Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens beretning om adgang til efter- og videreuddannelse i Den Europæiske Union« (98/C 19/31)

Kommissionen for Den Europæiske Union besluttede den 12. maj 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede José Isaías García-Caro til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. oktober 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 349. plenarforsamling af 29. og 30. oktober 1997, mødet den 30. oktober 1997, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Den 30. juni 1993 vedtog Rådet en henstilling om adgang til erhvervsmæssig efter og videreuddannelse (93/404/EØF) med det hovedsigte at fremme udviklingen af efter- og videreuddannelse, som tager udgangspunkt i en solid grunduddannelse og fortsætter gennem hele arbejdslivet.

1.2. Henstillingen vedrører en indsats på tre planer:

1.2.1. Et generelt mål baseret på det princip, at enhver arbejdstager skal have adgang til efter- og videreuddannelse, lige så længe den pågældende er erhvervsaktiv.

1.2.2. Femten specifikke mål, der sigter mod ovennævnte generelle mål, og hvis gennemførelse overlades til medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter.

1.2.3. Overvågning af udviklingstendenserne i medlemsstaterne og på EU-plan.

1.3. Overvågningen baseres i overensstemmelse med henstillingen på følgende elementer:

- nationale rapporter om de foranstaltninger, der træffes,

- støtte til den sociale dialog,

- evalueringsrapport udarbejdet af Kommissionen om adgangen til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse.

1.4. ØSU blev hørt om forslaget til henstilling og vedtog sin udtalelse herom på plenarforsamlingen den 25. maj 1993 ().

1.5. ØSU's bemærkninger kan sammenfattes i følgende hovedpunkter:

- Støtte til forslaget i betragtning af den betydning, det tillægger efter- og videreuddannelsen og en forbedret adgang hertil til gavn for arbejdstagerne, arbejdsgiverne samt de nationale økonomiers og Fællesskabets konkurrenceevne.

- Opfordring til arbejdsmarkedsparterne om inden for rammerne af arbejdsmarkedsdialogen at anlægge en fælles strategi til forbedring af adgangen til efter- og videreuddannelse på fællesskabs- og nationalt plan og skabe de nødvendige strukturer til gennemførelse af strategien.

- Arbejdsmarkedsparterne er henstillingens rette målgruppe.

- Vigtigheden af at udbygge og supplere den efter- og videreuddannelse, der organiseres af virksomhederne, med et effektivt system af offentlige og private uddannelsestilbud.

- Udbygning af de offentlige og private uddannelsesinstitutioner særlig med henblik på at reintegrere problemgrupper på arbejdsmarkedet ved hjælp af ESF-midler.

- Uigennemskuelig information, som vanskeliggør adgangen til efter- og videreuddannelse.

- Fremme af adgangen til efter- og videreuddannelse i mindre virksomheder og i kriseramte erhvervssektorer gennem bedre ordninger for arbejdstagernes deltagelse i uddannelsesforanstaltninger (udnyttelse af uddannelsestilbud).

- Støtte til Kommissionens opfordring til som led i arbejdsmarkedsdialogen at undersøge, om der kan indgås rammeaftaler om adgangen til efter- og videreuddannelse i virksomhederne.

- Manglende støtte til de eksisterende arbejdsfritagelses- og uddannelsesorlovsordninger, der er en forudsætning for, at arbejdstagerne kan realisere deres egne uddannelsesplaner.

- Visse målsætninger for efter- og videreuddannelsen, der er vigtige for tilrettelæggelsen og finansieringen, nævnes ikke i kommissionsforslaget.

- Udvikling af nye undervisningsmetoder.

- Indførelse af et europæisk erhvervsuddannelsespas, der beskriver den gennemgåede grunduddannelse og oplyser om erhvervserfaring og efter- og videreuddannelsesaktiviteter.

- Det vigtige krav om, at medlemsstaterne skal aflægge rapport.

- Mangelen på statistiske data om efter- og videreuddannelse på nationalt og EF-plan og nødvendigheden af at udarbejde sådanne statistikker.

1.6. Fire år efter henstillingens offentliggørelse fremlægger Kommissionen den foreskrevne rapport, der har følgende tre formål:

- Evaluering af de generelle fremskridt i medlemsstaterne.

- Forslag til nye retningslinjer for den fremtidige indsats på grundlag af de nationale rapporter.

- Igangsættelse af en debat om den fremtidige politik på området.

2. Kommissionens rapport

2.1. Første kapitel i Kommissionens detaljerede rapport indeholder et interessant resumé af de nationale rapporter om de foranstaltninger, der er truffet i medlemsstaterne for at fremme og udvikle adgangen til efter- og videreuddannelse på grundlag af henstillingens specifikke mål.

Samme kapitel indeholder en god oversigt over arbejdsmarkedsparternes syn på medlemsstaternes gennemførelse af Rådets henstillinger.

2.2. I andet kapitel analyserer Kommissionen med udgangspunkt i forskellige data- og informationskilder de vigtigste hindringer for adgangen til efter- og videreuddannelse i de enkelte medlemsstater og EU som helhed, og den skitserer derefter de fremtidige perspektiver.

2.3. Endelig fremlægges der i den foreliggende rapport en række konklusioner, som dels vedrører den metode, der er anvendt ved rapportens udarbejdelse, dels de mål, der fastlægges i henstillingen. Rapporten skitserer sluttelig tre hovedretningslinjer, der skal danne oplæg til debatten og sikre kontinuiteten i EU's indsats på dette område.

2.3.1. Rapportens konklusioner vedrørende metoden kan kort sammenfattes i følgende hovedpunkter:

- Udarbejdelsen af nationale rapporter bedømmes positivt.

- Betydningen af arbejdsmarkedsparternes deltagelse.

- Positiv vurdering af det forhold, at rapporterne er udarbejdet i samarbejde mellem de nationale myndigheder og arbejdsmarkedsorganisationerne.

- Tilfredshed med initiativerne til fremme af adgangen til efter- og videreuddannelse, hvad angår såvel medlemsstaternes politik som arbejdsgivernes og fagforeningernes indsats.

- Større viden om de faktiske adgangsmuligheder kan erhverves gennem foranstaltninger såsom Fællesskabets undersøgelse angående videreuddannelse (CVTS).

- Etablering af et sæt indikatorer.

- Offentliggørelse af de resultater, der kan udledes af rapporterne for at udnytte disse bedst muligt.

- Opnåelse af interessante resultater trods instrumentets ikke-bindende karakter.

- Fremlæggelse af forslag vedrørende de instrumenter, der skal til for at videreføre fællesskabsindsatsen.

2.3.2. Konklusionerne om målsætningerne kan sammenfattes således:

- Efter- og videreuddannelse er afgørende for udviklingen af arbejdstagernes kompetence og dermed for virksomhedernes konkurrenceevne og arbejdstagernes beskæftigelsesevne.

- Der er store forskelle mht. arbejdstagernes adgang til efter- og videreuddannelse. Der bør gøres en indsats for at sikre langt bedre adgang til uddannelsesforanstaltninger.

- Disse forskelle skaber store uligheder mellem arbejdstagerne, som kan påvirke deres fremtidige beskæftigelsesmuligheder.

- Adgang til efter- og videreuddannelse er et led i den generelle målsætning om livslang uddannelse.

- De mest markante initiativer på dette område er at finde i de medlemsstater, som i forvejen er nået langt med hensyn til adgang til uddannelse. Derfor er der risiko for, at forskellene mellem vilkårene i de enkelte medlemsstater bliver endnu større. Dette skal der tages hensyn til ved strukturfondsplanlægningen.

- Indsatsen for at forbedre adgangsvilkårene er baseret på forskelligartede tiltag og udnyttelse af forskellige muligheder og vilkår, hvilket gør den svær at måle.

- Positiv vurdering af de forskellige initiativer, der er taget for at sætte arbejdstagerne i stand til at evaluere deres kompetence.

- Tilskyndelse til etablering af fuld lighed med hensyn til livslang uddannelse og erhvervelse af nye færdigheder og kvalifikationer.

2.3.3. Rapporten afsluttes med følgende retningslinjer for den fremtidige indsats som et oplæg til debatten om EU's indsats fremover:

- Fastlæggelse af ensartede vilkår på fællesskabsplan for at skabe bedre adgang til uddannelse, og dette skal ske i samråd med arbejdsmarkedets parter.

- Rapportudarbejdelsen skal styrkes gennem fastlæggelse af fælles kriterier, som på længere sigt kan muliggøre en komparativ evaluering gennem udnyttelse af alle de muligheder, EU har til sin rådighed.

- Fremme af tendenser i den hastige udvikling, som kan udvide og forbedre adgangen til efter- og videreuddannelse ved hjælp af den nye teknologi, samfundet får til sin rådighed.

3. Bemærkninger

3.1. Generelle bemærkninger

3.1.1. ØSU understreger nødvendigheden af at fremme enhver politik, som kan bidrage til opfyldelsen af det for virksomhederne og borgerne nødvendige mål, nemlig at give alle arbejdstagere lettere adgang til efter- og videreuddannelse under hele arbejdslivet.

3.1.2. Dette vigtige princip, der er baseret på rettigheder, som er grundlovsfæstet i alle medlemsstater, skal efterleves i praksis. Det bør nu som før danne grundlaget for ethvert initiativ, der tages efter fremlæggelsen af nærværende rapport.

3.1.3. ØSU er enig i, at evalueringsinstrumenter er nødvendige for at få et så klart indblik i situationen som muligt, selvom der ofte kan være vanskeligheder forbundet hermed.

ØSU er således indforstået med den fremgangsmåde, der er anvendt ved udarbejdelsen af den endelige rapport. De mange forskellige, undertiden divergerende synspunkter, som dog alle afspejler samme interesse for at forbedre adgangen til uddannelse, viser, at metoden har været frugtbar, idet rapporten giver et detaljeret billede af de resultater, der opnået i forbindelse med efterfølgelsen af henstillingen.

3.1.4. Ikke desto mindre mener ØSU, at man endnu ikke har fundet den ideelle metode til udarbejdelse af rapporter om udviklingen og tendenserne mht. adgangen til efter- og videreuddannelse. Metoden bør derfor forbedres ved at tilstræbe - om ikke fuld overensstemmelse - så dog i det mindste så stor konsensus som muligt, således at situationen i de enkelte medlemsstater kan gengives med færrest mulige forvrængninger.

ØSU støtter ethvert initiativ, der sigter mod at harmonisere kriterierne for udarbejdelse af medlemsstaternes og arbejdsmarkedsparternes rapporter. Harmonisering på dette område er på ingen måde en indblanding i medlemsstaternes kompetence, men tjener derimod til at give indblik i adgangsmulighederne i alle medlemsstaterne på grundlag af ensartede parametre.

3.1.5. Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelserne (CEDEFOP) har stor erfaring på dette område, idet det bistår Kommissionen i dens indsats for at fremme og udvikle erhvervsfaglig grund- og videreuddannelse på EU-plan.

ØSU er forundret over, at der intetsteds i rapporten henvises til det arbejde, CEDEFOP har udført på erhvervsuddannelsesområdet. Kommissionen bør efter ØSU's mening tage denne indsats i betragtning som et supplement til de bestræbelser, der udfoldes for at forbedre adgangen til efter- og videreuddannelse.

3.1.6. Virksomhederne er nødt til at tilpasse sig efterspørgslen. Derfor må arbejdstagerne holde trit med markedsøkonomiens stadig tættere kapløb mellem udbud og efterspørgsel ved at tilpasse deres faglige kvalifikationer til udviklingen. Konkurrenceevnen kræver en indsats både af virksomhederne og af arbejdstagerne, som skal erhverve den viden, der er nødvendig for at blive stadig mere konkurrencedygtig.

Adgang til kvalifikationer må derfor uden tøven prioriteres højt af både arbejdsgivere og arbejdstagere. Hvis sidstnævnte sakker agterud og ikke forbedrer deres kvalifikationer, kan de blive alvorligt hæmmet i deres faglige løbebane.

3.1.7. Efter- og videreuddannelse er arbejdsgivernes og arbejdstagernes fælles ansvar, idet arbejdsgiverne skal skabe betingelserne for arbejdstagernes videreuddannelse, mens den enkelte arbejdstager selv må indse nødvendigheden af at videreuddanne sig. Det nytter ikke at tvinge folk til at følge kurser, hvis de ikke er overbevist om nytten heraf.

Derfor tillægger ØSU det afgørende betydning, at der ydes støtte til ethvert initiativ til fremme af efter- og videreuddannelse, således at man ikke kommer i den paradoksale situation, at adgangen til efter og videreuddannelse bliver lettere, mens arbejdstagerne selv ikke ser det som en chance til at forbedre deres faglige kvalifikationer.

3.1.8. I den aktuelle situation, hvor så mange EU-borgere er ramt af arbejdsløshed, er efter- og videreuddannelse i hele det erhvervsaktive liv nødvendig for at forbedre den enkeltes faglige kvalifikationer. Det er den eneste måde, hvorpå arbejdstagerne kan erhverve den kompetence, som vort konkurrenceprægede samfund kræver af dem, der søger ud på arbejdsmarkedet. Man må ikke glemme, at arbejdstagernes beskæftigelses- og forfremmelsesmuligheder direkte afhænger af deres uddannelsesniveau. Derfor bør arbejdsmarkedets parter, medlemsstaterne og Kommissionen sammen arbejde for at forbedre adgangen til livslang efter- og videreuddannelse.

3.2. Særlige bemærkninger

3.2.1. ØSU er enig i den fællesskabsmålsætning, der anføres som retningslinje for aktion nr. 1, men tager dog forbehold over for fastlæggelsen af ensartede vilkår for adgangen til uddannelse. Der bør gøres en særlig indsats for at skabe lige adgang for mænd og kvinder.

Arbejdsmarkedsparternes aktive deltagelse i samrådsprocessen er uomgængelig nødvendig for at finde en balance mellem selve målsætningen og forslaget til aktion.

3.2.2. De forskellige nationale rapporter tegner et bestemt billede af de respektive medlemsstater afhængigt af hvem, der har udarbejdet dem. At dømme efter den foreliggende tekst er der en tendens til, at de nationale rapporter kommenterer foranstaltningerne i lyset af henstillingens specifikke mål, mens eventuelle mangler på andre områder forbigås.

Man bør ikke nøjes med at få det bedst mulige ud af de allerede opnåede resultater. Medlemsstaterne må forpligtes til at medvirke aktivt til opfyldelsen af det endelige mål med henstillingen.

3.2.3. Kommissionen viser i sin rapport særlig interesse for de synspunkter, som arbejdsmarkedets parter tilkendegiver i deres rapporter.

Således noterer Kommissionen, at arbejdsmarkedets parter ser forskelligt på fremskridtene mht. adgangen til efter- og videreuddannelse, og i øvrigt mener den ikke, at nogen af parterne har ret. Ifølge EFS er der ikke sket virkelige fremskridt, mens der er sket betydelige fremskridt ifølge UNICE.

Arbejdsmarkedets parter bør være selvkritiske i deres vurderinger, men den synsvinkel, som de forskellige berørte parter anlægger, afhænger nødvendigvis af, om de optræder som observatør eller - hvad der er mere vigtigt - som aktør.

Ensartede kriterier for udarbejdelsen af rapporterne kunne tilføre vurderingerne af adgangsmulighederne i medlemsstaterne og EU en større objektivitet.

3.2.4. ØSU kan ikke støtte den kategoriske formulering af punkt 1.3. Arbejdsmarkedets parter har ofte forskellige holdninger, fordi de skal forsvare de interesser, de repræsenterer, men det er ikke rigtigt at hævde, at de holdninger, der er sammenfattet i rapporten, generelt er diamentralt modsatte.

Dette kommer klart til udtryk i de sammenfaldende holdninger, der gengives forskellige steder i rapporten:

a) Begge parter understreger, at henstillingen har haft en begrænset virkning, og at der ikke er et tilstrækkeligt godt kendskab til den i medlemsstaterne. Efter ØSU's opfattelse bør Kommissionen og medlemsstaterne gøre en større indsats på dette område.

b) Arbejdsmarkedets parter er også enige om, at der er sket fremskridt mht. støtte- og fremmeforanstaltninger for SMV og virksomheder, som berøres af industriel omlægning. Medlemsstaternes indsats anerkendes. ØSU håber dog, at denne indsats forstærkes.

c) Endvidere er begge parter bekymrede for de dårligst kvalificeredes uddannelse, og de er enige om, at der ikke er sket meget på dette felt. Der er brug for størst mulig støtte fra medlemsstaterne for at sikre borgerne lige muligheder og kvalifikationer, således at de kan melde sig på arbejdsmarkedet med den nødvendige grundlæggende viden. Dette mål bør prioriteres højt for at undgå endnu større afstand mellem de højt kvalificerede, som samtidig har lettest adgang til uddannelse, og de lavt kvalificerede, der befinder sig i en situation, som gør det meget vanskeligt for dem at erhverve sig større kompetence.

d) Endelig er arbejdsmarkedets parter særligt opmærksomme på de unge arbejdsløse. Arbejdsgiverne er bevidste om, at det er nødvendigt at alliere sig med de uddannelsesinstitutioner, som tager sig af denne befolkningsgruppe, således at de unges kvalifikationer modsvarer arbejdsmarkedets behov.

3.2.5. I det følgende kommenteres resultaterne af fællesskabsundersøgelsen vedrørende efter- og videreuddannelse.

De overraskende slutninger, som visse rundspørger på det seneste har givet anledning til, viser, at det ikke er tilrådeligt at tage udgangspunkt i synspunkter og oplysninger, som ikke sammenholdes med anden dokumentation end den, de adspurgte stiller til rådighed.

Efter ØSU's mening er den analyse, som Kommissionen fremlægger i rapportens punkt 2.1 af begrænset værdi, idet den hovedsageligt er baseret på fællesskabsundersøgelsens resultater.

3.2.6. ØSU ønsker ikke at rejse tvivl om troværdigheden af rapportens resultater, men at understrege nødvendigheden af at fastlægge indikatorer som nævnt i punkt 3.1, sjette led, i Kommissionens rapport. Man må finde frem til pålidelige instrumenter, som kan give medlemsstaterne og Kommissionen mulighed for at følge udviklingen i adgangen til efter- og videreuddannelse og så vidt muligt eliminere det subjektive element i dokumentationsmaterialet.

3.2.7. Kommissionen betegner resultaterne af de forskellige nationale rapporter som lovende. Det kan meget vel være tilfældet for nogle medlemsstater, men ikke for EU som helhed.

Den fremtidige indsats bør først og fremmest rettes mod den gruppe, som er dårligst stillet. Henstillingen er tilsyneladende baseret på den antagelse, at medlemsstaterne ikke er lige bevidste om problemet og derfor griber det forskelligt an. Derfor må man prioritere foranstaltninger, der sigter mod at skabe lige vilkår i EU, herunder i første række lige adgang til erhvervsuddannelse i de forskellige medlemsstater, og initiativerne bør koncentreres om de medlemsstater, hvor niveauet er lavest i forhold til EU-gennemsnittet.

3.2.8. ØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til ud fra det enkle princip om lighed og solidaritet at koncentrere indsatsen om de grupper, der har flest kvalifikationsproblemer, dvs. unge arbejdsløse, langtidsledige, arbejdsløse over fyrre år, lavt kvalificerede osv. Som på andre af livets områder gælder det også her, at dem, der regelmæssigt har adgang til uddannelsesforanstaltninger, netop er dem, der i forvejen har de bedste uddannelsesmuligheder, mens dem, som er dårligst stillet beskæftigelsesmæssigt, sakker stadig mere bagud.

3.2.9. ØSU understreger grundskolens betydning. Undervisningen af børnene skal tilpasses den situation, de vil blive konfronteret med, når de skal integreres i samfundet i almindelighed og på arbejdsmarkedet i særdeleshed.

Undervisningen bør hele tiden sigte mod at sætte eleverne i stand til at opfylde de uddannelseskrav, som er en forudsætning for, at de kan klare sig i den hårde konkurrence på arbejdsmarkedet.

Heri ligger vigtigheden af livslang uddannelse, og ØSU støtter fuldt ud ethvert initiativ, der går i denne retning.

Arbejdsmarkedets parter har på denne baggrund en fremtrædende og afgørende rolle at spille i politikken på dette område, og alle foranstaltninger vedrørende arbejdstagernes efter- og videreuddannelse kræver aktiv medvirken fra begge parters side for at sikre en effektiv indsats.

3.2.10. Endelig henviser ØSU til den rolle, der tilkommer aktørerne på de forskellige institutionelle niveauer. Kommissionen og medlemsstaterne skal fastsætte retningslinjerne, men arbejdsmarkedets parter bør have flere beføjelser, fordi det er dem, der skal tage sig af den praktiske gennemførelse.

Bruxelles, den 30. oktober 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT L 181 af 23. 7. 1993, s. 37. Rådets henstilling af 30. juni 1993 om adgang til erhvervsmæssig efter- og videreuddannelse.