DA Den Europæiske Unions Tidende C 57/114

Rådets begrundelse: Rådets førstebehandlingsholdning (EU) nr. 3/2016 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om jernbanesikkerhed (omarbejdning)

(2016/C 057/06)

I. INDLEDNING

Den 31. januar 2013 forelagde Kommissionen Rådet et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om jernbanesikkerhed (omarbejdning).

Den 26. februar 2014 vedtog Europa-Parlamentet sin førstebehandlingsudtalelse.

Den 5. juni 2014 nåede Rådet til politisk enighed om udkastet til direktiv. Efter den juridiske og sproglige gennemgang vedtog Rådet sin førstebehandlingsholdning den 10. december 2015 efter den almindelige lovgivningsprocedure i artikel 294 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

Efter afstemningen i Europa-Parlamentet og vedtagelsen af Rådets politiske aftale fandt der forhandlinger sted mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen med henblik på at nå til enighed om forslaget. Den 17. juni 2015 blev der opnået enighed om et endeligt kompromis, som efterfølgende blev godkendt af De Faste Repræsentanters Komité den 30. juni 2015. Europa-Parlamentets Transport- og Turismeudvalg (TRAN) bekræftede enigheden den 10. november 2015 og sendte i den forbindelse en skrivelse til formanden for De Faste Repræsentanters Komité.

Rådet har under sit arbejde taget hensyn til udtalelsen fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg og udtalelsen fra Regionsudvalget.

II. ANALYSE AF FØRSTEBEHANDLINGSHOLDNINGEN

1. Generelt

Ovennævnte forslag er en del af den fjerde jernbanepakke, som består af seks lovgivningsforslag, der tager sigte på at fjerne de tilbageværende hindringer for færdiggørelsen af det fælles europæiske jernbaneområde.

Formålet med dette forslag er at fastlægge en fælles tilgang til sikkerhed for at øge stordriftsfordelene for jernbanevirksomheder, der arbejder på tværs af grænserne i Unionen, samt forenkle og reformere administrative procedurer i forbindelse med udstedelse af sikkerhedscertifikater og dermed fjerne fragmenteringen af regler på tværs af grænserne i Unionen.

Formålet med sikkerhedsdirektivet er mere specifikt at ændre det nuværende regelværk for at indlede migrationen hen imod et fælles EU-sikkerhedscertifikat for jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere, der skal udstedes af Den Europæiske Unions Jernbaneagentur (i det følgende benævnt »agenturet«). Desuden tager det sigte på at klarlægge rolle og ansvar for de forskellige involverede aktører inden for jernbanesystemet for at sikre tilstrækkelig risikostyring på alle niveauer.

Rådets tilgang har været at foreslå flere ændringer til det oprindelige forslag. De væsentligste bestemmelser i direktivet er blevet ændret betydeligt. Rådets førstebehandlingsholdning ændrer derfor Kommissionens oprindelige forslag ved, at det er blevet omformuleret, og flere bestemmelser i teksten er tilføjet eller udgået. Dette betyder, at Rådet ikke kan acceptere de ændringer, som Europa-Parlamentet har indført med sin førstebehandlingsholdning vedrørende disse bestemmelser.

2. De vigtigste politiske spørgsmål

i) Udstedelse af sikkerhedscertifikater og Den Europæiske Unions Jernbaneagenturs og de nationale sikkerhedsmyndigheders respektive roller (artikel 10)

For at forbedre effektiviteten af udstedelsen af sikkerhedscertifikater til jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere foreslår Kommissionen at arbejde hen imod et fælles EU-sikkerhedscertifikat, der er gyldigt i hele Unionen. Med henblik herpå påtænkte Kommissionen i sit oprindelige forslag en betydelig overførsel af beføjelser fra de nationale myndigheder til agenturet i forbindelse med udstedelse af sikkerhedscertifikater (artikel 10)

Rådet tilslutter sig Kommissionens overordnede tilgang, men mener, at Kommissionens forslag skal ændres i den forbindelse for at give mere fleksibilitet, navnlig med hensyn til de nationale sikkerhedsmyndigheders og agenturets respektive ansvar i sikkerhedscertificeringsprocessen.

Rådet ændrer derfor den balance, som Kommissionen oprindelig havde foreslået, i kompetencefordelingen mellem agenturet og de nationale sikkerhedsmyndigheder i sikkerhedscertificeringsprocessen med ekstra garantier til de nationale sikkerhedsmyndigheder under særlige omstændigheder.

Rådet opretter mere specifikt et dobbelt system i forbindelse med udstedelse af sikkerhedscertifikater, hvor agenturet funger som en one-stop-shop ved at oprette et nyt informations- og kommunikationssystem til udstedelse af sikkerhedscertifikater til jernbanevirksomheder, der er involveret i grænseoverskridende trafik, hvor nationale sikkerhedsmyndigheder fortsat spiller en vigtig rolle ved at foretage de vurderinger, der er nødvendige for udstedelsen af ovennævnte certifikater. Kompromisset fastsætter også, at der for køretøjer og jernbanevirksomheder, der kun er involveret i national trafik, kan vælges mellem at forelægge en ansøgning om certifikat enten for agenturet eller for de nationale sikkerhedsmyndigheder. I begge tilfælde er proceduren og kriterierne for afgørelsen imidlertid den samme.

Europa-Parlamentet støtter overordnet tilgangen i Rådets holdning. Sidstnævnte dækker også Europa-Parlamentets betænkeligheder ved at medtage konceptet »isolerede net« under bestemmelserne vedrørende samarbejdsaftalerne (jf. nedenfor under punkt iii).

På den baggrund blev ændringsforslag 78 accepteret delvist eller indholdsmæssigt, mens Rådet ikke tog ændringsforslag 46 og 77 i betragtning.

ii) Præcisering af rolle og ansvar for de forskellige aktører i sikkerhedskæden (artikel 4)

Kommissionen foreslår at definere rolle og ansvar for aktørerne i jernbanesektoren mere præcist for at tage højde for den seneste udvikling på markedet og i lovgivningen (artikel 4).

Rådet støtter dette princip, men foreslår yderligere at afklare rolle og ansvar for de forskellige aktører i jernbanesystemet for at højne sikkerhedsniveauet gennem en styrkelse af bestemmelserne om den respektive rolle for aktører i jernbanesystemet i udviklingen og forbedringen af jernbanesikkerheden. Desuden mener Rådet, at infrastrukturforvaltere og jernbanevirksomheder bør have større ansvar for sikker drift af toget, og at de bør være forpligtet til at etablere sikkerhedsledelsessystemer.

Europa-Parlamentet foreslår at placere alle aktører i jernbanesektoren på samme ansvarsniveau. Derudover påtænker Europa-Parlamentet at overføre jernbanevirksomhedernes ansvar til medlemsstaterne og agenturet.

På denne baggrund kan Rådet ikke acceptere ændringsforslag 12, 18 og 62.

iii) Samarbejdsaftale mellem agenturet og de nationale sikkerhedsmyndigheder i forbindelse med certificeringer til jernbanevirksomheder, der er involveret i grænseoverskridende virksomhed (artikel 11)

Hvor Kommissionen ikke inddrog nogen bestemmelser om samarbejdsaftaler mellem agenturet og de nationale sikkerhedsmyndigheder i sit oprindelige forslag, mener Rådet, at det er meget vigtigt at indføre en ny mekanisme vedrørende indgåelse af samarbejdsaftaler mellem agenturet og de nationale sikkerhedsmyndigheder for at fremme den praktiske gennemførelse af det nye certificeringssystem.

Ifølge denne mekanisme kan samarbejdsaftaler mellem agenturet og de nationale sikkerhedsmyndigheder omfatte specifikke samarbejdsaftaler i tilfælde af net, der kræver særlig ekspertise af geografiske eller historiske årsager. Hvor sådanne net er uden forbindelse med resten af Unionens jernbanesystem, kan sådanne samarbejdsordninger desuden omfatte mulighed for at indgå kontrakter om opgaver med de relevante nationale sikkerhedsmyndigheder, når dette er nødvendigt for at sikre effektiv og forholdsmæssig tildeling af certificering.

Europa-Parlamentet er i princippet enigt i Rådets tilgang, men foreslår at pålægge en tidsfrist på et år for udarbejdelsen af de kontraktmæssige aftaler. Derfor kunne Rådet ikke acceptere ændring 84.

iv) Vedtagelse af nationale sikkerhedsforskrifter (artikel 8 og bilag II)

Rådets holdning tager sigte på at skabe en fleksibel og brugbar procedure for nationale sikkerhedsforskrifter. Derfor indfører det mulighed for medlemsstaterne for at bevare nationale sikkerhedsforskrifter, der allerede er meddelt i henhold til direktiv 2004/49/EF, i en række tilfælde som fastlagt i artikel 8, stk. 1, og i det nye bilag II. Det giver desuden medlemsstaterne mulighed for at vedtage nye nationale sikkerhedsforskrifter (artikel 8, stk. 3).

For at tage hensyn til Parlamentets betænkeligheder vedrørende nationale forskrifter præciserer Rådets holdning ikke desto mindre de procedurer, der skal anvendes for meddelelsen af nationale forskrifter, samt for den vurdering, som agenturet skal foretage (op til en periode på 8 måneder). Rådets holdning fastsætter desuden, at medlemsstaterne, hvis agenturet ikke reagerer inden for den fastsatte frist, vedtager de nye nationale forskrifter, eller at de nuværende forbliver gyldige. Den tilgang, Rådet har valgt, tager sigte på at undgå, at nationale forskrifter godkendes uden agenturets forudgående vurdering af dem.

Derfor kunne Rådet delvist acceptere ændring 49.

v) Præcisering af de nationale sikkerhedsmyndigheders tilsynsaktiviteter (artikel 17)

En ny bestemmelse (artikel 17) indgår i Rådets tekst for at understrege, at vidtrækkende tilsynsbeføjelser bør opretholdes for de nationale sikkerhedsmyndigheder i forbindelse med tilsyn med jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere. Denne nye bestemmelse sigter mere specifikt på at sikre, at den nye sikkerhedscertificeringsprocedure ikke underminerer de nationale sikkerhedsmyndigheders rolle i forbindelse med deres tilsynsopgaver.

Hvis en national sikkerhedsmyndighed under et tilsyn konstaterer en alvorlig sikkerhedsrisiko, kan den ifølge Rådets tekst desuden anvende midlertidige sikkerhedsforanstaltninger, i forbindelse med hvilke den nationale myndighed har det sidste ord i tilfælde af uenighed med agenturet.

vi) Agenturets ansvar for at udstede sikkerhedscertifikater (betragtning 27 og artikel 10, stk. 6)

Rådets holdning tager sigte på at præcisere agenturets ansvar i forbindelse med udstedelse af sikkerhedscertifikater. En ny betragtning (betragtning 27) tilføjes til teksten for at minde om de retlige rammer for agenturets ansvar og for at understrege betydningen af fuldt samarbejde med medlemsstaternes myndigheder i tilfælde af jernbaneulykker. Desuden fastsætter Rådets holdning, at agenturet er fuldt ansvarligt for det EU-sikkerhedscertifikat, det har udstedt (artikel 10, stk. 6).

vii) Klage- og voldgiftsprocedurer (artikel 10, stk. 7 og 12)

Hvor Kommissionens forslag ikke indeholder nogen specifikke bestemmelser om klageprocedurer, afspejler Rådets tekst den mulighed, ansøgeren har for at forelægge sagen for en national domstol i tilfælde af uenighed om den foranstaltning, som den nationale sikkerhedsmyndighed har truffet.

På samme måde indgår en klageprocedure i tilfælde af uenighed mellem den nationale sikkerhedsmyndighed og agenturet i Rådets tekst.

viii) Varigheden af overgangsbestemmelserne og gennemførelsesperioden (artikel 31 og 33)

Ifølge Kommissionens forslag er der planlagt en periode på to år til at sætte agenturet i stand til at tilpasse sin opbygning, personalerekrutteringspolitik og sine arbejdsmetoder til at blive i stand til at udføre sine nye opgaver.

Rådet mener, at en længere overgangsordning end den, Kommissionen oprindelig havde tænkt sig, er mere passende. Rådets tekst fastsætter, at medlemsstaterne kan fortsætte med at anvende de nuværende bestemmelser i direktiv 2004/49/EF indtil tre år efter direktivets ikrafttrædelse kombineret med muligheden for medlemsstaterne til at forlænge denne periode med et ekstra år.

En tilsvarende ordning gælder for gennemførelsesperioden.

På denne baggrund kan Rådet delvist tage ændringsforslag 97, 99 og 100 i betragtning.

ix) Sikkerhedskultur og indberetning af hændelser (betragtning 10 og artikel 4 og 9)

Hvor Kommissionens forslag ikke indeholdt nogen specifikke bestemmelser om dette spørgsmål, omfatter Rådets tekst fremme af en kultur af gensidig tillid, sikkerhed og uddannelse, hvor jernbanevirksomheders personale og infrastrukturforvaltere opfordres til at bidrage til udviklingen af sikkerhed. Rådets tekst giver desuden mulighed for i fortrolighed at rapportere ukendte sikkerhedsrisici. Denne tilgang er mere specifikt gennemført inden for rammerne af sikkerhedsledelsessystemerne (artikel 9) på virksomhedsniveau for at sætte dem i stand til træffe de nødvendige yderligere korrigerende foranstaltninger, som sikrer, at Unionens jernbanesystem til enhver tid opfylder sikkerhedskravene. Agenturet har endelig mulighed for at oprette et værktøj, der letter denne udveksling af oplysninger mellem de relevante aktører.

I den forbindelse kan Rådet acceptere ændringsforslag 20, 28-32, 59, 74, 94 og 101 delvist eller indholdsmæssigt.

x) Retsaktens struktur (delegerede retsakter/gennemførelsesretsakter)

I Kommissionens oprindelige forslag foreslås delegerede retsakter som et instrument til at fastsætte indholdet af de fælles sikkerhedsmetoder og deres ændringer (artikel 6) og de fælles sikkerhedsmål (artikel 7).

For at lette en aftale med Europa-Parlamentet accepterer Rådet denne tilgang, men mener dog, at de artikler, for hvilke Kommissionen bør tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter med henblik på at fastlægge de fælles sikkerhedsmetoder og fastlægge de fælles sikkerhedsmål, bør ledsages af væsentlige sikkerhedsforanstaltninger for medlemsstaterne. Inddragelsen af medlemsstaternes udvalg i den forberedende fase til agenturets henstilling er fastsat til at ske på procedurens forberedende trin forud for vedtagelsen af de nævnte delegerede retsakter. Rådets tekst fastsætter mere specifikt, at mandaterne vedrørende en henstilling om de fælles sikkerhedsmål og de fælles sikkerhedsmetoder vedtages som en gennemførelsesretsakt efter undersøgelsesproceduren, hvor medlemsstaternes udvalg holdes orienteret om agenturets arbejde på en systematisk og regelmæssig måde. Når agenturet har afleveret sin henstilling, vedtager Kommissionen de fælles sikkerhedsmål og de fælles sikkerhedsmetoder som delegerede retsakter.

I den forbindelse kunne Rådet acceptere ændringsforslag 72, 82, 93 og 95 delvist

3. Andre ændringer, der er vedtaget af Europa-Parlamentet

Andre ændringer, som ikke er indarbejdet i Rådets førstebehandlingsholdning, vedrører især:

— indsættelsen af en ny betragtning vedrørende håndhævelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/68/EF af 24. september 2008 om indlandstransport af farligt gods (ændringsforslag 8)

— fastlæggelse af harmoniserede forskrifter for minimumsvedligeholdelseskrav, da Rådet mener, at dette spørgsmål bør forblive den enheds ansvar, der varetager vedligeholdelsen (ændringsforslag 14 og 82).

III. KONKLUSION

Rådets førstebehandlingsholdning afspejler det kompromis, der blev opnået i forhandlingerne mellem Rådet og Europa-Parlamentet med støtte fra Kommissionen. Dette kompromis er bekræftet ved skrivelse fra formanden for Europa-Parlamentets Transport- og Turismeudvalg (TRAN) til formanden for De Faste Repræsentanters Komité af 24. november 2015.

I denne skrivelse angiver formanden for TRAN-Udvalget, at han vil henstille til medlemmerne af TRAN-udvalget og efterfølgende til plenarforsamlingen, at de godkender Rådets førstebehandlingsholdning uden ændringer og afslutter den almindelige lovgivningsprocedure ved Europa-Parlamentets andenbehandling i overensstemmelse med artikel 294 i TEUF.