26. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 75/13 
Udtalelse om det økonomiske og handelsmæssige samarbejde mellem EF og Latinamerika 
(90/C 75/03) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 29. marts 1989 i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 4 at fremsætte udtalelse om det økonomiske og handelsmæssige samarbej­
de mellem EF og Latinamerika. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for EF's eksterne forbindelser, handels-
og udviklingspolitik, som udpegede Vasco Cai til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 19. januar 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 273. plenarforsamling den 31. januar 1990 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. I lyset af begivenhederne i Østeuropa, den interna­
tionale afspænding og fremkomsten af en flerpolet ver­
den bør EF-medlemsstaterne, som er dybt involveret i 
gennemførelsen af Fællesakten, helt klart tilkendegive, 
at deres berettigede engagement på europæisk plan ikke 
vil føre til, at de svigter deres ansvar over for resten af 
verden. 
De udfordringer, der ligger i EF's målsætninger, strate­
gier og metoder, bør styrke evnen til nytænkning og 
anspore til samarbejdsformer, som er bedre afstemt 
efter de forskellige regioner i verden. 
EF's økonomiske og handelsmæssige samarbejde met 
Latinamerika befinder sig ved en korsvej. 
Handelsmæssige forbindelser 
1.1. Latinamerikas andel i Fællesskabets udenrigs­
handel er faldet konstant i de senere år og ligger nu på 
under 5 %. 
Strukturen i importen fra Latinamerika viser en over­
vægt af råvarer og levnedsmiddelprodukter (60%) og 
brændstof (15%). EF's eksport til Latinamerika består 
væsentligst af maskiner og transportmateriel (50%) 
efterfulgt af kemiske og forarbejdede produkter (30%). 
EF's andel i de latinamerikanske landes udenrigshandel 
er ret stor, da den ligger på ca. 20%, og handelsbalan­
cen er i Latinamerika favør, idet ca. 30% af Latinameri­
ka overskud kan tilskrives EF. 
Den strukturelle asymmetri i samhandelen med Fælles­
skabet — Latinamerika importerer industriprodukter 
og eksporterer basisprodukter og brændstof — skaber 
en stor følsomhed over for svingninger i råvarepriserne 
og har ført til en markant forværring af bytteforholdet 
met EF i de seneste år. Hertil kommer ud over de deraf følgende vanskelighed­
er for markedsadgangen, at den generelle præference­
ordning (GSP) kun begunstiger ca. 12% af Latinameri­
kas eksport til EF (i andre udviklingslande falder ca. 
70% ind under GSP). 
Den intraregionale handel ligger i øvrigt fortsat på 
omkring 10% af den samlede handel, hvorimod den lå 
på 13% i 1981. 
Humanitær hjælp 
1.2. Hvad angår humanitær hjælp har bevillingerne 
helt klart været utilstrækkelige i forhold til problemer­
nes omfang. 
Alene i Centralamerika, som modtager hovedparten af 
bistanden, er der ca. 2 millioner flygtninge, hjemvendte 
og tvangsforflyttede i forhold til en samlet befolkning 
på 25 millioner. Latinamerika er ligeledes et af de 
områder, der har været hårdest ramt af naturkata­
strofer. 
Forhøjelsen af bistand siden 1985 til flygtninge, hjem­
vendte og tvangsforflyttede og siden 1987 til bekæmpel­
sen af narkotikamisbrug har bragt den humanitære 
hjælp op på ca. 20 millioner ECU de sidste fire år. 
De nyligt trufne beslutninger om at øge beløbene til 
humanitær hjælp fra EF og forskellige medlemsstater 
kan bidrage til at bestyrke EF's indflydelse på dette 
område betydeligt og tilskynde de andre industrilande 
til at træffe lignende foranstaltninger til gavn for de 
mest trængende befolkningsgrupper og regioner med 
de største problemer. 
Bekæmpelsen af narkotikamisbrug har de seneste år 
været tilstået en særlig budgetbevilling af en relativ 
begrænset størrelse (ca. 5 millioner ECU). På trods af 
betydningen af dette arbejde for visse lande i Latiname­
rika, er det af Ministerrådet anbefalede »samarbejds­
program inden for narkotikabekæmpelse« stadigvæk 
Nr. C 75/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 90 
ikke gennemført fuldt ud. På baggrund af de seneste 
begivenheder i Latinamerika bør et sådant program 
gives passende ressourcer og prioriteres højt. 
Udviklingsbistand 
1.3. Hvad angår fødevarebistand modtager Latina­
merika ca. 10% af den samlede fødevarebistand, som 
EF yder. 
Bistand ydes for ca. en tredjedels vedkommende via 
ikke-statslige organisationer og internationale organer 
og for restens vedkommende direkte af Kommissionen. 
I første fase bestod hjælpen af fødevareoverskud fra EF 
og sendtes til lande med strukturelle fødevareunderskud 
eller med knaphed på grund af tørke, naturkatastrofer 
eller væbnede konfkliter. 
Grundlaget for den øgede tilpasning af fødevarehjælpen 
til de lokale produktions- og afsætningsvilkår er den 
nye forordning vedtaget for tre år siden, som adskiller 
fødevarehjælpen fra den fælles landbrugspolitik og in­
korporerer den i målsætningerne om at fremme fødeva­
resikkerheden og støtten til udviklingslandenes fødeva­
reproduktion. »Modydelsesfonde« i lokal valuta anven­
des ligeledes i stigende omfang til at støtte udviklings­
projekter, som finansieres inden for rammerne af det 
tekniske og finansielle samarbejde. 
1.4. Det tekniske of finansielle samarbejde er den 
største budgetpost i EF's samarbejde met Latinamerika. 
Det er koncentreret om mindre udviklede lande, og 
i disse lande satses der især på de dårligst stillede 
befolkningslag. 
Der eksisterer ikke nogen fælles samarbejdspolitik, og 
EF's medlemsstater tegner sig for en indsats, der er ca. 
6 gange større end EF's. Den deraf følgende spredning 
reducerer nødvendigvis virkningen af EF's samarbejds­
indsats. 
Rådet erkendte i konklusionerne på mødet den 21. 
november 1989, at »det er nødvendigt at styrke koordi­
neringen af EF-bistanden med den bistand, der ydes af 
medlemsstaterne, især via fremme af samfinansiering 
EF/medlemsstater, samt via koordinering med andre 
bistandsydende instanser.« 
Dette tekniske og finansielle samarbejde antager tradi­
tionelle former og er baseret på projekter, der især 
berører landbrugsudvikling og landbrugsreformer. 
De vanskeligheder, som de begunstigede lande og insti­
tutioners utilstrækkelige tekniske kapacitet medfører i 
forbindelse med identificering, udarbejdelse, fremsæt­
telse og gennemførelse af projekter, har man endnu ikke 
fundet en tilfredsstillende løsning på i Kommissionens 
tjenestegrene. 
Faktum er, at der på trods af udviklingsaktionernes 
øgede omfang endnu ikke er sket nogen tilsvarende udvidelse af det tekniske personale i EF's delegationer 
i Latinamerika eller i tjenestegrenene i Bryssel, og disse 
er først for nyligt blevet omorganiseret, således at de 
bedre kan udføre deres respektive opgaver. Den projekt­
baserede fremgangsmåde samt afhængigheden af bud­
getbevillinger, der skal tilstås årligt, bidrager heller ikke 
til en effektiv administration af dette samarbejde og har 
fort til underudnyttelse af godkendte bevillinger. 
Den største nyhed i det tekniske og finansielle samarbej­
de har været samarbejde met og støtte til de subregiona-
le organer (Andespagten og Det centralamerikanske 
Fællesmarked) især via støtten til præinvesterings­
projekter/programmer, institutionel støtte, udarbejdel­
se af prognoser, sektorielle undersøgelser og eksperta­
nalyser. For nylig har godkendelsen af programmet 
for et nyt handelsfremstød og regional integration i 
Centralamerika, som på den ene side indeholder foran­
staltninger til afvikling af handelshindringer og støtte 
til det regionale betalingssystem og på den anden side 
finansiel støtte fra EF til den import, der er nødvendig, 
for at der på ny kommer gang i investeringerne, styrket 
disse nye aspekter af det tekniske og finansielle samar­
bejde endnu mere. 
1.5. Samarbejdet via ikke-statslige organisationer 
har haft langt større virkning end de begrænsede beløb 
kunne skabe forventninger om, for i regelen kender de 
ikke-statslige organisationer bedre den lokale virkelig­
hed, som projekterne skal indgå i. 
For størstedelens vedkommende passer de finansierede 
mikroprojekter bedre ind i den sociale og økonomiske 
struktur i modtagerlandene, og de ikke-statslige organi­
sationer spiller en stadig større rolle i forbindelse me 
de ledelses- og overvågningsopgaver, projekterne inde­
bærer. 
Økonomisk samarbejde 
1.6. Det økonomiske samarbejde, som omfatter han-
delsfremme, energisamarbejde, videnskabeligt og tek­
nisk samarbejde, uddannelse, industrielt samarbejde og 
miljøbeskyttelse, er det tydeligste eksempel på misfor­
holdet mellem de erklærede mål og de ressourcer, der 
er til rådighed, for at nå dem. 
Set under ét har de pågældende budgetlinjer i gennem­
snit kun ligget på 4,5 millioner ECU de sidste 13 år. 
Oprettelsen for nylig af et nyt finansielt instrument 
beregnet på at lette adgangen til kapital for små og 
mellemstore virksomheder, som er interesserede i at 
investere i samarbejde med lokale partnere, har ikke 
givet markante resultater, idet den Europæiske Investe­
ringsbank (EIB) fortsat ikke intervenerer, hvilket be­
grænser dette finansielle instruments muligheder. 
26. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 75/15 
2. De institutionelle og politiske faktorer, som afgør 
effektiviteten af samarbejdet med Latinamerika, bør 
analyseres grundigt, således at der fremover kan skabes 
en mere stabil ramme. 
Den seneste udvikling i de latinamerikanske lande 
2.1. På politisk plan bidrager genindførelsen af de­
mokratiske styreformer og de fremskridt, der er gjort i 
bestræbelserne på ar opnå fred i Centralamerika, såvel 
som den begyndende oprettelse af regionale integra-
tionszoner til en styrkelse af Latinamerikas forbindelser 
med EF og dets medlemsstater. 
Dog har de vanskeligheder, som de latinamerikanske 
lande kæmper med på økonomisk plan som følge af de 
negative konsekvenser af den akkumulerede udlands­
gæld og forringelsen af bytteforholdet, givet sig udslag 
interne sociale problemer, som på baggrund af be­
folkningseksplosionen i denne region på længere sigt 
vil forværres yderligere. 
2.2. Den situation, der er opstået som følge af de 
latinamerikanske landes udlandsgæld på ca. 400 milliar­
der dollars, kræver en fælles indsats og en snæver 
koordinering af interne tilpasningsforanstaltninger og 
internationale støtteforanstaltninger. Sker dette ikke, 
vil alle bestræbelser være forgæves. 
Man bør se nærmere på EF's støtte til de latinamerikan­
ske landes bestræbelser på at reducere rente- og afdrags­
byrden ok kapitalflugten, som i alvorlig grad har forrin­
get deres importkapacitet og hindret en normal økono­
misk og social udvikling. 
De dramatiske sociale konsekvenser af udlandsgælden, 
de uhyre store uligheder i fordelingen af ressourcer og 
goder, forarmelsen af store og særligt udsatte be­
folkningsgrupper, den økonomiske lavkonjunktur og 
hyperinflationen truer stabiliteten i de nyligt indførte 
demokratier, og EF bør øge støtten til de igangværende 
demokratiseringsbestræbelser og bidrage til en mere 
afbalanceret og mere jævnt fordelt økonomisk udvi­
kling. 
Behov for en sammenhængende global strategi 
2.3. EF's Ministerråd erkendte is resolutionen af 22. 
juni 1987 nødvendigheden af 
»anvendelsen af en sammenhængende global strate­
gi for styrkelsen af samarbejdsforbindelserne mel­
lem på den ene side EF og dets medlemsstater og 
på den anden side Latinamerika og det stater og 
regioner«. 
I resolutionen formuleres følgende prioriterede ret­
ningslinjer for styrkelsen af samarbejdet: 
— effektiviteten af offentlig udviklingsbistand bør 
forbedres via en bedre koordinering med det ud­
viklingsarbejde, der gennemføres af medlemssta­
terne, — fremme af de regionale integrationsbestræbelser, 
— udvidet adgang til EF-markedet både via de generel­
le toldpræferencer og støtte til diversificering af 
produktionen, 
— fremme af joint ventures i samråd met offentlige 
og private organisationer, som er aktive på dette 
område, 
— prioritering af uddannelsen af ledere og teknikere, 
— tiltag på informations- og kommunikationsområdet 
under hensyntagen til forbindelsernes kulturelle di­
mension, 
— gennemførelse af et samarbejdsprogram på narkoti-
kabekæmpelsesområdet, 
— nyt skub i eksportkreditterne, under hensyntagen til 
de resultater, der er nået via tilpasningspolitikkerne. 
2.4. På trods af det betydelige fremskridt, der ligger 
i Ministerrådets resolution, er samarbejdet med Latin­
amerika to år efter stort set uændret, og de økonomiske 
og handelsmæssige forbindelser er ikke blevet styrket 
nævneværdigt. 
Den fastlagte institutionelle ramme forstærker 
forskelligartetheden i samarbejdsinstrumenterne, som 
afhænger af en lang række budgetlinjer med årlige 
bevillinger; de eksisterende samarbejdsaftaler med for­
skellige latinamerikanske lande indeholder ikke nogen 
finansprotokoller, hvilket betyder, at aftaler med for­
skellige målsætninger og forskellige regionale målområ­
der eksisterer side og side, og nogle er stadigvæk af 
første generation. Koordinationen på politisk plan mel­
lem medlemsstaterne og Kommissionen har fortsat ikke 
givet praktiske udslag, mens koordinationen af bestræ­
belserne mellem landene i Latinamerika internt i øvrigt 
kun har berørt de subregionale integrationszoner og 
Rio-gruppe, som EF fører en dialog med angående 
gældsproblemerne og den økonomiske genoprejsning. 
Udvidlingssamarbejdet kan kun være effektivt, hvis det 
afpasses efter miløet og de specifikke behov, hvert land 
eller region har. Dette bør dog ikke føre til, at der 
opstår en lang række samarbejdsinstrumenter, som i 
sidste ende vil blive anvendt ens på forskellige situa­
tioner. 
2.5. Skabelsen af betingelser for bedre struturerede 
og mere globale og institutionaliserede forbindelser 
mellem på den ene side EF og dets medlemsstater og 
Latinamerika og dets stater og regioner på den anden 
side udgør en objektiv nødvendighed for en effektiv 
styrkelse af samarbejdet. 
Udsigten til en åbning af forhandlinger på mellemlang 
sigt om en global rammeaftale bør analyseres med 
Nr. C 75/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 3. 90 
henblik på at finde frem til, hvilken definition af den 
»sammenhængende globale strategi« man ønsker at 
nedfælde heri. 
I Latinamerika ville dette skabe objektive betingelser 
for en styrkelse af det politiske samarbejde og bringe 
de latinamerikanske lande til at definere fælles og sa­
mordnede standpunkter. 
I Fælleskabet ville medlemsstaterne blive inddraget 
mere i udformningen og forberedelsen af disse for­
handlinger, hvilket ville have positive virkninger på 
igangværende aktioner og på koordineringen af deres 
initiativer med EF's initiativer. 
Hovedsamarbejdsområderne med Latinamerika bør af­
tales via forhandlinger, hvor målsætninger, principper 
og metoder defineres i fællesskab. 
3. Gennemførelsen af det indre marked og den sene­
ste udvikling i situationen i Europa forbedrer mulighed­
erne for et effektivt og gensidigt fordelagtigt samarbejde 
mellem EF og Latinamerika. 
Virkninger af gennemførelsen af det indre marked 
3.1. Gennemførelsen af det indre marked kan have 
en positiv indvirkning på handelen med resten af verden 
(jf. Beltrami's udtalelse, EFT nr. C 221 af 28. 8. 1989). 
En række foranstaltninger kan gavne den latinameri­
kanske eksport: den gradvise fjernelse både af nationale 
kvantitative restriktioner og af beskyttelsesforan­
staltningerne; den gradvise ophævelse af regionale told­
kontingenter (inden for rammerne af GSP) og kvantita­
tive kvoter (inden for rammerne af de bilaterale teksti­
laftaler); fjernelsen af ikke-toldmæssige hindringer, især 
vedrørende tekniske normer og forskrifter, åbningen af 
markederne for offentlige indkøb og fri udveksling af 
tjenesteydelser. 
Imidlertid kan de lande (herunder landene i Latinameri­
ka), der har store vanskeligheder med at skaffe sig 
adgang til markedet og tilpasse sig forandringer på 
markedet, blive ramt af den skærpede konkurrence. 
For at lette Latinamerikas eksport og afsætningen af 
produkter fra dem mindre industri på det internationale 
marked bør den rolle, trading companies spiller, 
styrkes. 
International samhandel og landbrug 
3.2. Den kendsgerning, at den latinamerikanske eks­
port til EF er koncentreret om uforarbejdede og for­
arbejdede landbrugsprodukter, begrænser muligheder­
ne for vækst på kort sigt. De aktuelle multilaterale forhandlinger under Uruguay­
runden kan føre til gradvise fald i eksportstøtten, hvil­
ket vil kunne gavne visse former for eksport fra Latin­
amerika. 
Situationen i denne sektor har ført til, at man inden for 
det tekniske og finansielle samarbejde har prioriteret 
landbrugsreformen og de små landbrug, der producerer 
til lokalt forbrug, et princip, der bør styrkes, sålades at 
man undgår at støtte eksportafgrøder. 
Rådets beslutning for nylig om at støtte bestræbelserne 
på at styrke den interregionale handel i Centralamerika 
vil ligeledes gøre det lettere for overskudslandene i 
regionen at afsætte deres landbrugsprodukter inden 
for rammerne af et tresidet samarbejde med enorme 
muligheder, som gradvis kan udvides og konsolideres. 
Prioritering af ressourcerne til økonomisk samarbejde 
3.3. Bestræbelserne på at fremme diversificeringen af 
den latinamerikanske eksport bør støttes via de allerede 
eksisterende samarbejdsinstrumenter, som bør bevilges 
øgede finansielle ressourcer. 
Det industrielle samarbejde bør spille en større rolle, 
som koordineres bedre, med investeringsfremmebestræ-
belserne od mged mere udbredt anvendelse af nye finan­
cielle instrumenter (risikovillig kapital, joint ventures 
osv.). Støtte uden krav om tilbagebetaling bør fortsat 
spille en vigtig rolle i udviklingsbistanden, men den er 
helt klart utilstrækkelig og svarer ikke til de aktuelle 
behov. 
Den Europæiske Investeringsbanks rolle i Latinamerika 
bør defineres klart. De finansielle institutioner, der ar­
bejder på regionalt og subregionalt plan i Latinamerika, 
bør kunne medtage såvel finansiel som teknisk støtte 
fra EIB, hvorved de bl.a. kan fungere som melleminstan­
ser med ansvar for den direkte administration af støtte 
eller af globale lån. Det er vigtigt at sikre en snævrere 
koordinering af EF's finansielle interventioner med 
interventioner fra andre finansieringskilder (Verdens­
banken, Den Interamerikanske Udviklingsbank ovs.). 
Der kan skabes bedre betingelser for en styrkelse af 
samarbejdet mellem små og mellemstore virksomheder 
ved at trække på EF's egne praktiske erfaringer på dette 
område. Større gennemsigtighed og mere detaljerede 
informationer om de muligheder, de økonomiske 
samarbejdsinstrumenter indebærer, er en væsentlig for­
udsætning for at styrke EF's indsats og motivere de 
økonomiske og sociale beslutningstagere. Disse har en 
væsentlig rolle at spille i dette samarbejde og er på 
baggrund af udviklingsniveauet i Latinamerika den 
bedst egnede samarbejdsform. 
26. 3. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 75/17 
Planlægning og partnership i det tekniske og finansielle 
samarbejde 
3.4. Det tekniske og finansielle smarbejde bør plan­
lægges bedre, således at det kan afstemmes bedre efter 
den udviklingspolitiske indsats i de begunstigede lande. 
Det øgede antal EF-delegationer i de latinamerikanske 
lande og dere styrkede tekniske kapacitet samt anven­
delsen af vejledende nationale programmer fastlagt af 
Kommissionen og den pågældende latinamerikanske 
stat, vil lette produktgodkendelsesprocedurerne og øge 
samarbejdets effektivitet og give bedre muligheder for 
regelmæssige evalueringer af dette samarbejde. 
Det er vigtigt at gøre EF's økonomiske og sociale be­
slutningstagere opmærksom på disse vejledende pro­
grammer for at sikre større gennemsigtighed og en 
bedre koordinering med det samarbejde, der udføres af 
medlemsstaterne og de institutioner og virksomheder, 
som har aktiviteter i Latinamerika. Garantier om EF-
budgetmidler på mellemlang sigt er af væsentlig betyd­
ning for dialogen med de berørte lande. 
Inden for det tekniske og finansielle samarbejde kan 
EF eventuelt også overveje muligheden for specifik, 
sektoriel eller global støtte til den import, der er mest 
presserende eller nødvendig for allerede etablerede virk­
somheder, som har problemer hidrørende fra manglen 
på valuta. 
Uddannelse af ledere 
3.5. Samarbejde om uddannelse af administrativt 
personale og ledere skal bevilges tilstrækkelige midler, 
hvis man virkelig vil satse herpå, men dette bør dog 
ikke fritage de latinamerikanske lande for at styrke dere 
grunduddannelsespolitikker, som er væsentlige for den 
økonomiske og sociale udvikling. 
Bedre uddannede ledere, såvel inden for den offentlige 
som den private sektor, er afgørende for de pågældende 
lande, men åbner også betydelige muligheder for de 
fremtidige økonomiske og handelsmæssige forbindelser 
mellem EF og Latinamerika. 
Bryssel, den 31. januar 1990. Også det videnskabelige og tekniske samarbejde bør 
styrkes, bl.a. ved at skabe mulighed for, at flere latin­
amerikanske forskere kan komme på praktikophold og 
deltage i forskning og udviklingsprogrammer i EF of 
Europa. 
Med den hurtige udvikling i de nye teknologier og de 
deraf følgende ændringer i produktionen og verdens­
handlen, bør de områder, der får i tiden blev opfattet 
som vigtige for der videnskabelige og teknologiske sa-
marbjede med udviklingslandene udvides, således at 
de svarer bedre til de behov, forskere og ledere i de 
latinamerikanske lande har. 
Samarbejde på subregionalt plan 
3.6. Det samarbejde, der er indledt inden for ram­
merne af aftalerne mellem det centralamerikanske Fæl­
lesmarked og Andespagten, og som omfatter såvel øko­
nomisk som handelsmæssigt samarbejde, giver en bedre 
ramme om samarbejdet, men mangler instrumenterne 
og ressourcerne til at nå de erklærende mål. 
Manglen på finansprotokoller i disse aftaler og afhæn­
gigheden af bevillinger, der fastsættes hvert år uafhæn­
gigt af de eksisterende samarbejdsaftaler, begrænser 
effektiviteten af denne type samarbejde og gør det ikke 
muligt at planlægge på mellemlang sigt. 
EF er som følge af dets egne erfaringer med økonomisk 
integration godt udrustet til at yde de subregionale 
organismer i Latinamerika teknisk støtte, hvilket f.eks. 
det nyligt godkendte program for Centralamerika viser. 
EF-midlerne bør primært gå til støtte af bestræbelser 
på større økonomisk integration på subregionalt plan. 
Udvikling og miljø 
3.7. Miljøspørgsmålet viser den indbyrdes afhængig­
hed, der er mellem verdens forskellige regioner. På den 
ene side kan det fastslås, at disse spørgsmål antager 
stigende betydning, men på den anden side kan man 
konstatere en alvorlig forværring af miljøet i mange 
lande. Rådet definerede den 21. november 1989 de 
vigtigste områder for en bedre integrering af miljøpro­
blemerne i udviklingssamarbejdet. Det haster med at 
stille de nødvendige ressourcer til rådighed, så hensigt­
serklæringerne kan føres ud i praksis. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg