KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(92) 11 endelig udg. - SYN 411 
Bruxelles, den 20. maJ 1992 
Forslag t i I 
RÅDETS DIREKTIV 
om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler 
vedrørende fjernsalg 
(forelagt af Kommissionen) 

- 1 -
BEGRUNDELSE 
DEN GENERELLE SITUATION 
a) Den kontekstuelle ramme for Fællesskabets Politik 
I 1972 besluttede Fællesskabet at indføre en særlig politik 
vedrørende forbrugerbeskyttelse. 
Allerede i Fællesskabets første program (Rådets resolution af 
14. april 1975) på dette område nævnes i afsnittet vedrørende 
beskyttelse af forbrugernes Økonomiske interesser, at forbru­
geren skal beskyttes mod "krav om betaling for ikke-besti I te 
varer og aggressive salgsmetoder". 
I det andet program (Rådets resolution af 19. maj 1981) 
gentages dette citat med tilføjelse af, at man også bør 
undersøge de økonomiske konsekvenser for forbrugeren i 
forbindelse med "anvendelsen af ny teknologi inden for 
databehandling og telekommunikation". 
I det tredje program med titlen "fremstød på det forbrugerpoli­
tiske område" (Rådets resolution af 23. juni 1986) hedder det i 
punkt 29: "Hvis det fælles marked virkelig skal fungere 
effektivt, skal det gøres lettere for forbrugerne at købe varer 
i andre lande", og det bebudes, at Kommissionen vil forelægge 
relevante forslag vedrørende de nye kommunikationssystemer 
(videotekst, fjernsyn, telefon), der gør det muligt at 
transmittere bestillinger fra forbrugerens hjem til 
leverandøren. 
I det fjerde fællesskabsprogram med titlen "treårig handlings­
plan" 1990-1992 (K0M(90) 98 af 3. maj 1990) hedder det: 
"For at få fuld udnyttelse af det indre marked er det 
nødvendigt, at borgerne er rede til at bruge dette marked 
og købe varer og tjenesteydelser på hele området. 
Grænseoverskridende fjernsalg, dels via tv og ny teknologi, 
dels via den nuværende postordrevirksomhed vil øge 
efterspørgslen hen over grænserne" 
- 2 -
I det fjerde program bebudes derfor i handlingsplanen: 
"Et forslag til direktiv om aftaler vedrørende fjernsalg 
(1990)" 
Nærværende forslag tjener således til at opfylde denne 
målsætning. 
Siden da er dette problem blevet behandlet i endnu en 
fællesskabstekst, nemlig Kommissionens meddelelse (K0M(91) 41, 
endelig udg.) "På vej mod et enhedsmarked inden for 
distribution". Punkt 3.2 har overskriften: "Opstilling af et 
regelsæt for nye distributionsformer uden grænser". 
Følgende fremhæves: 
"Et område, som har klar potentiel betydning er det lille 
men voksende multinationale marked for fjernsalg, som er 
baseret på nye teknikker for flersprogede publikationer, 
radio- og tv-udsendelser samt reklame". 
b) Det økonomiske aspekt 
Nye teknologier 
Til fjernmarkedsføring anvendes i stadig større udstrækning nye 
teknologier til transmissionen af det kommercielle tilbud og 
til at modtage forbrugerens accept. 
Til transmission af det kommercielle tilbud anvendes følgende 
medier: 
Skr iftIige medier: 
Uadresserede tryksager 
Adresserede tryksager (? eller mailing) 
Standardskr i ve I ser 
Annoncer i pressen 
Fax 
Audit i ve medier 
Menneskeligt betjent telefon 
Telefon uden menneskelig betjening (opkaldsautomat) 
Radio 
Visuel le medier 
Teletekst 
Hjemmecomputer 
Minitel, BiIdschirmtext 
- 3 -
Audiovisuel le midler 
Fjernsyn 
Videorecorder eller videodisk 
Billedtelefon (visiofon) 
De af disse teknikker, som er interaktive, kan anvendes ti I at 
registrere bestillingen. Det nyeste medium på dette felt er 
telefonen uden menneskelig betjening, der er en computer udstyret 
med stemme, der registrerer forbrugerens bestilling. 
Tabel nr. 1 (i bilag 1) viser udbredelsen af forskellige 
teknologier. Over 95% af husstandene i Fællesskabet har et 
fjernsynsapparat. 
En teknik t i I 
teknologier. 
best i I I ingen 
øjebl ikket i 
anvendes t i I 
anvendes fler 
"mai I ing" og 
Anvendelsen a 
hurt ig vækst. 
Formanden for 
i Frankr ig vi fjernmarkedsføring kan bestå af flere forskellige 
Dette er f.eks. tilfældet for fjernsynssalg, hvor 
modtages enten via computer, telefon eller post, men (for 
det mindste) ikke kan modtages via det medium, der 
at transmittere tilbudet. Ligeledes kan der ved tilbudet 
e forskellige medier: et katalog følges ofte af en 
undertiden af et telefonisk opkald, 
f de forskellige metoder til besti I I ingsafgivelse er i 
"syndicat des entreprises francaises" skønner f.eks., at 
I i 1995 kun 25% af bestillingerne blive afgivet pr. post 
La Redoute, det største franske firma inden for fjernsalg, modtog i 
1990 21 mio. bestillinger. 27% af disse blev afgivet pr. post, 45% pr 
telefon og 14% via minitel. 
Det fremgår endvidere af følgende tabel, at der består betydelige 
forskelle medlemsstaterne imellem. 
Fordelingen i % af omsætningen for de store virksomheder inden for 
fjernsalg efter besti I Iingsmetode. 
1990 
Post 
Telefon 
Mini tel 
Andet BeIgien 
89 
8,7 
2,3 Frankr ig 
61,8 
22,3 
9,5 
6,4 Spanien 
75 
13 
12 Japan 
39,4 
56,7 
3,9 
- 4 -
Den stadig større rolle, som kreditkøb spiller ved fjernsalg, skal også 
fremhæves. Den følgende tabel viser, at denne sats i Frankrig udgør 
over 25%, hvad der også gælder for Belgiens vedkommende. 
Fordeling af omsætningen ved fjernsalg i Frankrig på kontantsalg og 
kreditsalg (i %) 
Kontantsalg 
Kredltsalg 1980 
82,8 
17,2 1982 
82,8 
17,2 1984 
79,5 
20,5 1986 
78,9 
21,1 1988 
75,1 
24,9 1990 
73,9 
26,1 I 
(Kilde SVPCD oktober 1991) 
c) Markedsstruktur 
Den følgende tabel viser omfanget af traditionelt fjernsalg i 
visse medlemsstater. Disse tal er blevet oplyst af Den 
Europæiske Sammenslutning af Postordresalgsvirksomheder. 
De virksomheder, der er tilknyttet denne sammenslutning, tegner 
sig ikke for hele markedet. Den belgiske Sammenslutning af 
Virksomheder inden for Fjernsalg (AEVD) skønner således, at den 
kun tegner sig for 75% af markedet. 
Land 
Forbundsrepu-
bl ikken Tyskland 
Frankr ig 
Storbr itannien 
Italien 
Sverige 
Schwe i 2 
0str ig 
Nederlandene 
Be Ig i en 
Danmark 
F inland 
Spanien Omsaetning 
1990 
(i mio. ECU) 
14.278 
5.921 
5.204 
1 .026 
1 .024 
1 .021 
962 
823 
580 
532 
460 
393 Markeds-
andel i 
1990 
4,2 (1) 
2,5 
2,8 
0,5 
2,8 
2,6 
3,9 
1.6 
1 .1 
2,8 (1) 
1 ,5 
0,005 Non-food 
markeds­
andel 
4,3 
5,1 
4,6 
1,4 
4,8 
5,0 
-
2,7 
1.8 
4,8 
2,5 
-
(1) 1989 KiIde: A.E.V.P.C, 
Denne tabel viser, at kun i tre medlemsstater når det klassiske 
fjernsalg op på 80%. Denne salgsform udgør i disse tre lande mellem 4 
og 5% af den samlede handel inden for non-food. 
- 5 -
De største virksomheder på verdensplan inden for fjernsalg er 
europæiske. Som nedenstående tabel viser, konfronteres europæiske og 
amerikanske firmaer med hinanden på dette marked. 
Rangordenen for de 13 største virksomheder på verdensplan inden for 
postordresalg i 1990: 
Fi rma 
Otto Versand ** 
Que I Ie 
Great Universal stores 
(GUS) 
Sears, Roebuck & Co 
Uni ted Automobile 
Association Services 
J.C. Penney 
Time Warner 
Tele-Communicat ions 
Reader's Digest 
La Redoute * 
Bertelsmann * 
GEICO 
Neckermann Land 
Tyskl. 
II 
UK 
USA 
USA 
USA 
USA 
USA 
USA 
Fran-
kr ig 
Tyskl. 
USA 
Tyskl. Omsaet-
ning i 
mio. $ 
7.415 
6.350 
4.685 
4.300 
4.291 
3.315 
2.784 
2.602 
1 .757 
1 .642 
1 .600 
1 .572 
1 .484 Akt ivitetssektor 
Almindeligt vare­
sort iment 
•i H 
•i II 
•i H 
Forsikr inger 
Alm. varesortiment 
Forlagsvirksomhed 
Kabelt i 1 slutning 
Forlagsvirksomhed 
Alm. varesortiment 
For 1agsv i rksomhed 
Forsikr ingsvirksomh. 
Alm. varesortiment 
* 
** Årsomsætning 1989 
Årsomsætning inklusive Spiegel (amerikansk filial) 
Kilde: Marketing Logistics INC. 1990 
Europæiseringen af virksomhederne inden for fjernsalg er allerede i 
stort omfang en kendsgerning. En analyse af de to filialer under 0TT0-
VERSAND og LA REDOUTE viser tydeligt, at der føres en strategi med 
etablering overalt i Fællesskabet. Det er endog lykkedes for nogle af 
de mindre virksomheder at etablere sig i næsten alle medlemsstaterne 
(Yves R0CHER-DAMART). 
Denne strategi med etablering i form af filialer kan på længere sigt 
rejse problemer med hensyn til opdelingen af markedet. En undersøgelse, 
som Tjenesten for Forbrugerpolitik lod gennemføre, har vist, at visse 
firmaer er særdeles tilbageholdende med at fremsende deres varekatalo­
ger til forbrugeren på tværs af de nationale grænser. Af hensyn til det 
store indre markeds funktion er det bydende nødvendigt, at en forbruger 
kan henvende sig ti I en virksomhed uden for sit eget land, selv såfremt 
denne virksomhed har en filial i forbrugerens bopælsland. Det skal 
imidlertid fremhæves, at kun de meget store virksomheder kan føre en 
politik med etablering via filialer i samtlige medlemsstater. 
- 6 -
c) Nødvendigheden af et EF-initiativ på lovgivningsområdet 
Forbrugerens stilling i forbindelse med denne form for 
transakt ion 
Fjernmarkedsføring er karakteriseret ved at være en 
transaktion, der består af tre etaper: 
Forbrugeren modtager tilbud om en vare eller en tjeneste­
ydelse: 
Skriftlig, visuel eller mundtlig beskrivelse, angivelse af 
pris og aftalebetingelser ... 
Forbrugeren afgiver sin bestilling på dette grundlag. 
På et senere tidspunkt modtager forbrugeren varen eller 
tjenesteydelsen. 
Forbrugeren modtager det kommercielle tilbud via en teknik til 
fjernkommunikation. Forbrugeren har ligeledes transmitteret sin 
henvendelse til den erhvervsdrivende via en teknik til fjern-
kommunikat ion. 
På grund af den gensidige anvendelse af fjernkommunikations­
teknik er forbrugeren og den erhvervsdrivende ikke samtidig 
fysisk t i I stede. 
De forskellige salgsformer kan sammenfattes i følgende tabel: 
Forbrugeren/den Forbrugeren/den handlende 
handlende er er ikke fysisk til stede 
fysisk til stede samtidig 
samt i dig 
Forretnings- Klassisk salgs- Automatiserede forretnings­
lokale form lokaler 
Forbrugerens Dørsalg Fjernsalg 
hjem 
Nogle markedsforskere har forsøgt at opdele fjernsalg i flere under­
kategorier: postordresalg, der bygger på et tilbud fremsendt med 
tilhørende skriftligt materiale, telefonsalg, hvor alle trin i salgs­
processen foregår pr. telefon, fjernsynssalg ... Andre markedsforskere 
finder, at anvendelsen af visse teknikker som telefon eller fjernsyn 
gør, at disse salgsformer snarere må betragtes som dørsalg end som 
postordresalg. 
- 7 -
En analyse af de problemer, som forbrugeren konfronteres med, viser, at 
de vanskeligheder, som dørsalg rejser, ikke er af samme karakter, som 
de der kan være en følge af fjernsalg. 
F.eks. kan fjernsynssalg ikke sammenlignes med dørsalg, da forbrugeren 
altid har mulighed for at slukke for sit fjernsynsapparat. 
Da postvejen var det vigtigste middel til at afgive bestilling, varede 
videregivelsen af bestillingen adskillige dage. Forud for køb pr. 
postordre var der gået en overveje Isesperiode, og før postbudet 
leverede den bestilte vare, var der gået fiere uger. 
Set i forhold til denne ventetid spillede den tid, der gik med at 
afgive bestillingen, kun en uvæsentlig rolle. 
I dag er køb via fjernsalg i langt højere grad et impulsindkøb, da der 
stilles stadig større krav til kunderne med hensyn til hurtighed. 
Det er indlysende, at indkøbet udløses af selve produktet og af dets 
præsentation i kataloget. Metoden til at afgive bestilling må 
imidlertid ikke virke som en bremse. 
Lovgivningsmæssigt pres i medlemsstaterne 
Analysen af de lovgivningsmæssige bestemmelser i medlemsstaterne 
vedrørende aftaler om fjernsalg viser, at der siden 1987 har været et 
stærkt pres for at træffe lovgivningsmæssige bestemmelser. I 1987 blev 
ligeledes salg via fjernsyn indført i Europa. 
Det skal fremhæves, at "f jernsalg" for første gang optræder som 
juridisk begreb i medlemsstaternes lovtekster i 1987. Til trods for at 
dette begreb indtil da aldrig var blevet anvendt i en lovtekst, 
optræder det samtidigt både i en dansk (kapitel 4 i lov af 23.12.87) og 
i en fransk (bekendtgørelse af 3.12.87). Ligeledes i 1987 vedtog 
Portugal en generel lov om "postordresalg", der imidlertid omfatter 
samtlige former for fjernsalg. 
- 8 -
Belgien 
Belgien vedtog i august 1991 en lov om "fjernsalg". Definitionen af 
fjernsalg minder stærkt om den definition, der er indeholdt i forslaget 
til direktiv. Loven omfatter alle former for produkter og tjeneste­
ydelser og alle teknikker til fjernkommunikation. De offentlige 
myndigheder kan ved hjælp af kongelige anordninger træffe en lang række 
gennemføre IsesbestemmeI ser. 
Danmark 
I 1987 blev der i Danmark indført en lovgivning vedrørende "fjernsalg". 
I denne lovtekst fastsættes navnlig en fortrydelsesret på syv dage. Det 
er ligeledes forbudt at foretage telefoniske opkald til forbrugeren 
uden denne forudgående accept. Ved en lov af juni 1990 fastsattes der 
bestemmelser om prisoplysning ved fjernsalg. 
Forbundsrepublikken Tyskland 
I Forbundsrepublikken Tyskland findes kun en specifik lov om anvendel­
sen af BiIdschirmtext. 
Derimod findes der en meget omfattende domspraksis vedrørende telefon­
salg, der er forbudt (Bundesger ichtshofs afgørelser af 1970 - 1989 -
1990). Distribution af uadresserede reklametryksager i brevkasser er 
forbudt i henhold til retspraksis (BGH's kendelse af 10.12.88), såfremt 
forbrugeren har gjort opmærksom på, at han ikke ønsker at modtage 
sådanne. 
Grækenland 
I Grækenland er der fastsat bestemmelser for postordresalg ved en 
ministeriel bekendtgørelse af juli 1990. Denne lovtekst blev ændret i 
september 1991. 
Spanien 
Der findes ikke i Spanien nogen national lovgivning, men adskillige 
regioner har udstedt love vedrørende fjernsalg (Aragonien/1989 -
Galicien/1988 - Valencia/1986). I andre regioner er der udarbejdet 
udkast (Katalonien). 
Frankr ig 
Der findes ikke i fransk ret en generel tekst om fjernsalg, bestemmel 
serne er imidlertid splittet op i et større antal love, dekreter og 
bekendtgørelser. Globalt set er der således under forskellige former 
fastsat bestemmelser for alle former for fjernsalg (lov nr. 88.21 af 
7.1.1988, lov nr. 89.421 af 23. juni 1989, lov nr. 87.1008 af 
31.12.89). Ligeledes findes der en særlig lov om salg via fjernsyn. 
- 9 -
Irland 
Der findes ikke i Irland særlige lovbestemmelser vedrørende fjernsalg. 
Den eneste særlige lovbestemmelse er forbud mod påtvunget salg (Sale of 
Goods Aet 1980). 
Itallen 
Ved lov af 29. december 1990 gennemføres fællesskabsdirektivet om 
dørsalg, imidlertid udvides anvendelsesområdet til også at omfatte 
postordresalg og navnlig salg via fjernsyn. Italien er det land, hvor 
denne salgsform har den største udbredelse. Gennemførelsesbestemmelsen 
drøftes stadig. 
Luxembourg 
I Luxembourg er bestemmelserne vedrørende fjernsalg fastsat i lov af 
25. august 1983, der fastsætter en fortrydelsesret på 14 dage efter 
modtagelsen af varen. Telefonsalg er forbudt i henhold til loven om 
kolportagevirksomhed. Med hensyn til videotekst blev der vedtaget en 
storhertugelig forordning i februar 1991. 
Neder landene 
Der findes ingen specifik lov om fjernsalg i Nederlandene. Den nye 
civile lovbog træder i kraft i januar 1992. Heri fastsættes det 
navn ligt, at det er forbudt at kræve en forudbetaling på over 50% af 
varens pr is. 
Portugal 
Portugal var den første medlemsstat, der indførte en generel lovgivning 
om enhver form for fjernsalg ved lovdekret nr. 272/87 af 3. Juli 1987. 
Lovteksten minder meget om den tilsvarende belgiske. Også i den 
portugisiske lov fastsættes et forbud mod at kræve nogen form for 
forudbetaling af forbrugeren. 
Det Forenede Kongerige 
Ingen lovbestemmelser med hensyn til påtvungen fremsendelse 
(Unsolicited Goods and Services Acts 1971-1975). FJernsalgsbranchen er 
undergivet bestemmelserne i de kutymeregler, der vedtages med Office of 
Fair Trading som øverste myndighed. Endvidere findes der adskillige 
frivillige beskyttelsesordninger for de beløb, forbrugerne har 
indbetalt (Mail Order Protection Scheme). 
- 10 -
11 Målsætninger 
Fjernmarkedsføring vil være en af de mest tydelige og mest konkrete 
muligheder, som det store indre marked giver forbrugerne. 
Med hensyn til varer er den frie bevægelighed så godt som totalt 
gennemført, og forbrugeren finder varerne på de handlendes vare­
reoler. Forbrugeren nyder godt af de frie varebevægelser, men de 
kræver ikke forbrugerens aktive indgriben. 
Gennemførelsen af den frie bevægelighed for tjenesteydelser går 
betydeligt mere langsomt. En generel udvidelse af den gensidige 
anerkendelse er en forudsætning for denne grænseoverskridende 
virksomhed. 
Fjernsalg giver forbrugeren fornyet mulighed for at foretage indkøb 
på tværs af grænserne. Det er forbrugeren, der på grundlag af et 
kommercielt tilbud om en grænseoverskridende transaktion, tager 
initiativ ti I at rette henvendelse ti I et firma, der er beliggende 
i et andet land end forbrugerens eget. 
Åbningen af grænserne på dette område giver mulighed for, at den 
franske forbruger via Min i te I kan foretage indkøb på grundlag af et 
tysk katalog, at den spanske forbruger kan foretage postordre indkøb 
på grundlag af en annonce i den portugisiske presse, at den luxem­
bourgske forbruger pr. telefon i forbindelse med en teleshopping­
udsendelse kan foretage indkøb i Storbritannien. 
Visse erhvervsrepræsentanter tøver ikke med at udtale, at fjernsalg 
er det distributionssystem overhovedet, der kan få mest gavn af 
åbningen af grænserne. Sektorens store virksomheder har allerede 
for længst erkendt denne udfordring, og følger nu en udviklings­
strategi i alle Fællesskabets medlemsstater. 
Den største nyskabelse på dette marked er den generelle anvendelse 
af nye teknologier til både at fremsende tilbudet om varer eller 
tjenesteydelser, og ti I at modtage forbrugerens accept. Med hensyn 
til midler til transmission af det kommercielle tilbud kan nævnes 
telefon (telefoniske opkald i hjemmet), radio, fjernsyn og hjemme­
computere (Minitel, BiIdschirmtext). 
Til modtagelsen af forbrugerens accept anvendes samtlige interak­
tive teknologier: telefon, teletekst, computere, audiotekst. 
- 11 -
En analyse af anvendelsen af disse nye teknologier viser, at der 
findes en særlig form for kommercielt salg - fjernsalg -, der 
bygger på det tidligere traditionelle postordresalg. De erhvervs­
drivende inden for denne sektor har tydeligt set denne udvikling, 
og fjere nationale erhvervssammenslutninger har i de seneste år 
foretaget de nødvendige ændringer og integreret fjernsalg i deres 
virksomhed. 
For øjeblikket aftegner der sig to grundlæggende tendenser: 
varer eller tjenesteydelser, som ikke tidligere blev solgt ved 
fjernsalg, sælges nu på denne måde (levnedsmidler, tjeneste­
ydelser) ; 
flere og flere firmaer markedsfører deres varer eller tjeneste­
ydelser direkte via den nye teknologi. 
På baggrund af den stadige vækst i nye teknologier og de usikker­
hedsmomenter dette fremkalder i juridisk henseende, har adskillige 
medlemsstater reageret ved at udstede lovbestemmelser. En analyse 
af situationen i den enkelte medlemsstat viser tydeligt, at der så 
godt som ikke blev fremsat lovbestemmelser for dette område indtil 
1987, men at der efter denne dato er kommet stadig flere til. Det 
er Kommissionens ansvar, at denne opsplitning undgås. Direktivet 
udgør derfor en generel ramme for fjernaftaler, der kan suppleres 
ved selvreguleringsaftaler som det i øvrigt fremgår af henstillin­
gen. 
Den første målsætning er at sikre forbrugerens retsstilling, 
forbrugeren kan i dag afgive en bestilling pr. telefon, men det er 
en "computer med stemme", som besvarer opkaldet. Det er vanskeligt 
for forbrugeren at bemærke, at han ikke taler med et menneskeligt 
væsen, men med en maskine. Hvilken form for aftale er det, der er 
blevet indgået? Hvem er den kontraherende part i forhold til 
forbrugeren? Hvilke oplysninger modtager forbrugeren? Hvordan er 
bevisbyrden i tilfælde af tvist? Hvilken ret anvendes på aftalen? 
Hvad erstatter forbrugerens underskrift? Denne Juridiske sikkerhed 
giver også virksomhederne mulighed for at udbygge deres aktivitet i 
en homogen ramme i hele Fællesskabet. 
Den anden målsætning er at sikre forbrugeren ret til frit at vælge. 
Retten til at vælge er i første instans at have mulighed for ikke 
at modtage visse former for kommercielle tilbud, som f.eks. auto­
matiske telefonopkald eller tilsvarende opkald via tax. Forbruge­
rens ret ti I at forblive uforstyrret kan gennemføres på adskillige 
måder. 
Et andet aspekt i forbindelse med retten ti I at kunne vælge er den 
information, som forbrugeren modtager før transaktionen, og under 
effektueringen af denne. Det grundlæggende princip er, at anven­
delsen af ny teknologi ikke må medføre, at forbrugeren modtager 
mindre omfattende informationer. 
- 12 -
Siden 1865 da det berømte postordrekatalog BON-MARCHE blev udgivet 
for første gang, har nogle erhvervsdrivende givet forbrugeren ret 
til at ophæve aftalen ved modtagelsen af varen. Den sammenlignende 
undersøgelser viser, at denne praksis næsten gælder i hele 
Fællesskabet, i syv medlemsstater på grundlag af lovbestemmelser og 
i de fem øvrige medlemsstater på et frivilligt grundlag (tabel nr. 
3 i bi lag 1). 
Den tredle målsætning er at sikre, at forbrugeren modtager tilbage­
betaling, såfremt aftalen ikke gennemføres. Den forbruger, som har 
forudbetalt en vare eller en tjenesteydelse, skal være sikker på at 
kunne få refunderet denne forudbetaling, såfremt varen ikke 
leveres, eller tjenesteydelsen ikke udføres. Det amerikanske marked 
for fjernsalg forstyrres i øjeblikket i et så voldsomt omfang af 
svigagtig praksis, at forbrugerne i De Forenede Stater har oprettet 
en organisation til bekæmpelse af svig i forbindelse med telefon­
salg. Også på det europæiske marked udnytter en række virksomheder 
den manglende harmonisering i medlemsstaternes lovgivning. Risikoen 
er særlig stor, når det er vanskeligt at identificere virksomheden 
og dennes geografiske placering. Disse former for praksis er både 
skadelige for forbrugeren, og også for hele fJernsalgsbranchen. 
Direktivet indeholder derfor en bestemmelse om forskellige beta­
lingsformer med kort. I henstillingen opfordres derfor de forskel­
lige berørte erhvervsdrivende til at søge efter metoder, der kan 
sikre forbrugerens indbetalte beløb, såfremt firmaerne kræver 
forudbetaling. 
- 13 -
I I I REAKTIONER 
Det foreliggende forslag er resultatet af flere måneders drøftelser. I 
forslaget tages der i vid udstrækning hensyn ti I de bemærkninger og den 
kritik, der blev fremsat ti I de foregående udgaver. Alle meningstilken­
degivelser, som Kommissionen har modtaget, bygger følgelig på de 
t idligere udkast. 
I april 1991 blev der udarbejdet et diskussionsoplæg med titlen 
"diskussionsoplæg med henblik på et direktiv vedrørende fjernsalg". 
Dette dokument blev distribueret via to kanaler: 
af erhvervslivet via Udvalget for Handel og Distribution - en 
rådgivende komite under GD XXIII; 
af forbrugerne via Den Rådgivende Forbrugerkomite under Tjenesten 
for Forbrugerpolitik. 
På baggrund af de modtagne kommentarer blev et foreløbigt udkast til 
forslag udarbejdet i juli 1991. 
Udvalget for Handel og Distribution samt den rådgivende forbrugerko-
mi te blev på ny hørt. 
Udvalget for Handel og Distribution fremsatte i sin udtalelse af 13. 
september 1991 om det diskussionsoplæg, der blev udsendt i april 1991, 
ønske om, at dokumentet enten skulle være en henstilling, eller et: 
"(begrænset) rammedirektiv, der gav de handlende og deres erhvervs­
organisationer tilstrækkeligt spillerum ti I at udarbejde branche­
etiske regler". 
I sin endelige udtalelse af 16. januar 1992 vedrørende projektet fra 
juli måned 1991 fremhævede Udvalget for Handel og Distribution: 
"at Udvalget efter indgående overvejelser og drøftelser vedrørende 
de overvejelser, der ligger bag Kommissionens foreløbige udkast, 
ikke var overbevist om nødvendigheden af et så omfattende direktiv 
.... og at Udvalget derfor må afvise Kommissionens argumenter og 
bibeholde sin udtalelse af 13. december 1991". 
Med hensyn ti I de enkelte artikler fremsatte Udvalget kritiske bemærk­
ninger over for adskillige artikler, men især over for bestemmelserne 
vedrørende garantifonden, de nationale overvågningsinstanser, Juridisk 
eller administrativ regres samt at direktivets anmeldelsesområde også 
omfatter tjenesteydelser som f.eks. reservation af hotelværelser, 
bordbestilling i restauranter og lignende tilfælde. 
I den udtalelse, Udvalget vedtog den 16. januar 1992, går Udvalget også 
ind for et europæisk kodeks for gode handelskutymer. 
- 14 -
Adskillige sammenslutninger og erhvervsorganisationer har meddelt deres 
holdning. Blandt andre udtalte CECD (Det Europæiske Udvalg for Detail­
handel), FEWITA (Sammenslutningen af Europæiske Grossistforeninger og 
Foreninger for International Handel) samt GEDIS som repræsentanter for 
den europæiske handelsbranche, at en henstilling vedrørende fjernsalg 
var tilstrækkeligt, og at direktivet forekommer at være forhastet. 
Endvidere fandt Den Europæiske Sammenslutning af Postordrefirmaer, at 
udkastet til direktiv burde opgives, og at en henstilling suppleret 
med selvreguleringsaftaler var at foretrække. Derimod gav Den 
Europæiske Sammenslutning af Dørsalgsfirmaer, idet den fremhævede sit 
ønske om den størst mulige harmonisering, udtryk for tilfredshed med, 
at "Kommissionen havde udarbejdet en tekst, der tjener til at beskytte 
forbrugerne med hensyn til aftaler vedrørende fjernsalg". 
"Eurochambres" og Forbinde IsesudvaIget for De Europæiske Detailhandels-
sammenslutninger har ligeledes udtalt sig imod udkastet til direktiv og 
støtter udtalelsen fra Udvalget for Handel og Distribution. Flere 
virksomheder inden for fjernsalg har ligeledes fremsendt kommentarer 
vedrørende udkastet til direktiv med kritik af flere punkter i dette 
udkast. 
Det britiske "Mail Order Protection Scheme" et britisk organ, der er 
oprettet af reklamebranchen for at sikre forudbetalingerne "kunne 
fuldstændig tilslutte sig dette direktivs målsætning". 
Den Rådgivende Forbrugerkomite gav i en meget detaljeret udtalelse (19 
sider), der blev vedtaget enstemmigt på plenarforsamlingen den 16. 
oktober 1991, udtryk for sin fulde støtte til initiativet, til trods 
for at komiteen fandt initiativet tilstrækkeligt på visse områder 
(lotteri og andre former for salgsfremmende foranstaltninger omhandles 
ikke). I udtalelsen fremhæves især de praktiske problemer, som forbru­
geren konfronteres med ved indgåelse og gennemførelse af aftaler 
vedrørende fjernsalg, især i forbindelse med svigagtige grænseoverskri­
dende transaktioner. 
Den Rådgivende Forbrugerkomite fremhævede vigtigheden af forslagets 
horisontale karakter, som "er det eneste mulige svar over for en 
sektor, der er i fortsat udvikling". Komiteen støttede princippet med 
bestemmelser, der anvendes på alle aftaler vedrørende fjernsalg, 
suppleret med nogle specifikke regler for visse kontrakttyper. Endelig 
fremhæves det i udtalelsen: 
"at erfaringen ved adskillige lejligheder har vist, at vedtagelse 
af bestemmelser uden tvingende karakter som henstillinger ikke på 
nogen måde sikrer forbrugerne, at de principper for forbrugerbe­
skyttelse, som disse foranstaltninger indeholder, overholdes. 
Ethvert initiativ til selvreguleringsaftaler kan kun indgå i en 
forudeksisterende lovgivning, og netop denne lovgivningsmæssige 
ramme vil blive tilvejebragt ved dette direktiv". 
Komiteens udtalelse er ikke desto mindre kritisk over for garanti­
fonden: komiteen anser et forbud eller en begrænsning af forudbetaling 
for en bedre mulighed for at beskytte forbrugerne. 
Eksperterne fra medlemsstaterne, der blev hørt i slutningen af august 
måned, gik alle ind for tanken om et Kommissions-initiativ på dette 
område, dog viste der sig at være betydeligt divergerende opfattelser, 
nogle medlemsstater fandt, at Kommissionens tekst ikke i tilstrækkelig 
grad beskyttede forbrugerne, mens andre derimod fandt, at næsten alle 
problemer kunne løses ved selvreguleringsaftaler. 
- 15 -
IV BEMÆRKNINGER TIL DE ENKELTE ARTIKLER (Direktiv og hensti I Iing) 
Analysen af formålet med denne tekst (retsbeskyttelse, finansiel 
beskyttelse og ret til frit valg) er indeholdt i afsnit II. 
Den generelle definition af udtrykket "aftaler vedrørende fjernsalg" 
findes i afsnit II, økonomisk analyse. På baggrund af alle de 
problemer, der rejses, kunne det overvejes at udarbejde en særlig tekst 
for hver enkelt teknik til fjernsalg (en tekst vedrørende fjernsyns-
salg, en vedrørende hjemmecomputere af typen Min i te I ...) eller særlige 
tekster alt efter varens eller tjenesteydelsens karakter. 
Efter nærmere overvejelser viste det sig, at denne fremgangsmåde ville 
være usammenhængende: Det er betydelig enklere at fastsætte generelle 
regler vedrørende alle former for fjernsalg og eventuelt senere at 
fastsætte visse tilpasninger for en række særtilfælde. 
Følgelig er direktivet opbygget således: 
Målsætning og definitioner (tre artikler) 
Bestemmelser vedrørende fremsendelse af kommercielle tilbud 
(f ire art ikler). 
Disse regler er generelle regler, der gælder for alle former 
for kommercielle tilbud, uanset hvilken teknik der anvendes til 
at transmittere disse. 
Bestemmelser vedrørende aftalen (fire artikler). 
Tvister og aftaleret (tre artikler) 
Afsluttende bestemmelser (to artikler). 
De klassiske bestemmelser i alle direktiver vedrørende 
forbrugerbeskyttelse. 
Da denne tekst har direkte forbindelse til det store markeds funktion 
(det store marked for fjernsalg), er som Juridisk grundlag valgt 
Traktatens artikel 100A. 
Nærværende afsnit er en generel gennemgang artikel for artikel. 
- 16 -
Art i kel 1: Målsætning 
I denne artikel beskrives kort tekstens anvendelsesområde. Definitio­
nerne på de forskellige termer, der er anvendt, findes i artikel 2. De 
forberedende foranstaltninger er enhver form for kommerciel teknik, der 
anvendes for at transmittere tilbudet til forbrugeren. Heri er ikke 
medtaget spil og lotteri, selv om disse former ofte indgår i distance­
salg, men de vil formentlig blive omfattet af en særlig lovgivning, da 
de ikke er karakteristiske for denne salgsform. Ikke desto mindre 
opfordres de erhvervsdrivende i henstillingen til at fastsætte egne 
bestemmelser på dette område. 
Artikel 2: Definitioner 
Aftaler vedrørende fjernsalg er karakteriseret ved tre forskellige 
elementer, det tredje element er en følge af de to første: 
Et kommercielt tilbud, der transmitteres via en teknik til 
fjernkommunikat ion 
forbrugerens svar transmitteret via en teknik til fjernkommu­
nikat ion 
hverken den erhvervsdrivende eller forbrugeren er samtidig 
fysisk t i I stede 
Såfremt en forbruger modtager et katalog, men desuagtet begiver sig 
til leverandørens forretningslokaler for at indgå aftale, er der 
ikke tale om en aftale vedrørende "fjernsalg". 
Hvis forbrugeren har undertegnet en aftale af lang varighed med 
successiv gennemførelse, som f.eks. et abonnement i en bogklub, er 
det kun den indledende kontrakt, der omhandles, og ikke gennemfø­
re Isesoperat ionerne. 
Definitionerne på forbruger og leverandør er de samme som i 
direktivet om aftaler indgået uden for fast forretningssted 
(dørsalg). Disse definitioner har fået retsgyldighed ved 
forskellige domme afsagt af domstolen, som seneste eksempel 
dommen Di Pinto af 14. marts 1991. 
En fortegnelse over de teknikker til fjernkommunikation, som 
kan anvendes, er vedføjet bilag nr. 1. Denne fortegnelse er 
vedføjet som bilag, da det er en nødvendig forudsætning, at den 
læser, der kun råder over det dokument, som er offentliggjort i 
De Europæiske Fællesskabers Tidende, hurtigt kan erfare, hvad 
der skal forstås ved kommunikationsteknik. 
"Rubrikannoncer" er ikke opført på denne liste, da de i prin­
cippet kun berører forhold forbrugerne imellem. 
Betegnelsen leverandør af kommunikationsteknik omfatter fjern-
synssendere, presse, posttjenester eller telefon. 
- 17 -
Det kommercielle tilbud fremsættes af leverandøren. På grund af 
forskellene i indholdet af ordet tilbud (invitatio ad 
offerendum) i medlemsstaternes nationale lovgivning, har man 
valgt betegnelsen kommercielt tilbud. 
Det kommercielle tilbud er et element i det organiserede salgs­
system. På baggrund af de oplysninger, forbrugeren har modtaget 
fra den erhvervsdrivende, skal forbrugeren ved en fjernbestil­
ling kunne bestille produktet eller tjenesteydelsen. En medde­
lelse, der f.eks. tjener til at fastsætte et møde, eller til at 
sende forbrugeren hen i en bestemt forretning anses ikke i 
denne teksts betydning som et kommercielt tilbud. For at der 
kan være tale om en aftale vedrørende fjernsalg er det en 
forudsætning, at forbrugerens svar (bestillingen) indebærer en 
kontraktmæssig forpligtelse. Alle de teknikker, der anvendes af 
de små og mellemstore virksomheder for at blive kendt af 
forbrugerne er således generelt ikke kommercielle tilbud i 
denne teksts forstand. 
Artikel 3: Undtagelser 
Som beskrevet i afsnittet om økonomisk analyse defineres "fjernsalg" 
som salg uden for fast forretningssted. Derfor er det nødvendigt at 
udelukke automatiske salgsautomater i forretningslokaler. Et gængs 
eksempel er billetautomater på banegårde eller i lufthavne. Automater, 
der umiddelbart giver forbrugeren produktet i hænde, er et andet 
problem. 
Nogle produkter eller tjenesteydelser kan sælges ved fjernsalg. Man har 
imidlertid fundet det nødvendigt at fritage disse fra direktivets 
anvendelsesområde. Produkter fremstillet efter mål forudsætter princi­
pielt, at der har foreligget en velovervejet bestilling fra 
forbrugeren. 
Tjenesteydelser med reservation, dvs. at der er en fast gennemførelses-
dato rejser et særligt problem, da den erhvervsdrivende skal træffe 
visse dispositioner for at udføre denne tjenesteydelse på den fastsatte 
dato (flybillet, hotelreservation ...). En fortegnelse er vedføjet i 
direkt ivets bi lag 2. 
I direktivet om dørsalg fastsættes der en undtagelse for aftaler 
vedrørende "levnedsmidler, drikkevarer eller andre former for hushold­
ningsvarer, der har gængs anvendelse (artikel 3.2.a). Denne undtagelse 
gentages i direktivet, og sigter især mod små detailhandleres leveran­
cer til forbrugerens hjem. Denne undtagelse udvides til at omfatte 
tjenesteydelser inden for normalt forbrug. Tanken med denne undtagelse 
er, at man ikke ønsker at indføre en yderligere hindring for leveran­
dører af tjenesteydelser, som ikke i henhold til den pågældende 
nationale lovgivning er forpligtet ti I at overgive forbrugeren et 
skriftligt dokument indeholdende alle de oplysninger, der er fastsat i 
artikel 10: vedligeholdelse af boligen (reparation) personrelaterede 
tjenesteydelser (lægehjælp ....). 
Denne undtagelse vedrører naturligvis kun de tilfælde hvor der 
foreligger en aftale: tidsbestilling hos en frisør eller en læge er 
ikke i denne teksts forstand en aftale vedrørende fjernsalg. 
- 18 -
Artikel 4: Begrænsninger i anvendelsen af visse teknikker til 
f Jernkommunikat ion 
Som det fremhæves i betragtning nr. 8 og i denne artikel, må disse 
tilbud ikke krænke forbrugerens privatliv. 
Der er derfor fastsat to forskellige former for beskyttelse, alt efter 
hvilken teknik der anvendes: Forudgående accept eller afvisning. 
Forudgående accept indebærer, at forbrugeren på forhånd via en anden 
form for kommunikationsteknik eller direkte har meddelt leverandøren 
sin accept. 
Et stormagasin ønsker eventuelt regelmæssigt at informere sine faste 
kunder om særtilbud via en opkaIdsautomat. I dette tilfælde lader 
leverandøren ved et eventuelt køb sin kunde udfylde en blanket med sit 
telefonnummer med angivelse af, at kunden er villig til at modtage 
denne form for telefonisk opkald. I tilfælde af at kunden klager, kan 
den erhvervsdrivende uden nogen form for vanskelighed bevise, at kunden 
har meddelt sin accept. 
Afslag er kundens mulighed for at meddele, at han ikke længere ønsker 
at modtage en bestemt form for kommercielle tilbud. Sådanne muligheder 
findes der på postområdet: "Mail Preference Service" i Det Forenede 
Kongerige eller "Stop Publicité" i Frankrig. Kunden meddeler disse 
organer sin beslutning. Postordrefirmaerne gennemgår disse lister for 
på deres interne lister at slette navnene på disse forbrugere. I marts 
1991 undertegnede repræsentanterne for fem af disse nationale organer 
en aftale, der er et forsøg på at harmonisere de forskellige ordninger 
på dette område. Valget mellem "forudgående accept" og "afslag" træffes 
på baggrund af graden af forstyrrelse eller krænkelse af forbrugerens 
privatliv. Dette valg vedrører naturligvis kun de kommercielle tilbud, 
der har en individuel karakter: forbrugeren kan altid slukke for sin 
radio, skifte fjernsynsprogram eller lade være med at købe en avis. 
Der findes allerede ordninger, hvor forbrugeren kan meddele sit afslag, 
og som administreres af de erhvervsdrivende inden for den pågældende 
sektor; denne mulighed støttes. 
Artikel 5: Præsentation 
De to første afsnit i denne artikel minder stærkt om en del af artikel 
2 i Det Internationale Handelskammers kutymeregler, der blev vedtaget 
den 1. oktober 1991. I denne artikel, der har overskriften "hæderlig­
hed", fremhæves det især, at et tilbud om direkte markedsføring aldrig 
må præsenteres for forbrugeren som en form for markedsundersøgelse. 
Angivelsen af at det er et kommercielt tilbud, indebærer ikke en nøjag­
tig prisangivelse. Det er umuligt på forhånd at angive omkostningerne i 
forbindelse med et telefonisk opkald. Derimod er det muligt at meddele 
forbrugeren merværdiafgiften, eller hvorvidt der er tale om et gratis 
opkald, et opkald til lokaltarif, langdistanceopkald eller et 
internationalt opkald. 
- 19 -
Artikel 6: Tilbudets indhold 
I denne artikel nævnes de oplysninger, som det er nødvendigt at meddele 
forbrugeren, for at denne kan afgive sin bestilling under de rette 
forudsætninger. Visse medier (fjernsyn, computer, radio) giver ikke 
forbrugeren mulighed for at opbevare disse informationer. Denne artikel 
skal kædes sammen med artikel 10, oplysninger om aftalens indhold. 
Artikel 7: 
I denne artikel fastsættes de særlige bestemmelser for: 
"tilbud fremsat direkte til offentligheden med henblik på salg, 
indkøb eller leje af produkter, eller med henblik på levering af 
tjenesteydelser mod vederlag" (direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 
1989, artikel 1 a). 
I dette direktiv fra 1989 fastsættes der en generel bestemmelse om 
varigheden af salgsudsendelser i fjernsynet (artikel 18). Derimod tages 
der i direktivet ikke stilling til arten af denne form for udsendel­
ser: reklameindslag eller fjernsynsudsendelse. Samtlige bestemmelser 
vedrørende avertering, der fastsættes i denne tekst, finder følgelig 
ikke anvendelse på salgstilbud fremsat via fjernsyn. Dette direktiv 
indeholder to artikler om beskyttelse af mindreårige: artikel 16 med 
hensyn til avertering, artikel 22 med hensyn til udsendelse. I artikel 
7 vælges artikel 22 for således at respektere fællesskabslovgiverens 
valg, når han i 1989 besluttede ikke at sidestille avertering og salg 
via fjernsyn. 
Artikel 8: Leverancer uden forudgående bestilling 
I næsten alle medlemsstater er der fastsat særlige bestemmelser, der 
forbyder "påtvungen fremsendelse", "påtvunget salg", "varer uden forud­
gående bestilling", "passivt salg". (Jf. analyserne af situationen i 
den enkelte medlemsstat). Ikke desto mindre anvendes disse fremgangs­
måder. Det er grunden til, at det er nødvendigt, at de nationale 
bestemmelser præciseres, for at man kan sikre forbrugerens ret til at 
beholde den vare, han har modtaget. 
I adskillige medlemsstater har der fundet salg sted af varer eller 
tjenesteydelser på grundlag af manglende svar fra forbrugerens side: 
"Såfremt vi ikke modtager svar fra Dem, går vi ud fra, at De er 
indforstået med vort forslag". 
Det er med henblik på at undgå denne form for påtvungen accept, at det 
i artiklen fremhæves, at manglende svar fra forbrugeren ikke kan tolkes 
som accept. 
Artikel 9: Gennemførelse af aftalen 
Denne artikel tjener til at indføre en generel regel om leveringsfrist, 
når denne ikke er præciseret i aftalen. I Europa er det skik og brug 
med en frist på 30 dage. I De Forenede Stater findes denne bestemmelse 
i forbundsstatslovgivningen om postordresalg. Med hensyn ti I de 
Juridiske konsekvenser i tilfælde af manglende overholdelse af denne 
bestemmelse, anvendes medlemsstaternes lovgivning. 
- 20 -
Artikel 10: Oplysninger om indholdet 
Indtil aftalens gennemførelse kan transaktionen være blevet gennemført 
uden nogen form for skriftligt dokument. 
Det er imidlertid vigtigt, at forbrugeren på gennemførelsestidspunktet 
modtager korrekt information om sine rettigheder. Dette er formålet med 
denne art i kel. 
Disse informationer skal være skriftlige. I modsætning til adskillige 
andre fællesskabstekster fastsættes det her, at teksten ikke skal 
udformes på det sprog, der tales i forbrugerens bopælsland, men på det 
sprog, der blev anvendt ved transmissionen af tilbudet. 
En fransk forbruger, der svarer på en annonce, der er offentliggjort i 
en avis på engelsk, eller på et salgsindslag i fjernsynet på tysk, kan 
ikke forvente at modtage alle informationer på fransk. Såfremt mediet 
anvendes uden for forbrugerens sprogområde, og såfremt han beslutter at 
afgive bestilling, må sproget ikke udgøre en hindring for denne type af 
aftaler på tværs af grænserne. 
Visse tjenesteydelser kan fjernleveres (oplysninger, databaser ...). 
Forbrugeren modtager ikke noget skriftligt dokument. Regningen udstedes 
af leverandøren af telekommunikation, der optræder som mellemmand. I 
artikel 10.2 omhandles denne særlige type tjenesteydelser. 
Artikel 11; Annulleringsret 
I samtlige medlemsstater findes der med hensyn til aftaler vedrørende 
fjernsalg en annulleringsret (fortrydelsesret), der undertiden kaldes 
"tilfreds eller pengene tilbage". I syv medlemsstater er denne ret 
fastsat ved lov (Jf. tabel nr. 3 i bilag 1 i begrundelsen). I de fem 
øvrige medlemsstater er fastsættelsen af fortrydelsesretten overladt 
til erhvervssammenslutningerne. Fortrydelsesret anvendes ofte ved 
klassisk postordresalg, men ikke altid i de andre sektorer, der 
anvender ny teknologi (fjernsyn, telefon). Det er derfor nødvendigt at 
gøre anvendelsen af denne praksis generel. Det er imidlertid ligeledes 
nødvendigt at bestemme, i hvilke tilfælde denne foranstaltning ikke kan 
anvendes, og dette er formålet med stykke 4. 
Artikel 12: Betaling pr. telefon 
Ved transaktioner inden for fjernsalg finder en ny form for betalings­
måde stadig større udbredelse: betaling ved at angive nummeret på 
betalingskortet eller kreditkortet under f.eks. en telefonsamtale (man 
anvender undertiden udtrykket "betaling med kort uden kort"). Denne 
betalingsform er særdeles bekvem for forbrugeren, og der er derfor 
ingen grund til at søge af hindre den. Endvidere er det betalingsmåden 
med de største fremtidsperspektiver inden for fjernbetaling. 
Det er imidlertid nødvendigt, at der fastsættes klare bestemmelser om 
ansvar i tilfælde af tvister. Da der her ikke er tale om en elektro­
nisk betalingsmåde, omfattes den ikke af anvendelsesområde for 
henstillingen af november 1988 om elektroniske betalingsmåder. 
- 21 -
Derfor overtages i denne tekst en bestemmelse, som allerede findes i 
aftalerne bankerne imellem i ordningerne ved betaling med kort om, at 
det ikke er forbrugeren, der skal bære risikoen for bedrageri i forbin­
delse med denne betalingsform. 
Artikel 13: Juridisk eller administrativ regres 
Denne artikel bygger på bestemmelserne i direktiv (84/450/EØF) om 
vildledende reklame. Der er imidlertid blevet tilføjet et punkt, som 
der gøres rede for i betragtning nr. 15: Muligheden, som de 
organisationer, der i medlemsstaterne har til opgave at handle på 
forbrugernes vegne, eller at skride ind over for illoyal konkurrence, 
har for at anvende Juridisk regres på tværs af grænserne. Dette er det 
eneste middel til at bringe den praksis til ophør, som visse firmaer, 
der ikke udøver deres aktivitet i deres hjemland, men som arbejder 
inden for fri ydelse af tjenesteydelser, anvender. 
Selv om en hvilken som helst forbruger, der føler sig bedraget, i 
henhold til BruxeI les-konvent ionen (1968) har ret ti I at retsforfølge 
et firma ved en domstol på firmaets forretningsadresse, forekommer 
dette næppe på grund af det beløb, tvisten drejer sig om, da dette 
ville stille for store krav til forbrugerens finansielle midler og 
indsigt på dette område. Det er grunden til, at det er nødvendigt at 
give forbrugerorganisationerne og erhvervsorganisationerne denne 
mulighed. Kun disse organisationer har midlerne ti I at kunne 
intervenere for at bringe en praksis til ophør på vegne af den lille 
forbruger eller den lille handlende. Ikke desto mindre giver en række 
medlemsstater ikke disse organisationer denne mulighed. Denne mulighed 
eksisterer således kun, såfremt den medlemsstat, hvor tvisten opstod 
(firmaets forretningsadresse) tillader denne procedure. 
Artikel 14: Aftaleret 
Denne bestemmelse er identisk med artikel 6 i direktivet om aftaler 
indgået uden for fast forretningssted (85/577/EØF) 
Artikel 15 
Denne artikel tjener ti I at understrege, at såfremt der findes en 
specifik tekst, der giver forbrugeren mere omfattende rettigheder, så 
finder denne tekst anvendelse. Med hensyn til livsforsikringer 
fastsættes der i fællesskabsteksterne en fortrydelsesret på 30 dage. I 
henhold til artikel 14 er det således tidsfristen på 30 dage i den 
specifikke tekst, og ikke tidsfristen på 7 dage i den generelle tekst, 
der finder anvendelse. 
Derimod fastsættes der ikke for andre forsikringer end livsforsikring 
en fortrydelsesret. Principielt finder den generelle regel anvendelse 
og forbrugeren er omfattet af den fortrydelsesret, der er fastsat i 
artikel 11. Såfremt kontrakten imidlertid skal gennemføres øjeblikke­
ligt finder den i stk. 4 i denne artikel fastsatte fortrydelsesret ikke 
anvendelse. 
Artikel 16 og 17 
Klassiske bestemmelser med hensyn til omsætning til national lov. 
- 22 -
Henstillingen omfatter fire punkter og et bilag 
Det første punkt er ønsket om, at det minimumsniveau for beskyt­
telse, som direktivet giver, suppleres ved kutymeregler. Direk­
tivet omfatter generelle bestemmelser, der gælder for alle former 
for varer og tjenesteydelser samt for enhver form for kommunika­
tionsteknik. Det er nødvendigt, at disse generelle regler tilpasses 
især til de forskellige former for kommunikationsteknik. De pågæl­
dende erhvervsdrivende kan ved hjælp af kutymeregler påbegynde 
arbejdet med denne tilpasning. I teksten fremhæves det, at ophavs­
mændene til disse kutymeregler skal være "erhvervsorganisationer". 
Således sikres der en høj grad af homogenitet og en omfattende 
anvendelse af disse regler. 
I det andet punkt anføres de forhold, som Kommissionen ønsker, skal 
behandles ved hjælp af kutymeregler. 
I det tredje punkt opfordres erhvervsorganisationerne ti I at drage 
omsorg for, at samtlige deres medlemmer anvender disse regler 
korrekt for at styrke denne type reglers troværdighed. 
Som det fjerde punkt opfordres erhvervsorganisationerne til at 
oplyse Kommissionen om eksistensen af og indholdet af disse regler. 
Dette indebærer ikke nogen form for godkendelse fra Kommissionens 
side af disse forskellige regler, men gør det muligt for 
Kommissionen at være informeret om anvendelsen af Kommissionens 
henstilling. På et senere tidspunkt til Kommissionen vurdere 
virkningen af dette initiativ og i givet fald fremkomme med nye 
init i at iver . 
- 23 -
UDBREDELSEN AF DE FORSKELLIGE TEKNOLOGIER BILAG 1 
TABEL 1 
LAND 
0STRIG 
BELGIEN 
DANMARK 
FINLAND 
FRANKRIG 
TYSKLAND 
GR/EKENLAND 
IRLAND 
I TALI EN 
LUXEMBOURG 
NEDERLANDENE 
NORGE 
PORTUGAL 
SPAN I EN 
SVERIGE 
SCHWEIZ 
DET FORENEDE 
KONGERIGE ANTAL HUS­
STANDE I 
MIO. 
2,8 
3,9 
2,3 
1,9 
21,1 
32,8 
3,2 
1 ,03 
19,1 
0,14 
5,8 
1,9 
3,1 
11 ,0 
3,9 
2,5 
22,1 % AF HUSSTANDE MED 
FJERNSYNS­
APPARAT 
99 
98 
96 
95 
96 
96 
94 
95 
97 
98 
97 
95 
94 
98 
97 
94 
97 VIDEO-
RECORDER 
42 
46 
43 
52 
47 
47 
38 
53 
25 
59 
49 
57 
31 
45 
68 
51 
67 TELETEKST 
INTERAK-
TIV ELLER 
EJ 
15 
17 
30 
26 
19 
14 
-
6 
15 
9 
32 
37 
-
5 
39 
25 
32 KABEL-
TILSLUT-
NING 
20 
86 
36 
35 
2 
31 
-
35 
-
71 
81 
26 
-
-
38 
65 
2 
(-: ikke-eksisterende eller under 0,5%) 
KiIde: CIT Research 1991 (1991-tal) 
aftrykt efter SPECTRUM revue "Independant Television Commission" 
Efterår 1991. 
- 24 -
FILIALER AF DE FIRE STØRSTE EUROPIE I SKE VIRKSOMHEDSGRUPPER BILAG 1 
TABEL 2 
I 
| Land 
| Forbunds-
| republikken 
| Tyskland 
| 0strig 
| Belgien 
| Spanien 
| Frankrig 
| Storbri-
| tannien 
j Italien 
| Portugal Nr. 1 I Europa 
OTTO VERSAND 
(TYSKLAND) 
Otto nr. 2 
Schwab nr. 6 
Heine nr. 9 
3 Pagen nr. 15 
Karsten nr.3 
Ohler nr.6 
3 Pagen 
Moden 
Mul ler nr.1 
3 Sulsse nr. 1 
Unigro nr. 4 
Nenta 
Catalogo nr. 1 
3 Suisse nr. 2 
Blanche Porte nr. 4 
Becquet nr. 10 
Vitrine Magique nr. 15 
Rainbow Home 
Shopping 
CIA nr. 5 
Uno Nova 
Helvetica nr. 3 Nr. 2 I Europa 
LA REDOUTE 
(FRANKRIG) 
Redoute Benelux nr. 5 
La Redoute nr. 1 
Duscon nr.7 
Mai son de Valerie nr. 8 
Vert Baudet nr. 12 
Cyrl Mus nr. 25 
Empire Stores nr. 2 
La Redoute nr. 1 Nr. 3 1 Europa 
QUELLE 
(TYSKLAND) 
Quelle nr. 1 
SchbpfI in nr. 7 
Peter Holm nr. 2 
Quelle nr. 2 
Quelle nr. 3 
Quel le nr. 5 i 
Nr. 4 1 Europa | 
GUS | 
(UK) | 
Gus nr. 1 | 
Gus nr. 1 | 
Kilde: Libre Service Actualité 7. juni 1990. 
Tabel len Icses saledes: 
Øverst vandret de forskellige medlemsstater med nummer for deres placering, 
I kolonnerne filialerne af de fire førende firmagrupper. 
Som eksempel: Ohler nr. 6 i Østrig er en filial af OTTO-VERSAND. 
- 25 -
FORTRYDELSESRET BILAG 1 
TABEL 3 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Spanien 
Frankr ig 
Graekenland 
Irland 
I talien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Det Forenede 
Konger ige ART 
fastsat 
ved lov 
L 
L 
L 
L 
L 
L fastsat 
ved 
kontrakt 
K 
K 
K 
K 
K 
K VARIGHED 
7 arbejdsdage 
7 dage 
14 dage 
7 dage 
7 arbejdsdage 
? 
14 dage 
8 dage 
7 arbejdsdage 
14 dage LOVGRUNDLAG 
Lov af 14. juli 1991 (Moniteur beige af 29.8.1991) 
Artikel 79, stk. 2 
Lov nr. 886 af 23.12.1987 - Art ike I 11, stk. 2 
Saerlige bestemmelser i visse ordninger 
Lov 88.21 af 6. Januar 88 - Artikel 1 
Lov 1961/91 af 3.9.91 - Artikel 31 (7 dage efter 
bekraefteIsen af bestillingen eller leveringen) 
Lov af 25.8.1983 - Artikel 7 
Lovdekret nr. 272/87 af 3.7.87 - Artikel 11 
- 26 -
DETALJERET ANALYSE AF SITUATIONEN I MEDLEMSSTATERNE 
BeI g i en: 
I Moniteur Beige af 29. august 1991 blev der bekendtgjort en lov med 
titlen: "Lov om handelskutyme, forbrugerinformation og forbrugerbe­
skyttelse". Lovteksten omfatter 124 artikler, den træder i kraft den 
29. februar 1992, artikel 77 til 83 er samlet I afsnit nr. 9 under 
titlen "fjernsalg". 
I artikel 77 defineres fjernsalg således: 
"... ved fjernsalg forstås en form for salg, der finder sted uden 
samtidig fysisk tilstedeværelse af sælger og forbruger, og som er 
en følge af et kommercielt tilbud transmitteret via et salgssystem, 
der bygger på en teknik til fjernkommunikation". 
Denne definition er kun generel og dækker både varer og tjenesteydelser 
og samtlige teknikker til fjernkommunikation. De bestemmelser, der er 
fastsat ved artikel 78 ti I 82, vedrører ikke desto mindre kun varesalg. 
For tjenesteydelsernes vedkommende er der fastsat udstedelse af en 
konge I i g anor dn i ng: 
"Artikel 83, § 1, ved kongelig anordning fastsættes det: 
...3) hvilke tjenesteydelser eller kategorier af tjenesteydelser der 
er omfattet af dette afsnit". 
Anvendelsen af bestemmelserne på tjenesteydelser er således overladt 
til vurderingen i den kongelige anordning. Da denne lov er meget ny, er 
der endnu ikke fastsat gennemførelsesbestemmelser for dette område. 
I artikel 78 indføres en frist på syv arbejdsdage efter levering. Det 
fremhæves ligeledes, at aftalen ikke er endeligt indgået før udløbet af 
denne frist. Der går således syv arbejdsdage efter leverancen, før 
aftalen betragtes som endeligt indgået. Dette forhold er måske det mest 
karakteristiske i den belgiske lov, da den giver forbrugeren et stort 
spillerum: så længe aftalen ikke er indgået, kan forbrugeren på et 
hvilket som helst tidspunkt annullere købet. 
- 27 -
Da atalen ikke betragtes som indgået, kan der ej heller kræves nogen 
form for acontobetaling eller anden form for betaling af forbrugeren. 
Dette punkt gav anledning til langvarige drøftelser under det 
forberedende arbejde, da der i den oprindelige tekst var fastsat et 
forbud mod at tillade forudbetaling. Dette forbud er blevet ophævet i 
den forstand, at postbudet kan indkræve beløbet ved leveringen. I 
henhold til belgisk lov kan den erhvervsdrivende således hverken kræve 
forudbetaling og ej heller overførsel af en acontobetaIing. Forbrugeren 
er først forpligtet ti I at betale syv dage efter modtagelsen af varen. 
I artikel 79 behandles i § 1 indholdet af "tilbudet om fjernsalg". I 
stk. 2 opføres de informationer, som det dokument, der afleveres ved 
leveringen, skal indeholde. Klausulen om annullering behandles 
særskilt, og denne bestemmelse skal være påført: 
"med fede typer på et iøjnefaldende sted på tekstens første side". 
Såfremt denne bestemmelse ikke er overholdt, anses dette som bevis på, 
at der ikke har foreligget en forudgående bestilling, og at der således 
har været tale om "et påtvunget køb". Forbrugeren "er ikke forpligtet 
til hverken at betale den leverede vare, eller til at tilbagesende 
denne". 
I artikel 80 anføres det, at bevisbyrden i tilfælde af indsigelse 
påhviler sælgeren, og at en formodning ikke anses som bevis. 
Artikel 81 tjener ti I at fastsætte bestemmelser for en række praktiske 
problemer. 
Såfremt sælgeren ikke kan levere varen inden for den fastsatte 
leveringsfrist, er han forpligtet til skriftligt at meddele 
forbrugeren dette inden fristens udløb; 
fremsendelse af varerne sker altid for sælgers regning og risiko. 
I tilfælde af at forbrugeren annullerer købet, kan sælger ikke 
rejse krav om nogen form for erstatning ud over eventuelle 
omkostninger i forbindelse med returnering eller ti I bagesende I se. I 
visse tilfælde (forsinket levering, manglende informationer, varen 
svarer ikke til beskrivelsen) kan disse omkostninger imidlertid 
pålægges sælgeren. 
- 28 -
I samme lov om handelskutyme behandles i lovens artikel 76 "påtvungne 
køb". Denne tekst er affattet således: 
"Kapitel 8 
Påtvunget køb 
Artikel 76 
Det er forbudt uden forudgående anmodning fra forbrugeren at 
fremsende en hvilken som helst form for vare, med opfordring til at 
erhverve denne mod betaling af varens pris, eller til i modsat fald 
at returnere varen til afsenderen, selv hvis dette sker uden 
omkostninger for forbrugeren. 
Det er ligeledes forbudt uden forudgående anmodning fra forbruge­
ren at udføre ligegyldig hvilken form for tjenesteydelse, med 
opfordring til at acceptere denne tjenesteydelse mod betaling af 
ydelsens pr is. 
Ministeren kan tillade undtagelser fra disse forbud for tilbud, der 
fremsættes i filantropisk Øjemed. I så fald skal nummeret på den 
tildelte autorisation og bemærkningen "modtageren er på ingen måde 
forpligtet hverken til betaling eller ti I bagesende I se" tydeligt og 
læseligt være opført på de fremsendte papirer vedrørende tilbudet, 
endvidere skal bemærkningen være således udformet, at den ikke kan 
give anledning til misforståelser. 
Modtageren er i intet tilfælde forpligtet til at betale den udførte 
tjenesteydelse eller den fremsendte vare, ej heller ti I at tilbage­
sende varen, selv hvis der bestod en stiltiende formodning om 
accept af tjenesteydelsen eller om køb af varen". 
Der er ikke fastsat nogen bestemmelser for salgstilbud via telefon, fax 
eller et andet medium. Det skal blot fremhæves, at med hensyn til 
bestemmelserne vedrørende dørsalg finder loven anvendelse, selv hvis 
dørsælgeren på forhånd har opnået forbrugerens accept af et telefonisk 
fremsat tilbud om besøg i hjemmet. 
Salg via fjernsyn har været genstand for et omfattende arbejde. Det 
nationale forbrugerråd har fremsat en udtalelse. Under anvendelse af 
artikel 83 i loven om handelspraksis, afdelingen vedrørende fjernsalg, 
kan de offentlige myndigheder, såfremt de måtte ønske dette, vedtage en 
bekendtgørelse for at fastsætte bestemmelser for denne salgsform. 
- 29 -
Danmark 
Lovbestemmelserne vedrørende fjernsalg er i Danmark nedfældet i den 
ændrede lov om visse forbrugeraftaler, der blev offentliggjort som 
Lovbekendtgørelse nr. 886 af 23.12.1987, og som behandler dørsalg, 
fjernsalg og løbende tjenesteydelser, og i bekendtgørelse nr. 887 
vedrørende oplysning om fortrydelsesret for aftaler, der er indgået 
uden for forretningsstedet. Hverken loven eller bekendtgørelsen 
foreligger i en officiel autoriseret oversættelse. De oversættelser, 
der er blevet anvendt for denne sammenfatning, skal derfor betragtes 
med forbehold over for eventuelle officielle oversættelser. 
Det grundlæggende princip i den danske lov 
Det grundlæggende princip for den danske lovgivning er, at en erhvervs­
drivende ikke uden forudgående anmodning herom må rette personlig, 
eller telefonisk henvendelse til en forbruger på dennes bopæl, arbejds­
plads eller andet sted, hvortil der ikke er almindelig adgang, med 
henblik på straks eller senere at opnå tilbud eller accept af tilbud om 
indgåelse af aftale, jf. § 2, stk. 1. 
Overtrædelse af dette princip har som konsekvens, at forbrugeren ikke 
er bundet af aftalen, § 3. 
§ 4 yder en effektiv beskyttelse imod, at forbrugeren uopfordret 
modtager en vare: i § 4 fastsættes det, at fremsender eller afleverer 
en erhvervsdrivende en vare ti I en forbruger uden dennes forudgående 
anmodning, og skyldes dette ikke en fejl, kan forbrugeren beholde varen 
vederlagsfrit. 
Stk. 2 indeholder en række undtagelser fra det princip, der fastsættes 
i § 2, stk. 1. Det er ikke forbudt uopfordret personligt eller pr. 
telefon at fremsætte tilbud vedrørende bestilling af bøger, tegning af 
abonnement på aviser, ugeblade og tidsskrifter, tegning af forsikring, 
eller tegning af abonnement, der omfatter redningstjeneste eller syge­
transport. Ligeledes er det tilladt at drive dørsalg med visse natur­
produkter . 
Loven om forbrugeraftaler blev ændret med henblik på at gennemføre 
direktiv 85/577/EØF, samtidig blev lovens kapitel 4 om fortrydelsesret 
ved fjernsalg ændret. Denne ændring var foreslået af en række opposi­
tionspartier. De ændringer, der blev indføjet under dette kapitel i 
loven, vedrører tilbud og aftaler, der indgås via elektroniske data­
medier. Bestemmelserne blev ligeledes udvidet til at omfatte bestil­
linger afgivet som resultat af lovlige telefoniske henvendelser. På 
baggrund af dette blev betegnelsen "postordresalg" ændret til 
"fjernsalg". I den anerkendte danske lovkommentar: Karnovs Lovsamling, 
12. udgave, side 3754, note nr. 102, fastslås det med hensyn til 
betegnelsen "fjernsalg", at "elektroniske datamedier" skal omfatte 
tekst-tv, teledata, kabel tjenester osv. 
- 30 -
Fortrydelsesret ved aftaler vedrørende fjernsalg 
I kapitel 4, § 10, stk. 1, første punktum, i loven om forbrugeraftaler 
fastsættes bestemmelserne for forbrugerens ret til at træde tilbage fra 
aftalen om varer, der er bestilt på grundlag af et katalog eller en 
annonce, når sælgeren har tilbudt at sende varen efter bestilling 
afgivet pr. telefon, brev eller andet læsbart medie. 
Reglerne om fjernsalg finder tilsvarende anvendelse, såfremt den 
erhvervsdrivende uden forudgående anmodning har rettet telefonisk 
henvendelse til forbrugeren, og når forbrugeren som følge af denne 
henvendelse har bestilt varer, tegnet abonnement eller forsikring, Jf. 
§ 10, stk. 1, andet punktum. 
Anvendelsesområdet for disse bestemmelser er begrænset til at omfatte 
de ovenfor nævnte tilfælde. 
I stk. 2 bestemmes det, at køberen ved fjernsalg kan træde tilbage fra 
aftalen i overensstemmelse med de særlige bestemmelser i § 11-13. 
Undtagelser fra fortrydelsesretten 
I henhold til § 10, stk. 3, gælder fortrydelsesretten ikke ved køb af: 
1. varer, som skal fremstilles eller tilpasses efter køberens indivi­
duel le behov, eI ler 
2. levnedsmidler og andre varer til forbrug i husholdningen. 
Udøvelse af fortrydelsesretten 
I § 11, stk. 1, bestemmes det hvornår, hvorledes og i forhold til hvem 
køberen kan anvende fortrydelsesretten. Den generelle regel er, at 
køberen, inden for en frist på en uge efter modtagelsen af varen eller 
det første parti heraf, kan ophæve aftalen ved at tilbagesende eller 
tilbagegive det modtagne til sælgeren. I § 11, stk. 1, fastsættes der 
visse undtagelser fra denne generelle regel, Jf. ligeledes § 17. 
I stk. 2 fastsættes der en række betingelser vedrørende varens stand og 
mængde ved ti I bagesende I se til sælgeren, som køberen skal opfylde for 
at bevare sin fortrydelsesret. I stk. 3 behandles de omstændigheder 
under hvilke sælgeren er forpligtet til at tilbagebetale det modtagne 
beløb, såfremt han har modtaget betaling, til køberen, når sidstnævnte 
ophæver aftalen. I stk. 4 bestemmes det, at omkostningerne ved varens 
ti I bagesende I se påhviler køberen. 
- 31 -
I § 12 bestemmes det, hvorledes og hvem køberen skal underrette om 
ophævelse af aftalen, når sælgeren har påtaget sig at afhente varen. 
Det fastsættes, at særlige bestemmelser (nogen af disse stammer fra 
lovens kapitel 3 om fortrydelsesret ved aftaler indgået uden for fast 
forretningssted) anvendes på disse forhold. 
I § 12(a) fastsættes det, hvornår forbrugeren er berettiget til at 
bruge fortrydelsesretten efter tegning af et abonnement eller en 
forsikring, Jf. § 10, stk. 1, andet punktum. Generelt gælder det, at 
forbrugeren kan ophæve aftalen inden for en frist på en uge efter 
modtagelse af forsikringsbetingelserne, abonnementsaftalen eller den 
første levering, jf. ligeledes § 17. Det fastsættes ligeledes, at 
særlige bestemmelser (henhørende under lovens kapitel 3 om aftaler 
indgået uden for fast forretningssted) finder tilsvarende anvendelse. 
Sælgerens forpligtelse til at oplyse om fortrydelsesretten 
I § 13, stk. 1, bestemmes det, at sælgeren på leveringstidspunktet for 
varen skal give køberen tydelig skriftlig oplysning om fortrydelses­
retten. I stk. 2 bestemmes det, at sælgeren ved tegnelse af abonnement 
eller forsikring senest tre dage efter den telefoniske bestilling skal 
fremsende en skriftlig bekræftelse af aftalen til køberen med tydelig 
oplysning om fortrydelsesretten. 
I stk. 3 bestemmes det, at gives oplysning ikke i overensstemmelse med 
stk. 1, eller stk. 2, er aftalen ikke bindende for forbrugeren. I stk. 
4 bemyndiges Justitsministeren ti I at fastsætte bestemmelser om oplys­
ningens form og indhold. Denne bemyndigelse blev anvendt ved udstedel­
sen af den oven for nævnte bekendtgørelse nr. 887, hvori de tekniske 
aspekter i forbindelse med hvornår og hvorledes sælgeren skal meddele 
forbrugeren oplysningerne om fortrydelsesret. § 1, og § 4-9 samt bilag 
3-6 (hvori det fastsættes hvilken tekst sælgeren skal anvende ved 
forskellige typer af aftaler vedrørende fjernsalg) er særlig vigtige 
med henblik på dette. 
I lovens § 16 bestemmes det, at loven ikke kan fraviges til skade for 
forbrugeren. I denne sammenhæng skal der også henvises til 
bekendtgørelsens § 9. (På grund af en trykfejl er henvisningen til 
bekendtgørelsens § 6 udeladt i denne paragraf, da der i paragraffen kun 
henvises t i I § 1-5). 
- 32 -
Forbundsrepublikken Tyskland 
Begrebet fjernsalg indgår endnu ikke i tysk lov med en særskilt 
betydning. 
I praksis er især fire områder af størst relevans for forbrugerne. 
Postordresalg 
Uopfordret fremsendelse af varer og avertering 
BiIdschirmtext (BTX) og 
Teleshopping 
Postordresalg er godt etableret. Det er integreret i civilretten og er 
omfattet af forbrugerbeskyttelsesbestemmelserne med hensyn til den 
skriftlige udformning af kreditaftaler indgået af forbrugeren. En på 
frivillighedens grundlag aftalt ret ti I at kunne returnere varen inden 
for en frist på 14 dage opvejer manglen af en obligatorisk fortrydel­
sesret . 
Lov om averter ing: 
Uopfordret fremsendelse af varer og avertering giver anledning ti I en 
uendelig mængde klager fra forbrugerne og ti I tvister. På dette punkt 
må der rejses tvivl om anvendeligheden af den tyske lov om avertering. 
Straffeloven kan komme ind i billedet i de tilfælde, hvor firmaer 
arbejder uden for Tyskland, men sædvanligvis resultatløst. 
Der er ikke i tysk lov fastsat særlige bestemmelser på dette område, og 
løsninger må derfor findes i civilrettens bestemmelser og i bestem­
melserne om illoyal markedsføring. Det er principielt forbudt at 
fremsende varer uden forudgående anmodning. Der gælder kun en undta­
gelse, såfremt to forudsætninger er opfyldt. Den første er, at modta­
geren bliver oplyst om, at han ikke er forpligtet til at returnere 
varerne, og for det andet, at varerne kun har en ubetydelig værdi. 
Med hensyn til postfremsendte reklamer bygger retspraksis på de 
generelle bestemmelser i loven om forbud mod illoyal reklame (UWG). I 
kraft af dette kan domstolene også tilpasse sig samfundsmæssige ændrin­
ger uden at lovgiveren skal intervenere. 
- 33 -
UWG indeholder to generelle bestemmelser-. 
s. 1: den "store" generelle bestemmelse, som forbyder illoyal 
handelspraksis og, 
s. 3: de "små" generelle bestemmelser, der forbyder vildledende 
reklame. 
Imidlertid er det kun de berørte firmaer og organisationer, der kan 
anvende UWG. I 1965 blev denne mulighed udvidet ti I at omfatte 
forbrugerorganisationer, og virksomheder, der således har ret til at 
søge en retskendelse. 
Som nævnt i det foregående betyder anvendelse af UWG, at der anvendes 
den retspraksis, der bygger på de generelle bestemmelser i UWG. 
I et tilfælde vedrørende postfremsendte reklamer traf Bundesger ichtshof 
(Højesteretten) en vigtig afgørelse vedrørende "brevkasseavertering". 
Denne form for avertering er forbudt, såfremt en person anbringer en 
seddel på sin brevkasse med en bemærkning om, at han hverken ønsker at 
modtage reklamer eller brochurer, og at overtrædelser vil blive 
retsforfulgt. 
BGH gav i dette tilfælde klageren lov ti I at søge et firma domfældt, 
hvis reklameuddeler havde anvendt direkte "brevkasseavertering", til 
trods for at klagerens brevkasse var forsynet med en "nej tak til 
reklamer seddel". Selv om det ikke var forventet, at denne retspraksis 
ville finde anvendelse på postvæsenets massedistribuering af reklamer, 
har situationen ændret sig også på dette punkt siden 1. Juli 1991. De 
nye "generelle bestemmelser for tjenesteydelser" for Deutsche 
Bundespost, der blev vedtaget ved en lov om ændring af 
"Poststrukturgesetz", bestemmer, at postvæsenet fremover vil respek­
tere "nej tak til reklamer sedler". 
Ved den tyske højesterets kendelser (BGH) i sagerne vedrørende 
telefonreklame l-lll (Telefonwerbung I, BGH 19/6/1970 NJW 1970, 
1738/Telefonwerbung II, BGH 8/66/1989 NJW 19899, 2820/Telefonwerbung 
III, 8/4/1989 NJW 1990, 359) er det entydigt fastslået, at averter ing 
pr. telefon er ulovlig, da det betragtes som illoyal konkurrence, 
såfremt denne avertering sker uden modtagerens forudgående godkendelse. 
Afgørelsen byggede på den almindelige ret til et uforstyrret privatliv. 
Den mere strenge holdning over for avertering pr. telefon i forhold til 
"brevkasseavertering" begrundes med, at en tryksag kan smides væk 
ulæst, mens telefonavertering i det mindste må påhøres kort, før den 
person, der modtager opkaldet, er i stand til at afgøre, hvorvidt han 
ønsker at fortsætte telefonsamtalen eller ej. Grundlaget for 
afgørelserne er forbrugerens frihed ti I at træffe sin egen beslutning, 
og ikke i hvilket omfang en særskilt reklametryksag påkalder sig 
forbrugerens opmærksomhed. 
- 34 -
BiIdschirmtext (BTX): 
Den vigtigste ny teknik til fjernsalg i Forbundsrepublikken Tyskland er 
BTX, da denne muliggør direkte kommunikation mellem de kontraherende 
parter, i modsætning til teleshopping, hvor forbrugeren skal anvende 
telefon el ler post. 
Med hensyn til BTX er der ved Staatsvertrag filr BiIdschirmtext (18. 
marts 1983, revideret udgave 1991) blevet vedtaget en ny lovgivning. 
Med hensyn til anvendelsen af "Staatsvertrag" skal der skelnes mellem 
massekommunikation og individuel kommunikation. Massekommunikationen er 
især omfattet af "Staatsvertrag". Individuel kommunikation er omfattet 
af bestemmelserne i den tyske civillovgivning. Dette indebærer, at så 
længe en individuel sælger og en individuel forbruger ikke har indledt 
aftaleforhandlinger, finder alle bestemmelser i "BTX-Staatsvertrag" 
anvendelse, hvilket indebærer, at sælgeren er forpligtet ti I at oplyse 
sit navn og adresse på skærmen, ti I at angive hvorvidt han blot 
informerer, hvorvidt der er tale om avertering, og til klart at angive, 
på hvilket tidspunkt forbrugeren er part i en individuel og dyr 
kommunikation (artikel 5). 
Ifølge "Staatsvertrag" er leverandører uden for Tyskland forpligtet til 
i overskriften at angive navn og adresse på en BTX-agent. Denne BTX-
agent skal imidlertid have fast bopæl i Forbundsrepublikken Tyskland. 
"Staatsvertrag" ligestiller derfor BTX-agenten med leverandøren. Dette 
kan bringe agenten i en vanskelig situation, hvis han gøres ansvarlig 
for en tjenesteydelse, som sælgeren har leveret fra udlandet. 
Forpligtelsen til at have fast bopæl i Forbundsrepublikken Tyskland 
skaber imidlertid vanskeligheder i forhold til EF-lovgivningen, da en 
leverandør i henhold til EF-lovgivningen har frihed ti I at vælge, hvor­
vidt han ønsker at anvende sin ret ti I at etablere og bosætte sig i en 
anden medlemsstat, eller hvorvidt han påberåber sig sin frihed til at 
levere tjenesteydelser, og levere disse fra en anden medlemsstat (EØF-
Traktatens artikel 59). 
I den tyske "Staatsvertrag" fastsættes de betingelser, der skal være 
opfyldt, før en leverandør af tjenesteydelser har adgang til fjernsyns-
faciliteter. "Staatsvertrag" spiller en vigtig rolle for fjernsalg, da 
der i Staatsvertrag er nedfældet bestemmelser om adgangen til at 
avertere, som skal overholdes af leverandørerne. Princippet med adskil­
lelse mellem radio- og tv-virksomhed og avertering er fastsat i kapitel 
8 i Staatsvertrag. Princippet indgår også som element i forbundsloven 
om illoyal konkurrence (retspraksis afledt af s1 UWG). 
- 35 -
I et tilfælde vedrørende BTX viste det sig, at en bestemmelse i 
"Staatsvertrag" i henhold til hvilken avertering skal være markeret med 
et "W" ikke fandt anvendelse på elektronisk post. 
Forbrugeren var nødt til at se reklamen på skærmen, før han kunne 
afgøre, hvorvidt han ønskede at tage denne ad notam. Denne situation er 
senere blevet ændret. En reklame kan nu slettes, uden at den først 
bliver vist på skærmen. Under disse omstændigheder er det tvivlsomt, om 
avertering i et BTX-system stadig skal opfattes som illoyal konkur­
rence. At anvende computerens "slette"-tast er det tekniske svar på at 
smide reklametryksager væk. 
Det må derfor principielt være lovligt at fodre elektronisk post med 
reklamer, når brugeren er i stand ti I at spærre sin elektroniske post 
for reklamer (dette svarer til "nej tak sedlen" på brevkassen). 
Teleshopping 
Da teleshopping blev indført som en metode til fjernsalg, rejste der 
sig tilsvarende problemer med adgang til fJernsynsfaciI iteter som ved 
BTX. Det var nødvendigt at træffe en afgørelse om, hvorvidt fjern­
synsapparatet kunne og skulle blive anvendt som et markedsførings-
instrument . 
Der er endnu ikke vedtaget lovgivning om teleshopping. Teleshopping er 
undergivet den eksisterende lov om telekommunikation, og udvider 
således betydningen af begrebet "radio- og tv-virksomhed" i forbindelse 
med artikel 5 i den grundlæggende tyske lov. 
Artikel 5 omhandler informationsaspektet i forbindelse med radio- og 
tv-virksomhed, men ikke teleshopping. Informative udsendelser er 
ligeledes omfattet af grundlovsmæssig beskyttelse i modsætning til 
reklameindslag. I praksis er grundloven blevet fortolket således, at 
artikel 5 tilpasses radio- og fjernsynsstationernes behov. 
Med hensyn til begrænsning af friheden til transmission, opstår 
spørgsmålet om, hvorvidt teleshopping kan betragtes som en tilladt form 
for radio- og tv-virksomhed. Avertering og radio- og tv-udsendelse af 
informativ karakter skal holdes adskilt. 
Teleshopping bør derfor være forsynet med en markering, som gør det 
nemt at skelne teleshopping fra andre former for radio- og fjernsyns-
meddelelser . 
- 36 -
Delstaterne har ikke fulgt denne vej. De behandler teleshopping som en 
tilladt programform og placerer det på linje med reklameindslag. 
Begrænsninger af omfanget af tilladt teleshopping bygger på den 
relevante lovgivning i delstaten, forbunds lovgivningen (kapitel 1, 
UWG), "Staatsvertrag" og EØF-direktivet. 
Følgende bestemmelser finder anvendelse: "Reklameindslag skal holdes 
adskilt fra de øvrige programmer, og være kendetegnet ved anvendelsen 
af et akustisk signal og en optisk markering. Reklameindslag må ikke få 
indflydelse på det øvrige program, det er kun tilladt at udsende 
reklameindslag samlet, og disse må ikke udgøre over 20% af den daglige 
sendetid". 
Der er fastsat undtagelsesbestemmelser for de tilfælde, hvor der er 
tale om sponsorerede udsendelser. I praksis har markeringen imidlertid 
ikke vist sig særlig effektiv (en løsning kunne være at afsætte en 
særlig kanal til teleshopping for således at undgå enhver form for 
overlapning med tilladte udsendelser). 
Teleshopping skaber imidlertid, således som den praktiseres i dag, 
problemer, fordi den overtræder de ovenfor nævnte adskillelses-
principper ved at kombinere redaktionelle elementer og reklame­
elementer . 
Retlige aspekter i forbindelse med fjernsalg 
Det afgørende aspekt i den ny kommunikationsteknik, der anvender 
fjernsynsskærmen som medium mellem sælger og køber, er, at 
fjernsynsskærmen forvandles ti I et markedsfør ingsinstrument. 
Forbrugeren er nødt ti I at stole på de påstande, leverandøren fremsæt­
ter som reklame for sin vare. Præsentationen af produktet opfattes 
imidlertid som regel som en "invitatio ad offerendum", dvs. en opfor­
dring til at forhandle, som ikke er bindende for leverandøren. 
Problemet med at sammenhængen mellem præsentationen af varen og købet 
er langt mindre tydelig end ved normale forbrugertransaktioner, består 
imidlert id stadig. 
Med hensyn til indgåelsen af aftalen opstår der forskellige problemer, 
når begge parter ikke er fysisk til stede samtidig. Modtagelsestids­
punktet er vigtigt, for fra dette tidspunkt gælder tilbudet, og dette 
tidspunkt er også afgørende for fastsættelsen af den frist, der gælder 
for forbrugerens ret ti I at anvende sin fortrydelsesret. Forbrugeren 
har derfor, så længe bestillingen ikke er nået frem til leverandøren, 
mulighed for at trække sig ud af transaktionen. 
- 37 -
"Landgericht Bielefeld" fastslog i 1990, at fremsenderen af en 
standardaftaler er juridisk forpligtet ti I at oplyse forbrugeren om 
omkostningerne i forbindelse med den vare eller den tjenesteydelse, 
forbrugeren ønsker at bestille. Afgørelsen gav anledning til kritik om, 
at det var overdrevet at kræve, at leverandøren skal give alle 
oplysninger om omkostninger allerede i standardkontrakten. En nylig 
ændring af "Staatsvertrag" følger imidlertid Landgerichts fortolkning. 
Et andet spørgsmål om forpligtelser opstår, når forbrugeren ringer til 
det nummer, der vises på skærmen, og indgår i direkte telefonisk 
kontakt med den fjernsynsstation, der arbejder på leverandørens vegne. 
Hvis en ansat på fjernsynsstationen får forbrugeren til at tro, at han 
er bemyndiget til at give korrekt information om produktet, men dette 
i virkeligheden ikke er tilfældet, vil leverandøren være forpligtet 
over for forbrugeren på grundlag af det, der blev forhandlet mellem 
forbrugeren og den ansatte ved fjernsynsstationen. 
Et mere subtilt spørgsmål er, hvorvidt fjernsynsstationen kan gøres 
ansvarlig, i tilfælde af at leverandøren erklæres konkurs eller 
Iignende. 
Tysk lov giver ret ti I at ophæve aftaler, der er indgået ved dørsalg. 
Der har været drøftelser om, hvorledes denne lov kan anvendes på de nye 
kommunikationsteknikker. En udvide i se af loven om dørsalg i denne 
retning blev forkastet i Forbundsdagen, da loven anser Juridisk 
bindende transaktioner indgået pr. telefon som mindre farlige for 
forbrugerne. 
Postordrefirmaerne og teleshopping-branchen har frivilligt givet 
forbrugerne en frist på 14 dage til at ophæve indgåede aftaler. Det 
har imidlertid i praksis vist sig, at denne bestemmelse ikke er særlig 
effektiv. Kun en ved lov fastsat forpligtelse kunne afklare denne 
situation, som det er tilfældet i Østrig, hvor man overvejer en 
fortrydelsesret af 7 dages varighed. 
- 38 -
Grækenland 
Den hyppigst anvendte form for fjernsalg i dag i Grækenland er post­
ordresalg ved avertering og direkte markedsføring. Der eksisterer endnu 
ikke nogen form for teleshopping-net i Grækenland, men et offentligt 
videotekstsystem vil om kort tid blive operationelt. 
Grækenland omsatte Fællesskabets direktiv om aftaler indgået uden for 
forretningssted til national lov ved ministeriel bekendtgørelse F159 af 
16. Juli 1990, som indeholder nogle bestemmelser om fjernsalg, men som 
nu er blevet ophævet og erstattet af lov nr. 1961/91 af 2. september 
1991. Denne lov har horisontal virkning, idet den fastsætter 
bestemmelser om generel beskyttelse af forbrugernes interesser, og er 
det første lovgivningsmæssige tiltag inden for en sådan generel 
beskyttelse i Grækenland. 
Den ministerielle bekendtgørelses tekst om aftaler indgået uden for 
fast forretningssted og fjernaftaler gentages i den nye lov af 1991 i 
ændret form. I lovens kapitel 6 behandles aftaler indgået uden for 
forretningsstedet, især i artikel 31: 
"Såfremt der er indgået en fjernaftale (via korrespondance, 
telefon, telegram eller på anden måde) er leverandøren også 
forpligtet ti I at tilvejebringe de dokumenter, der er fastsat i 
artikel 29, og fremsende disse sammen med formularen til ophævelse 
af aftalen til forbrugeren. Den tidsfrist, der er fastsat i artikel 
30 for ophævelse af aftalen, gælder fra det tidspunkt, forbrugeren 
har modtaget dokumentet". 
De dokumenter, der nævnes i artikel 29, er følgende-. 
a) En kopi af aftalen, der skal indeholde leverandørens fulde 
navn, firmanavn og adresse (et postboksnummer er ikke 
tilstrækkeligt); dato og sted for indgåelse af aftalen-, 
beskrivelse af varerne; leverings- og betalingsbetingelser; den 
reelle rentesats og maksimum-rentesatsen (når disse finder 
anvendelse); leverandørens skatteregistreringsnummer, og 
b) en model formular til ophævelse af aftalen. 
- 39 -
Endvidere bestemmes det i artikel 29, at enhver aftale, hvori forbruge­
ren ikke oplyses om sin ret til at annullere aftalen, erklæres ugyldig. 
I teksten bestemmes det ligeledes, at bestemmelserne i dette kapitel 
ikke finder anvendelse på en aftale, hvis pris ikke overstiger 12.000 
drachmer (53 ECU), ej heller på aftaler vedrørende fast ejendom, ej 
heller om leverancer af fødevarer eller andre varer til almindeligt 
forbrug i hjemmet, der leveres hyppigt eller regelmæssigt. 
Artikel 30 skærper retten til at ophæve aftalen inden for den periode, 
der gælder for fortrydelsesretten, og bestemmer, at forbrugeren kan 
udøve denne ret ved at sende en meddelelse til leverandøren inden for 
10 hverdage efter modtagelsen af aftalen, medmindre der er fastsat en 
længere frist. 
Det skal fremhæves, at den nye lov ikke fastsætter nogen bestemmelser 
med hensyn til uopfordret fremsendelse af varer, selv om der implicit 
var en bestemmelse i den tidligere ministerielle bekendtgørelse om, at 
såfremt varer blev fremsendt til forbrugeren uden forudgående 
anmodning, ville det være forbrugeren, der fik fordel af kontrakten, 
hvad der indebærer, at han ikke er forpligtet til at betale. Loven 
indeholder ej heller nogen bestemmelser om uopfordret fremsendelse af 
post og retten til at nægte modtagelse, ej heller bestemmelser om en 
forpligtende ordning for postordresalg. For øjeblikket findes der ingen 
former for "mailing" eller selektionstJeneste for modtagelse af 
telefoniske opkald i Grækenland. 
Spanien 
Efter vedtagelsen af forfatningen i 1978 har fordelingen af de lovgiv­
ningsmæssige kompetencer mellem staten og de autonome regioner været 
genstand for talrige drøftelser og en omfattende udvikling af 
retspraksis. 
Inden for forbrugerbeskyttelsen i forbindelse med fjernsalg anvendes 
stort set følgende procedure: 
når en region har udgivet en lovbestemmelse, anvendes denne lovgiv­
ning i det omfang, den er i overensstemmelse med de nationale rets­
regler ; 
når en region ikke råder over en særlig lovgivning, finder den 
nationale lovgivning anvendelse. 
Det er derfor nødvendigt samtidig både at behandle de regionale lovgiv­
ninger og den nationale lovgivning. 
- 40 -
Spanien består af 17 regioner (15 på fastlandet, plus De Kanariske Øer 
og Balearerne): 
6 regioner har en særlig lovgivning om forbrugerbeskyttelse, 4 af 
disse regioner anvender udtrykket "fjernsalg". 
I denne forbindelse er det relevant at gengive de definitioner, der er 
fastsat i de fire forskellige love: 
Aragonien 
I artikel 31, i lov af 5. oktober 1989 nr. 9/1989 om bestemmelser for 
udøvelse af handelsvirksomhed findes følgende definition: 
"Som fjernsalg gælder ethvert salg, hvor sælgeren fremsætter tilbudet 
til køberen via ethvert kommunikationsmiddel, og dermed opfordrer 
køberen ti I at afgive sin bestilling enten ved at anvende samme 
kommunikationsmiddel eller et andet middel til fjernkommunikation, 
samt generelt enhver form for salg, der ikke indebærer, at køber og 
sælger er fysisk til stede". 
Artikel 32: Som led i procedurerne i forbindelse med fjernsalg skal de 
kommercielle tilbud være klart formuleret og komplette, og mindst 
omfatte: 
oplysninger, der gør det muligt at identificere sælgervirksom­
heden, 
beskrivelse af produktet eller af den tilbudte tjenesteydelse, 
pris og betalingsbetingelser, 
garantier, leveringsfrist, og såfremt der er tale om sådanne, 
de omkostninger, som påhviler forbrugeren. 
Katalonien 
Artikel 11 i det foreløbige lovudkast om bestemmelser for indenrigs­
handel, der blev offentliggjort i juli 1991, er affattet således: 
"Ved fjernsalg forstås enhver form for kommercielt detailsalg, der 
effektueres ved en bestilling transmitteret mellem to personer, via 
ethvert kommunikationsmiddel, uden at disse personer er fysisk til 
stede, eller via ethvert middel til social kommunikation og via 
elektronisk fremsendelse, der meddeler forbrugeren, hvorledes han kan 
afgive sin best i I Iing". 
- 41 -
Artikel 12: Ethvert tilbud om fjernsalg skal indeholde følgende oplys­
ninger klart formuleret og uden mulighed for misforståelser: 
b) Den vare eller tjenesteydelse, der tilbydes, skal beskrives 
kvantitativt og kvalitativt, ligeledes skal anvendelsen 
beskrives med henblik på let identifikation af varen eller 
tjenesteydelsen. 
c) Den samlede salgspris skal svare til bestemmelserne i denne 
lovs artikel 8, omkostningerne skal være opført separat i 
forhold til forsendelsesomkostningerne, hvis disse påhviler 
forbrugeren, og tilbagebetalingsordningen skal være angivet 
d) den periode hvori forbrugeren kan returnere varen og få 
tilbagebetalt sin acontobetaling, skal mindst udgøre 7 dage 
Artikel 13: 
13.2: I alle tilfælde forbydes salg af en vare eller udførelse af 
en tjenesteydelse, som forbrugeren eller brugeren ikke på forhånd 
har fremsat ønske om. 
Gal icien 
I artikel 32 i lov af 20. juli 1988, nr. 10/88, om bestemmelser 
vedrørende handelsvirksomhed defineres fjernsalg således: 
"Ved fjernsalg forstås enhver form for detailsalg, hvor den handlende 
tilbyder forbrugeren mulighed for at afgive sin bestilling pr. post, 
pr. telefon eller via enhver anden form for grafisk eller audiovisuelt 
kommunikationsmiddel, på produkter, der præsenteres med henblik på salg 
i kataloger, ugeblade, tidsskrifter, aviser eller i andre kommunika-
t ionsmidler". 
Valencia 
I artikel 23, stk. 1, i lov af 29. december 1986 om handel og salgs­
lokaler defineres fjernsalg således: 
"I denne lovs betydning forstås ved fjernsalg et distributionssystem, 
der består i udformning af et salgstilbud for varer fremsendt pr. post, 
og som kræver, at forbrugeren afgiver sin bestilling pr. post, telefon 
eller andre former for kommunikationsmidler". 
- 42 -
I § 4 i samme artikel fremhæves det: 
Det er forbudt med kommercielt formål at fremsende varer eller 
vareprøver ti I en person, hvor det ikke kan bevises, at denne har 
fremsat anmodning og derfor betragtes som handlende, og han er 
således ikke forpligtet på nogen måde ti I at betale, opbevare eller 
returnere de fremsendte varer. 
På nationalt plan findes der med hensyn til fjernsalg en række etiske 
bestemmelser for denne branche. 
Blandt disse skal især følgende bestemmelser fremhæves: 
Kapitel IV: Bestemmelser i forbindelse med effektuering af 
best i I Iinger 
"For at sikre den størst mulige tilfredshed hos kunderne ved 
effektueringen af deres bestillinger, skal virksomhederne over­
holde følgende regler: 
4.5 Ti I bagesende I se og tilbagebetaling: 
De vilkår, der gælder for ti I bagesende I se af bestilte varer med 
henblik på ombytning eller returnering skal være anført i 
tilbudet og på den leveringsseddel, hvor de almindelige 
salgsbetingelser er opført, eller i ethvert andet middel efter 
firmaets valg. 
Frankr ig 
Begrebet aftaler vedrørende fjernsalg blev indført i fransk ret ved en 
ministeriel bekendtgørelse af 3. december 1987 om prisoplysning til 
forbrugeren. 
Artikel 14 i denne tekst er affattet således: 
Artikel 14 
Den nøjagtige pris på enhver vare eller tjenesteydelse, som 
forbrugeren tilbydes via en teknik til fjernkommunikation, skal 
være oplyst forbrugeren ved ethvert middel, der kan tjene som 
bevis, før indgåelse af aftalen. 
I denne bekendtgørelses betydning forstås ved fjernkommunikations­
teknik enhver teknik, der gør det muligt for forbrugeren uden for 
de sædvanlige salgs- og modtage I ses lokaler at bestille en vare 
eller anmode om udførelse af en tjenesteydelse. 
Som teknikker til fjenkommunikation forstås især telematik, 
telefon, videotransmission, post og uddeling af reklametryksager. 
Bestemmelserne vedrørende fjernsalg er fastsat ved lov nr. 88-21 af 6. 
Januar. Denne lovtekst vedrørte oprindelig salg via fjernsyn, men 
omfatter også generelle bestemmelser, der anvendes på enhver form for 
fjernsalg. 
- 43 -
Sammenslutningen af postordrefirmaer og fjernsalgsfirmaer har 
udarbejdet "en branchekodeks", hvori de vigtigste etiske regler nævnes, 
som de firmaer, der udfører denne form for distribution, opfordres til 
at overholde. 
I Kontraktens udformning 
Betegnelsen "fjern" er vanskelig at definere, i loven af 6. Januar 1988 
fastsættes dette geografisk, således at den også omfatter telefonsalg. 
1. Kataloget 
Kataloget skal være affattet på fransk, selv hvis det kun vedrører 
udenlandske varer (artikel 1 i lov af 31.12.1975 om anvendelsen af 
det franske sprog). 
Kataloget skal indeholde en beskrivelse af varen og en definition 
af aftalens karakter. Prisen skal være opgivet før indgåelsen af 
aftalen (bekendtgørelse af 3.12.1987 om oplysning af priser til 
forbrugerne). Både den fulde pris og rabatprisen skal være oplyst. 
I tilfælde af kreditsalg skal tilbudet overholde bestemmelserne i 
lov nr. 78-22 af 10. januar 1978. 
Endvidere skal den disponible lagerbeholdning være nøjagtigt 
angivet i kataloget. 
2. Påtvunget fremsendelse 
Påtvunget fremsendelse er ulovlig, forbrugeren skal opbevare varen 
med henblik på at tilbagegive denne. Forbrugeren er ikke forpligtet 
ti I at tilbagesende varen (artikel R 40-12 i straffeloven). 
Teksten er affattet således: 
Artikel R.40 
Der idømmes en fængselsstraf på mellem ti dage og en måned og 
en bødestraf på 1 200 FF til 3 000 FF, eller der idømmes kun én 
af disse to mulige straffe: 
12 (dekret nr. 61-138 af 9. februar 1961, artikel 1) 
"personer, som uden forudgående anmodning fra forbrugeren har 
fremsendt denne, en vare ledsaget af en skrivelse med oplysning 
om, at forbrugeren kan godkende denne fremsendelse mod betaling 
af en fast pris, eller ved at tilbagesende den til afsenderen, 
selv såfremt denne ti I bagesende I se sker uden omkostninger for 
modtageren"; 
- 44 -
3. Telefonsalg 
Bestemmelsen vedrørende telefonsalg er fastsat i artikel 1-11 i lov 
af 23. Juni 1989. Bestemmelserne er indføjet i lov nr. 72-1137 af 
22.12.1972 (om beskyttelse af forbrugerne med hensyn til dørsalg og 
salg i hjemmet) i form af en artikel 2a. 
I denne artikel bestemmes det: 
Artikel 2a 
(Lov nr. 89-421 af 23. Juni 1989, artikel 1-11) 
Efter en telefonisk henvendelse eller en henvendelse via 
ethvert sammenligneligt teknisk middel skal den erhvervs­
drivende fremsende forbrugeren en bekræftelse af det fremsatte 
tilbud. Forbrugeren er først bundet efter sin underskrift. 
Forbrugeren er således omfattet af bestemmelserne fastsat i 
artikel 1 og 3, stk. 1, i lov nr. 88-21 af 6. Januar 1988 om 
tele-reklame med salgstilbud, de såkaldte "tele-køb". 
Den virksomhed, som anvender denne fremgangsmåde, skal fremsende 
forbrugeren en bekræftelse af det fremsatte tilbud. 
4. Post 
Reklamer lagt i brevkasser er ikke omfattet af nogen lovbestemmel­
ser. Forbrugeren kan anvende "ingen reklamer-metoden". Med henblik 
på dette er det tilstrækkeligt, at forbrugeren retter skriftlig 
henvendelse til Sammenslutningen af virksomheder inden for 
postordresalg og fjernsalg. Forbrugeren kan ligeledes anmode Post-
og Telegrafvæsenet om at blive slettet på de lister taget fra 
telefonbøgerne, som France Telecom bringer i handelen. Forbrugeren 
er derpå opført på en "orange liste". 
5. Reklame via fax 
Samme type liste findes for fax, listen kendes under navnet 
"safran listen". Eksistensen af denne liste er fastsat i 
artikel 10 i lov nr. 89-1008 af 31.12.1989. 
Denne lovtekst indeholder følgende bestemmelser: 
Artikel 10 
"Fysiske eller juridiske personer kan anmode om ikke at modtage de 
reklamehenvendelser, der fremsendes via telex eller telekopi ved at 
lade sig opføre på en offentlig liste, over personer, som ikke 
ønsker at modtage sådanne henvendelser. Optagelse i dette kartotek 
er gratis". 
- 45 -
Bestemmelserne om udformning og funktion af det ovenfor nævnte 
kartotek er fastsat i et dekret, ligesom sanktionerne i tilfælde af 
overtrædelse af bestemmelserne i denne artikel. 
Tele-køb (salg pr. fjernsyn) 
I fransk ret anvendes udtrykket tele-køb ("télé-achat") ti I at 
betegne salg via fjernsyn. 
Frankrig er den eneste medlemsstat, der har en særlig lov på dette 
område. Der er tale om lov nr. 88-21 af 6.1.1988. Denne lov 
vedrører i særlig grad tele-køb, og i lovens artikel 2 fastsættes 
følgende: 
"I løbet af den måned, som følger på offentliggørelsen af denne 
lov, fastsætter Det Audiovisuelle Råd bestemmelser for 
udformningen af udsendelser, der helt eller delvis tjener til 
at præsentere eller afsætte genstande, varer eller 
tjenesteydelser, der af godkendte radio- og tv-stationer 
tilbydes direkte til salg, jf. lov nr. 86-1067 af 30. september 
1986 om fri kommunikation". 
Bestemmelserne for udformningen af disse programmer er således 
fastsat ved en beslutning fra den uafhængige administrative 
myndighed for audiovisuelle spørgsmål af 4. februar 1988. Disse 
bestemmelser anvendes på konventionelt transmitteret fjernsyn (ej 
kabel-tv). Senderen CANAL + er, til trods for at den transmitteres 
konventionelt, ikke omfattet af disse bestemmelser. Den falder 
imidlertid ind under lovens bestemmelser. Sådanne udsendelser er 
forbudt på de to offentlige kanaler (A2 og F.R.3). 
Mindste varighed af en sådan udsendelse er fastsat til 15 minutter, 
og loftet ti I 90 minutter pr. uge. Der er ligeledes fastsat særlige 
udsendelsestidspunkter (om formiddagen mellem kl. 8.30 og 11.30, om 
aftenen efter ophør af de øvrige udsendelser). 
Artikel 2 
"For konventionelt transmitterede fjernsynsudsendelser, eller 
udsendelser pr. satellit skal tele-køb-udsendelserne have en 
mindste varighed på 15 minutter, og må sammenlagt ikke 
overskride 90 minutter pr. uge. Disse udsendelser kan kun 
transmitteres om formiddagen mellem kl. 8.30 og 11.30 og om 
aftenen efter ophør af de øvrige udsendelser, dog undtaget 
søndage". 
Der er ligeledes fastsat bestemmelser for præsentationen og 
indholdet af disse udsendelser. (Skal markeres særskilt som 
sådanne, og må ikke afbrydes af reklamer). 
- 46 -
Artikel 4 
"Tele-køb-udsendelser skal tydeligt annonceres som sådanne. 
Fjernsynsudsendelser skal ubetinget udsendes på de kanaler, som 
er forbeholdt disse udsendelser, uden at udsendelserne må 
afbrydes, især af reklameindslag; udsendelserne skal 
præsenteres således, at de ikke kan forveksles med andre 
udsendelser: de må ikke indeholde annoncer, ej heller må der 
anvendes forberedende udsendelser". 
Til forskel fra postordresalg må fabrikantens mærke og navn ikke 
nævnes i udsendelsen. Disse oplysninger må højst nævnes i aftalen. 
Artikel 7 
Mærket, navnet på fabrikanten eller forhandleren af en genstand 
eller en vare, navnet på udføreren af en tjenesteydelse, der 
tilbydes til salg, må ikke vises, nævnes eller anføres i udsen­
delsen eller på anden vis meddeles i form af en annonce eller 
reklame i forbindelse med udsendelsen. Mærket kan i givet fald 
angives ved bestilling, det samme gælder for navnet på den 
fabrikant eller forhandler, der er ansvarlig for garantien. 
Overtrædelse af en af disse bestemmelser medfører bødestraf på 
mel lem 6 000 og 500 000 FF. 
Artikel 3-1 I (lov af 6.1.88) 
II. - Den juridisk ansvarlige eller den faktisk ansvarlige for 
en radio- eller fjernsynsstation som defineret i artikel 2 i 
denne lov, der har programmeret og ladet udsende eller 
transmittere en udsendelse, der overtræder reglerne i henhold 
til samme artikel, idømmes en bødestraf på mellem 6 000 og 500 
000 FF. 
7. Qpkaldsautomater 
Der planlægges en ny lovgivning for denne teknik. 
Arbejdsgruppen under Det Nationale Forbrugerråd har afgivet en 
udtalelse og henstillinger med hensyn til opkaldsautomater (15. 
marts 1990). Der er tale om følgende henstillinger: 
- 47 -
Konk Ius i on 
Pi baggrund af: 
nødvendigheden af nøje at følge udviklingen af disse 
systemer; 
de nærliggende stater og forskellene i lovgivningerne; 
begrænsningerne i de etiske regler, si de ikke kan anvendes 
pi potentielle udnyttere af denne teknik 
opfordrer arbejdsgruppen regeringen ti I at udforme lovbestem­
melser pi dette omride, der tjener til at: 
give forbrugeren ret til afslag: 
fastsætte nøje bestemmelser for anvendelsen af disse frem-
gangsmider: meddelelsens indhold, identifikation, ansvar 
fremme brancheetiske regler som et supplement til disse 
rammeforanstaItn i nger. 
Endvidere opfordres regeringen ti I at fremme drøftelsen af 
dette punkt pi fællesskabsplan. 
Disse tekster, der med henblik pi udtalelse, blev forelagt 
medlemmerne af forbrugerridet, pi plenarmødet den 3. juli 1990, 
blev enstemmigt vedtaget. 
8. Salg via minitel 
Salg via minitel omhandles i artikel 43 i lov af 30. september 
1986. I denne artikel indføres der en ordning med forudgående 
oplysning om udsendelsens karakter. 
Artikel 43 
For følgende udsendelser kræves der forudgående oplysning om 
udsendelsens karakter: 
Reklamer, der udsendes af de i denne artikel omhandlede 
organer, skal præsenteres som sådanne. 
Leverandøren af denne service er forpligtet til at meddele forbru­
gerne: 
1. De forhold, der omhandles i denne lovs artikel 37; 
2. Den tarif, der anvendes, når denne tjenesteydelse udføres 
mod vederlag. 
- 48 -
I cirkulære af 17. februar 1988 (under anvendelse af denne lovs 
artikel 43) fastsættes der i punkt V.2. bestemmelser for salgsre-
kI arner via min i te I: 
I henhold til artikel 43 i lov af 30. september 1986 skal 
reklamer præsenteres som sidanne, dvs. ledsaget af et visuelt 
el ler akust isk signal. 
De skal overholde gældende lovgivning, bestemmelser og 
branchemæssige kutymer. 
Bortset fra denne lovtekst, findes der ingen særlige lovbe­
stemmelser om salg via mi ni te I. 
Til aftalens udformning er knyttet aftalens effektuering. 
Il Effektuering af aftalen 
Man mi skelne mellem ordren og de kontraherende parters forpligtelser. 
A Ordren 
Ordren er bide et element i aftalens udformning og i aftalens 
effektuering. Ordredatoen er grundlaget for aftalen. 
Sifremt ordren fremsendes pr. post, gælder datoen for forbrugerens 
afsendelse pr. post. 
Sifremt ordren afgives via telefon eller telematik, betragtes 
salget som aftalt pi opkaldstidspunktet. 
Sifremt kunden afgiver ordren pi en angivet adresse (katalogbutik), 
gælder datoen for afleveringen af ordren. 
Ordren skal indeholde visse oplysninger især vedrørende prisen. 
Endvidere skal det angives, om leveringsomkostningerne er inklusive 
i pr isen el ler ej. 
Hvis forbrugeren er mindreirig, skal den Juridisk ansvarlige 
persons underskrift være piført på bestillingssedlen. 
Når salgsaftalen er indgået, medfører dette forpligtelser for begge 
parter. 
B Forpligtelserne 
1. Sælgerens forpligtelser 
Sælgeren er forpligtet til at levere en genstand, der svarer 
til den, kunden har bestilt. Såfremt dette ikke er tilfældet, 
kan forbrugeren enten kræve ny levering, ombytning, eller 
annullering af bestillingen med tilbagebetaling af de betalte 
beløb. 
Sælgeren skal levere den bestemte genstand inden for en rimelig 
frist. Såfremt leverancen ikke finder sted inden for rammerne 
af denne frist, kan køberen bringe artikel 1610 i Code Civil 
(borgerlig lovbog) i anvendelse: 
- 49 -
Artikel 1610 
Hvis sælgeren ikke leverer inden for den leveringsfrist, der er 
aftalt mellem parterne, kan køberen enten forlange annullering 
af salget eller kræve varen udleveret, sifremt forsinkelsen 
udelukkende skyldes sælgeren. 
Ved kendelse af 13.12.1973 blev betegnelsen "rimelig tidsfrist" 
indført, inden for hvilken leverancen skal finde sted (civ 3e, 10. 
april: Bull III, nr. 274, side 198). 
Sifremt leverancen ikke har fundet sted pi grund af at lagerbehold­
ningen er opbrugt, skal sælgeren tilbagebetale det betalte beløb 
til køberen; sifremt forsendelsen er blevet afsendt uden at blive 
leveret, pihviler bevisbyrden for dette sælgeren, og hvis han er 
ude af stand ti I at tilvejebringe dette bevis, skal han fremsende 
en erstatningsforsendelse. 
Sælgeren skal anerkende køberens ret til at returnere varen. I 
henhold til artikel 1 i lov af 6.1.1988 har køber ret ti I at 
tilbagesende varen inden for en tidsfrist på syv fulde dage. 
Artikel 1 
For alle transaktioner inden for fjernsalg gælder, at køberen 
af en vare har en frist på syv fulde dage at regne fra 
afgivelsen af bestillingen til at tilbagesende varen til 
sælgeren med henblik på ombytning eller tilbagebetaling, uden 
at dette medfører udgifter for køberen bortset fra 
omkostningerne i forbindelse med ti I bagesende I sen. 
Den sælger, som nægter køberen denne ret, idømmes en bøde, som 
fastsat i artikel 1 i dekret af 5. maj 1988 (dekret nr. 88539). 
2. Køberens forpligtelser 
Køberen skal modtage leverancen og betale denne. Betaling kan finde 
sted på et andet tidspunkt. Køberen har valget mellem forskellige 
betalingsmåder. 
De to betalingsmåder, der giver anledning til problemer, er dels 
betaling pr. efterkrav (køberen kan være blevet forpligtet ti I at 
betale den samlede ordre, selv om han kun har modtaget en del af 
ordren), dels betaling med bankkort (risiko for tyveri, anvendelse 
af kortets nummer uden ejerens viden, i dette tilfælde skal 
sælgeren tilbagebetale beløbet til kunden. 
Kunden kan ligeledes betale med en check eller ved hjælp af et 
personligt kort, i så tilfælde er han ikke omfattet af fristen på 
syv dage i lovteksten om forbrugskredit. 
Med hensyn til stedet for opstillingen af kontrakten henvises til 
artikel 46 i C.P.C. 
Dette er enten leveringsstedet eller købers bopæl. 
- 50 -
Ir land: 
Fjernsalg finder i Irland sted i betydeligt mindre omfang end i Det 
Forenede Kongerige, og der findes ikke i Irland nogen metoder til 
fjernsalg, som ikke ogsi eksisterer i Det Forenede Kongerige. Ligeledes 
er der stor lighed mellem irsk og britisk lov, især inden for aftale­
lovgivningen, som er det omride, der er vigtigst i forbindelse med 
fjernsalg. Der er kun i beskedent omfang blevet udstedt aftalelovgiv­
ning, og de bestemmelser og principper, der omfatter og gælder for 
udformningen af aftalelovgivning i Irland, er stort set ikke forskel­
lige fra dem, der er blevet udformet af de engelske domstole som sædva­
neret. Der bestir en vis form for retspraksis med hensyn til kravene 
til udformningen af aftalen, meddelelse i denne anledning samt andre 
fortolkningsbestemmelser vedrørende uklare bestemmelser, svarende til 
dem, der findes i Det Forenede Kongeriges lovgivning, hvad der ogsi 
gælder anerkendelsen af det grundlæggende princip vedrørende 
aftalebrud. 
Selvstændige lovbestemmelser til beskyttelse af forbrugerne er nu 
indeholdt i tre forskellige love, lov om forbrugerinformation af 1978, 
lov om salg af varer af 1980 og lov om databeskyttelse af 1988-, disse 
love afspejler alle tilsvarende lovbestemmelser i Det Forenede 
Konger ige. 
Loven af 1980 indeholder den eneste bestemmelse i irsk lov specielt 
vedrørende fjernsalg. I § 47 i lovens del VI behandles spørgsmilet om 
fremsendelse af varer uden forudgiende opfordring, eller inaktivt salg, 
og det fastslis her især, at en person, der modtager sidanne varer, kan 
beholde disse uden betaling under følgende forudsætninger.-
a) Efter udløbet af en periode pi seks mineder under forudsætning af, 
at forbrugeren ikke i urimelig grad har hindret leverandøren i at 
afhente varen (i denne periode mi forbrugeren ikke anvende varerne 
og skal opbevare dem på en forsvarlig måde); eller 
b) 30 dage efter at forbrugeren skriftligt har meddelt leverandøren, 
at varerne er uønskede, samt forbrugerens navn og adresse og 
angivelse af det sted, hvor varerne kan afhentes. 
Det er strafbart at kræve betaling for varer fremsendt uden forudgående 
opfordring ved at hævde, at afsenderen har krav på betaling. Det er 
ligeledes strafbart at true med retlige skridt eller andre sanktioner 
uden r imeli g grund. 
I 1980-loven fastsættes ligeledes en række obligatoriske bestemmelser 
vedrørende forbrugertransaktioner, og samtidig fastsættes bestemmelser 
vedrørende aftalers rimelighed og korrekthed under henvisning til 
forskellige kriterier i lovens tillæg. 
- 51 -
I loven om forbrugerinformation af 1978 fastsættes bestemmelser om 
forbrugerbeskyttelse med hensyn til vildledende salgspraksis og 
forbyder under erstatningsansvar anvendelsen af en ukorrekt 
varebeskrivelse for en hvilken som helst vare. Loven indeholder 
ligeledes en generel bestemmelse om forbud mod avertering for levering 
eller anskaffelse af varer, tjenesteydelser eller faciliteter som led i 
eller pi vegne af en handels- eller forretningsvirksomhed, sifremt 
denne mi formodes at vildlede, og derfor piføre privatpersoner 
materielle tab eller skader. 
Ved 1978-loven blev ligeledes oprettet Forbrugerbeskytte Isesridet, som 
varetager visse opgaver inden for overvigning, information og 
hindhævelse af loven bide i relation til 1978-loven og ti I 1980-1 oven. 
Dette råd kan skride til handling i form af retsforfølgelse eller på 
anden vis over for aftaler, der er en overtrædelse af 
lovbestemmelserne. Forbrugerne kommer nu til at råde over mere 
effektive midler ti I at gennemtvinge deres lovgivningsmæssige 
rettigheder via en ordning med underretter for mindre krav, der for 
nylig blev oprettet ved lov om domstole af 1991. og som fungerer på 
lignende måde som de tilsvarende domstole i Det Forenede Kongerige, 
selv om de for indeværende arbejder på grundlag af et pilotprojekt. 
Loven om databeskyttelse af 1988. der gennemfører Europa-Rådets 
konvention om databeskyttelse, svarer i høj grad til den britiske 
lovgivning af 1984. I henhold til denne lov har enhver enkeltperson 
uafhængig af nationalitet eller bopol ret til at konstatere, hvor vidt 
der foreligger personlige data om ham; han har ligeledes ret til adgang 
til enhver form for data, der vedrører hans person, og ti I at sikre, at 
disse data er blevet indsamlet på korrekt vis, er korrekte og 
ajourførte, at de opbevares til formål, der ikke er ulovlige, og at de 
ikke anvendes eller videregives på en måde, som er uforenelig med disse 
formå I. 
I loven kræves det endvidere, at både dataovervågere og databehandlere 
beskytter de indkodede data, og der pålægges dem en særlig forpligtel­
se over for de personer, som dataene vedrører. I lovens forstand 
betyder betegnelsen data oplysninger, der foreligger i en form, hvor de 
kan edb behandles, og vedrører kun data om enkeltpersoner og ikke om 
Juridiske personer. Loven omfatter ikke personlige oplysninger i 
manuelle datasamlinger, men anvendes på oplysninger, der er indkodet i 
en hvilken som helst form for computer. 
I medfør af denne lov oprettedes Kontoret for Den Kommitterede for 
Databeskyttelse, som udnævnes af regeringen, og hvis væsentligste 
funktion er at overvåge og kontrollere lovens funktion. Ved den irske 
lov blev der vedtaget en ordning med selektiv registrering, som kun 
omfatter visse udvalgte persongrupper. De oplysninger, som skal indgå i 
registret, omfatter de formål, som de personlige data registreres eller 
anvendes for, samt beskrivelse af disse data og af de personer, som kan 
få adgang til dataene. 
- 52 -
Med hensyn til særlige bestemmelser i lovgivningen vedrørende fjernsalg 
skal følgende punkter fremhæves: 
i) I de forklarende bemærkninger defineres direkte markedsføring 
som ogsi omfattende direkte postfremsendelse. 
i i) I forbindelse med de individuelle rettigheder har en enkelt­
person efter skriftlig anmodning ret til at fi oplysningerne 
vedrørende hans person pi en adresseliste fjernet inden for en 
fr ist pi 40 dage. 
Der eksisterer i dag ikke nogen form for selektionstJeneste for 
modtagelse af post i Irland, men branchen overvejer seriøst 
indførelsen af en sidan. 
i i i) Med hensyn til registrering er de erhvervsdrivende, hvis 
virksomhed helt eller delvist bestir i direkte markedsføring, 
blandt de personer, som skal lade deres data registrere i det 
foregiende beskrevne offentlige register. 
I den irske lov forudses selvreguleringsaftaler i form af kutymeregler 
for de forskellige sektorer, og det er fastsat i loven, at sidanne 
kutymeregler kan fi lovkraft. Der er indtil nu ikke blevet vedtaget 
nogen former for sidanne kutymeregler, men Databeskyttelsesridet har 
udpeget direkte markedsføring som en af de to sektorer, der først skal 
behandles med henblik på dette, og har afholdt et antal indledende 
møder med den irske brancheorganisation for direkte markedsføring for 
at drøfte muligheden for, at denne branche kunne vedtage sådanne 
regler. 
Italien 
Ved lov af 29. december ("fællesskabslovgivning 1990"), der blev 
vedtaget af Parlamentet "for at råde bod på den forsinkelse i gennem­
førelsen af fællesskabsretten", som stadig er karakteristisk for 
Italien, blev der indført en regeringsbemyndigelse ved hjælp af 
hvilken, der i løbet af et år skal gennemføres talrige direktiver inden 
for rammerne af "decreti delegat i" (ministerielle bekendtgørelser). 
Med hensyn til forbrugerbeskyttelse fastsættes der efter artikel 41 om 
gennemførelsen af direktiv 84/450/EØF (vildledende reklame) i artikel 
42 en gennemførelsesbestemmelse for Rådets direktiv 85/577/EØF, hvori 
det bestemmes, at dette direktiv ikke alene fastsætter bestemmelser 
for aftaler indgået uden for fast forretningssted, men også visse 
former for fjernsalg ("salg via fjernsyn eller via andre audiovisuelle 
kommunikat ionsmidler"). 
Med henblik på at anvende denne bemyndigelse har regeringen udarbejdet 
et foreløbigt udkast til bekendtgørelse, som blev drøftet på et møde 
med erhvervsorganisationerne og forbrugerne den 13. Juni 1991. I det 
foreløbige udkast foreslås der i henhold til formuleringen i artikel 1 
at der fastsættes bestemmelser for aftaler, der er indgået uden for 
fast forretningssted samt for postordresalg; i artikel 8 bestemmes det 
imidlertid, at: 
- 53 -
"Fortrydelsesretten anvendes ogsi pi salg via fjernsyn eller via 
andre audiovisuelle kommunikationsmidler, herunder ogsi salg via 
edb og telematik" (der er siledes i den samme lovtekst sket en 
sammenblanding af salg i hjemmet med visse former for fjernsalg). 
Fortrydelsesretten udgør syv dage (artikel 5). 
Det italienske parlaments og regeringens bestræbelser er nemme at 
forsti, nir det tages i betragtning, at salg via fjernsyn i Italien har 
oplevet et boom, som ikke kendes i noget andet europæisk land. Der 
findes flere hundrede kommercielle fJernsynssendere-, hovedparten af 
disse er smi lokale sendere, der ikke er omfattet af nogen form for 
kontrol (først ved lov nr. 233 af 9. august 1990 ("MAMMI"-loven) blev 
der indført bestemmelser for "dette vilde vesten", og samtidig blev det 
bestemt, at der skulle foretages en komplet optælling af disse 
stationer, som formentlig vil være afsluttet ved udgangen af 1991; i 
denne lov fastsættes der imidlertid ikke bestemmelser for telesalg). 
Indtil nu er der ikke sket nogen opfølgning af regeringens foreløbige 
udkast: det kan derfor fastslis, at der i dag med hensyn til fjernsalg 
ikke findes nogen specifik lovgivning i Italien. De bestemmelser, der 
kan komme til anvendelse, skal derfor findes i civilretten og i 
retspraksis. Denne retlige ramme kan sammenfattes siledes: 
1. Def ini t ioner 
I civilretten opereres der ikke med betegnelsen "forbruger", men 
udelukkende med betegnelsen køber-, ikke desto mindre kan forskellen 
mellem et køb, der er aftalt inden for rammerne af en erhvervsmæs­
sig aktivitet, og et køb, der er aftalt ti I en brug, der er fremmed 
for den erhvervsmæssige aktivitet, have stor betydning for 
retspraksis, nir bestemmelserne om god tro ved aftalens indgielse 
(artikel 1337), bestemmelserne om fortolkning (artikel 1366) og om 
aftalernes gennemførelse (artikel 1375) skal anvendes. 
Ej heller findes der nogen definition pi "Aftaler vedrørende 
fjernsalg", selv om afstanden kan spille en væsentlig rolle som 
fejlkilde (eller ledsagende omstændighed) og siledes medfører 
ophævelse af aftalen (artikel 1427 ff.) under visse betingelser. 
- 54 -
2. Kommerciel le t i I bud 
Med hensyn til tilbud om salg af løsøregenstande er ved lov nr. 216 
af 7. Juni 1974 (som indførte Det Nationale Tilsynsrid for 
Selskaber og Børsen: CONSOB) og ved lov nr. 77 af 23. marts 1983 
(som indførte fælles fonde til investeringer i løsøregenstande i 
Italien) ethvert offentligt opspar ingsti I bud (herunder også reklame 
for et sidant) undergivet bestemmelserne om kontrol. 
For tilbud om at indgi aftaler anvendes artikel 1337 i civilretten, 
der er affattet siledes: 
"De kontraherende parter skal ved aftalens indgåelse og ved 
kontraktens udformning handle i god tro" (der er her tale om et 
ansvar "forud for aftalen"; overtrædelse medfører strafrenter). 
Derimod findes der ikke bestemmelser om at sikre forbrugernes 
privatliv mod kommercielle tilbud via telefon eller telematik i 
civilretten; og artikel 660 i straffeloven, hvori der fastsættes en 
forseelse under betegnelsen "TELEFONISK FORULEMPELSE" (forulempning 
via telefon) kan kun finde anvendelse i helt ekstreme tilfælde. 
3. Fortrydelsesret 
Med hensyn til salg af løsøregenstande fastsættes følgende i 
artikel 18 i lov 216/1974: 
"Gyldigheden af aftaler, der er indgiet ved dørsalg, stilles i 
bero i en periode pi fem dage. Inden for denne periode kan 
forbrugeren telegrafisk meddele, at han træder tilbage fra 
aftalen, uden at dette påfører forbrugeren omkostninger". 
For ethvert andet salg tales der om ANNULLAMENTO (annullering) 
eller RISOLUZIONE (ophævelse); der findes imidlertid ikke ret til 
RIPENSAMENTO (opsigelse). I henhold til artikel 1427 i civilretten 
kan køberen kræve en allerede indgået aftale annulleret, når der er 
tale om en "væsentlig" mangel: i artikel 1428 (afsnit 1 og 2) 
betragtes en væsentlig mangel som en mangel i aftalegenstandens 
kvalitet, eller i forbindelse med sælgerens identitet eller 
kvalifikationer (betingelser, som nemt kan verificeres ved 
fjernsalg). Det skal i denne forbindelse fremhæves, at der i 
artikel 1431 tales om "omstændigheder" i forbindelse med aftalen og 
"de kontraherende parters kvalifikationer" for at fastslå, hvor­
vidt sælgeren havde kunnet "erkende fejlen": retspraksis kan derfor 
tillægge sælger-forbrugers "kvalifikationer" (ikke erhvervmæssige) 
og stedet hvor aftalen blev indgået (fjernsalg) stor betydning for 
at konstatere, hvorvidt der er tale om en væsentlig fejl og, hvor­
vidt denne havde kunnet erkendes af sælgeren. 
- 55 -
Endelig skal det tilføjes, at i mangel af lovbestemmelser har visse 
erhvervsorganisationer indført selvreguleringsaftaler: 
AIDIM (den italienske sammenslutning af firmaer inden for 
direkte markedsføring) har indført "kutymeregler" for 
telemarkedsfør ing; 
ANVED (den italienske sammenslutning af fJernsalgsfirmaer) har 
udarbejdet "etiske og erhvervsmæssige kutymeregler for 
fjernsalg og postordresalg"; overtrædelse af disse regler kan 
teoretisk medføre udelukkelse fra sammenslutningen (dette 
afgøres af et disciplinærråd). Der fastsættes ligeledes en 
fortrydelsesret inden for en frist på syv dage at regne fra 
modtagelsen af varen; 
IAP (Instituttet for selvreguleringsaftaler med hensyn til 
reklameetik) har i sine "kutymeregler for selvregulerings-
aftaler med hensyn til reklameetik" fastsat særlige regler for 
reklame for postordresalg med et pålæg om en højere grad af 
gennemskuelighed (artikel 18), og har fremsat forbud mod 
enhver form for reklamevirksomhed med fremsendelse af varer 
uden forudgående bestilling (artikel 19). Disse "kutymeregler" 
og kontrolprocedurer fra erhvervsorganisationernes side er 
naturligvis i civilretlig henseende kun bindende for de 
t ilsluttede f irmaer. 
Luxembourg: 
Luxembourgisk ret indeholder en lovbestemmelse vedrørende fjernsalg. 
Der er tale om artikel 7 i lov af 25. august 1983 om beskyttelse af 
forbrugerens retsstilling. 
Artikel 7 er affattet således: 
"Artikel 7. I aftaler, der er indgået pr. korrespondance, mellem en 
erhvervsdrivende som leverandør og en privat endelig forbruger, har 
sidstnævnte mulighed for inden for en frist på syv dage efter 
afgivelsen af bestillingen eller indgåelse af købsforpligtelsen, og 
inden for en frist på fjorten dage efter modtagelsen af varen at 
ophæve aftalen ved anbefalet brev med kvittering for modtagelsen. 
Enhver bestemmelse i aftalen, ifølge hvilken kunden giver afkald på 
sin fortrydelsesret, er ugyldig og anses for ikke eksisterende. 
I tilfælde af tvist om datoen for bestillingen eller købsforplig­
telsen eller modtagelsen af varen påhviler bevisbyrden den 
erhvervsdr i vende". 
Det er et karakteristisk element i den luxembourgske lovgivning, at der 
er indført en dobbelt tidsfrist for fortrydelsesretten: 
En frist på syv dage efter afgivelse af bestilling eller købsfor-
pl igtelse-, 
en frist på fjorten dage efter modtagelse af varen. 
- 56 -
Sifremt fortrydelsesretten anvendes, skal dette meddeles skriftligt ved 
et anbefalet brev med kvittering for modtagelsen. I henhold til 
luxembourgsk ret er aftalen indgiet, nir forbrugeren har fremsendt 
bestillingssedlen, men salget bliver først definitivt, nir den anden 
frist for fortrydelsesretten er udløbet. 
I teksten fremhæves det endvidere, at enhver bestemmelse i aftalen, der 
ophæver fortrydelsesretten, selv med forbrugerens accept, er ugyldig. 
Endelig fastsættes der i lovteksten omvendt bevisbyrde med hensyn til 
datoen for bestillingen, købsforpligtelsen og modtagelsen af varen. 
Under behandlingen af dette udkast overvejede regeringen indførelse af 
en ordning med administrativ godkendelse af handlende, som fremsender 
tilbud om postordresalg. Denne plan blev imidlertid opgivet. 
Telefonsalg er forbudt, men gennemførelsen af dette forbud er et 
subtilt anliggende. I lov af 5. marts 1970 om kolportagevirksomhed 
bestemmes det i lovens artikel 8, at: 
"Det er forbudt at fremsætte besti I Iingsti I bud bide i detail og i 
engrosleddet til personer, der ikke driver varehandel ..." 
Fremsættelse af kommercielle tilbud via telefon, og tilsyneladende ogsi 
via fax til forbrugerne, er ikke tilladt. 
"Artikel 14-1: Aftaler, der er indgiet under overtrædelse af denne 
lov, er ugyldige. Det er imidlertid kun den private endelige 
forbruger, der kan piberibe sig denne ophævelse af aftalen". 
Det kan siledes konkluderes ud fra denne lovtekst, at en aftale, der er 
indgiet via et telefonisk opkald fra den handlendes side (kommercielt 
tilbud) kan ophæves, sifremt forbrugeren kræver dette. 
I lovens artikel 16 fastsættes sanktioner for overtrædelse af 
bestemmelserne i lovens artikel 8 (fængselsstraf pi mellem en og syv 
dage, og bødestraf på 2.000 til 30.000 flux). 
Loven af 25. august 1983 indeholder ingen definition af udtrykkene 
"aftaler indgået pr. korrespondance" (artikel 7) og "aftaler indgået 
ved dørsalg" (artikel 8). Man kan udlede, at en aftale, der er indgået 
på baggrund af en henvendelse på initiativ af en erhvervsdrivende, 
henhører under artikel 8, og at en kontrakt, der er indgået på baggrund 
af en henvendelse på initiativ af en forbruger, henhører under artikel 
7. 
Luxembourgsk ret indeholder ikke bestemmelser vedrørende påtvungen 
fremsendelse. 
Det skal endelig fremhæves, at loven af 27. november 1986 "om bestem­
melser for visse former for kommerciel praksis og straffebestemmelser 
ved illoyal konkurrence" indeholder bestemmelser, der gør det muligt at 
retsforfølge illoyal reklamevirksomhed ved at gøre samtlige personer, 
der har deltaget i udbredelsen af denne form for reklame, medansvar­
lige. I artikel 18 bestemmes det: 
- 57 -
"Artikel 18: Enhver erhvervsmæssig reklamevirksomhed, der tjener 
til at fremme en handling, der må opfattes som illoyal konkurrence 
i denne lovs betydning, er forbudt. 
Som ansvarlig for denne overtrædelse anses udelukkende annoncøren, 
der er ansvarlig for den anfægtede reklame. 
Såfremt denne imidlertid ikke har bopæl i Storhertugdømmet 
Luxembourg, kan der ligeledes indledes sag mod udgiveren, trykke­
riet eller den person, der er ansvarlig for udbredelsen af den 
anfægtede kommercielle reklame, samt mod enhver person, der 
bidrager til, at reklamen får sin tilsigtede virkning". 
Der findes i Luxembourg ligeledes detaljerede bestemmelser med hensyn 
til videotekst (storhertugelig forordning af 29. oktober 1986 om 
offentlig videoteksttjeneste). I disse bestemmelser, der er dateret 
den 8. november 1986, behandles ligeledes salg via elektronisk post. 
Som led i denne lovgivning er det muligt at opstille "grupper af faste 
modtagere" (artikel 5, 3). I artikel 5.3.32 fremhæves det: "Før en 
bruger kan tilordnes en eller flere grupper af faste modtagere, skal 
leverandøren imidlertid have modtaget modtagerens udtrykkelige accept 
af dette". 
Neder landene 
I Telefonsalg (telemarkedsføring) 
Der findes ikke i Nederlandene særlige bestemmelser med hensyn til 
fjernsalg via telefon. 
Brancheorganisationerne har imidlertid selv taget initiativ til at 
vedtage kutymeregler vedrørende telemarkedsføring, de såkaldte 
"kutymeregler vedrørende telemarkedsføring". Disse regler indeholder 
bestemmelser vedrørende anvendelsen af telefoner og forbrugerbe­
skyttelse mod vildledende information via telefon. F.eks.: 
"Den person, der tager initiativ til det telefoniske opkald, skal 
præsentere sig, og forklare på hvis vegne han foretager dette 
opkald. Han skal ligeledes nævne grunden til denne telefonsamtale 
Såfremt opkaldet forekommer forbrugeren ubelejligt på netop det 
tidspunkt, skal samtalen afsluttes øjeblikkeligt. 
- 58 -
Oplysningerne vedrørende de vare- og tjenesteydelser, der tilbydes 
pr. telefon, skal være tydelige og korrekte, og forbrugeren skal 
oplyses om sine rettigheder og forpligtelser. 
Den aftale, der indgis pr. telefon, skal bekræftes skriftligt, og 
forbrugeren har ret ti I at annullere transaktionen inden for en 
frist på syv dage efter modtagelsen af ordrebekræftelsen". 
Firmaer, som er medlemmer af det hollandske "postorderbond", er via 
dette medlemskab forpligtet til at overholde bestemmelserne i disse 
kutymeregler. 
Telemarkedsføring er en branche, der er i voldsom vækst i Nederlandene. 
Sidste år (1990) udgjorde den totale omsætning inden for 
telemarkedsføring 2,2 mia. HF. 
Telefax-salg har endnu ikke fundet stor udbredelse. Salg mellem firma 
og forbruger finder sjældent sted, især fordi de fleste forbrugere Ikke 
råder over en telefax. I salg fra virksomhed til virksomhed stiger 
anvendelsen af telefax. Der har imidlertid været klager om misbrug af 
telefax, især vedrørende uopfordrede reklamefremsendelser. 
i I Videotekstsalg (videoshopping) 
Der er i Nederlandene blevet gennemført en række eksperimenter med 
videotekst. Siden 1980 har det været muligt at foretage indkøb fra ens 
hjem. Det mest kendte system er Videotex Nederland (Videotex NL). Dette 
blev oprettet i 1988. Det er det første omfattende åbne 
videotekstsystem, som opererer overalt i Nederlandene. Det blev 
oprettet som et paraplysystem for alle kommende videotekstsystemer, og 
er derfor til dels finansieret af det hollandske Økonomiministerium. I 
marts 1991 udgjorde antallet af henvendelser 411.000, en firedobling i 
forhold til marts 1990. 
Der findes ingen særlig lovgivning vedrørende video-shopping i 
Nederlandene, formentlig fordi denne form for handel endnu ikke er 
blevet praktiseret i særligt stort omfang, således at der i praksis 
endnu ikke har været behov for nogen form for lovgivning. 
Det hollandske "Postorderbond" har imidlertid udarbejdet kutymeregler 
vedrørende avertering via videotekst. Disse regler indeholder en 
bestemmelse, der sikrer, at forbrugeren har ret til at returnere 
varerne inden for syv dage efter transaktionen, uden at dette medfører 
nogen form for yderligere forpligtelser for forbrugeren. 
- 59 -
11 I Fiernsynssalg 
"Mediawet 1987" er loven vedrørende radio- og tv-programmer. En del af 
disse bestemmelser vedrører fjernsynsreklamer (hollandsk reklame­
kodeks). F.eks.: "Reklameindslagene mi ikke udgøre over 5% af den 
samlede sendetid. Reklamer skal kunne identificeres som sidanne, og 
være adskilt fra de øvrige programmer. Reklamer mi ikke afbryde et 
program og er forbudte pi søndage". 
Det er forbudt for de nationale radio- og tv-stationer at udsende 
reklameindslag, kun "stichting etherreclame", en særlig Juridisk 
person, har tilladelse til dette. 
Kåbe I fjernsyn har ikke tilladelse til at udsende reklameindslag, som 
ikke svarer ti I de oven for anførte bestemmelser, medmindre disse 
indslag ikke er specielt rettet mod den hollandske offentlighed. 
Hverken "stichting etherreclame" eller kabelfJernsynsseI skaberne kan 
gøres ansvarlige for varens levering eller kvalitet. 
"Instituttet for Direkte Markedsføring" i Nederlandene forventer, at 
fJernsynssalg vil udvikle sig til et vigtigt salgsinstrument i de 
kommende ir. 
IV Postordresalg 
I dag kan forbrugeren anvende alle mulige former for nye medier ti I at 
afgive bestilling pi varer fra et postordrefirma, f.eks. telefon, 
brevkort osv men ogsi ved at svare direkte pi postfremsendte 
reklamer. Reklamen kan være offentliggjort i en avis, og forbrugeren 
kan foretage opkald til et telefonnummer eller fremsende en 
bestillingsseddel. En anden form er den sikaldte direkte post, herved 
forstis enhver form for post, der tjener til at vække modtagerens 
interesse. 
I Holland findes der ca. 350 postordrefirmaer. De fleste af disse 
firmaer sælger stadig pr. katalog, men nogle fi har indført nye bestil 
Iingssystemer, som f.eks. videotekst eller computere med automatisk 
svar med "menneskelig" stemme. De fleste transaktioner inden for 
fjernsalg omfatter "non-food" salg, selv om ca. 15.000 til 20.000 
husstande i dag i Nederlandene indkøber levnedsmidler via fjernsalg; 
dette tal forventes at stige hurtigt i de kommende ir, ligesom også 
omfanget af direkte svar på postfremsendte reklamer og direkte post. 
- 60 -
V Sammenfatning af de juridiske aspekter ved fjernsalg 
Der findes i dag ikke nogen specifik lovgivning i Nederlandene med 
hensyn til fjernsalg. Principielt anvendes de eksisterende bestemmelser 
om lovlige transaktioner og salgsaftaler, der bygger pi mere klassiske 
salgsformer, ogsi pi de metoder, der anvendes ved fjernsalg. 
Bestemmelserne i den hollandske aftalelov er nedfældet i punkt 3 og 6, 
afsnit 5 i den nye borgerlige lovbog, der vil erstatte de tidligere 
borgerlige lovbøger den 1. Januar 1992. 
Enighed mellem de kontraherende parter er en afgørende forudsætning for 
aftalen, og denne enighed skal udtrykkes skriftligt, mundtligt eller 
via et elektronisk middel. Aftalen betragtes som indgiet, nir tilbuds­
giveren anerkender modtagelsen af forbrugerens accept, eller med 
rimelighed kunne have anerkendt modtagelsen af denne. 
Der gælder følgende juridiske krav til udformningen af en gyldig aftale 
i henhold til hollandsk lov: 
kvalifikation til at indgi en aftale 
en defineret genstand 
en lovlig transaktion 
enighed mellem de kontraherende parter 
Nir der er tale om fjernsalg, er det ikke altid nemt at afgøre, hvor 
vidt disse betingelser er opfyldt. 
Salg via telefon, fjernsyn, videotekst eller postordre indebærer, at 
der indgis en aftale mellem sælgeren og forbrugeren om at levere en 
vare eller en tjenesteydelse. 
Det er karakteristisk for de fleste metoder, der anvendes ved 
fjernsalg, at der er tale om en transaktion, hvor der ikke foreligger 
noget skriftligt, og at parterne ikke er fysisk til stede ved indgiel-
sen af aftalen. Ikke desto mindre kan aftalen indgis og fi juridisk 
gyldighed i henhold til bestemmelserne i aftaleloven, uden at parterne 
har været til stede samtidigt. 
Forbrugeren, som har et mindre omfattende kendskab til varen eller 
tjenesteydelsen, har krav pi at modtage korrekt information om varens 
eller tjenesteydelsens art. 
I afsnit 1 i bog 7 i den nye borgerlige lovbog forsøger man at beskytte 
forbrugeren, der er den svagere part ved indgielsen af aftaler. Disse 
bestemmelser omfatter forhold, som levering, pris, risiko, leverings­
tidspunkt og leveringssted. Nir der er tale om salg til forbrugeren, 
vil risikoen overgi fra sælgeren til forbrugeren i det øjeblik, der er 
sket "de facto"-levering. 
- 61 -
Artikel 26 i bog 7 i den nye civile lovbog indeholder en bestemmelse om 
forudbetaling. Normalt skal betaling finde sted ved leveringen. Ved 
forbrugertransaktioner kan der kræves forudbetaling. Denne kan 
imidlertid aldrig udgøre mere end 50% af varens samlede pris. 
Nederlandene er den eneste EF-medlemsstat, som har en sidan bestemmelse 
i sin c i vi I ret. 
En afvigelse fra disse generelle bestemmelser, som er ti I forbrugerens 
disfavør, betragtes som urimelig og kan ophæves. Der findes ligeledes 
en fortegnelse over generelle bestemmelser, som mi betragtes som unfair 
over for forbrugeren (sort liste) og en fortegnelse over bestemmelser, 
der formodes at være unfair (gri liste). 
En anden form for forbrugerbeskyttelse vedrører uopfordret fremsendelse 
af varer. Den forbruger, der modtager sidanne varer, har ret ti I at 
beholde disse, eller til at returnere varerne pi sælgers omkostninger. 
Det er uhyre vanskeligt for forbrugeren at bevise, at der f.eks. er 
blevet leveret et forkert antal varer. EJ heller er det nemt at løse 
problemet med at bevise, at varen (ikke) er blevet leveret. 
Med henblik pi at afgøre hvem bevisbyrden påhviler, anvender hollandsk 
lov følgende princip: "Den, der fremsætter en pistand, skal kunne 
bevise denne" (artikel 177 RV). Samme bestemmelse giver imidlertid også 
dommeren mulighed for at se bort fra denne regel. Hvis en overholdelse 
af denne bestemmelse viser sig at være urimelig, kan parterne princi­
pielt selv fastsætte, hvem der har bevisbyrden. For den forbruger, som 
anvender metoden med fjernsalg, indebærer dette, at han vil fi 
bevisbyrden, sifremt han protesterer mod en ikke bestilt leverance, 
medmindre leverandøren og forbrugeren har aftalt andet, hvad kun 
sjældent vil være tilfældet. 
Da forbrugeren som kontraherende part ikke har nogen form for indfly­
delse pi resultatet af en transaktion udført via elektroniske midler, 
er det endnu mere vanskeligt at tilvejebringe bevis. Forbrugeren kan 
have ret, men da bevisbyrden pihviler ham, kan det forekomme, at han er 
ude af stand til at tilvejebringe det krævede bevis, og forbrugeren kan 
derfor tabe en eventuel retssag. 
Fra januar 1992 vil bestemmelserne om salg til forbrugeren (artikel 5, 
bog 7 i den nye civile lovbog) og de generelle bestemmelser i NCC give 
forbrugeren en vis beskyttelse. 
Artikel 6: 236-238 (sort og grå liste) anvendes udelukkende på 
kontrakter, hvor forbrugeren er kontraherende part. Disse bestemmelser 
blev specielt udformet for at give forbrugeren en større grad af 
beskyttelse. I visse tilfælde har Højesteret allerede anvendt disse 
art ikler. 
- 62 -
Generelle bestemmelser om vildledende reklame er nedfældet i den nye 
civile lovbog, som er blevet tilpasset de restriktioner og forbud, der 
er indeholdt i EF-minimumsdirektivet om vildledende reklame, der 
fastsætter et minimumsniveau for beskyttelse. Medlemsstaterne er 
berettiget til at have et højere niveau for forbrugerbeskyttelse i 
deres nationale lovgivning. 
Der er ikke i hollandsk lov fastsat bestemmelser vedrørende telefon­
salg. Med henblik pi at beskytte forbrugeren mod aggressive salgsme­
toder tridte loven om dørsalg i kraft i 1975. Den 3. Juli 1989 blev 
denne lov ændret pi baggrund af de forpligtelser, der blev fastsat ved 
EØF-direktivet om salgsaftaler indgiet uden for fast forretningssted. 
Et af de vigtigste elementer i denne lov er, at den aftale, der er 
indgiet mellem de to parter, skal foreligge skriftligt, og at hver part 
skal modtage en kopi. Sifremt denne betingelse ikke er opfyldt, er 
aftalen ugyldig. 
Forbrugeren har ogsi krav pi en fortrydeIsesperiode pi otte dage, hvor 
han kan afgøre, hvorvidt han vil ophæve handelen. 
Ved tilpasningen til direktivet blev telefonsalg ikke optaget i disse 
bestemmelser. Lovgiveren fandt, at det pres, forbrugeren er udsat for 
til at foretage indkøb af varer eller tjenesteydelser ved telefonsalg, 
er mindre, end når der er tale om dørsalg. Telemarkedsføringsbranchen 
har imidlertid udarbejdet kutymeregler om aftaler indgået via telefon. 
Med henblik på at overvåge anvendelsen af data om enkeltpersoner, 
disses registrering, videregivelse og oplagring, vedtog man i 
Nederlandene i 1990 loven om privatlivets fred (wet persoons 
registratie). I henhold til denne lov har enkeltpersoner ret til at få 
indsigt i og ti I at korrigere data, der er registreret vedrørende 
enkeltpersonen, og ret ti I at erfare, til hvilke personer eller 
organisationer disse data er videregivet. Det er forbudt at anvende 
disse data til andre formål end dem, de blev registreret for. 
Kontrollen med korrekt overholdelse af denne lov er overdraget til et 
uafhængigt institut det såkaldte Registratiekamer (Kontoret for 
Dataregistrer ing). 
Portugal 
Portugal er tilsyneladende den første EF-medlemsstat, der har indført 
en generel lovgivning vedrørende enhver form for fjernsalg. Den 
grundlæggende lovtekst for forbrugerbeskyttelse i Portugal er lov nr. 
29/81 af 22. august 1981. 
Anvendelsen af denne lovtekst blev bekendtgjort ved: lovdekret nr. 
272/87 af 3. juli 1987 om dørsalg (kapitel I), postordresalg (kapitel 
II), påtvunget salg (kapitel III). 
- 63 -
I. Postordresalg 
I lovdekretets kapitel II behandles ikke kun postordresalg, men 
ogsi enhver form for fjernsalg. 
Dette kapitel bestir af fem artikler, hvori følgende spørgsmil 
behandles successivt: 
1) Definition 
I dekretets artikel 8 defineres sivel fjernsalg som dekretets 
anvende Isesomride. 
Lovtekstens første stykke skal her gengives i sin helhed. 
Artikel 8 
Definition og anvende Isesomride 
1. I denne teksts betydning forstis ved postordresalg den kommer­
cielle distributionsmetode i detailleddet, hvor forbrugeren har 
mulighed for at afgive bestilling pr. post, telefon eller 
ethvert andet kommunikationsmiddel, pi varer eller tjeneste­
ydelser, der præsenteres i kataloger, tidsskrifter, aviser, 
tryksager eller ethvert andet grafisk eller audiovisuelt 
middel . 
2) TiIbudets indhold 
I artikel 9 kræves det, at tilbudet skal være klart formuleret, og 
samtidig beskrives tilbudets indhold. 
Der opstilles en fortegnelse over bestemmelser, som obligatorisk skal 
være opført i det tilbud, der transmitteres til forbrugeren. 
Artikel 9 
TiIbudets indhold 
1. Tilbud om postordresalg skal være udformet klart, fuldstændigt 
og pi en sidan mide, at der ikke kan være nogen tvivl om varens 
eller tjenesteydelsens karakter, karakteristiske egenskaber og 
pris og ej heller om betalingsbetingelserne. 
2. I henhold til de bestemmelser, der er fastsat i ovenfor stående 
stykke, skal tilbudet navnlig indeholde: 
a) beskrivelse af varerne eller tjenesteydelserne med 
angivelse af de karakteristiske egenskaber, der er 
nødvendige med henblik på fuldstændig identificering; 
b) varens eller tjenesteydelsens pris, betalingsmåde og 
beta I i ngsbet i ngeI ser; 
c) enhver anden udgift, der påhviler forbrugeren; 
d) tidsfristen for fremsendelse af varen eller påbegyndelsen 
af gennemførelsen af tjenesteydelsen at regne fra den dato, 
hvor sælger har modtaget forbrugerens bestilling; 
e) garantiordning og eftersalgsservice, når varens karakter 
gør dette påkrævet; 
- 64 -
f) navn, adresse og de oplysninger, der gør det muligt at 
identificere salgsvirksomheden, samt angivelse af det sted, 
hvortil forbrugeren kan fremsende sin bestilling, eller 
hvor han kan anmode om nærmere oplysninger; angivelse af en 
postboksadresse eller enhver anden form for 
adresseangivelse, der ikke gør det muligt at identificere 
sælgeren eller dennes repræsentanter umiddelbart, er 
forbudt. 
3. Med hensyn til de i de foregiende stykker nævnte bestemmelser 
betragtes almindelig avertering, der ikke indeholder noget 
konkret forslag om køb af varer eller tjenesteydelser, ikke som 
salgst i I bud. 
3) Kontraktens form og indhold 
I artikel 10 bestemmes det, at sælgeren skal overdrage forbrugeren 
et dokument med de oplysninger, der omhandles i artikel 9 (nr. 1). 
Nir bestillingssedlen udgør en integreret del af det materiale, der 
er blevet anvendt i salgstilbudet, kræves dette dokument ikke (nr. 
2). 
Endvidere skal aftalen være udformet skriftligt, sifremt aftale­
summen udgør mindst 9.000 Esc (nr. 3). Dette beløb blev forhøjet 
til 20.000 Esc (115 ECU) ved en bekendtgørelse af 20. Juni 1991. 
Artikel 10 
Aftalens form, indhold og beløb 
1. Efter at forbrugeren har meddelt sælgeren sin accept af 
tilbudet, overgiver sælgeren forbrugeren enten før, eller ved 
fremsendelsen af varerne, eller ved udførelsen af tjeneste­
ydelsen, et dokument indeholdende de oplysninger, der er 
omhandlet i ovenfor stiende artikel, og disse oplysninger ska 
svare til betingelserne i det oprindelige tilbud. 
2. Det i det foregiende stykke omhandlede dokument kræves ikke, 
nir bestillingssedlen indgir som en integreret del i det 
materiale, der blev anvendt ved salgstilbudet. 
3. Ved postordresalg skal aftaler med et beløb pi mindst 20.000 
Esc altid være udformet skriftligt. 
4) Ophævelse af aftalen og informationsforpligtelsen 
I artikel 11 og 12 fastsættes bestemmelserne vedrørende denne 
rettighed og denne forpligtelse. I henhold til artikel 11 har 
forbrugeren mulighed for at ophæve aftalen pi visse betingelser. 
Artikel 11 
Ret ti I at ophæve aftalen og informationsforpligtelsen 
1. Forbrugeren kan ophæve aftalen inden for en frist pi syv 
hverdage efter overdragelsen af varen. 
- 65 -
2. Forbrugeren skal oplyses skriftligt af den anden kontraherende 
part om den rettighed, der omhandles i foregiende stykke, før 
aftalen indgås. 
3. De tidsfrister, der er fastsat i stk. 1, kan forlænges efter 
fælles aftale mellem parterne. 
4. Bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, om den manglende mulighed 
for at give afkald på fortrydelsesretten og bestemmelsen om, at 
anvendelsen af den rettighed ikke medfører udgifter for forbru­
geren, samt bestemmelserne i artikel 6 om manglende mulighed 
for at inddrive forudbetalingen og forudbetalingens karakter, 
anvendes på postordresalg. 
Artikel 4 
4. Bestemmelser om at give afkald på den ret, der er fastsat i 
foregående stykke samt bestemmelserne om erstatning eller 
sanktioner af ligegyldig hvilken art gælder stiltiende, hvis 
forbrugeren gør brug af disse rettigheder. 
I artikel 4, § 4, fastsættes det, at det er så godt som umuligt 
for køberen at give afkald på denne ret. 
Artikel 6 
Forudbetaling 
1. Der kan ikke kræves nogen form for betaling af forbrugeren før 
modtagelsen af varen eller udførelsen af tjenesteydelsen. 
2. Ethvert beløb, der overføres af forbrugeren før udløbet af de 
frister, der er fastsat i artikel 4, betragtes som et bevis på 
aftalen og gælder som a conto-betaling for den aftalte pris. 
Artikel 12 
Procedure i forbindelse med ophævelse af aftalen 
Med forbehold af den aftale, der er indgået mellem parterne, med 
hensyn til procedurer og konsekvenser af udøvelsen af retten til 
ophævelse, finder, mutatis mutandis, bestemmelserne i artikel 5 
anvendelse på postordresalg. 
I I. Påtvungne fremsendelser 
I to artikler i dekretet fastsættes bestemmelser for denne form for 
salgsmåde. 
1) I artikel 14 defineres og forbydes påtvungne køb. 
Artikel 14 
Definition af forbud mod påtvungne køb 
1. Anvendelsen af en kommerciel praksis med henblik på at fremme 
detailsalg af varer eller tjenesteydelser, hvor manglende svar 
fra forbrugeren på et tilbud eller et forslag, som fremsættes 
over for forbrugeren, betragtes som forbrugerens implicitte 
accept, er forbudt. 
- 66 -
2. Med hensyn ti I de former for praksis, der omhandles i det 
foregiende stykke, er forbrugeren i intet tilfælde bundet af 
nogen form for forpligtelse, selv sifremt det i tilbudet eller 
forslaget udtrykkeligt nævnes, at manglende reaktion fra 
forbrugerens side inden udløbet af en vis frist betragtes som 
implicit accept. 
2) I artikel 15 omhandles ikke bestilte eller uopfordret 
fremsendte varer. Den forbruger, som modtager en vare uden 
forudgiende bestilling eller anmodning, kan beholde varen 
grat is. 
Sifremt forbrugeren returnerer varen, har har krav pi at fi 
godtgjort omkostningerne hertil. 
Artikel 15 
Varer, som der ikke er blevet afgivet forudgiende 
bestilling eller anmodning om 
1. Med forbehold af bestemmelserne i artikel 62 i lovdekret nr. 
28/84 af 20. Januar 1984 er modtageren af en vare, der er 
fremsendt uopfordret eller uden forudgiende bestilling, eller 
som ikke indgir i udførelsen af en gyldig aftale, ikke 
forpligtet til at tilbagesende eller betale denne vare, og han 
kan beholde den vederlagtfrit. 
2. Sifremt modtageren til trods for bestemmelserne i ovenfor 
stiende stykke tilbagesender varen, har han krav pi godtgørelse 
af omkostningerne i forbindelse med denne ti I bagesende I se inden 
for en frist pi tredive arbejdsdage at regne fra den dato, hvor 
ti I bagesende I sen fandt sted. 
Det Forenede Kongerige 
De metoder, der anvendes inden for fjernsalg i dag i Det Forenede 
Kongerige, er en afspejling fra den kendsgerning, at en stadig større 
del af salg af varer og tjenesteydelser nu sker via fjernsalg. 
Traditionelle salgsteknikker som postordre er stadig populære, men 
branchen anvender nu moderne teknologi ti I at udvikle nye salgsmeto­
der, og anvendelsen af videotekst og teleshopping bliver stadig mere 
udbredt. Det er interessant at konstatere, at omsætningen for post­
ordresalg pi basis af kataloger udgør over 3% af det samlede detailsalg 
i Det Forenede Kongerige. Det er ligeledes relevant at konstatere, at 
væksten i transaktioner inden for fjernsalg er blevet fremmet ved den 
stadig større udbredelse af kreditkort og kontokort. 
Lovbestemmelserne vedrørende transaktioner inden for fjernsalg i Det 
Forenede Kongerige bestir i alt væsentligt af de grundlæggende 
principper inden for engelsk aftalelovgivning i sædvaneretten. 
Forbrugertransaktioner er ogsi i almindelighed omfattet af lovbestem­
melser, især når der er tale om forbrugerkredit og finansiering, men 
det meste karakteristiske træk i den gældende lovgivning vedrørende 
fjernsalg er imidlertid omfanget af "blød" lovgivning i form af 
kutymeregler for salgspraksis, som dominerer dette omride. 
- 67 -
Det store antal organisationer, der er involveret i denne 
selvreguleringsaftale, gør spørgsmilet yderligere kompliceret. Med 
hensyn til kutymereglerne for salgspraksis er det vigtigt at fremhæve, 
at nogle af disse regler udstedes i henhold ti I en særlig lovmæssig 
bemyndigelse, og siledes har lovkraft, selv om de fleste af reglerne 
ikke har forpligtende karakter, men kan blive anvendt af domstolene som 
eksempler pi korrekt kommerciel praksis. 
Mange af disse kutymeregler er blevet indført i samarbejde med 
generaldirektøren for Fair Salgspraksis, som i henhold til loven om 
fair salgspraksis af 1973 er forpligtet ti I at tilskynde salgssammen-
slutninger til at udarbejde og udbrede kutymeregler for salgspraksis. I 
del 3 af 1973-loven gives generaldirektøren for fair salgspraksis en 
generel bemyndigelse til at gribe ind over for enhver, der udøver en 
forretningsvirksomhed, der skader forbrugernes interesser, eller en 
praksis, som er unfair over for forbrugerne. Generaldirektøren har 
bemyndigelse ti I at indlede undersøgelser, og til at indhente 
forsikringer fra brancherne om, at de vil afsti fra metoder, der giver 
anledning til klager, og som yderste konsekvens kan han indlede sager 
ved domstolen for konkurrencebegrænsende praksis eller for de lokale 
civile underretter, alt efter hvad der er nødvendigt. De 
sammenslutninger af næringsdrivende, der anvender kutymeregler for 
salgspraksis, som er blevet udarbejdet i samarbejde med Kontoret for 
Fair Salgspraksis, vil normalt årligt udarbejde en rapport til 
generaldirektøren om disse reglers anvendelse og effektivitet. 
For at aftaler vedrørende fjernsalg til forbrugerne skal være gyldige i 
henhold til sædvaneretten, skal disse aftaler som grundlæggende 
elementer indeholde mht. tilbud, accept, betaling og en erklæring om 
parternes vilje til at indgå en aftale. Avertering for fjernsalg 
klassificeres som en opfordring ti I at indlede forhandling, og anmode 
om tilbud. Når forbrugeren afgiver en ordre, giver han leverandøren et 
kommercielt tilbud, og leverandøren accepterer dette tilbud inden for 
rammerne af teknikker til fjernsalg, ved at afsende varerne. 
Bestemmelserne i aftalen bliver normalt fastsat af de kontraherende 
parter, men visse bestemmelser er fastsat i henhold til lovgivningen. 
Ved loven om varesalg af 1979 fastsættes som betingelser i aftalen med 
forbrugeren, at sælgeren er berettiget ti I at sælge varerne; at disse 
varer, hvis de sælges på grundlag af en beskrivelse, skal svare til 
denne beskrivelse; at der er tale om kurante varer, der er egnet til 
det formål, som det er rimeligt at forvente på baggrund af 
varebeskrivelsen og omstændighederne i forbindelse med salget; at 
varerne i rimelig grad skal være egnede ti I at opfylde et formål, som 
sælger er blevet informeret om, og såfremt varerne sælges via en 
vareprøve, at de svarer til denne prøve. 
Forbrugeren kan kun afvise varer efter leveringen, hvis en af de 
ovenfor nævnte betingelser ikke er opfyldt, eller såfremt der i aftalen 
er fastsat en udtrykkelig ret for forbrugeren ti I at gøre dette. I de 
kutymeregler for salgspraksis, som er udarbejdet af sammenslutningerne 
af postordrefirmaer, anbefales medlemmerne at levere varerne til 
gennemsyn i florten dage, og i almindelighed tilkendes forbrugeren også 
denne ret under forudsætning af, at han tilbagesender varerne i 
ubeskadiget tilstand. 
- 68 -
I loven om forbrugerkredit af 1974 fastsættes der en fortrydelsesret pi 
fem dage for forbrugerkreditaftaler, og i henhold til bestemmelserne om 
forbrugerbeskyttelse af 1987 (ophævelse af aftaler indgiet uden for 
fast forretningssted) fastsættes der en fortrydelsesret pi syv dage for 
andre former for aftaler, men kun sifremt aftalen forud for indgielsen 
\er blevet forklaret mundtligt i debitors nærværelse; denne bestemmelse 
finder siledes ikke anvendelse pi "rene" fjernsalg. 
I loven af 1977 om unfaire aftalebestemmelser begrænses virkningerne af 
aftalebestemmelser, som tjener til at udelukke eller begrænse ansvaret 
for kontraktbrud eller forsømmelighed. Ansvar for personskade eller død 
pi grund af forsømmelighed kan aldrig udelukkes, og ansvar for andre 
former for tab, der skyldes lignende irsager, kan kun udelukkes, 
sifremt det er rimeligt at gøre dette. En leverandør, der anvender 
skriftlige standardaftalebestemmelser, er ikke berettiget til at 
begrænse eller udelukke ansvar for brud pi disse bestemmelser ved 
f.eks. at ændre aftalen til at være en transaktion inden for fjernsalg. 
Der er for avertering som et væsentligt element ved fjernsalg fastsat 
bestemmelser bide ved lovgivning og ved kutymeregler. I henhold til 
loven om varebetegnelser af 1968 er det en overtrædelse, der medfører 
ubetinget ansvar, sifremt der som led i afviklingen af en handel eller 
en kommerciel transaktion anvendes en ukorrekt varebetegnelse. I loven 
om forbrugerbeskyttelse af 1987 forbydes vildledende prisangivelser i 
reklamer, og det bestemmes, at forbrugeren skal oplyses om det samlede 
beløb, som han er forpligtet til at betale, med alle biomkostninger. 
I de kutymeregler, der findes pi dette omride som f.eks. i britiske 
kutymeregler for averteringspraksis af 1988. findes en generel 
bestemmelse om, at avertering skal være i overensstemmelse med lovgiv­
ningen, korrekt, ærlig og sandfærdig, og ikke mi udnytte forbrugerens 
eventuelle manglende kundskab og erfaring. I de britiske kutymeregler 
for salgsfremmende foranstaltninger af 1990 anvendes den samme 
bestemmelse pi tilbudsvarer. Det bestemmes, at forbrugeren skal modtage 
detaljerede og korrekte oplysninger om pris, kvalitet, aftalevilkår og 
mulighederne for at indhente nærmere oplysninger og besigtige varerne. 
Direkte markedsføring pr. post og via telefon er to meget udbredte 
metoder til fjernsalg i Storbritannien. I lovene om uopfordret modta­
gelse af varer og tjenesteydelser af 1971 og 1975 bestemmes det, at en 
person, som uden forudgående anmodning modtager varer, kan betragte 
disse som sin ejendom uden at have betalt for disse varer efter en 
frist på seks måneder fra modtagelsen af varerne, såfremt sælgeren ikke 
har gjort forsøg på at få varerne returneret, eller inden for en frist 
på 30 dage regnet fra den dato, hvor forbrugeren har meddelt leverandø­
ren, at der er tale om varer fremsendt uden forudgående anmodning. Det 
er en overtrædelse af straffeloven at kræve betaling for sådanne varer. 
I de relevante kutymeregler kræves det, at adresselister skal være 
korrekte, ajorførte og behandles fortroligt. Der findes en "selektiv" 
postt jeneste. hvor man kan fremsende personlig anmodning om enten at 
blive optaget på verserende adresselister, eller blive udelukket fra 
disse. 
- 69 -
Dette sikaldte "MPS-forbrugerkartotek" administreres af medlemmerne og 
anvendes pi alle adresselister. De personer, som ønsker at blive 
slettet pi sidanne lister, optages i en fortegnelse over personer, som 
Ønsker at fi deres navn slettet. 
Der er i den engelske lovgivning kun fastsat fi bestemmelser om 
markedsføring af varer og tjenesteydelser via uopfordret telefonisk 
opkald, med undtagelse af bestemmelserne vedrørende finansierings-
branchen. I henhold til paragraf 56 i loven om finansieringsydelser af 
1986 er der fastsat begrænsninger, der indebærer forbud mod uopfordrede 
henvendelser pr. telefon eller i form af personlige henvendelser. 
Investeringsaftaler, der indgis som følge af sidanne former for tilbud, 
er ugyldige, men der er dog undtagelser fra denne bestemmelse. I 
henhold til den ordning med generelle autor isationsbetingeIser. som 
gælder for private telefonsystemer i Storbritannien, er det fastsat, 
at en abonnent skal tage en skriftlig anmodning fra en person, som ikke 
ønsker at modtage yderligere salgsopkald, til følge. 
Der findes endnu ikke nogen form for selektionstjeneste for modtagelse 
af telefonisk opkald, men branchen overvejer seriøst oprettelsen af en 
sidan. I kutymereglerne for brancheorganisationen for direkte 
markedsføring er der indeholdt bestemmelser om, at markedsføring via 
telefon skal foretages pi ærlig vis, og pi rimelige tidspunkter, at der 
ikke mi anvendes aggressive salgsteknikker, ej heller mi det 
kommercielle tilbud fremsættes camoufleret som led i et rundspørge 
eller en undersøgelse. Den persons identitet, som foretager opkaldet, 
og formil et med opkaldet skal meddeles, og der skal anvendes en periode 
for fortrydelsesret pi syv dage for mundtlige aftaler, der er indgiet 
pi denne mide. Modtageren af opkaldet skal have ret til at afbryde 
samtalen pi et hvilket som helst tidspunkt. 
Betaling i forbindelse med fjernsalgstransaktioner er ligeledes omfat­
tet af selvreguleringsaftaler. I Storbritannien er der sket en voldsom 
vækst i anvendelsen af kreditkort og kontokort. I beskytte Isesordn i ngen 
i forbindelse med postordresalg og i kutymereglerne forbydes "forward 
trading", dvs. forudbetaling til finansiering af andre modtagne ordrer. 
Ifølge denne ordning kan der af annoncøren kræves sikkerhed i form af 
en indskudskonto, indtil varerne er afsendt eller i form af en 
bankgaranti". Ifølge denne ordning modtager en forbruger, som har tabt 
penge pi grund af sælgerens insolvens, og hvor der i annoncen blev 
krævet forudbetaling, ogsi erstatning. Ved betaling med kreditkort 
indebærer denne metode en trevejsaftale mellem forbruger, leverandør og 
kreditkortets udsteder: I henhold til lov om forbrugerkredit af 1974. 
afde Iing 575 kan en forbruger ligeledes fremsætte krav over for 
kreditkortets udsteder i tilfælde af aftalebrud, hvad der er særdeles 
nyttigt i tilfælde af leverandørens insolvens. Ansvaret er imidlertid i 
sådanne tilfælde begrænset til sager, hvor hver enkelt genstand har en 
værdi på over £ 100. 
- 70 -
Den generelle regel i sædvaneretten med hensyn til levering af varer 
er, at medmindre der er aftalt en leveringsfrist i aftalen, er det 
underforstiet, at leverancen skal finde sted inden for en rimelig 
tidsfrist. I ordningen med beskyttelse i forbindelse med postordresalg 
kræves det, at annoncøren angiver leveringstiden, som ikke mi overstige 
28 dage, og at forbrugeren i tilfælde af uberettiget forsinkelse skal 
modtage meddelelse om denne forsinkelse, og få ret til at ophæve 
aftalen. Risikoen for beskadigelse eller bortkomst af varer bæres 
normalt af sælgeren i henhold til kutymereglerne for sammenslutningen 
af postordrefirmaer. 
Der findes forskellige procedurer ti I at behandle forbrugerklager i 
forbindelse med fjernsalg. Det er muligt øjeblikkeligt at indlede 
retssag, men det kan være bestemt i aftalen, at der først skal gøres 
forsøg pi at finde en ordning ved voldgift eller pi anden vis. 
I henhold til loven om voldgiftsordninger for forbrugeren af 1988 kan 
en voldgiftsaftale kun gennemtvinges, sifremt forbrugeren indvilger i 
voldgiftsbehandling, efter at stridsspørgsmilet er opstiet. Tvister 
pidømmes normalt i byretten (County Courts). Krav med en værdi pi under 
£ 1.000 henhører under afdelingen for mindre krav (Small Claims Court), 
der anvender uformelle procedurer. 
I almindelighed indeholder branchens kutymeregler visse bestemmelser om 
en uafhængig undersøgelse af klager over overtrædelser af kutymereg­
lerne. Annoncøren vil normalt blive opfordret til at ændre eller 
tilbagetrække den ulovlige annonce. Der kan tildeles formelle repri­
mander, og som yderste konsekvens kan et medlem blive ekskluderet. 
- 71 -
Forslag t i I 
RÅDETS DIREKTIV 
om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler 
vedrørende fjernsalg 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske 
Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100 A, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen^1), 
i samarbejde med Europa-Par Iamentet^2), 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale 
Udvalgt, og 
ud fra følgende betragtninger: 
1. Der bør vedtages foranstaltninger med henblik pi den gradvise 
oprettelse af det indre marked i løbet af den periode, der udløber den 
31. december 1992; det indre marked indebærer et omride uden indre 
grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og 
kapital; 
2. fjernsalg pi tværs af grænserne kan være et af de vigtigste konkrete 
resultater for forbrugerne af oprettelsen af det indre marked, som det 
bl.a. fastslis i Kommissionens meddelelse "Pi vej mod et enhedsmarked 
inden for distribution"^; 
3. udviklingen af nye teknologier medfører en mangedobling af de 
midler, forbrugerne rider over til at gøre sig bekendt med de kommer­
cielle tilbud overalt i Fællesskabet og til at afgive deres bestil­
linger-, der bør indføres et minimum af fælles regler, før den enkelte 
medlemsstat indfører egne forskellige eller afvigende bestemmelser om 
forbrugerbeskyttelse med de negative konsekvenser dette ville fi for 
konkurrencesituationen virksomhederne imellem pi det indre marked; 
(1) 
(2) 
(3) 
(4) K0M(91)41 af 11.3.1991 
- 72 -
4. i punkt 18 og 19 i bilaget til Rådets resolution af 14. april 1975 
om Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs første program for en politik 
vedrørende forbrugerbeskyttelse og -oplysning^) nævnes nødvendigheden 
af at beskytte købere af varer eller tjenesteydelser mod krav om 
betaling for ikke-besti I te varer og agressive salgsmetoder; 
5. i Kommissionens meddelelse til Ridet med titlen "Fremstød pi det 
forbrugerpolitiske omride", der blev godkendt ved Ridets resolution af 
23. juni 1986^6^, bebudes det i punkt 33, at Kommissionen vil 
forelægge forslag, for si vidt angir anvendelse af nye 
informationsteknologier, der gør det muligt at transmittere 
bestillinger fra forbrugerens hjem til leverandøren; 
6. i Ridets resolution af 9. november 1989 om de fremtidige prioriteter 
for en intensiveret forbrugerbeskytte IsespoI itik^7) opfordres 
Kommissionen til især at sætte ind pi de omrider, der nævnes i bilaget; 
i dette bilag nævnes "Ny teknologi, der muliggør fjernsalg"; 
Kommissionen har fulgt denne resolution op med vedtagelsen af en 
"Treirig handlingsplan for forbrugerpolitik i EF (1990-1992)"(8); 
ifølge denne plan skal der vedtages et direktiv vedrørende dette omride 
(8). 
7. aftaler vedrørende fjernsalg er karakteriseret ved anvendelsen af 
en eller flere teknikker til fjernkommunikation-, den fortsatte 
udvikling af disse teknikker gør det umuligt at udarbejde en udtøm­
mende fortegnelse; det er følgeligt nødvendigt at fastsætte de 
principper, der skal gælde selv for nye teknologier pi dette omride, 
som endnu kun anvendes i begrænset omfang; forskellen mellem reklame 
og kommercielt tilbud bør fastlægges klart; der er tale om et 
kommercielt tilbud, si snart forbrugeren rider over alle de elementer, 
der er nødvendige for at kunne indgi en aftale; 
(5) EFT nr. C 92 af 25.4.1975, s. 1. 
(6) EFT nr. C 167 af 5.7.1986, s. 1. 
(7) EFT nr. C 294 af 22.11.1989, s. 1 
(8) KOM(90)98 af 3.5.1990. 
- 73 -
8. de principper, der blev fastsat ved artikel 8 og 10 i Den Europæiske 
Konvention om Beskyttelse af Menneskerettighederne og af De 
Grundlæggende Frihedsrettigheder af 4. november 1950, bør tages i 
betragtning; alle spørgsmil vedrørende indsamling, oplagring og 
behandling af personlige data henhører under Ridets direktiv ... og 
... [vedrørende beskyttelse af personer med hensyn til behandling af 
data af personlig karakter og med hensyn til privatlivet]^); forbru­
gerens ret til at forblive uforstyrret bør anerkendes, og der bør 
derfor fastsættes visse begrænsninger i anvendelsen af forskellige 
kommunikationsteknikker, der navnlig er en følge af de to ovenfor 
nævnte direkt iver; 
9. forbrugeren modtager kommercielle tilbud via mangfoldige 
kommunikationsteknikker; det bør tydeligt fremgi, at disse tilbud er af 
kommerciel karakter; den meddelte information bør desuden være i 
overensstemmelse med de øvrige relevante fællesskabsbestemmelser, 
herunder især Ridets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984 om 
indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative 
bestemmelser om vildledende reklame^10) -, 
10. anvendelsen af disse teknologier bør ikke medføre en begrænsning af 
den information, der gives forbrugeren; der bør derfor fastsættes 
bestemmelser om, hvilke informationer der obligatorisk skal meddeles 
forbrugeren, uanset hvilken kommunikationsteknik der anvendes; 
11. en salgsfremmende teknik, der bestir i at fremsende et produkt til 
forbrugeren, eller i at udføre en tjenesteydelse mod vederlag, uden at 
der foreligger en forudgiende anmodning eller udtrykkelig accept fra 
forbrugerens side, kan ikke tillades; det er ligeledes nødvendigt at 
fastsætte en opfyIdelsesfrist, sifremt denne ikke er blevet fastsat ved 
bestillingens afgivelse; 
(9) 
(10) EFT nr. L 250 af 19.9.1984, s. 17. 
- 74 -
12. den information, der udspredes via visse elektroniske 
teknologier, har ofte en flygtig karakter, da den ikke modtages pi en 
varig databærer; det er derfor pikrævet, at forbrugeren senest ved 
leveringen af varen eller ved tjenesteydelsens udførelse skriftligt 
modtager kontraktens indhold og samtlige informationer, der er 
nødvendige for at opfylde kontraktens bestemmelser korrekt; 
13. forbrugeren har ikke nogen konkret mulighed for at se varen, eller 
fi kendskab til detaljerne i tjenesteydelsen i det øjeblik, hvor 
tilbuddet fremsættes; forbrugeren bør derfor have mulighed for at hæve 
kontrakten efter modtagelsen af varen eller af tjenesteydelsen; 
forbrugerens omkostninger bør begrænses til at omfatte udgifterne ved 
t i I bagesende I sen, sifremt han gør brug af denne ret, da den i modsat 
fald kun ville være af rent formel karakter; af hensyn til harmon i se-
ri ngsbestræbeIserne især med hensyn til den metode, der skal anvendes 
ved beregningen af tidsfristen, vil Ridets direktiv 85/577/EØF af 20. 
december 1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgiet 
uden for fast forretningssted senere blive ændret^11); 
14. bestemmelserne i dette direktiv kan ikke indskrænke den fri bevæge­
lighed for tv-radiospredningsvirksomhed, som sikret ved EØF-Traktatens 
artikel 59 og 60, stk. 3, og bør i øvrigt ikke berøre anvendelsen af 
Ridets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse 
love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende 
udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed^12); 
15. manglende overholdelse af bestemmelserne i dette direktiv kan 
piføre bide forbrugerne og konkurrerende virksomheder skade; der bør 
derfor fastsættes bestemmelser, der gør det muligt for disse parters 
organisationer i givet fald at overvige anvendelsen af disse 
bestemmelser ved grænseoverskridende transaktioner-, i det omfang 
lovgivningen i de pigældende medlemsstater tillader dette, kunne disse 
organisationer ogsi gribe ind i den medlemsstat, hvor leverandøren har 
sit hjemsted -
(11) EFT nr. L 372 af 31.12.1985, s. 31 
(12) EFT nr. L 298 af 17.10.1989, s. 23 
- 75 -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Art ikel 1: Formil 
Formilet med dette direktiv er at tilnærme medlemsstaternes love og 
administrative bestemmelser om aftaler vedrørende fjernsalg indgiet 
mellem forbrugere og leverandører, samt vedrørende opfordringer til at 
indgi aftale og de hertil hørende forberedende foranstaltninger. 
Artikel 2: Definitioner 
I dette direktiv forstis ved: 
"Aftale vedrørende flernsalg" - enhver aftale vedrørende en vare 
eller en tjenesteydelse indgiet efter at leverandøren har fremsat 
et kommercielt tilbud 
uden at leverandøren og forbrugeren samtidigt er fysisk til 
stede, og 
med anvendelse af distancekommunikation til fremsendelse af 
opfordringen ti I at indgi aftale og afgive bestilling. 
Dette begreb omfatter ikke særskilte aftaler, bestillinger, 
overenskomster eller gennemførelsesforanstaltninger, der udføres som 
led i en samlet kontrakt, herunder kontrakter med successiv 
gennemførelse. 
- 76 -
"Forbruger" - enhver fysisk person, som udfører transaktioner, der 
er omfattet af dette direktiv, og som for hans vedkommende ikke kan 
betragtes som erhvervsmæssige. 
"Leverandør" - enhver fysisk eller Juridisk person, der som led i 
sin kommercielle eller erhvervsmæssige aktivitet aftaler den 
pigældende transaktion, samt enhver person, som handler pi en 
leverandørs vegne eller for en leverandørs regning. 
"Flernkommunikat ionsteknik" - enhver teknik, der gør det muligt at 
udveksle information, der er nødvendig for at udarbejde og indgi 
aftaler mellem forbruger og leverandør, uden at dette kræver, at 
leverandør og forbruger samtidig er fysisk til stede; en ikke 
udtømmende fortegnelse over de teknikker, som er omfattet af dette 
direktiv, er anført i bilag nr. 1. 
"Formidler af kommunikationsteknik" - enhver fysisk eller juridisk, 
offentlig eller privat person, der stiller forskellige former for 
fjernkommunikationsteknik til ridighed for leverandører og/eller 
forbrugere. 
"Opfordring til at indgi aftale" - enhver meddelelse via fjern­
kommunikation, som omfatter alle de elementer, der er nødvendige, 
for at modtageren umiddelbart kan indgi en kontraktmæssig 
forpligtelse; dette begreb omfatter ikke almindelig reklame. 
"Best i 11ing" - forbrugerens tilsagn om at indgi en kontraktmæssig 
forpligtelse. 
- 77 -
Artikel 3: Undtagelser 
Dette direktiv finder ikke anvendelse pi: 
vareautomater 
automatiserede forretningslokaler 
varer fremstillet efter mil 
tjenesteydelser, der omfatter reservation (en fortegnelse over 
de pigældende tjenesteydelser er anført i bilag 2). 
kontrakter om levering af: 
levnedsmidler eller drikkevarer eller andre husholdnings­
varer til almindeligt løbende forbrug; 
tjenesteydelser i forbindelse med almindeligt løbende 
forbrug. 
Artikel 4: Begrænsninger i anvendelsen af visse fjernkommunikations-
teknikker 
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at 
anvendelsen af fjernkommunikationsteknikker til at fremsende kommer­
cielle tilbud til forbrugeren finder sted uden at krænke dennes 
privatliv, bl.a. i overensstemmelse med artikel 17 i Ridets direktiv 
... [om beskyttelse af personoplysninger og kommunikationshemmeli gne­
den i forbindelse med offentlige digitale telenet]. 
Artikel 5: Præsentation 
1. Medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, der er nødvendige, for 
at enhver opfordring til at indgi aftale udformes og praktiseres, 
siledes at den er i overensstemmelse med principperne om redelige 
kommercielle transaktioner, og principperne om beskyttelse af 
mindreir ige. 
- 78 -
2. Den kommercielle karakter skal fremgi klart af enhver opfordring 
til at indgå aftale. 
3. Såfremt dette ikke fremgår klart, skal forbrugeren i givet fald 
oplyses om, at anvendelsen af en fjernkommunikationsteknik til 
transmission af bestillingen eller udførelsen af tjenesteydelsen 
sker mod vederlag. 
Artikel 6: Indhold af opfordringer ti I at indgå aftale 
I forbindelse med opfordringer ti I at indgi aftale skal forbrugeren ved 
hjælp af ethvert middel, der er tilpasset den anvendte 
kommunikationsteknik, modtage klar og entydig oplysning om især 
følgende forhold: 
leverandørens identitet; 
varens eller tjenesteydelsens vigtigste karakteristika; 
pris, mængde og transportomkostninger, sifremt disse ikke er 
inkluderet; 
betalingsform, leverings- eller gennemføre Isesvi I kir ; 
opfordringens gyldighedsperiode-, 
Artikel 7: Opfordring via fjernsyn til at indgi aftale 
I tilfælde af opfordring via fjernsyn til at indgi aftale skal 
præsentationen, jf. artikel 5, udelukkende overholde 
bestemmelserne vedrørende beskyttelse af mindreirige i artikel 
22 i direktiv 89/552/EØF; 
leverandøren skriftligt fremsende de oplysninger, der er 
fastsat i artikel 6, senest pi det tidspunkt, hvor der optages 
direkte kontakt mellem leverandør og forbruger. 
- 79 -
Artikel 8: Leverancer uden forudgående bestilling 
1. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at sikre, at 
varer eller tjenesteydelser ikke leveres til en forbruger med 
opfordring til at erhverve disse mod betaling, eller i modsat fald 
til at returnere disse selv uden omkostninger, uden at der 
foreligger en forudgående bestilling fra forbrugerens side. 
2. Sifremt en sidan forsendelse har fundet sted, giver disse foran­
staltninger forbrugeren ret til mindst at disponere over varen 
eller tjenesteydelsen efter eget forgodtbefindende, medmindre der 
er tale om en indlysende fejl, hvor forbrugeren i si fald opbevarer 
produktet i en rimelig periode, og hvor produktet stir til 
leverandørens ridighed, sifremt dets beskaffenhed gør dette muligt. 
3. Manglende svar gælder ikke som accept. 
4. Fremsendelse af vareprøver eller reklamegaver er ikke omfattet af 
denne artikel, sifremt det tydeligt fremgir, at disse produkter er 
fuldstændig gratis, og at de ikke indebærer nogen form for 
forpligtelse for forbrugeren. 
Artikel 9: Opfyldelse 
Sifremt der ikke i tilbuddet er anført nogen opfyIdelsesfrist, skal 
bestillingen opfyldes senest 30 dage efter leverandørens modtagelse af 
denne. 
Artikel 10: Oplysninger om aftalens indhold 
1. Senest i forbindelse med opfyldelsen skal forbrugeren skriftligt og 
pi det sprog, der blev anvendt i opfordringen til at indgi aftale, 
modtage mindst oplysninger om: 
- 80 -
leverandørens identitet samt adressen pi et af hans forret­
ningssteder 
de vigtigste karakteristika ved varen eller tjenesteydelsen 
pr is og mængde 
betalingsviIkir, herunder kredit- eller ratebetalings-
bet ingelser 
retten til at hæve aftalen i henhold til artikel 11 
de nærmere bestemmelser for udøvelsen af denne ret. 
Sifremt der er tale om indgielse af en aftale af ubestemt varighed, 
især nir der er tale om successive opfyIdelsesforanstaltninger, 
oplysning om de betingelser, der gælder for aftalens ophævelse. 
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse pi tjenesteydelser, der udføres 
direkte via telematik, dvs. sidanne tjenesteydelser, hvor 
opfyIdelsesforanstaltningerne i sig selv bestir i anvendelse af en 
fjernkommunikationsteknik, nir disse tjenesteydelser leveres samlet 
pi en gang. Formidleren af kommunikationsteknikken er ikke desto 
mindre forpligtet til, sifremt forbrugeren anmoder herom, at 
meddele ham de fornødne oplysninger med henblik pi identifikation 
af leverandøren. 
Artikel 11: Ophævelse af aftalen 
1. Ved enhver aftale vedrørende fjernsalg rider forbrugeren over en 
frist pi mindst 7 dage regnet fra modtagelsen af varen eller 
tjenesteydelsen ti I at hæve aftalen, uden at dette medfører erstat­
ningskrav. De eneste omkostninger, der pihviler forbrugeren, er i 
givet fald de direkte omkostninger i forbindelse med 
t i I bagesende I sen. 
- 81 -
For tjenesteydelser løber fristen fra tidspunktet for forbrugerens 
modtagelse af de dokumenter, hvori leverandørens udtrykkelige 
accept kommer til udtryk. 
2. Forbrugeren skal kunne fremlægge bevis for ti I bagesende I sen. 
3. For det tilfælde, at erhvervelsen af en vare eller en 
tjenesteydelse sker ved hjælp af en kreditaftale, bestemmer 
medlemsstaterne, at den kreditaftale, der er indgiet med 
leverandøren, annulleres i tilfælde af anvendelse af 
ophæve Isesretten; sifremt kreditten ikke ydes direkte af 
leverandøren, gælder bestemmelserne i artikel 11 i Ridets direktiv 
87/102/EØF^13) vedrørende forbrugerkredit. 
4. Denne artikel finder ikke anvendelse pi: 
tjenesteydelser, hvor en væsentlig del af udførelsen er, eller 
burde være pibegyndt inden udløbet af fristen pi 7 dage 
transaktioner vedrørende værdipapirer og andre varer eller 
tjenesteydelser, hvis pris er afhængig af kurssvingninger pi 
finansmarkedet, som leverandøren ikke har indflydelse pi 
aftaler indgiet i form af et officielt bekræftet dokument 
og, medmindre andet er fastsat, heller ikke pi: 
varer, der er umiddelbart reproducerbare 
artikler til personlig hygiejne 
varer, der pi grund af deres beskaffenhed ikke kan tilbage­
sendes. 
(13) EFT nr. L 42 af 12.2.1987, s. 48 
- 82 -
Artikel 12: Betaling med kort 
Enhver indsigelse fra indehaveren af et betalingskort med hensyn til 
gyldigheden af en transaktion, hvor kortets nummer er blevet oplyst, 
uden at betalingsmidlet selv er blevet forelagt eller identificeret 
elektronisk, medfører annullering af transaktionen. Leverandørens konto 
debiteres for beløbet og indehaverens konto krediteres pi ny snarest 
muligt, uden at spørgsmilet om erstatning og renter i tilfælde af 
misbrug af adgangen til indsigelse foregribes herved. 
Artikel 13: Søgsmål eller administrativ rekurs 
1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at der findes passende og effek­
tive midler til at kontrollere overholdelsen af bestemmelserne i 
dette direktiv bide i forbrugernes og i de konkurrerende 
virksomheders interesse. 
2. Med henblik herpi bestemmer medlemsstaterne bl.a., at de 
erhvervsorganisationer og forbrugerorganisationer, der i henhold 
til deres nationale lovgivning kan godtgøre en retlig interesse i 
sagen, er beføjede til, sifremt den medlemsstat, hvor tvisten 
opstod, tillader dette, at anlægge sag og/eller indgive klage til 
et kompetent administrativt organ. 
3. Medlemsstaterne tillægger om nødvendigt domstolene og/eller de 
administrative organer beføjelser, der bemyndiger dem til i 
tilfælde af tvist at kræve, at leverandøren tilvejebringer de 
nødvendige beviser, bl.a. med hensyn til indholdet af opfordringen 
til at indgi aftale, forudgiende anmodning, forbrugerens samtykke 
og overholdelse af de fastsatte frister. 
- 83 -
Nærværende direktiv udelukker ikke selvstændige organers frivillige 
kontrol med overholdelsen af direktivets bestemmelser, eller at de 
organisationer, der er nævnt i stk. 2, kan indbringe sagen for 
sådanne organer, såfremt der foruden de i denne artikel omhandlede 
retslige eller administrative procedurer foreligger de fornødne 
procedurer i forbindelse med disse organer. 
Artikel 14: Bestemmelsernes præceptive karakter 
Forbrugeren kan ikke give afkald på de rettigheder, som tilkommer ham i 
henhold til dette direktiv. 
Artikel 15: Fællesskabsbestemmelser 
Bestemmelserne i dette direktiv er på ingen måde til hinder for 
anvendelsen af særlige bestemmelser på visse teknikker eller visse 
varer eller tjenesteydelser, der henhører under andre fællesskabs­
bestemmelser . 
Artikel 16: Gennemførelse 
Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative 
bestemmelser i kraft for at efterkomme bestemmelserne i dette direktiv 
senest den 31. december 1994. 
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, skal de indeholde en 
henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen være 
ledsaget af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning 
fastsættes af medlemsstaterne. 
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale 
retsforskrifter, som de udsteder på det omride, der er omfattet af 
dette direkt iv. 
- 84 -
Artikel 17 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
Pi Rådets vegne 
Formand 
- 85 -
BILAG 1 
Eksempler pi teknik til distancekommunikation, der omhandles i dette 
direkt iv. 
uadresserede tryksager 
adresserede tryksager 
standardskr ivelser 
reklamer i tidsskrifter med bestillingsseddel 
kataloger 
menneskelig betjent telefon 
automatisk telefon (opkaldsautomat, audiotekster) 
radio 
visiofon (telefon med billede) 
videotekst (mikrocomputer, fjernsynsskærm) med tastatur eller 
sensorskærm 
elektronisk post 
telefax 
fjernsyn (telekøb, telesalg) 
- 86 -
BILAG 2 
Tjenesteydelser med reservation som defineret i artikel 3: 
Transport 
Logi 
Restaurantbesøg 
Teaterbesøg og Iignende 
- 87 -
ANALYSE AF KONSEKVENSERNE 
FORSLAGETS VIRKNINGER FOR VIRKSOMHEDERNE 
OG ISÆR FOR DE SMÅ OG MELLEMSTORE 
VIRKSOMHEDER (PME) 
Forslagets titel: Forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler 
vedrørende fjernsalg 
Dokumentets referencenr.: SPC/171/91 rev. 4 
Forslaget 
1. Er det med henvisning til subsidaritetsprincippet nødvendigt med en 
fællesskabslovgivning pi dette omride og hvilke er de væsentligste 
mi I sætninger for denne lovgivning: 
Ved det traditionelle postordresalg anvendtes et katalog til at 
præsentere varerne og et brev ti I at afgive bestillingen. Mange­
doblingen af de nye teknologier (telefon, fjernsyn, computer) har 
fuldstændig ændret denne virksomhed. Den vil fremover fi en stadig 
mere udpræget grænseoverskridende karakter. Det er nødvendigt at 
udarbejde minimumsbestemmelser pi fællesskabsplan, før den enkelte 
medlemsstat vedtager sin egen lovgivning, der ville være en 
hindring for det store marked. 
I Kommissionens meddelelse "Pi vej mod et enhedsmarked inden for 
distribution" blev det allerede fastsliet (s. 17): 
at, "pi grund af markedets internationale karakter kan subsidari-
tetsprincippet føre til den konklusion, at hvis der er behov for en 
eller anden form for lovgivningsmæssig ramme, si bør den lige fra 
starten ligge pi EF-plan". 
I denne meddelelse fremsætter Kommissionen ønske om, at der 
udarbejdes selvreguleringsaftaler, sifremt disse accepteres af alle 
parter. Følgelig ledsages forslaget til direktiv af en henstilling, 
der især tager sigte mod udarbejdelse af kutymeregler. 
De vigtigste milsætninger er at sikre forbrugerens retsbeskyttelse, 
og hans ret ti I at vælge frit i forbindelse med aftaler vedrørende 
fjernsalg. 
Konsekvenserne for virksomhederne 
2. Hvilke virksomheder berøres af forslaget? 
De virksomheder, der afsætter varer via teknik til fjernkommuni­
kation, samt leverandørerne af denne teknik. 
- 88 -
Det traditionelle postordresalg er begrænset ti I at omfatte et 
relativt begrænset antal virksomheder. De nye teknologier kan føre 
til oprettelse af smi virksomheder, der er specialiseret i visse af 
disse teknikker (fjernsyn, minitel) eller give de smi produktions­
virksomheder mulighed for at markedsføre deres produkter direkte 
(navnlig med levering til forbrugerens bopæl). 
Hvilke foranstaltninger skal virksomhederne træffe for at opfylde 
forslagets bestemmelser? 
I seks medlemsstater findes der allerede generelle love dækkende 
enhver form for fjernsalg (Portugal, Grækenland, Danmark, Belgien, 
Luxembourg, Frankrig) ... 
I de øvrige medlemsstater findes der lovbestemmelser, der dækker 
delaspekter. I bestemmelserne i denne tekst er der optaget bestem­
melser fra forskellige af de nationale lovgivninger. I nogle 
medlemsstater findes nogle af disse bestemmelser eller lignende 
bestemmelser i kutymereglerne for erhvervssammenslutninger. Disse 
kutymeregler vedrører kun medlemmerne af disse sammenslutninger. 
I direktivet fastsættes der visse minimumsbetingelser vedrørende 
præsentation, tilbuddets indhold og den skriftlige information om 
aftalen, som følger senere. I direktivet fastsættes leveringsfri­
sten ti I 30 dage, medmindre andet er aftalt, og der fastsættes en 
frist pi mindst syv dage for udøvelsen af annulleringsretten. I 
direktivet bestemmes det ligeledes, at erhvervsorganisationerne og 
forbrugerorganisationerne skal have mulighed for at gi til retten 
for at sikre anvendelsen af direktivet, og at der er mulighed for 
omvendt bevisbyrde i egnede tilfælde. 
Hvilke økonomiske virkninger vil forslaget formentlig fi? 
for beskæftigelsen 
for investeringer og for oprettelsen af nye virksomheder 
for virksomhedernes konkurrencedygtighed. 
I teksten opstilles der fællesskabsregler, som vil kunne fi 
virkninger fremfor alt for anvendelsen af nye teknologier inden for 
fjernsalg. Dette kunne føre til, at disse teknikker ville blive 
anvendt i større udstrækning af forbrugerne i det fælles marked og 
kunne følgelig medføre en øget beskæftigelse og øgede investeringer 
i disse sektorer. Mulighederne for grænseoverskridende handels-
transaktioner kunne føre ti I en øget konkurrence inden for detail­
handelen. 
Indeholder forslaget foranstaltninger, der tjener til at tage 
hensyn til den særlige situation for de smi og mellemstore virk­
somheder (andre eller mindre strenge krav osv.)? 
Der foretages ikke nogen differentiering pi baggrund af virksom­
hedens størrelse. Men visse aktiviteter, der er undtaget fra 
direktivets anvende Isesomride, især levering af varer og tjeneste­
ydelser til almindeligt løbende forbrug, udføres især af de smi 
vi rksomheder. 
- 89 " 
Høring 
6. Fortegnelse over de organisationer, som blev hørt vedrørende 
forslaget, samt redegørelse for de væsentligste elementer i disse 
organisationers holdning. 
I april 1991 blev der udarbejdet et diskussionsoplæg med titlen 
"diskussionsoplæg med henblik pi et direktiv vedrørende fjernsalg". 
Dette dokument blev distribueret via to kanaler.-
af erhvervslivet via Udvalget for Handel og Distribution - en 
ridgivende komite under GD XXIII; 
af forbrugerne via Den Ridgivende Forbrugerkomite under 
Tjenesten for Forbrugerpolitik. 
Pi baggrund af de modtagne kommentarer blev et foreløbigt udkast 
til forslag udarbejdet i juli 91. Denne tekst blev distribueret af 
de samme kanaler. 
Udvalget for Handel og Distribution fremsatte i sin udtalelse af 
13. september 1991 vedrørende det diskussionsoplæg, der var blevet 
distribueret i april 1991 et ønske om, at dokumentet enten skulle 
være en henstilling, eller et-. 
"(begrænset) rammedirektiv, der gav de handlende og deres erhvervs­
organisationer tilstrækkeligt spillerum tII at udarbejde branche­
etiske regler". 
Udvalget for Handel og Distribution kritiserede i sin udtalelse af 
16. januar 1992 pi grundlag af det foreløbige udkast til direktiv 
af juli 1991 flere artikler og fremhævede, at: 
"Udvalget ikke var overbevist om nødvendigheden af et si 
omfattende direktiv .... og afviste Kommissionens argumenter". 
Adskillige erhvervsorganisationer bl.a. CECD/FEWITA/GEDIS, 
"Eurochambres, Association Européenne de Vente par Correspondance" 
og "Comité de Liaison des Associations du Commerce de Détail" har 
fremsat negative udtalelser om direktivforslaget pi grundlag af de 
tekster, der blev forelagt i anden halvdel af 1991. Samme holdning 
gav ogsi andre erhvervssammenslutninger inden for handelssektoren 
og individuelle handelsfirmaer udtryk for, især firmaer inden for 
fjernsalg, der generelt gir ind for, at bestemmelserne i denne 
tekst blot skal udformes i form af kutymeregler. 
Tjenesten for Forbrugerpolitik har modtaget ca. halvtreds udtalel­
ser om de to dokumenter (diskussionsoplægget og udkastet til 
direktiv, 1991-udgaverne). Disse udtalelser stammer fra forbruger­
organisationer, andre erhvervsorganisationer end organisationerne 
inden for fjernsalg, forskellige leverandører af teknik og kommu­
nikation (fjernsyn, aviser osv.), banker og virksomheder inden for 
rejsebranchen. 
Det store flertal af disse udtalelser anerkender nødvendigheden af 
en fællesskabsaktion med hensyn til aftaler vedrørende fjernsalg, 
og er ikke et hundrede procent imod direktivudkastet. 
-90 -
Den væsentligste kritik vedrører ordningerne til finansiel sikring 
(garantifond), et emne, som nu behandles i henstillingen. 
Pi baggrund af drøftelserne og bemærkningerne efter udspredelsen af 
det første projekt i Juli 1991 har Kommissionen nu også forelagt en 
henstilling, der tjener til at fremme kutymereglerne inden for 
fjernsalg, og hvori de forhold anføres, der kan være omfattet af 
sidanne kutymeregler. 

ISSN 0254-1459 
KOM(92) 11 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer: CB-CO-92-238-DA-C 
ISBN 92-77-44590-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg