DA Den Europæiske Unions Tidende C 255/66

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om et nyt partnerskab til modernisering af universiteterne: EU-forummet for dialogen mellem universiteterne og erhvervslivet«

KOM(2009) 158 endelig

(2010/C 255/12)

Ordfører: Brendan BURNS

Kommissionen besluttede den 2. april 2009 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om et nyt partnerskab til modernisering af universiteterne: EU-forummet for dialogen mellem universiteterne og erhvervslivet

KOM(2009) 158 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's faglige sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Brendan Burns til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. oktober 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 458. plenarforsamling den 16. og 17. december 2009, mødet den 17. december 2009, med 60 stemmer for, 12 imod og 11 hverken for eller imod, følgende udtalelse:

1. Anbefalinger

1.1 EØSU finder, at brugen af »universiteter« i betydningen alle institutioner, der tilbyder videreuddannelse, uanset deres betegnelse og status i medlemsstaterne er forvirrende. For at partnerskaber mellem højere læreanstalter og erhvervslivet kan fremmes, bør det imidlertid gøres klart, hvilke områder der lægger op til sådanne partnerskaber, og det bør være op til de to parter at afgøre, hvordan partnerskabet skal være til gensidig gavn. EØSU foreslår derfor at anvende den mere generelle term »højere læreanstalter« og følgelig anvende den i navnet på forummet.

1.2 Kommissionens meddelelse og EU-forummet for dialogen mellem universiteterne/de højere læreanstalter og erhvervslivet bør koncentrere sig om målrettet samarbejde og handling. Dette bør undersøges ordentligt på forhånd, navnlig i lyset af den nuværende krise og usikkerheden om, hvorvidt virksomhederne er i stand til at investere direkte i de fremtidige kandidater (med en mere langsigtet vision). Forummet bør anvendes til at indkredse de samfundsmæssige interesser på lang sigt, når det gælder uddannelse og arbejdsmarkedets udvikling.

1.3 Der bør i den forbindelse iværksættes høringer med arbejdsmarkedets parter og civilsamfundets repræsentanter. Dialogen med erhvervslivet og oprettelsen af forummet skal give mening og ikke blot være en mekanisme, som ikke gør meget andet end at skaffe flere penge til universiteternes aktuelle aktiviteter. Denne dialog og dette forum må ikke blive et instrument, der giver virksomhederne mulighed for at dominere højere læreanstalter.

1.4 EØSU ønsker at fremme et mere ligeværdigt partnerskab mellem universiteter og erhvervslivet, hvor begge er motiveret til at blive »drivkræfter« for forandring, og begge yder værdifulde bidrag, anerkender hinandens forskellige mål og samfundsmæssige opgaver og samtidig finder og anvender de områder og berøringspunkter, der kan resultere i et samarbejde (1).

1.5 Livslang læring – Der bør foretages empiriske undersøgelser for at klarlægge, hvilke opgaver der udføres i virksomhederne, og hvilke resultater der søges opnået, inden forummet udformer målsætninger for erhvervsuddannelse.

1.6 Virksomhederne må påtage sig ansvaret for at fastlægge resultater for det, der udføres, eller det, der skal udføres på arbejdspladsen, under hensyntagen til medarbejdernes behov for livslang læring.

1.7 Adgang til programmer for livslang læring må ikke være afhængig af tidligere akademiske resultater eller opnåelsen af bestemte kvalifikationer. Udgangspunktet for livslang læring må være de praktiske behov hos den ansatte og arbejdspladsen. Al uddannelse på arbejdspladsen bør være resultatbaseret. Opnåelse af kvalifikationer bør ikke være hovedformålet med livslang læring.

1.8 Intet kan erstatte praktiske erfaringer i erhvervslivet. Forummet bør derfor beskæftige sig med forslag til, hvordan akademikere kan erhverve kvalificerende praktiske erfaringer med såvel store som små virksomheder. Der findes allerede mange erfaringer på området, og eksempler på god praksis bør undersøges nærmere.

1.9 SMV'er og mikrovirksomheder bør tilskyndes til at deltage mere aktivt i forummet.

1.10 I forbindelse med forummets arbejde bør der anvendes en mere praktisk definition af SMV'er. Vi foreslår

Virksomhedskategori Antal medarbejdere Mellemstor <100 Lille <20 Mikro <5

2. Baggrundsoversigt

2.1 Uddannelse er blevet udpeget som en af de væsentligste faktorer for opnåelse af Lissabonstrategiens overordnede mål. Hvis det europæiske samfund skal overleve og konkurrere i den nye globale økonomi, skal iværksættermentaliteten hos borgerne styrkes. Til opnåelse af dette mål skal der sættes gang i en modernisering af uddannelsessystemerne, og universiteternes og virksomhedernes rolle som en vigtig drivkraft i den proces må anerkendes.

2.2 Der findes allerede partnerskaber mellem store multinationale selskaber og universiteter, forskningsorganisationer og virksomheder. De fælles teknologiinitiativer, de europæiske teknologiplatforme, ekspertiseklynger og det nyoprettede Europæiske Institut for Innovation og Teknologi er gode eksempler på nye former for samarbejde og partnerskab. Desværre er lignende forbindelser mellem højere læreanstalter og mikrovirksomheder og SMV'er ikke tilstrækkeligt udbygget.

2.3 Der skal forskes i nye områder for at øge kendskabet til den universitetsverden, der er i stadig udvikling, og akademikernes rolle. Samtidig med at universiteter er blevet gjort centrale for opbygningen af et europæisk vidensamfund, har nylige undersøgelser vist, at i takt med at vi forventer os mere af universiteterne, står de over for krav, som er svære at forene: De forventes at satse mere på forskning, at være konkurrencedygtige og omkostningseffektive, samtidig med at de skal yde mere personlig undervisning til flere studerende og opretholde høje akademiske standarder. Deres opgave aftegner sig således ikke klart, og universiteterne risikerer at miste deres rolle i udviklingen og formidlingen af viden (2).

2.4 I meddelelsen om modernisering af den videregående uddannelse fra maj 2006 (3) anførtes det, at erhvervslivet kan bidrage på tre områder:

— Forvaltning: virksomhedsmodeller kan overføres til universitetsverdenen.

— Finansiering: Virksomheder kan potentielt være med til at finansiere såvel undervisning som forskning.

— Læseplaner: De studerende skal modtage en uddannelse, der forbereder dem på det aktuelle og fremtidige arbejdsmarked. Virksomheder må inddrages i denne proces og skal tilbyde praktikpladser, der vil gøre overgangen mellem studie og arbejde lettere for de studerende. Virksomhederne må også tilskyndes til at frigøre deres medarbejdere til videreuddannelse og opdatering af færdigheder gennem hele arbejdslivet.

2.5 I 2008 etablerede Kommissionen forummet mellem universiteter og erhvervslivet, som fremmer samarbejdet mellem universiteter og virksomheder med det mål at hjælpe universiteterne til at blive i stand til bedre og hurtigere at opfylde markedets behov og oprette partnerskaber til udnyttelse af videnskabelig og teknologisk viden.

2.6 Deltagerne i forummet var videregående uddannelsesinstitutioner, virksomheder, erhvervssammenslutninger, mellemled og offentlige myndigheder. Det åbnede mulighed for drøftelser om udveksling af eksempler på god praksis, fælles problemer, og satte deltagerne i stand til at arbejde sammen om mulige løsninger.

3. Resumé af Kommissionens forslag

3.1 Kommissionen erkender, at der er behov for et bedre samarbejde mellem universiteter og erhvervslivet. Der er derfor brug for foranstaltninger, som hjælper medlemsstaterne i deres bestræbelser på at modernisere de videregående uddannelsessystemer.

3.2 Formålet med meddelelsen er at:

— gøre status over erfaringerne fra forummets første år og andre relevante aktiviteter på EU-niveau om udfordringerne og hindringerne for et samarbejde mellem universiteter og erhvervsliv. Et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene uddyber dette aspekt af arbejdet nærmere;

— stille forslag om, hvordan forummets arbejde skal forme sig fremover;

— skitsere konkrete opfølgende foranstaltninger, der skal styrke samarbejdet mellem universiteterne og erhvervslivet.

3.3 De væsentligste konklusioner i rapporten, som vil udgøre udgangspunktet for forummets arbejde, er følgende:

— udviklingen af en iværksætterkultur på universiteterne kræver gennemgribende ændringer i universiteternes forvaltning og ledelse;

— uddannelsen af iværksættere skal være bred og åben for alle interesserede studerende i alle akademiske discipliner;

— universiteterne bør inddrage iværksættere og erhvervsfolk i undervisningen i iværksætterkultur;

— professorer og lærere bør have adgang til uddannelse i undervisning i iværksætterkultur og kontakt til erhvervslivet;

— universiteter og offentlige forskningsorganisationer bør have en klar langsigtet strategi for forvaltningen af intellektuelle ejendomsrettigheder;

— SMV'ers særlige udfordringer, hvis de indgår partnerskaber med universiteter, skal tages op;

— livslang læring skal fuldt ud integreres i universiteternes opgaver og strategier;

— ajourføring/opgradering af færdigheder skal værdsættes og anerkendes på arbejdsmarkedet og af arbejdsgiverne;

— livslang læring skal udvikles i partnerskab med virksomheder – universiteterne kan ikke på egen hånd udforme og formidle uddannelse;

— nationale og regionale rammebetingelser skal skabe et positivt miljø, hvor universiteter kan indgå i samarbejde med erhvervslivet;

— samarbejdet mellem universiteter og erhvervsliv skal indgå i institutionelle strategier; lederskab og effektiv forvaltning af menneskelige ressourcer er afgørende for gennemførelsen.

3.4 For at fremme debatten om de ovennævnte mål har Kommissionen planer om at skabe mere stabile rammer for EU-forummet for dialogen mellem universiteterne og erhvervslivet med plenarmøder og tematiske seminarer. Det anbefales at åbne et netsted. Kommissionen sigter også mod at tilskynde nationale og regionale myndigheder og bidragsydere fra tredjelande til at deltage.

3.5 Med udgangspunkt i forummets resultater har Kommissionen planer om at udforske nye former for strukturerede partnerskaber mellem universiteter og erhvervsliv, særligt SMV'er, og se nærmere på, hvordan disse partnerskaber kan støttes gennem eksisterende EU-programmer. Kommissionen vil også undersøge, om dialogen med erhvervslivet kan udvides til andre sektorer inden for uddannelse og undervisning.

4. EØSU's generelle bemærkninger

4.1 EØSU hilser Kommissionens indsats for at forbedre forbindelserne mellem de højere læreanstalter og erhvervslivet velkommen. Imidlertid er vi betænkelige ved, at meddelelsens indhold ikke er meget mere end en gentagelse af den kritik, der er redegjort for i nærmere detaljer i tidligere dokumenter, og at konklusionen er den samme som tidligere, nemlig at »vi har et problem, som der skal gøres noget ved«. Udvalget er dog betænkelig ved, at på de områder, hvor Kommissionen foreslår foranstaltninger til forbedring af samarbejdet mellem højere læreanstalter og virksomheder, drejer det sig kun om forenkling set fra den ene side som f.eks. »universiteterne bør anvende samme ledelsesstrukturer som virksomhederne, fremme den direkte inddragelse af aktører med praktisk erfaring i deres aktiviteter og udbyde iværksætterkurser osv.« (se punkt 3.3).

4.2 EØSU er bekymret for, at meddelelsen anlægger en alt for akademisk tilgang, og at anbefalingerne er for vage og giver mulighed for fortolkning. Brugen af »universiteter« i betydningen alle institutioner, der tilbyder videreuddannelse, uanset deres betegnelse og status i medlemsstaterne er forvirrende. De forskellige institutioner for videreuddannelse har forskelligt at tilbyde erhvervslivet. Institutioner, der er specialiseret i kompetencebaseret uddannelse, tilbyder således andre produkter end de institutioner, hvor fokus er på videnbaseret uddannelse. F.eks. har de klassiske universiteter, der domineres af humaniora, samfundsvidenskab og grundforskning, den primære funktion at tilvejebringe viden og sikre den kulturelle kontinuitet.

4.3 De fleste arbejdsgivere forstår den traditionelle opdeling mellem universiteter og andre former for videreuddannelse. De forventer, at universiteter uddanner studerende til at dimittere med en indgående forståelse af deres fag. De ser universitetsgrader mere som en indikation af potentiale end som bevis på kompetencer, hvorimod de forventer, at kvalifikationer erhvervet gennem videre- og erhvervsuddannelse er tegn på kompetence til at udføre nogle opgaver. Meddelelsen og det underliggende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene er ikke med til at skabe klarhed over disse forhold.

4.4 EØSU er bekendt med problemerne forbundet med den såkaldte virksomhedsgørelse af universiteter. Vi mener ikke, at en kopiering af de uddannelsesmetoder og -procedurer, der anvendes i USA, vil fungere i Europa. Europæiske universiteter må finde frem til en ny form for samarbejde med erhvervslivet og forbedre de tjenester, kvalifikationer og resultater, de tilbyder, hvis det ikke skal gå ud over deres grundlæggende forskningskapacitet, der er altafgørende for, at EU kan klare sig i den globale konkurrence.

4.5 Under de nuværende økonomiske betingelser må alle Europas højere læreanstalter søge at blive mere »kundeorienterede« og mere bevidste om deres omkostninger/fordele for samfundet. Forummet mellem universiteter og erhvervslivet bør være den ideelle partner til at hjælpe de højere læreanstalter med at finde sig til rette i denne nye rolle. Det er dog nødvendigt at definere »kunde« set med samfundets, arbejdsgivernes og den enkelte studerendes øjne.

4.6 Disse ændrede prioriteter vil have økonomiske konsekvenser for universiteterne. Hvor stor indflydelse markedet må have på fastlæggelsen af de akademiske prioriteter er helt væsentlig og skal overvejes nøje. Hvis der udelukkende fokuseres på konkurrenceevne og erhvervslivet som absolutte mål, kan en af konsekvenserne være, at læseplaner og forskningsområder indsnævres. Denne tendens kommer til udtryk i tilbagegangen for de klassiske discipliner, som er mærkbar overalt. Denne udvikling (4) er ikke begrænset til humaniora, men forekommer også inden for de klassiske videnskabelige discipliner som kemi, fysik og matematik og inden for økonomi og samfundsvidenskabelige fag.

4.7 Kommissionen anfører i meddelelsen, at det væsentligste formål med at fremkomme med anbefalinger er, at de europæiske universiteter skal »blive afgørende drivkræfter i forbindelse med EU's ambition om at blive verdens førende videnbaserede økonomi og samfund«. Dette kan synes at være en meget prisværdig målsætning, men det er ikke desto mindre betænkeligt, at det alene er universiteter, der er blevet peget på som »drivkræfter«. EØSU ville foretrække et ligeværdigt partnerskab mellem virksomheder og universiteter, hvor begge erkender egne styrker og svagheder, og hvor begge på lige fod er med til at igangsætte ændringer, således at virksomhederne stiller deres praktiske erfaringer og viden om markedet til rådighed, og universiteterne bidrager med intellektuelt input og støtte. EØSU gør dog samtidig opmærksom på, at mange andre faktorer og ikke kun erhvervslivet og de højere læreanstalter er »drivkraften« bag denne europæiske ambition. Der bør tages højde for denne ambition i en række europæiske og nationale politikker, og navnlig i forbindelse med samfundets støtte til uddannelse og bekæmpelse af arbejdsløshed.

4.8 EØSU erkender, at det, der læres, skal føre til beskæftigelsesegnethed, og glæder sig over arbejdsdokumentets omtale af resultater (»outcomes« (5.2/5.2.3/5.5.5)), men finder fortsat, at dette ikke kan være universiteternes eneste rolle. Vi er dog bekymrede for, hvordan disse resultater vil blive defineret, hvem der skal definere dem, og hvordan erhvervsuddannelse og –kvalifikationer vil kunne indpasses i en endelig model for universitetsuddannelse og -kvalifikationer og erhvervsuddannelse og -kvalifikationer. Vi mener, at definitionen af disse resultater er afgørende for at kunne afpasse uddannelseskvalifikationer og arbejdsgivernes behov efter hinanden, særligt i forhold til SMV'er og mikrovirksomheder. Det skal dog samtidig bemærkes, at det - i betragtning af, hvor lang tid det tager at gennemføre en uddannelse, og de foranderlige, uensartede europæiske arbejdsmarkeder - vil være vanskeligt at sikre sammenhæng mellem uddannelse og beskæftigelse i erhvervslivet. Hvad angår erhvervsrelaterede fagområder, må universiteterne tage højde for de aktuelle krav, som et erhvervsliv i forandring stiller til studerende og kandidater, ved at formidle relevante teoretiske kundskaber.

4.9 Livslang læring er vigtig for virksomhederne og borgerne, men meddelelsen nævner ikke problemet med lige adgang. Dette er et alvorligt problem særligt for de borgere, som ikke har en universitetsuddannelse. Det er klart, at uden specifikke anbefalinger vil dem, der allerede har en universitetsgrad, få mere hjælp og videreuddannelse, mens det for dem, der ikke har en universitetsuddannelse, ikke vil være muligt at få adgang til universiteter eller følge universitetskurser inden for livslang læring.

4.10 Forslagene synes at lægge op til, at Kommissionen vil kunne specificere de områder, hvor der er mangel på kvalificeret arbejdskraft ved blot at holde møder med arbejdsgivere og universitetsfolk. Det forekommer ironisk, at man på den ene side presser på for mere videnskabelig forskning og på den anden side undlader at anbefale brug af videnskabelige metoder til fastlæggelse af præcis hvor, der er mangel på kvalificeret arbejdskraft og bane vej for, at der kan tilrettelægges den uddannelse og erhvervsuddannelse, der er nødvendig for at afhjælpe denne mangel. Hvis der i samarbejde med virksomhederne etableres institutioner (f.eks. foreninger) på universiteterne kan det ud fra et praktisk udgangspunkt fastlægges, hvilke kvalifikationer kandidaterne skal have for bedre at leve op til erhvervslivets krav. Derudover kan disse institutioner styrke formidlingen af kandidater til virksomhederne

4.11 Denne mangel på dokumentation er særlig vigtig i forhold til livslang læring. Der bør foretages empiriske undersøgelser for at klarlægge, hvilke opgaver der udføres i virksomhederne, og hvilke opgaver der skal udføres. Herefter bør uddannelse og eventuelle efterfølgende kvalifikationer indrettes efter de resultater, der ønskes opnået. Eftersom der er praktiske aspekter forbundet med at definere disse erhvervsresultater, er det vigtigt, at virksomhederne er med til at udforme og definere disse målsætninger. Det er afgørende, at de berørte parter informeres. Hvis det f.eks. vides, at en sektor har et stort behov for arbejdskraft, som f.eks. søfartssektoren, bør potentielle »studerende« oplyses om de (nationale eller europæiske) universiteter, der udbyder uddannelser inden for dette område, hvor jobbene er meget forskellige og – i nogle tilfælde – højt kvalificerede.

4.12 I Kommissionens meddelelse (punkt 2) anføres det, at »Samarbejdet mellem universiteterne og erhvervslivet involverer to miljøer med markante forskelle i kultur, værdier og opgaver«. Derefter redegøres der nærmere for, hvordan der er blevet etableret partnerskaber mellem disse to verdener, og det erkendes, at »samarbejdsniveauet er meget uens inden for de forskellige lande, universiteter og akademiske discipliner. Endvidere er det begrænset, i hvilket omfang samarbejdet har haft indvirkning på forvaltning og organisationskultur i de to berørte sektorer. Det er kun få universiteter, der på institutionsplan har en strategi for samarbejde med erhvervslivet; dem, der har, er koncentreret i et mindre antal medlemsstater.«

4.13 Dette udsagn sammenfatter et af de væsentligste problemer for samarbejdet mellem universiteter og erhvervslivet, nemlig at mange traditionelle universiteter gør meget lidt eller slet intet for at forstå virksomhedernes kultur, værdier og drivkraft, og mener, at enhver ændring i opfattelsen skal komme fra erhvervslivets side og ikke fra universiteternes. Et egentligt samarbejde kræver, at erhvervslivets repræsentanter tager højde for universiteternes specifikke funktion og deres anderledes ansvar over for samfundet tillige med den kendsgerning, at de højere læreanstalters gunstige bidrag til virksomhederne navnlig opnås ad indirekte veje. Før dette problem er løst, vil anbefalinger vedrørende samarbejdet mellem universiteter og erhvervslivet sandsynligvis ikke være til stor nytte.

4.14 Udsagnet retter også fokus mod det problem, at samarbejdet aktuelt er bygget op omkring samarbejde mellem universiteter og store, ofte multinationale selskaber, der kan fremvise resultater på det sociale såvel som det økonomiske område. Dette rejser spørgsmålet om, hvordan SMV'er og mikrovirksomheder kan gøre sig håb om at påvirke universiteterne, når de store selskaber gennem tiden har haft så lille indflydelse? Der sigtes til dette problem i punkt 3.3: »SMV'ers særlige udfordringer, hvis de indgår partnerskaber med universiteter, skal tages op«. Men der stilles ingen praktiske forslag til, hvad udfordringerne og løsningerne kunne være.

4.15 Intet sted i dokumentet er der en klar definition af SMV'er. Udtrykket anvendes ni gange i meddelelsen, ti gange i konsekvensanalysen og 76 gange i arbejdsdokumentet, men Kommissionens dokumenter efterlader det overordnede indtryk, at betegnelsen ikke gælder for små virksomheder, men derimod virksomheder med flere end 200 ansatte og en omsætning på mere end 10 mio. EUR. Den eksisterende definition af SMV'er, som anvendes af Kommissionen, er:

Virksomhedskategori Antal medarbejdere Årlig omsætning Årlig samlet balancesum Mellemstor < 250 € 50 mio. eller € 43 mio. Lille < 50 € 10 mio. eller € 10 mio. Mikro < 10 € 2 mio. eller € 2 mio.

Denne definition er ikke meget værd for højere læreanstalter eller forummet, som søger at finde frem til SMV'er, særligt ikke hvis de anvender de årlige omsætningstal. Vi mener, at anvendelsen af den aktuelle definition af SMV'er er en hindring for at finde frem til partnere i erhvervslivet. En enklere definition af SMV'er, som afspejler virkeligheden, ville således være at foretrække.

4.16 Henvisningen til »fremme af iværksætterånd« i hele uddannelsessystemet bør analyseres nøje og illustreres med konkrete eksempler. Vi er nemlig ikke sikre på, at forummet er det rette regi til en diskussion af denne meget vidtspændende problemstilling. Børn skal udvikle deres kreative evner og andre talenter, som de vil kunne anvende i et fremtidigt job, og voksne skal udvise iværksætterånd på arbejdsmarkedet (navnlig hvad angår livslang læring), men der er tale om to forskellige problemstillinger.

4.17 Erhvervslivet er bekymret for, at iværksættervirksomhed er blevet en ny kæphest for videregående uddannelse. Der er en rolle for universiteter i fremme og udvikling af en stærkere iværksættermentalitet, men på det seneste er dette blevet udvidet til også at omfatte uddannelse af folk til at blive iværksættere. Det Verdensøkonomiske Forum (Uddannelse af den næste bølge af iværksættere april 2009) anfører, at »Det meste af, hvad I hører om iværksættervirksomhed, er forkert. Det er ikke magi, det er ikke mystisk, og det har intet med gener at gøre. Det er et fag, og som alle andre fag, kan det læres«. Vi mener, at der er et grundlæggende problem med dette seneste skred på nogle universiteter. Universiteter kan lære folk at udføre virksomhedsrelaterede opgaver som revision, markedsføring og ledelse, men ingen, ikke engang professorer på universiteter, kan lære folk, hvordan man vurderer og løber økonomiske og personlige risici, som alt for ofte ligger uden for fornuftens logik.

4.18 EØSU henviser til sin udtalelse om »Partnerskab mellem uddannelsesinstitutioner og erhvervslivet« (5), hvori udvalget ligeledes gør sig en række overvejelser om denne problemstilling.

5. Bemærkninger til Kommissionens arbejdsdokument

5.1 EØSU mener ikke, at det arbejdsdokument, der henvises til i meddelelsen (punkt 2), tilføjer noget særligt til det, der anføres i hovedmeddelelsen. Arbejdsdokumentet skaber snarere forvirring ved at drage slutninger, som kun i ringe grad eller slet ikke underbygger konklusionerne.

5.2 Arbejdsdokumentet anlægger helt klart universiteternes synsvinkel på, hvordan universiteter kan drage fordel af at indgå i samarbejde med erhvervslivet. Dette giver anledning til bekymring, da der ikke tegnes et afbalanceret billede af, hvad forummet bør beskæftige sig med. Afgrænsningen mellem universiteter, institutioner for videreuddannelse og andre uddannelsesorganer er desuden ekstremt vag, og det er ikke klart, om det foreslås, at alle universiteter bør gøres til uddannelsesinstitutioner, eller om alle uddannelsesinstitutioner bør gøres til universiteter.

5.3 EØSU mener, at Kommissionen med arbejdsdokumentet har forspildt en mulighed, og at dokumentet ikke tilbyder et bredere erhvervsmæssigt perspektiv eller skaber opmærksom om de specifikke problemer for SMV'er.

Bruxelles, den 17. december 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Jf. EØSU's om »Universiteter til Europa«, ordfører Joost van Iersel (EUT C 128 af 18.5.2010, s. 48) og om »Samarbejde og overførsel af viden«, ordfører: Gerd Wolf (EUT C 218 af 11.9.2009).

(2) European Science Foundation (ESF). 2008. »Higher Education Looking Forward: An Agenda for Future Research« af John Brennan, Jürgen Enders, Christine Musselin, Ulrich Teichler og Jussi Välimaa.

(3) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet »Virkeliggørelse af universiteternes moderniseringsdagsorden for uddannelse, forskning og innovation« af 10.5.2006 (KOM(2006) 208 endelig).

(4) Wilshire, Bruce. 1990. The Moral Collapse of the University: Professionalism, Purity and Alienation, Albany: State University of New York Press; Readings, Bill. 1996. The University in Ruins. Cambridge, Harvard University Press.

(5) EØSU's, ordfører: Henri Malosse (EUT C 228 af 22.9.2009, s. 9).