KOMMISSIONENS HENSTILLING TIL RÅDET om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med Den internationale Søfartsorganisation (IMO) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse

BEGRUNDELSE

Indledning

Denne meddelelse fra Kommissionen til Rådet vedrører Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af henholdsvis Organisationen for International Civil Luftfart (International Civil Aviation Organisation ICAO) og Den Internationale Søfartsorganisation (International Maritime Organisation - IMO).

Som hvidbogen om den europæiske transportpolitiks fremtid [1] understreger, er det påkrævet, at Den Europæiske Union, som er verdens største handelsmagt, og hvis handel for en stor del foregår uden for dens egne grænser, spiller den rolle, der tilkommer den, når det drejer sig om vedtagelse af de internationale bestemmelser, som er gældende for en stor del af transportområdet.

[1] Hvidbog "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg", Kom(2001)370 af 12.9.2001

Fællesskabet har i de sidste 10 år opbygget en betydelig lovgivning vedrørende luft- og søtransport. Fællesskabets voksende deltagelse i spørgsmål, som disse to organisationer beskæftiger sig med, og den deraf følgende udvikling af interne fællesskabsbestemmelser gør det nødvendigt at styrke dets deltagelse i ICAO og IMO, som begge har et verdensomspændende medlemsskab, og som fastsætter internationale bestemmelser om luft- og søtransport. Det er på denne måde muligt at opfylde Fællesskabets forpligtelser, hvad angår ekstern kompetence og at garantere sammenhæng med fællesskabsret og international ret i disse to sektorer, som er af særlig stor økonomisk betydning.

Som Domstolen allerede i 1971 afgjorde, erhverver Fællesskabet i takt med fastsættelse af fælles interne bestemmelser også myndighed, hvad angår eksterne forhandlinger, som kan påvirke disse fælles bestemmelser (AETR-doktrin [2]). Domstolen erklærede endvidere i sin udtalelse 1/76, at hvis Fællesskabet har en intern kompetence med henblik på at opnå et specifikt mål, er det underforstået, at den også har den eksklusive eksterne kompetence vedrørende dette spørgsmål i det omfang dette eksterne aspekt er nødvendigt for at nå målet [3].

[2] Kommissionen mod Rådet, Sag 22/70 af 31.3.1971, Sml. 1971, s. 263.

[3] Udtalelse 1/76 af 26.4.1977, Udkast til aftale om oprettelse af en europæisk fond for oplægning af skibe til sejlads på indre vandveje, Saml. 1976, s. 741.;

Domstolens udtalelse 1/94 [4] bekræftede tankegangen bag disse to afgørelser. Den fastslog endvidere, at "Når Fællesskabet i sin interne lovgivning har indsat bestemmelser vedrørende den behandling, der tilkommer tredjelandes borgere, eller når Fællesskabet udtrykkeligt har tillagt sine institutioner kompetence til at forhandle med tredjelande, får det en eksklusiv kompetence udadtil med hensyn til de områder, der er reguleret i lovgivningen. Det samme gælder også, selv om der ikke findes udtrykkelige bestemmelser, hvori der gives institutionerne ret til at forhandle med tredjelande, når Fællesskabet har gennemført en fuldstændig harmonisering (...) idet de således vedtagne fælles regler kunne blive berørt i den i AETR-dommen forudsatte betydning, hvis medlemsstaterne bevarede en ret til at forhandle med tredjelande." [5].

[4] Udtalelse 1/94 af 15.11.1994, Fællesskabets kompetence til at indgå internationale aftaler vedrørende tjenesteydelser og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, Saml. 1994, s. I-5267.

[5] Udtalelse 1/94, stk. 95 og 96.

Fællesskabet har derfor ikke noget andet valg end at tiltræde Chicago- og Geneve- konventionerne, hvis det skal overholde sine forpligtelser i henhold til den sekundære lovgivning og de principper, der fremgår af Domstolens retspraksis.

Udover de juridiske betragtninger og som Kommissionen erklærede i sin nylige hvidbog om "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - de svære valg" [6], "(....) har EU, som er verdens største handelsmagt og gennemfører en stor del af sin handel uden for EU, ringe vægt ved vedtagelsen af de internationale regler, som primært regulerer transportområdet. Det skyldes, at EU i sin egenskab af europæisk organisation er udelukket fra størsteparten af de mellemstatslige organisationer og må nøjes med observatørstatus.

[6] KOM(2001)370 af 12.9.2001

Kommissionen har derfor indtaget den holdning, at " ... der hurtigt må rettes op på dette ved, at EU optages i de mellemstatslige organisationer, der regulerer transportområdet, så de ca. 30 medlemsstater i et udvidet EU ikke kun taler med en stemme, men især kan påvirke aktiviteterne i disse organisationer ved at fremme et internationalt transportsystem, der tager hensyn til kravet om bæredygtig udvikling."

Den potentielle betydning af en omhyggeligt koordineret fællesskabsindsats vedrørende de beslutninger, der træffes i ICAO og IMO, er allerede påvist under de eksisterende, meget begrænsede muligheder for reel fællesskabsdeltagelse. Inden for sikkerhed til søs er Fællesskabet blevet enig om at forbyde enkeltskrogede tankskibe at anløbe dets havne fra 2015. Den Europæiske Unions beslutsomhed på dette område, har fået IMO til at ændre sin planlagte tidsplan for udfasning af sådanne fartøjer. Fællesskabets indsats for at opnå en gradvis nedskæring af flystøj har også medvirket til at fremskynde de multilaterale drøftelser om revision af normerne for flystøj i ICAO.

Problemet og vejen frem

De eksisterende ordninger, dvs. Fællesskabets deltagelse som observatør i ICAO og Kommissionens som observatør i IMO er dog hverken tilfredsstillende eller tilstrækkelige til at garantere, at Fællesskabets holdning præsenteres effektivt.

I denne forbindelse skaber det alvorlige problemer for Fællesskabet, at det kun kan inviteres til at overvære møder i ICAO-rådets underkomitéer som observatør på ad hoc-basis, og ikke modtager information om de daglige aktiviteter i ICAO-rådet og Luftfartskommissionen, som er de organer, hvor beslutningerne forberedes og træffes i de tre år, der går mellem ICAO-forsamlingens møder.

Tilsvarende giver Kommissionens status som observatør i IMO den hverken mulighed for at udtale sig på Fællesskabets vegne om sager, hvor Fællesskabet alene har kompetence eller at henvise til beslutninger, der er truffet på fællesskabsplan, da enhver national holdning kun betragtes som sådan, uanset om den medlemsstat, der fremsætter den, er medlem af Fællesskabet. Under disse omstændigheder gør Kommissionens status som observatør det vanskeligt at opnå en positiv virkning af at koordinere holdningerne, og i stedet fremkommer der holdninger, der er i strid med Fællesskabets interesser.

Der er derfor en iøjnefaldende forskel mellem Det Europæiske Fællesskabs legitime ret til at udøve sine kompetencer i eget navn og den status, der er tildelt Fællesskabet eller Kommissionen i de to organisationer.

Da Chicago-konventionen og Geneve-konventionen, hvorved de to internationale organisationer er blevet oprettet, kun giver mulighed for, at stater kan være medlemmer, kræver Fællesskabets tiltrædelse, at de ændres, så organisationer for regional økonomisk integration kan blive medlemmer. Før Fællesskabet kan tiltræde, må der derfor forelægges et forslag til ændring af henholdsvis Chicago-konventionen og Geneve-konventionen, som skal godkendes med to tredjedeles flertal af de respektive organisationers forsamling, og som skal ratificeres i henhold til bestemmelserne i de respektive konventioner [7].

[7] I IMOs tilfælde af to tredjedele af de kontraherende stater; i ICAOs tilfælde af det antal kontraherende stater, som Forsamlingen har fastsat, dog således at det fastsatte antal ikke må være mindre end to tredjedele af det samlede antal af de kontraherende stater."

Kommissionen henstiller derfor til Rådet at give det beføjelse til at forhandle de nødvendige ændringer af konventionerne.

Da Fællesskabet kun kan tiltræde de respektive organisationer efter at det nødvendige antal af organisationernes medlemsstater har ratificeret ændringen til de respektive konventioner, kan det forventes, at denne proces kommer til at tage meget lang tid.

Overgangsordninger

Der foreslås under hensyntagen til dette overgangsordninger, som fastsættes, når Kommissionen har modtaget beføjelse til at forhandle ændringen af konventionerne. Målet er at styrke arbejdsforholdet mellem EF og ICAO/IMO under hensyntagen til behovet og betingelserne for bedre deltagelse i disse organisationers arbejde.

På grund af forskelle i de to internationale organisationers bestemmelser og funktion er der betydelige forskelle i de eksisterende muligheder for EF's deltagelse i deres arbejde.

Europa-Kommissionen har således fast observatørstatus ved IMO og er derfor autoriseret til at modtage alle dokumenter og til at deltage efter ønske, mens Fællesskabet ikke har fast observatørstatus ved ICAO og kun kan deltage i møder, når det inviteres [8], og kun har adgang til dokumenter, der er forbundet med disse møder; de juridiske restriktioner er større i forbindelse med ICAO end med IMO. Et praktisk resultat af dette er, at Kommissionen koordinerer medlemsstaternes holdning, hvad angår IMO-møder, mens Fællesskabet ikke nødvendigvis kan deltage i møder i ICAO-organer, hvor der træffes bindende beslutninger.

[8] ICAO' nuværende vedtægter giver ikke mulighed for status som permanent observatør.

På grund af disse forskelle lægges der i de to dele af meddelelsen, som vedrører henholdsvis ICAO og IMO, forskellig vægt på de mellemliggende skridt, og der foretages henstillinger tilpasset behovene og mulighederne i den respektive situation.

Vedrørende ICAO agter Kommissionen parallelt med forhandlingerne om medlemsskab at arrangere mere effektive repræsentationsmetoder ved at udpege en fast repræsentant på stedet (i lighed med medlemsstaterne i ICAO's råd), da Fællesskabets nuværende status er svag i forbindelse med organisationens arbejdsmetoder, og også fordi hovedkvarteret ligger langt borte. Endvidere er der behov for passende interne fællesskabsprocedurer, som er tilpasset ICAO-arbejdets reelle situation.

Hvad angår IMO, hvor der foretages en koordinering, men hvor Fællesskabet ikke taler med en stemme, bør medlemsstaterne foretage en samlet aktion i IMO-komiteerne med henblik på at tillade formandskabet eller Kommissionen, afhængig af hvem der har kompetence, at fremsætte Fællesskabets holdning. Det er sandsynligt, at processen med henblik på opnåelse af fuldt medlemsskab kommer til at tage lang tid. Det er under denne proces vigtigt at bevare nære forbindelser med de andre IMO kontraherende parter og repræsentanter for branchen. Spørgsmålet om en fast repræsentant for Kommissionen hos IMO bør derfor også undersøges.

Konklusioner

Kommissionen opfordrer Rådet til:- at give Kommissionen beføjelse til på Fællesskabets vegne at forhandle de nødvendige ændringer til Chicago-konventionen og til Geneve-konventionen, så det kan blive medlem, samt passende ordninger for overgangsperioden; og

- at vedtage passende interne fællesskabsprocedurer med henblik på effektiv deltagelse i organisationernes arbejde.

KOMMISSIONENS HENSTILLING TIL RÅDET om bemyndigelse af Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med Den internationale Søfartsorganisation (IMO) om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse

1. Indledning

I lyset af den voksende kompetence, der tildeles Fællesskabet på området søfartssikkerhed, forekommer det berettiget at overveje at lade Det Europæiske Fællesskab tiltræde Den Internationale Søfartsorganisation (IMO). En øget deltagelse fra Fællesskabets side er blevet nødvendig for at forhindre, at medlemsstaterne begår overtrædelser i forhold til deres fællesskabsforpligtelser og for at sikre sammenhæng i Fællesskabets holdning.

Dette indebærer en ændring af Genève-konventionen af 1948 angående oprettelsen af IMO (se bilag II), samt at der blandt forsamlingens 160 stater sikres to tredjedeles stemmeflerhed og deres ratifikation. I betragtning af IMO's tunge procedurer vil denne proces strække sig over en årrække [9], og det er derfor nødvendigt at vedtage en overgangsløsning med henblik på at forbedre Fællesskabets interne procedurer vedrørende koordinering af holdningerne i OMI og at styrke Kommissionens repræsentation i OMI.

[9] I gennemsnit varer ratifikationsprocessen i OMI 8-10 år

Som Kommissionen således understreger i sin hvidbog om "Den europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg" [10]«må der hurtigt rettes op på dette ved, at EU optages i de mellemstatslige organisationer, der regulerer transportområdet, så de ca. 30 medlemsstater i et udvidet EU ikke kun taler med én stemme, men især kan påvirke aktiviteterne i disse organisationer ved at fremme et internationalt transportsystem, der tager hensyn til kravet om bæredygtig udvikling.» Kommissionen præciserer, at Den Europæiske Union må styrke sin evne til at gøre sig gældende på internationalt plan, så den kan tale med en stemme i forhold til dens sociale, erhvervsmæssige og miljømæssige interesser. .

[10] KOM(2001) 370 af 12.9.2001, s. 106-107.

Kommissionen henstiller derfor til Rådet:

- at det bemyndiger Kommissionen til at indlede og føre forhandlinger med OMI om betingelser og vilkår for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af OMI, i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 300.

- at det vedtager nedenstående foreslåede forhandlingsdirektiver. Desuden henstiller Kommissionen til Rådet, at det opfordrer medlemsstaterne til aktivt at støtte disse mål i henhold til traktatens artikel 10.

2. Fællesskabets kompetence og interesser i relation til de områder, IMO behandler

Kompetenceproblematikken skyldes det faktum, at ikke alle Fællesskabets retsakter om søfartssikkerhed er harmoniseret i samme grad: i visse retsakter fastsættes der minimumstandarder, i andre maksimumstandarder og atter andre er i deres indhold præget af en vis sammenblanding.

Der er derfor behov for at søge løsninger, som er frigjort fra Fællesskabets praksis og Domstolens retspraksis på området vedrørende de eksterne kompetencer.

Fællesskabet har kompetence på et stort antal områder, som direkte eller indirekte er forbundet med søfartssikkerhed og forebyggelse af forurening fra skibe. Dets kompetencer er etableret med ikrafttrædelsen af talrige bindende instrumenter (forordninger og direktiver), der er vedtaget på grundlag af IMO's resolutioner, henstillinger og konventioner.

Hovedmålet med denne lovgivning er at sikre en harmoniseret og sammenhængende gennemførelse af de internationale regler i hele Fællesskabet hvad angår medlemsstaterne i deres egenskab af flagstater gældende for al national og international trafik [11] og for alle fartøjer, uanset hvilket flag de fører.

[11] I Fællesskabet giver det ikke mening at skelne mellem international og indenlandsk søtransport.

Fællesskabet har eksempelvis erhvervet kompetencer (se bilag I) på følgende områder:

- fastsættelse og gennemførelse af kriterier og tekniske standarder, som obligatorisk skal vedtages af medlemsstaterne, bl.a. om udstyr på skibe

- fastsættelse af sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe

- havnestatens håndhævelse af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion

- fastsættelse af harmoniserede regler for medlemsstaternes søfartsinspektionsmyndigheder og klassifikationsselskaber.

For alle disse nugældende og kommende [12] regler er det vigtigt at opretholde sammenhængen med Fællesskabets øvrige politikker; først og fremmest med målene for det indre marked og miljømålene.

[12] Forslagene, der er vedtaget i forbindelse med Erika I-pakken: havnestatskontrollen, lovgivningen vedrørende klassifikationsselskaber; udfasningen af gamle enkeltskrogede tankskibe; samt forslagene under Erika II-pakken, som endnu drøftes: det europæiske overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten, fonden for erstatning for olieforurening i europæiske farvande og frem for alt oprettelsen af et europæisk agentur for søfartssikkerhed.

Det er Det Europæiske Fællesskabs opgave som vogter af traktaterne at sikre denne sammenhæng, ved at tildele sig selv den position, som det fortjener på den internationale scene.

3. Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse

3.1. Europa-Kommissionens status

Ifølge Genève-konventionen er medlemskabet forbeholdt stater. Ud fra en politisk synsvinkel bliver det bydende nødvendigt for såvel medlemsstaterne som tredjelandene at få afklaret, under hvilken form Fællesskabet deltager. Dette understreges af, at IMO-strukturerne ikke anerkender eksistensen af organisationer for økonomisk integration. Europa-Kommissionen har fået observatørstatus efter underskrivelsen af en aftale om samarbejde mellem Kommissionen og IMCO (der senere ændrede navn til IMO) den 28. juni 1974. Det er derfor ikke Det Europæiske Fællesskab, men Kommissionen, som har fået denne status (se bilag III).

Faktisk har Kommissionen siden 1994 modtaget alle dokumenter, som er optaget på IMO [13]-organernes dagsorden, og Kommissionen deltager i alle komité- og underkomitémøder, som ifølge dens skøn er af fællesskabsinteresse. Disse komitéer har kompetence til med en "stiltiende accept"-procedure at foretage større eller mindre ændringer af konventionernes tekniske bilag, for hvilke IMO er depositar.

[13] Kommissionen deltager i 4 hovedkomitéer: Komitéen for Sikkerhed på Søen (MSC), Komitéen til beskyttelse af Havmiljøet (MEPC), Komitéen for Teknisk Samarbejde (CTC) og Juridisk Komité (LC).

Efter behov koordinerer Kommissionen således medlemsstaternes fælles holdninger eller samråd i tilknytning til disse komitémøder under ledelse af den medlemsstat, som varetager rådsformandskabet.

Disse holdninger præsenteres mundtligt i forbindelse med drøftelserne i IMO-organerne. Præsentationen finder sted ved, at en række medlemsstater udtaler sig enten individuelt eller samlet [14].

[14] Når Kommissionen eller den medlemsstat, som varetager formandskabet, har udtalt sig på vegne af de 15 medlemsstater, fremkaldte dette indtil for nylig verbal modstand fra tredjelande af og til.

3.1.1 De nuværende ulemper

Skønt man har brugt koordineringsprincippet i Fællesskabet siden 1994, har koordineringen i praksis ikke altid været tilstrækkelig, og der har været uenighed hovedsagelig som følge af manglende kommunikation internt mellem de nationale delegationer, og det konstateres i hvidbogen, at medlemsstaternes holdning i organisationen ikke altid er helt i overensstemmelse med, hvad der er vedtaget på EU-plan.

Der må desuden kort gøres opmærksom på de ulemper, som følger af den nuværende observatørstatus.

Kommissionen har med sin observatørstatus ikke mulighed for:

- At forhandle direkte, selv når de drøftede spørgsmål omhandler Fællesskabets harmoniserede områder.

- At udtale sig på vegne af de 15 medlemsstater. I forbindelse med afstemninger optælles på nuværende tidspunkt udelukkende stemmer for eller imod fra de medlemsstater, som udtaler sig. De betragtes altid individuelt.

- At sikre, at Fællesskabets koordinering får praktisk virkning; der er altid en risiko for, at de udtalelser, som medlemsstaternes ordførere fremsætter, ikke systematisk afspejler det, der er besluttet i forbindelse med Fællesskabets koordinering.

- At bidrage konkret og synligt til Fællesskabets politik for sikkerhed til søs.

Desuden gør Fællesskabets status som observatør det særligt vanskeligt at deltage i forhandlinger om de internationale konventioner, da Fællesskabet er nødt til at være på vagt og er tvunget til at gennemføre tungere procedurer både på det interne plan og inden for IMOs strukturer, selvom Fællesskabet burde forvente at kunne deltage.

3.1.2 Udvidelse af kompetencer

Inden for meget kort tid er Fællesskabets lovgivning vokset voldsomt og udvidelsen af kompetencer sker i et stærkt tempo. Bestemmelserne i Erika I-pakken er netop trådt i kraft og vil hurtigt blive efterfulgt af Erika II-pakken.

Andre igangværende forslag eller forslag, der er anført i Kommissionens arbejdsprogram som f.eks styrkelse af Fællesskabets regler vedrørende passagerskibe eller miljøet og dertil knyttede internationale instrumenter, er alle kompetencer, der gør en international stillingtagen berettiget, særlig inden for IMO.

3.2. Fællesskabstiltrædelsens merværdi

Fællesskabets tiltrædelse vil afhjælpe de ulemper og problemer, der er beskrevet i det foregående afsnit, med hensyn til Fællesskabets deltagelse og repræsentation i IMO.

3.2.1 Fællesskabstiltrædelsens merværdi

IMO er fortsat det mest egnede forum til at fastsætte internationale standarder for skibes sikkerhed og forebyggelse af forurening fra skibe, men Fællesskabets retssystem rummer imidlertid effektive tvangsmidler til at gennemføre de omtalte standarder.

Denne kohærens mellem 15 medlemsstater, som i forbindelse med udvidelsen kan blive til cirka 30 på længere sigt, må logisk nok afspejle sig på den internationale scene.

I økonomisk henseende udgør medlemsstaternes flåder på nuværende tidspunkt 12% af verdens samlede tonnage, og efter udvidelsen vil andelen udgøre 22% af verdens samlede tonnage. EU-15 har økonomisk kontrol med 30% af verdens samlede flåde, og skibstrafikken til og fra Fællesskabets havne udgør 30% af verdens samlede skibstrafik.

Når Fællesskabet inddrager IMO-standarderne i sin lovgivning, får disse ikke blot virkning for medlemsstaternes flåde, men ofte også for flåderne i de tredjelande, der driver handel med medlemsstaterne - hovedsagelig på inspektionsområdet.

Da disse tredjelande ikke økonomisk set kan forsvare at miste så stort et marked som det europæiske, må de gøre sig bekendt med og tilnærme sig mest muligt til den ordning, som gælder i denne del af verden. De sikkerhedsforskrifter, som Fællesskabet insisterer på for at opfylde IMO's regler, bliver dermed efterhånden erhvervsmæssig praksis for alle fartøjer, der opererer i den europæiske region.

Denne merværdi bør under hensyntagen til udvidelsen af kompetencer udmønte sig i en mere hensigtsmæssig status.

På nogle områder etablerer forordningerne og direktiverne en fuldstændig harmonisering mellem medlemsstaterne, som giver Det Europæiske Fællesskab enekompetence. Som følge deraf bør Fællesskabet kunne udøve sine kompetencer på disse områder direkte over for IMO [15].

[15] Se bilag I.

3.2.2 Det Europæiske Fællesskabs fremtidige deltagelsesregler

Når tiltrædelsen træder i kraft, vil det være hensigtsmæssigt at tilpasse Kommissionens og medlemsstaternes kompetence alt efter graden af harmonisering på området og den procedure, der skal anvendes.

- Når Fællesskabets koordinering vedrører et fuldstændigt harmoniseret område, udtaler Kommissionen sig og stemmer på vegne af de 15 medlemsstater.

- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med national kompetence, udtaler medlemsstaterne sig på egne vegne og stemmer individuelt.

- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med delt kompetence, og man er nået frem til en fælles holdning, forelægges denne af formanden for Rådet eller af Kommissionen. Hvis man ikke er nået frem til en fælles holdning, udtaler medlemsstaterne sig på egne vegne og stemmer individuelt under overholdelse af traktatens artikel 10.

3.3. Anmodning om Fællesskabets tiltrædelse

I henhold til Genève-konventionen kan en ændring kun foreslås af generalsekretæren for IMO, idet en ændring tilstilles organisationens medlemmer seks måneder forud for afholdelsen af generalforsamlingen.

For at give et overblik over alle de etaper, som spørgsmålet om Fællesskabets tiltrædelse af IMO indebærer, er det hensigtsmæssigt at minde om de procedureregler og etaper, som danner ramme om Fællesskabets tiltrædelse [16].

[16] Se bilag II.

3.3.1 Tiltrædelsens forskellige etaper

Da Genève-konventionen kun åbner mulighed for medlemskab af stater, består den eneste mulighed for tiltrædelse i at få ændret Genève-konventionen, således at der indføjes en klausul, der muliggør, at regionale organisationer for økonomisk integration kan optages som medlemmer, og at tilpasse alle relevante artikler i konventionen, som berøres af denne klausul, herunder vedtægterne.

Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse omfatter følgende etaper:

- Rådet bemyndiger Kommissionen til at forhandle vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse til IMO via en ændring af Genève-konventionens artikel 66, så der åbnes mulighed for at optage regionale organisationer for økonomisk integration som medlemmer.

- Fællesskabet forelægger IMOs kompetente organer en anmodning om at foretage de nødvendige ændringer af Genève-konventionen, der muliggør, at en regional organisation for økonomisk integration kan blive medlem

- "Tolv måneder efter at et flertal på to tredjedele af organisationens medlemmer, med undtagelse af associerede medlemmer, har godkendt ændringen, træder denne i kraft for alle medlemmer."

- Kommissionen vedtager et forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse til IMO og forelægger Rådet dette.

- Rådets afgørelse bemyndiger Det Europæiske Fællesskab til at tiltræde IMO. Undertegnelses- og godkendelsesdokumenterne deponeres hos De Forenede Nationers generalsekretær (artikel 71 i Genève-konventionen).

- Fællesskabets tiltrædelse får virkning i henhold til de relevante bestemmelser i den ændrede Genève-konvention.

3.3.2 Procedurereglerne

For at kunne vedtages skal ændringen sikres to tredjedeles flertal for og efterfølgende ratifikation blandt de medlemmer, som deltager i organisationens generalforsamling. Ændringen betragtes som vedtaget, når to tredjedele af IMO's medlemmer, dvs. 106 af 160 stater formelt har godkendt denne ændring [17]. Den vil træde i kraft tolv måneder efter anmeldelsen af den sidste ratifikation [18].

[17] I teorien kan man dog fraregne medlemsstaterne, EFTA-medlemsstaterne og visse kandidatlande.

[18] Genève-konventionens artikel 66.

IMO's generalforsamling afholdes hvert andet år, og den seneste generalforsamling fandt sted i november 2001. Beslutningen om at ændre konventionen kan dermed ikke vedtages før november 2003.

Hvis generalsekretæren for IMO ikke vil fremsætte forslag om at ændre konventionen med henblik på at optage EF som medlem, vil processen blive blokeret, og alene en beslutning fra IMO's råd kan tvinge ham til at ændre holdning. Rådet kan i henhold til konventionen (del IV, artikel 15, litra m) træffe alle egnede beslutninger inden for IMOs interventionsområde efter en generel bemyndigelse fra OMIs generalforsamling. I praksis indebærer konventionens artikel 15, litra m) sammen med artikel 52, at det er muligt at foreslå ændringer af konventionen. En beslutning fra IMO's råd kræver i øvrigt kun et simpelt flertal blandt de tilstedeværende medlemmer.

I tilfælde af at OMIs generalsekretær skulle afslå at foreslå en sådan ændring, vil en samordnet indsats fra medlemsstaternes side i OMIs råd være nødvendig.

Det er under alle omstændigheder klart, at vanskelighederne i forbindelse med forhandlings- og ratificeringsprocessen vil betyde, at det vil vare flere år, inden Fællesskabets tiltrædelse træder i kraft.

4. Overgangsforanstaltningerne

Hvad angår overgangsforanstaltningerne vil det være hensigtsmæssigt at formalisere de rutiner, i Fællesskabets koordinering, som allerede fungerer korrekt vedrørende IMO's tekniske komitéer og underkomitéer. Under tiltrædelsesproceduren kan man forsøge at gennemføre en overgangsordning i form af en koordineret indsats i 4 af OMIs komiteer, hvor Fællesskabet har kompetence.

Der må ligeledes tages hensyn til, i hvilken udstrækning kompetencerne er harmoniseret. Harmoniseringen af disse kompetencer er ifølge sagens natur underkastet en kontinuerlig udvikling, og den praksis, der er udviklet med Fællesskabets koordinering i IMO's komitéer og underkomitéer, afspejler dette forhold.

Det forekommer således hensigtsmæssigt at tilpasse Kommissionens og medlemsstaternes kompetence alt efter graden af harmonisering på området og den procedure, der skal anvendes.

- Når Fællesskabets koordinering vedrører et fuldstændigt harmoniseret område, udtaler Kommissionen sig på Fællesskabets vegne.

- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med national kompetence, udtaler medlemsstaterne sig individuelt.

- Når Fællesskabets koordinering vedrører et område med delt kompetence, og man er nået frem til en fælles holdning, forelægges denne af formanden for Rådet eller af Kommissionen. Hvis man ikke er nået frem til en fælles holdning, udtaler medlemsstaterne sig individuelt under overholdelse af traktatens artikel 10.

Spørgsmålet om en fast repræsentation for Fællesskabet ved IMO må overvejes, idet forhandlingerne med henblik på tiltrædelse indebærer en form for øget tilstedeværelse hos IMO-medlemsstaternes faste delegationer.

Fællesskabet øgede deltagelse i OMIs interventionsområder og den naturlige udvikling i bestemmelserne inden for sikkerhed til søs gør det nødvendigt at styrke dets deltagelse i vedtagelsen af regler inden for organisationens rammer.

Dette vil desuden give Det Europæiske Fællesskab mulighed for at overholde sine forpligtelser i forbindelse med dets eksterne kompetencer og at sikre en sammenhængende stillingtagen fra Fællesskabets side inden for denne sektor.

5. Konklusioner

Det Europæiske Fællesskab bør optages som medlem af IMO, og medlemsstaterne bør inden for rammerne af Rådet vedtage en fælles fremgangsmåde med henblik på at få ændret afsnit III og alle relevante bestemmelser i Genève-konventionen, så der åbnes mulighed for at optage regionale organisationer for økonomisk integration som medlemmer.

Tiltrædelsesprocessen vil strække sig over flere år. Det er derfor nødvendigt at finde en overgangsordning med henblik på at forbedre Fællesskabets interne procedurer vedrørende koordineringen af holdninger i OMI og at styrke Kommissionens repræsentation over for OMI.

6. Henstillinger

På baggrund af ovenstående henstiller Kommissionen til Rådet, at det bemyndiger Kommissionen til at indlede og gennemføre forhandlinger med IMO om vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse til Genève-konventionen; at det udpeger et særligt udvalg til at bistå Kommissionen med denne opgave, og at det vedtager de forhandlingsdirektiver, der er indeholdt i nedenstående henstilling.

Forhandlingsdirektiverne i nedenstående henstilling er udformet med henblik på at gøre det muligt for Det Europæiske Fællesskab at blive medlem af IMO.

Denne status skulle give Fællesskabet mulighed for i sager, hvor det har kompetence, og på lige fod med IMOs medlemsstater, at:

a) give udtryk for sine synspunkter under forhandlinger eller på møder i IMO-organerne.

b) have en stemmevægt i sager, som skal afgøres ved afstemning, der svarer til vægten af de af dets medlemsstater, der er repræsenteret i IMOs organer, og som er bundet af fællesskabslovgivningen, som er grundlag for den eksterne kompetence,

c) give udtryk for tilslutning i eget navn til at opfylde de rettigheder og forpligtelser, der fremgår af instrumenter, der er indgået inden for rammerne af IMO.

I henhold til artikel 300 EF skal forhandlingerne gennemføres af Kommissionen i samråd med et særligt udvalg, som Rådet nedsætter. I deres egenskab af nuværende medlemmer af IMO skal medlemsstaterne så vidt muligt støtte Fællesskabets tiltrædelse til IMO.

Ud fra et budgetmæssigt synspunkt synes det ikke rimeligt at planlægge et yderligere finansielt bidrag fra Fællesskabet, da de finansielle bidrag fra Den Europæiske Unions medlemsstater allerede udgør en del af IMOs budget. Som et alternativ kunne Fællesskabet imidlertid gå ind for en løsning, der ligner den, der blev vedtaget for Fællesskabets tiltrædelse til FAO, dvs. at det bidrager med et beløb til dækning af administrative og andre udgifter som følge af dets tiltrædelse af IMO (under alle omstændigheder under forudsætning af at dette beløb ikke fastsættes ensidigt af IMO men efter aftale med Fællesskabet).

Spørgsmålet om, hvor det vil være bedst at indføje klausulerne om Fællesskabets tiltrædelse og deltagelse, bør rejses under forhandlingerne. IMO vil muligvis foretrække at indføje nogle af dem i de interne procedureregler. For at sikre deltagelsesklausulernes juridiske sikkerhed, skulle det umiddelbart være i Fællesskabets interesse, at de indføjes i konventionen. Uanset hvilken løsning, der vælges, er det vigtigt, at der fastsættes en væsentlig manøvremargin på dette område, så der kan ske en tilpasning til eventuelle begrænsninger, som IMO kræver.

Endelig vil OMI sandsynligvis ønske at tillade Fællesskabets deltagelse i form af en generel bestemmelse, som giver tiltrædelsesmulighed for regionale organisationer for økonomisk integration. I så fald kunne Fællesskabet med fordel foreslå, at IMO anvender den definition, der blev indføjet i statutterne for FAO.

Når Genève-konventionen er blevet ændret og på baggrund af de opnåede resultater, vil Kommissionen fremlægge et forslag til Rådets beslutning om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse.

I overgangsperioden vil fremlæggelsen af Fællesskabets holdning i IMO ske på den måde, der er anført i afsnit 4 ovenfor.

HENSTILLING

På baggrund af ovenstående henstiller Kommissionen:

- at brevet i tillæg 1 til denne henstilling fremsendes til generalsekretæren for IMO, så IMO underrettes om Fællesskabets ønske om at indlede forhandlinger med henblik på at tillade Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af Konventionen om Den Internationale Søfartsorganisation ("Genève-konventionen");

- at Rådet bemyndiger Kommissionen til at føre forhandlinger med IMO om vilkår og betingelser for Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af Genève-konventionen;

- at Rådet, da Kommissionen i overensstemmelse med traktaten vil føre disse forhandlinger på Fællesskabets vegne, udpeger et særligt udvalg, som skal bistå den med dette arbejde, og

- at Rådet udsteder de forhandlingsdirektiver, der er indeholdt i tillæg 2 til denne henstilling.

BILAG : FORHANDLINGSDIREKTIVER

Tillæg 1

Udkast til et brev til generalsekretæren for IMO

Hr. . . . .,

Jeg har den ære hermed at meddele Dem, at Det Europæiske Fællesskab ønsker at blive fuldgyldigt medlem af IMO.

Det Europæiske Fællesskab har kompetence til at vedtage foranstaltninger inden for sikkerhed til søs og forebyggelse af og kontrol med havforurening. Denne kompetence er faktisk allerede blevet udøvet gennem vedtagelsen af en række instrumenter på områder, hvor IMO har gennemført eller på nuværende tidspunkt er ved at gennemføre arbejde.

Som et resultat heraf er Fællesskabet som sådan i stadig højere grad berørt af IMOs arbejde. Dette har igen rejst spørgsmålet om Fællesskabets tiltrædelse af IMO. I denne forbindelse er det Det Europæiske Fællesskabs opfattelse, at dets tiltrædelse af IMO vil være til fordel ikke kun for Fællesskabet men også for IMO. Hvis begge parter fremmer opfyldelsen af de rettigheder og forpligtelser, der stammer fra medlemsskab af IMO såvel som tiltrædelse af instrumenter på områder, hvor Fællesskabet er kompetent, vil det givetvis også betyde, at der gøres fremskridt og opnås resultater i IMOs arbejde.

IMO tillader imidlertid ikke medlemsskab af regionale organisationer for økonomisk integration. Vi anmoder Dem derfor om at indlede forhandlinger med henblik på at foretage de ændringer i IMO og andre interne bestemmelser, der er nødvendige, for at Fællesskabet kan blive medlem af IMO samt vedrørende vilkår og bestemmelser for vores medlemsskab.

Kommissionen, der bistås af et særligt udvalg bestående af medlemsstater, forestår disse forhandlinger på Fællesskabets vegne. Kommissionen står til IMOs rådighed med hensyn til at møde dens repræsentanter, så snart IMO finder dette belejligt.

Lad os til slut forsikre Dem om, som vi allerede har givet udtryk for, at Fællesskabet fortsat vil sikre, at IMO forbliver et attraktivt forum for alle lande i verden.

På Kommissionens vegne

Formand

På Rådet for Den Europæiske Unions vegne

Formand

Tillæg 2

Forhandlingsdirektiver for tiltrædelse af IMO

- Fællesskabet bør opnå status som fuldt medlem på lige fod med stater.

- Denne status skal gøre det muligt for Fællesskabet at deltage i forhandlinger og møder på lige fod med stater.

- Med hensyn til stemmeret bør Fællesskabet have et antal stemmer, der svarer til stemmerne for de medlemsstater, der er repræsenteret i det relevante IMO-organ, og som er bundet af fællesskabsinstrumenter, hvoraf der opstår ekstern kompetence.

- Fællesskabet skal ikke yde noget finansielt bidrag til IMOs budget. Hvis dette er umuligt at opnå, eller hvis det bevirker, at nuværende medlemmer af IMO ikke kan godkende Fællesskabets medlemsskab, kunne Fællesskabet som alternativ holdning acceptere, at der stilles et beløb til rådighed som kompensation for de administrative og andre udgifter, som dets medlemsskab af IMO medfører. Dette beløb skal ikke fastsættes ensidigt af IMO men efter aftale med Fællesskabet.

- Som fuldt medlem bør Fællesskabet være berettiget til at tiltræde alle fremtidige instrumenter, som forhandles i forbindelse med IMO, og som falder ind under dets kompetence. Kommissionen bør også undersøge muligheden for at indføje en bestemmelse i IMOs interne regler om, at Fællesskabet kan tiltræde eksisterende konventioner, der er åbne for medlemsstater, og som vedrører områder, hvor Fællesskabet har kompetence.

- Kommissionen bør arbejde på, at de ordninger, der vedrører Fællesskabets deltagelse, bliver indføjet på det bedst egnede sted i IMOs vedtægter for at sikre deres stabilitet. Behovet for at sikre sådanne ordningers stabilitet vil imidlertid skulle afvejes mod mulige interne vanskeligheder i IMO.

- Under forhandlingerne vil Kommissionen om nødvendigt foreslå en definition på en regional organisation for økonomisk integration efter de retningslinjer, der er indeholdt i artikel II i statutterne for De Forenede Nationers Levnedsmiddel-og Landbrugsorganisation. [19]

[19] "... en regional organisation for økonomisk integration, skal være en organisation, som består af selvstændige stater, hvoraf et flertal er medlemsstater af Organisationen, og til hvem dens medlemsstater har overdraget kompetence angående en række spørgsmål, som Organisationen behandler, herunder myndighed til at træffe bindende beslutninger for dens medlemsstater vedrørende disse spørgsmål".

BILAG I

Fællesskabslovgivning, der er relevant for arbejdet i IMO

1) Vedtaget lovgivning

- Rådets forordning (EØF) nr. 613/91 af 4. marts 1991 om overførsel af skibe fra et register til et andet inden for Fællesskabet (EFT L 68 af 10.10.96, s. 1) som ændret.

- Rådets direktiv 93/75/EØF af 13. september 1993 om mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods (EFT L 247 af 5.10.1993, s. 19), som ændret.

- Rådets forordning (EF) nr. 2978/94 af 21. november 1994 om gennemførelse af IMO-resolution A. 747(18) om anvendelse af tonnagemåling af ballastrum i olietankskibe med separate ballasttanke (EFT L 319 af 12.12.1994, s. 1).

- Rådets direktiv 94/57/EF af 22. november 1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe og for søfartsmyndigheders aktiviteter i forbindelse dermed (EFT L 319 af 12.12.1994, s. 20).

- Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) (EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1).

- Rådets forordning (EF) nr. 3051/95 af 8. december 1995 om sikkerhedsledelse af ro-ro-passagerfærger (EFT L 320 af 30.12.1995, s. 14), som ændret.

- Rådets Direktiv 96/98/EF af 20. december 1996 om udstyr på skibe - bilag A2 (EFT L 46 af 17.2.1997, s. 25), som ændret.

- Rådets direktiv 97/70/EF af 11. december 1997 om etablering af harmoniserede sikkerhedsforskrifter for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover (EFT L 34 af 9.2.1998, s. 1), som ændret.

- Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe (EFT L 144 af 15.5.1998, s. 1).

- Rådets direktiv 98/41/EF af 18. juni 1998 om registrering af de ombordværende på passagerskibe, som sejler til og fra havne i Fællesskabets medlemsstat (EFT L 188 af 2.7.1998, s. 35).

- Rådets direktiv 1999/35/EF af 29. april 1999 om en ordning med obligatoriske syn med henblik på sikker drift af ro-ro-færger og højhastighedspassagerfartøjer (EFT L 138 af 1.6.1999, s. 1).

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/95/EF af 13. december 1999 om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne (EFT L 14 af 20.1.2000, s. 29).

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe (EFT L 332 af 28.12.2000, s. 81).

- Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1).

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/25/EF af 4. april 2001 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (EFT L 136 af 18.5.2001, s. 17).

- Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/96/EF af 4. december 2001 om harmoniserede krav til og procedurer for sikker lastning og losning af bulkskibe (EFT L 13 af 16.1.2002, s. 9).

2) Foreslået lovgivning

- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om et udvalg for sikkerhed til søs og om ændring af forordningerne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening hidrørende fra skibe (EFT C 365 E af 19.12.2000, s. 276).

- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiverne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening forårsaget af skibe (EFT C 365 E af 19.12.2000, s. 280).

- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fremskyndet indfasning af krav om dobbeltskrogs- eller tilsvarende design for olietankskibe med enkeltskrog (EFT C 212 E af 25.7.2000, s. 121).

- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om oprettelse af et europæisk overvågnings-, kontrol- og informationssystem for skibsfarten (EFT C 120 E af 24.2.2001, s. 67).

- Forslag til Europa-Parlamantets og Rådets forordning om oprettelse af en fond for erstatning for olieforurening i europæiske farvande og dertil knyttede foranstaltninger EFT C 120 E af 24.4.2001, s. 79).

- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk søfartssikkerhedsagentur EFT C 120 E af 24.4.2001, s. 83).

BILAG II

Den Internationale Søfartsorganistion

IMO er en særlig institution under FN; den blev grundlagt ved Genève-konventionen af 1948, og den har sæde i London. IMO's ansvarsområde omfatter spørgsmål vedrørende sikkerhed til søs og miljøbeskyttelse mod utilsigtet forurening fra skibe.

IMO forbereder de diplomatiske konferencer med henblik på at vedtage nye regler (konventioner/protokoller) inden for sikkerhed til søs og beskyttelse af havmiljøet, og den vedtager henstillinger i form af resolutioner på disse områder. De sidstnævnte er (med visse undtagelser) ikke-bindende.

IMO's væsentligste organer er Forsamlingen, som mødes hvert andet år (22. samling blev afholdt medio november 2001), samt Komitéen for Sikkerhed på Søen (MSC), Komitéen til beskyttelse af Havmiljøet (MEPC), Den Juridiske Komité og Komitéen for Teknisk Samarbejde. Et antal underkomitéer under disse komitéer forbereder beslutningerne. Et råd, der er sammensat af cirka fyrre medlemmer, som er valgt på Generalforsamlingen, forvalter organisationen.

IMO's hovedordfører er generalsekretær William O'Neil (fra Canada).

IMO har 160 medlemmer, og heriblandt alle EU-medlemsstaterne og alle kandidatlandene. Disse repræsenterer cirka 25% af verdens samlede tonnage.

IMO er ligeledes depositar for et stort antal eksisterende konventioner, og herunder især SOLAS-, MARPOL- og STCW-konventionen. I kraft af disse konventioner har komitéerne MSC og MEPC fået beslutningskompetence (kompetence til at foretage ændringer). I medfør heraf vedtager disse komitéer bindende resolutioner. Med disse resolutioner ændres de gældende konventioner, protokoller og ændringer med en "stiltiende accept"-procedure.

BILAG III

Kommissionens status inden for IMO

Fællesskabet som sådan er ikke repræsenteret i IMO, og det er ikke kontraherende part i nogen af de konventioner, som forvaltes af IMO. Det er alene stater, som har ret til at blive medlemmer af organisationen. For de internationale organisationers vedkommende rummer konventionen udelukkende mulighed for at oprette samarbejdsaftaler. Der findes ingen bestemmelser for regionale organisationer for økonomisk integration. Derfor er det kun Kommissionen, der siden 1974 har haft status som observatør.

Efter en brevveksling mellem hr. Ortoli, daværende formand for Europa-Kommissionen og hr. Srivastava, generalsekretær for Den Mellemstatslige Rådgivende Søfartsorganisation (IMCO, der senere blev til IMO), blev der indgået en samarbejdsaftale den 28. juni 1974.

Denne aftale fastlægger:

- gensidige høringer om emner af fælles interesse

- udveksling af oplysninger, navnlig om påtænkte projekter og arbejdsprogrammerne

På grund af det spillerum, der gives til staterne i konventionerne og resolutionerne, har Fællesskabet vedtaget mere end en halv snes direktiver og forordninger, som direkte eller indirekte bygger på IMO's instrumenter (konventioner eller resolutioner).

Målet med denne lovgivning er at sikre en harmoniseret og sammenhængende anvendelse af de internationale regler i hele Fællesskabet for al skibstrafik, hvadenten den er international eller indenlandsk.

Af den grund er der skabt en delt kompetence, og Rådet har i 1994 godkendt en pragmatisk, koordinerende indfaldsvinkel i udøvelsen af denne kompetence.

BILAG IV

Relevante IMO-procedureregler

Del IOrganisationens formål

Artikel 1

Formålet med organisationen er:

a) At tilrettelægge samarbejde mellem regeringerne med hensyn til regeringsforskrifter og praksis vedrørende tekniske spørgsmål af enhver art, der berører den internationale skibsfart osv.

Del III. Medlemsskab

Artikel 4

Som medlemmer af Organisationen kan optages alle stater ...

Artikel 7

Enhver stat, der ikke er berettiget til at blive medlem i medfør af artikel 5 eller 6, kan ansøge om at blive medlem gennem Organisationens generalsekretær og vil blive optaget som medlem, når den deltager i Konventionen i overensstemmelse med bestemmelsen i artikel 71 ...

Del V. Forsamlingen

Artikel 15

Forsamlingen har til opgave:

m) at henvise ethvert spørgsmål inden for Organisationens opgaveområde til Rådet med henblik på overvejelse eller beslutning (...)

Del XI. Sekretariatet

Artikel 52

Generalsekretæren skal udføre enhver funktion, som Konventionen, Forsamlingen eller Rådet pålægger ham.

Del XV. Forhold til De Forenede Nationer og andre organisationer

Artikel 61

I spørgsmål, der ligger inden for dens område, kan Organisationen samarbejde med andre mellemstatslige organisationer, der ikke er særlige institutioner under De Forenede Nationer, men hvis interesse og virksomhed er beslægtet med Organisationens formål.

Artikel 63

Med forbehold af godkendelse af Forsamlingen med to tredjedeles stemmeflerhed kan Organisationen overtage sådanne opgaver, hjælpemidler og forpligtelser, der ligger inden for dens område, fra enhver anden international organisation, hvad enten denne er en regeringsorganisation eller ikke, som måtte blive overført til Organisationen ved internationale aftaler eller ved gensidige ordninger truffet mellem de respektive organisationers kompetente myndigheder. På lignende måde kan Organisationen overtage administrative opgaver, der falder inden for dens område, og som er blevet betroet til en regering i henhold til bestemmelserne i et hvilket som helst internationalt instrument.

Del XVII. Ændringer

Artikel 66

Forslag til ændringer i Konventionen skal af Generalsekretæren tilstilles medlemmerne mindst seks måneder før, forslagene kommer til behandling i Forsamlingen. Tolv måneder efter, at en ændring er vedtaget af Organisationens medlemmer med to tredjedeles flertal, bortset fra uegentlige medlemmer, træder den i kraft for alle medlemmer. Såfremt et medlem inden for de første 60 dage af denne tolv måneders periode afgiver meddelelse om udtræden af Organisationen på grund af en ændring, skal udtræden, uanset bestemmelserne i artikel 73, få virkning fra den dato, hvor ændringen træder i kraft.

Artikel 67

Enhver ændring, der vedtages i medfør af artikel 66, skal deponeres hos De Forenede Nationers generalsekretær, som straks vil fremsende et eksemplar af ændringen til alle medlemmer.

Artikel 68

Erklæring om tiltræden eller ikke-tiltræden som omhandlet i artikel 66 sker ved til Generalsekretæren at fremsende et dokument, der deponeres hos De Forenede Nationers Generalsekretær. Generalsekretæren underretter medlemmerne om modtagelsen af ethvert sådant dokument og om den dato, på hvilken ændringen træder i kraft."

FINANSIERINGSOVERSIGT

Politikområde(r): Søtransport

Aktiviteter: Medlemsskab af IMO

Titel: Repræsentant for Kommissionen i IMO

1. BUDGETPOST (nummer og betegnelse)

2. SAMLEDE TAL

2.1 Samlet rammebevilling (del B): ... mio. EUR som forpligtelsesbevilling: intet

2.2 Gennemførelsesperiode: Start i 2003, ubestemt varighed

2.3 Samlet flerårigt skøn over udgifterne:

a) Forfaldsplan for forpligtelses- og betalingsbevillinger (finansieringstilskud) (jf. punkt 6.1.1) Intet

>TABELPOSITION>

b) Teknisk og administrativ bistand og støtteudgifter (jf. punkt 6.1.2) Intet

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

c) Personale- og andre driftsudgifters samlede budgetvirkninger (jf. punkt 7.2 og 7.3)

>TABELPOSITION>

2.4 Forenelighed med den finansielle programmering og de finansielle overslag

|X| Forslaget er foreneligt med den nuværende finansielle programmering

| | Forslaget kræver omprogrammering af de relevante poster i de finansielle overslag

| | Omprogrammeringen kan betyde, at bestemmelserne i den interinstitutionelle aftale må tages i brug.

2.5 Virkninger for budgettets indtægtsside

|X| Ingen

ELLER

| | Virkninger for budgettet - for indtægtssiden:

3. BUDGETSPECIFIKATIONER: Ikke relevant

>TABELPOSITION>

4. RETSGRUNDLAG

Artikel 302 (ex artikel 229)

5. BESKRIVELSE OG BEGRUNDELSE

5.1 Behov for EU-foranstaltninger

5.1.1 Mål

Fællesskabets voksende deltagelse i spørgsmål, som IMO beskæftiger sig med, og den deraf følgende udvikling af interne fællesskabsbestemmelser, gør det nødvendigt at styrke dets deltagelse i denne organisation, som fastsætter internationale bestemmelser om søtransport. Det er på denne måde muligt at opfylde Fællesskabets forpligtelser, hvad angår ekstern kompetence, og at garantere sammenhæng i Fællesskabets holdning i denne sektor, som er af særlig stor økonomisk betydning.

Derfor har Kommissionen i sin nylige hvidbog om "Den Europæiske transportpolitik frem til 2010 - De svære valg" indtaget den holdning, at den nuværende situation hurtigt bør rettes op ved at lade Fællesskabet tiltræde IMO, "så de ca. 30 medlemmer af et udvidet EU ikke blot kan tale med én stemme, men især kan påvirke disse organisationers aktiviteter i overensstemmelse med EU's interesser og målet om en bæredygtig udvikling."

Der forventes ikke ydet et bidrag fra Fællesskabets side til IMOs budget som følge af medlemsskabet.

Da Fællesskabet kun kan tiltræde IMO, efter at det nødvendige antal af organisationens medlemsstater har ratificeret ændringen til den respektive konvention, kan det forventes, at denne proces kommer til at tage meget lang tid. Kommissionen vil derfor parallelt med forhandlingen om medlemsskab anvende mere effektive representationsmetoder ved at etablere en permanent repræsentant i London. Repræsentationen vil bestå af en tjenestemand, der baseres permanent på Kommissionens repræsentationskontor i London, og en sekretær, som også baseres i London. Udgifterne til dette personale er den eneste del af den nuværende ansøgning om medlemsskab af IMO, som vil få budgetmæssige virkninger.

5.1.2 Dispositioner, der er truffet på grundlag af forhåndsevalueringen

Behovet for sådanne stillinger er blevet fastslået på grundlag af det voksende behov for tætte relationer til andre IMO kontraherende parter og brancherepræsentanter samt de indhøstede erfaringer med en fast repræsentant i London til at følge arbejdet i IMO. Især vil forhandlingerne om medlemsskab af IMO, som er blevet fremhævet i hvidbogen om en europæiske transportpolitik, og som denne meddelelse vedrører, understrege behovet for en sådan repræsentation, hvis årlige arbejdsprogram og resultater vil blive overvåget af GD TREN/G.

5.1.3 Dispositioner, der er truffet på grundlag af den efterfølgende evalueringMerværdien ved at have en permanent repræsentation ved IMO i London vil blive kontrolleret regelmæssigt i relation til den relevante opgaveallokering og arbejdsprogrammerne.

5.2 Indsatsområder og nærmere bestemmelser for støtten

- en eller flere målgrupper (angiv om muligt antal begunstigede)

Den foreslåede foranstaltning vil blive til fordel for såvel Kommissionen som IMO- kontraherende parter og brancherepræsentanter, da den vil muliggøre tættere relationer mellem dem.

- delmål for programperioden (målbare)

Etablering af en repræsentant for Kommissionen ved Den Internationale Søfartsorganisation samt sekretærhjælp.

- konkrete foranstaltninger til gennemførelse af aktionen

Forhandlinger om muligheden for at lade Kommissionens IMO-repræsentant arbejde i kontorerne hos Kommissionens delegation i London (kontorareal).

- umiddelbare resultatkrav

Det langfristede mål med at opnå Fællesskabets tiltrædelse af IMO vil ikke blive noget øjeblikkeligt resultat. Derimod vil fordelene ved en permanent repræsentation (som anført i 5.1. ovenfor) blive øjeblikkelige.

- resultaternes forventede virkninger for realiseringen af det overordnede mål

Resultatet vil løse Kommissionens nuværende underrepræsentation i IMO og vil betyde en væsentlig merværdi for Kommissionens arbejde i Bruxelles, ved at mindske behovet for konstante tjenesterejser til IMO.

Endelig skal det oplyses, hvordan finansieringsstøtte ydes (støttesats og -form).

Etableringen af en repræsentant for Kommissionen ved IMO og en sekretær vil kræve budgetmidler, der skal dækkes over Del A i budgettet.

5.3 Gennemførelsesmetoder

Den foreslåede repræsentation vil kræve 2 fastansatte (1 A- og en C-tjenestemand).

6. FINANSIELLE VIRKNINGER

6.1 Samlede finansielle virkninger for budgettets del B (hele programperioden)

6.1.1 Finansieringsstøtte

Ingen.

6.1.2 Teknisk og administrativ bistand, støtteudgifter og IT-udgifter (forpligtelsesbevillinger) Ingen

6.2 Beregning af omkostningerne pr. påtænkt foranstaltning i budgettets del B (hele programperioden) Ingen

Forpligtelser i mio. EUR (med 3 decimaler)

>TABELPOSITION>

7. VIRKNINGER FOR PERSONALERESSOURCER OG ADMINISTRATIONSUDGIFTER

7.1 Personalemæssige virkninger

>TABELPOSITION>

7.2 Samlede finansielle virkninger af personaleforbruget

>TABELPOSITION>

Beløbene modsvarer de samlede udgifter i en tolvmåneders periode.

7.3 Andre administrative udgifter som følge af foranstaltningen

>TABELPOSITION>

Beløbene modsvarer de samlede udgifter i en tolvmåneders periode.

Behovene for personale- og administrationsressourcer vil blive dækket af bevillingen til det forvaltende generaldirektorat inden for rammerne af den årlige allokeringsprocedure.

I. Samlet årligt beløb (7.2 + 7.3): 197 270 EUR

II. Foranstaltningens varighed: ubestemt

III. Foranstaltningens samlede omkostninger (I x II): i.o.

8. RESULTATOPFØLGNING OG EVALUERING

8.1. Resultatopfølgningssystem: Finder ikke anvendelse.

8.2. Hvordan og hvor ofte skal der evalueres- Finder ikke anvendelse.

9. FORHOLDSREGLER MOD SVIG: Finder ikke anvendelse.