Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg udtalelse om "EU's udvidelse og konsekvenserne for Det Indre Marked"

(2003/C 85/23)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 17. januar 2002, under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at afgive en tillægsudtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Eva Belabed til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 6. november 2002.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 395. plenarforsamling af 11. og 12. december 2002 (mødet den 12. december) følgende udtalelse med 77 stemmer for, 12 imod og 7 hverken for eller imod.

Sammendrag

A. Udvidelsen er set fra en politisk, samfundsmæssig og økonomisk synsvinkel af stor betydning for Unionens fremtid. Den frembyder en enestående mulighed for at sikre varig fred og stabilitet i Europa.

B. Selv om omstillingsprocessen kræver betydelige ofre af befolkningen og er forbundet med væsentlige økonomiske og sociale omvæltninger, står udvidelsesprocessen foran de afsluttende forhandlinger.

C. Set i lyset af de fremskridt, der er gjort i de enkelte lande, deler EØSU udvalget det danske formandskabs opfattelse, at tidsplanen for udvidelsen skal overholdes.

D. Et udvidet indre marked vil indebære utallige økonomiske fordele og styrke Europas konkurrenceevne globalt set, hvis det lykkes at udnytte det eksisterende potentiale i stedet for at lade det ligge uudnyttet hen. Her menes også i vid udstrækning udnyttelsen af den arbejdskraft, der er til rådighed.

E. Det er afgørende for den folkelige accept af udvidelsen, at fordelene ved denne rent faktisk kan mærkes i befolkningen.

F. Den indsats, der pågår med henblik på at udvikle kapaciteten inden for forvaltning og retsvæsen, skal fortsat fremskyndes og støttes, således at Unionens lovgivning ikke kun eksisterer på papiret, men også anvendes og følges i praksis.

G. Til at håndtere de økonomiske og sociale omvæltninger, der opstår i forbindelse med overtagelsen af Fællesskabets regelværk og integrationen af samfundene, har begge sider bl.a. foreslået at iværksætte overgangsbestemmelser. På denne måde muliggøres en blidere integrationsproces, men samtidig sker der en opdeling af det indre marked, hvorfor overgangsbestemmelser bør anvendes med forsigtighed.

H. At der ydes effektiv støtte til omstruktureringsprocessen, og at der også efter tiltrædelsen sker en udligning af de økonomiske og sociale forskelle mellem de gamle og de nye medlemsstater er en væsentlig forudsætning for at opnå en sammenhængende økonomisk og social udvikling af den samlede nye Union inden for rammerne af Lissabon-målsætningerne. Alle Unionens politikker bør sigte på at udligne de eksisterende forskelle mellem de gamle og de nye regioner så hurtigt som muligt.

I. Der bør træffes særlige foranstaltninger for grænseregionerne. Grænseoverskridende strategier og samarbejdsaftaler er en forudsætning for, at det potentiale, der ligger i disse regioner, kan udnyttes, men også for at modvirke en uheldig udvikling.

J. Der findes adskillige specifikke førtiltrædelsesprogrammer, og nogle af ansøgerlandene deltager også i EU-programmer og -aktioner, der støtter tiltrædelsesbestræbelserne. Men nogle af disse programmer er så komplicerede og tidskrævende, at de på grund af de omfattende bureaukratiske regler stort set ikke finder anvendelse. Det bør derfor undersøges, om disse foranstaltninger kan forenkles.

K. Udvalget støtter selv processen ved gennem Observatoriet for Det Indre Marked (Markedsobservatoriet) at afholde høringer i ansøgerlandene samt ved at samarbejde med arbejdsmarkedets parter i disse lande. Der er desuden med PRISM-databasen ("Progress Report on Initiatives in the Single Market") skabt et informationsinstrument, der indeholder dokumentation om relevante initiativer i forbindelse med udviklingen af det indre marked. ØSU har fremsat flere forslag i forbindelse med udviklingen af det indre marked, heriblandt forslaget om oprettelse af koordinationscentre for det indre marked i ansøgerlandene.

1. Indledning

1.1. Udvidelsen er af stor betydning for Den Europæiske Unions fremtid, da den frembyder en enestående mulighed for at sikre varig fred og stabilitet i Europa, og det er en historisk chance for at forene de europæiske stater på et fælles demokratisk værdigrundlag. Ud over den langsigtede sikring af fred og politisk stabilitet i Europa, der må betragtes som den primære af en række bevæggrunde, er processen også forbundet med talrige økonomiske og samfundsmæssige muligheder og udfordringer.

1.2. Selv om omstillingsprocessen kræver betydelige ofre af store dele af befolkningen i kandidatlandene og ofte er forbundet med væsentlige økonomiske og sociale omvæltninger, er tiltrædelsesforhandlingerne med de ti ansøgerlande (Slovenien, Ungarn, Slovakiet, Den Tjekkiske Republik, Polen, Litauen, Estland, Letland, Cypern og Malta) allerede så fremskredne, at et endeligt forhandlingsresultat er nært forestående. Situationen i Cypern og Malta skiller sig af historiske årsager noget ud, da disse to lande ikke har skullet igennem et systemskifte. Bulgarien og Rumænien står foran et større genopbygningsarbejde og har selv valgt først at tiltræde senere. Den geografiske og politiske situation i den fremtidige enklave Kaliningrad er allerede blevet behandlet af Udvalget.

1.3. Efter Kommissionens vurdering vil alle disse lande, med undtagelse af Bulgarien og Rumænien, inden for kort tid være i stand til at begå sig i konkurrencen på det indre marked. Disse otte lande har en funktionsdygtig markedsøkonomi. Også på områderne forvaltning og retsvæsen er der gjort store anstrengelser for at skabe de nødvendige rammebetingelser for en integration i et samlet indre marked. I denne sammenhæng bør det ikke glemmes, at netop tiltrædelsesperspektiverne har medvirket til en fremskyndelse af omstillingsprocessen. Derfor er det afgørende, at unødige forsinkelser og hermed forbundne skuffelser i ansøgerlandene undgås.

1.4. Ligesom det danske formandskab(1) er udvalget af den opfattelse, at tidsplanen for udvidelsen skal overholdes. Det er ganske vist forskelligt, hvilke fremskridt der er gjort i de enkelte lande. De lande, der opfylder Københavnskriterierne, vil efter de afsluttende forhandlinger kunne indtræde på det planlagte tidspunkt.

1.5. Den strøm af lovbestemmelser, krav og regler, der følger i kølvandet på den økonomiske samkøring af den hidtidige Union med ansøgerlandene, er denne gang en større udfordring, end det var tilfældet ved tidligere optagelser af nye lande. I forhold til tidligere udvidelser ligger de nye udfordringer i

i) (befolkningens og den arealmæssige) størrelse,

ii) den videreudvikling og forbedring, der er sket i selve Unionen siden de seneste optagelser, og

iii) ansøgerlandenes relativt svage økonomiske formåen (først og fremmest hvad angår BNP pr. indbygger).

1.6. Den udvidede Union vil adskille sig væsentligt fra det nuværende EU-15. Med udvidelsen til 27 lande øges Unionens areal med 34 %, og befolkningstallet vokser med 28 %, mens BNP kun stiger med 5 %. Som resultat heraf vil BNP pr. indbygger statistisk set falde med 18 %. Indkomstforskellene mellem lande, regioner og personer vil øges markant. Det vil tage mellem 10 og 30 år at opnå reel konvergens mellem bruttonationalprodukterne i de hidtidige medlemsstater og ansøgerlandene. Det vil i øvrigt ikke være tilstrækkeligt at opnå økonomisk konvergens (det være sig nominel og reel), det er også nødvendigt i vid udstrækning at skabe konvergens på det sociale område(2).

1.7. Udvalget er fortsat af den opfattelse, at det udvidede indre marked vil byde på talrige økonomiske fordele(3). Tilpasningsbestræbelser fra begge sider vil resultere i et integreret indre marked. Særligt vil områderne handel og afsætning profitere af det større antal producenter, leverandører og forbrugere. Der vil åbne sig helt nye muligheder for (grænseoverskridende) samarbejde og andre samarbejdsformer, rekruttering af leverandører, opnåelse af stordriftsfordele, øget kundenærhed osv. Administrative lettelser og forbedret service i kølvandet på moderniseringen af den offentlige forvaltning vil medvirke til øget vækst og give bedre adgang til specielt virksomheds-, skatte- og forvaltningsretten. Etableringen af et revisions- og forvaltningsvæsen samt udviklingen af et netværk af uafhængige skatte- og økonomiske rådgivere vil ligeledes bidrage til, at landenes tilpasning til det indre marked lykkes.

1.8. Udvidelsen af Den Europæiske Union åbner op for en dynamisk økonomisk vækstproces og styrker Europas konkurrenceevne i den globale økonomi. Der er god mulighed for, at det samlede udbytte af udvidelsesprocessen langt vil overstige omkostningerne i forbindelse hermed. Fordelingen af såvel udbytte som omkostninger i forbindelse med udvidelsen er imidlertid afgørende for den folkelige accept. Konsekvenserne af udvidelsen kan være meget forskellige for forskellige økonomiske sektorer og regioner samt have et meget forskelligt tidsmæssigt forløb. ØSU bifalder Kommissionens bestræbelser på at øge fokus på de muligheder, der er forbundet med udvidelsen. Samtidig er det også afgørende for udvidelsens succes, at der tales åbent om de hermed forbundne risici og udfordringer, for kun på denne måde er der mulighed for at bidrage til at overvinde disse.

2. Fællesskabets regelværk

2.1. I forbindelse med udvidelsen skal ansøgerlandene indarbejde gældende fællesskabsret i den nationale lovgivning og herefter gennemføre bestemmelserne i praksis. Dette udgør en stor udfordring for landene. På denne baggrund har en række ansøgerlande under forhandlingerne udtrykt forbehold, som navnlig skyldes de høje omkostninger hertil.

2.2. Indarbejdelsen og gennemførelsen af EU's regelværk lettes betydeligt, hvis der er tale om en stat med et tidssvarende og serviceorienteret forvaltningsapparat og retsvæsen. Udvalget tilslutter sig derfor Kommissionens opfattelse, at det er af stor betydning, at forvaltningskapaciteten og retsvæsenet i ansøgerlandene udbygges indtil tiltrædelsestidspunktet, således at Unionens lovgivning ikke kun eksisterer på papiret, men også anvendes og følges i praksis.

2.3. Til dette formål er det nødvendigt at opbygge egnede strukturer og ressourcer samt iværksætte kvalificerings- og belønningsforanstaltninger inden for områderne forvaltning og retsvæsen. Herudover skal borgerne have mulighed for at orientere sig om gældende retsregler og standarder samt om anke- og klagemuligheder på relevante informationskontorer og andre kontorer, der som de første modtager nye informationer, og endvidere anvende disse i praksis. Udvalget bifalder, at kapaciteten inden for forvaltning og retsvæsen styrkes ved hjælp af de iværksatte aktionsplaner og programmer.

2.4. I denne forbindelse tales der meget lidt om det øgede antal officielle sprog i det fremtidige EU. Udvalget påpeger, at dette resulterer i en finansiel og personalemæssig ekstrabyrde, som det er nødvendigt at tage højde for, og opfordrer Rådet til at tage dette spørgsmål op.

2.5. Som følge af tekniske, økonomiske eller politiske betænkeligheder lægges der på følsomme områder i EU's regelværk fra begge sider op til overgangsfrister indtil den fuldstændige indarbejdelse af regelværket. Udvalget er optimistisk, hvad angår ansøgerlandenes evne til at håndtere de fortsatte udfordringer, som optagelsen i Unionen indebærer, på samme måde som de har håndteret den hidtidige omstillingsproces. Samtidig udtrykker Udvalget forståelse for, at det på nogle områder kan tage længere tid at overgå til det indre markeds regler end den tid, der er til rådighed indtil tiltrædelsestidspunktet.

2.6. Set i dette lys er aftaler om overgangsfrister et praktisk alternativ både for de nuværende og de fremtidige medlemsstater. Da aftaler om overgangsfrister virker hæmmende for et ensartet indre marked, skal sådanne aftaler imidlertid begrænses til det omfang, som er nødvendigt for en socialt og økonomisk acceptabel tilpasningsproces, og de skal være så kortvarige som muligt. Mens overgangsfristerne gælder, skal målrettede anstrengelser desuden iværksættes og støttes, således at den nødvendige tilpasning kan finde sted. De følsomme områder for det indre marked omfatter bl.a.:

2.6.1. Frie kapitalbevægelser: Der er i alle ansøgerlande bevilget overgangsfrister for udlændinges erhvervelse af landbrugsarealer. Herudover er man enedes om en femårig overgangsfrist, hvad angår erhvervelse af sekundærboliger. Overgangsfrister er vigtige på disse to områder, da det for mange ansøgerlande er følsomme områder, og ansøgerlandene sandsynligvis under alle omstændigheder med en vis tidsmæssig forskydning må regne med stigende priser her.

2.6.2. Hvad angår arbejdskraftens frie bevægelighed er holdningerne meget forskellige. Her har udvalget allerede tidligere slået fast, at der bør træffes forholdsregler til styring af de ventede vandringer, i såvel tidsmæssig som geografisk og sektoriel henseende, og at eksisterende overgangsforanstaltninger til begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed og den frie udveksling af tjenesteydelser regelmæssigt bør kontrolleres og håndteres fleksibelt og med regionale og sektorielle forskelle for øje(4). EU har i sin fælles holdning taget hensyn til, at arbejdskraftens frie bevægelighed er et meget følsomt område, og har allerede aftalt overgangsbestemmelser med næsten alle ansøgerlande. Udvalget hilser dette velkomment og udtrykker håb om, at der arbejdes ihærdigt med de relevante forberedende foranstaltninger i den pågældende periode for således at kunne opnå et fælles arbejdsmarked, der fungerer for alle fremtidige medlemsstater.

2.6.3. Gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer og afskaffelse af diskrimination og restriktioner for adgangen til og udøvelsen af erhverv er stadig en udfordring. Det er i denne sammenhæng ligeledes vigtigt at koordinere de sociale sikringssystemer samt at koordinere og samarbejde på indkomstskatområdet.

2.6.4. Personkontrollen ved grænserne vil fortsætte en vis periode efter udvidelsen. Det er en forudsætning for ophævelsen af de indre grænser, at ansøgerlandene opfylder alle betingelser for gennemførelse af Schengen-reglerne. Dette gælder især et nationalt Schengen-informationssystem (SIS). Af tekniske og operationelle årsager vil Schengen-reglerne dog efter al sandsynlighed næppe være gennemført fuldt ud på tiltrædelsestidspunktet. Set i lyset af tidsplanen for indførelse af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II), som efter en aktuel vurdering tidligst kan tages i anvendelse mod slutningen af 2005, er det usandsynligt, at der kan træffes en beslutning om ophævelse af kontrollen ved de indre grænser før dette tidspunkt. Schengen-evalueringen tager også sin tid. Det er dog også nødvendigt at fortsætte personkontrollen set i lyset af overgangsbestemmelserne for tobaksbeskatninger. (Se punkt 3.3.2.5.)

2.6.5. Den frie bevægelighed for varer

2.6.5.1. På landbrugsområdet er der på en række punkter, der er relevante for det indre marked, fra ansøgerlandenes side anmodet om overgangsfrister vedrørende EU's fytosanitære og veterinære bestemmelser, og disse er foreløbig til dels blevet bevilget. Med få undtagelser har alle ansøgerlande anmodet om overgangsfrister på gennemsnitligt tre år fra tiltrædelsestidspunktet til at omlægge de levnedsmiddelforarbejdende virksomheder. Hvis disse overgangsfrister godkendes, er det dog en forudsætning, at produkter i overgangsfasen forbliver på de respektive ansøgerlandes markeder og ikke distribueres på EU-plan.

2.6.5.2. På trods af, at det på nuværende tidspunkt er umuligt at få et detaljeret overblik over området, da der stadig finder bilaterale forhandlinger sted, kan det forudses, at de bevilgede overgangsfrister for landbrugsprodukter vil kunne hæmme varernes frie bevægelighed. Det vil være nødvendigt med varekontrol ved eller bag de nationale grænser for at overvåge, at bestemmelserne overholdes. Det kan frygtes, at der vil opstå forsinkelser ved grænserne mellem de gamle og nye medlemsstater på grund af overgangsbestemmelserne og den grænsekontrol, der er nødvendig i forbindelse hermed. Udvalget erkender nødvendigheden af grænsekontrol, men peger på, at omfattende forsinkelser kan medføre store økonomiske omkostninger.

2.6.5.3. Udvalget går i denne sammenhæng ind for, at alle nødvendige foranstaltninger træffes, således at de høje standarder for europæisk fødevaresikkerhed tilgodeses. Der bør findes en løsning på følgende problemområder: Etablering af tilstrækkelige kontrolforanstaltninger langs de ydre grænser, overholdelse af EU's strenge regler for sundhedsbeskyttelse på BSE-området, sikring af drikkevandets kvalitet, tilpasning af fødevarevirksomheder til EU-standarder og overholdelse af EU's regler på dyrebeskyttelsesområdet. Etableringen af grænsekontrolsteder ved EU's ydre grænser for veterinære og andre kontroller forudsætter, at de nødvendige bygninger, udstyr og personale er til rådighed.

2.6.5.4. Hvad angår certificeringssystemer, støtter Udvalget Kommissionens forslag om(5), at ansøgerlandene skal være aktive og fuldgyldige medlemmer af CEN og CENELEC senest pr. december 2003. På denne måde kan certificeringer ske efter et ensartet system for at forenkle processerne og undgå det ekstra tidsforbrug, der opstår, når der anvendes forskellige systemer, og som ville udgøre en uoverskuelig belastning for specielt SMV'er.

2.6.6. Den frie udveksling af tjenesteydelser: De fleste ansøgerlande har fået bevilget overgangsfrister med hensyn til finansielle tjenesteydelser, herunder restriktioner for mindre andelsbanker, lave mindstekrav for kapitalreserver for andelsbanker, pensionsfonde etc. Herudover er datoen for ophævelsen af restriktioner på kapitalbevægelserne mellem medlemsstater og tredjelande fastsat til 31. december 1999. Alle restriktioner på de frie kapitalbevægelser før denne dato udgør varige begrænsninger for kapitalbevægelserne i de nye medlemsstater til eller fra tredjelande.

2.7. For at sikre, at det fremtidige fælles indre marked rent faktisk fungerer, bliver det nødvendigt at styrke grænsekontrollen. Denne kontrol skal følge ensartede EU-standarder. Dette kræver tiltag med hensyn til uddannelse, lønvilkår, anvendelse af fælles regler og kontrol med overholdelsen af disse regler.

2.8. Gennemførelsen af Fællesskabets samlede regelværk i den udvidede Union er en historisk udfordring. Ti år efter den planlagte fuldførelse af det indre marked for de 15 lande i EU er væsentlige områder stadig ikke gennemført. I lyset heraf udgør videreudviklingen af den allerede harmoniserede eller standardiserede lovgivning i det indre marked i henhold til målsætningerne fra Lissabon en særlig udfordring. Det er afgørende for Den Europæiske Unions fremtid og målsætningen om at opnå forbedrede leve- og arbejdsvilkår, at Fællesskabsretten og Fællesskabets politikker tilpasses nye udviklinger, og Fællesskabets regelværk til stadighed moderniseres. Det er vigtigt at sikre sig, at denne proces ikke går i stå.

2.9. Udvalget er enigt med Kommissionen i, at forvaltningskapaciteten i de nye medlemsstater også efter tiltrædelsen regelmæssigt bør tilpasses regelværkets ændrede krav. Det er nødvendigt løbende at forbedre de lovgivningsmæssige rammer, hvad angår konkurrenceret, forbrugerbeskyttelse, arbejds- og sociallovgivning osv. for at kunne drage fuld nytte af overgangen fra et lukket system til et system med social markedsøkonomi. Processen med at etablere tilstrækkelig forvaltningskapacitet standser således ikke ved tiltrædelsen. Kommissionens bestræbelser på at støtte de nye medlemsstater med særlige overgangsfaciliteter også efter tiltrædelsen hilses velkommen(6).

2.10. Videreudviklingen af Fællesskabets regelværk afhænger også af den valgte beslutningsprocedure. Det bør undersøges, om den nuværende ganske komplicerede beslutningsprocedure, som navnlig er baseret på den ny stemmevægtning i Rådet, der blev vedtaget i Nice 2000, kan gøres mere gennemskuelig og effektiv. Mange rundspørger har vist, at borgernes utilfredshed med Den Europæiske Union ofte hænger sammen med den manglende gennemskuelighed i beslutningsprocesserne. Problemet med politiske processer, der opfattes som uigennemsigtige, vil let kunne forværres i en udvidet Union med 27 medlemsstater. Yderligere forbedringer på dette område vil have stor betydning for et borgernes Europa.

2.11. En modernisering af EU's regelværk vil sluttelig først og fremmest kunne opnås gennem en tilnærmelse af økonomiske og sociale kriterier medlemsstaterne og ansøgerlandene imellem. Jo hurtigere økonomiske og sociale forskelle kan udlignes, desto bedre muligheder er der for ensartet videreudvikling og fremskridt i Europa. Alle Unionens politikker, herunder også strukturfonden(7), bør inddrages for hurtigst muligt at udligne eksisterende forskelle mellem de gamle og de nye regioner og muliggøre en sammenhængende økonomisk og social udvikling af den samlede nye Union inden for rammerne af Lissabon-målsætningerne, der sigter mod, at Europa i det næste årti fremstår som det mest dynamiske og konkurrencedygtige, videnbaserede økonomiske område under hensyntagen til de for Europa grundlæggende principper om social og territorial samhørighed. På denne måde skabes forudsætningerne for en videreudvikling af Unionen, både hvad angår et økonomisk område som det indre marked og områder som socialpolitik, forbruger- og miljøbeskyttelse, der ses som et supplement til politikken for det indre marked(8).

3. Udvikling, chancer og udfordringer på udvalgte områder

3.1. Kerneområderne i politikken for det indre marked såsom passende harmonisering, gensidig anerkendelse, gennemførelse, overholdelse og håndhævelse af fællesskabsretten, problemløsning og standardisering suppleres nu af socialpolitik samt forbruger- og miljøbeskyttelse. Euroen og udvidelsen udløser også en ny integrationsdynamik(9). Nedenfor behandles de delområder, der - set ud fra ønsket om at fordele udbyttet af udvidelsen - har betydning for det indre marked og for, at udvidelsen lykkes. Det udvidede indre marked bør indebære håndgribelige fordele for borgerne, både i disses egenskab af forbrugere samt i deres rolle som arbejdstagere eller erhvervsdrivende.

3.2. Strukturomlægning og økonomisk udvikling

3.2.1. Kandidatlandenes økonomier oplever store omvæltninger i forbindelse med omstillingsprocessen. Ud over omlægningen af det økonomiske system fra planøkonomi til markedsøkonomi skal den økonomiske struktur moderniseres, hvad angår vægtning af sektorerne landbrug, industri og tjenesteydelser. I løbet af omstillingsprocessen har adskillige gamle tunge industrier og mono-industrier, særligt på kul- og stålområdet, vist sig ikke at være konkurrencedygtige. Dette gælder især stålindustrien i Polen, Republikken Tjekkiet, Slovakiet og Ungarn. Disse industrier er i stort omfang koncentreret i enkelte regioner, hvilket får massive økonomiske og sociale konsekvenser for disse regioner i forbindelse med omstruktureringen.

3.2.2. Virksomhederne i de gamle medlemsstater vil også til en vis grad opleve en forstærket konkurrence i det udvidede indre marked. Disse udviklinger udgør en betydelig udfordring for det ensartede indre marked, som er ét af Unionens væsentligste mål. Vi må benytte alle de værktøjer, vi har til rådighed, til at udnytte det økonomiske potentiale og støtte den økonomiske vækst. Europa kan ikke lade dette potentiale ligge uudnyttet hen, men må udnytte det, hvis Europa vil drage fordel af det indre marked og udvikle sig til det mest konkurrencedygtige økonomiske område.

3.2.3. Økonomiske foranstaltninger, hvad enten det er på området virksomhedsfremme, fremme af iværksætterånd, støtte til SMV'erne, konkurrencepolitik, teknologipolitik, navnlig inden for informations- og kommunikationsteknologi, aktiv arbejdsmarkedspolitik, beskæftigelsespolitik, strukturpolitik eller en målrettet makroøkonomisk politik (så vidt der er mulighed herfor på europæisk plan), skal målrettes mod at medvirke til at udnytte det økonomiske potentiale, der til en vis grad ligger uudnyttet hen, samt de chancer, der opstår som følge af det nye, udvidede indre marked.

3.2.4. Det er af særlig stor betydning, at den arbejdskraft, der fritstilles som følge af omstruktureringen, forberedes til nye opgaver ved hjælp af målrettede foranstaltninger. En aktiv deltagelse i Unionens programmer, særligt inden for omskoling og kvalificering, samt livslang uddannelse er væsentlige forudsætninger for, at strukturomlægningen kan håndteres, og Lissabon-målsætningerne kan realiseres. Dette ville samtidig medvirke til at holde de sociale konsekvenser af omstruktureringen på et så lavt niveau som muligt.

3.2.5. Grænseregionerne står over for særlige udfordringer. Udvalget bifalder derfor EU's foranstaltninger til fremme af grænseregionerne, der skal støtte strukturomlægningen i disse områder i kraft af udbygget infrastruktur, målrettede kvalificeringsforanstaltninger for arbejdstagere og fremme af små og mellemstore virksomheder(10). Herudover har naboregionerne og arbejdsmarkedets parter allerede indledt initiativer til et samarbejde på tværs af grænserne. Disse initiativer bør udbygges og støttes.

3.2.6. Det forekommer i denne sammenhæng især formålstjenligt at udvikle grænseoverskridende strategier for udvikling af grænseregionerne samt at udnytte de erfaringer, der er gjort i de nuværende EU-lande, eksempelvis samarbejde mellem regioner efter mønsteret Saar-Lor-Lux, i hvilken region der med deltagelse af alle relevante aktører er blevet fastlagt faste strukturer for samarbejde og for udvikling af regionen. Blandt andet er der blevet etableret et grænseoverskridende økonomisk og socialt udvalg i regionen.

3.2.7. Landbrug

3.2.7.1. En akilleshæl i udvidelsen er landbruget. I nogle lande er landbrugets andel af de samlede økonomiske aktiviteter betydeligt større end i de nuværende 15 EU-lande. Desuden er der store forskelle mellem landbruget i Unionen og i ansøgerlandene, f.eks. hvad angår kvalitetsspørgsmål i mælkeproduktionen med heraf følgende konsekvenser for varernes bevægelighed og fødevarekvaliteten.

3.2.7.2. Der er divergerende meninger, hvad angår de af Kommissionen foreslåede betingelser for anvendelsen af den fælles landbrugspolitik i kandidatlandene. Set i lyset heraf er Kommissionens reformforslag fra juli 2002 af særlig stor betydning for den fremtidige udvikling. Den foreslåede ændring af den fælles landbrugspolitik væk fra kvantitativ produktionsfremme over mod en økologisk orientering, fremme af kvalitet og hermed også mindre strukturer, sikring af landmændenes indtjening samt først og fremmest mod støtte af strukturomlægningen og udviklingen af landdistrikterne er et skridt i den rigtige retning.

3.3. Modernisering af markeder og bedre rammebetingelser for virksomheder

3.3.1. Privatisering og liberalisering

3.3.1.1. Privatiseringer har været et vigtigt instrument i omstillingsprocessen. I de tilfælde, hvor privatiseringer har ført til, at udenlandske virksomheder har investeret i vigtige økonomiske sektorer og således har ført kapital og knowhow ind i landet, har de medvirket til en eksplosiv økonomisk udvikling. De pågældende virksomheders succes med bl.a. at øge produktiviteten har imidlertid i vidt omfang ført til fritstilling af arbejdstagere og en stigning i arbejdsløsheden, hvilket nu skal bekæmpes med makroøkonomiske midler og økonomisk støtte fra det offentliges side.

3.3.1.2. I adskillige tilfælde er privatiseringer blevet gennemført meget hurtigt og uden de nødvendige lovgivningsmæssige og institutionelle rammebetingelser(11). Dette har haft uønskede bivirkninger, især inden for forsyningspligtydelser og på det infrastrukturelle område. Forsyningspligtydelser er ikke kun en væsentlig faktor for øget livskvalitet i befolkningen, men også for tiltrækning af investorer og således for udviklingen og konkurrenceevnen i hele regioner. Investorer foretrækker de regioner, der kan tilbyde et passende udbud af forsyningspligtydelser.

3.3.1.3. Særligt i kandidatlandenes randområder med en mindre udviklet infrastruktur udgør netop infrastrukturer en afgørende faktor for indhentningen af efterslæbet og sikringen af samhørighed i et udvidet Europa. De øst- og centraleuropæiske regioner, byer og kommuner befinder sig i et usædvanligt stærkt spændingsfelt mellem makroøkonomisk forpligtelse og øget konkurrence og står desuden over for budgetmæssige flaskehalse, således at der i vidt omfang er en tendens til, at disse sektorer og ydelser nedprioriteres og dereguleres.

3.3.1.4. Denne udvikling står over for politiske bestræbelser i Unionen på at privatisere forsyningspligtydelser og deregulere traditionelle infrastrukturelle områder som trafik, energi, telekommunikation, vand, renovation og miljø for at virkeliggøre det indre marked og forbedre forbrugernes muligheder. I denne sammenhæng er der en tendens til at overse, at forsyningspligtydelser har visse karakteristika, der gør dem uegnede til udelukkende at udbydes efter markedskriterier. Tværtimod er det nødvendigt at opstille klare rammebetingelser (forpligtelser af hensyn til almenvellet og driftsprincipper), der skal sikre, at disse ydelser står til rådighed i den nødvendige kvantitet, kvalitet og kontinuitet.

3.3.1.5. Set i dette lys anbefaler udvalget, at der tilstræbes ligevægt mellem almeninteresse og konkurrence(12). Da private udbydere i første række er interesserede i en passende fortjeneste og ikke i udviklingen af regioner, bør der defineres rammebetingelser og regler, der er nødvendige for udviklingen af regioner, således at alle udbydere, uanset om disse er offentlige eller private, kan operere på ens betingelser inden for rammerne heraf.

3.3.1.6. Hele sektoren for forsyningspligtydelser i Unionen er underlagt en vedvarende tilpasnings- og moderniseringsproces. For at sikre forsyningssikkerheden og tage hånd om almenvellets interesser er der blevet etableret regulerende myndigheder i de enkelte medlemsstater, som ved hjælp af følgelove regulerer liberaliserings-, afmonopoliserings- og privatiseringsbestræbelserne. Liberaliseringen har vidtrækkende konsekvenser for, hvilken nytte forbrugerne har af et bestemt produkt, og i hvor høj grad produktet står til rådighed samt for produktets pris og betalingsbetingelser.

3.3.1.7. Ansøgerlandene har endnu ikke taget disse skridt hen mod en øget liberalisering. De er stadig bagud med hensyn til etableringen af regulerende institutioner og tilpasningen til de internationale energimarkeder på grund af en forældet produktion og prissystemer, der er tilpasset energiintensive industrielle forbrugere. De har derfor anmodet om overgangsfrister. Bevægelsen hen imod en åbning af de hidtil beskyttede markeder vil kun få det forventede positive resultat, hvis det lykkes at udnytte de forlængede frister til udbygning af nationale regulerende myndigheder. Disse myndigheder bør have tilstrækkeligt stor lovgivningsmæssig, teknisk og økonomisk støtte til at kunne påtage sig at varetage både forbruger-, ejer- og medarbejderinteresser.

3.3.2. Skatter

3.3.2.1. EU's skattesystemer har endnu ikke tilpasset sig faktorer som globaliseringen, den økonomiske integration af det indre marked og valutaunionen. Udvidelsen stiller ligeledes nye krav til skattesystemerne, og i første linje drejer det sig om overtagelse af de eksisterende EU-direktiver.

3.3.2.2. Ligesom på andre områder kan overgangsbestemmelser på skatteområdet være en hjælp til at afbøde markante negative økonomiske og sociale konsekvenser for ansøgerlandene og medvirke til en glidende integration af kandidatlandene i det indre marked. Overgangs- og undtagelsesregler bør dog anvendes med forsigtighed for ikke at øge risikoen for konkurrence på skatteområdet, hvilket ville have skadelige konsekvenser for de offentlige budgetter, og for at forhindre konkurrenceforvridning.

3.3.2.3. Udvalget henleder opmærksomheden på, at en udhuling af skattegrundlaget netop ikke vil være fornuftig i forbindelse med udvidelsesprocessen hverken for ansøgerlandene eller de hidtidige medlemsstater. Det ville nemlig indskrænke staternes handlingsmuligheder, der er af afgørende betydning netop i en så omfattende reformproces. I så fald ville dette kunne påvirke den politiske accept af udvidelsen i de nuværende medlemsstater i negativ retning.

3.3.2.4. Udvalget slår i denne sammenhæng til lyd for, at skattesystemerne udvikles på en sådan måde, at de eksisterende hindringer for det indre marked skaffes af vejen, og at skattekonkurrence, særligt hvad angår erhvervsbeskatning, forhindres, samtidig med at der tilvejebringes midler til at takle opgaverne og udfordringerne i det udvidede EU, og den økonomiske og sociale samhørighed sikres. Disse bestræbelser bør fortsættes under udvidelsesprocessen. Undtagelsesregler som f.eks. den skattemæssige særbehandling af internationale koncerner, der praktiseres i nogle lande, kan sætte disse bestræbelser på spil og er ikke forenelige med eksisterende EU-ret, hvorfor de må afvises.

3.3.2.5. Det er ligeledes betænkeligt at indrømme undtagelsesordninger eller gavmilde overgangsordninger med hensyn til moms og forbrugsafgifter, da et lavt skatteniveau som følge af produkternes geografiske nærhed og/eller lette transport sammen med et lavt prisniveau ville kunne føre til konkurrenceforvridning og samtidig øge risikoen for smugleri og opblomstring af det sorte marked. Der er eksempelvis aftalt overgangsordninger med samtlige kandidatlande på tobaksbeskatningsområdet. Udvalget bifalder den kontrol af tobaksbranchen, som i den forbindelse skal foretages af kandidatlandene samt, at de eksisterende medlemsstater skal kunne indføre mængdebegrænsninger. Den i denne sammenhæng nødvendige grænsekontrol med persontrafikken risikerer ganske vist at begrænse personers frie bevægelighed, men er nødvendig for at komme smugleri til livs.

3.3.2.6. Kommissionens bestræbelser på at forhindre særlige økonomiske zoner i kandidatlandene bør støttes. Udvalget henleder i denne sammenhæng opmærksomheden på Letland, der har erklæret sig parat til at indlede initiativer for at komme på omgangshøjde med EU's regelværk. Sådanne skridt vil også være nødvendige at tage i andre lande. Kommissionen vil følge nøje med i disse bestræbelser. Kommissionens aktiviteter til at forhindre særlige økonomiske zoner er yderst fremmende for udviklingen af et udvidet indre marked, da det kun på denne måde kan lade sig gøre at imødegå risikoen for konkurrenceforvridning. I stedet for disse særlige økonomiske zoner bør egnede forholdsregler på det regional- og strukturpolitiske område støtte regionernes udvikling.

3.3.3. SMV

3.3.3.1. Det må forventes, at større virksomheder med en stor omsætning vil få en forbedret konkurrenceevne i det fremtidige fælles marked. Herudover har de eksportvirksomheder, der i forbindelse med åbningen mod øst har lært at tilpasse sig vilkårene på udenlandske markeder, en fordel frem for de virksomheder, der hidtil ikke har haft forretninger ud over egne landegrænser.

3.3.3.2. Etableringen af en virksomhedsstruktur med små og mellemstore virksomheder i ansøgerlandene var en væsentlig forudsætning for at forbedre beskæftigelsessituationen og afbøde de negative konsekvenser af virksomhedslukninger og nødvendige omstruktureringer i de tidligere, overdimensionerede industriområder. De uundgåelige afskedigelser blev opvejet af SMV'ernes nøglerolle, et fald i levestandarden blev forhindret, og bestræbelserne på at undgå sociale spændinger blev støttet.

3.3.3.3. SMV'erne arbejder imidlertid under vanskelige betingelser, hvilket har ført til udbredelse af måneskinsarbejde og ugunstige arbejdsvilkår i nogle SMV'er. For at hjælpe denne sektor til at opfylde de i Unionen gældende betingelser for SMV-virksomhed og arbejdsvilkårene for de arbejdstagere, der beskæftiges af dem, er det ud over en styrkelse af arbejdsmarkedets parter - det gælder både på arbejdsgiver- og på arbejdstagerside - nødvendigt at gennemføre støtteforanstaltninger og -programmer. Her er der på den ene side tale om økonomisk støtte og på den anden om uddannelses- og efteruddannelsestiltag samt etablering og forenkling af de administrative strukturer.

3.3.3.4. Da den sociale dialog hverken er fyldestgørende på virksomhedsniveau eller på brancheplan, er arbejdsrelationerne fuldstændigt individualiserede. Fagforeninger, kvindeforbund og kirkelige organisationer gør f.eks. opmærksom på, at navnlig ansatte inden for handel oplever en mærkbar forringelse af deres arbejdsvilkår (f.eks. 16 arbejdstimer pr. dag, ingen fridage på søn- og helligdage) og hermed forbundne negative konsekvenser for familielivet. Udvalget er bekymret over denne udvikling og går ind for iværksættelse af foranstaltninger til implementering af en velfungerende social dialog.

3.3.3.5. Hvad angår små virksomheder, har EØSU i sine udtalelser fra 2000 og 2002(13) om det europæiske charter for små virksomheder understreget disses store betydning for kandidatlandenes økonomiske og sociale udvikling, bl.a. i forbindelse med erhvervsuddannelse og jobskabelse. De specifikke støtteforanstaltninger, som efterlystes i de ti henstillinger i det europæiske charter for små virksomheder - undertegnet af kandidatlandene i april 2002 (Maribor) - bør sættes i værk. Med dette for øje bør man fremme samarbejdet mellem de små virksomheders organisationer i kandidatlandene og i de nuværende EU-medlemslande.

3.3.4. På det transportpolitiske område er vejtrafikken i EU et følsomt område - særligt set fra borgernes synsvinkel. Et fælles indre marked vil uundgåeligt medføre et øget transportvolumen. Af samme årsag er udfordringerne for Unionen på det trafikpolitiske område desto større, da trafikpolitikken på den ene side skal søge at fastlægge egnede, miljøvenlige og socialt bæredygtige rammebetingelser for den nødvendige transport med en fornuftig balance mellem de forskellige transportformer (jernbaner, vejtrafik, vandveje...), men samtidig skal tilvejebringe egnede trafikpolitiske foranstaltninger og økonomiske incitamenter, således at unødig transport forhindres, og den nødvendige transport gennemføres så omkostningsneutralt og miljøvenligt som muligt. Da de (arbejds)retlige og økonomiske vilkår inden for denne sektor en så forskellige, kan der desuden forekomme forvridninger og uønskede udviklinger. Derfor må det anbefales at intensivere samarbejdet med kandidatlandene på dette område allerede før optagelsen.

3.3.5. Hvad angår konkurrencepolitikken, står især stålindustrien i Polen, Republikken Tjekkiet, Slovakiet og Ungarn i fokus. Stålproduktionen i Central- og Østeuropa skønnes kun konkurrencedygtig i begrænset omfang. Den omfattende statslige støtte er konkurrencepolitisk set betænkelig, og det samme gælder forsømmelsen af miljøtiltag, som slår igennem på priserne. Ansøgerlandene påpeger, at der ville opstå massive sociale problemer, hvis støtten ophævedes, og at stålet hovedsageligt eksporteres til Rusland. Udvalget anerkender denne argumentation, men henleder opmærksomheden på, at det netop derfor er nødvendigt at gennemføre omstruktureringer inden for stålindustrien inden tiltrædelsen. For at undgå overgangsfrister på dette område og heraf følgende konkurrenceforvridning som følge af uløste problemer på tiltrædelsestidspunktet er det vigtigt at handle nu.

3.3.6. På mellemlang sigt skal de fremtidige medlemsstater også tage stilling til deltagelse i den Økonomiske og Monetære Union. Erfaringerne fra Østtyskland viser, at det er vigtigt at undersøge forudsætningerne grundigt, for at indførelsen af euroen kan lykkes, og at en deltagelse ikke bør besluttes over hals og hoved. Indledningsvis kan de fremtidige medlemsstater tilslutte sig valutakursmekanismen, der tillader svingninger på +/- 15 %. På dette område henviser Udvalget i øvrigt til sin udtalelse om "Udvidelsens konsekvenser for ØMU'en".

3.4. Selv om de måske ikke umiddelbart genkender sig selv under denne betegnelse, således som udvalget definerede den i sin udtalelse(14) fra 2000, har socialøkonomiens organisationer (andelsselskaber, gensidige selskaber, velgørende sammenslutninger, forvaltningssammenslutninger, ONG'er) spillet en meget vigtig rolle med hensyn til at udfylde lakunerne i det offentliges støtte til marginaliserede grupper i samfundet. Men frem for alt har de spillet og spiller de - i varierende, men stedse væsentlig grad - en katalysatorrolle for offentlig deltagelse og demokratisering i samtlige de lande, som er berørt af udvidelsen. I betragtning af, hvor skrøbelige deres strukturer for øjeblikket er, og hvor fragmentarisk og isoleret de hver især optræder, ville det efter udvalgets mening være direkte katastrofalt, hvis socialøkonomiens organisationer og virksomheder i ansøgerlandene fik lov til at sygne hen eller forsvinde. Dette ville medføre enorme sociale, politiske, finansielle og kulturelle omkostninger ikke blot for disse lande, men også for EU's nuværende medlemsstater. Udvalget slår derfor til lyd for, at der søsættes en "udviklingsfond for socialøkonomien" i de nuværende og fremtidige medlemsstater med henblik på at understøtte denne vigtige bidragyder til social, økonomisk og demokratisk samhørighed i den udvidede Union.

3.5. Øget livskvalitet for borgerne

3.5.1. Socialpolitik og beskæftigelse

3.5.1.1. Udvidelsen kan kun lykkes, hvis borgerne i både de nuværende medlemsstater og ansøgerlandene støtter processen. Dette kræver, at udvidelsen også er et socialt projekt. Socialpolitikken har udviklet sig til at være en af de supplerende politikker for det indre marked; den europæiske samfundsmodel med principperne om social og territorial samhørighed bør udgøre en væsentlig faktor i udformningen af omstillingsprocessen i ansøgerlandene. Den økonomiske vækst, der kan forventes i ansøgerlandene, skal også udnyttes til styrkelse af de sociale sikringssystemer.

3.5.1.2. Målet om fuld beskæftigelse, der blev vedtaget i topmødebeslutningerne i Lissabon, bør også forfølges konsekvent på alle politiske områder i en udvidet Union. Udvalget bifalder i denne sammenhæng, at kandidatlandene allerede deltager i Unionens relevante programmer og aktionsplaner på dette område. (desuden bekæmpelse af fattigdom).

3.5.1.3. I kapitel 13 "Socialpolitik og beskæftigelse" har nogle kandidatlande anmodet om overgangsfrister med hensyn til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Udvalget står som nævnt principielt forstående over for overgangsfrister, men minder dog om, at det foretrækker en restriktiv anvendelse af disse for at undgå konkurrenceforvridning i det indre marked og en kvalitativ forringelse af den europæiske samfundsmodel. På den anden side er Udvalget klar over, at mange SMV'er ikke økonomisk set ville være i stand til at leve op til regelværket. Indtrædelsen i EU vil sandsynligvis kræve omfattende investeringer særligt af SMV'erne i de nye medlemsstater for at kunne opfylde kravene i EU's regelværk.

3.5.1.4. Hidtil er det lykkedes Unionen at etablere mindstestandarder på en række centrale områder ud over bestemmelser vedrørende vandrende arbejdstagere og ligebehandling. Der er således blevet vedtaget en række arbejdsretlige direktiver, der strækker sig fra beskyttelse af arbejdstagernes sundhed, arbejdstid, årlig ferie, barselsorlov og forældreorlov til teknisk beskyttelse af arbejdstagerne. For det første er det naturligt, at der skal ske en stadig revision og tilpasning af de harmoniserede områder til nye vilkår. Fremover vil det imidlertid i endnu højere grad være nødvendigt at fastsætte EU-regler på andre områder som f.eks. beskyttelse mod afskedigelse eller enkeltaspekter af den kollektive arbejdsret. Det er desuden uomgængeligt til stadighed at videreudvikle den europæiske samfundsmodel også - ja, måske netop - i en udvidet Union for at bevare kvaliteten af denne model.

3.5.2. Social dialog

3.5.2.1. Et væsentligt element i den europæiske model er inddragelsen af arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet i alle spørgsmål af relevans for dem. Udvalget hilser det således velkomment, at Kommissionen har konsulteret arbejdsmarkedets parter og repræsentanterne for civilsamfundet i ansøgerlandene i mange spørgsmål og opfordrer ansøgerlandenes regeringer til at følge dette eksempel. Mange ansøgerlandes regeringer har stadig problemer med at inddrage arbejdsmarkedets parter og civilsamfundets organisationer tilstrækkeligt i udvidelsesprocessen.

3.5.2.2. Det er samtidig bekymrende, at både arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer i kandidatlandene står forholdsvis svagt, og at den bilaterale sociale dialog, dvs. kollektive forhandlinger og aftaler mellem arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer, endnu ikke er tilstrækkeligt veludviklet. En styrkelse af disse organisationer er nødvendig for en velfungerende social dialog.

3.5.2.3. En optrapning af støtten fra organisationerne i de "gamle" medlemsstater kunne bidrage hertil, og det samme kunne etableringen af økonomiske og sociale udvalg. Det ville også være ønskeligt at styrke den sociale dialog på europæisk plan, navnlig ved at lade arbejdsmarkedets parter i ansøgerlandene deltage regelmæssigt i Udvalget for Den Europæiske Sociale Dialog fra 2003, sådan som det foreslås af de europæiske arbejdsmarkedsparter i deres arbejdsprogram for 2003-2005, der blev fremlagt på topmødet om den sociale dialog i Genval den 28. november 2002. Det er i den forbindelse nødvendigt at sikre, at SMV'ernes og de små virksomheders repræsentative organisationer får deres plads i dette udvalg.

3.5.3. Sociale sikringssystemer

3.5.3.1. Samtidig med at kandidatlandene skal overtage EU's regelværk, er de i gang med at omstille hele deres økonomiske og samfundsmæssige system, bl.a. med støtte fra Verdensbanken og Den Internationale Valutafond. Verdensbanken og Valutafonden agerer på grundlag af den amerikanske samfundsmodel og har samtidig et væsentligt bredere mandat end EU, hvis regelværk på mange områder er knap så udviklet. EU, hvis medlemsstater karakteristiske, om end forskellige, sociale systemer, lægger stor vægt på den europæiske samfundsmodels principper om social og regional samhørighed. Unionen spiller imidlertid kun i ringe omfang en rolle i disse reformer, fordi der ikke er traktat- og lovgivningsmæssigt grundlag herfor (regelværket omhandler kun i ringe grad dette område). Derfor sigtes der på disse områder, bl.a. hvad angår de sociale systemer, hen imod en samfundsmodel, der efter udvalgets opfattelse ikke egner sig som forbillede for Europa(15). Udvalget opfordrer til, at der sættes øget fokus på disse spørgsmål inden for rammerne af den åbne koordinationsmetode, der blev udviklet i Lissabon, og som ansøgerlandene blev inddraget i i Barcelona.

3.5.3.2. Denne EU's begrænsede lovgivningsmæssige kompetence fører også til, at de aspekter af udformningen af de sociale systemer (f.eks. pensionssystemer), der har relevans for det indre marked, f.eks. kapitalmarkedseffekter eller konsekvenser for arbejdstagernes mobilitet skrider godt fremad, mens de grundlæggende spørgsmål om udformningen af de sociale systemer ikke drøftes systematisk og grundigt nok.

3.5.4. Forsyningspligtydelser

3.5.4.1. Der gennemføres ikke blot liberaliseringer og dereguleringer på europæisk plan med sigte på virkeliggørelsen af det indre marked på traditionelle infrastrukturelle områder som trafik, energi, telekommunikation, vand, renovation og miljø, men også på området sociale tjenesteydelser, samt inden for sundheds- og uddannelsesvæsenet og i forbindelse med finansielle tjenesteydelser.

3.5.4.2. Ansøgerlandene har til en vis grad endnu ikke taget disse skridt mod en øget liberalisering og har anmodet om overgangsfrister. Udvalget påpeger, at tiltagene til åbning af disse landes hidtil beskyttede markeder kun vil føre til de ønskede positive resultater, hvis der tages behørigt hensyn til både forbruger-, ejer- og medarbejderinteresser samt til forsyningspligtydelsernes specifikke karakteristika.

3.5.4.3. Forsyningspligtydelser har nemlig visse særtræk, der gør dem uegnede til udelukkende at blive udbudt på markedsvilkår. Det bør derfor fastslås, i hvilke sektorer og i hvilket omfang konkurrencereglerne og reglerne for det indre marked kan finde anvendelse på forsyningspligtydelser. I denne sammenhæng bør der tages hensyn til, at der er tale om ydelser, der har stor betydning for menneskers livskvalitet og sociale sikkerhed. Det er derfor ikke uden betydning, om, i hvilket omfang og i hvilken kvalitet, befolkningen har adgang til disse ydelser.

3.5.4.4. Desuden gælder det om at forhindre dannelsen af nye monopoler/oligopoler samt en konkurrencesituation med dumpingpriser. Europa har i stedet brug for konkurrence på lige vilkår og en ikke-diskriminerende behandling af offentlige, sociale og kommunale virksomheder.

3.5.5. Miljøspørgsmål

3.5.5.1. Miljøområdet er i vidt omfang omfattet af fællesskabslovgivning, hvad enten det handler om fastsættelse af generelle miljøkrav eller miljøkvalitetsstandarder (immissionsgrænseværdier), produktionsrelaterede foranstaltninger (emissionsgrænseværdier) eller generelle procedurebestemmelser. I fællesskabsretten opereres der inden for miljøpolitikken med en stor grad af fleksibilitet, der i sidste instans sigter mod at fremme Fællesskabets økonomiske og sociale udvikling samt sikre en afbalanceret udvikling i regionerne. Selv om enkelte medlemsstater på denne måde kan indrømmes ganske vidtrækkende dispensationsmuligheder i forbindelse med specifikke direktivforslag, må det ikke glemmes, at sådanne muligheder for undtagelsesbestemmelser alt for let bliver udnyttet til det yderste - særligt i den udvidede Union.

3.5.5.2. I lyset af de miljøbelastninger, der i vidt omfang findes i ansøgerlandene, og som stadig skal håndteres, er der i stor stil blevet anmodet om overgangsfrister i forbindelse med gennemførelsen af EU's regelværk på dette område. Udvalget peger i denne sammenhæng på, at et intakt miljø udgør et af de vigtigste elementer i opretholdelsen og udviklingen af livskvaliteten, og at det må tilstræbes at rette op på miljøbelastninger og -risici, f.eks. i forbindelse med kernekraftværker, og undgå sådanne fremover. Undtagelses- og overgangsregler i stort omfang ville ikke blot føre til konkurrenceforvridning, men også have en uheldig virkning på miljøets fremtidige udvikling samt besværliggøre en kontinuerlig videreudvikling af Fællesskabets miljølovgivning efter princippet om bæredygtighed.

3.5.6. Også på forbrugerbeskyttelsesområdet er der også sket betydelige forbedringer for Europas forbrugere i de seneste årtier. Ud over centrale bestemmelser om forbrugersikkerhed og forbrugersundhed er der først og fremmest opnået store fremskridt inden for beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser. Her kan direktivet om ansvar for mangelfulde produkter fremhæves(16). Ikke mindst som følge af BSE-krisen var det nødvendigt at opdatere direktivet og udvide dets anvendelsesområde til også at gælde landbrugsprodukter. Det skal sikres, at der stadig sker sådanne forbedringer af forbrugerbeskyttelsen i en udvidet Union. Et vist pres fra forbrugerne kan desuden føre til, at udviklingen fortsætter.

3.6. Før tiltrædelsen

3.6.1. Ud over ansøgerlandenes begyndende deltagelse i Unionens programmer findes også specifikke førtiltrædelsesprogrammer. Her kan især nævnes Twinning-programmet, der forbereder administrationen på sine fremtidige opgaver. Som følge af ovennævnte behov for videreudvikling og tilpasning af administrationen også efter tiltrædelsen vil dette program fortsat være efterspurgt.

3.6.2. Blot må det i denne sammenhæng beklages, at afviklingen af programmerne i mange tilfælde er så kompliceret, at potentielle ansøgere skræmmes bort, eller at de ikke har mulighed for at håndtere en deltagelse. Således er SAPARD-programmet til omstilling af landbruget stadig ikke taget i anvendelse af en række ansøgerlande på trods af, at landbruget uden tvivl er én af de sektorer, hvor der er størst behov for handling. I denne sammenhæng henleder udvalget opmærksomheden på sine forslag om videreførelse og reform af strukturpolitikken og strukturfonden(17).

3.6.3. Udvalget fremlagde allerede i forbindelse med sin første udtalelse til dette emne(18) en række forslag med sigte på ikke bare at forberede ansøgerlandene til det indre marked, men også give dem mulighed for at forberede sig på den fremtidige udvikling i dette marked. Opmærksomheden bør i denne forbindelse særligt rettes mod forslaget om at etablere koordinationscentre for det indre marked og kontaktpersoner for virksomheder og borgere.

3.6.4. Udvalget gennemfører med jævne mellemrum egne høringer i ansøgerlandene med deltagelse af relevante økonomiske og sociale grupper. Udvalget har desuden med PRISM-serveren skabt et instrument, der dokumenterer væsentlige relevante initiativer i forbindelse med udviklingen af det indre marked, og som står til rådighed på udvalgets hjemmeside til orientering.

Bruxelles, den 12. december 2002.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Den danske beskæftigelsesminister på EØSU's plenarforsamling den 18.7.2002.

(2) Gruppen af Eksperter på Højt Plan om Økonomiske og Arbejdsmæssige Følger af de Industrielle Ændringer i EU. Udkast til foreløbig rapport, 16.11.2001.

(3) "EU's udvidelse og konsekvenserne for Det Indre Marked - (Markedsobservatoriet)", udtalelse fra EØSU, EFT C 329 af 17.11.1999.

(4) "Fri bevægelighed for arbejdstagere i det indre marked", udtalelse fra EØSU, EFT C 155 af 29.5.2001.

(5) Europa-Kommissionen: "Evaluering af strategien for det indre marked 2002" (KOM(2002) 171 endelig).

(6) KOM(2002) 700 endelig "På vej mod den udvidede Union".

(7) "Strategi for den økonomiske og sociale samhørighed i EU", udtalelse fra EØSU, EFT C 241 af 7.10.2002.

(8) Europa-Kommissionen: "Evaluering af strategien for det indre marked 2002" (KOM(2002) 171 endelig).

(9) "Strategi for den økonomiske og sociale samhørighed i EU", udtalelse fra EØSU, EFT C 241 af 7.10.2002.

(10) "Fri bevægelighed for arbejdstagere i det indre marked", udtalelse fra EØSU, EFT C 155 af 29.5.2001.

(11) John Nellis, "Time to Rethink Privatisation in Transition Economies?", Verdensbanken, 1999, samt Joseph Stiglitz, "Die Schatten der Globalisierung".

(12) "Forsyningspligtydelser", udtalelse fra EØSU, EFT C 241 af 7.10.2002.

(13) EØSU udtalelser om charteret: EFT C 204 af 18.7.2000 og EFT C 48 af 21.2.2002.

(14) EØSU's udtalelse om socialøkonomien, EFT C 117 af 26.4.2000.

(15) "Beskæftigelse, økonomisk reform og social samhørighed - mod et innovations- og videnbaseret Europa", udtalelse fra EØSU, EFT C 117 af 26.4.2000.

(16) Direktiv 85/374/EØF som ændret ved direktiv 1999/34/EF, EFT L 283 af 6.11.1999.

(17) "Strategi for den økonomiske og sociale samhørighed i EU", udtalelse fra EØSU, EFT C 241 af 7.10.2002; "Samhørighedspolitikkens fremtid", udtalelse fra EØSU, EFT C 241 af 7.10.2002.

(18) "EU's udvidelse og konsekvenserne for Det Indre Marked", udtalelse fra EØSU, EFT C 329 af 17.11.1999.