Udtalelse om forslag til Rådets forordning om en reform af den fælles markedsordning for vin (95/C 210/09)

Regionsudvalget besluttede den 16. maj 1994 i henhold til forretningsordenens artikel 10, stk. 1, og EU-traktatens artikel 198 C at udarbejde en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Underudvalg 2, »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder«, der vedtog sin udtalelse den 6. september 1994 (ordfører: Juan Carlos Rodriguez Ibarra).

Regionsudvalget vedtog på sin 5. plenarforsamling, mødet den 15. november 1994, med et flertal af stemmer for følgende udtalelse.

1. Reform af den fælles landbrugspolitik. Målsætninger

1.1. I debatoplægget »Den fælles landbrugspolitiks udvikling og fremtid» (), som Kommissionen forelagde Rådet, og hvis kriterier dannede grundlaget for reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992, blev der opstillet følgende målsætninger:

a) Sikring af et tilstrækkeligt antal landmænd, som den eneste måde, hvorpå man kan bevare det naturlige miljø, landskabet og et landbrug med familiebrug.

b) Styring af produktionen i det omfang, det er nødvendigt for at opnå ligevægt på markederne.

c) Fremme af ekstensivering med det formål at nedbringe overskuddene og fremme en miljøvenlig og kvalitetsorienteret landbrugsproduktion.

d) Den fælles landbrugspolitik bør fortsat være baseret på sine tre grundlæggende principper: enhedsmarked, fællesskabspræference og finansiel solidaritet.

e) Landbrugsbudgettet skulle derved blive et instrument til virkelig finansiel solidaritet med dem, der har det største behov.

f) Foranstaltningerne med direkte støtte bør sikre producenternes indkomst. Endvidere bør støtten og de opstillede begrænsninger gradueres efter bedrifternes og indkomstens størrelse, den regionale situation og andre relevante faktorer.

1.2. Kommissionens forslag til reform af den fælles markedsordning for vin overholder ikke de grundlæggende principper i ovennævnte debatoplæg og anvender en vilkårlig udlægning af nærhedsprincippet, udelukkende med det formål at skære ned på udgifterne til sektoren.

1.2.1. Udgifterne til vinsektoren (i forhold til EUGFL's samlede udgifter) har imidlertid altid været systematisk meget lavere end vindyrkningens bidrag til den europæiske landbrugs økonomi (det være sig såvel omsætning, arbejdspladser som valuta).

1.2.2. Udgifterne har desuden systematisk ligget betydeligt og stadigt lavere end de budgetter, Europa-Parlamentet har vedtaget igennem otte på hinanden efterfølgende år. Dette systematiske underforbrug af den vedtagne støtte er således en af hovedårsagerne til den nuværende situation på vinmarkedet og for alkohollagrene.

2. Bemærkninger til Kommissionens forslag

2.1. Baggrund

2.1.1. Kommissionen udarbejdede den 22. juli 1993 en meddelelse til Rådet om vinpolitikkens udvikling og fremtid (). Dette »debatoplæg« blev tilsendt Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, erhvervsorganisationerne og nogle repræsentanter for vinregionerne i EF. Betragtningerne i nævnte dokument dannede grundlag for et lovforslag, som Kommissionen vedtog den 11. maj 1994 (). Selv om Kommissionen ventede på, at Europa-Parlamentet vedtog sin betænkning om dette dokument, er det bemærkelsesværdigt, at den udtalelse, ØSU afgav om samme dokument, blev offentliggjort i EF-Tidende fem dage efter, at Kommissionen havde vedtaget sit forslag, idet den dermed vanskeligt har kunnet tage hensyn til den.

2.1.2. Der er store modsætninger mellem Kommissionens debatoplæg fra juli 1993 og det nye forslag.

2.2. Europa-Parlamentets betænkning

2.2.1. I Europa-Parlamentets betænkning () skal der fremhæves en række bemærkninger, som Kommissionen efterfølgende ikke tog hensyn til og dermed viste en mangel på politisk lydhørhed. Bemærkningerne gik på følgende:

- Reformen af den fælles landbrugspolitik må være global og konsekvent og at dens principper må udvides til at omfatte vinsektoren. Det er derfor nødvendigt med produktionsstyring og indkomststøtte som et supplement til prispolitikken.

- Der findes regioner, hvor vinproduktion spiller en stor rolle, og hvor vindyrkning og -produktion er et integreret led i deres økonomi og kultur. Det er derfor vigtigt at gøre en indsats for, at denne dyrkningsform ikke skal forsvinde.

- Det er nødvendigt at sikre lige vilkår for alle producenterne i EF.

- Ubegrænset anvendelse af tilsætning har bidraget til at skabe overskud og lavkvalitetsprodukter.

- Vinbeskatningen er meget forskellig fra det ene land til det andet. Dette bremser forbruget og skaber forvridninger på enhedsmarkedet, der må afhjælpes.

- Forbrugsnedgangen skyldes til dels smædekampagner og mangel på information. Det er derfor nødvendigt at forbedre informationsniveauet og fremme et moderat vinforbrug som udtryk for en kulturel og gastronomisk tradition i Europa.

- Det er nødvendigt at styrke oprettelsen af brancheorganisationer og forbedre samhørigheden inden for sektoren.

- Europa-Parlamentet udtrykker tvivl om effektiviteten af de foranstaltninger, Kommissionen foreslår. Det frygter, at man øger forskellene mellem de vinproducerende regioner og diskriminerer vinsektoren i forhold til andre landbrugssektorer.

- Struktur- og interventionsforanstaltningerne bør finansieres fuldt ud over EF-budgettet på samme måde, som det i landbrugsreformen er forudset for andre landbrugssektorer.

2.3. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

2.3.1. I Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse () om Kommissionens meddelelse skal følgende fremhæves:

- ØSU beklager, at der i analysen af situationen inden for sektoren ikke tages hensyn til konsekvenserne for indkomster og bedrifter. Det understreges, at andre økonomiske sektorer er afhængige af vindyrkningen, og at vindyrkningens ophør mange steder ville få en hel regions økonomiske struktur til at bryde sammen. Det fremhæves derfor, hvor stor en risiko for økonomisk, social og kulturel erosion, der opstår, hvis vindyrkningen går tilbage.

- ØSU mener, at Kommissionen skildrer vindyrkningens konsekvenser for miljøet alt for negativt, når man ved, at vindyrkning forhindrer, at jorden eroderes og arealer lægges øde, samt at vinavlerne sædvanligvis anvender miljøvenlige driftsmetoder.

- De nationale referenceproduktioner, Kommissionen har angivet, er beregnet ud fra en forventet forbrugsnedgang på næsten 2 millioner hektoliter ØSU anser det for påkrævet, at der også opstilles og analyseres et scenario for år 2000, hvor der tages hensyn til konsekvenserne af foranstaltningerne til fremme af forbruget og nedsættelse af afgiftstrykket.

- Endvidere gør ØSU opmærksom på GATT-aftalens mulige konsekvenser for situationen på det europæiske vinmarked, eftersom ophævelsen af beskyttelsen udadtil gennem afskaffelse af referencepriserne og mængde- og værdimæssig reduktion af tolden vil føre til stigende import. Mens vinarealerne i Europa i de sidste 30 år er blevet reduceret med 1 millioner ha og dermed er faldet til under 4 millioner, er arealerne i de fleste andre vinproducerende lande kun reduceret ganske lidt. I nogle lande såsom USA, Marokko og Chile er arealerne sågar blevet udvidet, eller de genbeplantes med højtydende vinstokke (Østeuropa). Man må derfor også se på udviklingen i forbruget i tredjelande.

- ØSU afviser skarpt nationale referenceproduktioner, idet det mener, at en kvoteordning vil skabe nye spændinger mellem vindyrkningsområderne. Interventionspolitikken bør sætte direkte ind ved producenten uden en EU-kvoteordning som bureaukratisk ramme. Dermed kan man gøre en produktion, der er tilpasset afsætningsmulighederne, mere attraktiv end overskudsproduktion. For bordvine anbefaler ØSU, at der fastsættes maksimumsudbytter pr. hektar.

2.4. Andre bemærkninger

2.4.1. De basisoplysninger, Kommissionen har arbejdet med, er upræcise og harmonerer ikke med de oplysninger, Det Internationale Vinkontor har givet, med de undersøgelser, der er gennemført på europæiske universiteter, som sætter et stort spørgsmålstegn ved overskuddets størrelse og opstiller et mere optimistisk billede for udviklingen i forbruget, og heller ikke med de oplysninger, Kommissionen opererede med i begyndelsen. Desuden er det grundlæggende udsagn i dokumentet fra juli 1993 om, at der er en tendens til stigende udbytter, behæftet med (i det mindste) en grov og oplagt fejl, som ikke efterfølgende er blevet korrigeret.

Endelig er udgifterne til vinavlstøtte (dette gælder for alle Kommissionens forslag) blevet kunstigt forhøjet med 60 % i forhold til de udgifter, der reelt har været tale om siden regnskabsåret 1990.

2.4.2. Forslaget til en reform af den fælles markedsordning tager sigte på at skabe ligevægt på markedet ved udelukkende at sætte ind på udbudssiden.

Regionsudvalget mener, at det er nødvendigt med en øget indsats til at fremme afsætningen af vinprodukter, og at der bør afsættes tilstrækkeligt mange midler hertil.

2.4.3. Opstillingen af regionalplaner, som delvis finansieres af medlemsstaterne, kan skabe uligevægt på markedet. De foreslåede foranstaltninger er i modstrid med den generelle tankegang bag ekstensiveringsstrategien under landbrugsreformen, hvor disse produktioner styrkes i forhold til de intensive. I dette forslag derimod ændres spillereglerne i forhold til andre ændrede, fælles markedsordninger, idet det er den ekstensive sektor, der må bære omkostningerne ved reformerne. Dette kan give anledning til en farlig produktivitetsorienteret driftsform, hvor vinavlerne, for at få det til at løbe rundt, ser sig nødsaget til at anvende intensive dyrkningsmetoder. Dette vil betyde en kraftig nedgang i kvaliteten og tab af traditioner og identitet i de traditionelle producentområder.

2.4.4. Som det nævnes i Kommissionens debatoplæg fra juli 1993 er tilsætning af sakkarose for kunstigt at øge vinens alkoholindhold en praksis, der skaber overskudsproduktion. I det endeligt vedtagne forslag gribes der ikke ind over for denne praksis; man fremmer den tværtimod indirekte ved at ophæve støtten til anvendelse af koncentreret most. Endvidere er det klart i modstrid med definitionen på vin, som er et produkt, der opnås ved total eller delvis gæring af friske druer eller druemost med respekt for de traditionelle fremstillingsmetoder. Forslaget blåstempler den konkurrence, der optræder, når man opnår en kunstig alkoholstyrke via tilsætning af ikke-drueprodukter.

2.4.5. Forslaget vil skabe ligevægt på vinmarkedet ved at tilpasse produktionen til den forventede efterspørgsel. I dette øjemed fastsættes der en national referenceproduktion for det enkelte land, som beregnes ud fra gennemsnitsproduktionen i de tre bedste af de fire sidste produktionsår (1989/1990 til 1992/1993).

2.4.6. Den nationale referenceproduktion for det enkelte producentland og for de enkelte produktionsår er blevet fastsat fuldkommen vilkårligt. Man rammer de lande, som historisk set (og ikke i de sidste fire produktionsår) har haft en stabil og sågar faldende produktion. Som illustration angiver bilag I størrelsen af de ryddede vinarealer i perioden 1988-1993.

2.4.7. I det første forslag opstillede Kommissionen en lineær reduktionskoeffecient for alle landene på 0,7968 for at nå frem til referenceproduktionen. I det endelige vedtagne forslag er koefficienterne ikke lineære, idet man tilsyneladende har taget hensyn til udnyttelsesbalancen i de enkelte lande. Dette står i klar modstrid med EF's fremgangsmåde inden for andre sektorer, såsom mælk og korn, hvor overskudslandene har måttet nedbringe deres produktion for at få den bragt på linje med de referencemængder, Kommissionen har opstillet, uden at der tages hensyn til udnyttelsen af disse produkter i det pågældende land (bilag II).

2.4.8. Produktionsnedskæringen for det enkelte medlemsland er fastsat ud fra den nuværende samlede produktion uden hensyntagen til forskelle i udbytte pr. hektar i det enkelte land. Eftersom hektarudbyttet i nogle lande er meget mindre end i andre, vil begrænsningen af dyrkningsarealet være meget større i lande med lav produktion end i lande, hvor man tredobler eller sågar femdobler produktionen pr. enhed.

2.4.9. Desuden må man vurdere den indsats, der er gjort for at begrænse vindyrkningspotentiellet. I visse regioner har man således i de senere år opereret med produktionsrestriktioner og truffet foranstaltninger til at fremme kvaliteten, blandt andet gennem kontrol med nybeplantninger, sortomstilling og rydning, udbyttebegrænsning, vandingsforbud, kontrol med forarbejdningsudbytter, anvendelse af kvalitetsfremmende ønologiske metoder osv.

2.4.10. Kriterierne for fastsættelse af reduktionskoefficienterne må derfor ikke udelukkende baseres på markedselementer, idet der især må lægges vægt på andre faktorer såsom sociale, økonomiske og kulturelle.

2.4.11. Størrelsen af de enkelte landes vinproduktion og vinarealer i produktionsårene 89/92 er opført i bilag III og er baseret på de senest disponible oplysninger.

2.4.12. Justeringen skal foregå inden for et for kort tidsrum, hvorved de traumatiske konsekvenser for disse foranstaltninger øges unødvendigt. Man overvejer ikke den mulighed, at de forskellige lande ud fra de socioøkonomiske forhold i den enkelte region kan få en længere frist og således reducere følgevirkningen til et minimum.

2.4.13. Miljøspørgsmålene omtales ganske vist, men der foreslås ikke nogen konkrete ledsageforanstaltninger vedrørende ophør. Det overvejes heller ikke at indføre særordninger for visse regioner som f.eks. halvdelen af det sydlige Europa, hvor der ikke findes alternative dyrkningsmuligheder. Skovrejsning vil her i de fleste tilfælde nok kunne løse miljøproblemet, men kan ikke blive et stabilt økonomisk alternativ for befolkningen. Derfor bør strukturfondsmidlerne til disse regioner fremover anvendes mere målrettet og effektivt.

2.4.14. Kommissionens forslag går i praksis ud på at mindske vinarealet i EU som det væsenligste middel til at skabe ligevægt på vinmarkedet. Trods denne foranstaltnings enorme omfang tages der knap nok højde for dens økonomiske, miljømæssige og sociale konsekvenser. Mange vinområder i Sydeuropa vil blive forladt som følge af mangel på alternative dyrkningsmuligheder. Dermed vil der være stor risiko for erosion og ørkendannelse. Endvidere vil landbefolkningen blive forarmet og overladt til sig selv, og der vil således opstå fattigdomslommer. Desuden er det ulogisk at vedblive med at foreslå en betydelig stigning i rydningspræmien (7 000 ECU i regioner, der er omfattet af et regionalprogram for justering af vindyrkningen), når det endelige rydningsmål i forslaget af 11. maj 1994 er blevet revideret i en stærk nedadgående retning for at komme ned på det niveau, der er blevet konstateret i de sidste fem år med den nuværende præmie (60 000 ha pr. år).

2.4.15. Ifølge Kommissionens forslag skal støtten til obligatorisk destillation og vinydelser skæres kraftigt ned. Der bliver således tale om en yderst restriktiv konjunkturbestemt destillation. Der indføres en fast referenceordning, som er uafhængig af situationen og udviklingen på markedet. Der tages ikke hensyn til den kvalitetsforbedring, der opnås med en forhøjelse af vinydelserne. Ej heller er andre instrumenter på tale, såsom støtte til oplagring, frivillig destillation og støtte til mostfremstilling.

2.4.16. Under forhandlingerne forud for GATT-aftalens indgåelse (Jumbo-Rådet) blev Kommissionen og Rådet enige om, at man i de nye sektorer, der skulle underkastes en reform, ville justere efter de samme budgetretningslinjer som i de allerede ændrede sektorer. Dette har betydet en forhøjelse af EU-budgettet og en total EU-finansiering af de opstillede budgetlinjer, mens man for vinsektoren tilstræber det modsatte.

2.4.17. I forbindelse med opbygningen af Den Europæiske Union kan man ikke tillade sig at gennemføre en sektorreform, der er baseret på foranstaltninger, som fremmer Nord-Syd-konfrontationen og skærper den økonomiske forskel. Ud over at skabe en farlig præcedens vil dette netop bremse den konvergensproces, medlemsstaterne gennemløber på vej mod Den Europæiske Union.

3. Alternative forslag

3.1. Generelle bemærkninger

3.1.1. Som påpeget af Det Økonomiske og Sociale Udvalg kan Kommissionens forslag vise sig at være forhastet, da der hverken er foretaget en grundig undersøgelse af markedssituationen eller af forventningerne til udviklingen i de næste år, især med hensyn til forbruget. Man kan komme i den situation efter påbegyndelsen af en særlig traumatisk reform, hvorved 20 % af produktionsarealet ofres, at overskudssituationen vendes til en underskudssituation, fordi skønnet har været for negativt.

3.1.2. Eftersom tendensen på verdensmarkedet går i retning af fastholdelse og endda udvidelse af vinpotentiellet, er Kommissionens forslag på baggrund af den stigende efterspørgsel i visse europæiske regioner til skade for EU-produktionens position på verdensmarkedet og til fordel for tredjelande, hvis vindyrkning er i klar ekspansion.

3.1.3. Den overskudssituation, som Kommissionen tegner et billede af i forslagets betragtninger, synes ikke at bygge på realistiske oplysninger. Det fremgår af undersøgelser foretaget af europæiske universiteter, som skønner, at det reelle overskud ligger betydeligt under det angivne, nemlig under 30 millioner hektoliter.

3.1.4. Forslaget kan vise sig at være ekstra forhastet på grund af EU's særlige situation, nu mindre end 1 år før udvidelsen fra 12 til 16 medlemslande. Da disse lande ikke er vinproducenter og derfor er potentielle forbrugere med høj købekraft, vil efterspørgslen nødvendigvis stige og dermed reducere underskuddet. Noget lignende kan ske, nu hvor Uruguay-runden er bragt til ende og GATT-aftalen underskrevet. Den vil medføre store ændringer i de internationale handelsforbindelser og markant øge verdenshandelen. Derfor bør Unionen udforme en virkelig handelspolitik for at forbedre afsætningen og skabe muligheder for at gøre vinprodukterne mere konkurrencedygtige.

3.2. Nationale referenceproduktioner

3.2.1. Visse regioner i Europa ser sig særlig ugunstigt stillet, fordi de referenceår, der henvises til, var præget af en usædvanlig tørke, som i mange tilfælde bragte nedbørsmængden ned på under halvdelen af middelværdien, hvilket har haft meget negative konsekvenser.

3.2.2. I stil med gældende praksis inden for andre fælles markedsordninger med hensyn til fastlæggelse af de nationale referenceproduktioner bør de indekser, der nøje vedrører produktionskarakteristika såsom udbytte, tages med i betragtning på linje med indekser vedrørende forbrug og anvendelse.

3.2.3. EU's referenceproduktion, der er Kommissionens middel til at skabe ligevægt på vinmarkedet, bør fastsættes i naturligt alkoholindhold målt i hektograder og ikke i hektoliter.

3.2.4. I tråd hermed bør det overvejes at indføre et korrigerende indeks, som skal vægte referenceproduktionerne efter udbytte pr. arealenhed for at undgå et misforhold mellem de forskellige medlemsstaters reduktionsindsats.

3.2.5. Kommissionens måde at fastsætte referenceproduktionerne på er i modstrid med de traditionelle metoder til regulering af vinoverskuddet, dvs. via destillation, som straffer høj produktivitet mest. Det forekommer ikke sammenhængende, at der kræves en større indsats af dem, der producerer mindst pr. arealenhed.

3.3. Programmer for justering af vindyrkningen

3.3.1. Udbyttestyringsordninger

3.3.1.1. For at nå referencemængderne bør produktionerne grundlæggende styres gennem en begrænsning af udbyttet pr. hektar. I modsætning til rydningsordninger skal der ved udbyttestyring tages hensyn til bestemte regioners traditioner for vindyrkning og vinfremstilling, så uønskede virkninger af vinmarkernes forsvinden undgås.

3.3.1.2. Produktionsnedskæringen kan også opnås gennem afhøstning i grøn tilstand med henblik på destruering af høsten. En sådan foranstaltning kan gennemføres inden for rammerne af de flerårige regionale programmer med det mål at regulere produktionen, bevare det traditionelle landskab og undgå skadelige følger såsom erosion.

3.3.1.3. Nedskæringen af produktionen bør give ret til kompensation for indkomsttab i form af en præmie fastsat i forhold til dyrkningsarealet. En sådan præmie bør være mere attraktiv end definitiv ophør og opveje det faktiske indtægtstab.

3.3.1.4. Princippet om at opgøre den nedskårne produktion i hektograder pr. hektar støttes af den fælles markedsordning, der netop anvender denne målestok ved fastsættelsen af opkøbsprisen for vin, der leveres til destillation. Når EUGFL sælger destillationsproduktet, sker det ligeledes på grundlag af alkoholindholdet.

3.3.2. Frivillig opgivelse af vinarealer

3.3.2.1. Rydningsforanstaltningerne bør altid være frivillige og kompenseres med en præmie baseret på et referencebeløb pr. hektar, fastsat i forhold til det nationale gennemsnitlige udbytte. Denne præmie udbetales til landmanden på én gang i rydningsåret og betyder ikke, at han mister retten til at modtage andre typer støtte eller kompensationsbeløb i henhold til reformen af den fælles landbrugspolitik og dens ledsageforanstaltninger.

3.3.2.2. Den gennemsnitlige størrelse af præmien vil i samtlige regioner svare til den gennemsnitlige størrelse under den nuværende ordning, eftersom rydningsmålet (endelig nedlæggelse af 60 000 ha pr. år) ligger lidt under den rydning, der er blevet foretaget i løbet af de sidste fem år med den nuværende præmie (62 000 ha pr. år).

3.3.3. Nyplantningsperiode

3.3.3.1. Fristen for at udnytte retten til nyplantning bør udvides til mindst 15 år efter rydningen, da det vil bidrage til at reducere udbyttet og skabe ligevægt på markedet. Denne ret kan kun overføres til en anden bedrift beliggende i samme vinregion for at undgå interregionale skævheder.

3.3.4. Ønologiske fremgangsmåder og behandlingsmetoder

3.3.4.1. Blanding af vin:

Det bør i den fælles markedsordning slås fast som reglen og ikke undtagelsen, at hvidvine og rødvine kan blandes i et passende forhold i de lande, hvor dette er gængs praksis, forudsat at slutproduktet bevarer de egenskaber, der kræves af rød bordvin. Herved stimuleres efterspørgslen efter hvidvine, som der er størst overskud af.

3.3.4.2. Kunstig forøgelse af det naturlige alkoholindhold:

Tilsætning er klart produktionsstimulerende og virker markedsforvridende, da den kunstigt øger alkoholindholdet med færre omkostninger.

I regioner med tradition for vindyrkning, hvor de klimatiske forhold gør det umuligt at nå op på minimumsalkoholindholdet, bør denne forskel udlignes ved naturlig tilsætning af koncentreret druemost, således at sektorens alkoholoverskud kompenserer for samme sektors alkoholunderskud. Prisforskellen mellem sakkarose og koncentreret most bør udlignes gennem en støtteordning for koncentreret druemost, indtil der er opnået ligevægt på markedet.

Alene det, at sakkarose erstattes af rektificeret koncentreret druemost, kan ifølge Det Internationale Vinkontor fjerne 20 millioner hektoliter vin fra markedet, hvilket udgør størstedelen af EU's overskud.

3.3.5. Interventioner og andre foranstaltninger til markedssanering

3.3.5.1. Da overskuddet produceres inden for Fællesskabet og har karakter af fællesskabsproduktion, må omkostningerne ved nedbringelsen af dette overskud også bæres af alle medlemslandene. Fastsættelsen af destillationsmængden skal ske på grundlag af en samlet kvote for hele Fællesskabet, som fordeles mellem landbrugerne under hensyntagen til deres individuelle udbytte og indkomst. Eftersom al vinen afsættes på et enhedsmarked (et grundlæggende princip i Unionstraktaten), er en regionaliseret fremgangsmåde ikke på sin plads, da der herved opstår spændinger mellem de forskellige vinproducerende regioner.

3.3.5.2. Den obligatoriske og frivillige destillation bør opretholdes på de normale betingelser, så længe der ikke er iværksat andre foranstaltninger til genoprettelse af markedsligevægten. Vinydelserne bør forhøjes til 15 % og gælde alle typer vine, hvilket vil nedbringe overskuddet og forbedre produktets kvalitet.

3.3.5.3. Der bør ydes den nødvendige støtte til opretholdelse af den nuværende efterspørgsel efter konsumalkohol fremstillet ved destillation af vin (15 millioner hektoliter) for at sikre denne delsektors konkurrenceevne.

3.3.5.4. Alle vine, såvel bordvine som kvalitetsvine fra bestemte dyrkning som rådet (kvbd) bør omfattes af ordningen med obligatorisk destillation. Der skal dog være mulighed for at fritage kvbd-vine fra kvoten og erstatte dem med bordvine. For visse øers vedkommende skal der være mulighed for at foretage en kontrolleret tilbagetrækning af destillationsprodukter, som opgøres til den tilsvarende mængde, man ville have opnået ved obligatorisk destillation af vinen.

3.3.5.5. Den frivillige destillation bør kunne erstatte den obligatoriske, og der bør ydes højere tilskud hertil, hvilket vil fremme overholdelsen heraf.

3.3.5.6. Den konjunkturbestemte destillation vil ikke længere have nogen mening, hvis der indføres en frivillig destillationsordning som supplement til den obligatoriske.

3.3.5.7. Hvad angår sanktionsbestemmelserne, skal de reguleres i forhold til de individuelle udbytter.

3.3.6. Alkoholmarkedet

3.3.6.1. Markedet for konsumalkohol (akvavit, brandy, likør osv.) giver ifølge de officielle tal sikkerhed for afsætning af mindst 15 millioner hektoliter.

3.3.6.2. Denne mængde bør altså ikke indgå i beregningen af overskuddet, men betragtes som en delsektor, der med sine særlige karakteristika skal gøres til genstand for en række støtte- og reguleringsforanstaltninger. Disse skal ikke blot konsolidere de pågældende produkters stilling på markedet for konsumalkohol, men også forbedre deres mulighed for at konkurrere med andre produkter inden for den del af markedet, hvor industrielt fremstillet alkohol i dag dominerer, idet konsumalkoholen er af højere kvalitet.

3.3.6.3. Dette vil medføre, at efterspørgslen efter destillationsprodukter kommer til at overstige det nuværende udbud, som i dag næsten udelukkende er resultat af den obligatoriske destillation. Dermed opnår man, at efterspørgslen efter druemost eller vin kan foregå på et frit marked til stor gavn for vinsektoren.

3.3.7. Finansiering

3.3.7.1. I overensstemmelse med princippet om finansiel solidaritet og GATT-aftalen (Jumbo-Rådet) bør alle disse foranstaltninger helt og holdent finansieres over Fællesskabets budget.

3.3.7.2. National støtte bør ikke tillades, da det fører til ulige konkurrencevilkår på markedet.

4. Konklusioner

Præambel: Regionsudvalget respekterer de traditionelle vindyrkningsområder i alle Fællesskabets medlemsstater. Vindyrkning er en del af kulturen i alle regionerne. Den er indvævet i regionernes sociale, økonomiske og politiske miljø. Regionsudvalget kræver derfor en bedre tilpasning af vinpolitikken til de regionale karakteristika samt en koordinering med den regionale strukturpolitik og ledsageforanstaltningerne i forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik.

a) Inden der overhovedet fremlægges noget forslag, må man grundigt undersøge balancen mellem forbruget og forsyningssituationen samt de mulige følger, som den forestående udvidelse af Den Europæiske Union og toldafviklingen i henhold til GATT-aftalen kan få for sektoren. I denne forbindelse bør Unionen overveje alle muligheder for at forbedre vindyrkningens konkurrenceevne.

b) Det afvises at indføre rydning af vinmarker som en obligatorisk foranstaltning på grund af de alvorlige konsekvenser heraf på det sociale, miljømæssige og økonomiske område samt med hensyn til fysisk planlægning i Den Europæiske Union som helhed.

c) Obligatorisk rydning bør erstattes af:

- midlertidig rydning

- kvalitativ forbedring af vinstokkene

- iværksættelse (regionalt og tværfagligt) af et samlet program for tilpasning af vinforarbejdningsforanstaltningerne til den nye økonomiske situation.

d) Ved beregningen af de nationale referenceproduktioner bør der anvendes en reduktionskoefficient, således at der ikke udelukkende benyttes markedsmæssige kriterier, men også tages højde for sociale, økonomiske og kulturelle forhold samt udbyttet pr. enhed.

e) Hvis der er brug for en styring af produktionen, bør hovedinstrumentet være en fastsættelse af maksimale udbytter pr. hektar beregnet ud fra gennemsnitsudbyttet i Den Europæiske Union og under hensyntagen til de specielle forhold i de dårligst stillede og mindst produktive regioner, ledsaget af en præmie for indkomsttabet fastsat i forhold til vinarealet.

f) Under alle omstændigheder bør tilsætning være i form af rektificeret koncentreret druemost, som ikke ændrer vinens karakter. Støtten til produktion af rektificeret druemost bør opretholdes og ikke nedsættes.

g) Så længe der ikke er opnået produktionsligevægt, må der efter princippet i den fælles landbrugspolitik træffes foranstaltninger vedrørende destillation, som ikke medfører indtægtstab for landbrugerne.

Der bør dog også inden for rammerne af regionalprogrammerne for tilpasning af vindyrkningen kunne foretages midlertidig oplagring af en del af høsten for at tilpasse udbuddet til efterspørgslen.

h) Vinydelserne bør for alle EU-lande generelt ikke overstige 15 % af den samlede produktion, og det bør gælde alle typer vine, såvel bordvine som kvbd.

i) Alle former for finansiel støtte og kompensation til producenterne, som ydes af Den Europæiske Union, bør baseres på individuelt udbytte målt i hektograder pr. hektar.

j) De finansielle instrumenter til regulering af sektoren bør alle finansieres af EUGFL, Garantifonden, under overholdelse af princippet om finansiel solidaritet ligesom i andre sektorer. De budgetter, Europa-Parlamentet vedtager for vinsektoren, bør i paksis udnyttes i et omfang, som svarer til udnyttelsen af EUGFL-garantisektionens samlede budget, dvs. med en udsvingsmargin på gennemsntlig 3 % af overslagene. EUGFL's udgifter til vinsektoren bør gradvis nærme sig vinavlens bidrag til landbrugsøkonomien i henseende til omsætning, arbejdspladser og valuta.

k) Markedet for konsumalkohol bør betragtes som en sektor, der giver store afsætningsmuligheder for vinproduktionen, og der bør iværksættes regulerende foranstaltninger med henblik på at sikre, at forsyningen af dette marked ikke kun baseres på overskud fra vinproduktionen.

l) Afgiftspolitikken for vin bør harmoniseres i alle medlemsstater og skattetrykket lettes. Derudover bør der træffes andre foranstaltninger til fremme af et moderat forbrug af vin ved at henvise til dens gastronomiske og kulturelle betydning og velgørende indvirkning på helbredet.

m) Balancen i sektoren bør først og fremmest tilstræbes gennem tilskyndelse til oprettelse af branche- og producentorganisationer.

n) Frivillig nedlæggelse af vinarealer skal kompenseres med en præmie, som udbetales i form af en engangsydelse det år, hvor rydningen gennemføres. Den må ikke indebære fortabelse af retten til enhver anden støtte i henhold til reformen af den fælles landbrugspolitik. Præmien skal være proportional med det rydningsmål, der er fastsat i forslaget af 11. maj 1994, dvs. stabilt i forhold til den nuværende ordning.

o) Hvis reformen af den fælles markedsordning gennemføres, må det ikke gå ud over de dårligst stillede områder.

p) Den hidtidige inddeling i syv vinavlszoner bør opretholdes, så der ved hjælp af differentierede bestemmelser kan tages hensyn til de forskellige, naturlige produktionsbetingelser.

q) Interspecifikke druestorter bør godkendes til fremstilling af kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder.

r) Fortegnelsen over vindyrkningsarealer må være det afgørende grundlag for tilstrækkelig kontrol med vinmarkedsordningen. Udvidelsen i form af omkostningskrævende grafiske referencebaser afvises.

Det konstateres imidlertid, at der ikke er truffet tilstrækkelige bestemmelser om løbende ajourføring. Det er afgørende, at det særlige EF-inspektørkorps får tilstrækkeligt personale, og at det sammensættes paritetisk af repræsentanter for henholdsvis myndighederne i medlemsstaterne og Kommissionen, hvis kravene i forordning (EØF) nr. 2048/89 skal kunne opfyldes.

Regionsudvalget opfordrer Rådet til at undersøge, om hele EF's vinmarkedsordning, og ikke mindst dyrkningsforskrifterne og bogførings- og anmeldelsesforpligtelserne, kan forenkles yderligere.

Bruxelles, den 15. november 1994.

Jacques BLANC

Formand for

Regionsudvalget

() KOM(91) 100 endelig udg. og KOM(91) 258 endelig udg.

() KOM(93) 380 endelig udg.

() KOM(94) 117 endelig udg.

() EP(206) 935 endelig udg. - Ordfører/Mateo Sierra Barbaji.

() CES 231/94 - Ordfører: Adalbert Kienle.

BILAG I

>TABELPOSITION>

BILAG II

>TABELPOSITION>

BILAG III

>TABELPOSITION>

BILAG IV

>TABELPOSITION>