forståelse af sin situation og få afgørelsens lovlighed efterprøvet ved de nationale domstole i henhold til direktiv 2005/36/EF.

(11) Gennemgangen af direktiv 2005/36/EF har vist, at der er behov for at opdatere og præcisere listerne over industri-, handels- og håndværksvirksomhed i bilag IV, samtidig med at der for disse former for virksomhed opretholdes et system for automatisk anerkendelse baseret på erhvervserfaring. Bilag IV er for øjeblikket baseret på den internationale standardklassifikation af erhvervsmæssig virksomhed (ISIC) fra 1958 og afspejler ikke længere de økonomiske aktiviteters nuværende struktur. ISIC-nomenklaturen er blevet revideret flere gange siden 1958. Derfor bør Kommissionen kunne tilpasse bilag IV, således at systemet for automatisk anerkendelse forbliver intakt.

(12) Ordningen med automatisk anerkendelse på basis af harmoniserede mindstekrav til uddannelse afhænger af, at medlemsstaterne rettidigt meddeler nye eller ændrede beviser for uddannelse, og at disse offentliggøres af Kommissionen. Ellers har indehaverne af disse kvalifikationer ingen garanti for, at de er omfattet af automatisk anerkendelse. For at skabe større åbenhed og lette gennemgangen af nye benævnelser bør medlemsstaterne udpege et passende organ, f.eks. et akkrediteringsudvalg eller et ministerium, til at gennemgå hver benævnelse og foretage indberetning til Kommissionen om overholdelsen af direktiv 2005/36/EF.

(13) Meritpoint i det europæiske meritoverførsels- og meritakkumuleringssystem (ECTS) anvendes allerede i de fleste højere uddannelsesinstitutioner i EU, og anvendelsen af ECTS-meritpoint er også blevet mere udbredt inden for uddannelser, som fører frem til de kvalifikationer, der kræves med henblik på udøvelse af et lovreguleret erhverv. Derfor er det nødvendigt at indføre mulighed for, at programmets varighed også kan udtrykkes i ECTS. Dette bør ikke få indvirkning på de andre krav vedrørende automatisk anerkendelse. Et ECTS-meritpoint svarer til 25-30 timers studier, mens et studieår normalt omfatter 60 meritpoint.

(14) Med henblik på at øge mobiliteten hos speciallæger, der allerede har opnået et kvalifikationsbevis som speciallæge og efterfølgende specialuddanner sig inden for en andet område, bør medlemsstaterne kunne give dispensation fra dele af uddannelsen, hvis disse dele allerede er bestået under den tidligere speciallægeudannelse i den pågældende medlemsstat, som er omfattet af den automatiske anerkendelsesordning.

(15) Erhvervet som sygeplejerske og jordemoder har udviklet sig betydeligt i de sidste tre årtier: Sundhedspleje i lokalområdet, anvendelse af mere komplekse behandlingsmetoder og en konstant teknologisk udvikling forudsætter, at der er kompetence til at give sygeplejersker og jordemødre større ansvar. For at forberede sygepleje- og jordemodereleverne på at efterkomme disse komplekse behov for sundhedspleje, skal de først have et solidt generelt uddannelsesniveau, inden de påbegynder uddannelsen. Derfor bør adgangskravet til disse uddannelser skærpes til tolv års almen skolegang eller en bestået eksamen på tilsvarende niveau.

(16) For at forenkle systemet for automatisk anerkendelse af læge- og tandlægespecialer bør disse speciallægeuddannelser være omfattet af direktiv 2005/36/EF, hvis de er fælles for mindst en tredjedel af medlemsstaterne.

(17) Funktionen af den automatiske anerkendelsesordning forudsætter, at der er tillid til de udannelsesbetingelser, som erhvervsudøvernes kvalifikationer er baseret på. Derfor er det vigtigt, at minimumsuddannelseskravene til arkitekter afspejler den nye udvikling i arkitektuddannelsen, navnlig for så vidt angår det erkendte behov for at supplere akademisk uddannelse med erhvervserfaring under tilsyn af kvalificerede arkitekter. På samme tid bør minimumsuddannelseskravene være tilstrækkeligt fleksible til at undgå en for stor begrænsning af medlemsstaternes muligheder for tilrettelægge deres uddannelsessystemer.

(18) Direktiv 2005/36/EF bør fremme en øget automatisk anerkendelse af kvalifikationer for de erhverv, som ikke allerede er omfattet ordningen. Der bør i denne forbindelse tages højde for medlemsstaternes kompetence til at fastsætte kvalifikationskravene for udøvelsen af erhverv på deres område og indholdet og tilrettelæggelsen af deres uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemer. Faglige sammenslutninger og erhvervsorganisationer, som er repræsenteret på nationalt og EU-plan, bør kunne foreslå fælles uddannelsesprincipper. Dette bør ske ved en fælles prøve som betingelse for erhvervelse af erhvervsmæssige kvalifikationer eller uddannelsesprogrammer baseret på fælles kundskaber, færdigheder og kompetencer. Kvalifikationer, som opnås inden for disse fælles uddannelsesrammer bør automatisk anerkendes af medlemsstaterne.

(19) Direktiv 2005/36/EF fastsætter allerede klare forpligtelser for erhvervsudøverne med hensyn til kravet om tilstrækkelige sprogkundskaber. Gennemgangen af denne forpligtelse har vist, at der er behov for at klarlægge de kompetente myndigheders og arbejdsgivernes rolle, navnlig af hensyn til patientsikkerheden. Sprogkontrollen bør dog være rimelig og nødvendig for de pågældende job og bør ikke udgøre et grundlag for at udelukke erhvervsudøvere fra arbejdsmarkedet i værtsmedlemsstaten.

(20) Kandidater, der ønsker at gennemføre et lønnet praktikophold i en anden medlemsstat, hvor et sådant praktikophold er muligt, bør være omfattet af direktiv 2005/36/EF med henblik på at fremme mobiliteten. Det er også nødvendigt, at deres praktikophold anerkendes af hjemlandet.

(21) Direktiv 2005/36/EF indeholder bestemmelser om et system af nationale kontaktpunkter. Som følge af ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked[24] og oprettelsen af kvikskranker i henhold til nævnte direktiv er der risiko for overlapninger. Derfor bør de nationale kontaktpunkter, som er oprettet i henhold til direktiv 2005/36/EF, gøres til støttecentre, hvor der fokuseres på at yde rådgivning til borgerne, herunder personlig rådgivning, med henblik på at sikre, at der på nationalt plan individuelt følges op på borgernes daglige anvendelse af forskrifterne for det indre marked.

(22) Direktivet indeholder allerede detaljerede forpligtelser for medlemsstaterne med hensyn til informationsudveksling, men disse forpligtelser bør dog styrkes. Medlemsstaterne bør ikke kun reagere på anmodninger om information, men ligeledes advare andre medlemsstater proaktivt. Dette advarselssystem bør svare til systemet i direktiv 2006/123/EF. En særlig advarselsordning er imidlertid nødvendig for sundhedsfaglige personer, som er omfattet af automatisk anerkendelse i henhold til direktiv 2005/36/EF. Dette bør også gælde for dyrlæger, medmindre medlemsstaterne allerede har udløst den advarselsmekanisme, der er nævnt i direktiv 2006/123/EF. Samtlige medlemsstater bør advares, hvis en erhvervsudøver som følge af en disciplinærsag eller en straffedom ikke længere har ret til at flytte til en anden medlemsstat. Dette varslingssystem bør udløses gennem IMI, uanset om erhvervsudøveren har udøvet sine rettigheder i henhold til direktiv 2005/36/EF eller har anmodet om anerkendelse af sine erhvervsmæssige kvalifikationer ved udstedelse af et europæisk erhvervspas eller andre metoder som fastsat i nævnte direktiv. Advarselsproceduren bør være i overensstemmelse med EU-lovgivningen om beskyttelse af personoplysninger og andre grundlæggende rettigheder.

(23) Et af de største problemer, som borgere, der ønsker at arbejde i anden medlemsstat, støder på, er overholdelsen af komplicerede administrative procedurer og den usikkerhed, der er forbundet hermed. Ifølge direktiv 2006/123/EF er medlemsstaterne allerede forpligtet til at sørge for let adgang til oplysninger og overholdelse af procedurer ved hjælp af kvikskrankerne. Borgere, der ansøger om anerkendelse af deres kvalifikationer i henhold til direktiv 2005/36/EF, kan allerede anvende kvikskrankerne, hvis de er omfattet af direktiv 2006/123/EF. Men jobsøgende og sundhedspersonale er ikke omfattet af direktiv 2006/123/EF, og der er kun få tilgængelige oplysninger. Disse oplysninger skal derfor fremgå, ud fra et brugersynspunkt, og det skal sikres, at sådanne oplysninger er let tilgængelige. Det er også vigtigt, at medlemsstaterne ikke kun påtager sig et ansvar på nationalt plan, men ligeledes samarbejder med hinanden og med Kommissionen for at sikre, at erhvervsudøvere i hele EU har let adgang til brugervenlige og flersprogede oplysninger og til gennemførelse af procedurerne via kvikskrankerne. Der bør være adgang til links via andre websites såsom Dit Europa-portalen.

(24) For at udbygge eller ændre visse ikke-væsentlige bestemmelser i direktiv 2005/36/EF bør beføjelser til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår ajourføring af bilag I, fastsættelse af kriterierne for beregning af gebyrer i forbindelse med det europæiske erhvervspas, fastsættelse af de nærmere regler for den nødvendige dokumentation i forbindelse med det europæiske erhvervspas, tilpasning af listerne over former for virksomhed i bilag IV, tilpasning af punkt 5.1.1 til 5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2, 5.6.2 og 5.7.1 i bilag V, præcisering af de kundskaber og færdigheder, der kræves for læger og sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, farmaceuter og arkitekter, tilpasning af mindstekravene til uddannelsens varighed for speciallægeuddannelser og specialtandlægeuddannelsen, indføjelse af nye lægespecialer i punkt 5.1.3 i bilag V, ændring af listen i punkt 5.2.1, 5.3.1, 5.4.1, 5.5.1 og 5.6.1 i bilag V, indføjelse af nye tandlægespecialer i punkt 5.3.3 i bilag V, angivelse af betingelserne for anvendelse af fælles uddannelsesrammer og angivelse af betingelserne for anvendelse af fælles uddannelsestest. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.

(25) For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af direktiv 2005/36/EF bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser[25].

(26) Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelse af gennemførelsesretsakter med henblik på at fastsætte fælles og ensartede regler vedrørende specifikationer af de europæiske erhvervspas for særlige erhverv, formatet af det europæiske erhvervspas, de nødvendige oversættelser til støtte for ansøgninger om udstedelse af et europæisk erhvervspas, oplysninger til brug ved bedømmelsen af ansøgninger om et europæisk erhvervspas, de tekniske specifikationer og foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre integriteten, fortroligheden og nøjagtigheden af de oplysninger, som er indeholdt i det europæiske erhvervspas og i IMI-dossieret, betingelserne og procedurerne for udstedelse af et europæisk erhvervspas, betingelserne for adgang til IMI-dossieret, de tekniske metoder og procedurer for kontrol med ægtheden og gyldigheden af det europæiske erhvervspas og gennemførelsen af advarselsordningen, som følge af disse gennemførelsesretsakters tekniske karakter.

(27) I forlængelse af de positive erfaringer med den gensidige evaluering i henhold til direktiv 2006/123/EF bør der medtages et lignende evalueringssystem i direktiv 2005/36/EF. Medlemsstaterne bør oplyse, hvilke erhverv de regulerer og af hvilke årsager, og drøfte resultaterne indbyrdes. Et sådant system ville bidrage til at skabe større åbenhed på markedet for liberale tjenesteydelser.

(28) Målene for de foranstaltninger, der skal træffes, nemlig rationalisering, forenkling og forbedring af bestemmelserne om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, da det uundgåeligt ville medføre uensartede krav og procedureordninger og øge reglernes kompleksitet og skabe uønskede hindringer for erhvervsudøvernes mobilitet, og kan derfor bedre opfyldes på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(29) I overensstemmelse med den fælles politiske erklæring fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter af [dato] forpligter medlemsstaterne sig til i begrundede tilfælde at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. Med hensyn til dette direktiv finder lovgiveren, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er begrundet.

(30) Direktiv 2005/36/EF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed —

VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

Artikel 1

Ændring af direktiv 2005/36/EF

I direktiv 2005/36/EF foretages følgende ændringer:

1) I artikel 1 indsættes som stk. 2:

"I dette direktiv fastsættes endvidere regler for delvis adgang til et lovreguleret erhverv og adgang til og anerkendelse af lønnede praktikophold gennemført i en anden medlemsstat."

2) Artikel 2, stk. 1, affattes således:

"1. Dette direktiv gælder for enhver statsborger i en medlemsstat, der ønsker at udøve et lovreguleret erhverv som selvstændig eller som arbejdstager eller gennemføre et lønnet praktikophold, herunder udøvere af et liberalt erhverv, i en anden medlemsstat end den, hvor han har opnået sine erhvervsmæssige kvalifikationer."

3) I artikel 3 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 1 ændres som følger:

i) Litra f) affattes således:

"f) "erhvervserfaring": faktisk og lovmæssig udøvelse af et bestemt erhverv i en medlemsstat på fuld tid eller på deltid"

ii) Følgende indsættes som litra j), k) og l):

"j) "lønnet praktikophold": udøvelse af lønnede aktiviteter under tilsyn med henblik på at få adgang til et lovreguleret erhverv, som bevilges på grundlag af en eksamen

k) "europæisk erhvervspas": et elektronisk certifikat, som udstedes til erhvervsudøveren som bevis for anerkendelse af den pågældendes kvalifikationer med henblik på etablering i en værtsmedlemsstat eller som bevis for, at den pågældende opfylder alle nødvendige betingelser med henblik på midlertidig eller lejlighedsvis levering af tjenesteydelser i en værtsmedlemsstat

l) "livslang læring": al almen uddannelse, erhvervsuddannelse, ikke-formel uddannelse og uformel uddannelse, som man deltager i gennem hele livet, og som resulterer i øget viden og øgede færdigheder og kompetencer."

b) Stk. 2, tredje afsnit, erstattes af følgende:

"Når en medlemsstat anerkender en sammenslutning eller en organisation, som omhandlet i første afsnit, underretter den Kommissionen. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende ajourføring af bilag I, hvis denne anerkendelse er i overensstemmelse med dette direktiv.

Finder Kommissionen, at den i tredje afsnit nævnte anerkendelse ikke er i overensstemmelse med dette direktiv, vedtager den en gennemførelsesafgørelse om den manglende overholdelse senest seks måneder efter modtagelsen af alle nødvendige oplysninger."

4) Artikel 4, stk. 1, affattes således:

"1. Værtsmedlemsstatens anerkendelse af de erhvervsmæssige kvalifikationer giver den begunstigede adgang til i denne medlemsstat at optage det erhverv eller, i de i artikel 4f omhandlede tilfælde, dele af det erhverv, som han er kvalificeret til i hjemlandet, og til at udøve det på samme vilkår som landets egne statsborgere."

5) Følgende indsættes som artikel 4a-4f:

"Artikel 4a

Europæisk erhvervspas

1. Medlemsstaterne udsteder et europæisk erhvervspas til indehaveren af en erhvervsmæssig kvalifikation på dennes anmodning, og på betingelse af at Kommissionen har vedtaget de relevante gennemførelsesretsakter som omhandlet i stk. 6.

2. Medlemsstaterne sikrer, at indehaveren af et europæisk erhvervspas er omfattet af samtlige rettigheder i henhold til artikel 4b-4e, efter at passet er blevet valideret af den pågældende medlemsstats kompetente myndighed, jf. stk. 3 og 4 i denne artikel.

3. Hvis indehaveren af en kvalifikation har til hensigt at levere tjenesteydelser i henhold til afsnit II, som ikke er omfattet af artikel 7, stk. 4, opretter og validerer den kompetente myndighed i hjemlandet et europæisk erhvervspas i overensstemmelse med artikel 4b og 4c.

4. Hvis indehaveren af en kvalifikation har til hensigt at etablere sig i en anden medlemsstat i henhold til kapitel I-IIIa i afsnit III eller levere tjenesteydelser i henhold til artikel 7, stk. 4, oprettes et europæisk erhvervspas af den kompetente myndighed i hjemlandet, som herefter valideres af den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten i overensstemmelse med artikel 4b og 4d.

5. Medlemsstaterne udpeger de kompetente myndigheder med ansvar for udstedelse af europæiske erhvervspas. Disse myndigheder sørger for en uvildig, objektiv og rettidig behandling af ansøgninger om et europæisk erhvervspas. De i artikel 57b nævnte støttecentre kan også fungere som kompetente myndigheder med henblik på udstedelse af et europæisk erhvervspas. Medlemsstaterne sikrer, at de kompetente myndigheder informerer borgerne, herunder potentielle ansøgere, om fordelene ved et europæisk erhvervspas, når dette er tilgængeligt.

6. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter om specifikationer vedrørende europæisk erhvervspas for særlige erhverv, om fastsættelse af formatet for det europæiske erhvervspas, de nødvendige oversættelser til støtte for ansøgninger om udstedelse af et europæisk erhvervspas og oplysninger til brug ved bedømmelsen af ansøgninger, idet der tages hensyn til de enkelte erhvervs særtræk. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 58.

7. De gebyrer, som kan pålægges ansøgerne i forbindelse med de administrative procedurer ved udstedelse af et europæisk erhvervspas, skal være rimelige, stå i et rimeligt forhold til og afspejle de omkostninger, dette medfører for hjemlandet og værtsmedlemsstaten, og ikke virke hæmmende på ansøgninger om et europæisk erhvervspas. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende fastsættelse af kriterierne for beregning og fordeling af gebyrer.

8. Anerkendelsen af kvalifikationer ved hjælp af et europæisk erhvervspas er et proceduremæssigt alternativ til anerkendelsen af erhvervsmæssige kvalifikationer i henhold til procedurerne i afsnit II og III i dette direktiv.

Indførelsen af et europæisk erhvervspas for et specifikt erhverv må ikke være til hinder for, at indehaveren af en erhvervsmæssig kvalifikation inden for dette erhverv kan anmode om anerkendelse af sine kvalifikationer i henhold til de procedurer, betingelser, krav og tidsfrister, der er fastsat i dette direktiv, og som ikke er gældende for det europæiske erhvervspas.

Artikel 4b

Ansøgning om et europæisk erhvervspas og oprettelse af et IMI-dossier

1. Medlemsstaterne vedtager bestemmelser om, at indehaveren af en erhvervsmæssig kvalifikation kan indgive ansøgning om et europæisk erhvervspas til den kompetente myndighed i hjemlandet på enhver måde, også via et onlineværktøj.

2. Ansøgningerne dokumenteres i henhold til artikel 7, stk. 2, og bilag VII, hvor dette er påkrævet. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende fastsættelse af, hvilke oplysninger dokumentationen skal indeholde.

3. Den kompetente myndighed i hjemlandet bekræfter modtagelsen af ansøgningen og oplyser straks efter indgivelse af ansøgningen ansøgeren om eventuelle manglende dokumenter. Myndigheden opretter et ansøgningsdossier med samtlige bilag i informationssystemet for det indre marked (IMI), der blev indført ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. […] (*). Hvis der efterfølgende modtages flere ansøgninger fra samme ansøger, kan de kompetente myndigheder i hjemlandet eller værtsmedlemsstaten ikke anmode om genindsendelse af dokumenter, der allerede er indeholdt i IMI-dossieret, og som fortsat er gyldige.

4. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter om fastsættelse af de nærmere tekniske bestemmelser, de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre integriteten, fortroligheden og nøjagtigheden af de oplysninger, som er indeholdt i det europæiske erhvervspas og i IMI-dossieret, betingelserne og procedurerne for udstedelse af et europæisk erhvervspas, herunder muligheden for at downloade det eller fremsende opdateringer til dossieret. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 58.

Artikel 4c

Europæisk erhvervspas for midlertidig levering af tjenesteydelser, der ikke er omhandlet i artikel 7, stk. 4

1. Den kompetente myndighed i hjemlandet kontrollerer ansøgningen, opretter og validerer det europæiske erhvervspas senest to uger fra datoen for modtagelse af en fuldstændig ansøgning. Den underretter ansøgeren og den medlemsstat, i hvilken ansøgeren påtænker at levere tjenesteydelser, om valideringen af det europæiske erhvervspas. Den erklæring, som er omhandlet i artikel 7, udgøres af fremsendelsen af godkendelsesoplysninger til de pågældende værtsmedlemsstater. Værtsmedlemsstaten kan ikke kræve yderligere erklæringer i henhold til artikel 7 i de efterfølgende to år.

2. Afgørelser truffet i hjemlandet eller manglende afgørelse inden for perioden på to uger, jf. stk. 1, kan påklages efter national ret.

3. Hvis indehaveren af et europæisk erhvervspas ønsker at levere tjenesteydelser i andre medlemsstater end dem, der oprindeligt blev oplyst, jf. stk. 1, eller fortsat ønsker at levere tjenesteydelser efter udløbet af den toårige periode, jf. stk. 1, kan vedkommende fortsat anvende det i stk. 1 nævnte europæiske erhvervspas. I sådanne tilfælde fremsætter indehaveren af det europæiske erhvervspas den erklæring, der er anført i artikel 7.

4. Det europæiske erhvervspas forbliver gyldigt, så længe indehaveren bevarer retten til at udøve virksomhed i hjemlandet på grundlag de dokumenter og oplysninger, der er indeholdt i IMI-dossieret.

Artikel 4d

Europæisk erhvervspas for etablering og midlertidig levering af tjenesteydelser i henhold til artikel 7, stk. 4

1. Efter modtagelse af en fuldstændig ansøgning om et europæisk erhvervspas skal den kompetente myndighed i hjemlandet inden for to uger kontrollere og bekræfte ægtheden og gyldigheden af de fremsendte bilag, oprette et europæisk erhvervspas, fremsende det til validering hos den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten og underrette denne myndighed om det relevante IMI-dossier. Hjemlandet holder ansøgeren underrettet om procedureforløbet.

2. I de tilfælde, der er nævnt i artikel 16, 21 og 49a, træffer værtsmedlemsstaten afgørelse om validering af et europæisk erhvervspas, jf. stk. 1, senest en måned efter datoen for modtagelse af det europæiske erhvervspas, som er fremsendt af hjemlandet. I tilfælde af begrundet tvivl kan værtsmedlemsstaten anmode om yderligere oplysninger fra hjemlandet. Denne anmodning suspenderer ikke fristen på en måned.

3. I de tilfælde, der er nævnt i artikel 7, stk. 4, og artikel 14, træffer værtsmedlemsstaten afgørelse om, hvorvidt indehaverens kvalifikationer kan anerkendes, eller om den pågældende skal pålægges udligningsforanstaltninger senest to måneder efter datoen for validering af det europæiske erhvervspas, som er fremsendt af hjemlandet. I tilfælde af begrundet tvivl kan værtsmedlemsstaten anmode om yderligere oplysninger fra hjemlandet. Denne anmodning suspenderer ikke fristen på to måneder.

4. Hvis værtsmedlemsstaten pålægger ansøgeren at aflægge en egnethedsprøve i henhold til artikel 7, stk. 4, skal ansøgeren kunne levere tjenesteydelsen senest en måned efter afgørelsen, jf. stk. 3.

5. Hvis værtsmedlemsstaten ikke træffer afgørelse inden udløbet af tidsfristerne i stk. 2 og 3 eller ikke anmoder om yderligere oplysninger inden en måned regnet fra datoen for hjemlandets modtagelse af det europæiske erhvervspas, anses det europæiske erhvervspas for valideret af værtsmedlemsstaten og udgør en anerkendelse af den erhvervsmæssige kvalifikation i forhold til det pågældende regulerede erhverv i værtsmedlemsstaten.

6. Disse foranstaltninger, som træffes af hjemlandet i overensstemmelse med stk. 1, erstatter enhver ansøgning om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer efter national lovgivning i værtsmedlemsstaten.

7. Afgørelser truffet af hjemlandet og værtsmedlemsstaten i henhold til stk. 1-5 eller manglende afgørelse fra hjemlandets side kan påklages efter national ret i den pågældende medlemsstat.

Artikel 4e

Behandling af og adgang til oplysninger vedrørende det europæiske erhvervspas

1. De kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten og hjemlandet ajourfører det pågældende IMI-dossier rettidigt med oplysninger om disciplinære eller strafferetlige sanktioner eller om andre alvorlige, konkrete forhold, der vil kunne få følger for pasindehaverens udøvelse af en virksomhed i henhold til dette direktiv. Disse opdateringer omfatter sletning af oplysninger, som ikke længere er påkrævet. Indehaveren af det europæiske erhvervspas og de kompetente myndigheder, som håndterer det pågældende IMI-dossier, underrettes om eventuelle opdateringer foretaget af de pågældende kompetente myndigheder.

2. Adgangen til oplysninger i IMI-dossieret er forbeholdt de kompetente myndigheder i hjemlandet og værtsmedlemsstaten og indehaveren af det europæiske erhvervspas i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF(**)

3. Oplysninger om de enkelte ansøgere må kun behandles af de relevante myndigheder i hjemlandet og værtsmedlemsstaten i forbindelse med det europæiske erhvervspas, jf. bestemmelserne om beskyttelse af den offentlige sikkerhed og sundhed og direktiv 95/46/EF.

4. Det europæiske erhvervspas indeholder kun de oplysninger, der er nødvendige for at vurdere, om pasindehaveren har ret til at udøve det erhverv, for hvilket passet er udstedt, bl.a. for- og efternavn, fødedato og fødested, erhverv, gældende ordning, de kompetente myndigheder, erhvervspasnummer, sikkerhedsdetaljer og henvisning til et gyldigt identitetsbevis.

5. Medlemsstaterne sikrer, at indehaveren af et europæisk erhvervspas til enhver tid efter anmodning kan bede om berigtigelse, sletning og blokering af sit dossier i IMI-systemet, og at indehaveren er informeret om denne ret på tidspunktet for udstedelse af det europæiske erhvervspas og mindes om denne ret hvert andet år efter udstedelsen af det europæiske erhvervspas.

6. Med hensyn til behandlingen af personoplysninger i det europæiske erhvervspas og samtlige dossierer i IMI anses de kompetente myndigheder i medlemsstaterne for registeransvarlige som omhandlet i direktiv 95/46/EF. Med hensyn til Kommissionens ansvar i henhold til stk. 1-4 og behandlingen af personoplysninger i forbindelse hermed betragtes Kommissionen som registeransvarlig som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001(***).

7. Medlemsstaterne sørger for, at arbejdsgivere, kunder, patienter og andre interesserede parter kan kontrollere ægtheden og gyldigheden af et europæisk erhvervspas, som de har fået forelagt af pasindehaveren, jf. dog stk. 2 og 3.

Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der præciserer betingelserne for at opnå adgang til IMI-dossieret, de tekniske metoder og procedurer for kontrol, som er omhandlet i første afsnit. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 58.

Artikel 4f

Delvis adgang

1. Den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten giver delvis adgang til erhvervsmæssig virksomhed på dens område, såfremt følgende betingelser er opfyldt:

a) forskellene mellem den erhvervsmæssige aktivitet, der lovligt udøves i hjemlandet, og det lovregulerede erhverv i værtsmedlemsstaten er så store, at anvendelsen af udligningsforanstaltninger ville forudsætte, at ansøgeren gennemfører en samlet uddannelse i værtsmedlemsstaten for at opnå adgang til det lovregulerede erhverv i sin helhed i værtsmedlemsstaten

b) den erhvervsmæssige virksomhed kan objektivt set udskilles fra andre aktiviteter, som er omfattet af det lovregulerede erhverv i værtsmedlemsstaten.

Med henblik på anvendelsen af litra b) anses en aktivitet for at kunne udskilles, hvis den udøves som en selvstændig aktivitet i hjemlandet.

2. Anmodning om delvis adgang kan afvises, hvis afvisningen er begrundet i et tvingende alment hensyn som f.eks. den offentlige sundhed, hvis det indebærer, at det tilsigtede mål opfyldes, og hvis det ikke går ud over, hvad der er strengt nødvendigt.

3. Ansøgninger om etablering i værtsmedlemsstaten behandles i henhold til kapitel I og IV i afsnit III i tilfælde af etablering i værtsmedlemsstaten.

4. Ansøgninger om midlertidig levering af tjenesteydelser i værtsmedlemsstaten for så vidt angår erhvervsmæssig virksomhed, der har konsekvenser for den offentlige sundhed og sikkerhed, behandles i overensstemmelse med afsnit II.

5. Uanset artikel 7, stk. 4, sjette afsnit, og artikel 52, stk. 1, udøves den erhvervsmæssige virksomhed under den erhvervsmæssige titel i hjemlandet efter tildeling af delvis adgang.

-------------

(*) EUT [IMI-forordningen]

(**) EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

(**) EFT L 8 af 12.1.2001, s. 1".

6) I artikel 5 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 1, litra b), affattes således:

"b) hvis tjenesteyderen flytter til en anden medlemsstat og har udøvet dette erhverv i en eller flere medlemsstater i mindst to år inden for de sidste ti år, der går forud for leveringen af tjenesteydelsen, når erhvervet ikke er lovreguleret i etableringsmedlemsstaten.

Med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra b), finder kravet om mindst to års erhvervsudøvelse ikke anvendelse i følgende tilfælde:

a) erhvervet eller uddannelsen til erhvervet er lovreguleret

b) tjenesteyderen ledsager tjenestemodtageren, forudsat at tjenestemodtageren har sædvanligt opholdssted i tjenesteyderens etableringsmedlemsstat, og erhvervet ikke er anført på listen nævnt i artikel 7, stk. 4."

b) Følgende indsættes som stk. 4:

"4. For så vidt angår notarer er de officielt bekræftede dokumenter og andre autentificeringsaktiviteter, der kræver værtsmedlemsstatens påstempling, ikke omfattet af udvekslingen af tjenesteydelser."

7) I artikel 7 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 2 ændres som følger:

i) Litra e) affattes således:

"e) for erhverv inden for sikkerhedssektoren og sundhedssektoren, bevis for, at den pågældende ikke er frakendt retten til at udøve denne virksomhed, hverken midlertidigt eller endeligt, eller er idømt nogen straffedom, såfremt medlemsstaten stiller krav herom for sine egne statsborgere".

ii) Følgende indsættes som litra f):

"f) med hensyn til de uddannelsesbeviser, der er nævnt i artikel 21, stk. 1, og med hensyn til certifikater for erhvervede rettigheder, jf. artikel 23, 26, 27, 30, 33, 33a, 37, 39 og 43, bevis for kendskab til værtsmedlemsstatens sprog".

b) Som stk. 2a indsættes:

"2a. En erklæring fremlagt af en tjenesteyder er gyldig på hele den pågældende medlemsstats område."

c) Stk. 4 affattes således:

"4. Når tjenesteyderen første gang udfører en tjenesteydelse inden for lovregulerede erhverv, der har konsekvenser for den offentlige sundhed og sikkerhed, og som ikke er omfattet af automatisk anerkendelse i henhold til kapitel II eller III i afsnit III, kan den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten kontrollere tjenesteyderens erhvervsmæssige kvalifikationer, inden den pågældende første gang udfører tjenesteydelsen. Den forudgående kontrol kan kun foretages, når formålet med kontrollen er at undgå alvorlig skade for tjenestemodtagerens sundhed eller sikkerhed på grund af tjenesteyderens manglende erhvervsmæssige kvalifikationer, og når den ikke er mere omfattende end nødvendigt med henblik herpå.

Medlemsstaterne meddeler Kommissionen, hvilke erhverv der kræver forudgående kontrol af kvalifikationer med henblik på at undgå alvorlig skade for tjenestemodtagerens sundhed eller sikkerhed i henhold til nationale love og forskrifter. Medlemsstaterne forelægger Kommissionen en særlig begrundelse for opførelse af disse erhverv på listen.

Den kompetente myndighed underretter inden højst en måned efter modtagelsen af anmeldelsen og de medfølgende dokumenter tjenesteyderen om enten sin beslutning om ikke at kontrollere hans kvalifikationer eller resultatet af en sådan kontrol. I tilfælde af vanskeligheder, der kan betyde forsinkelser, meddeler den kompetente myndighed inden for en måned tjenesteyderen grunden til forsinkelsen. Vanskeligheden skal være løst senest en måned efter meddelelsen, og afgørelsen skal være truffet senest to måneder efter løsning af vanskeligheden.

Hvis der er en væsentlig forskel mellem tjenesteyderens erhvervsmæssige kvalifikationer og den uddannelse, der kræves i værtsmedlemsstaten, og denne forskel kan skade den offentlige sikkerhed eller sundhed og ikke kan opvejes af tjenesteyderen gennem erhvervserfaring eller livslang læring, skal værtsmedlemsstaten give tjenesteyderen mulighed for at bevise, at han har erhvervet den manglende viden eller kompetence, navnlig ved hjælp af en egnethedsprøve. Under alle omstændigheder skal udførelsen af tjenesteydelsen kunne begynde inden en måned efter, at der er truffet afgørelse i henhold til tredje afsnit.

Foreligger der ikke svar fra den kompetente myndighed inden for de frister, der er fastsat i tredje og fjerde afsnit, kan tjenesteydelsen udføres.

I de tilfælde, hvor kvalifikationerne er blevet bekræftet i overensstemmelse med første til femte afsnit, leveres tjenesteydelsen under den faglige titel, der anvendes i værtsmedlemsstaten."

8) Artikel 8, stk. 1, affattes således:

"1. De kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten kan af de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten i tvivlstilfælde kræve relevante oplysninger om, at tjenesteyderen er lovligt etableret, om redelig adfærd og om, at tjenesteyderen ikke har været idømt faglige disciplinære eller strafferetlige sanktioner. I tilfælde af kvalifikationskontrol kan de kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten anmode de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten om oplysninger vedrørende tjenesteyderens uddannelsesforløb i det omfang, det er nødvendigt for at vurdere, om der er betydelige forskelle, som kan skade den offentlige sikkerhed eller sundhed. De kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten meddeler disse oplysninger i overensstemmelse med artikel 56."

9) I artikel 11 foretages følgende ændringer:

a) I stk. 1 affattes indledningen således:

"Med henblik på anvendelsen af artikel 13 og artikel 14, stk. 6, placeres de faglige kvalifikationer på følgende niveauer."

b) Litra c), nr. ii), affattes således:

"ii) lovreguleret uddannelse eller, hvis det drejer sig om lovregulerede erhverv, erhvervsuddannelse med særlig struktur, med kompetencer ud over det, der angives på niveau b, svarende til uddannelsesniveauet i nr. i), og som har et tilsvarende fagligt niveau og sætter den pågældende i stand til at opnå en stilling med tilsvarende ansvar og opgaver, forudsat at eksamensbeviset er ledsaget af en attest fra hjemlandet."

c) Litra d) og e) affattes således:

"d) et eksamensbevis for gennemførelsen af et postgymnasialt uddannelsesforløb af mindst tre og højst fire års varighed eller af tilsvarende varighed på deltidsbasis ved et universitet eller en højere læreanstalt eller en anden institution på samme niveau eller, hvis dette er gældende i hjemlandet, et tilsvarende antal meritpoint i henhold til det europæiske meritoverførsels- og meritakkumuleringssystem (ECTS), samt den erhvervsuddannelse, der eventuelt kræves ud over dette postgymnasiale uddannelsesforløb

e) et eksamensbevis for gennemførelsen af et postgymnasialt uddannelsesforløb af mindst fire års varighed eller af tilsvarende varighed på deltidsbasis ved et universitet eller en højere læreanstalt eller en anden institution på samme niveau eller, hvis dette er gældende i hjemlandet, et tilsvarende antal meritpoint i henhold til det europæiske meritoverførsels- og meritakkumuleringssystem (ECTS), samt den erhvervsuddannelse, der eventuelt kræves ud over dette postgymnasiale uddannelsesforløb."

d) Stk. 2 udgår.

10) Artikel 12, stk. 1, affattes således:

"Med et uddannelsesbevis, der attesterer en uddannelse som omhandlet i artikel 11, også med hensyn til det pågældende niveau, sidestilles ethvert uddannelsesbevis eller samtlige sådanne uddannelsesbeviser under ét, som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, hvis der er tale om beviser for en uddannelse, der har fundet sted i EU på fuld tid eller på deltid, inden for eller uden for de formelle programmer, og som i den pågældende medlemsstat anerkendes som værende på tilsvarende niveau, og hvis der i denne medlemsstat til disse beviser er knyttet de samme rettigheder vedrørende adgang til og udøvelse af et erhverv, eller som kvalificerer til udøvelsen af det pågældende erhverv."

11) Artikel 13 affattes således:

"Artikel 13

Betingelser for anerkendelse

1. Når der i en værtsmedlemsstat kræves bestemte erhvervsmæssige kvalifikationer for adgang til eller udøvelse af et lovreguleret erhverv, skal denne medlemsstats kompetente myndighed give ansøgeren mulighed for at få adgang til dette erhverv og udøve det på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere, hvis han er i besiddelse af det kursus- eller uddannelsesbevis, jf. artikel 11, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for at få adgang til eller for at udøve det samme erhverv.

Kursus- og uddannelsesbeviser skal være udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse med denne medlemsstats love eller administrative bestemmelser.

2. Tilladelse til adgang til eller udøvelse af erhvervet som omhandlet i stk. 1 skal også gives til ansøgere, der er i besiddelse af et kursus- og uddannelsesbevis, jf. artikel 11, som er udstedt i en anden medlemsstat, hvor dette erhverv ikke er lovreguleret.

Kursus- eller uddannelsesbeviserne skal opfylde følgende betingelser:

a) de er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, der er udpeget i overensstemmelse med denne medlemsstats love eller administrative bestemmelser

b) de attesterer, at indehaveren er forberedt til at udøve det pågældende erhverv.

3. Hvis det drejer sig om et kursus- og uddannelsesbevis som nævnt i stk. 1 og 2 eller et certifikat for lovreguleret uddannelse eller erhvervsuddannelse med særlig struktur, der svarer til niveauet i artikel 11, litra c), nr. i), skal værtsmedlemsstaten acceptere det niveau, der er attesteret eller bekræftet i hjemlandet.

4. Uanset stk. 1 og 2 i denne artikel kan værtsmedlemsstatens kompetente myndighed nægte personer, der er i besiddelse af det uddannelsesbevis eller kursusbevis, adgang til udøvelse af erhvervet på dets område, hvis den nationale kvalifikation, som er nødvendig for udøvelse af erhvervet, er klassificeret under litra d) eller e) i artikel 11."

12) I artikel 14 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 1 affattes således:

"1. Artikel 13 er ikke til hinder for, at værtsmedlemsstaten af ansøgeren kræver, at han gennemgår en prøvetid, der dog ikke må overstige tre år, eller går op til en egnethedsprøve, såfremt den uddannelse, han har fået, omfatter fag eller discipliner, der er væsentligt forskellige fra dem, der er omfattet af det uddannelsesbevis, som er foreskrevet i værtsmedlemsstaten."

b) Stk. 2, tredje afsnit, affattes således:

"Finder Kommissionen, at den i andet afsnit omhandlede fravigelse ikke er hensigtsmæssig, eller at den ikke er i overensstemmelse med EU-retten, vedtager den en gennemførelsesafgørelse senest seks måneder efter modtagelsen af alle nødvendige oplysninger med henblik på at anmode den pågældende medlemsstat om at undlade at træffe den påtænkte foranstaltning. Har Kommissionen ikke reageret inden udløbet af denne frist, kan fravigelsen anvendes."

c) I stk. 3 indsættes følgende som andet afsnit:

"Vedrørende erhvervet som notar kan værtsmedlemsstaten i forbindelse med fastsættelsen af udligningsforanstaltningen tage hensyn til de specifikke aktiviteter inden for dette erhverv, som udføres på dens område, navnlig for så vidt angår valget af, hvilken lov der skal anvendes."

d) Stk. 4 og 5 affattes således:

"4. Med henblik på anvendelsen af stk. 1 og 5 forstås ved "fag eller discipliner, der er væsentligt forskellige", fag eller discipliner, som er væsentlige for udøvelsen af erhvervet, og med hensyn til hvilke den uddannelse, migranten har fået, udviser væsentlige forskelle i indhold i forhold til den uddannelse, der kræves i værtsmedlemsstaten.

5. Stk. 1 anvendes under overholdelse af proportionalitetsprincippet. Hvis værtsmedlemsstaten således agter at kræve af ansøgeren, at han gennemgår en prøvetid eller går op til en egnethedsprøve, skal den forud herfor kontrollere, om de kundskaber, færdigheder og kompetencer, ansøgeren har erhvervet i løbet af sin erhvervserfaring og gennem livslang læring i en medlemsstat eller et tredjeland, helt eller delvist dækker de i stk. 4 omhandlede fag eller discipliner, der er væsentligt forskellige."

e) Følgende indsættes som stk. 6 og 7:

"6. Beslutningen om at kræve prøvetid eller egnethedsprøve skal være behørigt begrundet. Den skal navnlig indeholde følgende begrundelse:

a) angive det kvalifikationsniveau, der kræves i værtsmedlemsstaten, og ansøgerens kvalifikationsniveau i henhold til listen i artikel 11

b) angive de(t) område(r), hvor der er identificeret væsentlige forskelle

c) redegøre for disse væsentlige forskelle med hensyn til indhold

d) redegøre for, hvorfor ansøgeren som følge af disse væsentlige forskelle ikke kan udøve sit erhverv på tilfredsstillende vis på værtsmedlemsstatens område

e) redegøre for, hvorfor disse væsentlige forskelle ikke kan udlignes af de kundskaber, færdigheder og kompetencer, som ansøgeren har erhvervet gennem erhvervserfaring og livslang læring.

7. Egnethedsprøven, som er omhandlet i stk. 1, skal afholdes mindst to gange årligt, og ansøgerne skal kunne få lov til at tage prøven om mindst en gang, hvis de ikke består den første prøve."

13) Artikel 15 udgår.

14) Artikel 20 affattes således:

"Artikel 20

Tilpasning af listerne over former for virksomhed i bilag IV

Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende tilpasning af listerne over former for virksomhed i bilag IV, som i medfør af artikel 16 er omfattet af anerkendelse af erhvervserfaring, med henblik på ajourføring eller tydeliggørelse af nomenklaturen, forudsat at dette ikke indebærer en begrænsning af virksomheden i de enkelte kategorier."

15) Artikel 21, stk. 4, 6 og 7, udgår.

16) Som artikel 21a indsættes:

"Artikel 21a

Underretningsprocedure

1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de love og administrative bestemmelser, de vedtager om udstedelse af uddannelsesbeviser på det område, der er omfattet af dette kapitel.

Når det gælder uddannelsesbeviser som omhandlet i afdeling 8, underrettes de øvrige medlemsstater desuden i henhold til første afsnit.

2. Den i stk. 1 omhandlede underretning ledsages af en rapport, der dokumenterer, at uddannelsesbeviserne er i overensstemmelse med kravene i dette direktiv. Rapporten udstedes af den myndighed, der er udpeget af medlemsstaten, og som har kapacitet til at vurdere, om uddannelsesbeviserne er i overensstemmelse med dette direktiv.

3. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a med henblik på tilpasning af punkt 5.1.1 til 5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2, 5.6.2 og 5.7.1 i bilag V, hvori den angiver og ajourfører de benævnelser, medlemsstaterne har vedtaget for uddannelsesbeviserne, og, hvis det er relevant, det organ, der udsteder uddannelsesbeviset, det certifikat, der ledsager beviset, og den tilsvarende faglige titel.

4. Finder Kommissionen, at de i stk. 1 meddelte akter ikke er i overensstemmelse med dette direktiv, vedtager den en gennemførelsesafgørelse om den manglende overensstemmelse senest seks måneder efter modtagelsen af alle nødvendige oplysninger."

17) I artikel 22 indsættes som stk. 2:

"Med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra b), fremsender de kompetente myndigheder i medlemsstaterne fra [indsæt dato - dagen efter datoen i artikel 3, stk. 1, første afsnit] og derefter hvert femte år offentligt tilgængelige rapporter til Kommissionen og de øvrige medlemsstater om deres efter- og videreuddannelsesprocedurer for læger, speciallæger og sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, specialtandlæger, dyrlæger, jordemødre og farmaceuter."

18) I artikel 24 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 2 affattes således:

"2. Den medicinske grunduddannelse omfatter mindst fem års studier eller tilsvarende ECTS-meritpoint, hvilket omfatter mindst 5 500 timers teoretisk og praktisk undervisning ved et universitet eller under tilsyn af et universitet.

For personer, som påbegyndte deres studier inden den 1. januar 1972, kan den i første afsnit omhandlede uddannelse omfatte en praktisk heltidsuddannelse på universitetsniveau af seks måneders varighed under tilsyn af de kompetente myndigheder."

b) Følgende indsættes som stk. 4:

"Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende foranstaltninger, der præciserer:

a) det fyldestgørende kendskab til videnskaber, som omhandlet i stk. 3, litra a), i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den nødvendige kompetence, som et sådant kendskab bør give anledning til

b) det tilstrækkelige kendskab til de emner, der er omhandlet i stk. 3, litra b), og den nødvendige kompetence til at opnå et sådant kendskab i overensstemmelse med de videnskabelige fremskridt og udviklingen på uddannelsesområdet i medlemsstaterne

c) det fyldestgørende kendskab til kliniske discipliner og behandlinger, som omhandlet i stk. 3, litra c), og den nødvendige kompetence, som et sådant kendskab bør give anledning til på baggrund af den videnskabelige og tekniske udvikling

d) den passende kliniske erfaring, som omhandlet i stk. 3, litra d), og den nødvendige kompetence, som en sådan erfaring bør give anledning til på baggrund af de videnskabelige og teknologiske fremskridt og udviklingen på uddannelsesområdet i medlemsstaterne."

19) I artikel 25 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 1 affattes således:

"1. Adgang til speciallægeuddannelsen forudsætter gennemførelse og godkendelse af et medicinsk grunduddannelsesforløb som omhandlet i artikel 24, stk. 2, som har ført til erhvervelse af relevante grundlæggende medicinske kundskaber."

b) Som stk. 3a indsættes:

"3a. Medlemsstaterne kan i national lovgivning fastsætte bestemmelser, hvorefter der kan gives delvis dispensation for dele af speciallægeuddannelsen, hvis disse dele af uddannelsen allerede er gennemført under et andet specialuddannelsesforløb, som er nævnt i punkt 5.1.3 i bilag V, og forudsat at erhvervsudøveren allerede har opnået dette tidligere kvalifikationsbevis som speciallæge i den pågældende medlemsstat. Medlemsstaterne sikrer, at den dispensation, der gives, ikke omfatter mere end en tredjedel af minimumsvarigheden af speciallægeuddannelsen som nævnt i punkt 5.1.3 i bilag V.

Hver medlemsstat informerer Kommissionen og de øvrige medlemsstater om den pågældende nationale lovgivning sammen med en detaljeret redegørelse for sådanne delvise dispensationer."

c) Stk. 5 affattes således:

"5. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende tilpasninger af uddannelsernes mindstevarighed, som omhandlet i punkt 5.1.3 i bilag V, til den videnskabelige og teknologiske udvikling."

20) Artikel 26, stk. 2, affattes således:

"Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende tilføjelse til bilag V, punkt 5.1.3, af nye lægespecialer, som er fælles for mindst en tredjedel af medlemsstaterne, med henblik på ajourføring af dette direktiv under hensyn til ændringer i de nationale lovgivninger."

21) Artikel 28, stk. 1, affattes således:

"1. Adgang til den særlige uddannelse til alment praktiserende læge forudsætter gennemførelse og godkendelse af et medicinsk grunduddannelsesforløb som omhandlet i artikel 24, stk. 2."

22) I artikel 31 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 1 affattes således:

"1. Adgang til uddannelsen som sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje forudsætter 12 års almen skolegang afsluttet med et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis, udstedt af de kompetente myndigheder eller organer i en medlemsstat, eller med et certifikat som bevis for bestået adgangseksamen på samme niveau til sygeplejeskolerne."

b) Stk. 2, andet afsnit, affattes således:

"Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende ændring af listen i punkt 5.2.1 i bilag V med henblik på tilpasning til de uddannelsesmæssige, videnskabelige og tekniske fremskridt."

c) Stk. 3, første afsnit, affattes således:

"Uddannelsen som sygeplejerske med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje omfatter mindst 4 600 timers teoretisk og klinisk uddannelse, hvor den teoretiske uddannelse udgør mindst en tredjedel og den kliniske uddannelse mindst halvdelen af uddannelsens mindstevarighed. Medlemsstaterne kan give delvis dispensation til personer, som har gennemgået en del af denne uddannelse i forbindelse med andre uddannelser, der mindst ligger på et tilsvarende niveau."

d) Følgende indsættes som stk. 7:

"Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende foranstaltninger, der præciserer:

a) det fyldestgørende kendskab til de videnskaber, der vedrører den almene sundheds- og sygepleje, som omhandlet i stk. 6, litra a), på baggrund af de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den nødvendige kompetence, et sådant kendskab bør give anledning til, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den seneste udvikling på uddannelsesområdet

b) det tilstrækkelige kendskab til de emner, der er omhandlet i stk. 6, litra a), og den nødvendige kompetence, der følger af et sådant kendskab, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den seneste udvikling på uddannelsesområdet

c) det tilstrækkelige kendskab til de emner, der er omhandlet i stk. 6, litra b), og den nødvendige kompetence, der følger af et sådant kendskab, i overensstemmelse med de videnskabelige fremskridt og den seneste udvikling på uddannelsesområdet

d) den fyldestgørende kliniske erfaring, der er omhandlet i stk. 6, litra c), og den nødvendige kompetence, der følger af en sådan fyldestgørende klinisk erfaring, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den seneste udvikling på uddannelsesområdet."

23) I artikel 33 foretages følgende ændringer:

a) Som stk. 1a indsættes:

"1a. Medlemsstaterne anerkender automatisk kvalifikationsbeviser for sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, hvis ansøgeren påbegyndte uddannelsen inden [indsæt dato – ikrafttrædelse af det ændrede direktiv], og adgangskravet var ti års almen skolegang eller et tilsvarende alment uddannelsesniveau, og kvalifikationsbeviset i øvrigt opfylder samtlige uddannelseskrav i artikel 31."

b) Stk. 3 affattes således:

"3. Medlemsstaterne anerkender uddannelsesbeviser for sygepleje udstedt i Polen for sygeplejersker, der afsluttede en uddannelse inden den 1. maj 2004, men som ikke opfylder minimumsuddannelseskravene i artikel 31, såfremt de forelægger bevis for gennemført uddannelse svarende til bachelorniveau, og beviset er udstedt, efter at de pågældende har fulgt et særligt efteruddannelsesprogram, der er beskrevet i artikel 11 i lov af 20. april 2004 om ændring af lov om erhvervene sygeplejerske og jordemoder og visse andre retsakter (jf. Republikken Polens Statstidende af 30. april 2004 nr. 92, pos. 885) samt sundhedsministerens forordning af 12. april 2010 om ændring af sundhedsministerens forordning af 11. maj 2004 om de nærmere bestemmelser for uddannelse af sygeplejersker og jordemødre, der har taget studentereksamen (afsluttende eksamen — "matura") på den sundhedsfaglige gymnasielinje (sygepleje og fødselshjælp) (jf. Republikken Polens Statstidende af 21 april 2010, nr. 65, pos. 420), idet hensigten er at kontrollere, at den pågældende har viden og kompetence på samme niveau som sygeplejersker med de kvalifikationer, som for Polens vedkommende er defineret i bilag V, punkt 5.2.2."

24) I artikel 34 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 2, første og andet afsnit, affattes således:

"Den grundlæggende tandlægeuddannelse består af mindst fem års teoretiske og praktiske studier på heltidsbasis, eller tilsvarende ECTS-meritpoint, ved et universitet, ved en højere læreanstalt på et tilsvarende anerkendt niveau eller under tilsyn af et universitet og omfatter mindst det uddannelsesprogram, der er anført i bilag V, punkt 5.3.1.

Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende ændringer af listen i punkt 5.2.1 i bilag V med henblik på tilpasning til de videnskabelige og tekniske fremskridt."

b) Følgende indsættes som stk. 4:

"Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende foranstaltninger, der præciserer:

a) det fyldestgørende kendskab til de videnskaber, der vedrører tandlægevirksomhed, og en god forståelse af videnskabelig metode som omhandlet i stk. 3, litra a), og den nødvendige kompetence, der følger af et sådant kendskab og en sådan forståelse, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den seneste udvikling på uddannelsesområdet

b) det fyldestgørende kendskab til de emner, der er omhandlet i stk. 3, litra b), og den nødvendige kompetence, der følger af et sådant kendskab, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt og den seneste udvikling på uddannelsesområdet

c) det fyldestgørende kendskab til de emner, der er omhandlet i stk. 3, litra c), og den nødvendige kompetence, der følger af et sådant kendskab, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt

d) det fyldestgørende kendskab til kliniske discipliner og metoder, der er omhandlet i stk. 3, litra d), og den nødvendige kompetence, der følger heraf, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt

e) den fyldestgørende kliniske erfaring, der er omhandlet i stk. 3, litra e), i overensstemmelse med den seneste udvikling på uddannelsesområdet."

25) I artikel 35 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 2, andet afsnit, affattes således:

"Specialtandlægeuddannelsen følges på heltidsbasis i mindst tre år under tilsyn af de kompetente myndigheder eller organer og kan ligeledes udtrykkes i ECTS-meritpoint. Den omfatter specialtandlægekandidatens personlige deltagelse i de pågældende forvaltningers virksomhed og ansvar."

b) Stk. 2, tredje afsnit, udgår.

c) Følgende indsættes som stk. 4:

"4. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende tilpasninger af uddannelsernes mindstevarighed, som omhandlet i stk. 2, med henblik på tilpasning til de videnskabelige og tekniske fremskridt.

Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende tilføjelse til bilag V, punkt 5.3.3, af nye tandlægespecialer, som er fælles for mindst en tredjedel af medlemsstaterne, med henblik på ajourføring af dette direktiv under hensyn til ændringer i de nationale lovgivninger."

26) I artikel 38 foretages følgende ændringer:

a) Stk. 1, første og andet afsnit, affattes således:

"Dyrlægeuddannelsen består af mindst fem års teoretiske og praktiske studier på heltidsbasis, som ligeledes kan udtrykkes i ECTS-meritpoint, ved et universitet, ved en højere læreanstalt på et tilsvarende anerkendt niveau eller under tilsyn af et universitet og omfatter mindst det uddannelsesprogram, der er anført i bilag V, punkt 5.4.1.

Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende ændringer af listen i punkt 5.4.1 i bilag V med henblik på tilpasning til de videnskabelige og tekniske fremskridt."

b) Følgende indsættes som stk. 4:

"Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 58a vedrørende foranstaltninger, der præciserer:

a) det fyldestgørende kendskab til de videnskaber, der er omhandlet i stk. 3, litra a), og den nødvendige kompetence, der følger af et sådant kendskab, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt

b) det fyldestgørende kendskab til raske dyrs anatomi og funktioner som omhandlet i stk. 3, litra b), og den nødvendige kompetence, et sådant kendskab giver anledning til, i overensstemmelse med de videnskabelige og teknologiske fremskridt

c) det fyldestgørende kendskab til dyrs adfærd, beskyttelse og sygdomme som omhandlet i stk. 3, litra c) og d), og den nødvendige kompetence, et sådant kendskab giver anledning til, i overensstemmelse med de vide