Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og kandidatlandene i Central- og Østeuropa om tiltrædelsesstrategier på miljøområdet: Udvidelsen med kandidatlandene i Central- og Østeuropa - en udfordring« (1999/C 40/07)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 28. maj 1998 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede José Gafo Fernández til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. november 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 359. plenarforsamling af 2. og 3. december 1998, mødet den 2. december 1998, med 97 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Kommissionens meddelelse søger at indkredse de vigtigste udfordringer på miljøområdet i forbindelse med de central- og østeuropæiske landes EU-tiltrædelse og skitserer en mulig strategi for at overvinde dem.

1.2. Meddelelsen gennemgår udfordringerne på det lovgivningsmæssige og institutionelle område og fem sektorspecifikke områder (luft, affald, vand, begrænsning af industriforurening og risikostyring samt nuklear sikkerhed). Endelig sætter den tal på de enorme omkostninger ved denne tilpasning.

1.2.1. Den lovgivningsmæssige tilpasning vil blive vanskelig, fordi der ikke er fastlagt nogen overordnet strategi på grundlag af en systematisk og komparativ analyse af den gældende lovgivning. Det er også et problem, at der muligvis ikke vil være tilstrækkelig juridisk ekspertise på dette område.

1.2.2. Samtidig må ansøgerlandene forbedre og udvide deres administration for at kunne udarbejde og gennemføre den nødvendige lovgivning og efterfølgende kontrollere, om den overholdes. Denne proces kompliceres af, at forskellige ministerier i centraladministrationen er involveret. Desuden skal der tages højde for, at nogle beføjelser på miljøområdet er uddelegeret til de lokale og regionale myndigheder.

1.2.3. Hvad angår luftforureningen og begrænsningen af den, er de største problemer emissionerne fra store anlæg samt kontrollen med immissionsniveauet i de store byer.

1.2.4. På affaldsområdet er der tilsyneladende ved at ske noget, selvom der stadig er store problemer blandt andet med håndtering og behandling af industri- og husholdningsaffald.

1.2.5. Et af de største problemer på vandkvalitetsområdet er nitratforureningen, der hidrører fra brugen af gødningsstoffer i landbruget. Der er dog sket store fremskridt med hensyn til forbedringen af drikkevandskvaliteten.

1.2.6. Der er kun opnået beskedne resultater med begrænsningen af industriforureningen og anvendelsen af Seveso-direktivet, hvortil kommer at alle landene har industriområder med en stor koncentration af stærkt forurenende virksomheder. Derfor er det særlig vigtigt, at ansøgerlandene gennemfører direktivet om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening.

1.2.7. Der er sket lovgivningsmæssige fremskridt inden for nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse, men det haster med at indføre mekanismer, herunder administrative strukturer og personale, der kan gennemføre og håndhæve lovgivningen.

1.3. Kommissionen foreslår i sin meddelelse, at disse udfordringer imødegås gennem fire konkrete tiltag:

- fastlæggelse af prioriterede områder;

- opstilling af de mål, der skal være opfyldt på tiltrædelsesdatoen;

- opstilling af tidsplaner for den fulde opfyldelse;

- sikring af, at alle nye investeringer er i overensstemmelse med EU's regelværk.

1.4. De prioriterede områder skal fastlægges på grundlag af en specifik analyse af situationen i hvert enkelt land, som ikke alene skal omfatte de lovgivningsmæssige aspekter, men også landets administrative kapacitet til at opfylde kravene på dette område. I 1997 gennemførte Kommissionen en indledende »screening« af ansøgerlandenes lovgivning og dens tilpasning til EU-lovgivningen. Den vil blive fulgt op af en evaluering af de økonomiske konsekvenser for hvert enkelt land, som følger med gennemførelsen af EU-lovgivningen og inddragelsen af miljødimensionen i ansøgerlandenes fremtidige politik.

1.5. Endvidere anbefaler Kommissionen, at alle nye investeringer i ansøgerlandene opfylder gældende EU-bestemmelser for at undgå unødige omkostninger. Endelig opfordrer den til, at der på det nukleare område oprettes uafhængige nationale tilsynsmyndigheder med tilstrækkelig teknisk kapacitet.

1.6. Alt dette bør føre til fastlæggelse af nationale programmer for opfyldelse af EU's miljøbestemmelser med en klar prioritering af foranstaltningerne samt præcise tidsfrister.

1.7. EU har hidtil ydet bistand gennem følgende kanaler ():

- PHARE-programmet, især via den nye investeringsfacilitet for store infrastrukturopgaver (LSIF);

- ansøgerlandenes deltagelse i EU-programmer såsom LIFE, ALTENER, SAVE, det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling samt førtiltrædelsesstøtte;

- lån fra EIB og EBRD.

1.8. Det er hensigten at forbedre disse instrumenter gennem anvendelse af den nye investeringsfacilitet for store infrastrukturer (LSIF) for perioden 1998/1999, det nye strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument (ISPA) og andre EU-initiativer såsom INTERREG samt øget deltagelse i programmet for bæredygtig udvikling under det femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling.

1.9. Endvidere er det målet at styrke landenes administrative muligheder for at forberede og gennemføre lovgivningen ved at trække på TAIEX og IMPEL (EU's uformelle netværk for gennemførelse og håndhævelse af miljølovgivningen) og udvide samarbejdet med Det Europæiske Miljøagentur.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU støtter Kommissionens forslag om en særlig strategi for hvert enkelt ansøgerlands tilpasning til EU-lovgivningen, som er baseret på Kommissionens fremragende analyse og grundige forberedelse.

2.2. En sådan skræddersyet strategi skal gøre det muligt at fastlægge en prioritering ud fra hvert enkelt ansøgerlands særlige situation og afpasse især de finansielle midler, men også den tekniske bistand herefter.

2.3. Den individuelle førtiltrædelsesstrategi på miljøområdet omfatter følgende vigtige elementer:

- omsætning af EU's lovgivning inden for en passende tidsramme med prioritering af de mest hastende områder (jf. punkt 2.6 nedenfor om overgangsperioder);

- uddannelse af tjenestemænd på nationalt, regionalt og lokalt plan alt efter deres respektive kompetenceområde for at sikre korrekt iværksættelse og gennemførelse af bestemmelserne;

- etablering af systemer til måling og registrering af miljødata vedrørende emissioner og immissionsniveau; sådanne tiltag må ofte i betragtning af deres presserende karakter prioriteres højt ved tildeling af EU-støtte;

- integrering af sådanne målesystemer i et nationalt netværk, som gør det muligt at stille sammenlignelige data til rådighed for Kommissionen i Bruxelles og Det Europæiske Miljøagentur, således at det kan kontrolleres, om forpligtelserne opfyldes;

- oplysningskampagner rettet mod erhvervskredse, lokale myndigheder, landbruget og generelt alle med ansvar for gennemførelse af foranstaltningerne og overholdelse af forpligtelser og tidsfrister;

- særlige uddannelsesprogrammer for eksperter og ansatte i de forskellige erhvervssektorer og lokale forvaltninger om EU's miljøpolitik, og hvorledes den effektivt kan gennemføres i virksomhederne og på de relevante administrative niveauer;

- graduering af den direkte EU-støtte og lånene fra EIB og EBRD afhængigt af overholdelsen af den fastsatte prioritering og miljøkravene i forbindelse med nye produktions- og infrastrukturinvesteringer (jf. punkt 2.8 nedenfor).

2.4. ØSU er klar over, at EU's lovgivning ikke er en fast og uforanderlig størrelse, men er tværtimod under konstant udvikling, hvad angår de områder, den dækker, og de krav, der fastsættes i diverse direktiver og forordninger. Et eksempel på denne fremadskridende proces er ILO-konvention nr. 174 om forebyggelse af alvorlige ulykker, som mange medlemsstater endnu ikke har ratificeret, men som uden tvivl - på linje med ØSU's støtte til disse former for konventioner () - vil indgå i EU's regelværk ved ansøgerlandenes tiltrædelse.

2.5. ØSU mener, at de forskellige nationale førtiltrædelsesstrategier så vidt muligt bør munde ud i fælles kriterier for ansøgerlandenes tiltrædelse, hvad angår fristen for den fulde gennemførelse af EU-lovgivningen. Dette er den eneste måde, hvorpå konkurrenceforvridning mellem ansøgerlandene kan undgås.

2.6. Derfor anser ØSU det for nødvendigt, at der under forhandlingerne om disse landes tiltrædelse af EU fastsættes overgangsperioder på grundlag af følgende kriterier:

- overgangsperioderne skal være så korte, som det teknisk og økonomisk set er muligt, men dog give landene mulighed for en gnidningsløs omstilling til EU-lovgivningen;

- det bør tilstræbes, at overgangsperioderne bliver ens for alle ansøgerlandene, bortset fra tilfælde, hvor forhold af vital betydning gør sig gældende;

- fristerne i de enkelte direktiver eller forordninger skal således være ens for alle lande, og der skal være sammenhæng mellem bestemmelserne for de forskellige sektorer (f.eks. angående luftforurening, affald osv.) for at undgå, at den forurenende aktivitet midlertidigt overføres til en anden sektor;

- overgangsperioderne kan være noget længere på områder, som ikke direkte vedrører den fri konkurrence i det indre marked, såsom etablering af affaldsbehandlingsanlæg. Til gengæld bør de kun indføres undtagelsesvis og være så korte som muligt på områder, som berører den fri konkurrence mellem virksomhederne, hvadenten de ligger i EU eller i ansøgerlandene.

2.7. Da ansøgerlandene holdes løbende underrettet om Kommissionens forslag og forhandlingerne i Rådet om indførelse af nye miljøbestemmelser, er det rimeligt, at de omgående videregiver disse oplysninger til virksomhederne, de lokale og regionale myndigheder og borgerne i almindelighed, så disse kan træffe deres forberedelser.

2.8. Efter ØSU's mening bør nye erhvervsinvesteringer i ansøgerlandene - hvadenten der er tale om modernisering af forældede produktionsanlæg, udvidelser eller opførelse af nye - af effektivitetshensyn rettes ind efter EU's gældende miljøkrav, selvom de endnu ikke er trådt i kraft i disse lande. Denne anbefaling, som på ingen måde skal være af bindende karakter, kunne dog gøres til et obligatorisk krav i forbindelse med investeringer, som helt eller delvis finansieres af EU. Endelig kunne kravet stilles indirekte ved ikke at indføre nogen overgangsperiode for investeringer med henblik på modernisering, udvidelse eller opførelse af nye anlæg, som påbegyndes efter en bestemt frist.

2.9. Anvendelsen af EU's miljøbestemmelser kan efter ØSU's mening også være en kilde til velstand og beskæftigelse i ansøgerlandene, forudsat at det lokale erhvervsliv inddrages, hvor det er muligt ved at lade lokale virksomheder producere og installere det nødvendige udstyr. Derfor opfordres Kommissionen til at foretage en undersøgelse af de enkelte ansøgerlandes teknologiske muligheder, kapacitet til produktion af udstyr samt kvalifikationsniveauet blandt de arbejdstagere og teknikere, der skal løse disse opgaver. En sådan undersøgelse kunne som led i førtiltrædelsesstrategien munde ud i finansiel støtte til regionale projekter (vedrørende produktion af udstyr i de enkelte ansøgerlande med henblik på afsætning i de øvrige ansøgerlande eller endog EU), som kan opveje omkostningerne ved disse landes overtagelse af EU's miljølovgivning.

2.10. ØSU mener ligeledes, at ansøgerlandenes egne erfaringer på miljøbeskyttelsesområdet i visse tilfælde kan være meget værdifulde for EU og de øvrige ansøgerlande, og anmoder derfor Kommissionen om at kortlægge disse erfaringer.

2.11. Endelig er det nødvendigt at forstærke den regionale indsats i samarbejde med ansøgerlandene på områder såsom forvaltning af flodsystemer, bekæmpelse af grænseoverskridende luftforurening, risikostyring i store industriområder i grænseegne samt uddannelses- og oplysningsprogrammer for erhvervsledere, arbejdstagere og befolkningen i almindelighed.

Bruxelles, den 2. december 1998.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Jf. ØSU's udtalelse om Rådets forordning (EF) om oprettelse af et strukturpolitisk førtiltrædelsesinstrument (ISPA), EFT C 407 af 28.12.1998.

() EFT C 102 af 24.4.1995.