)MVII SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(93) 534 endelig udg. 
Bruxelles, den 27• oktober 1993 
Forslag t i I 
RÅDETS DIREKTIV 
om fastsættelse af de nærmere regler for valgret og valgbarhed 
ved valg til Europa-Parlamentet 
for unionsborgere, der er bosiddende i en anden medlemsstat 
end den, hvor de er statsborgere 
(forelagt af Kommissionen) 
Indhold 
BEGRUNDELSE 
I. Almindelige bemærkninger 
1. Problemet 
2. Den retlige situation 
3. Forhistorien 
4. EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2 
5. Subsidiaritet og proportionalitet 
II. Bemærkninger til de enkelte artikler 
DIREKTIVFORSLAGETS TEKST 
Betragtninger 
Kapitel 1: Almindelige bestemmelser 
Artikel 1: Direktivets formål 
Artikel 2: Definitioner 
Artikel 3: Valgret og valgbarhed 
Artikel 4: Forbud mod dobbelt stemmeafgivning og opstilling 
Artikel 5: Bopæl 
Artikel 6: Fortabelse af valgbarhed 
Artikel 7: Fortabelse af valgret 
Artikel 8: Valgfrihed 
Kapitel 2: Udøvelse af retten til at stemme og opstille som kandidat 
Artikel 9: Udøvelse af valgretten 
Artikel 10: Udøvelse af retten til at opstille 
Artikel 11: Klageadgang 
Artikel 12: Information 
Artikel 13: Informationsudveksling 
Kapitel 3: Undtagelses- og overgangsbestemmelser 
Artikel 14: Undtagelser 
Artikel 15: Overgangsbestemmelser 
Artikel 16: Revisionsklausul 
Kapitel 4: Afsluttende bestemmelser 
Artikel 17: Gennemførelse i national lovgivning 
Artikel 18: Adressater 
'1 
BEGRUNDELSE 
Almindelige bemærkninger 
1. Problemet 
For de EF-borgere, der har gjort brug af deres grundlæggende frihed til at 
tage ophold i et andet EF-land, er resultaterne af EF-samarbejdet blevet en 
konkret del af deres daglige tilværelse. I dag bor ca. 5 millioner unions­
borgere i et andet EF-land end deres hjemland. 
Således bor ca. 130 000 belgiere, 40 000 danskere, 290 000 tyskere, 360 000 
grækere, 470 000 spaniere, 300 000 franskmænd, 630 000 irere, 1,2 millioner 
italienere, 11 000 luxembourgere, 240 000 nederlændinge, 840 000 portugisere 
og 400 000 briter i et andet EF-land end deres eget. 
I Belgien bor der ca. 541 000 statsborgere fra andre EF-lande, i Danmark 
27 000, i Tyskland 1,3 millioner, i Grækenland 50 000, i Spanien 240 000, i 
Frankrig 1,3 millioner, i Irland 62 000, i Italien 150 000, i Luxembourg 
105 000, i Nederlandene 163 000, i Portugal 29 000 og i Det Forenede 
Kongerige ca. 880 0001). 
Men hvad angår udøvelsen af politiske rettigheder, er den ligestilling med 
bopælslandets egne borgere, der garanteres af fællesskabsretten, endnu ikke 
blevet ført ud i livet. 
2. Den retlige situation 
Med indførelsen af almindelige direkte valg til Europa-Parlamentet i 1976 
blev der taget et meget vigtigt skridt henimod skabelsen af et Borgernes 
Europa baseret på fuldt demokrati, men det rejste også problemet med, 
hvordan man skal sikre, at alle unionsborgere - og ikke mindst de unions­
borgere, der bor i et EF-land, hvor de ikke har indfødsret - kan få fuld 
adgang til at udøve deres stemmeret til disse valg. Akten af 20. september 
1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet^) 
siger intet om, hvilke betingelser der kræves opfyldt for at kunne vælge og 
opstille til valg, men henviser i artikel 7, stk. 2, blot til de enkelte EF-
landes nationale lovgivning. Den eneste bestemmelse i akten, der direkte 
vedrører stemmeret, er artikel 8, der blot nøjes med at forbyde dobbelt 
stemmeafgivning. 
De forskellige medlemsstaters valgordninger med hensyn til valg til Europa-
Parlamentet indeholder derfor ikke samme regler om, hvordan alle borgere 
skal sikres adgang til at deltage i valg til Europa-Parlamentet: 
1) Jf. EUROSTAT, demografiske statistikker 1992. 
2) EFT nr. L 278 af 8. oktober 1976. Afgørelsen af 1. februar 1973 om 
ændring af denne akt (EFT nr. L 33 af 9. februar 1993, s. 15) berører 
ikke Aktens artikel 7 og 8. 
^ 
- 2 -
a) Valgret 
Med undtagelse af Irland har samtlige medlemsstater valgt en løsning, der 
hovedsagelig går ud på stemmeret for landets statsborgere med bopæl i 
udlandet. 
Nogle medlemsstater (Danmark, Nederlandene og Portugal) giver kun stemmeret 
til de statsborgere, der har bopæl i et andet EF-land. 
I Tyskland kan alle tyske statsborgere, der har bopæl i et land, der er 
medlem af Europarådet, eller som har haft bopæl i et tredjeland i mindre end 
10 år, stemme. 
I Det Forenede Kongerige har britiske statsborgere, der har haft bopæl i 
udlandet i mindre end 20 år, også stemmeret. 
Andre medlemsstater (Belglen, Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, 
Luxembourg) lader deres statsborgere beholde stemmeretten, selv om de har 
bopæl uden for EF. 
I fire EF-lande (Belgien, Irland, Nederlandene, Det Forenede Kongerige) har 
udlændinge med statsborgerskab i andre EF-lande også på visse betingelser 
stemmeret. I Irland skal de pågældende opfylde samme krav med hensyn til 
aktiv valgret som irske statsborgere, men irske statsborgere med bopæl i et 
andet EF-land eller et tredjeland har ingen stemmeret. 
I Nederlandene har bosiddende med statsborgerskab i et andet EF-land 
stemmeret, forudsat at de ikke har bevaret deres stemmeret i hjemlandet. 
I Belgien er der stemmeret for statsborgere fra andre EF-lande, der har 
været optaget i folkeregistret i mindst tre år, og som er blevet frataget 
deres stemmeret i hjemlandet, fordi de har taget bopæl i Belgien. 
Hertil kommer, at alle irske statsborgere og Commonwealth-borgere har 
stemmeret i Det Forenede Kongerige. 
b) Valgbarhed 
Valgbarhed er i 10 EF-lande forbeholdt landets egne statsborgere, men 
gælder også for de af landets statsborgere, der har bopæl i et andet EF-land 
eller et tredjeland. I Tyskland skal man have haft tysk statsborgerskab i 
mindst 1 år. I Det Forenede Kongerige kan alle britiske statsborgere, irske 
statsborgere og statsborgere fra andre Commonwealth-lande lade sig opstille 
til valg. I Italien er også statsborgere fra andre EF-lande valgbare, også 
selv om de ikke har bopæl i Italien. 
c) Rettighedsfortabelse 
Medlemsstaternes nationale regler om fortabelse af valgret og valgbarhed er 
meget forskelligartede og afspejler forskellige juridiske traditioner. 
aa) Fortabelse af valgret 
En vælger kan få frataget sin valgret ved individuel afgørelse af forskel­
lige årsager: 
I 10 EF-lande kan valgretten fortabes efter en straffedom. Undtagelser 
herfra er Danmark og Irland. I Irland skal enhver, der er lovligt indsat i 
en straffeanstalt dog være optaget på valglisten på det sted, hvor vedkom­
mende ville have haft bopæl, hvis han ikke var i fængsel. De indsatte 
bevarer deres valgret, men kan kun udøve den, hvis de er på fri fod på 
valgdagen. I Danmark findes der ikke længere bestemmelser om, at en vælger 
kan fortabe sin valgret efter en straffedom. 
- 3 -
Blandt andre fortabelsesgrunde kan nævnes "moralsk uværdighed" i Italien og 
dom for "corrupt or illegal practice" i Det Forenede Kongerige. 
I 10 EF-lande er umyndiggjorte personer (personer under værgemål eller 
lavværgemål) og personer, der rent faktisk lider af en sindssygdom, frataget 
valgretten. Kun Italien er en undtagelse fra denne regel. I Det Forenede 
Kongerige kan denne rettighedsfortabelse følge af, at institutionsanbragte 
sindssyge betragtes som værende uden "ordinary residence". I Irland er 
situationen for institutionsanbragte sindssyge stort set den samme for 
fængselsindsatte. I Danmark er det derimod kun de personer, der i henhold 
til loven er blevt umyndiggjort, der ikke har stemmeret. 
Der er også forskelle mellem de forskellige medlemsstater med hensyn til de 
afgørelser, der træffes om fratagelse af valgret: 
Efter en straffedom kan der være tale om enten automatisk fratagelse af 
valgretten i henhold til loven eller frakendelse af valgretten ved en 
særskilt retsafgørelse. I Belgien, Frankrig, Italien, Luxembourg, Portugal 
og Det Forenede Kongerige medfører dom for visse strafbare handlinger 
automatisk fortabelse af valgretten. I Det Forenede Kongerige følger 
valgretsfortabelse automatisk af en fængselsdom. Derimod kræves der i 
Tyskland og i visse tilfælde også i Spanien, Luxembourg, Nederlandene og 
Portugal en særskilt retsafgørelse. I Irland er rettighedsfortabelsen en 
konkret følge af, at den pågældende er indsat i en straffeanstalt og derfor 
ikke har "ordinary residence". Reglerne herom i de forskellige medlemsstater 
kan desuden klassificeres efter, af hvilke årsager valgretten fortabes. I 
nogle medlemsstater (Belgien, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Det 
Forenede Kongerige) er rettighedsfortabelsen i princippet knyttet til 
straffe fra og med bestemte straframmer eller straffe for bestemte lovover­
trædelser (alvorlige forbrydelser). I andre medlemsstater (Tyskland, 
Grækenland, Portugal) kan der i princippet kun ske valgretsfortabelse efter 
bestemte lovovertrædelser, der er opregnet i loven. I Frankrig og 
Nederlandene henvises der i loven undtagelsesvis til bestemte paragraffer i 
straffeloven, hvis overtrædelse kan føre til fratagelse af valgretten. I 
Spanien er det alene domstolene, der kan frakende en person valgretten, og 
dommerne har diskretionære beføjelser hertil. Sådanne beføjelser har 
franske, luxembourgske, nederlandske og portugisiske dommere også i visse 
tilfælde. 
I princippet fortaber umyndiggjorte personer (personer under værgemål eller 
lavværgemål) og institutionsanbragte sindssyge automatisk valgretten. I Det 
Forenede Kongerige anses sindssyge anbragt på sindssygehospital for at være 
uden bopæl. I Danmark medfører anbringelse på psykiatrisk institution ikke 
tab af valgret. I Spanien og Portugal skal valgretten frakendes særskilt af 
en domstol. I Italien har umyndiggjorte personer valgret, efter at de 
tidligere bestemmelser herom i den italienske forfatning er blevet ophævet. 
I Det Forenede Kongerige har sindssyge valgret i, hvad der betegnes som 
deres "lucida intervalla". 
I samtlige medlemsstater er det domstolene, der afsiger straffedomme. 
Afgørelser om umyndiggørelse eller institutionsanbringelse træffes 
imidlertid undertiden af administrative myndigheder. 
- 4 -
Med hensyn til udenlandske afgørelser ser det ud til, at straffedomme afsagt 
af en udenlandsk domstol i princippet ikke fører til fortabelse af valg­
retten i hjemlandet. Det Forenede Kongerige udgør imidlertid en undtagelse, 
eftersom det afgørende ifølge britisk ret er, om den pågældende person rent 
faktisk afsoner eller burde afsone en frihedsberøvende straf, og ikke om 
dommen er afsagt af en indenlandsk eller en udenlandsk dommer. 
I det omfang, hvor udenlandske domme i civilretlige anliggender kan 
tvangsfuldbyrdes, kan disse domme ifølge international privatret føre til 
valgretsfortabelse i Tyskland og Grækenland samt, i visse tilfælde, i 
Belgien og Frankrig. I Nederlandene kan en vælger kun frakendes stemmeretten 
af en nederlandsk domstol. 
bb) Fortabelse af valgbarhed 
Der må generelt skelnes mellem tre typer regler på området: 
I Belgien, Italien og Nederlandene gælder de samme fortabelsesgrunde for 
valgbarhed som for valgretten. 
I andre medlemsstater (Danmark, Tyskland, Frankrig og Luxembourg) gælder 
samme regler som for valgret, men derudover fortabes valgbarheden også i 
visse andre tilfælde. 
I andre medlemsstater igen (Grækenland, Spanien, Irland, Portugal, Det 
Forenede Kongerige) defineres fortabelsesgrundene uafhængigt af de regler, 
der gælder for valgretsfortabelse. I Irland fortaber personer, der har 
modtaget en straffedom, kun deres valgbarhed i det tidsrum, hvor de afsoner 
en frihedsstraf på over 6 måneder, der er idømt af en irsk domstol. 
Med hensyn til selve fortabelsesgrundene må der skelnes mellem to systemer: 
I Belgien, Tyskland, Grækenland, Spanien, Irland, Italien, Luxembourg, 
Nederlandene og Det Forenede Kongerige kan domme for bestemte lovover­
trædelser medføre fortabelse af valgbarhed. 
Ifølge lovgivningen i Tyskland, Irland, Italien og Det Forenede Kongerige er 
personer, der er gået konkurs, eller som af andre grunde anses at være 
uværdige til at blive valgt, ikke valgbare. I Danmark er en person ikke 
valgbar, hvis han er blevet dømt for handlinger, som i almindeligt omdømme 
gør ham uværdig til at have sæde i Europa-Parlamentet (eller Folketinget). 
Det er Folketinget, der efter afstemningen erklærer ham ikke-valgbar. Ikke-
valgbarhed kan aldrig gøres gældende for at forhindre nogen i at opstille 
ved valg. 
- 5 -
d) Udøvelse af valgret og valgbarhed 
I samtlige EF-lande skal borgerne forud for valget opfylde visse formelle 
betingelser for at kunne udøve deres valgret og valgbarhed ved et givet valg 
i en bestemt kommune eller valgkreds. 
aa) Udøvelse af valgretten 
For at kunne stemme skal vælgerne normalt være optaget på valglisten i deres 
valgkreds eller -kommune. Med hensyn til reglerne for optagelse på denne 
valgliste kan der i princippet skelnes mellem fire forskellige ordninger: I 
Frankrig og Grækenland sker optagelse efter egen anmodning, i Italien og 
Spanien sker optagelse kun på myndighederens initiativ. I de øvrige medlems­
stater, med undtagelse af Portugal, optages vælgerne normalt automatisk på 
valglisten, men visse personkategorier optages dog undtagelsesvis efter egen 
anmodning. I Portugal, hvor optagelse normalt sker efter vælgerens anmod­
ning, skal myndighederne automatisk optage alle vælgere, de har kendskab 
til, på valglisten. 
I nogle af de lande, hvor optagelse på valgliste foregår automatisk 
(Belgien, Danmark, Tyskland, Grækenland, Spanien, Italien, Luxembourg, 
Nederlandene), opstilles valglisten normalt på basis af oplysninger fra et 
andet offentligt register, især folkeregisteret eller civilstandsregisteret. 
I Det Forenede Kongerige og Irland optages vælgerne derimod automatisk på 
basis af oplysninger indhentet af den såkaldte "registration officer", der 
foretager rundspørger hos familieoverhovederne. Det er klart, at i de 
medlemsstater, hvor optagelse sker efter vælgerens anmodning, skal vælgerne 
sammen med anmodningen give myndighederne alle oplysninger og al fornøden 
dokumentat ion. 
1 nogle medlemsstater (Danmark, Grækenland, Spanien, Frankrig, Irland, 
Italien, Luxembourg, Portugal, Det Forenede Kongerige) ajourføres listerne 
med jævne mellemrum. I de fleste lande sker det en gang om året, i Italien 
to gange om året. I Belgien, Tyskland, og Nederlandene opstilles der nye 
valglister før hvert valg. 
I de fleste EF-lande skal valglisten bekendtgøres, før den er endeligt 
opstillet. Belgien og Nederlandene udgør dog en undtagelse fra denne regel, 
for i disse lande har vælgerne krav på at få oplyst, om de er optaget på 
valgliste eller ej. 
En vælger, der er blevet nægtet optagelse på valgliste, kan i samtlige 
medlemsstater anlægge sag for domstolen. I nogle lande (Belgien, Danmark, 
Tyskland, Spanien, Italien, Irland, Luxembourg, Nederlandene, Portugal, Det 
Forenede Kongerige) skal vælgerne dog klage til den administrative 
myndighed, før de går til en domstol. 
bb) Udøvelse af valgbarheden 
Enhver, der ønsker at opstille som kandidat, skal normalt give myndighederne 
en række dokumenterede oplysninger om sig selv. 
- 6 -
Forhistorien 
I Europa-Parlamentets udkast til konvention om almindelige direkte valg3) 
fra 1960 blev det foreslået, at medlemsstaterne skulle give de af deres 
statsborgere, der har bopæl i et andet EF-land, stemmeret. Men hvis bopæls­
landet også gav dem adgang til at stemme, skulle det være udelukket at 
afgive mere end én stemme. 
Da dette udkast ikke blev modtaget særlig positivt i Rådet, fremlagde 
Europa-Parlamentet i 1975 et nyt udkast, hvori der dog stadigvæk ikke blev 
sagt noget om stemmeret og valgbarhed for de EF-borgere, der har bopæl i et 
andet EF-land end deres hjemland. Det var dette udkast, Rådet i vid 
udstrækning lagde til grund ved udarbejdelsen af akten af 20 september 1976 
om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet. 
I 1977 havde Europa-Parlamentet i sin beslutning om valgret ved de direkte 
valg4) henstillet til, at medlemsstaterne sørgede for, at de af deres 
statsborgere, der havde bopæl i et andet EF-land, kunne udøve deres 
stemmeret ved det direkte valg til Europa-Parlamentet, således at de kunne 
stemme i det land, hvor de befandt sig på valgdagen ("vote in loco"). Det 
arbejde, Rådet satte i gang i foråret 1977, mundede i februar 1978 ud i en 
rapport om "vote in loco", og navnlig om den praktiske gennemførelse heraf. 
I 1982 foreslog Europa-Parlamentet i sit forslag til akt om indførelse af 
visse forskrifter vedrørende en ensartet valgmåde for valg til Europa-
Parlamentet5), at medlemsstaterne gav stemmeret til alle deres stats­
borgere, uanset hvilket EF-land de har bopæl i, og traf de nødvendige 
foranstaltninger for at lette udøvelsen af stemmeretten i hjemlandet. 
Parlamentet foreslog desuden, at medlemsstaterne indførte valgbarhed for 
alle deres statsborgere uanset deres bopæl, og for alle statsborgere fra 
andre medlemsstater, der havde haft bopæl i landet i mindst 5 år. Efter 
indgående drøftelser af dette forslag i Rådet blev behandlingen af det 
imidlertid stillet i bero i 1983. 
Den 16. september 1988 vedtog Europa-Parlamentet en erklæring^), hvori det 
udtalte, at Fællesskaberne allerede ved valgene i juni 1989 burde vedtage og 
anvende det princip, at enhver EF-borger skulle have ret til at opstille som 
kandidat til Europa-Parlamentet i enhver medlemsstat. 
I 1990 foreslog Spanien i forbindelse med regeringskonferencen om den 
politiske union, at man i den fremtidige traktat også indføjede bestemmelser 
om et EF-borgerskab, herunder også om stemmeret og valgbarhed til Europa-
Parlamentet i bopælslandet. 
3) EFT nr. 834 af 2. juni 1960, artikel 11. 
4) EFT nr. C 163 af 11. juni 1977, s. 39. 
5) EFT nr. C 87 af 5. april 1982, s. 61. 
6) EFT nr. C 262 af 10. oktober 1988, s. 222. 
- 7 -
På den konference for EF-landenes parlamenter, der fandt sted i Rom den 27.-
30. november 1990, blev der ligeledes i sluterklæringen anmodet om, at man 
på regeringskonferencen overvejede mulighederne for at give EF-borgere 
stemmeret og valgbarhed til Europa-Parlamentet i bopælslandet. 
På Det Europæiske Råds møde i Rom den 14.-15. december 1990 blev det spanske 
initiativ positivt modtaget, og regeringskonferencen blev opfordret til 
bl.a. at drøfte mulighederne for at få indføjet visse borgerlige rettig­
heder, bl.a. retten til at deltage i valgene til Europa-Parlamentet, i 
traktaten. 
I 1991 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om unionsborgerskab7) og om 
retningslinjer vedrørende forslag til ensartet valgmåde**), hvori det 
bekræftede sin hidtidige holdning. 
Unionstraktaten, som indførte unionsborgerskabet, garanterer i artikel 8 B, 
stk. 2, alle unionsborgere, som er bosat i et andet EF-land end deres 
hjemland ret til at deltage i valg til Europa-Parlamentet i bopælslandet. 
Fristen i artikel 8 B, stk. 2, blev fastlagt på regeringskonferencen ud fra 
den antagelse, at traktaten skulle træde i kraft i begyndelsen af 1993. Den 
politiske baggrund for at sætte fristen til den 31. december 1993 var ønsket 
om, at de nærmere bestemmelser, Rådet skulle vedtage, skulle gælde allerede 
ved det fjerde direkte valg til Europa-Parlamentet i 1994. Meningen var, at 
unionsborgerne skulle kunne udnytte disse rettigheder for første gang ved 
det næste valg, som et konkret resultat af den europæiske union. 
Endnu inden unionstraktatens ikrafttrædelse vedtog Kommissionen efter 
opfordring fra Rådet og Parlamentet på sit møde den 23. juni 1993 et udkast 
til direktivforslag om de nærmere regler for udøvelse af valgret og valg­
barhed i bopælslandet (SEK(93) 1021 endelig udg.). I overensstemmelse med 
den beslutning, Kommissionen traf på dette møde, blev dette arbejdsdokument 
sendt til Rådet og Europa-Parlamentet, som i tiden fra juli til oktober 1993 
har arbejdet videre med det på uformelt plan for i henhold til traktatens 
artikel 8 B, stk. 2, at sikre, at alle unionsborgere ved valget til Europa-
Parlamentet i juni 1994 vil kunne udnytte deres valgret og valgbarhed i 
deres bopælsland. Nærværende direktivforslag fremsættes under hensyn til 
resultaterne af det forberedende arbejde, der har fundet sted i Rådet og 
Europa-Parlamentet. 
7) Beslutning af 14. juni 1991, EFT nr. C 183 af 15. juli 1991, s. 473; 
beslutning af 21. november 1991, EFT nr. C 326 af 16. december 1991, s. 
205. 
8) Beslutning af 10. oktober 1991, EFT nr. C 280 af 28. oktober 1991, 
s. 141. 
- 8 -
4. EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2 
Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som ændret ved 
afsnit II i traktaten om Den Europæiske Union, indeholder i artikel 8 B, 
stk. 2, en bestemmelse, der sikrer unionsborgere stemmeret og valgbarhed i 
deres bopælsland på samme betingelser som det pågældende lands egne 
statsborgere, og om, at Rådet efter høring af Europa-Parlamentet inden 
31.12.1993 skal fastsætte de nærmere betingelser for udøvelsen af disse 
rettigheder. 
a) Formålet med EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, er at sikre alle 
unionsborgere fuld adgang til at udnytte deres stemmeret og valgbarhed til 
Europa-Parlamentet, at befæste Europa-Parlamentets demokratiske legitimation 
og derigennem mindske det demokratiske underskud, som EF så ofte er blevet 
beskyldt for at have. Disse rettigheder skal desuden give unionsborgerne 
mulighed for i fællesskab at tilkendegive deres tilhørsforhold til Det 
Europæiske Fællesskab, samtidig med at de bevarer deres respektive nationale 
identitet. 
Derfor bør det sikres, at unionsborgerne får den størst mulige frihed til at 
stemme og opstille ved valg til Europa-Parlamentet, og at udøvelsen af disse 
rettigheder kun underkastes de betingelser, der er absolut nødvendige. 
b) Eftersom bestemmelserne i artikel 8 B, stk. 2, garanterer alle unions­
borgere stemmeret og valgbarhed til Europa-Parlamentet i deres bopælsland -
uden dermed at træde i stedet for stemmeret og valgbarhed i unionsborgerens 
hjemland - er det vigtigt at sikre unionsborgernes ret til frit at vælge, i 
hvilket EF-land de ønsker at stemme eller opstille som kandidat. Samtidig er 
det dog også vigtigt at sikre, at denne frihed ikke misbruges ved dobbelt 
stemmeafgivning eller opstilling. 
c) Formålet med EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, - der ikke foregriber 
den ensartede valgmåde, der omtales i EF-traktatens artikel 138, stk. 3, og 
som tilgodeser forskelligartetheden af medlemsstaternes valgordninger - er 
ikke at gennemføre en global og ensartet harmonisering af de nationale 
lovgivninger på området, men derimod udelukkende på dette specifikke punkt 
at få afskaffet det nationalitetskrav, som i de fleste medlemsstater lægger 
hindringer i vejen for, at unionsborgere kan udnytte deres stemmeret og 
valgbarhed til Europa-Parlamentet, når de har bopæl, men ikke indfødsret i 
et EF-land. Det skal ske ved, at disse borgere efter princippet om 
ligestilling og ikke-forskelsbehandling underlægges samme betingelser som 
landets egne statsborgere. 
Nødvendigheden af at overholde dette princip om ligestilling mellem 
nationale og ikke-nationale borgere fører til den konklusion, at der ikke 
må gribes mere ind i medlemsstaternes valglovgivninger end højst nødvendigt. 
Hertil er direktivet den bedst egnede retsakt, og det tilgodeser desuden 
bedre de nationale parlamenters rolle. 
d) Dette direktiv, der er baseret på EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, kan 
udelukkende tage sigte på - i det omfang hvor andet ikke gælder i henhold 
til EF-traktatens artikel 138, stk. 3, og gennemførelsesbestemmelserne 
hertil - at fastsætte de nærmere regler for, hvordan unionsborgerne kan 
udøve deres ret til at stemme og opstille som kandidater ved valg til 
Europa-Parlamentet, når de ikke bor i det land, hvor de er statsborgere. 
Direktivet beskæftiger sig derfor ikke med spørgsmål i forbindelse med 
- 9 -
fastlæggelse af den ensartede valgprocedure, der er omhandlet i EF-
traktatens artikel 138, stk. 39). I den sammenhæng erindres der om, at der 
er store procedureforskelle - i artikel 8 B, stk. 2, kræves der enstemmig 
afgørelse i Rådet efter forslag fra Kommissionen, medens der i artikel 138, 
stk. 3, er tale om initiativ fra Europa-Parlamentet, enstemmig afgørelse i 
Rådet og vedtagelse i medlemsstaterne efter deres respektive forfatnings­
regler. 
Subsidiaritet og proportionalitet 
Det foreliggende direktivforslag, der henhører under EF's enekompetence, 
fremsættes ud fra Kommissionens ønske om hurtigst muligt at kunne opfylde de 
forpligtelser, der påhviler den i henhold artikel 8 B, stk. 2, andet afsnit. 
Under hensyn til subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne foreslår 
Kommissionen, at de nærmere bestemmelser, der skal fastlægges i henhold til 
artikel 8 B, stk. 2, andet afsnit, vedtages i form af et direktiv, hvis 
indhold begrænses til, hvad der er strengt nødvendigt for at virkeliggøre 
målet i EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2. 
II. Bemærkninger til de enkelte artikler 
Artikel 1: Direktivets formål 
I artikel 1 defineres direktivets anvendelsesområde i overensstemmelse med 
målet i EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2: 
1. I stk. 1 præciseres det, at direktivet kun omhandler de unionsborgere, 
der har bopæl i et andet EF-land end det, hvori de er statsborgere, og kun 
drejer sig om deres ret til at deltage i valget af dette lands repræsen­
tanter i Europa-Parlamentet. Det tager således ikke sigte på nogen global 
harmonisering af medlemsstaternes valgordninger. Heraf følger, at direktivet 
ikke berører hverken de enkelte medlemsstaters regler om valgret og valgbar­
hed for landets egne statsborgere i landet - f.eks. franskmænds valgret og 
valgbarhed i Frankrig eller britiske statsborgeres valgret og valgbarhed i 
Det Forenede Kongerige - eller for unionsborgere, der ikke bor i den 
medlemsstat, hvor de stemmer eller opstiller - f.eks. en franskmand, der bor 
i Frankrig og opstiller som kandidat i Italien. Det berører heller ikke 
valgret og valgbarhed for ikke-unionsborgere, f.eks. statsborgere fra 
uafhængige Commonwealth-lande, der er bosiddende i Det Forenede Kongerige. 
9) Begrebet valgprocedure dækker især over spørgsmål som afstemningsmåde, 
forberedelse af valg, specielt med hensyn til opstilling af kandidat­
lister, afstemning, fastsættelse af valgdag og stemmeopgørelse. Valgret 
og valgbarhed drejer sig derimod udelukkende om, hvilke betingelser, 
der skal være opfyldt for at kunne stemme og opstille ved valg - bl.a. 
indfødsret, alderskrav, rettighedsfortabelser samt nærmere regler for, 
hvordan denne ret kan udøves under et givet valg (f.eks. optagelse på 
valgliste i en bestemt valgkreds). 
- 10 -
2. I stk. 2 præciseres det, at direktivet ikke berører de enkelte medlems­
staters bestemmelser om, hvordan landets egne statsborgere kan udøve deres 
valgret og valgbarhed ved valg af landets repræsentanter i Europa-
Parlamentet, heller ikke selv om de er bosiddende uden for landets 
valgområde. 
Eftersom EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, garanterer alle unionsborgere 
stemmeret og valgbarhed i bopælslandet ved valg til Europa-Parlamentet, dog 
således, at disse rettigheder ikke træder i stedet for stemmeretten og 
valgbarheden i hjemlandet, har bestemmelserne i stk. 2 også til formål at 
sikre unionsborgerne ret til frit at vælge, i hvilket EF-land de ønsker at 
deltage i valgene til Europa-Parlamentet, forudsat at de fortsat har denne 
ret i deres hjemland. 
Artikel 2: Definitioner 
1. Af hensyn til sammenhængen med akten af 20. december 1976 om almindelige 
direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet definerer artikel 1, 
nr. 1, begrebet "valg til Europa-Parlamentet", således som det anvendes i 
EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, og henviser til ovennævnte akts 
artikel 1. 
2. Af hensyn til sammenhængen med akten af 20. september 1976 og dens 
territoriale anvendelsesområde, således som det følger af aktens artikel 2 
og artikel 15, stk. 2, samt bilagene, må valgområdet defineres under 
henvisning til denne akt og til de bestemmelser, medlemsstaterne har 
vedtaget i henhold hertil. Spørgsmålet om, hvorvidt en bestemt del af en 
medlemsstats nationale territorium eller et oversøisk land eller territorium 
knyttet til en medlemsstat indgår i valgområdet eller ej, må derfor alene 
afgøres ud fra akten af 20. september 1976 og de bestemmelser, de enkelte 
medlemsstater har vedtaget i henhold til denne. 
3. Definitionen af "bopælslandet" i artikel 2, nr. 3, bygger på EF-
traktatens artikel 8 B, stk. 2. Derimod er begrebet hjemland i nr. 4 
defineret på basis af nationalitetskriteriet. 
4. Nr. 5 og 6 definerer i alt væsentligt begreberne "EF-vælger" og "EF-
valgbar" ved at henvise til direktivets artikel 3. 
5. Definitionen af "valgliste" i nr. 7 har på ingen måde til formål at 
ændre noget ved de forskellige former for officielle vælgerregistre, som for 
øjeblikket findes i medlemsstaterne, formålet er udelukkende at sikre, at de 
alle dækkes af direktivets bestemmelser, uanset hvordan de føres (om 
optagelse sker automatisk eller efter personlig anmodning, om listerne er 
stående eller ej, om de ajourføres med bestemte mellemrum eller opstilles 
forud for hvert valg). Definitionen dækker også den særlige situation, der 
gør sig gældende i nogle medlemsstater, hvor der ikke opstilles nogen 
særskilt valgliste, men hvor en vælgers valgret fremgår af folkeregistret. I 
øvrigt udelukker bestemmelsen i artikel 2, nr. 7 ikke, at valglisten opdeles 
i forskellige vælgerkategorier. 
- 11 -
6. Eftersom den dato, på hvilken vælgerne og de valgbare skal opfylde de 
krav, der stilles for stemmeret og valgbarhed, ikke er den samme i alle 
medlemsstater, har man i artikel 2, nr. 8, afstået fra enhver form for 
harmonisering, men i stedet indført begrebet "skæringsdato", som defineres 
under henvisning til bopællandets lovgivning. Da formålet ikke er at 
tilnærme medlemsstaternes valgordninger indbyrdes, dækker definitionen også 
de tilfælde, hvor en medlemsstat fastsætter flere skæringsdatoer. 
7. Med hensyn til definitionen af begrebet "formel erklæring" i artikel 2, 
nr. 9, er der ikke gjort noget forsøg på at tilnærme medlemsstaternes 
ordninger, men formålet har været at dække alle de forskellige former for 
erklæringer, der for øjeblikket findes i medlemsstaterne. Der kan f.eks. 
efter britisk ret være tale om den såkaldte "statutory declaration" eller 
efter tysk ret "eidesstattliche Versicherung". Ifølge definitionen skal 
erklæringen for det første afgives til den i direktivets artikel 9 og 10 
omhandlede kompetente myndighed. For det andet skal den være afgivet under 
strafansvar i overensstemmelse med bopælslandets lovgivning. Ved direk­
tivets gennemførelse i national lovgivning skal medlemsstaterne præcisere, 
under hvilken form erklæringen skal afgives. 
Artikel 3: Valgret og valgbarhed 
Inden for rammerne af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, 
første afsnit, fastsætter artikel 3, hvilke betingelser der skal være 
opfyldt for at have valgret og være valgbar i bopælslandet. Den dag, hvor 
betingelserne for at have valgret skal være opfyldt, kan alt efter lov­
givningen i bopælslandet være enten valgdagen eller en anden skæringsdato. 
Afhængigt af den enkelte medlemsstats lovgivning kan der naturligvis gælde 
samme skæringsdato for valgret og valgbarhed. 
1. Eftersom EF-traktatens artikel 8, stk. 1, andet afsnit, definerer 
begrebet "unionsborgerskab", og erklæringen om statsborgerskab i en 
medlemsstat i bilaget til traktaten om Den Europæiske Union uddyber denne 
definition nærmere, kan man i artikel 3, litra a), nøjes med blot at henvise 
til EF-traktatens artikel 8, stk. 1, andet afsnit. I artikel 3 tages der dog 
hensyn til, at reglerne om erhvervelse og bevarelse af indfødsret i et EF-
land ikke henhører under EF-traktaten, men derimod under det pågældende 
lands nationale lovgivning. 
Heraf følger bl.a., at spørgsmålet om, hvilken nationalitet personer fra de 
oversøiske lande og territorier, der er omhandlet i traktatens artikel 227, 
stk. 3, har, udelukkende må afgøres ud fra lovgivningen i den medlemsstat, 
det pågældende oversøiske land eller territorium har særlig tilknytning til. 
Det indebærer, at personer med oprindelse i disse lande og territorier, der 
i henhold til en medlemsstats lovgivning har statsborgerskab i denne 
medlemsstat, men er bosiddende i en anden medlemsstat, har valgret og er 
valgbare til Europa-Parlamentet i denne anden medlemsstat. Det er således op 
til hver enkelt medlemsstat at angive, hvilke personer der skal betragtes 
som værende dens statsborgere, i det omfang det er nødvendigt for anvendel­
sen af dette direktiv. 
- 12 -
Derimod berører direktivet hverken de personer med oprindelse i et oversøisk 
land eller territorium, der ikke har statsborgerskab i en medlemsstat, eller 
de personer, som har statsborgerskab i en medlemsstat, men også er bosid­
dende der - for det omhandler udelukkende unionsborgeres valgret og 
valgbarhed i en anden medlemsstat end den, hvori de er statsborgere. 
2. Inden for rammerne af bestemmelserne i EF-traktatens artikel 8 B, 
stk. 2, første afsnit, knæsætter artikel 3, litra b), princippet om 
ligestilling mellem en medlemsstats egne vælgere og EF-vælgere, samtidig med 
at der gribes mindst muligt ind i medlemsstaternes valgordninger. De andre 
betingelser, der kan stilles i henhold til disse ordninger, drejer sig bl.a. 
om valgalder og bopæl. 
Det andet nøgleelement i den garanti, der er indeholdt i EF-traktatens 
artikel 8 B, stk. 2, - ud over unionsborgerskabet - drejer sig om bopæl i 
afstemnings- eller opstillingslandet. Dette kriterium knytter forbindelsen 
til retten til at færdes frit og tage ophold i andre EF-lande, der er 
fastsat i EF-traktatens artikel 8 A. I modsætning til statsborgerskabs­
begrebet uddybes dette bopælskriterium ikke nærmere i selve traktaten, men 
der er heller ikke noget behov for at fastlægge nogen ensartet definition i 
direktivet. Man har derfor i artikel 3 og 5 undladt at fastsætte en sådan 
definition, hvilket gør det lettere at tilgodese princippet om ligestilling 
mellem nationale vælgere og EF-vælgere. Samtidig undgår man også at gribe 
ind i medlemsstaternes valgordninger. 
Valgalderen er for øjeblikket 18 år i samtlige medlemsstater, med hensyn til 
valgbarhed svinger alderskravet mellem 18 og 25 år. 
Bestemmelserne i artikel 3 berører derimod ikke de administrative betin­
gelser, der i de enkelte medlemsstater stilles, for at en vælger kan udøve 
sin stemmeret i en bestemt kommune eller valgkreds ved et bestemt valg, 
eller for at en valgbar kan opstille enten på en bestemt valgliste eller i 
en bestemt valgkreds ved et bestemt valg. sådanne betingelser har til formål 
at sikre en korrekt forberedelse og afvikling af valget og vedrører bl.a. 
krav om bopæl i afstemningskommunen eller -kredsen eller til varigheden 
heraf. Det samme gælder de administrative betingelser, valgkandidater skal 
opfylde. Der er bl.a. tale om selve opstillingen, om krav til dokumentation 
og om frister for anmeldelse. Det er klart, at enhver EF-vælger eller EF-
valgbar, der ønsker at deltage i valg til Europa-Parlamentet i sit bopæls­
land, skal overholde de nationale bestemmelser, der gælder for bopælslandets 
egne statsborgere. 
3. Under hensyn til mulighederne for fortabelse af valgret og valgbarhed 
fastsættes det i artikel 3, at unionsborgere, der er bosiddende i et andet 
EF-land end det land, hvor de er statsborgere, kun kan stemme og opstille i 
bopælslandet under forudsætning af, at de ikke er blevet frataget valgret 
eller valgbarhed i deres hjemland, og der henvises til den grundlæggende 
bestemmelse i artikel 6 og 7. 
- 13 
4. I nogle medlemsstater bliver naturaliserede statsborgere først valgbare, 
når der er forløbet et vist tidsrum efter deres erhvervelse af indfødsret, 
f.eks. efter et år. I overensstemmelse med ligestillingsprincippet må 
unionsborgere, som har fået indfødsret i deres hjemland via naturalisering, 
og som nu bor i en anden medlemsstat (f.eks. en franskmand af marokkansk 
oprindelse, der bor i Tyskland) derfor også opfylde denne betingelse. Disse 
unionsborgere skal derfor antages at opfylde betingelsen i bopælslandet, når 
de har haft indfødsret i deres hjemland i samme tidsrum. 
Artikel 4: Forbud mod dobbelt stemmeafgivning og opstilling 
1. Eftersom der er tale om at vælge medlemmer til én fælles EF-institution, 
fastsættes det i artikel 4, stk. 1, at den ret til frit at vælge, i hvilken 
medlemsstat man ønsker at stemme, som er fastsat i artikel 1, stk. 2, og 
artikel 8, ikke må misbruges til at stemme to gange. Artikel 4, stk. 1, 
nedlægger således et forbud mod dobbelt stemmeafgivning, i overensstemmelse 
med artikel 8 i akten af 20. september 1976. De nærmere bestemmelser til 
håndhævelse af dette forbud findes i artikel 8 og 13. 
2. Da der er tale om at vælge repræsentanter til én fælles institution, må 
det også undgås, at en EF-valgbar opstiller som kandidat i flere EF-lande 
samtidig. Risikoen for dobbeltopstilling må tages alvorligt, netop fordi EF-
valgbare normalt ikke på grund af deres bopæl uden for hjemlandet er blevet 
frataget deres valgbarhed i dette land, og fordi nogle medlemsstater også 
anerkender ikke-bosiddende unionsborgeres valgbarhed. For ikke at gribe mere 
ind i medlemsstaternes valgordninger end højst nødvendigt, berører 
artikel 4, stk. 2, ikke de nationale regler om dobbeltopstilling i hver 
medlemsstat. Desuden er det klart, at bestemmelserne i artikel 4, stk. 2, 
alene har til formål at forhindre, at en valgbar opstiller som kandidat i 
flere lande ved samme valg. Disse bestemmelser er derfor ikke til hinder 
for, at en EF-valgbar opstiller i sit bopælsland ved ét valg og i sit 
hjemland ved efterfølgende valg. 
Artikel 5: Bopæl 
Bopælskriteriet i artikel 5 svarer til kriteriet i artikel 3, litra b), med 
hensyn til valgret og valgbarhed. Man har også her undladt at fastlægge 
nogen ensartet definition, idet der blot indirekte henvises til bopæls-
begrebet, således som det anvendes i bopælslandets valglovgivning. Der er 
fortsat ret store forskelle mellem medlemsstaternes valgordninger på dette 
område, idet der i nogle lande stilles krav om, at man skal have fast bopæl 
på valgområdet, medens det i andre kræves, at man har sædvanligt ophold her 
eller er optaget i folkeregistret. 
- 14 -
Såfremt en medlemsstats lovgivning kræver, at der også skal føres bevis for, 
at man har haft bopæl på valgområdet i et vist tidsrum, har bestemmelserne i 
artikel 5 til formål at forhindre enhver diskrimination af EF-vælgere og 
-valgbare, som kunne opstå, fordi de i modsætning til landets egne stats­
borgere kan have vanskeligt ved at opfylde denne betingelse i praksis. I 
artikel 5 fastsættes derfor, at bopæl i andre medlemsstater, f.eks. i 
hjemlandet, sidestilles med bopæl i opstillings- eller afstemningslandet. 
Eftersom artikel 5 kun omhandler de betingelser, der kræves opfyldt for at 
have valgret og være valgbar i bopælslandet, berører bestemmelsen i stk. 1 
på ingen måde de særlige betingelser, der i de enkelte lande stilles for 
udøvelsen af disse rettigheder i en bestemt kommune eller valgkreds ved et 
givet valg, og som normalt omfatter krav om, at man skal have haft bopæl i 
den pågældende kommune eller valgkreds i et bestemt tidsrum. 
Artikel 6: Fortabelse af valgbarhed 
1. Artikel 6 drejer sig kun om de tilfælde, hvor en unionsborger i henhold 
til en straffe- eller civilretlig afgørelse har fået frataget sin 
valgbarhed. Reglerne om uforenelighed, der for øjeblikket er baseret på 
artikel 5 og 6 i akten af 29. september 1976, omhandler udelukkende de 
tilfælde, hvor et europaparlamentsmandat ikke kan forenes med andre hverv. 
Disse regler henhører under den ensartede valgmåde, der er omhandlet i EF-
traktatens artikel 138, stk. 3, og berøres ikke af bestemmelserne i dette 
direktiv. 
2. Eftersom en person kan blive frataget retten til at opstille til valg ved 
en civil- eller strafferetlig afgørelse truffet af en domstol eller admini­
strativ myndighed i såvel bopælslandet som hjemlandet, og eftersom sådanne 
afgørelser i mangel af internationale overenskomster herom normalt ikke kan 
tvangsfuldbyrdes i bopælslandet, opstiller artikel 6 også et princip om 
kumulation mellem bopælslandets og hjemlandets regler om valgbarhedsforta-
belse. Dette kumulationsprincip er ikke i strid med EF-princippet om ikke-
forskelsbehandling, for da det drejer sig om at forebygge den risiko for 
fordrejninger, den manglende harmonisering af de gældende regler om rettig-
hedsfortabelse i medlemsstaterne kan give anledning til, må det anses at 
indgå som en af de "nærmere bestemmelser", Rådet skal vedtage i henhold til 
EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2. 
Begrundelsen for selve princippet om kumulation er, at det er vigtigt at 
undgå, at en person, der er blevet frataget sin ret til at opstille ved valg 
i sit hjemland, som oftest ved en domstolsafgørelse, kan generhverve denne 
ret blot ved at tage ophold i et andet EF-land. Muligheden for, at en 
unionsborger, der har fortabt sin valgbarhed i sit hjemland, opstiller som 
kandidat og fører valgkampagne i sit bopælsland, har ikke alene betydning 
for bopælslandet, men også for hjemlandet. Af hensyn til Europa-Parlamentets 
omdømme er det vigtigt at sikre, at en unionsborger, som er blevet frataget 
sin valgbarhed, ikke får mulighed for at få sæde i Europa-Parlamentet og 
heller ikke for at føre valgkampagne ved valgene. Det er klart, at risikoen 
for, at der går skår i Europa-Parlamentets omdømme er større og mere synlig, 
når der er tale om valgbarheden, end når det blot er valgretten. Reglerne i 
artikel 6, stk. 1, pålægger derfor bopælslandet pligt til at tage hensyn til 
en fortabelse af valgbarhed i hjemlandet. 
.«•Mua»«»*» 
- 15 -
Ganske vist er de nationale bestemmelser om valgbarhedsfortabelse fortsat 
meget uensartede, men princippet om kumulation er baseret på, at alle EF-
landenes regler herom hver på deres måde bygger på almindelige retsstatslige 
og demokratiske principper, og at der derfor ikke er noget til hinder for, 
at der i bopælslandet tages hensyn til en rettighedsfortabelse i hjemlandet. 
2. Med henblik på gennemførelse af kumulationsreglerne i praksis, fast­
sættes det i artikel 10, stk. 2, at bopælslandet ved anmeldelse af opstil­
ling skal afkræve den pågældende kandidat en attest fra hjemlandet om, at 
han ikke har fået frataget sin valgbarhed i hjemlandet, eller at myndig­
hederne ikke har noget kendskab til en sådan fortabelse. På grundlag heraf 
pålægger artikel 6, stk. 2, bopælslandet pligt til at erklære en opstilling 
uantagelig, såfremt vedkommende ikke har fremlagt denne attest. Bestemmel­
serne i artikel 10, stk. 2, opstiller alene formelle krav, og i artikel 6, 
stk. 2, er der derfor tale om en rent formel kontrol, som i de fleste 
medlemsstater normalt foretages før afstemningen. Artikel 6, stk. 2, ændrer 
imidlertid intet ved de regler, der findes i visse medlemsstater om, at den 
egentlige kontrol først kan finde sted efter valget. I betragtning af den 
politiske betydning, reglerne om valgbarhedsfortabelse har, forekommer det 
dog ønskeligt, at konstateringen af, om en opstilling kan antages, finder 
sted, før valgkampagnen påbegyndes. 
Artikel 7: Fortabelse af valgret 
Eftersom risikoen for skår i Europa-Parlamentets omdømme ikke er nær så stor 
i forbindelse med den aktive valgret som ved den passive valgret, er 
bestemmelserne i artikel 7 mindre restriktive end artikel 6. 
1. Bopælslandet kan frit afgøre, om det ønsker at tage hensyn til en 
fortabelse af valgretten i hjemlandet eller ej. Det kan derfor også frit 
afgøre, om det vil kræve, at den erklæring, EF-vælgeren skal afgive jf. 
artikel 9, stk. 3, også skal omfatte en erklæring om, at han ikke er blevet 
frataget sin valgret i sit hjemland. 
2. De medlemsstater, der følger et kumulationsprincip efter stk. 1, kan 
give hjemlandet underretning om den i artikel 9, stk. 3, omhandlede 
erklæring. Bopælslandet skal dog undlade at fremsendere flere oplysninger, 
end hvad der rent faktisk er nødvendigt for at gennemføre stk. 1. Til 
gengæld skal hjemlandet besvare henvendelsen fra bopælslandet og give det 
alle relevante og almindeligt tilgængelige oplysninger. Under hensyn til 
disse oplysningers personlige karakter og proportionalitetsprincippet bør 
hjemlandet kun give bopælslandet de oplysninger, der er strengt nødvendige 
for at anvende kumulationsprincippet. Ud fra samme synsvinkel må bopæls­
landet heller ikke bruge de fremsendte oplysninger til andre formål. Hvis 
bopælslandet har valgt at følge kumulationsprincippet, skal det derfor 
træffe enhver nødvendig foranstaltning for at forhindre vedkommende i at 
stemme to gange, enten ved at slette ham fra valglisten eller nægte ham 
adgang til at afgive stemme. 
- 16 -
3. I henhold til stk. 3 kan hjemlandet på eget initiativ meddele bopæls­
landet enhver oplysning, der måtte være nødvendig, for at bopælslandet kan 
tage hensyn til en valgretsfortabelse i hjemlandet. Bopælslandet har dog i 
så fald ikke pligt til at besvare henvendelsen. 
Artikel 8: Valgfrihed 
1. For at tilgodese princippet om, at vælgerne selv kan bestemme, i hvilken 
medlemsstat de ønsker at afgive deres stemme, fastsættes det i artikel 8, 
stk. 1, at en EF-vælger kun efter udtrykkelig anmodning kan optages på 
valglisten i bopælslandet. At der skal foreligge en sådan viljestilkende­
givelse, har især betydning for stemmeretten i hjemlandet: Når vedkommende 
vælger at stemme i sit bopælsland, giver han samtidig afkald på at udøve sin 
stemmeret i sit hjemland, og det vil være utænkeligt, at dette kan ske uden 
nogen tilkendegivelse fra ham selv. 
2. I de medlemsstater, hvor der stemmepligt, er de EF-vælgere, der har 
gjort brug af deres ret til selv at vælge afstemningsland og har ladet sig 
optage på valglisten i bopælslandet, i overensstemmelse med ligestillings-
princippet også underlagt denne forpligelse i henhold til artikel 8, stk. 2. 
Artikel 9: Udøvelse af valgretten 
1. Artikel 9, stk. 1, drejer sig om, hvornår anmodning om optagelse på 
valgliste skal være indgivet til den kompetente myndighed i bopælslandet, og 
formålet er at gribe så lidt som muligt ind i medlemsstaternes valgord­
ninger, der er meget forskellige på det punkt. 
I de medlemsstater, hvor valglisterne ajourføres med jævne mellemrum, og 
hvor optagelse kan finde sted inden for et bestemt tidsrum, skal EF-vælgere 
også anmode om optagelse i løbet af denne periode. Uden for denne periode 
vil de kun kunne optages ekstraordinært og på samme betingelser som dem, der 
gælder for landets egne statsborgere. 
I de medlemsstater, hvor valglister normalt opstilles af myndigheden før 
hvert valg, skal EF-vælgere have tid nok til at anmode om optagelse, før 
listen er endeligt vedtaget. De pågældende medlemsstater skal ved direk­
tivets gennemførelse i national lovgivning fastsætte, hvornår anmodning skal 
være indgivet, under hensyn både til vælgernes legitime interesser og til de 
administrative behov. 
mçÊtmmlmmmmm 
- 17 -
2. Artikel 9, stk. 2, fastsætter, hvilke beviser EF-vælgere skal fremlægge 
til støtte for anmodning om optagelse på valgliste og henviser i den 
forbindelse til de betingelser, det pågældende lands egne statsborgere skal 
opfylde. For at undgå dobbelt stemmeafgivning er det imidlertid nødvendigt 
at kræve en række yderligere beviser af EF-vælgere. Eftersom det drejer sig 
om at lette adgangen til at stemme i bopælslandet mest muligt, bør disse 
beviser begrænses til det strengt nødvendige. Udgangspunktet må desuden også 
være, at man må have tillid til borgernes egne erklæringer. I artikel 9, 
stk. 2, stilles der derfor kun krav om, at vedkommende skal fremlægge en 
formel erklæring indeholdende et begrænset antal oplysninger, på grundlag af 
hvilke hjemlandet uden vanskeligheder kan identificere ham og træffe de 
foranstaltninger, der er nødvendige for at forhindre dobbelt stemme­
afgivning. 
3. I stk. 3 fastsættes det, at bopælslandet frit kan bestemme, om det vil 
kræve et begrænset antal yderligere beviser, enten for at lette gennem­
førelsen af artikel 7, for at lette identificeringen af den pågældende 
vælger eller for at kontrollere varigheden af hans bopæl i landet, jf. 
artikel 5, stk. 1. 
4. Bestemmelserne i artikel 9, stk. 4, har til formål at spare de pågæl­
dende vælgere for unødige administrative formaliteter og gøre det lettere 
for medlemsstaterne at ajourføre deres valglister, samtidig med at de i 
fuldt omfang tilgodeser princippet om EF-vælgeres frie valg af afstem-
ningsland samt de forskellige valgordninger i medlemsstaterne. 
Artikel 10: Udøvelse af retten til at opstille 
1. Artikel 10, stk. 1, omhandler de beviser, som en EF-valgbar skal frem­
lægge ved opstilling som kandidat, og der henvises i den henseende til de 
betingelser, landets egne statsborgere skal opfylde. For at undgå dobbelt 
opstilling kræves der dog i artikel 10, stk. 1, et vist antal særlige 
beviser, der dog skal begrænses til det strengt nødvendige. Opbygningen af 
artikel 10, stk. 1, følger artikel 9, Btk. 2. 
2. Under hensyn til kumulationsprincippet i artikel 6 med hensyn til 
fortabelse af valgbarhed fastsættes det i artikel 10, stk. 2, at en EF-
valgbar ved anmeldelse af kandidatur skal fremlægge en attest udstedt af de 
kompetente myndigheder i hjemlandet, hvoraf det fremgår, at vedkommende ikke 
er frataget retten til at opstille i dette land. Om fornødent kan hjem­
landet, specielt i mangel af centraliserede oplysninger herom, nøjes med at 
attestere, at en sådan rettighedsfortabelse ikke er myndighederne bekendt. 
Det er klart, at det er op til hver enkelt medlemsstat at afgøre, hvilke 
myndigheder der er kompetente i henhold til stk. 2, og navnlig, hvilken 
rolle deres konsultater kan spille på det punkt. 
3. I henhold til stk. 3 kan bopælslandet kræve, at den pågældende EF-
valgbare fremlægger et begrænset antal yderligere beviser, der kan gøre det 
lettere at identificere ham eller kontrollere, at betingelsen i artikel 3, 
stk. 2 er opfyldt. 
18 -
Artikel 11: Klageadgang 
1. Bestemmelserne om underretning af de pågældende borgere i stk. 1 er 
nødvendige for at sikre, at de får adgang til eventuelt at indgive klage 
efter stk. 2. Det overlades til medlemsstaterne at bestemme, hvordan de skal 
underrettes, og det kan således ske direkte til den enkelte borger eller i 
forbindelse med bekendtgørelse af valglisten. Den pågældende skal dog have 
underretningen i tide. 
2. I overensstemmelse med princippet om ligestilling mellem nationale og 
ikke-nationale vælgere fastsættes det i stk. 2, at EF-vælgere og -valgbare 
om fornødent har samme klageadgang - såvel retslig som administrativ - som 
bopælslandets egne statsborgere. 
Artikel 12: Information 
I betragtning af, at EF-valgbare både skal opfylde de samme krav, som 
bopælslandets egne statsborgere skal opfylde, og derudover også visse andre 
krav, bl.a. fremlæggelse af særlige beviser, fastsættes det i artikel 12, 
at bopælslandets kompetente myndigheder skal oplyse disse personer herom i 
tide til, at de kan udnytte deres ret til at stemme og opstille i bopæls­
landet. Det overlades til medlemsstaterne at bestemme, hvordan disse 
oplysninger skal gives. 
Artikel 13: Informationsudveksling 
Bestemmelserne i artikel 13 har til formål at indføre en informationsudveks-
lingsordning mellem medlemsstaterne, der i videst mulige udstrækning skal 
forhindre dobbelt stemmeafgivning og dobbelt opstilling som omhandlet i 
artikel 4, samtidig med at man undgår ethvert unødigt bureaukrati. Bopæls­
landet skal give hjemlandet oplysninger om de af dette lands statsborgere, 
der er optaget på valgliste eller har anmeldt sig som kandidater i bopæls­
landet. 
Disse oplysninger skal være baseret på de oplysninger, de pågældende har 
givet i deres formelle erklæring. Under hensyn til oplysningernes personlige 
karakter og proportionalitetsprincippet bør de kun omfatte, hvad der er 
nødvendigt for at gennemføre artikel 4, og de bør kun benyttes i dette 
øjemed. 
For at informationsudvekslingsordningen kan fungere effektivt, bør oplys­
ningerne fremsendes i god tid før valgdagen. Man må imidlertid være klar 
over, at fristerne for optagelse på valgliste og kandidatanmeldelse fortsat 
er meget forskellige fra det ene EF-land til det andet. 
På grundlag af oplysningerne fra bopælslandet skal hjemlandet, i overens­
stemmelse med landets gældende valgordning, træffe de foranstaltninger, der 
er nødvendige for i videst mulige udstrækning at forhindre sine statsborgere 
i dobbelt stemmeafgivning og dobbelt opstilling. På grund af de store 
forskelle mellem de enkelte medlemsstaters valgordninger og politiske 
traditioner åbner bestemmelserne i artikel 13 mulighed for såvel forebyg­
gende kontrol forud for afstemningen (f.eks. slettelse fra valglisten) som 
repressiv kontrol efter afstemningen (f.eks. strafferetlige sanktioner) 
eller en kombination af de to former. 
^tMaamtmmÈamtmmu—ÊUm 
- 19 -
Artikel 14: Undtagelser 
1. De særlige problemer i en medlemsstat, der i henhold til EF-traktatens 
artikel 8 B, stk. 2, andet afsnit, kan gøre det berettiget at iværksætte 
undtagelser, kan i særdeleshed bero på, at der i landet findes et særligt 
stort antal statsborgere fra andre medlemsstater. Gennemsnittet ligger i 
øjeblikket på mellem 0,3 og 6% af det samlede antal unionsborgere i et land. 
Kun i én medlemsstat bor der et langt større antal borgere fra andre EF-
lande i den stemmeberettigede alder end i de øvrige medlemsstater,tallet 
ligger for øjeblikket på ca. 29% af den samlede vælgerskare. 
På baggrund heraf fastsættes det i stk. 1, at en medlemsstat kan træffe 
undtagelsesbestemmelser efter litra a) og b), når andelen overstiger 20%. 
Beregningen heraf skal foretages på basis af statistiske oplysninger 
omfattende samtlige unionsborgere i den stemmeberettigede alder, der på det 
nævnte tidspunkt har bopæl i det pågældende land. 
Eftersom de nærmere bestemmelser, der skal vedtages i henhold til traktatens 
artikel 8 B, stk. 2, skal fastsættes "med forbehold af artikel 138, stk. 3, 
og gennemførelsesbestemmelserne hertil", præciseres det i artikel 14, at 
dette direktiv ikke berører de enkelte medlemsstaters ret til at træffe de 
foranstaltninger med hensyn til valgproceduren, de måtte finde nødvendige. I 
mangel af yderligere bestemmelser vedtaget i henhold til traktatens 
artikel 138, stk. 3, anfægter dette direktiv ikke, ligeså lidt som akten af 
20. september 1976 om almindelige, direkte valg af repræsentanterne i 
Europa-Parlamentet (jf. aktens artikel 7, stk. 2), på nogen måde de 
foranstaltninger, de enkelte medlemsstater allerede har truffet eller 
påtænker at træffe med hensyn til valgproceduren, specielt hvad angår 
kandidatlister. 
Med hensyn til disse undtagelsesbestemmelser må der i henhold til stk. 1, 
litra a) og b), udelukkende være tale om at kræve, at EF-vælgere og 
-valgbare skal kunne bevise, at de har opholdt sig i det land, hvor de 
afgiver stemme, i et bestemt tidsrum. Med hensyn til valgbarhed forekommer 
det rimeligt, at der ikke stilles krav om et længere tidsrum end det 
dobbelte af Europa-Parlamentets valgperiode. Med hensyn til valgretten bør 
der højst stilles krav om et tidsrum svarende til én valgperiode. 
Under alle omstændigheder er det vigtigt at sikre, at de EF-vælgere og 
-valgbare, der som følge af deres bopæl i en anden medlemsstat eller varig­
heden heraf ikke har mulighed for at stemme eller opstille i deres hjemland, 
kan udøve disse rettigheder i deres bopælsland uden at skulle føre bevis for 
opholdets varighed. 
- 20 -
2. De særlige problemer i en medlemsstat, der i henhold til EF-traktatens 
artikel 8 B, stk. 2, kan retfærdiggøre undtagelsesordninger, kan desuden 
bero på, at nogle medlemsstater allerede nu har indrømmet statsborgere fra 
andre EF-lande valgret ikke blot til Europa-Parlamentet, men også til det 
nationale parlament. 
I ét EF-land har statsborgere fra et af dets nabolande ikke status som 
udlændinge, men har siden 1948 haft valgret og været valgbare såvel til det 
nationale parlament som ved lokalvalg og siden 1979 tillige til Europa-
Parlamentet, på nøjagtigt samme materielle og formelle betingelser som 
landets egne statsborgere. 
I det pågældende naboland er personer født i det andet land siden 1935 ikke 
blevet betragtet som udlændinge. Hertil kommer, at forfatningen er blevet 
ændret således, at lovgivningsmagten har fået muligthed for at give 
bosiddende udlændinge valgret til det nationale parlament. Valgloven fra 
1985 indeholder således en bestemmelse om, at statsborgere fra det andet 
land og - under forudsætning af gensidighed - statsborgere fra alle andre 
medlemslande har valgret til landets parlament. Hvad angår valg til Europa-
Parlamentet har statsborgere fra det andet land, ligesom statsborgere fra 
alle andre medlemsstater, haft valgret siden 1977. 
Personer med statsborgerskab i det ene af de to lande, men bopæl i det 
andet, er derfor normalt optaget på valglisterne til det nationale 
parlament, som i begge lande opstilles automatisk. Valglisterne ved valg til 
Europa-Parlamentet opstilles automatisk på basis af de to landes nationale 
valglister. 
Det er derfor rimeligt, at statsborgere i de to medlemsstater, der har bopæl 
i det andet land, ikke skal opfylde de formaliteter, der kræves i dette 
direktivs artikel 6-13. 
3. Undtagelsesklausulen i EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, omhandler kun 
vilkårene for udøvelsen af de garanterede rettigheder ved europæiske valg og 
ikke selve garantien. Enhver undtagelse må derfor skulle tages op til 
fornyet overvejelse. I artikel 14, stk. 3, fastsættes derfor en ordning med 
periodiske rapporter. 
For at Kommissionen i sin egenskab af traktatens vogter kan føre kontrol 
med, om betingelserne i stk. 1 og 2 fortsat er opfyldt, må de medlemsstater, 
der vedtager undtagelsesbestemmelser, give den alle de fornødne oplysninger. 
De medlemsstater, der gør brug af undtagelsesbestemmelsen i stk. 1, bør bl.a 
give Kommissoinen de relevante statistiske oplysninger. 
21 -
Artikel 15: Overgangsbestemmelser 
Eftersom det haster med at få dette direktiv gennemført inden det fjerde 
direkte valg til Europa-Parlamentet, er det nødvendigt at fastsætte en række 
overgangsbestemmelser, som kan tilgodese en række særlige problemer i nogle 
medlemsstater. 
1. I nogle medlemsstater har alle unionsborgere eller borgere fra visse 
andre medlemsstater allerede nu valgret og dermed ret til at blive optaget 
på valglisterne allerede før dette direktivs ikrafttrædelse. Disse erhver­
vede rettigheder må derfor anerkendes i direktivet, som således ikke berører 
sådanne optagelser. De pågældende borgere skal hverken indgive anmodning 
efter artikel 8 eller fremlægge særlige beviser efter artikel 9. I henhold 
til artikel 9, stk. 4, kan denne situation opretholdes også efter det fjerde 
direkte valg til Europa-Parlamentet, hvis den nugældende nationale lovgiv­
ning åbner mulighed herfor. 
2. I artikel 15, stk. 2, fastsættes det, at de medlemsstater, hvor opta­
gelse på valglisten normalt skal ske inden for et bestemt tidsrum, skal 
træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre, at de EF-vælgere, der 
ønsker det, får mulighed for at udøve deres stemmeret i deres bopælsland ved 
det fjerde direkte valg til Europa-Parlamentet. 
3. Bestemmelserne i artikel 15, stk. 3, tager hensyn til visse tekniske 
problemer i de medlemsstater, hvor der ikke opstilles nogen særskilt 
valgliste, men hvor borgernes valgret blot fremgår af folkeregisteret. 
Bestemmelserne i stk. 3 berører hverken princippet om unionsborgernes ret 
til frit at vælge, i hvilket land de vil afgive deres stemme, eller 
princippet i artikel 8, stk. 1. 
4. Eftersom lovgivningen i visse medlemsstater ved opstilling af kandidater 
for politiske partier eller grupperinger fastsætter en flerfaset procedure, 
som ofte strækker sig over mere end et år, og de politiske partier allerede 
har indledt disse procedurer eller tilendebragt dem før 1. februar 1994, må 
de pågældende medlemsstater kunne bestemme, at disse procedurer og de i 
forbindelse hermed trufne afgørelser fortsat er gyldige. 
Artikel 16: Revisionsklausul 
Som følge af de meget komplicerede tekniske problemer, der er forbundet med 
gennemførelsen af EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, ikke mindst med hensyn 
til den i artikel 7 og 13 omhandlede informationsudveksling, er det nødven­
digt, at Kommissionen efter valget til Europa-Parlamentet i juni 1994 
forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en rapport med en vurdering af de 
erfaringer, man har gjort med anvendelsen af bestemmelserne i dette 
direktiv, og forslag til de ændringer, der måtte være behov for. Rådet skal 
i givet fald, efter høring af Europa-Parlamentet, skulle træffe afgørelse 
med enstemmighed om Kommissionens eventuelle ændringsforslag. 
- 22 -
Artikel 17: Gennemførelse i national lovgivning 
For at direktivet kan finde anvendelse allerede ved det fjerde valg til 
Europa-Parlamentet i juni 1994, fastsætter artikel 17, stk. 1, en ekstra­
ordinær kort gennemførelsesfrist. 
- 23 -
FORSLAG TIL RÅDETS DIREKTIV 
om fastsættelse af de nærmere regler for valgret og valgbarhed 
ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der 
er bosiddende i en anden medlemsstat en den, 
hvor de er statsborgere 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
særlig artikel 8 B, stk. 2, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Den Europæiske Union udgør en ny fase i processen hen imod en stadig 
snævrere union mellem de europæiske folk. Den har bl.a. til opgave på en 
sammenhængende og solidarisk måde at tilrettelægge forbindelserne mellem 
medlemsstaternes folk, og et af dens grundlæggende mål er at styrke 
beskyttelsen af EF-statsborgernes rettigheder og interesser gennem 
indførelsen af et unionsborgerskab; 
i afsnit II i traktaten om Den Europæiske Union, der indeholder bestemmelser 
om ændring af EØF-traktaten med henblik på oprettelse af Det Europæiske 
Fællesskab, indføres der med henblik herpå et unionsborgerskab for alle 
medlemsstaternes statsborgere, som i kraft af dette unionsborgerskab 
tillægges en række rettigheder; 
den valgret og valgbarhed i bopælslandet ved valg til Europa-Parlamentet, 
der garanteres ved EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, er en udmøntning af 
princippet om ikke-forskelsbehandling mellem et lands statsborgere og 
statsborgere fra andre EF-lande samt en logisk følge af retten til at færdes 
og opholde sig på andre medlemsstaters område i henhold til artikel 8 A; 
EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, omhandler kun muligheden for at stemme 
eller lade sig opstille ved valg til Europa-Parlamentet og foregriber på 
ingen måde gennemførelsen af bestemmelserne i EF-traktatenB artikel 138, 
stk. 3, om fastsættelse af en ensartet valgmåde i alle medlemsstater, men 
har hovedsagelig til formål at ophæve det krav om indfødsret i landet, der 
for øjeblikket i de fleste medlemsstater stilles for udøvelse af disse 
rettigheder; 
24 -
anvendelsen af EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, er ikke betinget af nogen 
harmonisering af medlemsstaternes valgordninger, og under hensyn til det 
proportionalitetsprincip, der er fastsat i EF-traktatens artikel 3 B, 
stk. 3, bør EF-lovgivning på dette område ikke omfatte mere, end hvad der er 
nødvendigt til virkeliggørelse af målet i EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2; 
formålet med EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, er at sikre, at alle 
unionsborgere kan udøve deres ret til at stemme og lade sig opstille ved 
valg til Europa-Parlamentet i deres bopælsland på samme vilkår, uanset om de 
er statsborgere i det pågældende land eller ej, og med henblik herpå må de 
krav, bl.a. med hensyn til varighed af bopæl i landet samt bevis herfor, der 
stilles til statsborgere fra andre EF-lande, være de samme som dem, der i 
givet fald stilles til landets egne statsborgere; 
den valgret og valgbarhed til Europa-Parlamentet i bopælslandet, som EF-
borgere har i henhold til EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, træder dog ikke 
i stedet for deres valgret og valgbarhed i deres hjemland, og det er vigtigt 
at respektere unionsborgernes frihed til at vælge, i hvilken medlemsstat de 
ønsker at deltage i EF-valg, idet der dog må drages omsorg for, at denne 
frihed ikke misbruges til at stemme eller lade sig opstille i flere lande 
samtidig; 
enhver fravigelse af de almindelige regler i nærværende direktiv bør i 
overensstemmelse med EF-traktatens artikel 8 B, stk. 2, være begrundet i 
særlige problemer i en medlemsstat, og enhver undtagelse bør i sagens natur 
tages op til fornyet overvejelse; 
sådanne særlige problemer kan bl.a. opstå i en medlemsstat, hvor antallet af 
de bosiddende unionsborgere uden statsborgerskab i landet, der har nået 
valgalderen, klart overstiger gennemsnittet; udgør disse unionsborgere 20% 
af den samlede vælgerskare, er det berettiget at træffe undtagelses­
bestemmelser, der er baseret på varigheden af bopæl i landet; 
formålet med unionsborgerskabet er at fremme unionsborgernes integrering i 
deres bopælsland, og det stemmer i den sammenhæng overens med traktatens 
intentioner at undgå enhver polarisering mellem nationale og ikke-nationale 
kandidatlister; denne risiko for polarisering gør sig navnlig gældende i en 
medlemsstat, hvor antallet af bosiddende unionsborgere fra andre medlems­
stater i den stemmeberettigede alder overstiger 20% af det samlede antal 
derboende unionsborgere i den stemmeberettigede alder, og den pågældende 
medlemsstat bør derfor under overholdelse af traktatens artikel BK kunne 
fastsætte særlige bestemmelser om kandidatlisters sammensætning; 
i nogle medlemsstater har derboende statsborgere fra andre medlemsstater 
stemmeret ved valg til det nationale parlament, hvilket der bør tages hensyn 
til ved en lempelse af de krav, der stilles i dette direktiv -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
- 25 -
Kapitel I: Almindelige bestemmelser 
Artikel 1 
1. Dette direktiv fastsætter de nærmere regler for valgret og valgbarhed 
ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der er bosiddende i 
en anden medlemsstat end den, hvor de er statsborgere. 
2. Bestemmelserne i dette direktiv berører ikke de enkelte medlemsstaters 
bestemmelser om valgret og valgbarhed for de af deres statsborgere, der 
er bosiddende uden for deres valgområde. 
Artikel 2 
I dette direktiv forstås ved: 
1. "valg til Europa-Parlamentet": almindelige direkte valg af de personer, 
der i Europa-Parlamentet skal repræsentere folkene i de i Fællesskabet 
sammensluttede stater, jf. akten om almindelige direkte valg af 
repræsentanterne i Europa-Parlamentet*) 
2. "valgområde": det territorium i en medlemsstat, inden for hvilket folket 
i den pågældende medlemsstat vælger repræsentanter til Europa-
Parlamentet i overensstemmelse med akten om almindelige direkte valg af 
repræsentanterne i Europa-Parlamentet samt med valgloven i vedkommende 
medlemsstat 
3. "bopælsland": den medlemsstat, hvor unionsborgeren er bosiddende, men 
ikke statsborger 
4. "hjemland": den medlemsstat, hvor unionsborgeren er statsborger 
5. "EF-vælger": enhver unionsborger med valgret til Europa-Parlamentet i 
bopælslandet i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv 
6. "EF-valgbar": enhver unionsborger, der er valgbar til Europa-Parlamentet 
i bopælslandet i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv 
7. "valgliste": don officielle liste over alle vælgere med valgret i en 
bestemt valgkreds eller andet lokalt afstemningsområde, som udarbejdes 
og ajourføres af den kompetente myndighed i henhold til bopælslandets 
valglovgivning, eller folkeregisteret, såfremt en vælgers valgret 
fremgår heraf 
8. "skæringsdato": den dato, hvor unionsborgere i henhold til lovgivningen 
i bopælslandet skal opfylde betingelserne for valgret og valgbarhed i 
landet 
9. "formel erklæring": erklæring afgivet under strafansvar af en vælger 
eller en valgbar. 
1) EFT nr. L 278 af 8.10.1976, s. 5. 
- 26 
Artikel 3 
Ret til at stemme og opstille i bopælslandet ved valg til Europa-Parlamentet 
har enhver person, der på skæringsdatoen 
a) er unionsborger i henhold til traktatens artikel 8, stk. 1, andet 
afsnit, og 
b) uden at være statsborger i bopælslandet i øvrigt opfylder de betingelser 
for valgret og valgbarhed, der i henhold til dette lands lovgivning 
kræves opfyldt af landets egne statsborgere, 
medmindre vedkommende har fortabt disse rettigheder i henhold til artikel 6 
og 7. 
Hvis bopælslandets statsborgere for at være valgbare skal have haft 
statsborgerskab i landet i et bestemt tidsrum, anses denne betingelse at 
være opfyldt af unionsborgere, der har haft statsborgerskab i deres hjemland 
i samme tidsrum. 
Artikel 4 
1. EF-vælgere kan udøve deres valgret enten i bopælslandet eller i 
hjemlandet. Ingen må afgive stemme mere end én gang ved hvert valg. 
2. Ingen må lade sig opstille i mere end én medlemsstat ved hvert valg. 
Artikel 5 
Hvis bopælslandets statsborgere for at have valgret og være valgbare skal 
have været bosiddende inden for landets valgområde i et bestemt tidsrum, 
anses EF-vælgere og EF-valgbare for at opfylde denne betingelse, når de har 
været bosiddende i et tilsvarende tidsrum i andre medlemsstater. Denne 
bestemmelse berører ikke de særlige krav, der måtte stilles til varighed af 
bopæl i en bestemt valgkreds eller et lokalt afstemningsområde. 
Artikel 6 
1. En unionsborger, som er bosiddende i en medlemsstat uden at være 
statsborger i landet, og som ved en civil- eller strafferetlig afgø­
relse er blevet frataget sin ret til at lade sig opstille i henhold til 
enten bopælslandets eller hjemlandets lovgivning, kan ikke udøve denne 
ret i bopælslandet ved valg til Europa-Parlamentet. 
2. En unionsborgers opstilling som kandidat ved valg til Europa-Parla­
mentet i bopælslandet erklæres uantagelig, såfremt vedkommende ikke kan 
fremlægge den attest, der er omhandlet i artikel 10, stk. 2. 
- 27 -
Artikel 7 
1. Bopælslandet kan efterprøve, om en unionsborger, der har tilkendegivet 
ønske om at udøve sin valgret i landet, ikke er blevet frataget denne 
ret i hjemlandet ved en civil- eller strafferetlig afgørelse. 
2. Med henblik på den i stk. 1 omhandlede efterprøvning kan bopælslandet 
videresende den erklæring, der er omhandlet i artikel 9, til hjemlandet. 
I dette øjemed fremsendes relevante og almindeligt tilgængelige 
oplysninger fra hjemlandet i passende form og inden for en passende 
frist; oplysningerne må kun omfatte, hvad der er strengt nødvendigt for 
gennemførelsen af bestemmelserne i denne artikel, og må ikke anvendes 
til andet formål. Afkræfter oplysningerne erklæringens indhold, træffer 
bopælslandet de nødvendige foranstaltninger til at forhindre den 
pågældende i at afgive sin stemme. 
3. Desuden kan hjemlandet i god tid og under passende form tilsende 
bopælslandet alle oplysninger, der er nødvendige for gennemførelsen af 
denne artikel. 
Artikel 8 
1. EF-vælgere kan udøve deres valgret i bopælslandet, hvis de har 
tilkendegivet ønske herom. 
2. Er der stemmepligt i bopælslandet, gælder denne pligt for de EF-vælgere, 
som har tilkendegivet ønske om at stemme i bopælslandet. 
Kapitel II: Udøvelse af retten til at stemme og opstille som kandidat 
Artikel 9 
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til, at de EF-
vælgere, der har tilkendegivet ønske herom, kan blive optaget på 
valglisten i tilstrækkelig god tid inden selve valget. 
2. For at blive optaget på valglisten skal EF-vælgere føre samme beviser 
som vælgere med statsborgerskab i landet. De skal endvidere fremlægge en 
formel erklæring med 
a) oplysning om deres nationalitet og adresse i valgområdet i bopæls­
landet, 
b) angivelse af, i hvilken valgkreds eller i hvilket afstemningsområde, 
de eventuelt senest var optaget på valglisten i hjemlandet, og 
c) erklæring om, at de kun vil udøve deres valgret i bopælslandet. 
- 28 -
3. Bopælslandet kan endvidere kræve, at EF-vælgere 
a) i den erklæring, der er omhandlet i stk. 2, bekræfter, at de ikke 
har fortabt valgretten i deres hjemland, 
b) fremlægger et gyldigt identitetsbevis, 
c) oplyser fra hvilken dato de har været bosiddende i den pågældende 
stat eller i en anden medlemsstat. 
4. EF-vælgere, der er blevet optaget på valglisten, fortsætter med at være 
optaget på denne på samme vilkår som vælgere med statsborgerskab i 
landet, indtil de anmoder om at blive slettet eller automatisk bliver 
slettet, fordi de ikke længere opfylder de betingelser, der kræves 
opfyldt for udøvelse af valgretten. 
Artikel 10 
1. Ved deres anmeldelse som kandidater skal EF-valgbare føre samme beviser 
som kandidater med statsborgerskab i landet. De skal desuden fremlægge 
en formel erklæring med 
a) oplysning om deres nationalitet og adresse i valgområdet i bopæls­
landet, 
b) erklæring om, at de ikke samtidig opstiller til valg til Europa-
Parlamentet i en anden medlemsstat, 
c) angivelse af, i hvilken valgkreds eller i hvilket afstemningsområde 
de eventuelt senest var optaget på valglisten i hjemlandet. 
2. En EF-valgbar skal ved sin anmeldelse som kandidat tillige fremlægge en 
attest fra de vedkommende myndigheder i hjemlandet, hvoraf det fremgår, 
at den pågældende ikke har fortabt retten til at opstille i dette land, 
eller at myndighederne ikke har kendskab til en sådan rettigheds-
fortabelse. 
3. Bopælslandet kan endvidere kræve, at den EF-valgbare fremlægger et 
gyldigt identitetsbevis; det kan ligeledes kræve oplysning om, fra 
hvilken dato den pågældende har haft statsborgerskab i en medlemsstat. 
Artikel 11 
1. Bopælslandet underretter den pågældende om, hvorvidt anmodningen om 
optagelse på valglisten eller kandidatlisten er efterkommet. 
2. Unionsborgere, som i bopælslandet har fået afslag på anmodning om 
optagelse på valglisten, eller hvis opstilling er blevet afvist, har 
samme klageadgang, som bopælslandets egne statsborgere har i 
tilsvarende tilfælde i henhold til landets lovgivning. 
Artikel 12 
Bopælslandet skal i tilstrækkelig god tid på behørig vis underrette EF-
vælgere og EF-valgbare om de betingelser og bestemmelser, der gælder for 
udøvelse af retten til at stemme og opstille i det pågældende land. 
- 29 -
Artikel 13 
Medlemsstaterne udveksler de oplysninger, der er nødvendige for gennem­
førelsen af artikel 4. Med henblik herpå giver bopælslandet på grundlag af 
den formelle erklæring, som er omhandlet i artikel 9 og 10, i passende tid 
inden selve valget hjemlandet meddelelse om de statsborgere i dette land, 
der er optaget på valglisten, eller som har anmeldt deres kandidatur i 
bopælslandet. Hjemlandet træffer de nødvendige foranstaltninger til at 
sikre, at dets statsborgere ikke afgiver stemme to gange eller opstiller to 
steder. 
Kapitel III: Undtagelses- og overgangsbestemmelser 
Artikel 14 
Udgør de unionsborgere i den stemmeberettigede alder, der er bosiddende 
i en medlemsstat, hvori de ikke har statsborgerskab, pr. 1. januar 1993 
mere end 20% af samtlige bosiddende unionsborgere i den stemmeberet­
tigede alder i den pågældende medlemsstat, kan denne, uanset bestemmel­
serne i dette direktiv, bestemme: 
a) at valgret er forbeholdt de EF-vælgere, der har haft bopæl i landet i 
et nærmere fastsat tidsrum, som dog ikke må overstige fem år, 
b) at valgbarhed er forbeholdt de EF-valgbare, der har haft bopæl i 
landet i et nærmere fastsat tidsrum, som dog ikke må overstige 10 år. 
Ovenstående bestemmelser indskrænker ikke denne medlemsstats ret til at 
træffe særlige foranstaltninger med hensyn til kandidatlisternes 
sammensætning, bl.a. med henblik på at fremme integreringen af 
unionsborgere med statsborgerskab i andre medlemsstater. 
De ovenfor omhandlede krav til bopælens varighed kan dog ikke gøres 
gældende over for EF-vælgere og EF-valgbare, der som følge af, at de har 
haft bopæl uden for hjemlandet, eller af varigheden heraf, ikke har 
valgret eller ikke er valgbare i deres hjemland. 
Såfremt unionsborgere med bopæl i en anden medlemsstat end deres hjem­
land pr. 1 februar 1994 også har valgret til bopælslandets nationale 
parlament og kan blive optaget på valglister på samme vilkår som landets 
egne vælgere, kan bopælslandet undlade at anvende bestemmelserne i 
dette direktivs artikel 6-13 på disse unionsborgere. 
Senest den 31. december 1997 og derefter 18 måneder forud for hvert valg 
til Europa-Parlamentet forelægger Kommissionen Rådet og Parlamentet en 
rapport, hvori den undersøger, om begrundelserne for at give de pågæl­
dende medlemsstater tilladelse til at anvende undtagelsesbestemmelser 
efter traktatens artikel 8 B, stk. 2, fortsat består og i givet fald 
foreslår de tilpasninger, der måtte være behov for. Medlemsstater, der 
anvender undtagelsesbestemmelser i henhold til stk. 1 og 2, meddeler 
Kommissionen alle fornødne oplysninger til begrundelse herfor. 
- 30 -
Artikel 15 
Følgende særlige bestemmelser gælder for det fjerde direkte valg til Europa-
Parlamentet: 
1. For unionsborgere, der pr. 15. februar 1994 allerede har valgret i 
bopælslandet og er optaget på en valgliste i bopælslandet, kræves 
formaliteterne i artikel 9 ikke opfyldt. 
2. De medlemsstater, hvor valglisterne er opstillet før den 15. februar 
1994, tager de fornødne skridt til at sikre, at EF-vælgere, der ønsker 
at udøve deres valgret i det pågældende land, kan blive optaget på 
valglisterne i tide før valgdagen. 
3. I de medlemsstater, hvor der ikke opstilles særlige valglister, men hvor 
borgerens valgret fremgår af folkeregisteret, og hvor der ikke er 
stemmepligt, kan denne ordning ligeledes finde anvendelse på de EF-
vælgere, der er optaget i disse registre, og som efter at være blevet 
underrettet personligt om deres rettigheder ikke har tilkendegivet ønske 
om at udøve deres valgret i hjemlandet. Den erklæring, hvori de 
pågældende vælgere har tilkendegivet, at de agter at afgive deres stemme 
i bopælsstaten, fremsendes til hjemlandet. 
4. De medlemsstater, hvor den interne procedure for opstilling af 
kandidater for de politiske partier er fastsat ved lov, kan bestemme, at 
procedurer, som i overensstemmelse med loven er indledt før den 
1. februar 1994, og afgørelser truffet i forbindelse hermed, fortsat er 
gyldige. 
Kapitel IV: Afsluttende bestemmelser 
Artikel 16 
Kommissionen aflægger inden den 31. december 1995 rapport til Europa-
Parlamentet og Rådet om anvendelsen af dette direktivs bestemmelser ved 
valget til Europa-Parlamentet i juni 1994. På grundlag heraf kan Rådet 
enstemmigt efter forslag fra Kommissionen og høring af Europa-Parlamentet 
vedtage bestemmelser om ændring af dette direktiv. 
Artikel 17 
Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i 
kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1. februar 1994. De 
underretter straks Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal 
de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved 
offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for 
denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne. 
Artikel 18 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
******* 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 534 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 06 
Katalognummer : CB-CO-93-572-DA-C 
ISBN 92-77-60275-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg