DA    DA DA 
DA    DA  EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 8.3.2011 
SEK(2011) 280 endelig 
  
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
  
RESUMÉ AF KONSEKVENSANALYSEN  
 
Ledsagedokument til 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TI L EUROPA-PARLAM ENTET, RÅDET, 
DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG OG 
REGIONSUDVALGET 
  
En energieffektivitetsplan for 2011  
 
   
SEK(2011) 277 endelig SEK(2011) 275 endelig SEK(2011) 276 endelig SEK(2011) 278 endelig SEK(2011) 279 endelig 
KOM(2011) 109 endelig 
 
DA 2   DA EU kan reducere sit forbrug af primærenergi med 20 % i tiden frem til 2020 ved blot at 
anvende omkostningseffektive1 energispareforanstaltninger.  Dermed vil EU’s økonomi blive 
mere konkurrencedygtig, og der vil kunne skabes beskæftigelse og nye 
forretningsmuligheder. Borgerne vil få lavere en ergiregninger, hvilket vi l reducere antallet af 
husholdninger, der ikke har råd til at varme dere s bolig ordentligt op. Større energieffektivitet 
betyder samtidig, at energire ssourcerne udnyttes bedre, og at EU bliver mindre afhængig af 
importeret energi. Hvis der anvendes mindr e energi, udledes der samtidig mindre CO 2 og 
andre skadelige emissioner, presset på øk osystemet lettes og livskvaliteten højnes. 
Energieffektivitet og -besparelser gavner ikke  blot EU’s økonomi som helhed og de enkelte 
medlemsstater og virksomheder, men også den enkelte borger. 
1. HVAD ER PROBLEMET ? 
På forårstopmødet i 2007 understregede EU's stats- og regeringschefer, ” at det er nødvendigt 
at forbedre energieffektivite ten i EU for at kunne nå målet om at spare 20 % på EU's 
energiforbrug i for hold til 2020-prognoserne2. 
EU er imidlertid ikke på rette spor,  når det gælder om at udnytte mulighederne for at 
gennemføre disse omkostningseffektive energi besparelser. Energieffektivitetsscenariet 
PRIMES 2009 viser, at tendensen til stadig stigende energiefte rspørgsel er ved at vende, men 
at forbruget i tiden frem til 2020 kun vil blive reduceret med ca. 9 % sammenlignet med tidligere prognoser. Hvis EU ikke fordobler sin indsats  for at forbedre energieffektiviteten, 
når vi derfor ikke målet om at spare 20 % og kommer derfor heller ikke til at nyde godt af alle 
de dermed forbundne fordele for økonomien, samfundet og miljøet.   
Årsagerne til, at der ikke er gjort tilstrækkelige fremskridt, er fejl på markedet (f.eks. 
utilstrækkelige prissignaler, modstridende in citamenter, asymmetrisk information, manglende 
eller ufuldstændige markeder og høje startomkos tninger), og fejl i regu leringen (f.eks. mangel 
på en samlet politisk ramme, utilstrækkeli g håndhævelse og ringe am bitioner). En anden 
udfordring er rebound-effekten, so m dog er vanskelig at tackle på EU-plan, idet det er et 
spørgsmål om den enkelte borgers adfærd og frie valg. 
2. D
E GÆLDENDE POLITIKKER ER UTILSTRÆKKELIGE  
For at overvinde ovennævnte begrænsninger og drage fordel af energieffektivitet er der 
vedtaget en række politikker på både EU-plan og nationalt plan .  
Handlingsplanen for energieffektivitet fra 2006 opstillede en samlet politisk ramme med 85 
foranstaltninger på EU-plan , som har resulteret i, at der er truffet over 20 lovforanstaltninger 
og en lang række foranstaltninger af ty pen ”blød” lovgivning. En evaluering af 
handlingsplanen viser, at langt st ørstedelen af foranstaltningerne er gennemført eller er ved at 
blive gennemført. Handlingsplanen  har dermed opfyldt målet om at være en vigtig drivkraft 
for vedtagelsen af ambitiøse politikker på EU-plan såvel som på nationalt og regionalt plan. 
                                                 
1 Se f.eks. Fraunhofer ISI et al.  2009: Study on Energy Savings Potentials in EU Member States, 
Candidate Countries and EEA Countries. Action Pl an for Energy Efficien cy: Impact Assessment 
SEC(2006) 1174. Lechtenböhmer and Thomas, Wuppertal Institute, 2005: The mid-term potential for 
demand-side energy ef ficiency in the EU. 
2 7224/1/07 REV 1. 
DA 3   DA Handlingsplanen fra 2006 blev dog ikke udtæ nkt med henblik på at realisere samtlige 
energisparemuligheder, og de n bør derfor ajourføres. 
Medlemsstaterne  har vedtaget en række sparepolitikker, som dog ikke er tilstrækkelige til at 
indhente det forsømte. De første nationale energieffektivitetshandlingsplaner, som blev 
indsendt i henhold til energitjenestedirektivet, giver et godt overblik over de mange politikker, 
som medlemsstaterne har indført for at vi rkeliggøre deres energieffektivitets- og 
energisparepotentiale3. Kommissionen har foretaget en ev aluering af disse handlingsplaner, 
som viser, hvilke fremskridt hver medlemsstat har gjort. Det blev ko nkluderet, at selvom 
mange af de nationale handlingsplaner alle rede indeholder sammenhængende og omfattende 
strategier for at nå de mellemliggende og sa mlede mål, bærer nogle præg af at bygge på 
usammenhængende strategier og fragment erede energispareforanstaltninger.  
3. EU SPILLER EN VIGTIG ROLLE  
EU's ret til at træffe foranstaltninger på området energieffektivitet og –besparelser er fastsat i 
artikel 194, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske  Unions funktionsmåde. Selvom en stor del 
af ansvaret hviler på  medlemsstaterne, er EU’s ret til at træffe foranstaltninger blevet 
traktatfæstet, fordi energieffektivitet og -b esparelser har så stor en betydning for 
virkeliggørelsen af EU’s  mål på områderne klimaforandring, 
energiforsyningssikkerhed, konk urrenceevne og miljøbeskyttelse . Hvis disse mål skal nås, 
kræver det koordineret handling og en sa mmenhængende politik, der tager sigte på 
energieffektivitet og -besparelser. EU’s rolle består derfor i at: 
– fastsætte minimumskrav på områder, hvor de r er risiko for forvridninger på det indre 
marked, hvis medlemsstaterne træffe r individuelle foranstaltninger  
– etablere en fælles ramme, som skaber grundlaget for sammenhængende og indbyrdes 
forstærkende mekanismer, idet det dog overlades  til medlemsstaterne på  en transparent og 
sammenlignelig måde at fastsætte de konkrete mål, der skal nås  
– skabe et forum, hvor der kan udveksles oplysni nger om bedste praksis, og som kan fremme 
kapacitetsopbygning  
– udnytte EU-instrumenterne til at fremme energi effektivitet, f.eks. gennem finansiering, og 
til at inkludere energieffektivitet i de øvrige politikområder  
– fremme EU’s stilling internationalt som spydspi ds på området, hvilket også vil være til 
gavn for erhvervslivet i EU.  
4. DE VÆSENTLIGSTE POLITISKE MÅLSÆTNINGER  
Den overordnede politiske målsætning som fastsat af  EU’s stats- og regeringschefer er at øge 
energieffektiviteten i EU for at nå målet om  at reducere EU's energiforbrug med 20 % i 
forhold til fremskrivningerne for 2020 (ifø lge Kommissionens skøn i grønbogen om 
                                                 
3 Disse nationale energieffektivitetshandlingsplaner skulle oprindeligt have været forelagt medio 2007, 
men mange var forsinkede og blev først forelagt medio 2008. 
DA 4   DA energieffektivitet)4. Dette mål er i overensstemmelse med EU’s overordnede energipolitik. 
Større energieffektivitet spiller desuden en afgørende rolle i den nye  energistrategi for 20205. 
Set mere generelt bidrager ener gieffektivitet til de mere bred t anlagte initiativer, der tager 
sigte på at nå klimaændringsmål og på at stimulere den økonomiske genopretning og 
intelligent, bæredygtig og inklus iv vækst, som anført i Kommissionens meddelelse Europa 
2020: En strategi for intelligent,  bæredygtig og inklusiv vækst6.  
5. FORMÅLET MED KONSEKVENSANALYSEN OG DENS INDHOLD  
Formålet med denne konsekvensanalyse var på den ene side at analysere resultaterne af de 
gældende politikker og de udfordr inger, der er forbundet med dem , såvel som 
udviklingen i energiforbruget og på  den anden side at vurdere, hvilke muligheder der er for 
at træffe yderligere foranstaltninger på EU-niveau .  
Analysen står i forhold til, hvor detaljeret selve meddelelsen forventedes at blive. Eftersom de 
konkrete foranstaltninger vil bliv e udarbejdet i fremtiden og om nødvendigt vil blive ledsaget 
af konsekvensanalyser, er der hovedsagelig tale om en kvalitativ evalue ring. Der er dog i det 
omfang, det er muligt, også præsenteret kvantita tive eksempler på lignende politikker eller 
generelle beregninger af de potentielle virkninger.  
Det drøftes først og fremmest, hvad der på  EU-plan kan gøres for at opnå større 
energieffektivitet, og dernæst, hvilke typer pol itiske EU-instrumenter der er behov for med 
henblik på at støtte medlemsstaterne i deres bestræbelser på at realisere 
energisparepotentialet.  
Der er foretaget en analyse af de tre vigtig ste politikker: i) Der fastsættes kun mål, og det 
overlades til medlemsstaterne at udarbejd e den nødvendige politiksammensætning. ii) Der 
fastsættes ingen mål, men der udarbejdes detaljerede  EU-instrumenter, som medlemsstaterne 
opfordres til at gennemføre og/ eller supplere. iii) Der udarbejdes en omfattende politikramme 
på medlemsstatsniveau (inklusive fastsættels en af mål), idet EU udarbejder politiske 
instrumenter til støtte for medlemsstaterne. 
Derefter blev der for hver se ktor (dvs. bolig- og tertiærs ektoren, transportsektoren, 
industrisektoren og energisektoren) fortaget en  analyse af de forskellige typer politiske 
instrumenter (dvs. fakultative foranstaltninge r, lovgivning, finansieringsinstrumenter og 
oplysnings- og uddannelsestiltag) fo r at vurdere, om det vil væ re nødvendigt at gennemføre 
dem på EU-plan for at nå de specifikke måls ætninger for de enkelte sektorer. De bedste 
løsningsmodeller blev udvalgt på grundlag af, hv ilke fremskridt der er gjort ved hjælp af de 
gældende politikker, og en evaluering af, hvilk e problemer der endnu ikke er løst, merværdien 
for EU, mulige konsekvenser, effektivitet og sammenhæng.  
                                                 
4 KOM(2005) 265. Besparelserne i primærenergi beløber sig til 370 Mtoe i 2020 sammenlignet med 
referencescenariet med prognoser for forbruget af primærenergi. Referencesce nariet blev ajourført i 
2007 for at tage hensyn til de to nye medlemsstater. 
5 KOM(2010) 639 endelig. 
6 KOM(2010) 2020 endelig. 
DA 5   DA 6. KONKLUSIONER : DEN FORETRUKNE NYE POLITIKRAMME  
Den foretrukne generelle strategi 
Det er af afgørende betydning, at der udarbejdes sammenhæng ende politikker på 
medlemsstatsniveau med enkle, klare og kvantificerbare mål. Velkoordinerede 
foranstaltninger på EU-niveau kan give medl emsstaterne den nødvendige ramme, som de kan 
basere deres yderligere bestræbelser på . Kommissionen kunne fo reslå individuelle 
foranstaltninger for hver sektor, som skulle udgø re en fælles ramme og støtte medlemsstaterne 
i deres arbejde med at udvikl e deres egne værktøjer.  
En sådan tilgang ville betyde, at mulighede rne for omkostningseffektive besparelser kan 
virkeliggøres, og at der kan tage s fat på at løse de store pr oblemer, der er forbundet med 
opsplittede og forudsigelige politikker og manglende politisk  engagement. Det ville kunne 
sikres, at der tages hensyn til eventuelle syne rgivirkninger mellem de forskellige politikker.  
Kommissionen kunne desuden unde rsøge, hvordan der bedst mulig t kan fastsættes objektive 
mål, og hvordan disse mål funge rer sammen med andre politiske instrumenter (navnlig 
klimamålene). Den kunne foreslå, at de nationale energieffektivitetshandlingsplaner får status som et nøgledokument. Hvis de nationale en ergieffektivitetshandlingsplaner styrkes og 
udvides (til at omfatte alle udbuds- og efterspørgs elssektorer), ville energieffektivitet få en 
vigtig plads på den politiske dagsorden og dermed  sætte skub i processen. For i højere grad at 
inddrage de lokale myndigheder foreslås det, at den vellykkede samarbejdsmodel, der går 
under navnet ”borgmesteraftalen”, og som støtte s af Kommissionen, videreføres, således at 
den bliver mere udbredt og dens  muligheder udnyttes fuldt ud. 
Den foretrukne løsning for bolig- og tjenesteydelsessektoren 
Det konkluderes i analysen, at de r ikke er behov for at styrke den gældende politikramme for 
bygninger (model A3a) yderligere, fordi den æ ndring af de lovgivningsmæssige rammer, der 
for nylig er foretaget (og her er navnlig tale  om direktivet om bygn ingers energimæssige 
ydeevne), allerede er ambitiøs nok. For at løse problemet med, at der ikke renoveres 
tilstrækkeligt mange bygninger, bør der i stedet sættes fokus på gennemførelsen af direktivet. 
Det modsatte er dog tilfælde, når det gælder pr oduktkrav. For at tilskyn de til anvendelsen af 
energieffektive produkter kunne kravene om m iljøvenligt design og energimærkning udvides 
til at omfatte flere produktgrupper,  navnlig i tertiærsektoren, og til ligeledes at omfatte visse 
byggematerialer (f.eks. vinduer) (model A3b). Dette  ville bidrage til etab leringen af markeder 
for energieffektive produkter og materialer. 
Der vil være behov for finansieringsforansta ltninger for at overvinde de alvorlige 
likviditetsproblemer, der er forbundet med høj e startomkostninger og også i nogen grad med 
ejer/lejer-problemet. De begrænse de finansielle ressourcer, der er til rådighed på EU-plan, 
kunne rettes specifikt mod at yde teknisk bistand til medlemsstat erne og de lokale 
myndigheder og også til at yde støtte til risikodeling og pr ojektgarantier (model A4a). I 
betragtning af den økonomiske kr ise kan det ikke forventes, at der vil blive stillet særlig 
mange flere offentlige midler til rådighed til energieffektivitet, og det er derfor vigtigt, at disse instrumenter tager sigte på  i højere grad at inddrage tred jeparter i finansieringen. Af 
foranstaltninger, der kan bidrag e til at inddrage private invest orer, kan nævnes muligheden for 
at forpligte energiforsyningsse lskaberne til at gennemføre besparelser (model D3d) og 
muligheden for at yde støtte t il oprettelsen af energitjenestes elskaber (model D5). Det ville 
også være nyttigt, hvis der blev indført visse energieffektivitetsbetingelser for at opnå 
offentlig finansieringsstøtte (model A4b). 
DA 6   DA En af de vigtigste ikke-tekni ske og ikke-finansielle hindringe r for optimeringen af bygningers 
energieffektivitet og installeringen af energie ffektive apparater er den vedvarende mangel på 
kvalificeret arbejdskraft  i byggesektoren som følge af, at de tte marked ikke er tilstrækkeligt 
udviklet. Dette problem kunne løses på EU-plan, ved at medlemsstat erne får støtte i form af 
værktøjer (f.eks. udarbejdelse af nationale planer for kvali ficering og videreuddannelse af 
arbejdskraften og godkendelses- og certificerings ordninger), og ved, at de r oprettes fora for 
udveksling af oplysninger om bedste praksis. 
Det vil desuden være nyttigt med bevidstgørelse sinitiativer (model A5) og initiativer til at 
fremme private virksomheders deltagelse på fr ivillig basis (model A2).  Sådanne tiltag kunne 
gennemføres, hvis der er tilstrækkelige ressourcer,  idet det dog skal nævnes, at EU spiller en 
begrænset rolle i denne henseende, og at  sådanne tiltag hovedsagelig høre under 
medlemsstaternes eller de lokale  myndigheders ansvarsområde.  
Den foretrukne løsning for transportsektoren 
Transportsektorens energiforbrug i tiden frem til 2020 forventes at være højre end alle andre 
sektorers. For at udnytte det poten tiale, der stadig finde s i denne sektor, er der behov for støtte 
til at omstille transporten til mere energieffektive køretøjer, transportmåder og –vaner. Eftersom den kommende hvidbog om transport vil sætte yderligere skub  i nedbringelsen af 
CO
2-emissionerne fra transportsektoren og effektiv isering af ressourceudnyttelsen, indeholder 
denne konsekvensanalyse ingen gennemgang af  løsningsmuligheder på dette område.  
Den foretrukne løsning for industrisektoren 
Selvom industrisektoren tegner sig for de største energieffektivitetsforbedr inger, er der stadig 
et energisparepotentiale i denne sektor. Der er allerede vedtaget EU-for anstaltninger, som til 
dels er rettet mod sektorens mulige miljøindvirkni nger. Målet for industrisektoren er derfor at 
støtte udnyttelsen af dette energisparepotentiale, idet det sikres, at der er sammenhæng med de 
øvrige politiske instrumenter (f.eks. emissionshandelsordninge n (EU ETS) og det nye direktiv 
om industriemissioner). Problemerne i denne sekt or består hovedsagelig i mangel på stærke 
prissignaler, manglende kendskab og uddannelse (særlig når det gælder SMV), ligesom der 
mangler en langfristet politisk plan. Dette be tyder, at risikoen opfattes som større, og at 
virksomhederne derfor afholder sig fra at foretage investeringer. 
Analysen af de forskellige løsningsmodeller førte til den konklusion, at der kunne udarbejdes 
yderligere lovgivningsinstrumenter, som er i overensstemmelse med ovennævnte mål og de 
allerede gældende politikker (model C3).  Der kunne i dette øjemed udarbejdes flere 
gennemførelsesbestemmelser inden for rammerne  af direktivet om miljøvenligt design, som 
skulle omfatte produkter, der anvendes generelt  i industriprocesser (som f.eks. store pumper 
eller ovne). Specialfremstillet udstyr og sy stemer kunne være omfattet af generelle 
energieffektivitetskrav, som skulle gøres gælden de i form af normer, der skal være opfyldt. 
For store energiforbrugere kunne der desuden fastsættes en række krav til energiforvaltning (f.eks. energisyn). Små og mellemstore virk somheder kunne tilbydes informationsredskaber 
og bistand til at forvalte dere s energiforbrug (model C5).  
Der kunne sættes gang i projekter i i ndustrisektoren ved at forpligte 
energiforsyningsselskaberne til at gennemføre energispareforanstaltn inger (model D3d) og 
ved at fremme oprettelsen af ener gitjenesteselskaber (model D5).  
Det ville også være nyttigt med bevidstgørelse sinitiativer (model C4) og initiativer til at 
fremme private virksomheders deltagelse på fr ivillig basis (model C2).  Sådanne initiativer 
kunne gennemføres i det omfang, de r er tilstrækkelige ressourcer. Det skal dog nævnes, at EU 
DA 7   DA spiller en begrænset rolle på dette område, og at sådanne tilt ag hører under medlemsstaternes 
og de lokale myndigheders ansvarsområde.  
Den foretrukne løsning for energisektoren 
På nuværende tidspunkt er elværkernes gennemsnitlige virkningsgrad væsentligt ringere end, 
hvad man kan opnå med de bedste tilgængelige te knologier. Den væsentligste årsag hertil er 
manglen på tilstrækkeligt stærke prissignaler i fo rbindelse med beslutninger om at investere i 
nye elværker og tage gamle elværker ud af br ug. EU’s emissionshandelsor dning er i sin tredje 
fase og vil få en vis indflydelse på denne problemstilling for de elværker, der er omfattet af ordningen. Det er derfor ikke hensigtsmæssigt at foreslå yderligere lovgivningsinstrumenter 
uden at kende de konkrete følger (model D3a). Ef tersom der findes et stadig stigende antal 
små elværker, kunne det imidlertid unders øges, om der er behov for yderligere 
reguleringsinstrumenter for at sikre,  at de har en høj virkningsgrad.  
Mulighederne for at anvende residualvarme og energigenvinding udnyttes heller ikke fuldt ud. 
Ifølge analysen kunne der udarbejdes yderligere reguleringsforanstaltninge r med henblik på at 
fremme kombineret produktion af varme og el ektricitet og fjernvarme og –køling. Dette 
skulle ske på grundlag af yde rligere analyser og en eventu el revision af den vigtigste 
regelramme på området (dvs. direktivet  om kraftvarmeproduktion) (model D3b). 
De nationale regulerende myndigheder kunne spill e en vigtig rolle, når det gælder om at 
målrette foranstaltninger til forbedring af fo rsyningsnettenes energie ffektivitet og fremme 
udviklingen af intelligente net og må lere, som gør det muligt at udjævne 
spidsbelastningsperioder og optimere udbuddet af og efterspørgslen efter energi. Dette forslag 
kunne gennemføres ved, at de nationale regule rende myndigheder overdrages flere beføjelser 
(mulighed D3c).  
Energiforsyningsselskaberne har vigtige oplysninger om deres kunders energiforbrug, men 
har ingen incitamenter til at br uge disse oplysninger til at få  kunderne til at reducere deres 
forbrug, fordi dette ville betyde færre indtæg ter. Dette problem kunne løses ved, at der 
indføres energispareforpligtelser, som sikr er, at der ved en mindre forhøjelse af 
energiregningen på kort sigt kan gennemføres de mest omkostningseffektive foranstaltninger 
på lang sigt (model D3d). Det skal undersøges næ rmere, hvordan dette gø res bedst. For ikke 
at forstyrre emissionshandelsordningens funktion bør der ikke handles med beviser for nedsat 
energiforbrug inden for rammerne af handelsordningen.  
En direktør for et energifo rsyningsselskab er normalt fuldt ud bekendt med mulighederne for 
at reducere energiforb ruget i sin virksomhed. Den undersek tor, der har behov for yderligere 
støtte i form af oplysninger, retningslinjer og ud veksling af oplysninger om  bedste praksis, er 
derimod energitjenesteselskaberne (model D5 ). Frivillige aftaler vil også kunne medføre 
energibesparelser, og denne mulighed bør overvejes (model D2). 
Vil foranstaltningerne være tils trækkelige til at nå målet om  en besparelse på 20 %? 
De foretrukne løsningsmodeller omfatter en ræ kke støtteinstrumenter, som vil kunne sætte 
skub i realiseringen af energisp arepotentialet og de dermed forbundne fordele og medvirke til 
at udvikle markedet for energieffektive produkt er. Det var ikke muligt at kvantificere alle 
mulighederne, men det kan på grundlag af  de muligheder, som kunne kvantificeres, 
konkluderes, at der er gode muligheder for at  indhente det forsømte, når det gælder 
energibesparelser. De konkrete resultater vil dog afhænge af, hvilket ambitionsniveau der 
lægges til grund for både de lovgivningsmæssige  og de øvrige tiltag, og hvor hurtigt de rent 
faktisk gennemføres. Det vil derfor være nødvendigt med en midtvejsevaluering og en 
DA 8   DA eventuel ajourføring af planen for at sikre, at  der fortsat gøres en indsats for at forbedre 
energieffektiviteten.