DEN ATTENDE BERETNING OM KONTROLLEN MED GENNEMFØRELSEN AF EU-RETTEN (2000)

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. FORORD

1.1. Statistisk oversigt for 2000

1.2. Forbedring af proceduren forud for domstolsbehandling

1.3. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 2000

1.4. Anmodninger om undtagelse fra harmoniseringsforanstaltninger - EF-traktatens artikel

1.5. Grafisk oversigt over de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 2000

1.6. Kommissionens anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (udviklingen i 2000)

2. Situationen inden for de enkelte sektorer

2.1. Økonomiske og finansielle anliggender

2.2. Virksomheder

2.2.1. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF (tidl. 83/189/EØF)

2.2.2. Lægemidler

2.2.3. Kosmetiske produkter

2.2.4. Kemiske produkter

2.2.5. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

2.2.6. Byggevarer

2.2.7. Udstyr

2.2.8. Radio- og teleterminaludstyr

2.2.9. Turisme

2.3. Konkurrence

2.3.1. Telekommunikation.

2.3.2. Postsektoren

2.3.3. Liberale erhverv

2.3.4. Transport

2.3.5. Virksomhedsfusioner

2.3.6. Statsstøtte

2.4. Beskæftigelse og sociale anliggender

2.4.1. Arbejdstagernes frie bevægelighed

2.4.2. Ligebehandling af mænd og kvinder

2.4.3. Arbejdsvilkår

2.4.4. Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen

2.5. Landbrug

2.5.1. Fri bevægelighed for landbrugsprodukter

2.5.2. Markederne

2.6. Energi og transport

2.6.1. Det indre marked for elektricitet og naturgas

2.6.2. Energieffektivitet

2.6.3. Kulbrinter

2.6.4. Transport

2.6.5. Vejtransport

2.6.6. Kombineret transport

2.6.7. Transport ad indre vandveje

2.6.8. Jernbanetransport

2.6.9. Søtransport

2.6.10. Lufttransport

2.7. Informationssamfundet

2.8. Miljø

2.8.1. Fri adgang til miljøoplysninger

2.8.2. Vurdering af miljøvirkninger

2.8.3. Luftforurening

2.8.4. Vand

2.8.5. Natur

2.8.6. Støj

2.8.7. Kemiske stoffer og bioteknologi

2.8.8. Affald

2.8.9. Miljø og industri

2.8.10. Strålingsbeskyttelse

2.9. Fiskeri

2.9.1. Ressourcer

2.9.2. Tilladelse til at føre et givet lands flag / fiskerilicenser

2.9.3. Markeder

2.10. Det indre marked

2.10.1. Den generelle strategi for det indre marked

2.10.2. Frie varebevægelser

2.10.2.1. EF-traktatens artikel 28 ff. (tidligere EF-traktatens artikel 30 ff)

2.10.2.2. Ledsageforanstaltninger i forbindelse med afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser pr. 1.1.1993

2.10.2.3. Ansvar for defekte produkter (direktiv 85/374/EØF, som ændret)

2.10.3. Fri bevægelighed for tjenesteydelser og fri etableringsret

2.10.3.1. Artikel 43 ff. og artikel 49 ff.

2.10.3.2. Finansielle tjenesteydelser

2.10.3.3. Posttjenester

2.10.3.4. Kommerciel kommunikation

2.10.3.5. Medierne

2.10.4. Virksomhedernes vilkår

2.10.4.1. Offentlige kontrakter

2.10.4.2. Databeskyttelse

2.10.4.3. Intellektuel ejendomsret

2.10.4.4. Selskabsret og meddelelse af finansielle oplysninger

2.10.5. Regulerede erhverv (kvalifikationskrav)

2.11. Regionalpolitik

2.11.1. Typer overtrædelser

2.11.2. Kommissionens sanktionsmuligheder

2.12. Toldunionen og beskatning

2.12.1. Toldunionen

2.12.2. Direkte beskatning

2.12.3. Moms

2.12.4. Andre indirekte skatter

2.13. Uddannelse, kultur og AV-sektoren

2.13.1. Uddannelse og kultur

2.13.2. AV-sektoren

2.13.2.1. Medlemsstaternes gennemførelse af det reviderede direktiv

2.13.2.2. Anvendelsen af direktivet

2.13.2.3. Aspekter i forbindelse med EU's udvidelse

2.14. Sundhed og forbrugerbeskyttelse

2.14.1. Veterinærlovgivning

2.14.2. Lovgivningen vedrørende plantesundhed

2.14.3. Lovgivning vedrørende frø og planter

2.14.4. Levnedsmiddellovgivning

2.14.5. Lovgivning vedrørende foder

2.14.6. Forurenende stoffer

2.14.7. Underretning om tekniske standarder og forskrifter

2.14.8. Forbrugerbeskyttelse

2.15. Retlige og indre anliggender

2.15.1. Schengen-aftalens anvendelse i EU

2.15.2. Indrejse og ophold

2.15.3. Valgret og valgbarhed

2.16. Budgetspørgsmål

2.16.1. Generelle bemærkninger

2.16.2. Ukorrekt anvendelse af reglerne

2.16.2.1. Tidligere indledte procedurer

2.16.2.2. Nye procedurer

2.17. Personale og administration

2.18. EU-statistikker

[Bind II] Bilag I: Opdagelse af overtrædelser

Bilag II: Overtrædelsesprocedurer - efter stadium, retsgrundlag og medlemsstat

[Bind III] Bilag III: Oversigt over overtrædelser af traktater, forordninger og afgørelser/beslutninger

[Bind IV] Bilag IV - del 1: Oversigt over direktivernes gennemførelse

[Bind V] Bilag IV - del 1: Oversigt del 2: Ikke-fyldestgørende nationale gennemførelses- bestemmelser til direktiverne del 3: Ukorrekt gennemførelse af direktiverne

[Bind VI] Bilag V: Domstolsafgørelser, der er afsagt inden den 31.12.2000, men endnu ikke efterkommet

Bilag VI: Oversigt over de nationale retters anvendelse af EU-retten

Europa-Kommissionen udarbejder hvert år en beretning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten. Det sker efter anmodning fra Europa-Parlamentet (beslutning af 9. februar 1983) og fra medlemsstaterne (erklæring nr. 19, stk. 2, der er knyttet til Maastricht-traktaten, som blev undertegnet den 7. februar 1992). Beretningen imødekommer samtidig opfordringer fra Det Europæiske Råd og forskellige ministerråd.

1. FORORD

Kontrollen med gennemførelsen af EU-retten er vigtig for at sikre, at lovgivningen overholdes, men den er samtidig med til at gøre princippet om retsfællesskabet håndgribeligt både for de europæiske borgere og for de økonomiske beslutningstagere.

De mange klager, der indgår i selve processen med opdagelse af overtrædelser (tabel 1.1), er desuden et klart vidnesbyrd om borgernes tillid til Kommissionens varetagelse af denne grundlæggende opgave.

Kommissionen har samtidig udnyttet dette ansvar til at give klageren en fremtrædende plads i selve overtrædelsesproceduren, som han ikke tidligere havde del i på grund af den måde, hvorpå proceduren var tilrettelagt i henhold til artikel 226 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (og artikel 141 i Euratom-traktaten). Dette aspekt kommer konkret til udtryk ved følgende procedureregler: registrering af klagen, fortrolig behandling af klagen, informering af klageren og mulighed for denne for at fremsætte bemærkninger, før Kommissionen kan træffe beslutning om at henlægge sagen.

Kommissionen har påbegyndt en kodificering af de gældende administrative regler for at lette kontakten mellem klagerne og Kommissionens tjenestegrene.

Denne udvikling berører dog ikke det primære formål med enhver overtrædelses procedure, som er at bringe den medlemsstat, der overtræder EU-retten, til at efterkomme reglerne. Den ændrer heller ikke ved de skønsmæssige beføjelser, der i henhold til Domstolens faste retspraksis er tillagt Kommissionen i forbindelse med vurderingen af, hvorvidt der skal indledes en traktatbrudsprocedure.

Det er vigtigt at få understreget, fordi karakteren af denne procedure til tider kan skabe utilfredshed hos klagere, som naturligvis forfølger et andet formål, nemlig at få tilgodeset deres egne individuelle interesser, som måtte være blevet tilsidesat ved medlemsstatens ulovlige adfærd.

Det er grunden til, at Kommissionen altid lægger stor vægt på at gøre det klart for klagerne, at de skal søge oprejsning for en eventuel uret eller et tab ved de nationale retter. Det er også den nationale dommer, der er den primære dommer i EU's retssystem, og det forekommer mest effektivt og lettest at indbringe tvister om individuelle sager om overtrædelse af EU-retten for ham. Selv om sådanne sager udmærket kan dreje sig om regulære overtrædelser af EU-retten, vil der kun vanskeligt kunne findes en tilfredsstillende løsning for klageren i forbindelse med en traktatbrudsprocedure, der iværksættes af Kommissionen. Det påhviler således altid medlemsstaten og de nationale retsinstanser at sørge for, at ulovlige forhold, der er forårsaget af en overtrædelse af EU-retten, rent konkret bringes til ophør.

Kommissionen er fortsat særdeles opmærksom på klagernes stilling og har sikret dem en række retsplejemæssige rettigheder på stadiet forud for selve domstolsbehandlingen, men den bestræber sig samtidig på - ud fra et ønske om at opnå ensartet kontrol med EU-retten - i videst muligt omfang at samle sagerne og først og fremmest forfølge de forhold, der kan tilskrives vedvarende overtrædelser fra en medlemsstats side. Den opfylder således den grundlæggende opgave med at forsvare EF's retssystem, som er den pålagt ved EF-traktatens artikel 211.

Den 18. beretning om kontrollen med gennemførelsen af EU-retten er den første, der er udarbejdet efter reorganiseringen af Kommissionens tjenestegrene. Der er i beretningen taget fuldt hensyn til denne reorganisering, hvilket skulle gøre den mere sammenhængende og give et tydeligere indtryk af Kommissionens indsats på grundlag af EF-traktatens artikel 226 og 228 (Euratom-traktatens artikel 141 og 143) i overensstemmelse med det ønske, Europa-Parlamentet gav udtryk for i sin beslutning om den 16. beretning.

Kommissionen bestræber sig på at udføre denne væsentlige opgave med at kontrollere gennemførelsen af EU-retten stadigt mere effektivt med brug af moderne kommunikations- og forvaltningsteknikker og ved samtidig at forsøge at forenkle overtrædelsesprocedurerne.

Der indledes med en generel redegørelse for Kommissionens indsats i relation til traktatbrudsprocedurer på grundlag af følgende elementer:

- en statistisk oversigt, der omfatter de forskellige faser i kontrollen med gennemførelsen af EU-retten og udviklingen i forhold til det foregående år (punkt 1.1)

- tiltag med henblik på at forbedre proceduren forud for et egentligt sagsanlæg (punkt 1.2)

- status over gennemførelsen af EF-direktiverne i de enkelte medlemsstater (punkt 1.3)

- anmodninger om undtagelser fra harmoniseringsforanstaltninger - EF-traktatens artikel 95 (punkt 1.4)

- en grafisk fremstilling, der for hver medlemsstat viser samtlige overtrædelses procedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i årets løb (punkt 1.5)

- en samlet oversigt over Kommissionens anvendelse siden Maastricht-traktatens ikrafttræden af den sanktionsmulighed, der er fastsat i EF-traktatens artikel 228 (punkt 1.6).

1.1. Statistisk oversigt for 2000

Det fremgår af de statistiske oplysninger for 2000, at Kommissionen har registreret nogenlunde samme antal klager som tidligere år; for første gang er der endog tale om en lille nedgang. Klagerne er fortsat det vigtigste middel til at opdage overtrædelser, selv om Kommissionen samtidig har gjort kontrollen med direktivernes gennemførelse mere effektiv og selv opdager flere overtrædelser, hvilket fremgår af det stigende antal procedurer, der indledes på grundlag af Kommissionens tjenestegrenes egen efterforskning.

Også sagsbehandlingstiden er blevet kortere. Kommissionen bestræber sig især på at få gennemført de indledende faser i overtrædelsesprocedurerne hurtigere. I øjeblikket er sagsbehandlingstiden 29 kalenderdage mellem beslutningen om at fremsende åbningsskrivelser eller begrundede udtalelser og iværksættelsen af disse beslutninger ved en meddelelse til den pågældende medlemsstat. Den nuværende sagsbehandlingstid mellem en beslutning om sagsanlæg og indgivelsen af den stævning, hvorved beslutningen iværksættes, er langt vanskeligere at vurdere på det overordnede plan, fordi kontakterne med den berørte medlemsstat på dette stadium normalt intensiveres. Da det primære formål med traktatbrudsproceduren er at få medlemsstaten til at overholde EU-retten, foretrækker Kommissionen i mange tilfælde at benytte sig af disse kontakter og samtidig udsætte sagsanlægget. Den forøgede sagsbehandlingstid i denne sammenhæng er derfor ikke statistisk relevant.

Endelig har man ud fra et ønske om at skabe større gennemsigtighed siden januar 2001 offentliggjort beslutningerne om fremsendelse af åbningsskrivelser og begrundede udtalelser samt beslutningerne om sagsanlæg og henlæggelse af sager på Kommissionens "Europa"-websted, så snart de er vedtaget. Man kan forestille sig, at denne offentliggørelse også kan have en vis tilskyndende virkning på de berørte medlemsstater, som således har direkte adgang til Kommissionens seneste beslutning i en bestemt sag.

De statistiske oplysninger for 2000 viser følgende:

- antallet af klager, der er registreret af Kommissionens tjenestegrene, faldt en smule i 2000 - med 6,13% i forhold til 1999.

Kommissionen har ligeledes indledt langt flere procedurer end tidligere år på grundlag af efterforskning foretaget af dens egne tjenestegrene ("sager opdaget af Kommissionen selv"). Der var i 2000 tale om 896 sager, hvilket er det højeste antal siden 1996. Ud af disse i alt 896 sager er antallet af sager, der indledes på grundlag af forespørgsler fra Europa-parlamentarikere (15 imod 16 i 1999) og andragender (5 imod 10 i 1999) en smule mindre, hvilket er udtryk for øget efterforskningsaktivitet fra Kommissionens tjenestegrenes side i forbindelse med kontrollen med de tilfælde, hvor EU-retten ikke er gennemført korrekt, og kontrollen af, hvorvidt de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne er i overensstemmelse med EU-retten.

- Der blev i 2000 fremsendt 1317 åbningsskrivelser, hvilket er en stigning på 22,51% i forhold til 1999, hvor der blev registreret 1075. Det skal dog understreges, at stigningen i det samlede antal åbningsskrivelser tilsyneladende først og fremmest er forårsaget af stigningen i antallet af åbningsskrivelser som følge af manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiver (925 åbningsskrivelser i 2000 imod 706 i 1999, dvs. en stigning på 31%) og i antallet af åbningsskrivelser, der er begrundet i, at de meddelte foranstaltninger ikke er i overensstemmelse med EU-retten, eller at EU-retten ikke er korrekt gennemført (en stigning fra 369 i 1999 til 372 i 2000). Den sidstnævnte stigning afspejler en øget indsats fra Kommissionens tjenestegrenes side med hensyn til at kontrollere foranstaltningernes overensstemmelse med EU-retten (jf. punkt 1.2 nedenfor om øget brug af den kvalitative fremgangsmåde).

I forbindelse med åbningsskrivelserne vedrørende manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger er der gjort udstrakt brug af automatisering, og samtidig er sagsbehandlingen blevet moderniseret via en bemyndigelses procedure. Øget brug af edb og den fortsatte udbygning af direktivdatabasen "Asmodée II" har gjort det muligt at afkorte fristen for fremsendelse af åbnings skrivelser ganske betydeligt, så de nu følger reglen om, at åbningsskrivelsen skal være fremsendt inden en måned efter udløbet af fristen for det pågældende direktivs gennemførelse. Denne regel er et led i Kommissionens interne operationelle procedurer i overtrædelsessager.

Moderniseringen af proceduren for fremsendelse af åbningsskrivelser vedrørende manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger har således gjort det muligt at indhente en del af efterslæbet fra 1999, hvilket naturligvis har bidraget til at øge antallet af åbningsskrivelser i 2000.

- I 2000 blev der fremsendt 460 begrundede udtalelser, hvilket er det samme som i 1999. Tallet er udtryk for en stabilisering af proceduren, efter at det store efterslæb, der gik helt tilbage til 1998, nu er fjernet. Som tidligere nævnt går der i øjeblikket gennemsnitligt 29 dage, før en medlemsstat får meddelelse om, at dette stadium i proceduren er indledt. Man er i færd med at undersøge mulighederne for at foretage nye tilpasninger af de operationelle procedurer i overtrædelsessager for at få reduceret denne sagsbehandlingstid ganske betydeligt;

- antallet af sagsanlæg ved Domstolen er faldet en smule (med 3,5%) i 2000 med 172 beslutninger om sagsanlæg mod 178 i 1999. Sideløbende hermed er antallet af sagsanlæg i forhold til antallet af åbningsskrivelser ligeledes faldet: fra 16,5% i 1999 til 13,05% i 2000. Heraf kan man slutte, at proceduren forud for egentlig domstolsbehandling bliver stadigt mere effektiv;

- sagsbehandlingen er blevet endnu hurtigere i 2000. 1083 af de 1317 åbningsskrivelser, der blev fremsendt til medlemsstaterne i 2000, vedrørte overtrædelsesprocedurer indledt samme år, dvs. en andel på over 82% af åbningsskrivelserne imod 73% i 1999. Den modsatte udvikling gør sig gældende for de begrundede udtalelser, eftersom kun 14% af de begrundede udtalelser, der blev sendt i 2000, vedrørte procedurer indledt samme år, imod 26% i 1999 og 19% i 1998, samtidig med at antallet af begrundede udtalelser er uændret. Den langsommere sagsbehandling skyldes, at Kommissionens tjenestegrene har vanskeligt ved at indhente de oplysninger, der er nødvendige for sagens videre forløb, og især er visse medlemsstater meget længe om at besvare åbningsskrivelserne;

- samtidig underbygges den øgede effektivitet i proceduren forud for domstolsbehandling af antallet af beslutninger om henlæggelse af sager, som er næsten uændret (1899 i 2000 og 1900 i 1999);

- endelig er Kommissionens politik for større åbenhed blevet endnu mere markant i 2000, primært gennem øget formidling af oplysninger via Internettet (jf. nedenfor). Siden den 17. januar 2001 har Kommissionen lagt alle nye beslutninger om åbningsskrivelser, begrundede udtalelser, sagsanlæg og henlæggelser ud på Generalsekretariatets "Europa"-hjemmeside på følgende adresse:

http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/droit_com/index_en.htm

infractions

Det skal understreges, at alle disse oplysninger nu er frit tilgængelige, mens de tidligere udelukkende var forbeholdt den berørte medlemsstat. Kommissionen har desuden i 2000 udsendt 178 pressemeddelelser.

1.2. Forbedring af proceduren forud for domstolsbehandling

- Den fortsatte udbygning af databasen for "overtrædelser" og databasen "Asmodée" (direktiver) er et væsentligt led i effektiviseringen.

De produktivitetsforbedringer, der kan forventes af moderniseringen og effektiviseringen af procedurerne, forekommer afgørende for, at der kan føres bedre kontrol med gennemførelsen af EU-retten baseret på en kvalitativ fremgangsmåde, som i mindre grad afhænger af de tilfældigheder, der præger de nuværende metoder til opdagelse af overtrædelser, som hovedsagelig bygger på klager indgivet af borgere og virksomheder.

For det første er direktiv-databasen "Asmodée II" nu så udbygget, at den giver mulighed for at systematisere åbningsskrivelserne til medlemsstater for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger, hvilket gør proceduren langt mere pålidelig.

Denne systematisering er i fuld overensstemmelse med selve karakteren af den overtrædelse af EU-retten, det er at undlade at give meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger, hvor der jo ikke er noget spillerum for en vurdering: enten har medlemsstaten givet fyldestgørende meddelelse om sine gennemførelses foranstaltninger, eller også har den ikke.

For det andet er databasen for "overtrædelser" nu udbygget til at være så omfattende, at den kan anvendes som grundlæggende edb-værktøj for en langt mere gennemskuelig og pålidelig afvikling af proceduren forud for domstolsbehandling.

Kombineret med de værktøjer, Kommissionen allerede har indført for at sikre opfølgningen af beslutningerne i overtrædelsessager, og med et mindstemål af standardisering af åbningsskrivelserne og de begrundede udtalelser skulle øget brug af databasen for "overtrædelser" gøre det muligt at fremsende åbningsskrivelser og begrundede udtalelser endnu hurtigere.

- Udnyttelsen på Internettet af dataene både fra databasen for "overtrædelser" og databasen "Asmodée II" skulle også gøre det muligt hurtigere at fremskaffe de oplysninger, der i øjeblikket offentliggøres på Den Europæiske Unions "Europa"-websted.

En del af dataene i denne beretning om direktivernes gennemførelse blev i øvrigt allerede i 2000 offentliggjort som månedsstatistikker på Internettet.

Kommissionen har som nævnt siden den 17. januar 2001 lagt alle nye beslutninger om åbningsskrivelser, begrundede udtalelser, sagsanlæg og henlæggelser ud på "Europa"-webstedet. Da disse oplysninger nu er frit tilgængelige, har klagere og alle andre interesserede således adgang til oplysninger, som hidtil var forbeholdt den berørte medlemsstat.

Offentligheden skal have endnu lettere adgang til disse oplysninger, men der er i øvrigt ingen tvivl om, at offentliggørelsen af oplysningerne umiddelbart efter, at Kommissionen har truffet de pågældende beslutninger, vil tilskynde de nationale myndigheder til hurtigere at bringe deres lovgivning i overensstemmelse med EU-retten, først og fremmest i de forholdsvis ukontroversielle sager, der vedrører manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Kommissionen tjenestegrene overvejer i øjeblikket, hvordan man kan optimere og udbygge de oplysninger, der stilles til rådighed for offentligheden på "Europa"-webstedet, med henblik på at få etableret en regulær struktur for informering om EU-retten.

1.3. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 2000

Nedenstående tabel giver en generel oversigt over situationen for så vidt angår meddelelsen af nationale foranstaltninger til gennemførelse af de direktiver, der var gældende pr. 31. december 2000.

Pr. 31. december 2000 havde medlemsstaterne i gennemsnit givet meddelelse om 96,59% af de nationale foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre direktiverne. Der er således tale om en klar forbedring, eftersom tallet er det højeste siden 1992.

Det skal understreges, at denne samlede forbedring skyldes, at situationen er bedret i hver eneste medlemsstat.

Det kan utvivlsomt tilskrives den hurtigere gennemførelse i 2000 af procedurerne for fremsendelse af åbningsskrivelser vedrørende manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger (jf. punkt 1.2).

Især fire medlemsstaters indsats bør fremhæves:

- Belgien og Luxembourg, hvor gennemførelsesniveauet er forbedret med næsten 3%; med hensyn til henlagte sager rykker Belgien således fra en niendeplads op på en tredjeplads. Det er utvivlsomt denne medlemsstats faste politiske vilje til at reducere antallet af tvister med EU, som nu så småt kan aflæses i tallene; det underbygges også af de statistikker, der er gengivet i punkt 1.5.

- Også Grækenland og Portugal har - i mindre omfang, men dog lige så mærkbart - forbedret deres gennemførelsesniveau med ca. 2%, og har således indhentet efterslæbet fra 1999. Grækenland er dog fortsat den medlemsstat, der har den laveste gennemførelsesprocent.

>TABELPOSITION>

Oversigtstabellen i slutningen af del 1 i bilag IV til denne beretning giver nærmere oplysninger om de gennemførelsesforanstaltninger, der blev iværksat i 2000 i de enkelte medlemsstater og sektorer.

1.4. Anmodninger om undtagelse fra harmoniseringsforanstaltninger - EF-traktatens artikel 95

Kun en enkelt medlemsstat gav i 2000 Kommissionen meddelelse om nationale bestemmelser baseret på artikel 95. Ved skrivelse af 21. februar 2000 anmodede Belgien med henvisning til EF-traktatens artikel 95, stk. 5, om tilladelse til fra den 1. januar 2003 at anvende nationale bestemmelser, der afviger fra bestemmelserne i direktiv 1999/51/EF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af organiske tinforbindelser.

I henhold til artikel 95, stk. 5 og 6, skal Kommissionen bekræfte eller forkaste disse nationale bestemmelser inden seks måneder efter at have konstateret, om:

- de er begrundet i nyt videnskabeligt belæg vedrørende miljøbeskyttelse eller beskyttelse af arbejdsmiljøet på grund af et problem, der er specifikt for den pågældende medlemsstat, og som viser sig efter vedtagelsen af harmoniserings foranstaltningen,

- de er et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen, og om de udgør en hindring for det indre markeds funktion.

De påtænkte nationale bestemmelser betragtes som godkendt, hvis Kommissionen ikke har truffet nogen afgørelse inden de seks måneder. Kommissionen skal, når den undersøger det velbegrundede i bestemmelser, der meddeles med henvisning til artikel 95, stk. 5, basere sig på de af medlemsstaten angivne grunde. Ifølge traktaten påhviler det medlemsstaten selv at bevise, at foranstaltningerne er berettigede. Efter en gennemgang af de argumenter, de belgiske myndigheder havde fremført over for Kommissionen, kunne det ikke konkluderes, at anmodningen fra de belgiske myndigheder opfyldte betingelserne i artikel 95, stk. 5. Kommissionen forkastede derfor i sin beslutning af 25. juli 2000 de påtænkte nationale bestemmelser.

1.5. Grafisk oversigt over de overtrædelsesprocedurer, Kommissionen har iværksat eller arbejdet med i 2000

Følgende tre diagrammer viser antallet af igangværende overtrædelsessager pr. 31. december 2000 på stadierne "åbningsskrivelse", "begrundet udtalelse" og "sagsanlæg ved Domstolen". Frankrig, Italien og Grækenland indtager fortsat i 2000 de tre førstepladser, ligesom de gjorde i 1999, og det gælder alle tre stadier i proceduren.

Tyskland indtager også i år fjerdepladsen med hensyn til åbningsskrivelser, men i relation til begrundede udtalelser har denne medlemsstat gjort mærkbare fremskridt og erstatter Belgien på den fjerdeplads, denne medlemsstat indtog i 1999.

Udviklingen er dog mest iøjnefaldende i relation til sagsanlæg ved Domstolen, idet Tyskland er gået fra en syvende- til en fjerdeplads, medens Belgien er rykket i modsat retning fra fjerdepladsen til syvendepladsen og i 2000 kun var involveret i 19 beslutninger om sagsanlæg imod 29 i 1999, hvilket svarer til en nedgang på 34,48%.

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

1.6. Kommissionens anvendelse af EF-traktatens artikel 228 (udviklingen i 2000)

I 2000 vedtog Kommissionen tre beslutninger om fornyede sagsanlæg mod Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige med påstand om tvangsbøder. To af disse sager (Tyskland og Det Forenede Kongerige) vedrører miljøforhold, medens den tredje (Italien) drejer sig om søtransport. Stævningen mod Tyskland blev indgivet den 31. januar 2001. Søgsmålet mod Det Forenede Kongerige er i øjeblikket under forberedelse. Italien har givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger, som Kommissionen nu er i færd med at gennemgå.

I 2000 idømte Domstolen for første gang en medlemsstat, Grækenland, en tvangsbøde i forbindelse med et fornyet sagsanlæg på grundlag af EF-traktatens artikel 228. Ved dom af 4. juli 2000 (sag C-387/97) blev Grækenland dømt til at indbetale en tvangsbøde på 20 000 EUR pr. dag til Kommissionens konto for "EU's egne indtægter", indtil de nødvendige foranstaltninger blev iværksat for at efterkomme Domstolens dom af 7. april 1992 (Kommissionen mod Grækenland, sag C-45/91).

Den sidstnævnte dom vedrørte det forhold, at Grækenland havde undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre bortskaffelsen af giftigt og farligt affald i Chania-området på Kreta (navnlig lukning af den ulovlige losseplads ved Kouroupitos' udløb) og dermed havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald og Rådets direktiv 78/319/EØF af 20. marts 1978 om giftigt og farligt affald.

Kommissionen har med henvisning til denne anden dom afkrævet Grækenland et månedligt beløb svarende til den idømte tvangsbøde på 20 000 EUR pr. dag fra den dag, dommen blev afsagt, dvs. siden den 5. juli 2000.

Den 31. december 2000 havde Grækenland stadigvæk ikke truffet foranstaltninger til at efterkomme Domstolens dom af 7. april 1992.

Med hensyn til de øvrige sager, der verserede ved Domstolen i 1999, kunne de tre øvrige overtrædelsessager mod Grækenland henlægges. Domstolen har accepteret midlertidigt at indstille sagen mod Frankrig vedrørende kvinders natarbejde indtil den 30. april 2001 for at give de franske myndigheder mulighed for at bringe den franske lovgivning i overensstemmelse med EU-retten.

Kommissionen har ligeledes besluttet at udsætte iværksættelsen af Domstolens anden dom mod Belgien for at kunne videreføre de igangværende kontakter med denne medlemsstat om en løsning på spørgsmålet om tilbagebetaling af ulovligt opkrævede gebyrer for optagelse på uddannelsesinstitutioner samt spørgsmålet om andre foranstaltninger af diskriminerende art, der fortsat opretholdes over for studerende fra andre EU-lande.

Endelig kunne sagen mod Luxembourg om lægehjælp om bord på skibe henlægges i 2000, da denne medlemsstat omsider efterkom Domstolens dom af 2. juli 1992.

Dommen i sagen mod Grækenland viser, hvor effektiv den i EF-traktatens artikel 228 omhandlede procedure er, men det giver alligevel anledning til bekymring, at det overhovedet har været nødvendigt at idømme medlemsstaten en tvangsbøde. Desuden var det ulovlige forhold stadigvæk ikke bragt til ophør på det tidspunkt, den foreliggende beretning blev udarbejdet, og tvangsbøderne indbetales regelmæssigt af Grækenland på Kommissionens konto for "EU's egne indtægter" i henhold til dommen af 4. juli 2000. I december 2000 havde Grækenland således indbetalt 1 760 000 EUR svarende til det samlede beløb for dagbøderne på 20 000 EUR pr. dag i perioden fra den 5. juli til den 30. september 2000.

Nedenstående oversigt viser de beslutninger (og deres resultater), Kommissionen har truffet om fornyet sagsanlæg, siden denne procedure blev indført ved Maastricht-traktaten.

>TABELPOSITION>

2. Situationen inden for de enkelte sektorer

2.1. Økonomiske og finansielle anliggender

Generelt set er situationen med hensyn til fri bevægelighed for kapital tilfredsstillende såvel inden for EU som i forhold til tredjelande. Der har kun været få klager fra erhvervsfolk i den periode, den foreliggende beretning vedrører, og samtidig er en række tidligere konstaterede restriktioner blevet ophævet. Antallet af verserende overtrædelsessager er alt i alt beskedent, selv om nogle af dem dog drejer sig om væsentlige hindringer på det indre marked.

Det skal understreges, at tilsynet med medlemsstaternes anvendelse af principperne i meddelelsen om visse juridiske aspekter ved tværnationale investeringer (EFT C 220 af 19.7.1997) har resulteret i, at der er indledt nye overtrædelsessager. Alle de procedurer, der er indledt på baggrund af førnævnte meddelelse, drejer sig om, at medlemsstater tiltager sig "særlige kontrolrettigheder" over for virksomheder inden for bestemte økonomiske sektorer af betydning for almenvellet (energi, tele kommunikation, lufthavne m.m.). EF-Domstolen afsagde den 23. maj 2000 sin første dom [1] i denne slags sager og fastslog, at Italien havde tiltaget sig sådanne særlige beføjelser i medfør af lovgivningen om privatisering af offentlige virksomheder. Kommissionen har desuden forelagt Domstolen en række nye tilsvarende overtrædelsessager og fortsætter de overtrædelsesprocedurer, der er indledt i andre sager. Flere medlemsstater er involveret i sådanne overtrædelser vedrørende "særlige beføjelser".

[1] Sag C-58/99 - "Privatisering af offentlige virksomheder - Tildeling af særlige beføjelser" - dom af 23. maj 2000.

Visse restriktioner over for pensionsfondes investeringsaktiviteter (Belgien, Finland) er blevet ophævet, men der er indledt en ny overtrædelsessag om de belgiske regler for opsparings- og pensionsfondes investeringer.

Med hensyn til erhvervelse af værdipapirer blev Belgien dømt af Domstolen [2] for at forbyde, at personer, der er hjemmehørende i Belgien, køber de obligationer, der blev udstedt i forbindelse med et lån, den belgiske stat optog i udlandet.

[2] Sag C-478/98 - "Lånoptagelse i udlandet - Forbud mod, at personer, der er hjemmehørende i Belgien, erhverver obligationer" - dom af 26. september 2000.

Ved en præjudiciel afgørelse [3] af 6. juni 2000 fastslog Domstolen, at en række bestemmelser i den nederlandske skattelovgivning, som gør indkomstskatte fritagelsen for udbytte, der udloddes til fysiske personer for disses aktier, betinget af, at det pågældende udbytte udloddes af selskaber hjemmehørende i den pågældende medlemsstat, udgør en hindring for de frie kapitalbevægelser.

[3] Sag C-35/98 - "Fri bevægelighed for kapital - Direkte beskatning af aktieudbytte - Fritagelse - Begrænsning af aktieudbytte for selskaber med hjemsted på det nationale område" - dom af 6. juni 2000.

Størsteparten af de klager, der er registreret i årets løb, har drejet sig om udlændinges erhvervelse af fast ejendom, primært i Danmark og Østrig, og har således været af begrænset rækkevidde. Disse forskellige sager er genstand for yderligere efter forskning fra Kommissionens side. Ved dom af 13. juli 2000 [4] slog Domstolen fast, at en national lovgivning, der udelukkende fritager den pågældende medlemsstats egne statsborgere for den tilladelsesprocedure, der gælder for erhvervelse af fast ejendom beliggende i områder af militær betydning, er uforenelig med princippet om kapitalens frie bevægelighed.

2.2. [4] Sag C-423/98 - "Procedure vedrørende tilladelse til erhvervelse af fast ejendom" - dom af 13. juli 2000.

2.3. Virksomheder

2.3.1. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF (tidl. 83/189/EØF)

Den informationsprocedure, der indførtes med direktiv 98/34/EF, er et grund læggende instrument i bestræbelserne på at forebygge hindringer i samhandelen og sikre gensidig information. Direktivet pålægger medlemsstaterne at forelægge deres forslag til tekniske forskrifter for Kommissionen og de øvrige medlemsstater, således at det inden den endelige vedtagelse kan konstateres, om de er i overensstemmelse med reglerne om det indre marked.

Denne procedure, der tidligere kun omfattede produkter, blev den 5. august 1999 udvidet til også at omfatte informationssamfundets tjenester [5]. Der er tale om en sektor, hvor de teknologiske fremskridt og udviklingen på det juridiske område gør det berettiget at indføre en effektiv ordning for forudgående underretning og at etablere et administrativt og kontrolmæssigt partnerskab, bl.a. med henblik på at sikre udøvelsen af de grundlæggende friheder og rettigheder.

[5] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, der udvidede informationsproceduren til at omfatte forskrifter for informationssamfundets tjenester (EFT L 217 af 5.8.1998, s. 18).

Kommissionen modtog i 2000 751 udkast til tekniske forskrifter (hvoraf 23 angår regler vedrørende informationssamfundets tjenester, medens de øvrige drejer sig om produkter), som er blevet gennemgået af Kommissionens tjenestegrene. I 1998 var tallet 604 og i 1999 591. Tallene viser, at medlemsstaterne på trods af, at det indre marked er fuldt gennemført, vedbliver at indføre et stort antal tekniske forskrifter og endog foretage nye reguleringer, bl.a. på grund af den teknologiske udvikling og ud fra et ønske om at skærpe kontrollen på sundhedsområdet, især i relation til fødevarer. Sådanne initiativer må kontrolleres nøje for at undgå, at de truer det indre marked, men også for at afdække, hvor der er behov for EU-regler.

Af de meddelelser, Kommissionen modtog i 2000, har 45 [6] givet anledning til udførlige udtalelser fra Kommissionen, som indebærer, at den pågældende forskrift skal ændres med henblik på at fjerne de uberettigede hindringer for den frie bevægelighed for varer eller for informationssamfundets tjenester, den ellers kunne give anledning til. Medlemsstaterne har afgivet 92 [7] udførlige udtalelser. Det kan som helhed konstateres, at tendensen til, at der afgives færre udførlige udtalelser, fortsætter, hvilket viser, at den pædagogiske indsats, der er gjort i forbindelse med proceduren, giver positive resultater, og at kvaliteten af de nationale forskrifter er blevet bedre.

[6] Pr. 31. december 2000. Fristen for at afgive udførlige udtalelser i forbindelse med udkast til forskrifter, hvorom der er givet meddelelse i 2000, udløb den 31. marts 2000. Tallet omfatter således også visse forskrifter, hvorom der er givet meddelelse i 1999, og for hvilke fristen udløb den 31. marts 2000.

[7] Pr. 31. december 2000. Fristen for at afgive udførlige udtalelser i forbindelse med udkast til forskrifter, hvorom der er givet meddelelse i 2000, udløb den 31. marts 2000. Tallet omfatter således også visse forskrifter, hvorom der blev givet meddelelse i 1999, og for hvilke fristen udløb den 31. marts 2000.

Direktivet har ligeledes i en halv snes tilfælde bidraget til harmoniseringsbestræbelserne på EU-plan ved at forhindre, er der blev vedtaget nationale foranstaltninger, som kunne have fastfrosset visse medlemsstater i bestemte positioner under forhandlingerne om fælles løsninger. Fem [8] meddelelser har givet anledning til et års udsættelse, fordi de angik et område, som dækkes af et direktivforslag, der allerede er forelagt for Rådet, og fire [9] meddelelser gav anledning til et års udsættelse, fordi Kommissionen bebudede, at den havde i sinde at foreslå lovgivning på området.

[8] Pr. 31. december 2000. Fristen for at meddele medlemsstaterne, at der anmodes om udsættelse i forbindelse med forskrifter fra 1999, udløb den 31. marts 2000. Tallet omfatter ikke forskrifter, hvorom der blev givet meddelelse i 1999, og for hvilke fristen udløb den 31. marts 2000, eftersom der ikke blev anmodet om udsættelse for nogen af disse meddelelser.

[9] Pr. 31. december 2000. Fristen for at meddele medlemsstaterne, at der anmodes om udsættelse i forbindelse med forskrifter fra 1999, udløb den 31. marts 2000. Tallet omfatter ikke forskrifter, hvorom der blev givet meddelelse i 1999, og for hvilke fristen udløb den 31. marts 2000, fordi der ikke blev anmodet om udsættelse for nogen af disse meddelelser.

Domstolens dom i 1996 [10] i CIA Security-sagen har fået medlemsstaterne til i højere grad at opfylde deres forpligtelser i relation til direktiv 98/34/EF. I denne sag konkluderede Domstolen, at manglende overholdelse af forpligtelsen til at give meddelelse om nationale forskrifter, indebærer, at den pågældende forskrift ikke kan gøres gældende over for borgerne. Den 26. september 2000 præciserede Domstolen dette yderligere i sag C-443/98, Unilever, ved at konkludere, at når der vedtages en foranstaltning, hvorom der er givet meddelelse, men hvor de i direktiv 98/34/EF fastsatte frister ikke er overholdt, indebærer det ligeledes, at de forskrifter, meddelelsen vedrører, ikke kan gøres gældende over for borgerne.

[10] Dom af 30. april 1996, CIA Security, sag C-194/94, Sml. 1996 I, s. 2201.

I visse tilfælde indleder Kommissionen dog efter at have konstateret, at direktivet er overtrådt, en dialog med den pågældende medlemsstat med henblik på at få afhjulpet de kritisable forhold, eller den indleder en traktatbrudsprocedure på grundlag af EF-traktatens artikel 226. Ved udgangen af 2000 var ca. en halv snes sådanne sager fortsat på undersøgelsesstadiet.

Blandt de øvrige vigtige domme, Domstolen afsagde i 2000, er også dommen af 16. november 2000 i sag C-37/99, Donkersteeg, hvori Domstolen præciserer begrebet teknisk specifikation på landbrugsområdet og udtaler sig nærmere om tekniske forskrifters obligatoriske karakter.

For at skabe øget dialog med de parter, for hvem proceduren er særlig relevant, dvs. virksomhederne, er der etableret en hjemmeside, hvor man bl.a. kan finde de udkast, hvorom der er givet meddelelse;

adressen er: http://europa.eu.int/comm/entreprise/tris.

2.3.2. Lægemidler

Kommissionen fik i 2000 meddelelse om næsten samtlige foranstaltninger til gennemførelse af de direktiver, der vedrører lægemiddelsektoren. Kun Frankrig mangler endnu at gennemføre direktiv 93/41/EF i den veterinære sektor. Hvad angår de direktiver, Kommissionen vedtog i 1999, og hvor fristen for gennemførelsen nu er udløbet, har størsteparten af medlemsstaterne allerede meddelt de nationale gennemførelsesforanstaltninger: Italien har endnu ikke gennemført direktiv 1999/82/EF og 1999/83/EF i fuldt omfang, og Portugal er ikke færdig med at gennemføre direktiv 1999/104/EF.

Ligesom tidligere år er der fortsat nogle generelle problemer vedrørende medlemsstaternes fortolkning og anvendelse af lægemiddeldirektiverne. Disse problemer består hovedsagelig i, at medlemsstaterne fortolker begrebet "lægemidler" forskelligt (ofte med det resultat, at der opstår hindringer for samhandelen med varer), samt klager over, at nationale myndigheder ikke skulle have overholdt direktivet om åbenhed (89/105/EØF). Medlemsstaternes gennemførelse og anvendelse af artikel 4, stk. 8, litra a), i-iii, i direktiv 65/65/EØF og forvaltningen af systemet med fornyet tilladelse til "gamle" lægemidler er ligeledes genstand for verserende overtrædelsessager. Kommissionen undersøger disse problemer og klager med stor opmærksomhed.

2.3.3. Kosmetiske produkter

Kommissionen kunne i 2000 konstatere klare fremskridt med hensyn til gennemførelsen af EU-lovgivningen om kosmetiske midler og var kun nødsaget til at undersøge ganske få tilfælde af overtrædelser som følge af ukorrekt gennemførelse af direktiver.

For så vidt angår sager om manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiver, kunne Kommissionen henlægge en lang række overtrædelsesprocedurer, der var indledt mod medlemsstaterne. Kun Frankrig mangler endnu at offentliggøre nogle ministerielle bekendtgørelser for at have gennemført Rådets direktiv 93/35/EØF om 6. ændring af direktiv 76/768/EØF og Kommissionens direktiv 98/62/EF om 23. tilpasning af direktiv 76/768/EØF til den tekniske udvikling.

Hvad angår direktiv 2000/6/EF og 2000/11/EF om tilpasning af direktiv 76/768/EØF til den tekniske udvikling, har henholdsvis tolv og elleve medlemsstater allerede givet meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger, medens de øvrige medlemsstater har fremsendt udkast, som befinder sig på et meget fremskredet stadium i lovgivningsprocessen. Visse medlemsstater har endnu ikke gennemført direktiv 97/18/EF og 2000/41/EF om udsættelse af datoen for forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf på dyr; begrundelsen er, at man ønsker at give de økonomiske beslutningstagere den fornødne juridiske sikkerhed. Det skal bemærkes, at Kommissionen har forelagt Rådet og Europa-Parlamentet et forslag til direktiv om 7. ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF med henblik på at forbyde forsøg med dyr for at afprøve kosmetiske produkter og ingredienserne heri, men det fritager ikke medlemsstaterne for forpligtelsen til at gennemføre de ovennævnte direktiver.

2.3.4. Kemiske produkter

På det kemiske område blev 27 overtrædelsesprocedurer vedrørende manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger henlagt i 2000. Sagerne drejede sig om gødningsstoffer (direktiv 97/63/EF og 98/3/EF), begrænsninger af markedsføringen og anvendelsen af farlige stoffer og præparater (direktiv 94/27/EF og 1999/43/EF) samt god laboratoriepraksis (direktiv 1999/11/EF og 1999/12/EF). Efter fremsendelsen af fem begrundede udtalelser vedrørende direktiver, for hvilke gennemførelsesfristen udløb i 1999 (direktiv 1999/11/EF og 1999/12/EF), har de fleste af medlemsstaterne gennemført direktiverne.

Der verserer fortsat i alt tolv overtrædelsesprocedurer for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger. Nogle af disse sager er indbragt for Domstolen og vedrører god laboratoriepraksis (direktiv 1999/11/EF og 1999/12/EF).

Gennemførelsesfristen for tre direktiver om begrænsninger af markedsføringen og anvendelsen af farlige stoffer og præparater (direktiv 94/27/EF, 1999/51/EF og 1999/43/EF) udløb i første halvår af 2000. Otte medlemsstater havde ikke gennemført de første to direktiver rettidigt, medens tolv medlemsstater ikke havde overholdt fristen for gennemførelse af direktiv 1999/43/EF.

Der verserer to sager om ukorrekt gennemførelse af direktiv 93/15/EØF om markedsføring af og kontrol med eksplosivstoffer til civil brug.

2.3.5. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

Det går rimeligt hurtigt med at få gennemført de mange direktiver om typegodkendelse af motorkøretøjer, reservedele og tekniske systemer i relation til personbiler, lette og tunge erhvervskøretøjer, to- og trehjulede motorkøretøjer og landbrugs- og skovbrugstraktorer. Det faktum, at der er udstedt relativt mange direktiver på disse områder, har dog helt klart skabt vanskeligheder for visse medlemsstater med hensyn til at overholde tidsfristerne for gennemførelsen. I disse tilfælde er det, som det tidligere er nævnt, dog normalt tilstrækkeligt at indlede en overtrædelsesprocedure for at sikre, at direktiverne gennemføres ganske hurtigt.

Hvad angår direktiverne om forurenende emissioner, er direktiv 98/69/EF vedrørende personbiler og lette erhvervskøretøjer nu gennemført af samtlige medlemsstater. Situationen er noget anderledes med hensyn til direktiv 1999/96/EF om forurenende emissioner fra tunge motorkøretøjer, som den 30. november 2000 endnu ikke var gennemført i syv medlemsstater.

Alle medlemsstaterne har nu inkorporeret direktiv 97/54/EF om landbrugs- og skovbrugstraktorers maksimalhastighed i den nationale ret. Alle medlemsstaterne har ligeledes gennemført alle de øvrige direktiver om landbrugs- og skovbrugstraktorer, som er specifikt nævnt i den 17. beretning, dvs. direktiv 98/38/EF, 98/39/EF og 98/40/EF. Kun en enkelt medlemsstat mangler endnu at gennemføre direktiv 98/89/EF.

Tallene i parentes angiver, hvor mange medlemsstater der endnu mangler at gennemføre direktiver om motorkøretøjer: 98/77/EF (0), 98/90/EF (1) og 1999/7/EF (1). De tilsvarende tal for direktiverne 1999/23/EF, 1999/24/EF, 1999/25/EF og 1999/26/EF om to- og trehjulede køretøjer er henholdsvis (2), (0), (1) og (3).

Størsteparten af de direktiver, der trådte i kraft i 2000, var kommissionsdirektiver om tilpasning af tidligere rådsdirektiver til den tekniske udvikling. Visse medlemsstater har indført særdeles effektive systemer til hurtigt at få gennemført sådanne direktiver i den nationale ret. I andre tilfælde kan den relativt lange tid, der medgår til forberedelsen, godkendelsen og offentliggørelsen af afledte retsakter, være den primære årsag til forsinkelser frem for problemer med indholdet af de pågældende direktiver.

Med hensyn til direktiver, der skal gennemføres i det år, denne beretning omhandler, viser tallene i parentes, hvor mange medlemsstater, der endnu ikke har gennemført dem:

1998/91/EF: (5) / Europa-Parlamentets og Rådets direktiv

1999/40/EF: (3) / Kommissionens direktiv

1999/55/EF: (2) / Kommissionens direktiv

1999/56/EF: (1) / Kommissionens direktiv

1999/57/EF: (1) / Kommissionens direktiv

1999/58/EF: (1) / Kommissionens direktiv

1999/86/EF: (9) / Rådets direktiv

1999/96/EF: (7) / Europa-Parlamentets og Rådets direktiv

1999/98/EF: (2) / Kommissionens direktiv

1999/101/EF: (3) / Kommissionens direktiv

2000/1/EF: (6) / Kommissionens direktiv

2000/2/EF: (7) / Kommissionens direktiv

2000/3/EF: (4) / Kommissionens direktiv

Kommissionens tjenestegrene har indledt de fornødne procedurer i henhold til artikel 226, dog ikke for så vidt angår direktiv 1999/86/EF og 2000/2/EF.

2.3.6. Byggevarer

Overtrædelsesproceduren mod Østrig for ukorrekt gennemførelse af direktiv 98/106/EF blev henlagt i 2000 efter en nærmere redegørelse fra de østrigske myndigheder om de punkter, Kommissionen havde lagt til grund for proceduren.

I forbindelse med overtrædelsesproceduren mod Grækenland om kvalitetskontrol af visse former for importeret stål fremsendte de græske myndigheder i oktober 2000 et nyt lovforslag, som ville bringe overtrædelsen til ophør, og som skulle vedtages og offentliggøres meget hurtigt. Kommissionen besluttede derfor i forbindelse med den sidste rapport A2/2000 at udsætte sagsanlægget ved Domstolen og afvente vedtagelsen af den pågældende retsakt.

2.3.7. Udstyr

(mekanisk og elektromekanisk udstyr, personlige værnemidler, gas- og tryklufts udstyr, udstyr til færdigpakninger og retslig metrologi, medicinsk apparatur og lystfartøjer)

Hvad angår sager om manglende meddelelse af nationale gennemførelses foranstaltninger, er situationen følgende:

Samtlige medlemsstater undtagen Tyskland har givet meddelelse om de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 97/23/EF om trykbærende udstyr; Tyskland forventes dog at være færdig med gennemførelsen i 2001.

Frankrig gav i 2000 som den sidste medlemsstat meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 95/16/EF om elevatorer.

Hvad angår direktiv 98/79/EF om medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik, har følgende medlemsstater givet meddelelse om nationale gennemførelses foranstaltninger: Italien, Det Forenede Kongerige, Danmark, Sverige, Portugal og Spanien. Østrig og Finland har ligeledes meddelt nationale gennemførelses foranstaltninger, men skal give meddelelse om yderligere foranstaltninger. Direktivets gennemførelse i Frankrig, Luxembourg, Belgien, Nederlandene, Tyskland og Grækenland er ved at være afsluttet. Irland har ikke givet nogen oplysninger overhovedet, og Kommissionen har derfor besluttet at fremsende en begrundet udtalelse.

Hvad angår ukorrekt gennemførelse af direktiverne eller manglende overensstemmelse mellem den nationale lovgivning og direktiverne, er situationen følgende:

Fem sager om ukorrekt gennemførelse af direktiv 98/37/EF om maskiner kunne henlægges i 2000. Derimod er man fortsat i færd med at gennemgå en række klager i tilknytning til samme direktiv, som specifikt vedrører forpligtelsen til at overvåge markedet.

Der forekommer også fortsat klager om dette emne i tilknytning til direktiv 73/23/EØF om lavspænding. I 2000 blev Italien indstævnet for Domstolen [11] for ukorrekt gennemførelse af direktivet.

[11] Sag C-100/00.

En sag mod Frankrig vedrørende direktiv 89/686/EØF om personlige værnemidler er henlagt. Det er besluttet at indstævne Tyskland for Domstolen for ukorrekt gennemførelse af samme direktiv.

Der er fremsendt en supplerende åbningsskrivelse til Italien vedrørende den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiv 89/336/EØF om elektromagnetisk kompatibilitet; sagen vedrører de aspekter, der er omhandlet af direktiv 1999/5/EF om radio- og teleterminaludstyr.

I 2000 blev det besluttet at fremsende supplerende åbningsskrivelser på grundlag af artikel 228 til henholdsvis Italien og Tyskland vedrørende den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiv 90/396/EØF om gasapparater.

2.3.8. Radio- og teleterminaludstyr

Direktiv 1999/5/EF om radio- og teleterminaludstyr og gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse, som trådte i kraft den 7. april 1999, skulle være inkorporeret i medlemsstaternes nationale ret senest den 7. april 2000. Ikke desto mindre havde flere medlemsstater problemer med at få vedtaget den nationale lovgivning tilstrækkeligt hurtigt til at kunne overholde den gennemførelsesfrist, der er fastsat i direktivet.

Hidtil har kun ti medlemsstater meddelt Kommissionen deres nationale gennemførelsesforanstaltninger, hvilket betyder, at Kommissionen kan henlægge seks sager om manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger. Frankrig, Tyskland, Irland og Italien, som endnu ikke har gennemført direktivet, har dog indført nogle foreløbige foranstaltninger, der indebærer, at direktivet kan bringes i anvendelse, indtil den endelige lovgivning er vedtaget. Grækenland har bebudet, at der i starten af 2001 vil blive vedtaget foreløbige foranstaltninger. Kommissionen fortsætter procedurerne for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger mod de førnævnte fem medlemsstater, som endnu ikke har gennemført direktivet om radio- og teleterminaludstyr i fuldt omfang. Ud over disse procedurer om manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger verserer der to andre procedurer vedrørende samme direktiv.

2.3.9. Turisme

Overtrædelsesproceduren mod Italien vedrørende særligt fordelagtige billetpriser til offentlige museer og seværdigheder i Italien, som kun gælder for italienske statsborgere, fortsatte i 2000 (se den 17. beretning). Kommissionen fremsendte en begrundet udtalelse i februar 2000. Der foretages i øjeblikket yderligere undersøgelser i sagen.

2.4. Konkurrence

Antallet af nye procedurer, der blev indledt i 2000 mod medlemsstaterne for såvel formodede som konstaterede overtrædelser af konkurrencereglerne, har ikke ændret sig i forhold til 1999 (36). Pr. 31. december 2000 havde Generaldirektoratet for Konkurrence 67 verserende overtrædelsessager.

Hvad angår de enkelte områder, er antallet af nye sager i telesektoren også næsten det samme som sidste år (11 nye sager i 1999 og 10 nye sager i 2000). Den tendens, der kunne konstateres i 1999, i retning af en mærkbar nedgang i antallet af nye sager på transportområdet og omvendt flere nye sager i sektoren for social forsikring, fortsatte i 2000.

2.4.1. Telekommunikation.

Med hensyn til gennemførelsen af direktiverne på konkurrenceområdet inden for telesektoren har det fælles hold ("joint team") i forbindelse med udarbejdelsen af den 6. rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren [12], som Kommissionen vedtog den 7. december 2000, i samarbejde med de enkelte medlemsstater endnu engang undersøgt, om direktiverne er korrekt gennemført. Sideløbende hermed fortsatte Kommissionen de procedurer, der allerede var indledt på grundlag af traktatens artikel 226 mod visse medlemsstater, og indledte desuden nye procedurer.

[12] KOM(2000) 814 endelig udg.

I denne sektor blev tre procedurer henlagt efter fremsendelse af en begrundet udtalelse. De vedrører alle tre Grækenland. De henlagte sager drejer sig om gennemførelse af direktiv 94/46/EF (liberalisering af satellittjenester) og direktiv 96/19/EF (alternative infrastrukturer) [13].

[13] To overtrædelser: Myndighederne har udstedt en licens til etablering af alternative infrastrukturer (foranstaltninger truffet efter en begrundet udtalelse fremsendt den 21. december 1998), og der er ikke længere nogen statslig foranstaltning, der begrænser sammenkobling af mobilnet på tværs af grænserne (begrundet udtalelse fremsendt den 22. december 1998).

Østrig, Spanien, Finland, Frankrig, Grækenland, Italien, Luxembourg og Portugal har ikke givet meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 1999/64/EF [14] inden for den fastsatte frist, hvilket har foranlediget Kommissionen til at indlede overtrædelsesprocedurer mod disse medlemsstater. Da de østrigske, de finske, de franske og de luxembourgske myndigheder efterfølgende meddelte disse gennemførelsesforanstaltninger, blev proceduren henlagt for deres vedkommende.

[14] Kommissionens direktiv af 23. juni 1999 om ændring af direktiv 90/388/EØF med henblik på at sikre, at tele- og kabel-tv-net, der ejes af en enkelt operatør, adskilles i retlig henseende (EFT L 175 af 10.7.1999, s. 39).

Kommissionen fremsendte i 2000 tre begrundede udtalelser foranlediget af nationale forskrifters manglende overensstemmelse med direktiverne om konkurrence på teleområdet eller af ukorrekt gennemførelse af disse direktiver.

Spørgsmålet om udligning af takster, som er omhandlet i direktiv 96/19/EF [15] indtog en vigtig plads i 2000. Kommissionen fremsendte således den 1. september 2000 en begrundet udtalelse til Italien vedrørende det forhold, at det etablerede teleselskab forhindres i at foretage udligning af taksterne på grund af den prisloftordning, der har været gældende siden august 1999. Den 11. september 2000 traf de italienske myndigheder dog beslutning om at ændre denne ordning, hvilket foranledigede Kommissionen til den 14. december 2000 at udsætte sagen, indtil der i løbet af andet halvår af 2002 foreligger en bekræftelse på, at udligningen af taksterne er fuldt gennemført i overensstemmelse med de tilsagn, de italienske myndigheder har afgivet. Kommissionen har desuden fortsat den procedure, der blev indledt i 1998, og som ligeledes vedrører udligning af takster, men denne gang i Spanien; den 21. december 2000 vedtog Kommissionen en supplerende begrundet udtalelse. Den 3. august 2000 fremsendte Kommissionen desuden en begrundet udtalelse til Luxembourg vedrørende en mangel ved den faktiske gennemførelse af bestemmelserne i førnævnte direktiv 96/19/EF om indrømmelse af ret til adgang på lige vilkår for teleoperatørerne.

[15] Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester (EFT L 74 af 22.3.1996, s. 13).

Den 17. april 2000 indstævnede Kommissionen desuden Frankrig for Domstolen [16] vedrørende finansiering af forsyningspligtydelser. Kommissionen kritiserer denne medlemsstat for bl.a. at have påbudt mobilteleoperatører at bidrage til at dække nettoomkostningerne ved de forsyningspligtydelser, France Télécom leverede i 1997, selv om selskabet stadig havde monopol på taletelefoni. Kommissionen anfægter desuden beregningsmetoden for de forskellige elementer i omkostningerne ved forsyningspligtydelserne, som kan indebære, at disse ansættes for højt. Endelig kritiserer Kommissionen Frankrig for ikke at have givet garantier for, at udligningen af takster er reelt gennemført. Procedurens skriftlige fase blev afsluttet i november.

[16] Sag C-146/00.

Den 30. november 2000 afsagde Domstolen en dom, der gik imod Belgien [17], fordi den belgiske lovgivning om forsyningspligtydelser på telefonområdet indeholder bestemmelser om finansiering af særligt gunstige takster for den skrevne presse i strid med direktiv 97/33/EF [18]. Kommissionen har frafaldet de øvrige anklager - manglende beregningsmetode for operatørernes bidrag til finansieringen af forsyningspligtydelser og metoden til forhåndsberegning af nettoomkostningerne ved disse ydelser - efter at de belgiske myndigheder har givet meddelelse om en kongelig anordning, der dækker disse to spørgsmål.

2.4.2. [17] Sag C-384/99.

2.4.3. [18] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne.

2.4.4. Postsektoren

I postsektoren vedtog Kommissionen den 21. december 2000 en beslutning vedrørende Italiens indførelse af nye posttjenester, der omfatter merværdiydelser, bl.a. garanti for, at en elektronisk forsendelse når frem på en bestemt dato og et bestemt klokkeslæt [19]. Denne beslutning er en reaktion på en klage over, at det etablerede postvæsen har eneret på leveringsfasen i forbindelse med hybridpost (den form for post, hvor postforsendelserne genereres elektronisk). Denne eneret forhindrer private leverandører i at tilbyde hybridpost i fuldt omfang. Kommissionen fandt, at den italienske lovbekendtgørelse nr. 261 af 22. juli 1999, hvormed dette system blev indført, strider imod EF-traktatens artikel 86, stk. 1, kombineret med artikel 82. Levering på en bestemt dato og på et bestemt klokkeslæt er et særskilt marked, som er helt forskelligt fra traditionelle leveringsydelser (forsyningspligt ydelser). Der er derfor ikke grund til at forbeholde dette marked for leverandøren af forsyningspligtydelser, som ikke leverer den pågældende tjeneste. Denne operatør giver desuden ikke nogen form for garanti for levering på en på forhånd fastsat dato og et bestemt klokkesæt. Beslutningen indebærer, at de italienske myndigheder må tydeliggøre, at levering på en bestemt dato og til et bestemt klokkeslæt ikke indgår som led i de ydelser, hvortil der kan gives eneret. Kommissionen ønsker med sin beslutning at skabe den nødvendige juridiske klarhed for de private operatører med hensyn til leveringsfasen i forbindelse med på forhånd fastsatte datoer og klokkeslæt.

2.4.5. [19] EFT L 63 af 3.3.2001, s. 59.

2.4.6. Liberale erhverv

På området for liberale erhverv kunne Kommissionen henlægge den overtrædelsesprocedure, der var indledt mod Italien for via lov nr. 1612 af 22. december 1960 at tilsidesætte EF-traktatens artikel 5 og 85 (nu henholdsvis artikel 10 og 81). Domstolen fastslog ved dom af 18. juni 1998 [20], at Italien havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold EF-traktatens artikel 5 og 85 ved at udstede og opretholde en lov, som ved at tildele de toldklarerendes nationale råd ("Consiglio nazionale degli spedizioneri doganali", CNSD) den fornødne beslutningskompetence pålagde dette at bringe en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder i stand, som er i strid med EF-traktatens artikel 85 (nu artikel 81), og som bestod i, at rådet fastsatte en tarif, der var bindende for alle toldklarerere. Da kontakterne mellem Kommissionens tjenestegrene og de italienske myndigheder med henblik på at bringe den pågældende lovgivning i overensstemmelse med EU-retten, ikke gav resultat, var Kommissionen nødsaget til i februar 2000 at fremsende en åbningsskrivelse til Italien med henvisning til EF-traktatens artikel 228, og derefter den 3. august samme år en begrundet udtalelse. Den 13. september 2000 meddelte Italien imidlertid teksten til lov nr. 213 af 25. juli 2000, offentliggjort i "Gazzetta Ufficiale" den 1. august 2000, som ajourfører reglerne om toldklarereres virksomhed. Denne lov, der ophævede de bestemmelser i loven af 1960, som var i strid med de ovennævnte artikler i traktaten, bragte det af Domstolen konstaterede traktatbrud til ophør.

2.4.7. [20] Sag C-35/96, Sml. 1998 I, s. 3851.

2.4.8. Transport

På transportområdet har Kommissionen fortsat overtrædelsesproceduren mod Portugal, efter at Portugal har afvist at efterkomme Kommissionens beslutning af 10. februar 1999, hvori det konkluderes, at det rabatsystem, Portugal anvender for landingsafgifter afhængigt af flyenes oprindelsesland, er en diskriminatorisk foranstaltning i strid med traktatens artikel 86, stk. 1, og traktatens artikel 82. Kommissionen har dog udsat sin beslutning om at indbringe sagen for Domstolen, eftersom den klage, som Portugal indgav i maj 1999 mod Kommissionens beslutning, og som Domstolen i forvejen har til behandling, også vedrører spørgsmålet om det pågældende systems lovlighed.

Spørgsmålet om landingsafgifter har givet anledning til endnu en beslutning i henhold til traktatens artikel 86, stk. 3. Den 26. juli 2000 vedtog Kommissionen en beslutning om, at det rabatsystem og de regler om differentiering af landingsafgifter afhængigt af flyenes oprindelsesland, som er gældende i Spanien, begunstigede de spanske luftfartsselskaber. For alle kategorier af fly opererer det spanske system med højere afgifter for flyvninger mellem EU-lande end for indenrigsflyvninger. Desuden gives der rabat efter en progressiv skala på mellem 9 og 35% afhængigt af antallet af landinger pr. måned. Dette system favoriserer i praksis spanske luftfartsselskaber, som gennemsnitligt får rabatter på mellem 20 og 25%. Der er ingen objektive forhold, der berettiger til denne form for forskelsbehandling. Den spanske regering har bebudet, at den på et tidspunkt vil foretage de nødvendige ændringer af reglerne.

2.4.9. Virksomhedsfusioner

Den overtrædelsesprocedure, der blev indledt mod Portugal i 1999, efter at de portugisiske myndigheder havde modsat sig fusionen mellem den spanske bank BSCH og den portugisiske koncern Champalimaud, har kunnet henlægges. En ny fusion bestående i den spanske banks opkøb af to banker i den portugisiske koncern blev anmeldt den 29. november 1999 og godkendt den 11. januar 2000. De portugisiske myndigheder har erklæret, at de ikke vil modsætte sig denne nye transaktion, som annullerer den fusion, der var emnet for den oprindelige overtrædelsesprocedure mod de portugisiske myndigheder.

2.4.10. Statsstøtte

Med hensyn til statsstøtte kunne Kommissionen henlægge en meget gammel sag. Ved en dom af 20. september 1990 [21] bekræftede Domstolen Kommissionens endelige negative beslutning af 17. november 1987 [22] med krav om tilbagebetaling af et tilskud på 2 mio. DEM, som delstaten Baden-Württemberg i 1985 havde udbetalt til virksomheden BUG-Alutechnik, der fremstiller halvfabrikata og færdigvarer i aluminium. Da støtten ikke var blevet tilbagebetalt på trods af Kommissionens krav, indstævnede Kommissionen i 1991 Tyskland for traktatbrud, nærmere bestemt overtrædelse af traktatens artikel 171 (nu artikel 228). I 1992 pålagde "Staatsschuldenverwaltung Baden-Württemberg" virksomheden at tilbagebetale støtten. BUG-Alutechnik appellerede imidlertid denne afgørelse til "Verwaltungsgericht Sigmaringen", hvilket havde opsættende virkning. Da denne instans havde afvist apellen i 1994, appellerede virksomheden afgørelsen til "Verwaltungsgerichtshof Mannheim"; også denne appel havde opsættende virkning. Da "Verwaltungsgerichtshof Mannheim" i 1996 stadfæstede den første instans' kendelse, fik virksomheden, som i mellemtiden var blevet til Hoogovens Aluminium Profiltechnik, tilladelse til at begære sagen behandlet på ny ved "Bundesverwaltungsgericht", som afviste denne appel den 26. august 1999. Støtten blev omsider tilbagebetalt den 14. oktober 1999. Da Kommissionen fik officiel meddelelse herom, kunne den henlægge sagen i starten af 2000.

2.5. [21] Sag C-5/89, Sml. 1990 I, s. 3437.

2.6. [22] EFT L 79 af 17.3.1998, s. 29.

2.7. Beskæftigelse og sociale anliggender

2.7.1. Arbejdstagernes frie bevægelighed

Kommissionen har indledt og/eller videreført en række overtrædelsesprocedurer mod forskellige medlemsstater vedrørende gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 1612/68 og nr. 1408/71.

Overtrædelsesproceduren mod Belgien for manglende gennemførelse af Domstolens dom af 3. maj 1994 i sag C-47/93, som drejer sig om, hvordan de belgiske universiteter finansierer modtagelsen af studerende fra andre medlemsstater, som alene kommer til Belgien med det formål at følge undervisningen der, videreføres.

Overtrædelsesprocedurerne mod Tyskland angående henholdsvis sociale ydelser til vandrende arbejdstagere efter familiesammenføring og kravet om, at ansøgeren skal forevise en opholdstilladelse for at kunne modtage sociale ydelser, er blevet henlagt. For den første sags vedkommende er der udarbejdet et fortolkende cirkulære, der opfordrer de kompetente myndigheder til at påse, at EU-retten overholdes. Hvad angår den anden sag, er forholdet bragt i overensstemmelse med EU-reglerne med en ændring af den relevante lov.

Overtrædelsesproceduren angående den danske lovgivning og praksis, der begrænser muligheden for grænsearbejdere med bopæl i Danmark til at benytte køretøjer i Danmark, som er indregistreret i en anden medlemsstat, og som tilhører deres arbejdsgiver med bopæl i denne anden medlemsstat, videreføres. Efter at Danmark i mellemtiden har ændret sin lovgivning på en måde, som ifølge Kommissionens opfattelse ikke er helt tilfredsstillende, er der fremsendt en supplerende begrundet udtalelse til de danske myndigheder.

Grækenland er blevet informeret om, at der vil blive fremsendt en begrundet udtalelse vedrørende den græske lovgivning, som kræver, at EU-borgeres familiemedlemmer, som ikke er statsborgere i et EU-land, og som ønsker at udøve erhvervsaktivitet i Grækenland, skal have en arbejdstilladelse.

Der er desuden fremsendt en begrundet udtalelse til Østrig med henvisning til, at den østrigske lovgivning indebærer negativ forskelsbehandling af EU-borgere, der benytter sig af den frie bevægelighed for arbejdstagere, samt statsborgere fra ikke-EU-lande, med hvem EU har indgået samarbejds- eller associeringsaftaler, f.eks. Marokko, Tyrkiet, Polen m.fl. Specielt indebærer de østrigske bestemmelser om valg til faglige organer, at udenlandske arbejdstagere ikke er valgbare hertil, og samtidig betyder de forfatningsmæssige bestemmelser i arbejdsmarkedslovgivningen, at statsborgere fra ikke-EU-lande, med hvem EU har indgået samarbejds- eller associeringsaftaler, ikke er valgbare til virksomhedsnævn.

Overtrædelsesprocedurerne mod henholdsvis Grækenland på grundlag af traktatens artikel 228 og Spanien på grundlag af traktatens artikel 226, som begge vedrører et nationalitetskrav som betingelse for ansættelse i den offentlige forvaltning, er blevet henlagt, efter at de berørte lande har truffet foranstaltninger til at efterkomme EU-reglerne.

Hvad angår medregning af anciennitet opnået ved ansættelse i en anden medlemsstats offentlige forvaltning, har Kommissionen fremsendt begrundede udtalelser til såvel Østrig som Belgien. De overtrædelsesprocedurer om samme spørgsmål, der blev indledt mod Tyskland og Irland i 1999, videreføres.

Hvad angår koordineringen af medlemsstaternes socialsikringsordninger, har Domstolen i sagerne mod Frankrig om opkrævning af et generelt socialsikringsbidrag ("contribution sociale généralisée") [23] og et bidrag til dækning af underskuddet på de sociale sikringsordninger ("cotisation pour le remboursement de la dette sociale") [24] fastslået, at disse bidrag, som ifølge de franske myndigheder skal betragtes som skatter, falder ind under forordning (EØF) nr. 1408/71. De kan derfor ikke afkræves af personer med bopæl i Frankrig, som arbejder i en anden medlemsstat, f.eks. franske grænsearbejdere, der arbejder i Belgien, fordi disse ikke er omfattet af den franske socialsikringslovgivning. Da Kommissionen ikke har modtaget tilfredsstillende oplysninger om, at der er iværksat de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme disse kendelser, fortsætter procedurerne på grundlag af traktatens artikel 228.

[23] Sag C-169/98.

[24] Sag C-34/98.

Generaladvokaten har nu fremsat forslag til afgørelse (24. oktober 2000) i den sag, som Kommissionen i 1999 indbragte for Domstolen mod Tyskland om opkrævning af bidrag i henhold til en særlig lov om sociale ydelser til kunstnere (Künstler sozialversicherungsgesetz) [25].

[25] Sag C-68/99.

Sagen mod Belgien [26] om fradrag på 13,07% i et personligt bidrag, hvis ansøgeren er bosiddende i en anden medlemsstat, er fortsat til behandling ved Domstolen. Generaladvokaten fremsatte sit forslag til afgørelse den 23. januar 2001.

[26] Sag C-347/98.

Kommissionen har besluttet at videreføre en procedure mod Nederlandene med et sagsanlæg ved Domstolen. Ifølge Kommissionen er de nederlandske myndigheders afvisning af at overføre en tidligere grænsearbejders arbejdsløshedsydelser i en periode på højst tre måneder til en anden medlemsstat i modstrid med artikel 69 i forordning (EØF) nr. 1408/71, hvori der ikke sondres mellem grænsearbejdere og andre arbejdstagere.

Der er fremsendt en begrundet udtalelse til Frankrig vedrørende den franske sygesikringsordnings afvisning af at refundere udgifter til briller efter de franske takster, når den forsikrede har indkøbt brillerne i Tyskland. Kommissionen er af den opfattelse, at denne holdning er i modstrid med EF-traktatens bestemmelser om frie varebevægelser, særlig artikel 28 og 30, således som de er blevet fortolket af Domstolen i sag C-120/95, Decker [27], hvor Domstolen fastslog retten til at få denne form for lægeligt indikerede produkter refunderet ifølge taksterne i den medlemsstat, hvor man er forsikret, uden at det kræver en forudgående godkendelse.

[27] Dom af 28. april 1998.

Den nederlandske regering bøjede sig for en begrundet udtalelse, som Kommissionen havde fremsendt til Nederlandene vedrørende beregning af en nederlandsk alderspension i situationer, hvor en lovpligtigt forsikret person samtidig havde indbetalt frivillige bidrag i en anden medlemsstat; myndighederne er i færd med at revidere de pågældende administrative regler. I modstrid med artikel 15, stk. 1, litra b), i forordning (EØF) nr. 574/72, hvori der udtrykkeligt står, at perioder med lovpligtig forsikring har forrang over for perioder med frivillige bidrag, havde de nederlandske myndigheder afvist at tage hensyn til en bestemt beskæftigelsesperiode i Nederlandene, fordi der samtidig var indbetalt frivillige bidrag til en ordning i en anden medlemsstat (omhandlet i forordningens bilag VI, punkt J, stk. 2, litra h)). Myndighederne havde ved en national ret fået medhold i denne fortolkning.

I forbindelse med en overtrædelsesprocedure mod Frankrig om beregning af arbejdsløshedsydelser til en person, hvis seneste beskæftigelse ikke havde været i Frankrig, har de franske myndigheder, efter at Kommissionen indbragte sagen for Domstolen, ændret det respektive cirkulære, så det nu er i overensstemmelse med EU-retten. Sagen er henlagt.

Efter en begrundet udtalelse fra Kommissionen vedrørende afvisning af at anvende den danske socialsikringslovgivning på arbejdstagere fra andre medlemsstater, som arbejder på olieboreplatforme på den danske kontinentalsokkel, har den danske regering ændret lovgivningen, og overtrædelsesproceduren er henlagt.

2.7.2. Ligebehandling af mænd og kvinder

Den sag, der var anlagt ved Domstolen på grundlag af EF-traktatens artikel 228 mod Frankrig [28] for ikke at have taget de fornødne skridt til at efterkomme dommen af 13. marts 1997 [29], hvorved Frankrig blev dømt for at have opretholdt et forbud mod natarbejde for kvinder i industrien, medens der ikke gjaldt et tilsvarende forbud for mænd, er fortsat til behandling.

[28] Sag C-224/99.

[29] Sag C-197/96, Kommissionen mod Frankrig, Sml. 1997 I, s. 1489.

Hvad angår direktiv 92/85/EØF om beskyttelse af gravide kvinder, har de irske myndigheder ændret deres lovgivning for at efterkomme EU-reglerne, efter at Kommissionen havde fremsendt en begrundet udtalelse; myndighederne har givet meddelelse om nye nationale bestemmelser. Proceduren mod Irland er derfor henlagt. Efter fremsendelse af en begrundet udtalelse til henholdsvis de svenske og de luxembourgske myndigheder har disse ligeledes givet meddelelse om nye lovtekster, som Kommissionen nu er i færd med at gennemgå. Procedurerne fortsætter derfor. Hvad angår ukorrekt gennemførelse af direktivet, har Kommissionen desuden besluttet at indstævne Frankrig for Domstolen [30], medens den tilsvarende sag mod Italien fortsat er på undersøgelsesstadiet.

[30] Den franske lovgivning indeholder ikke specifikke bestemmelser, der giver gravide kvinder mulighed for at ophøre med at arbejde, hvis dette er nødvendigt af helbredsmæssige grunde.

Efter at de italienske myndigheder har givet meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger, er sagsanlægget ved Domstolen for manglende meddelelse om gennemførelsen af direktiv 96/34/EF om forældreorlov [31] trukket tilbage.

[31] Sag C-445/99.

Kommissionen har indledt proceduren på grundlag af EF-traktatens artikel 228 mod Frankrig for ikke at efterkomme en dom af 8. juli 1999 [32], hvorved Domstolen dømte Frankrig for ikke at have meddelt gennemførelsesforanstaltningerne for direktiv 96/97/EF om ændring af direktiv 86/378/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger. I henhold til dette direktiv skulle medlemsstaterne have vedtaget gennemførelsesforanstaltningerne den 1. juli 1997. Det skal bemærkes, at Grækenland også blev dømt i en tilsvarende sag ved Domstolen den 14. december 2000 [33]. Efter at de luxembourgske myndigheder har givet meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger, er sagsanlægget ved Domstolen mod denne medlemsstat for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltningerne til direktiv 96/97/EF om ændring direktiv 96/378/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger [34] trukket tilbage.

[32] Sag C-354/98.

[33] Sag C-457/98.

[34] Sag C-438/98; generaladvokat La Pergola fremsatte sit forslag til afgørelse den 24.6.1999.

Kommissionen har desuden indledt en ny procedure på grundlag af traktatens artikel 228 mod Grækenland for ikke at efterkomme en dom af 28. oktober 1999 [35], hvorved Domstolen dømte Grækenland for ikke at have bragt den græske lovgivning om tildeling af ægteskabstillæg og medregning af dette tillæg ved beregningen af pensionsbeløb i overensstemmelse med direktiv 79/7/EØF, traktatens artikel 141 og direktiv 75/117/EØF. De græske regler om tildeling af ægteskabstillæg har således ikke tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 1981 (den dato, da traktatens artikel 141 og direktiv 75/117/EØF trådte i kraft i Grækenland), og reglerne om beregning af pensionsbeløb har ikke tilbagevirkende kraft fra den 23. december 1984 (den dato, da direktiv 79/7/EØF trådte i kraft).

2.7.3. [35] Sag C-187/98.

2.7.4. Arbejdsvilkår

Hvad angår direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, har Domstolen dømt Italien og Frankrig for at undlade at vedtage foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv [36]. Da der ikke er fremsendt nogen meddelelse om, at der er taget de fornødne skridt til at iværksætte Domstolens dom, videreføres disse overtrædelsesprocedurer på grundlag af EF-traktatens artikel 228. Efter at Luxembourg noget forsinket har givet meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger, er sagen mod Luxembourg [37] for manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger for direktiv 93/104/EF trukket tilbage.

[36] Sag C-386/98, Kommissionen mod Italien, dom af 9. marts 2000; sag C-46/99, Kommissionen mod Frankrig, dom af 8. juni 2000.

[37] Sag C-48/99; generaladvokat Alber fremsatte sit forslag til afgørelse den 16.11.1999.

Ved en dom af 18. maj 2000 dømte Domstolen Frankrig [38] for ikke at have meddelt gennemførelsesforanstaltninger for direktiv 94/33/EF om beskyttelse af unge på arbejdspladsen. Da Kommissionen endnu ikke har modtaget nogen meddelelse om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at iværksætte Domstolens dom, fortsætter proceduren på grundlag af EF-traktatens artikel 228.

[38] Sag C-45/99.

Efter at Domstolen havde dømt Luxembourg for ikke at have meddelt eventuelle gennemførelsesforanstaltninger for direktiv 94/33/EF om beskyttelse af unge på arbejdspladsen [39] og for ikke at have gennemført direktiv 94/457EF om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg [40], har de luxembourgske myndigheder givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger, som Kommissionen nu er i færd med at gennemgå.

[39] Sag C-430/98, dom af 21. oktober 1999.

[40] Sag C-47/99, dom af 16. december 1999.

Da de italienske myndigheder ikke har svaret tilfredsstillende på den begrundede udtalelse fra Kommissionen om ukorrekt gennemførelse af direktiv 77/187/EØF om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, har Kommissionen besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Kommissionen har derimod besluttet at udsætte overtrædelsesproceduren mod Grækenland for ukorrekt gennemførelse af direktiv 98/59/EF om kollektive afskedigelser for at få tid til at foretage en grundig gennemgang af de græske myndigheders svar, før den træffer beslutning om substansen.

Der er fremsendt begrundede udtalelser til Portugal og Italien for ukorrekt gennemførelse af direktiv 98/59/EF om kollektive afskedigelser.

Kommissionen havde besluttet at indstævne Irland for Domstolen for ukorrekt gennemførelse af direktiv 98/59/EF om kollektive afskedigelser og direktiv 77/187/EØF om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder. I slutningen af december 2000 gav de irske myndigheder meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger og gav desuden tilsagn om at vedtage yderligere bestemmelser. Et sagsanlæg er derfor ikke længere relevant.

2.7.5. Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen

Efter at Luxembourg har givet meddelelse om nationale gennemførelses foranstaltninger for direktiv 92/29/EØF om lægehjælp om bord på skibe, har samtlige medlemsstater gennemført Rådets rammedirektiv 89/391/EØF og de dermed forbundne særdirektiver [41] samt det såkaldte "selvstændige" direktiv 92/29/EØF.

[41] Direktiverne 89/654/EØF, 89/655/EØF, 89/656/EØF, 90/269/EØF, 90/270/EØF, 90/394/EØF, 90/679/EØF, 92/57/EØF, 92/58/EØF, 92/91/EØF, 92/104/EØF og 93/103/EF.

Hvad angår de direktiver, som ændrer eller tilpasser særdirektiverne i forhold til den tekniske udvikling [42], er "meddelelsesprocenten" blevet endnu bedre i 2000 (navnlig har Italien givet meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 94/30/EF [43], 97/59/EF og 97/65/EF [44]), men situationen er dog endnu ikke helt tilfredsstillende. Der verserer derfor en række overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, som endnu ikke har meddelt Kommissionen deres nationale gennemførelsesforanstaltninger. Nogle af disse sager er allerede indbragt for Domstolen; det gælder f.eks. sagen mod Østrig for manglende gennemførelse af direktiv 95/30/EF [45], 97/59/EF og 97/65/EF [46]. Desuden er der fremsendt en begrundet udtalelse til Irland angående manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 95/63/EF. Hvad angår direktiv 97/42/EF, for hvilket gennemførelsesfristen udløb den 27. juni 2000, er det besluttet at fremsende begrundede udtalelser til Frankrig og Irland vedrørende manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger.

[42] Direktiverne 93/88/EØF, 95/30/EF, 97/59/EF, 97/65/EF og 95/63/EF samt 97/42/EF.

[43] Sag C-439/98; dom af 16. marts 2000.

[44] Sag C-312/99; efter at der således er givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger, er sagsanlægget ved Domstolen trukket tilbage.

[45] Sag C-473/99.

[46] Sagerne C-110/00 og C-111/00.

Kommissionen har fremsendt begrundede udtalelser til Portugal og Sverige med henvisning til, at disse landes nationale foranstaltninger til gennemførelse af rammedirektiv 89/391/EØF ikke er i overensstemmelse med EU-reglerne. Kommissionen har desuden indstævnet Tyskland [47] og Italien [48] for Domstolen for ukorrekt gennemførelse af rammedirektivet og har besluttet også at indstævne Belgien for samme forseelse.

[47] Sag C-5/00.

[48] Sag C-49/00.

Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt de nationale foranstaltninger til gennemførelse af særdirektiverne [49] er i overensstemmelse med EU-reglerne, er proceduren mod Sverige blevet henlagt, efter at denne medlemsstat har givet meddelelse om nye foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 90/269/EØF, medens der er fremsendt en begrundet udtalelse til Danmark med henvisning til, at de nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 89/654/EØF ikke er i overensstemmelse med EU-reglerne. Kommissionen har desuden besluttet at indstævne Italien for Domstolen i to andre sager om ukorrekt gennemførelse af henholdsvis direktiv 89/655/EØF og direktiv 90/270/EØF.

2.8. [49] Direktiverne 89/654/EØF, 89/655/EØF, 89/656/EØF, 90/269/EØF, 90/270/EØF, 90/394/EØF, 90/679/EØF, 92/57/EØF, 92/58/EØF, 92/91/EØF, 92/104/EØF og 93/103/EF.

2.9. Landbrug

2.9.1. Fri bevægelighed for landbrugsprodukter [50]

[50] Efter omstruktureringen af Kommissionens tjenestegrene hører lovgivningen og andre spørgsmål vedrørende menneskers, dyrs og planters sundhed under Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse. Dette generaldirektorat har siden fjerde kvartal 1999 haft ansvaret for at undersøge og forvalte overtrædelsessager inden for dette område, herunder sager vedrørende hindringer for fri bevægelighed for landbrugsprodukter, som er begrundet i hensynet til sundhedsbeskyttelsen.

En af de grundlæggende faktorer for, at den fælles landbrugspolitik og de dertil hørende fælles markedsordninger kan fungere, er, at der sikres fri bevægelighed for landbrugsprodukter i det indre marked.

Domstolen har gentagne gange slået fast, at EF-traktatens artikel 28 og 29 er en integreret del af de fælles markedsordninger, selv om det fra 1. januar 1970 blev overflødigt udtrykkeligt at anføre disse artikler i retsforskrifterne vedrørende markedsordningerne.

Kommissionen holder løbende øje med, at hindringerne for samhandelen med landbrugsprodukter i EU hurtigt fjernes.

Det skal understreges, at de seneste års nedadgående tendens i antallet af nye sager vedrørende traditionelle hindringer for den frie bevægelighed for landbrugs produkter, f.eks. systematisk importkontrol og krav om certifikater, som helhed fortsatte også i 2000.

Det forhold, at "kvalitetsmærker og -betegnelser" stadig er forbeholdt produkter fra de pågældende medlemsstater eller regioner, har foranlediget Kommissionen til at fortsætte overtrædelsesprocedurerne mod Frankrig, Spanien og Tyskland. Med henvisning til EF-traktatens artikel 28, som fortolket af Domstolen i sagerne 13/78, Eggers [51] og C-321/94, Montagne [52], finder Kommissionen, at en kvalitetsbetegnelse eller et kvalitetsmærke ikke kan være forbeholdt produkterne fra et nærmere afgrænset geografisk område, men at de kun skal relateres til de iboende egenskaber ved de produkter, mærkningen omfatter. I medfør af EF-traktatens artikel 12 og 34 bør nationale kvalitetsbetegnelser og -mærker efter Kommissionens opfattelse kunne opnås af alle potentielle producenter eller brugere i EU, hvis produkter opfylder objektive og kontrollable krav.

[51] Dom af 12. oktober 1978, Sml. 1978, s. 1935.

[52] Dom af 7. maj 1997, Sml. 1997 I, s. 2343.

De overtrædelsesprocedurer, der er iværksat mod Frankrig, vedrørende følgende regionale kvalitetsmærker: "Normandie", "Nord-Pas-de-Calais", "Ardennes de France", "Limousin", "Languedoc-Roussillon", "Lorraine", "Savoie", "Franche-Comté", "Corse", "Midi-Pyrénées", "Salaisons d'Auvergne" og "Qualité France". Da de pågældende mærker ikke er blevet ophævet, er der fremsendt begrundet udtalelser. De franske myndigheder er nu indstillet på at ændre det retlige grundlag for mærkerne.

Der er fremsendt begrundede udtalelser til Spanien vedrørende følgende kvalitetsbetegnelser: "La Conca de Barbera", "El Valles Occidental", "El Ripolles", "Alimentos de Andalucia", "Alimentos de Extremadura" og "Calidad Cantabria". Som reaktion på de begrundede udtalelser har de kompetente regionale myndigheder ophævet de pågældende betegnelser.

Endelig har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen som følge af de tyske myndigheders forbud mod, at det tyske kvalitetsmærke CMA med påskriften "Markenqualität aus deutschen Landen", der kun tildeles produkter forarbejdet i Tyskland, uden at den geografiske sammenhæng og oprindelse præciseres, påsættes andre medlemsstaters produkter. Efter Kommissionens opfattelse fører det pågældende mærke til en obligatorisk delvis geografisk begrænsning af fremstillingsprocessen.

Med hensyn til de mere utraditionelle hindringer, som f.eks. de gentagne voldshandlinger i Frankrig i forbindelse med importen af frugt og grøntsager fra andre medlemsstater, navnlig Spanien, og de offentlige myndigheders afvisning af at træffe de nødvendige foranstaltninger til imødegåelse heraf, skal det nævnes, at Domstolen i sin dom af 9. november 1997 i sag C-265/95 [53] anførte følgende: "Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (nu artikel 28), sammenholdt med artikel 5 (nu artikel 10) og de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter, idet den har undladt at træffe alle nødvendige og adækvate foranstaltninger med henblik på, at private aktioner ikke hindrer den frie bevægelighed for frugt og grøntsager". Den fredelige afvikling af salgskampagnen for frugt og grøntsager fra Spanien i 1998 tyder på, at de forholdsregler med henblik på opretholdelse af den offentlige orden, som de franske myndigheder traf for at efterkomme Domstolens dom, har været rimeligt effektive i forhold til tidligere. Det samme var tilfældet i 1999 og 2000, selv om der var spredte aktioner. Kommissionen håber, at de kommende salgskampagner kan afvikles normalt.

2.9.2. [53] Dom af 6. november 1997, Sml. 1997 I, s. 6959.

2.9.3. Markederne

Ud over arbejdet med at fjerne hindringerne for den frie bevægelighed for landbrugsprodukter har Kommissionen fortsat sine bestræbelser på at sikre korrekt og effektiv gennemførelse af den øvrige lovgivning på landbrugsområdet.

Kommissionen har således i forbindelse med sin kontrol af anvendelsen af de specifikke regler vedrørende markedsordningerne lagt stor vægt på de produktionsbegrænsende foranstaltninger, især inden for mejerisektoren, hvor der har været foretaget en systematisk analyse af de bestemmelser, medlemsstaterne har vedtaget til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 3952/92 og nr. 536/93.

Kommissionen har fremsendt begrundede udtalelser til Italien og Spanien på grund af de mangler, der er konstateret ved gennemførelsen af reglerne om mælkekvoter. Hovedproblemet i denne sammenhæng var, at de ansvarlige myndigheder i sidste ende undlod at lade de producenter, der er ansvarlige for produktionsoverskridelsen, betale tillægsafgiften.

I februar 1997 gav den italienske regering en undersøgelseskommission til opgave at foretage en ekstraordinær kontrol af mælkeproduktionen i mejeriårene 1995/96 og 1996/97. Indtil resultaterne heraf foreligger og med forbehold for tilbagebetaling af afgiftsbeløb, der skønnes at være indbetalt for meget, er kontiene for forskudsbetalinger af den afgift, som opkøberne har opkrævet i den pågældende periode, blevet spærret. Som følge af de mange påstande om svig og uregelmæssigheder mente de italienske myndigheder således, at betalingen til den kompetente myndighed først kunne ske, når der var foretaget en ny gennemgribende kontrol af det faktiske produktionsniveau og af den enkelte producents referencemængde. Det er disse forhold, overtrædelsesproceduren vedrører.

Kommissionen er holdt løbende underrettet om, hvordan undersøgelserne skrider frem, og den har selv gennemført en række kontrolbesøg hos de berørte instanser.

Det kan konkluderes, at denne ekstraordinære fremgangsmåde har gjort det muligt at afklare tidligere forhold, der byggede på usikker viden om den reelle mælkeproduktion i Italien. Det produktionsniveau, opkøberne oprindeligt havde anført, er blevet bekræftet med en afvigelse på under 1%, hvoraf en del endnu kan blive bekræftet. Resultatet af undersøgelserne har endvidere gjort det muligt at afklare de enkelte producenters situation. Der er dog sager, der endnu ikke er afgjort. I november 1999 blev resultaterne af den nye udligningsordning for mælkeleverancer meddelt de berørte parter. Kommissionen følger nøje, hvordan de skyldige beløb inddrives i praksis. Der er netop gennemført et kontrolbesøg for at sætte nøjagtige tal på, hvor store beløb der ikke umiddelbart kan inddrives bl.a. som følge af, at visse sager er indbragt for de regionale domstole, som kan beslutte at lade søgsmålet få opsættende virkning. Man er i færd med at foretage en grundig kontrol af disse sager. Kommissionen vil ikke tøve med at fortsætte overtrædelsesproceduren i relation til alle beløb, for hvilke der ikke foreligger en tilfredsstillende begrundelse for manglende inddrivelse.

I Spanien har producenterne kun betalt en del af de skyldige afgifter for perioderne 1993/94, 1995/96 og 1996/97. Både mange producenter og mange opkøbere har klaget over de pågældende afgørelser.

Efter at der er indledt en overtrædelsesprocedure, har de spanske myndigheder vedtaget nye bestemmelser om forvaltningen af ordningen, bl.a. for fremover at undgå et stort antal klagesager ved domstolene. Hovedpunkterne i ordningen var obligatorisk opkrævning af forskud fra producenter med overskridelser i den pågældende periode og restriktive regler for godkendelse af opkøbere. Siden 1998/99 har forvaltningen af ordningen ikke givet anledning til samme udbredte problemer som tidligere.

Hvad angår de tidligere klagesager, har de spanske myndigheder krævet sikkerhed for de beløb, sagerne vedrører, i de mange tilfælde, hvor der ikke var stillet en sådan sikkerhed. De spanske myndigheder mener nu, at der er dækning for hele det skyldige afgiftsbeløb enten ved sikkerhedsstillelse eller ved tvangsinddrivelser.

Kommissionen har ligeledes været nødsaget til at se nærmere på manglende overholdelse af EU-reglerne om beskyttelse af landbrugsprodukternes betegnelser.

I sektoren for alkoholholdige drikkevarer har Kommissionen fremsendt en begrundet udtalelse til Frankrig, der har tilladt markedsføring på fransk område af en alkoholholdig drik med salgsbetegnelsen "whisky", selv om der er tale om whisky fortyndet med en vis procentdel vand. Blandt de karakteristika, der omhandles i forordning (EØF) nr. 1576/89, og som whisky skal overholde, er et alkoholindhold på mindst 40% vol. og forbud mod at tilsætte vand til en alkoholholdig drik, da produktets art derved ændres.

Man skal være opmærksom på, at Tribunal de Grande Instance i Paris har anmodet om en præjudiciel afgørelse af samme spørgsmål (sag C-136/96). Domstolen har i sin dom af 16. juli 1998 [54] vurderet, at EU-lovgivningen forbyder vildledende betegnelser.

[54] Dom af 16. juli 1998, Sml. 1998 I, s. 4571.

De franske myndigheder har i deres svar på den begrundede udtalelse fastholdt deres tidligere holdning som begrundelse for fortsat at tillade markedsføring af den pågældende drik med den salgsbetegnelse, som Kommissionen anfægter. Denne har derfor besluttet at indbringe sagen for Domstolen.

Kommissionen har desuden kraftigt opfordret de græske myndigheder til i fuldt omfang at indføre det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EU-støtteordninger, således som det er fastlagt i forordning (EØF) nr. 3508/92, der tager sigte på at harmonisere og rationalisere forvaltningen af og kontrollen med EU-støtteordningerne, bl.a. i sektoren for markafgrøder og sektoren for okse-, fåre- og gedekød. Formålet er at øge effektiviteten og rentabiliteten via en forebyggende strategi, som indebærer sanktioner over for eventuelle uregelmæssigheder i forbindelse med foranstaltninger, der finansieres af EUGFL. I henhold til artikel 2 i forordning (EØF) nr. 3508/92, som ændret, skal alle medlemsstater inden den 1. januar 1997 indføre et integreret system, der omfatter følgende elementer: en database, at alfanummerisk system til identifikation af markerne, et alfanummerisk system til identifikation og registrering af dyrene, støtteansøgninger samt et integreret kontrolsystem. De græske myndigheder har ikke fuldt ud opfyldt ovennævnte krav, som skal sikre lovligheden og den formelle rigtighed af betalingerne fra EU-instanserne. Man havde tilsyneladende ikke en gang påbegyndt identifikationen og nummereringen af markerne, og proceduren for registrering og identifikation af dyrene var kun på begyndelsesstadiet. Resultatet er, at der ikke findes pålidelige og effektive databaser. Derfor fremsendte Kommissionen en begrundet udtalelse.

Gennemførelse af direktiv 98/34/EF (tekniske standarder og forskrifter) inden for landbrug.

Også i 2000 modtog Kommissionen mange meddelelser om udkast som led i anvendelsen af direktiv 98/34/EF, som foreskriver, at medlemsstaterne og EFTA-landene på forhånd skal give meddelelse om alle udkast til tekniske standarder og forskrifter, der risikerer at medføre hindringer for samhandelen inden for EU.

Således undersøgte man i landbrugssektoren i 2000 135 udkast til lovtekster, som medlemsstaterne og EFTA-landene havde givet meddelelse om, for at kontrollere deres overensstemmelse med EF-traktatens artikel 28 og den afledte ret.

2.10. Energi og transport

Kommissionens kontrol med anvendelsen af EU-reglerne på energiområdet vedrører tre aspekter: kontrol med meddelelsen af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne, undersøgelse af, hvorvidt disse nationale foranstaltninger er i overensstemmelse med EU-reglerne, samt kontrol med anvendelsen i praksis af direktiverne, forordningerne og traktatbestemmelserne.

2.10.1. Det indre marked for elektricitet og naturgas

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet er nu gennemført i den nationale ret af samtlige medlemsstater. Overtrædelsesproceduren mod Luxembourg har kunnet henlægges. Det skal dog understreges, at Belgien, som skulle have gennemført direktivet senest den 19. februar 1999, endnu ikke har gennemført det i fuldt omfang, og at man stadig afventer bekendtgørelser med yderligere gennemførelses bestemmelser. Der er ligeledes indledt en overtrædelsesprocedure mod Frankrig for ufuldstændig og ukorrekt gennemførelse af direktivet, men forskellige bestemmelser, der er vedtaget for nylig, skulle nu have fjernet de sidste hindringer for indførelse af konkurrence på det franske elektricitetsmarked.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF om fælles regler for det indre marked for naturgas skulle være gennemført senest den 10. august 2000. Frankrig, Luxembourg og Portugal har ikke gennemført direktivet; Kommissionen besluttede den 20. december 2000 at fremsende en begrundet udtalelse til Frankrig og Luxembourg. Tyskland har kun gennemført direktivet delvist, og der er derfor også indledt en overtrædelsesprocedure mod denne medlemsstat.

Kommissionens tjenestegrene fortsætter med at undersøge, om samtlige medlemsstaters nationale foranstaltninger til gennemførelse af disse to direktiver er i overensstemmelse med reglerne.

2.10.2. Energieffektivitet

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/57/EF om energieffektivitetskrav til elektriske køleskabe, dybfrysere og kombinationskøleskabe til husholdningsbrug er omsider blevet gennemført af Italien. Dermed har samtlige medlemsstater gennemført direktivet.

Alle medlemsstaterne har nu gennemført samtlige gennemførelsesdirektiver til rammedirektiv 92/75/EØF af 22. september 1992 om angivelse af husholdnings apparaters energi- og ressourceforbrug ved hjælp af mærkning og standardiserede vareoplysninger [55] (med undtagelse af Italien, som ikke har gennemført direktiv 98/11/EF om energimærkning af husholdningslamper).

[55] - Direktiv 94/2/EF om energimærkning af elektriske køleskabe, dybfrysere og kombinationskøleskabe

Endelig skal det understreges, at Kommissionen netop har indledt overtrædelsesprocedurer mod otte medlemsstater for ukorrekt gennemførelse af Rådets direktiv 93/76/EØF af 13. september 1993 om begrænsning af kuldioxid emissionerne gennem en forbedring af energieffektiviteten (SAVE).

2.10.3. Kulbrinter

Rådets direktiv 98/93/EF af 14. december 1998 om ændring af direktiv 68/414/EØF om en forpligtelse for EØF's medlemsstater til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter, som skulle være gennemført senest den 31. december 1999, er nu gennemført af samtlige medlemsstater med undtagelse af Italien og Portugal. Overtrædelsesprocedurerne mod disse to medlemsstater videreføres.

2.10.4. Transport

Kommissionens kontrol med anvendelsen af EU's transportlovgivning vedrører følgende tre aspekter: kontrol med meddelelsen af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne, undersøgelse af, hvorvidt disse nationale foranstaltninger i er overensstemmelse med EU-reglerne, samt kontrol med anvendelsen i praksis af direktiver, forordninger og traktatbestemmelser.

På transportområdet udløb gennemførelsesfristen for otte direktiver i 2000. Ligesom tidligere år må det desværre konstateres, at de fleste medlemsstater vedtager de nationale gennemførelsesforanstaltninger med stor forsinkelse. Det er grunden til, at Kommissionen kun har modtaget meget få meddelelser om nationale gennemførelsesforanstaltninger for direktiver, for hvilke fristen for gennemførelsen var fastsat til andet halvår af 2000. Den procentvise andel af "transportdirektiver", der er fuldt gennemført i medlemsstaterne, var således kun vokset ganske lidt - til godt 88% - ved udgangen af 2000 (imod 86% ved udgangen af 1999).

Så snart der er indledt overtrædelsesprocedurer, kan man imidlertid notere en reel stigning i tempoet for fremsendelse af meddelelser om gennemførelses foranstaltninger. Af de 111 overtrædelsesprocedurer, som Kommissionen kunne henlægge i 2000, vedrørte mere end tre fjerdedele således manglende meddelelse af gennemførelsesforanstaltninger.

Endelig har antallet af registrerede klager og overtrædelser, som Kommissionens tjenestegrene selv har opdaget under udførelsen af deres opgaver, været nogenlunde uændret i forhold til sidste år.

I modsætning hertil stiger antallet af overtrædelsesprocedurer, i forbindelse med hvilke Kommissionen beslutter at anlægge sag ved Domstolen, fortsat (39 i 2000 mod 30 i 1999), og en stor del af disse sager vedrører manglende meddelelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne (30 sager), hvilket betyder, at Kommissionen nu har indbragt i alt 69 sager på transportområdet for Domstolen. Det skal nævnes, at der er tale om et fornyet sagsanlæg med påstand om tvangsbøder mod Italien for ikke at efterkomme en dom om traktatbrud (11. november 19