A4-0278/97

Beslutning om forholdet mellem folkeretten, faellesskabsretten og medlemsstaternes forfatningsret

Europa-Parlamentet,

- der henviser til det af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder den 21.-22. juni 1995 afholdte symposium om forholdet mellem faellesskabsretten, folkeretten og medlemsstaternes forfatningsret,

- der henviser til udkastet til traktat af 19. juni 1997 vedtaget paa Det Europaeiske Raads samling i Amsterdam ((CONF/4001/97.)),

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og udtalelse fra Udvalget om Institutionelle Spoergsmaal (A4- 0278/97),

A. der henviser til, at Det Europaeiske Faellesskab er et retsfaellesskab ((Domstolens dom af 23.04.1986, sag 294/83 (Miljoepartiet »Les Verts« mod Europa-Parlamentet, Sml. s. 1339 ff., pkt. 23).)), som skal bygge paa en klar magtadskillelse,

B. der henviser til, at det er et vaesentlig kendetegn for ethvert retssamfund, at retsinstanserne sikrer en omfattende og vidtraekkende retslig beskyttelse af de grundlaeggende rettigheder,

1. minder om, at Den Europaeiske Unions lovgivning udgoer et selvstaendigt retssystem og minder i den forbindelse om Domstolens retspraksis ((Domstolens dom af 15.07.1964, sag 6/64 (Costa mod ENEL, Sml. s. 1141 ff (sidetalsangivelsen gaelder den tyske udgave)).)), hvorefter faellesskabsretten har forrang for national ret;

2. minder om, at én af grundpillerne i medlemsstaternes forfatningsret er magtadskillelsen, hvorfor enhver overfoersel af befoejelser fra medlemsstaterne til Unionen noedvendigvis skal ledsages af en overdragelse af befoejelser til Europa-Parlamentet som det direkte udtryk for folkets vilje i Den Europaeiske Union;

3. minder om, at der som foelge af denne selvstaendighed ikke er nogen form for national retsakt, som kan faa forrang for faellesskabsretten, da det ville stride imod faellesskabsrettens natur og stille spoergsmaalstegn ved Faellesskabets retsgrundlag ((Domstolens ovennaevnte dom, sag nr. 6/64 (Costa mod NEL); Domstolens dom af 17. december 1970, sag nr. 11/70 (Internationale Handelsgesellschaft GmbH mod Einfuhr und Vorratstelle fuer Getreide- und Futtermittel) Sml.s. 1125 ff.));

4. minder om, at faellesskabsrettens forrang ifoelge Domstolens retspraksis betyder, at enhver national lov, som strider mod faellesskabsretten, ikke kan anvendes ((Domstolens dom af 21.05.1987, sag 249/85 (Albako mod Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung), Sml. s. 2345 ff., pkt. 14; dom af 7.2.1991, sag C-184/89 (Nimz mod Freie und Hansestadt Hamburg), Sml. s. I-297 ff., pkt. 19.));

5. paapeger, at enhver national retsinstans har pligt til ikke at anvende nationale love, som strider mod faellesskabsretten ((Domstolens dom af 09.03.1978, sag 106/77 (Simmenthal), Sml. s. 645 ff., pkt. 21.));

6. understreger den store betydning, som den i EF-traktatens artikel 177 omhandlede procedure for afgoerelse af praejudicielle spoergsmaal har for den faktiske gennemfoerelse af faellesskabsrettens forrang for den nationale lovgivning, og henviser udtrykkeligt til CILFIT-dommen ((Domstolens dom af 06.10.1982, sag 283/81 (CILFIT mod sundhedsministeriet), Sml. s. 3415 ff.)), hvori kriterierne for de nationale retsinstansers pligt til at forelaegge et praejudicielt spoergsmaal for Domstolen er beskrevet;

7. minder om, at de nationale retsinstanser ifoelge Domstolens dom i Foto-Frost- sagen ((Domstolens dom af 22.10.1987, sag 314/85 (Foto-Frost), Sml. s. 4199 ff., pkt. 15.)) ikke har befoejelser til at fastslaa ugyldigheden af retsakter fra Faellesskabets institutioner, og bekraefter den opfattelse, at Domstolen har enekompetence til at traeffe afgoerelse om faellesskabsrettens bindende karakter; henviser ligeledes til De Europaeiske Faellesskabers Domstols enekompetence, jf. EF-traktatens artikel 164-188 og 219, til at traeffe endelig afgoerelse om raekkevidden af de opgaver og befoejelser, faellesskabsorganerne har faaet overdraget;

8. understreger betydningen af EF-traktatens artikel 177, stk. 3 for sikring af en ensartet anvendelse af faellesskabsretten i alle medlemsstaterne og fremhaever, at de oeverste nationale retsinstanser ogsaa skal forelaegge EU- retlige spoergsmaal for Domstolen og respektere dennes afgoerelser af praejudicielle spoergsmaal;

9. er foruroliget over udviklingen inden for visse dele af de nationale retsvaesener, hvormed den faellesskabsretsstridige mulighed for at proeve afledt faellesskabsret tages i overvejelse;

10. fremfoerer, at EF-Domstolen ifoelge logikken i faellesskabsretten er den eneste retsinstans, som er befoejet til at traeffe juridisk bindende afgoerelser om fortolkningen og anvendelsen af faellesskabsretten;

11. glaeder sig over, at faellesskabsrettens forrang fastsaettes indirekte gennem det i Amsterdam-traktatudkastet indeholdte punkt 2 i protokollen om anvendelse af naerhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, som skal vedfoejes EF-traktaten;

12. forlanger desuden, at faellesskabsrettens forrang fastsaettes direkte i selve EF-traktaten;

13. mener i det omfang, at befoejelser, som har betydning for et lands suveraenitet, er blevet overdraget til EU-institutionerne, at en saadan overdragelse maa forudsaette den antagelse, at EU overtager suveraene befoejelser, som dermed ophoerer med at hoere ind under medlemsstaternes eksklusivomraade, hvilket igen indebaerer, at de nationale retsinstanser ikke kan proeve beslutninger, som faellesskabsinstitutionerne har truffet paa grundlag af disse befoejelser;

14. forlanger en i EF-traktaten fastsat klar og tydelig loesning paa forholdet mellem folkeretten og faellesskabsretten med henblik paa at stille EF paa lige fod med nationalstaterne, hvilket betyder, at folkeretten ikke umiddelbart finder anvendelse, men kun efter, at anvendelsen er sanktioneret gennem en intern EF-retsakt, eller at indholdet er blevet omsat i faellesskabsretten;

15. forlanger, at der paa lang sigt ogsaa sker en afklaring paa forholdet til folkeretten for anden og tredje soejles vedkommende, dvs. for hele EU, paa samme maade som det sker for foerste soejle;

16. opfordrer til, at der vedtages en aendring til EU-traktaten, saa EU faar status af en juridisk person;

17. er af den opfattelse, at artikel L, litra c), i TEU, som skal indfoeres med Amsterdam-traktaten, maa vurderes som en opgave for Domstolen gaaende ud paa at sikre og udvikle en omfattende beskyttelse paa hoejt niveau af de grundlaeggende rettigheder inden for Det Europaeiske Faellesskabs virksomhedsomraade, saa Domstolens beskyttelse af menneskerettighederne mindst ligger paa samme niveau, som det er tilfaeldet under de nationale forfatningsbestemmelser og, saafremt Domstolen har kompetence hertil, inden for Den Europaeiske Unions virksomhedsomraade;

18. paalaegger sin formand at sende denne beslutning og den tilhoerende begrundelse i udvalgets betaenkning til Raadet, Kommissionen, medlemsstaternes parlamenter, Domstolen og alle oeverste retsinstanser i medlemsstaterne.