12. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 62/7 
forebyggelsen af, at der opstår nye tekniske samhandels­
hindringer, og 
fremme af små og mellemstore virksomheders deltagel­
se i TEDIS-programmet 
Bruxelles, den 19. december 1989 retfærdiggør på enhver måde Kommissionens hensigt om at 
gøre det muligt for de nævnte lande at deltage i TEDIS-
programmet. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Udtalelse om Kerneenergiindustrien i Fællesskabet — Industrien for konstruktion og opførelse 
af kernekraftværker stillet over for gennemførelsen af det indre marked {ajourføring af det 
vejledende kerneenergiprogram for Fællesskabet i henhold til Euratom-Traktatens artikel 40) 
(90/C 62/05) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 18. september 1989 under henvisning til 
Euratom-Traktatens artikel 40 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 
kerneenergiindustrien i Fællesskabet. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for energi, kernekraft og forskning, som 
udpegede Ian Macdonald Campbell til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 30. november 
1989. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 272. plenarforsamling den 19. december 1989 
enstemmigt følgende udtalelse: 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder principielt 
ajourføringen af det vejledende kerneenergiprogram for 
1985, men betvivler, at dokumentet kommer på det rigtige 
tidspunkt. Nedenfor fremsættes en række bemærkninger. 
1. Indledende bemærkninger 
1.1. I henhold til Euratom-Traktatens artikel 40 skal 
Kommissionen regelmæssigt offentliggøre »programmer af 
vejledende karakter, især vedrørende målsætning for 
fremstilling af kerneenergi, og de investeringer af enhver 
art, som deres gennemførelse indebærer«. Det vejledende 
programs målsætning er derfor udelukkende at skabe en 
ramme for den fremtidige anvendelse af kerneenergi. 
1.2. Til dato er der blevet offentliggjort tre programmer, 
hvoraf det seneste er fra 1985 (l). Det fremlagte dokument 
består i en delvis ajourføring af 1985-programmets 
målsætninger og henstillinger vedrørende konstruktion og 
opførelse af kernekraftværker. 1.3. På baggrund af ulykken i Tjernobyl har holdningen 
til kernekraft ændret sig betydeligt, siden det vejledende 
program blev udarbejdet i 1984. En af ØSU's konklusioner 
i forbindelse med 1984-programmet var, at man burde 
»fremdrage betydningen af større politisk vilje i EF til at 
gennemføre programmer for de forskellige aspekter inden 
for kerneenergiindustrien« (2). 
1.4. Siden da har især bekymringen i offentligheden, 
som det bemærkes i Kommissionens dokument, »i flere 
medlemsstater haft en negativ indvirkning på udviklingen 
af kerneenergiprogrammer«. Nogle medlemsstater har 
udsat gennemførelsen af deres kerneenergiprogrammer, 
andre har begrænset eller helt standset opførelsen af 
kernekraftværker. 
1.5. Det må dog erindres, at kerneenergien ikke desto 
mindre tegnede sig for 34 % af Fællesskabets elproduktion 
i 1988 (mod ca. 22 % i 1983), selv om kun seks 
medlemsstater producerede elektricitet på grundlag af 
kernekraft (3). 
(!) Dok. KOM(85) 401 endelig udg. af 23. juli 1985. (2) CES 472/85 af 30. maj 1985, pkt. 4. 
(3) Se bilag 1 og 2 til KOM(89) 347. 
Nr. C 62/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 3. 90 
1.6. Det foreliggende kommissionsdokuraent tager 
hverken sigte på at behandle kerneenergiproduktionen — 
som vil blive genstand for en omfattende ajourføring i 1992 
— eller på at starte en politisk debat for eller imod 
kerneenergi, i lyset af navnlig miljøproblemerne. 
1.7. Det er heller ikke hensigten, at dokumentet skal 
tage spørgsmålet om nuklear sikkerhed op, hverken i 
relation til kernekraftværkernes drift, værkernes personale 
eller offentligheden. Sikkerhedsspørgsmålet er behandlet i 
en særskilt meddelelse fra Kommissionen vedrørende 
»Kernekraftværkers sikkerhed« [KOM(88) 788 endelig 
udg., februar 1989]. 
1.8. I den forbindelse vil ØSU gerne fremhæve den klare 
forskel, der er mellem konstruktionsstandarder på den ene 
side og de sikkerhedsprincipper og -kriterier, som er 
bestemmende for de nationale sikkerhedsmyndigheders 
godkendelse af kernekraftværker på den anden. Det bør 
dog også understreges, som det gøres i Kommissionens 
dokument, at der er en berøringsflade mellem fælles 
standarder og sikkerhedsaspekter, eftersom fabrikations-
specifikationer og -standarder skal godkendes af de 
nationale sikkerhedsmyndigheder. Konstruktionsstandar­
der skal rette sig efter forud fastlagte sikkerhedsstandarder. 
1.9. Målet med det foreliggende vejledende program er 
at revidere de kort- og langsigtede krav til kernekraftvær­
ker og at foreslå metoder, ved hjælp af hvilke man — i 
forbindelse med etableringen af det indre marked i 1992 — 
kan harmonisere konstruktions- og opførelsesspecifikatio-
nerne i Fællesskabet med henblik på at sænke produktions­
omkostningerne, standardisere konstruktionsmæssige sik­
kerhedskrav, forbedre konkurrencevilkårene på det be­
grænsede EF-marked samt sætte en stærk EF-industri i 
stand til at konkurrere på verdensmarkedet. 
1.10. Kommissionen mener, at efterspørgslen efter 
kernekraftværker fortsat vil ligge på det nuværende lave 
niveau de næste 15-20 år. Medmindre der udvikles nye 
former for energiproduktion, vil der derefter være behov 
for alle eksisterende energikilder, hvis efterspørgslen skal 
dækkes. Da de eksisterende kernekraftværkers levetid er 
omkring 40 år, vil det derfor blive nødvendigt at udskifte 
bestående anlæg. Det er imidlertid påkrævet, at der 
foreligger en fast udskiftningsplan 10-15 år forud for det 
tidspunkt, hvor eksisterende anlæg rent faktisk skal 
udskiftes. 
1.11. Desuden vil man inden for dette tidsspand 
formodentlig have nye kernekraftgenerationer til rådighed 
i form af avancerede trykvandsreaktorer (PWR) eller 
hurtigformeringsreaktorer (FBR). 2. Generelle bemærkninger 
2.1. ØSU har set nærmere på gældende koder og 
standarder i EF-landene (Frankrig, Det Forenede Kongeri­
ge, Forbundsrepublikken Tyskland), i De Forenede Stater 
og i Det Internationale Atomenergiagentur. Der findes 
forskellige standarder, og det vil utvivlsomt være nyttigt, 
om man kunne nå frem til en europæisk standard for 
avancerede trykvandsreaktorer og hurtigformeringsreak­
torer. 
2.2. Etablering af koder og standarder er en tids- og 
omkostningskrævende proces. I Kommissionens dokument 
synes man at have sat sig det mål, at harmoniseringen skal 
være gennemført samtidig med det indre marked i 1992. 
ØSU mener, at det vil tage længere tid at udarbejde 
dækkende fælles standarder, som kan accepteres af alle 
medlemsstater, og påpeger i øvrigt, at disse standarder bør 
tage sigte på de voksende krav efter år 2000. 
2.3. Det er sandsynligt, at der vil foreligge en mere 
specifik definition af disse krav, når Fællesskabets 
energimålsætninger for 1995 er blevet revideret. Denne 
revision, der skal finde sted i 1990, vil formodentlig på mere 
positiv vis skabe bevidsthed om behovet for harmonisering 
i årene 1990-2000. Dette er årsagen til, at ØSU betvivler 
nødvendigheden af, at man på nuværende tidspunkt 
foretager en delvis ajourføring af det vejledende kerneener­
giprogram, som jo efter planen skal revideres gennemgri­
bende i 1992. 
2.4. På trods af disse forbehold med hensyn til 
tidspunktet er ØSU i det store og hele enig i de analyser, der 
er foretaget i programmet, samt i konklusionerne, specielt 
hvad angår sikkerhed og fælles konstruktions- og opførel-
sesstandarder. Dermed har ØSU dog ikke foregrebet sin 
holdning til spørgsmålet omkring nuværende og fremtidige 
kerneenergiinvesteringer og kerneenergiprogrammer eller 
til kernekraftværkers driftssikkerhed. 
2.5. Ud fra den antagelse, at der vil vise sig et behov for 
at udskifte forældede atomkraftværker, vil det være 
fornuftigt, at Fællesskabet sætter alle sine tekniske og 
produktionsmæssige ressourcer ind på at tilvejebringe en 
mere effektiv konkurrence mellem europæiske entreprenø­
rer på et nukleart marked af begrænset størrelse for dermed 
at opnå den bedst mulige økonomiske rentabilitet gennem 
en harmonisering af de forskellige konstruktions- og 
bygningselementer både til avancerede trykvandsreaktorer 
og hurtigformeringsreaktorer og gennem etableringen af et 
europæisk enhedsmarked for leverancer og opførelse af 
anlæg. 
2.6. Ud over at give sin generelle tilslutning til 
programmets principper vil ØSU gerne fremsætte en række 
specifikke bemærkninger, som det finder relevante. 
12. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 62/9 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. I det vejledende kerneenergiprogram er hovedvæg­
ten lagt på større anlæg med avancerede trykvandsreakto-
rer og hurtigformeringsreaktorer. Man bør imidlertid ikke 
overse den fremtidige udvikling af nye reaktorkoncepter, 
specielt af en kommende generation af mindre anlæg, som 
der kunne være et marked for uden for EF. 
3.2. I en tid med lav efterspørgsel bør man overveje, 
hvordan man bedst anvender de knappe ressourcer til det 
meget omfattende arbejde, en harmonisering kræver. En 
koncentreret indsats må orienteres imod det næste 
århundredes krav og bør ikke nødvendigvis afstemmes 
efter køreplanen for det indre marked i 1993. 
3.3. Selv om det accepteres, at det vejledende kerneener­
giprogram tager form af et »notat« og ikke en gennemførel­
sesplan, ville det have været gavnligt, hvis der havde været 
en diskussion af de foranstaltninger og resultater, som 
tidligere programmer har ført til, idet man hermed ville 
have haft et solidt referencegrundlag for det vejledende 
kerneenergiprogram fra 1989. 
3.4. Det antages, at standardisering kan opnås gennem 
brede drøftelser. Der findes ingen central myndighed, som 
pålægger standarder. Det er derfor afgørende vigtigt, at alle 
kompetente myndigheder repræsenteres under CEN/ 
CENELEC's drøftelser, og at standarderne ikke dikteres 
ensidigt af magtfulde kommercielle interesser inden for 
industrien. 
3.5. Det er et generelt problem, at selv om man 
tilstræber en harmonisering inden for Fællesskabet, bør 
innovation, baseret på forskning og afprøvning gennemført 
af myndigheder forskellige steder i verden, ikke hæmmes af 
usmidig standardisering. Der må være mulighed for at 
modificere standarder i takt med de videnskabelige 
fremskridt, således at der kan drages nytte af disse. 
3.6. Det vejledende kerneenergiprogram omfatter ikke 
inddragelse af Det Fælles Forskningscenter, selv om dette 
spiller en stor rolle i forbindelse med nuklear sikkerhed og 
standardforberedende forskning. Selv om det erkendes, at 
opgaven hovedsageligt består i at harmonisere mangfoldige 
eksisterende standarder, bør man i fuldt omfang inddrage 
FFC som en uvildig og uafhængig teknisk ekspert. I den 
forbindelse henvises til ØSU's bemærkninger i udtalelsen 
Bruxelles, den 19. december 1989 om »Forslag til Rådets afgørelse om et rammeprogram for 
EF's indsats inden for forskning og teknologisk udvikling 
(1990-1994)« 0). 
3.7. En af konklusionerne i ØSU's udtalelse om det 
vejledende kerneenergiprogram fra 1984 vedrørte nedluk­
ning af kernekraftværker, oplagring, oparbejdning og 
bortskaffelse af radioaktivt affald. Disse vigtige områder er 
slet ikke nævnt i det foreliggende dokument. Selv om det 
erkendes, at der foreligger specifikke forskningsprogram­
mer på disse områder, mener ØSU, at en konstruktions-
harmonisering på alle disse områder bør indgå i ethvert 
bredt anlagt vejledende kerneenergiprogram. 
3.8. I en række af sine udtalelser og rapporter fra de 
senere år har ØSU efterlyst oprettelsen af en omfattende 
offentlig informationstjeneste, der kan oplyse om alle 
kerneenergiens aspekter. Desværre kommer man ikke for 
alvor ind på en sådan tjeneste i det vejledende kerneenergi­
program fra 1989. Hvad enten fremtidig anvendelse af 
kerneenergi er en nødvendighed og politisk acceptabel eller 
ej, står det fast, at den nuværende generation af kernekraft­
værker vil være i drift mange år fremover, og at der stadig i 
et vist omfang vil blive opført anlæg både i og uden for 
Fællesskabet. Det er vigtigt, at offentligheden informeres af 
ansvarlige myndigheder om den nuværende og fremtidige 
situation i denne industri, så den ikke er henvist til mindre 
velinformerede og eventuelt forudindtagede kilder. Hvor­
dan fremtiden end tegner sig for kerneenergien, er den 
afhængig af opbakning fra en velinformeret offentlighed. 
4. Konklusioner 
4.1. ØSU har udtrykt tvivl om det betimelige i at 
fremlægge dokumentet på dette tidspunkt. Med dette 
forbehold kan ØSU i store træk godkende denne delvise 
ajourføring af det vejledende kerneenergiprogram for 
Fællesskabet — som en midtvejs-hensigtserklæring. 
4.2. ØSU ser frem til revisionen i 1990 af Fællesskabets 
energimålsætninger for 1995 og en yderligere, gennemgri­
bende ajourføring af det vejledende kerneenergiprogram i 
1992. 
(!) CES 1250/89 af 15. november 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg