Ændret forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til befolkningspolitik og -programmer i udviklingslandene (1) (96/C 323/06) KOM(96) 433 endelig udg. - 95/0166(SYN)

(Forelagt af Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 189 A, stk. 2, den 4. september 1996)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

i samarbejde med Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

De fleste udviklingslandes muligheder for at virkeliggøre deres økonomiske og sociale udvikling hæmmes af en række faktorer, herunder den kraftige befolkningstilvækst; der er i disse lande vedtaget nationale programmer for fødselsspredning;

der blev på verdenskonferencen i 1994 i Cairo om befolkning og udvikling vedtaget en særlig handlingsplan;

ved resolutionerne af 11. november 1986 om befolkning og udvikling og 18. november 1992 om familieplanlægning i udviklingslandenes befolkningspolitik erkendte Rådet, at det var nødvendigt hurtigt at imødekomme det udækkede behov for familieplanlægningsydelser, og understregede samtidig nødvendigheden af at hjælpe udviklingslandene med at iværksætte samlede befolkningsprogrammer under hensyntagen til de forskellige faktorer, der øver indflydelse på styringen af frugtbarheden;

det blev på Europa-Parlamentets høring den 25. november 1993 påvist, at forbindelserne mellem demografi og udvikling er overordentlig komplekse, og at en behersket befolkningstilvækst kan fremme den økonomiske udvikling, men at den meget kraftige befolkningstilvækst, der er registreret i en række udviklingslande, ikke gør det muligt at dække de deraf følgende behov og sikre ligevægtige udviklingsperspektiver, navnlig på miljøområdet;

på baggrund af den stadig mere udtalte globalisering af samhandelen er befolkningsspørgsmålene et af de vigtigste elementer, der øver indflydelse på den indbyrdes afhængighed i verden;

en række udviklingslande befinder sig nu i en demografisk omstillingsfase kendetegnet af en mærkbar nedsættelse af frugtbarheden, hvilket afspejler en adfærdsændring, som fremmer bestræbelserne for at formindske familiens størrelse;

med hensyn til frugtbarhed er mænds og kvinders individuelle valgfrihed et anliggende, der har den allerstørste betydning for fremskridtet og udviklingen;

Fællesskabet har siden 1990 ved punkt- og pilotaktioner deltaget i finansieringen af projekter, der svarer til disse målsætninger, og i overensstemmelse med den handlingsplan, som blev vedtaget på den internationale konference i Cairo om befolkning og udvikling, bør Fællesskabet øge sin særlige samarbejdsindsats på dette område;

Fællesskabet fremmer individets ret til at vælge, hvor mange børn det ønsker at få, og med hvilke mellemrum fødslerne skal finde sted, og fordømmer enhver krænkelse af menneskerettighederne i form af tvungen abort eller sterilisering, barnemord og udstødelse, efterladelse og mishandling af uønskede børn som middel til at kontrollere befolkningstilvæksten;

Det Europæiske Fællesskab har forpligtet sig til at følge Cairo-konferencen op i form af bl.a. øget finansiel støtte til befolkningsprogrammer i udviklingslandene;

ved iværksættelsen af samarbejdet er det nødvendigt strengt at overholde den på Cairo-konferencen vedtagne beslutning om, at der under ingen omstændigheder må anspores til abort som metode til familieplanlægning;

det bør gøres muligt for modtagerlandene at indføre afbalancerede befolkningspolitikker, der er forenelige med en bæredygtig udvikling, og at udvikle strategier, der tager sigte på øget bestemmelsesret til kvinder og lighed mellem kønnene, idet disse faktorer har afgørende betydning for familieplanlægningen, ved hjælp af aktioner på de forskellige sociale, økonomiske og kulturelle områder og især nøgleområderne sundhed og uddannelse;

hvis befolkningspolitikken virkelig skal være effektiv, skal den indpasses i en bredere ramme, som omfatter foranstaltninger til bekæmpelse af fattigdommen og truslerne mod miljøet;

en ny indsats i den henseende vil kun være effektiv, hvis den finder sted sideløbende med en bæredygtig økonomisk og social udvikling, som gør en harmonisk og gradvis indpasning af udviklingslandene i verdensøkonomien mulig;

de ikke-statslige organisationer spiller en afgørende rolle for sundheds-, uddannelses- og planlægningspolitikkens succes, bl.a. blandt kvinderne og de unge;

dette program skal finansieres over Fællesskabets budget i form af gavebistand;

der bør fastlægges nærmere bestemmelser og forvaltningsregler for denne form for samarbejde -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Fællesskabet iværksætter et samarbejde til støtte for befolkningsprogrammer og -politikker i udviklingslandene.

Artikel 1a

Befolkningsdimensionen vil gradvis blive optaget i de forskellige aspekter ved Fællesskabets politik for udviklingssamarbejde.

Artikel 2

1. I de aktioner, der finansieres som led i det i artikel 1 omhandlede samarbejde, tages der hensyn til følgende højtprioriterede målsætninger:

- at gøre det muligt for kvinder og mænd på basis af den fornødne viden selv at vælge, hvor mange børn de ønsker at få, og med hvilke mellemrum fødslerne skal finde sted

- at bidrage til, specielt for kvindernes og de unges vedkommende, at skabe sociokulturelle, økonomiske og uddannelsesmæssige forhold, der fuldt ud sætter dem i stand til at træffe dette valg, bl.a. ved at fordømme og bekæmpe alle former for seksuel vold og mishandling, som krænker deres værdighed og sundhed

- at bidrage til udvikling eller reform af sundhedssystemerne for at forbedre adgangen til og kvaliteten af ydelserne inden for genetisk sundhed og dermed betydeligt mindske sundhedsrisiciene for kvinder og børn.

2. Fællesskabsbistanden kan ydes til projekter, der omfatter aktiviteter på følgende områder:

- støtte til etablering og udvikling af tjenester for genetisk sundhed og familieplanlægningstjenester inden for rammerne af en politik iværksat af regeringer, internationale organisationer og ikke-statslige organisationer (NGO'er), idet der lægges særlig vægt på grupper, hvor denne problematik gør sig stærkere gældende, eksempelvis de unge

- støtte til indsatsen på områderne uddannelse af kvinder og sundhed, herunder til planlægning, gennemførelse og finansiering af sådanne politikker

- forbedring af ydelserne inden for genetisk sundhed, for så vidt angår risikofrit moderskab, perinatal pleje, familieplanlægning samt forebyggelse og behandling af seksuelt overførte sygdomme, herunder AIDS, i form af infrastrukturer, udstyr, forsyninger eller uddannelse

- støtte til oplysnings-, uddannelses- og bevidstgørelseskampagner med henblik på bl.a. at øge forståelsen for, hvilke fordele fremskyndelsen af den demografiske omstilling vil indebære for samfundet som helhed

- udvikling af samfundsorganiseringen, den private organisationssektor, lokale NGO'er og Syd/Syd- samarbejdet med henblik på gennemførelse af programmer, udveksling af erfaringer og støtte til samarbejdsnet for partnerne

- familiepolitik, herunder oplysninger om pålidelige og lovlige svangerskabsforebyggende midler.

Artikel 3

Bistandsmodtagerne og samarbejdspartnerne omfatter ikke blot stater og regioner, men også decentrale enheder, regionale organisationer, offentlige institutioner, traditionelle eller lokale samfund, private aktører og foretagender, herunder kooperativer, lokale ikke-statslige organisationer og medlemsstater samt sammenslutninger repræsenterende lokalbefolkningen.

Artikel 3a

Kvinderne, der står i centrum for enhver bæredygtig menneskelig udvikling, skal medvirke ved udtænkningen, planlægningen, iværksættelsen og evalueringen af alle befolkningsprojekter og -programmer.

Artikel 3b

Samarbejdsaktionerne iværksættes i henhold til en dialog med de berørte nationale, regionale og lokale myndigheder, således at det undgås, at der påtvinges dem en politik uden konsultation, og at der i videst mulig udstrækning tages hensyn til de berørte befolkningsgruppers økonomiske, sociale og kulturelle situation.

Artikel 4

1. De midler, der kan anvendes i forbindelse med de i artikel 2 nævnte aktioner, omfatter bl.a. undersøgelser, levering af tjenesteydelser, faglig bistand, støtte til almennyttigt virke, uddannelse eller andre tjenesteydelser, oplysningsvirksomhed og kommunikation, leverancer og arbejder samt revisioner og evaluerings- og kontrolmissioner.

2. Fællesskabsfinansieringen kan dække såvel investeringsudgifter, herunder dog ikke køb af fast ejendom, som driftsudgifter i udenlandsk eller lokal valuta alt efter, hvad der er behov for til gennemførelsen af aktionerne. For andre programmer end uddannelsesprogrammer kan driftsudgifterne dog almindeligvis kun dækkes i igangsættelsesfasen og i gradvis aftagende omfang.

3. Det tilstræbes systematisk, at de aktører eller partnere, der i sidste instans drager fordel af aktionen (land, lokalsamfund, virksomheder eller andre), selv yder et bidrag, især et finansielt bidrag, inden for rammerne af deres muligheder og afhængigt af den enkelte aktions art.

3a. Der skal først og fremmest i forbindelse med projekter, som tager sigte på igangsætning af en permanent aktivitet, tilstræbes et finansielt bidrag fra de lokale partnere, navnlig til dækning af driftsudgifterne, med henblik på at sikre projekternes levedygtighed, efter at fællesskabsfinansieringen er ophørt.

4. Det tilstræbes at udnytte mulighederne for samfinansiering, især sammen med medlemsstaterne eller multilaterale, regionale eller andre organisationer. Der træffes de fornødne foranstaltninger til at vise fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i medfør af denne forordning.

5. For at styrke sammenhængen og komplementariteten mellem de aktioner, der finansieres af Fællesskabet, medlemsstaterne og de øvrige bilaterale og multilaterale donorer med henblik på at sikre, at disse aktioner som helhed bliver så effektive som muligt, træffer Kommissionen alle nødvendige koordinationsforanstaltninger, herunder:

a) indførelse af en ordning for systematisk udveksling af information om de aktioner, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet, medlemsstaterne og de øvrige bilaterale og multilaterale donorer

b) koordinering på stedet af gennemførelsen af aktionerne i kraft af regelmæssige møder og informationsudveksling mellem donorernes repræsentanter i modtagerlandet.

Artikel 5

Den finansielle bistand i medfør af denne forordning ydes i form af gavebistand.

Artikel 6

1. Kommissionen undersøger, træffer afgørelse om og forvalter de i denne forordning omhandlede aktioner efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, især procedurerne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

2. Finansieringsafgørelser om projekter eller aktioner, der i medfør af denne forordning finansieres med mere end 2 mio. ECU pr. aktion, og om enhver ændring af sådanne aktioner, der medfører en overskridelse på over 20 % af det oprindeligt fastsatte beløb for den pågældende aktion, træffes efter proceduren i artikel 7.

3. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal indeholde bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige af Kommissionen fastlagte regler inden for rammerne af de gældende bestemmelser, især bestemmelserne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget.

4. For så vidt aktionerne fører til finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og modtagerlandet, fastsættes det i disse aftaler, at betaling af skatter, afgifter og gebyrer ikke finansieres af Fællesskabet.

5. Deltagelse i udbud og kontrakter står åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og modtagerstaten. Dette kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande.

6. Leverancerne skal have oprindelse i medlemsstaterne eller modtagerstaten eller andre udviklingslande. I særlige behørigt begrundede tilfælde kan leverancerne have oprindelse i andre lande.

Artikel 7

1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, har Kommissionens repræsentant som formand, og, alt efter hvilket land eller hvilken region foranstaltningerne vedrører, er følgende:

a) for så vidt angår landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, EUF-udvalget nedsat ved artikel 21 i den interne aftale 91/401/EØF om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde Lomé-konvention, vedtaget den 16. juli 1990 af repræsentanterne for medlemsstaterne, forsamlet i Rådet

b) for så vidt angår landene i Middelhavsområdet, MED-udvalget nedsat ved artikel 6 i forordning (EØF) nr. 1762/92 (2)

c) for så vidt angår landene i Asien og Latinamerika, ALA-udvalget nedsat ved artikel 15 i forordning (EØF) nr. 443/92 (3).

2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget de pågældende spørgsmål haster, i givet fald ved afstemning.

Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen.

Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse.

3. Ved et fælles møde for de tre udvalg, der er nævnt i stk. 1, foretages der én gang årligt en udveksling af synspunkter på grundlag af de af Kommissionens repræsentant fremlagte generelle retningslinjer for de aktioner, der skal gennemføres i det kommende år.

Artikel 8

Efter hvert regnskabsår forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en årsberetning omfattende et resumé af de aktioner, der er finansieret i løbet af regnskabsåret, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i løbet af regnskabsåret.

Resuméet skal bl.a. indeholde oplysninger om de aktører, med hvilke der er indgået gennemførelseskontrakter.

Beretningen skal også omfatte et resumé af de eksterne evalueringer, der måtte være foretaget af de særlige aktioner.

Artikel 9

Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Denne forordning underkastes en revision fem år efter, at den er trådt i kraft.

(1) EFT nr. C 310 af 22. 11. 1995, s. 13.

(2) EFT nr. L 151 af 1. 7. 1992, s. 1.

(3) EFT nr. L 32 af 27. 2. 1992, s. 1.