Udtalelse om »Beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Det indre marked 1994« (96/C 39/13)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. april 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Beretning fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Det indre marked 1994«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Bruno Vever til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 18. oktober 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 330. plenarforsamling af 22. og 23. november 1995, mødet den 22. november 1995, med flertal, idet 1 stemte imod og 3 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I beretningen fra juni 1995 gør Kommissionen status over udviklingen af det indre marked. Dette emne er umiddelbart relevant for alle socioøkonomiske aktører i Europa, som dagligt opererer på markedet og dermed skaber det i praksis. Nu, hvor enhedsmarkedet er på et fremskredent stadium, men endnu ikke er helt fuldendt, er aktørernes synspunkter vigtigere end nogensinde for planlægningen af indsatsen. Markedets aktører kan bedre end nogen anden vurdere konsekvenserne af de nye regler, udtale sig om deres effektivitet og omsætning til national ret, fremhæve manglerne og pege på de centrale opgaver.

1.2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg påskønner derfor, at:

- Kommissionen i sin beretning lægger stor vægt på, at de økonomiske og sociale aktører deltager aktivt og dermed giver næring til overvejelserne og forslagene vedrørende det indre marked;

- Rådet på sit møde om det indre marked den 6. juni 1995 accepterede at lade Det Økonomiske og Sociale Udvalg spille rollen som fast observationscenter i forbindelse med lovgivningen om det indre marked, og således bakker op om Parlamentets og Kommissionens synspunkter.

1.3. Allerede sidste år gennemførte ØSU en række undersøgelser og høringer med det resultat, at det i sin udtalelse af september 1994 om Kommissionens 1993-beretning kunne fremlægge en liste over de mange resterende hindringer. ØSU har af sin midte nedsat et fast observationscenter for det indre marked, som støttes af ØSU's forskellige faglige sektioner. ØSU har således organiseret sig som kontaktled mellem de socioøkonomiske kredse og EU-institutionerne for at bidrage til at evaluere og effektivisere det indre markeds gennemførelse.

1.4. I denne udtalelse om Kommissionens 1994-beretning foretager ØSU en samlet evaluering af det indre markeds nuværende situation under inddragelse af de svar, der er indkommet som led i fag- og erhvervsorganisationernes undersøgelser. Denne analyse vil fortløbende blive uddybet inden for rammerne af den permanente overvågning og opfølgning, som ØSU's observationscenter for det indre marked i de kommende måneder og år vil videreudvikle i samarbejde med alle aktørerne på det indre marked. ØSU er desuden ved at udarbejde andre udtalelser om forskellige emner med relation til enhedsmarkedet.

1.5. ØSU opfordrer således alle socioøkonomiske aktører i EU til i øget omfang at bidrage til evalueringen af det indre marked og fremsende enhver oplysning, der kan forbedre dets funktion.

2. Generelle bemærkninger

2.1. I 1995 er gennemførelsen af et ægte enhedsmarked stadigvæk en målsætning, selv om der er gjort store fremskridt i de senere år, ikke mindst efter den saltvandsindsprøjtning, der blev givet med Fællesakten fra 1986, hvor 1992 blev sat som deadline. En effektiv gennemførelse af det indre marked, med Den Økonomiske og Monetære Union i naturlig forlængelse heraf, er og bliver efter ØSU's mening en forudsætning for:

- at styrke Europas konkurrenceevne, konsolidere væksten og forbedre beskæftigelsessituationen, således som det er understreget i den rapport, som det rådgivende udvalg om konkurrenceevne forelagde for Det Europæiske Råd i Cannes;

- fuldende og konsolidere samhørigheden i Den Europæiske Union, før der tages skridt til nye udvidelser;

- fremme virksomhedernes, lønmodtagernes, forbrugernes og generelt EU-borgernes fælles interesser;

- gøre EU mere troværdig og synlig for alle Unionens borgere;

- få større vished om ØMU's gennemførelse i overensstemmelse med konklusionerne fra topmødet i Cannes, samtidig med at overgangen til en fælles valuta lettes og støttes.

2.2. En komplet gennemførelse af hvidbogen fra 1985 om det indre marked volder en lang række vanskeligheder:

- kroniske problemer med tilpasningen af rodfæstede nationale lovgivninger, som med relativt kort varsel skal vige pladsen for EF-lovgivning;

- Fællesskabet har måttet prioritere om som følge af omvæltningerne i Europa siden 1989: sprængningen af østblokken, den tyske genforening og udsigten til nye udvidelser i Central- og Østeuropa;

- konjunkturændringen i 1992 med den værste økonomiske recession siden krigen har på ny forværret beskæftigelsessituationen og modvirket enhedsmarkedets fordele;

- EU-pessimismen gør sig atter gældende, forstærket af begivenhederne og diskussionerne i forbindelse med ratifikationen af Maastricht-traktaten - en pessimisme, der er så meget desto sværere at komme til livs, som den seneste tids opsving har været tøvende og ustabilt med en usikker beskæftigelseseffekt.

2.3. Det kan på denne baggrund ikke undre, at resultatet af analysen af det indre marked i den generelle oversigt forrest i Kommissionens rapport og derefter den detaljerede analyse af de enkelte områder giver et kontrastfyldt billede:

- På det overordnede plan er 271 lovgivningsinitiativer vedrørende programmet i hvidbogen fra 1985 nu vedtaget og trådt i kraft. 11 mangler at blive vedtaget. I betragtning af de vanskeligheder, fællesskabsinstitutionerne navnlig de seneste år har været stillet overfor, glæder ØSU sig over det enestående arbejde, disse har udført siden Fællesakten med Kommissionen som drivkraft. Medlemsstaterne har ydet en tilsvarende indsats, idet de i gennemsnit i 1994 havde vedtaget næsten 90% af de nationale foranstaltninger, der kræves for at gennemføre den nye lovgivning (landenes individuelle procentsatser varierer fra 80 til 96%).

- Der er gjort betydelige fremskridt på en lang række områder. I Kommissionens beretning fremhæves afskaffelsen af varekontrollen ved grænserne, åbningen af markederne for offentlige indkøb, momsreglerne og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser inden for lovregulerede erhverv.

- Der findes dog stadig hurdler og barrierer inden for flere af disse områder og en række andre. I Kommissionens beretning peges der specifikt på forsinkelser i den nationale gennemførelse af åbne markeder for offentlige indkøb, den indviklede momsordning, som især volder problemer for små og mellemstore virksomheder, vedholdende tekniske handelshindringer, vanskeligheder med at anvende klageprocedurerne, fortsat personkontrol ved grænserne, overbeskatning af virksomheders grænseoverskridende aktiviteter, forsinkelser i harmoniseringen af selskabsretten, utilstrækkelig markedsåbning på områder som energi, telekommunikation og transport, praktiske vanskeligheder med markedsadgangen, især for små og mellemstore virksomheder, og endelig den tiltrængte forbedring af forbrugernes rettigheder.

2.4. På det kvantitative plan skal det understreges, at de foranstaltninger, der mangler for at fuldende det indre marked, i virkeligheden langt overstiger den resterende halve snes foranstaltninger fra hvidbogen. Efter hvidbogens offentliggørelse har det nemlig vist sig, at:

- visse liberaliserings- eller harmoniseringsdirektiver i praksis kræver supplerende foranstaltninger, f.eks. på momsområdet;

- nye presserende harmoniseringsbehov er opstået som følge af den samfundsmæssige og teknologiske udvikling, f.eks. i tilknytning til informationssamfundet;

- Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder har endvidere påpeget de sociale behov, som enhedsmarkedet fører med sig.

2.5. På det kvalitative plan ville Kommissionens analyse af de forskellige fremskridt og hindringer på det indre marked vinde, hvis den blev udbygget i to henseender:

2.5.1. For det første kan den kvantitative målestok, som Kommissionen alt for ofte anvender, når den foretager en ren optælling af fremskridt og hindringer uden at vægte deres betydning - uden tvivl på grund af frister, der forhindrer en sådan vurdering - endnu ikke give et tilstrækkeligt virkelighedstro billede af situationen. Der bør derfor foretages en vægtning af de fremskridt, der er gjort, og de hindringer, der stadig består. ØSU, der i særlig grad er opmærksom på, hvordan enhedsmarkedet opfattes af Unionens borgere, vil bidrage til at vægte fremskridt og hindringer, og dermed foretage en prioritering, via sine rundspørger og høringer af de berørte kredse, især i tilknytning til den generelle analyse af det indre markeds konsekvenser, som Kommissionen agter at gennemføre i tiden frem til 1996.

2.5.2. For det andet bør foranstaltningerne med henblik på fuldførelsen af enhedsmarkedet formuleres under hensyntagen til den seneste udvikling, som kan have konsekvenser for balancen mellem harmonisering og diversitet: man kan nævne indføjelsen i Maastricht-traktaten af subsidiaritetsbegrebet i forbindelse med fællesskabsinterventioner, de behov for lempelse og forenkling af EU-bestemmelser, som på det seneste har vist sigt, og udsigten til nye storstilede udvidelser med lande, der er meget forskellige. Det ville derfor være formålstjenligt, om Kommissionen kunne give anvisninger på, hvordan målsætningen for det indre marked kan forenes med de stadig eksisterende, eller måske ligefrem voksende nationale forskelle, så man bedre kan kortlægge, hvor der stadig bør foretages en harmonisering, hvor man bør indføre gensidig anerkendelse, og hvor der fortsat vil være forskellige nationale eller regionale vilkår, som aktørerne på det indre marked må indordne sig under. En sådan kortlægning bør foretages i samråd med de berørte kredse, og ØSU medvirker gerne hertil.

2.6. Flere forhold peger klart i retning af, at EU støder på nye problemer og ikke synes at komme nogen vegne med fuldførelsen af det indre marked:

2.6.1. Kommissionen beklager, at Rådet kun har truffet få nye afgørelser i 1994, idet den samtidig understreger, at en effektiv gennemførelse af og kontrol med de talrige allerede vedtagne afgørelser bliver stadig sværere, efterhånden som antallet af forskellige data, der skal kontrolleres, vokser.

2.6.2. ØSU har konstateret:

- at de resterende EU-beslutninger trækker ud eller viser sig umulige at få igennem, især fordi de vedrører den »sidste flig« af de problemer, der skal løses. Det er den flig, der er mest ømtålelig for medlemsstaterne, og som i medfør af traktaten i mange tilfælde kræver enstemmig vedtagelse i Rådet, hvilket bliver stadig mere urealistisk i takt med udvidelserne;

- at den markante skepsis over for EU, som er dukket op igen i medlemsstaterne som følge af økonomiske og sociale problemer og den politiske debat om Unionens fremtidige udvikling, fremmer en skjult protektionisme, som ikke begunstiger nye afgørende fremskridt;

- at de stadig meget modsætningsfyldte diskussioner om subsidiaritetsprincippet og en lempelse af fællesskabslovgivningen får institutionerne til at stille spørgsmålstegn ved deres egne interventioner;

- at ubalancen i fremskridtene på det indre marked, hvor forsinkelser i den økonomiske og sociale konvergens står i skarp kontrast til en stadig større grad af frihed i handelssamkvemmet, selv bidrager til at skabe nye skævheder. Det bevidnes af den valutauro, der har gjort sig gældende siden 1992, og som giver virksomhederne voldsomme problemer og kan udgøre en trussel mod det indre markeds fuldførelse, selv om de kun nævnes i forbifarten i Kommissionens beretning.

2.7. Med hensyn til de problemer, gennemførelsen af det indre marked volder, fremgår Kommissionens holdning og strategi ikke klart af beretningen:

- Visse elementer i beretningen kunne tyde på, at de nuværende problemer, navnlig med hensyn til vedtagelsen af de resterende foranstaltninger, skal ses i relation til den lange, meget aktive periode, der er gået forud både med hensyn til EU-lovgivningen og omsætningen til national ret. Trægheden skulle således blot være af forbigående karakter og kunne udlignes gennem en række supplementer, gradvise forbedringer og ad hoc-justeringer.

- Andre elementer i beretningen lader imidlertid frygte, at gennemførelsen af det indre marked i virkeligheden har mistet en stor del af sin dynamik, og at det vil være vanskeligt at genskabe dynamikken uden at genlancere programmet med nye målsætninger, en ny tidsplan og nye midler, hvilket naturligvis ville forudsætte, at den politiske vilje fik et mægtigt løft i medlemsstaterne.

Kommissionen svinger mellem de to synspunkter og begrænser sig til forsigtigt at nævne, at den muligvis vil fremlægge et nyt program inden årets udgang.

2.8. Beretningens tredje del, som omhandler »Prioriteringer for fremtiden«, må under disse omstændigheder blive kortfattet. Den er begrænset til nogle få foranstaltninger, som præsenteres uden større overbevisning. Dette afgørende spørgsmål, der rører ved selve kernen i debatten, burde ellers stå i centrum for opmærksomheden.

2.9. For sit eget vedkommende må ØSU konstatere, at de forestående udfordringer og skelslinjer for EU, det være sig det internationale konkurrencepres, planlægningen af den kommende monetære union eller udsigten til nye udvidelser, klart taler for, at der må ydes en politisk kraftanstrengelse for hurtigt at sikre gennemførelsen af et ægte enhedsmarked.

2.10. ØSU ønsker derfor, at der på ny sættes skub i arbejdet inden for rammerne af et endegyldigt program for enhedsmarkedets gennemførelse, som tager højde for de problemer, der gør sig gældende på nuværende stadium, fastlægger målsætningerne og udvikler nye midler til at opfylde dem. Et sådant program bør sigte mod hurtigt at indføre de vigtigste, manglende regler. Samtidig bør der lægges yderligere pres på medlemsstaterne for at sikre, at de trufne beslutninger omsættes til national ret og anvendes og fortolkes på samme måde i alle medlemsstater. Endelig bør der tages supplerende initiativer for at rette op på de eksisterende skævheder og udvikle en reel og dynamisk konvergensproces, som sikrer en vellykket afvikling af programmet.

3. Udfyldelse af de eksisterende lovgivningshuller

3.1. Selv om EU's lovgivningsramme for enhedsmarkedets organisering langt fra er fuldendt, må Kommissionen i sin beretning konstatere, at kun to af de resterende foranstaltninger fra 1985-hvidbogen blev vedtaget i 1994. Det drejer sig dels om det syvende momsdirektiv om brugte genstande, kunstgenstande, samlerobjekter og antikviteter, dels om forordningen om EU's sortsbeskyttelse. Elleve yderligere forslag er blokeret i Rådet, især fordi de overordnede interesser i EU som helhed alt for ofte kommer til kort over for medlemsstaternes kortsigtede interesser. Det forslag, der skulle forhindre dobbeltbeskatning af renter og royalties, der betales mellem moder- og datterselskaber, har Kommissionen endog trukket tilbage, fordi der ikke har kunnet opnås enighed om det. De fleste af de manglende foranstaltninger er imidlertid påkrævede, for at man kan tale om et »ægte« indre marked.

3.2. Med hensyn til fysiske barrierer kræver den frie bevægelighed:

- at personkontrollen ved de indre grænser afskaffes, og

- at der gennemføres visse ledsageforanstaltninger, bl.a. skal personkontrollen ved de ydre grænser harmoniseres.

Visse af de nødvendige bestemmelser henhører for indeværende i alt væsentligt kun under den tredje søjle i traktaten og Schengen-aftalen, som en række medlemsstater har indgået. Det bør derfor i forbindelse med regeringskonferencen i 1996 tages op til fornyet overvejelse, om de skal forblive uden for EU's kompetenceområde.

3.3. For så vidt angår de fysiske barrierer af teknisk karakter, kræver det indre marked, at der træffes en række foranstaltninger, som nævnes i beretningen. De fleste kan føres tilbage til hvidbogen fra 1985, men er enten endnu ikke vedtaget eller endnu ikke komplette:

3.3.1. Åbningen af beskyttede eller monopoldominerede sektorer skal tilrettelægges. Principbeslutningen om teleinfrastrukturernes og teletjenesternes liberalisering pr. 1. januar 1998 skal udmøntes i en række foranstaltninger til afskaffelse af de lovregler, der hindrer private investorer i at deltage massivt i finansieringen af edb-nettene, idet rammevilkårene for deres etablering på markedet tilvejebringes. På energiområdet har man endnu ikke bestemt sig for, med hvilke midler og frister man skal indføre yderligere konkurrence. Foranstaltninger af teknisk, social og miljømæssig art er nødvendige forudsætninger for en åbning af transportsektoren (luft-, vej- og søtransport, samt transport ad de indre vandveje).

3.3.2. Hvad angår selskabsretten, er der brug for en forenkling af bestemmelserne vedrørende virksomhedsfusioner. Af hensyn til virksomhedernes omstilling til enhedsmarkedet er det nødvendigt at vedtage Statutten for Det Europæiske Selskab, der længe har været blokeret, og det samme gælder det tiende direktiv om fusioner af aktieselskaber på tværs af landegrænserne.

3.3.3. Hvad angår industriel og intellektuel ejendomsret, kan oprettelsen af Direktoratet for Harmonisering i Det Indre Marked og ikrafttrædelsen af forordningen om fællesskabsmærkning ses som glædelige fremskridt, men der er stadig mangler. Aftalen om EU-patenter er endnu ikke blevet ratificeret af medlemsstaterne. Mange kommissionsforslag venter på at blive vedtaget, således f.eks. forordningen om mønstre og modeller og direktivet om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser, som Europa-Parlamentet har forkastet.

3.3.4. Inden for forbrugerlovgivning bør man især tage fat på de skadelige virkninger af medlemsstaters og økonomiske operatørers forsømmelighed, med særlig vægt på spørgsmål af ægte grænseoverskridende karakter, ved at fremme kontraktmæssige aftaler og frivillige tiltag i alle de tilfælde, hvor det er muligt og tilstrækkeligt effektivt.

3.3.5. På miljøområdet skal man sikre, at kontrollen både er effektiv og forenelig med virksomhedernes konkurrenceevne, især for så vidt angår affald og udnyttelse eller genanvendelse af råstoffer.

3.3.6. Hvad tjenesteydelser angår, bør direktivet om midlertidig forflyttelse af arbejdstagere internt i Fællesskabet vedtages. Direktivets rammebestemmelser sigter mod at lette europæiske lønmodtageres mobilitet i enhedsmarkedet.

3.3.7. Enhedsmarkedets nye statistiske modeller bør gøres mere præcise og tilpasses bedre til den frie bevægelighed, så man kan sikre hurtig indsamling af troværdige oplysninger vedrørende handelen med tredjelande, som ikke mindst handelspolitikkens effektivitet afhænger af.

3.3.8. Det er presserende med fælles regler for informationssamfundet og multimedierne, hvis man vil sikre et velfungerende enhedsmarked.

3.3.9. Harmoniseringen af Fællesskabets toldbestemmelser over for tredjelande er endnu ikke afsluttet. Toldbestemmelserne skal fuldendes og præciseres på adskillige områder, specielt med hensyn til sanktioner for overtrædelser, kontrol af produkter med dobbelt (civil og militær) anvendelse, intellektuel ejendomsret, toldmæssig bestemmelse af oprindelsesland og værdi.

3.3.10. Vedtagelsen af europæiske standarder skrider frem, men Kommissionen gør opmærksom på, at arbejdet med standarderne stadig går for langsomt og er bagude i forhold til behovet. Dette arbejde bør fremskyndes ved i samarbejde med aktørerne i de pågældende industrielle sektorer at give de europæiske standardiseringsudvalg de nødvendige redskaber og sørge for en fornuftig koordination imellem udvalgene.

3.3.11. En harmonisering af godkendelsesprocedurerne er ligeledes nødvendig for at reducere omkostningerne ved at komme ind på de forskellige nationale markeder og for at gøre betingelserne ensartede. Nationale ordninger for frivillig mærkning bygger som regel på præcise aftaler mellem mærkningsorganisationer, der har erkendt behovet for harmonisering. Dette forudsætter tillige, at man eliminerer skævheder som følge af de nationale bestemmelser - der ofte er i modstrid med fællesskabsretten - om nødvendigt ved hjælp af sanktioner.

3.3.12. Endelig vil man kunne blive ved med at så tvivl om det indre markeds funktion, så længe effektiviteten af kontrolforanstaltningerne for nationale initiativer, der risikerer at påvirke samhørigheden, ikke styrkes direkte ved kilden. Kommissionen har fuldkommen ret i, at forslaget bør understøttes gennem en procedure med gensidig information vedrørende nationale foranstaltninger, der strider imod princippet om varernes frie bevægelighed internt i Fællesskabet. Forbud mod markedsføring af produkter, som fremstilles og handles lovligt i en anden medlemsstat, bør anmeldes systematisk.

3.4. Den fulde gennemførelse af enhedsmarkedet kræver desuden en række store beslutninger vedrørende skattemæssige hindringer:

3.4.1. Der må rettes op på overbeskatningen af finansielle bevægelser internt i Fællesskabet. Rådet har endnu ikke behandlet hverken forslagene om at udvide anvendelsesområdet for direktivet om moder- og datterselskaber eller forslaget til direktiv om virksomheders medregning af tab i datterselskaber eller filialer i andre medlemsstater. Fortsatte vanskeligheder i forbindelse med vedtagelsen af direktivet om betaling af renter og royalties mellem moder- og datterselskaber fik Kommissionen til at trække sit forslag tilbage i slutningen af 1994. Generelt set støder såvel virksomheders (navnlig små og mellemstore virksomheders) og enkeltpersoners grænseoverskridende aktiviteter i Fællesskabet alt for ofte på vanskeligheder og skattemæssige hindringer.

3.4.2. Den interne EU-momsordning bør forenkles yderligere. Den endegyldige ordning bør fastsætte satser og fradrag under behørig hensyntagen til medlemsstaternes budgetkrav. En sådan ordning bør sigte mod en fuldstændig harmonisering af fradragsretten, en meget tæt tilpasning af satser samt en troværdig mekanisme til udligning mellem lande, der er nettokøbere, og lande, der er nettosælgere, således at slutbrugerlandenes indtægter sikres. Den skal endvidere være forenelig med behovet for en lempelse af virksomhedernes byrder og en styrkelse af bekæmpelsen af svig. Indtil den endegyldige ordning foreligger, må man tilpasse den midlertidige og sørge for en ensartet fortolkning (trilateral procedure, fiskal repræsentation) samt udvide rækkevidden af forslaget til direktiv om forenkling.

3.4.3. Endelig bør der ske en større udligning af forbrugsafgifterne.

3.5. For på disse tre områder at få taget de meget vigtige beslutninger, som kræves for at fuldføre det indre marked, foreslår ØSU et endeligt program, hvori medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne forpligter sig til at fuldføre enhedsmarkedet inden en nøje fastsat frist i nærmeste fremtid. En sådan politik er efter ØSU's mening at foretrække fremfor den »et skridt af gangen«-politik, som har været gældende siden 1992, og som begrænser sig til visse supplerende tekniske foranstaltninger af mindre rækkevidde, mens de store spørgsmål blokeres og fortsat er uden regulering. Rådets skiftende formandskaber føler sig på den baggrund ikke foranledigede til at tage initiativer, og resultaterne bliver følgelig mærkbart og foruroligende små, hvilket Kommissionens beretning er et udmærket bevis på.

3.6. Kernen i et sådant program behøver kun at være godt tredive nøgleforanstaltninger, udvalgt på grundlag af på forhånd afdækkede behov. Programmet skal tilrettelægges efter en målrettet tidsplan og tildeles de nødvendige midler - og det er vigtigt, at foranstaltningerne kan vedtages med kvalificeret flertal.

3.7. Man kan i den forbindelse drage fordel af to vigtige EU-skelslinjer:

- Fristen for overgangen til den sidste fase af Den Økonomiske og Monetære Union i 1999 (der i sig selv er et stort og afgørende skridt for gennemførelsen af enhedsmarkedet) kan anvendes som en logisk skæringsdato for vedtagelsen af de sidste foranstaltninger for fuldførelsen af enhedsmarkedet. Denne dato falder desuden sammen med de sidste forberedelser til de nye tiltrædelser. At metoden virker, viste »1992«-programmet, der drog fordel dels af mere favorable forhåndsbetingelser og dels af de forventninger, som en måldato skaber. Tilsvarende kan det have en positiv effekt at målrette et program efter »1999«.

- Programmet bør behandles på Regeringskonferencen i 1996, hvor det bør tildeles de nødvendige midler til en gennemførelse inden for de fastsatte frister - det bør ikke mindst undersøges, om man ikke kan udstrække proceduren med kvalificeret flertal til væsentlige spørgsmål vedrørende navnlig personers frie bevægelighed, toldsamarbejde, miljøbeskyttelse og beskatning på tværs af de indre grænser.

3.8. Efter ØSU's mening vil et sådant program være langt bedre end den aktuelle politik:

- det vil svare bedre til Unionens vigtige frister, navnlig den forestående overgang til en fælles valuta;

- det vil stimulere til en sidste kraftanstrengelse med henblik på konsolidering af enhedsmarkedet inden de nye udvidelser, der vil fremkalde et kraftigt pres;

- det vil på optimal vis udnytte den enestående lejlighed, som Regeringskonferencen giver, til at sikre en fornyet indsats for det indre marked (personer, varer, tjenesteydelser og kapital).

3.9. Programmet for fuldførelsen af enhedsmarkedet vil samtidig opfylde to krav, som på det sidste er blevet stillet med rette:

- Lempelse og forenkling af EU-lovgivningen: eftersom programmet er centreret omkring godt tredive nøgleforanstaltninger, svarende til en tiendedel af det oprindelige program i hvidbogen fra 1985, vil det ikke udgøre en voldsom kvantitativ belastning for institutionerne eller de nationale parlamenter og forvaltninger, selv om de vil kræve ofte meget betydningsfulde politiske beslutninger. Vilkårene for høring af de økonomiske og sociale aktører bliver bedre end i forbindelse med hvidbogens 300 foranstaltninger. Dette vil igen betyde bedre konsekvensanalyser og mindske risikoen for, at direktiverne overlapper hinanden. Fokuseringen på nøgleforanstaltninger forhindrer endvidere, at institutionerne spilder deres tid på spørgsmål, der er mindre vigtige for det indre marked.

- Forbedring af konkurrenceevnen til fordel for beskæftigelsen: ved at fuldføre enhedsmarkedet og give det indre sammenhæng ydes tillige et væsentligt bidrag til en forbedring af Europas konkurrenceevne. Som det understreges i Ciampi-rapporten, er konkurrenceevnen ikke noget mål i sig selv, men derimod en nødvendig forudsætning for den økonomiske udvikling, den sociale velfærd og livskvaliteten. Konkurrenceevnen kan ifølge rapporten ikke mindst forbedres gennem fuldførelsen af det indre marked ved at sætte tempoet i vejret for omsætning af fællesskabslovgivning i national lovgivning og ved ensartet gennemførelse og fortolkning i medlemsstaterne. I rapporten understreges det endvidere klart, hvor afgørende det er at styrke erhvervsuddannelsen og forbedre mænds og kvinders kvalifikationer. ØSU understreger endvidere, at Unionens konkurrenceevne også kræver, at man løbende overvåger forholdet mellem det indre marked og det internationale marked, hvilket på den ene side indebærer, at konkurrencevilkår og fællesskabsbestemmelser ikke må være hæmmende for den europæiske industri, og på den anden side at EU og dens vigtigste partnere gensidigt må lette adgangen til markederne.

4. En styrket gennemførelse af foranstaltningerne

4.1. Det er absolut nødvendigt for et velfungerende og troværdigt indre marked, at EU-beslutningerne gennemføres effektivt i alle medlemsstater. Ifølge Kommissionens beretning er alt for mange af de vedtagne bestemmelser endnu ikke blevet tilfredsstillende gennemført - dette er navnlig tilfældet inden for offentlige indkøb, forsikringer og intellektuel ejendomsret. Hvad de offentlige indkøb angår, er situationen i øvrigt ekstra uklar, da Kommissionen ikke finder det statistiske materiale tilfredsstillende. Skønt Kommissionen knap nok nævner det i rapporten, er nationale og territoriale myndigheder ofte tilbøjelige til i praksis at begunstige deres egne statsborgere, selv om det normalt er vanskeligt objektivt at bevise, at der er tale om overtrædelse af diskriminationslovgivning. Det er desuden tvivlsomt, om de såkaldte »grønne numre« til angivelse af problemer og overtrædelser, som Kommissionen omtaler, virkelig er kendt af de økonomiske aktører og forbrugerne.

4.2. Kommissionen kommer i sin beretning kun overfladisk ind på spørgsmålet om kontrol og sanktioner, men har siden haft lejlighed til at behandle dette centrale punkt mere indgående i en meddelelse til Rådet, selv om andre dokumenttyper, såsom de årlige beretninger om gennemførelsen af fællesskabsretten, ville være mere egnede til at gøre status over overtrædelser. ØSU fremhæver, at sanktionerne mod medlemsstater for manglende gennemførelse af fællesskabslovgivning eller langsommelig efterkommelse af EF-Domstolens domme bør styrkes gevaldigt gennem fælles regler, herunder de pekuniære sanktioner, der er nævnt i traktatens artikel 171. Sanktioner mod andre end medlemsstaterne selv - dvs. foreninger, virksomheder og lign. - bør medlemsstaterne have en vis frihed til at fastsætte; det er vigtigere, at disse sanktioner er synlige, effektive, afskrækkende og står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, end at der foretages en harmonisering af forvaltning og strafferet. Sanktioner for overtrædelser af fællesskabsret i medlemsstaterne bør mindst svare til sanktionerne for lignende overtrædelser af national lovgivning.

4.3. Der har i mange år i Fællesskabets retsakter været stigende tendens til at give Unionens medlemsstater mulighed for at udstede strengere nationale bestemmelser end fællesskabslovgivningen. Dette er til skade for en ensartet gennemførelse af fællesskabsretten. I nogle tilfælde kan strengere nationale regler modvirke gensidig anerkendelse og skade den frie handel under iagttagelse af bestemmelserne i traktatens artikel 30-36. I andre tilfælde kan de føre til »omvendt diskrimination«, så ikke-statsborgere begunstiges på bekostning af statsborgere, der risikerer at få et dårligt indtryk af den europæiske integrationsproces - dette gælder især, når det er privatpersoner og små og mellemstore virksomheder, der rammes. Traktaten åbner selv mulighed for strengere bestemmelser i artikel 100 A, stk. 4, i medfør af hvilken en medlemsstat under visse omstændigheder kan afvige fra bestemmelserne om varers frie bevægelighed, selv efter at Rådet har vedtaget en harmoniseringsforanstaltning. Det er absolut nødvendigt at fastholde, at en medlemsstat kun kan påberåbe sig denne bestemmelse efter forudgående enighed, så den fortsat kun anvendes i virkelig exceptionelle situationer.

4.4. Princippet om gensidig anerkendelse af den tekniske kontrol af, at produkter opfylder de væsentlige krav, som er fastsat i direktiverne, fungerer fortsat ikke altid i praksis:

- inden for regulerede sektorer, dvs. sektorer der er omfattet af tekniske harmoniseringsdirektiver, består problemet først og fremmest i manglen på egnede kontrolorganer i medlemsstaterne. Denne situation medfører enten, at de økonomiske operatører bebyrdes med for mange omkostninger, fordi de nogle gange er nødt til at sende deres produkter meget langt for at få dem godkendt, eller at myndighederne i en anden medlemsstat nægter at godkende import af produkterne, fordi kontrollen i oprindelseslandet er blevet foretaget af en instans uden autorisation. Det er efter ØSU's mening nødvendigt at mangedoble de autoriserede kontrolcentre i medlemsstaterne, f.eks. ved at gøre eksisterende instanser på lokalt niveau operationelle i overensstemmelse med forskrifterne i standard EN-45000 og binde dem sammen i netværk eller ved at yde tilsvarende garantier;

- i sektorer uden regulering, dvs. sektorer, der dækker eventuelle handelshindringer, som ikke skyldes beskyttelsen af væsentlige krav, er princippet om gensidig anerkendelse på trods af hvidbogen fra 1985 endnu ikke blevet rodfæstet i folks bevidsthed. Men ud over at sørge for reel gennemførelse af gensidig anerkendelse via det arbejde, der udføres i EOTC (), må man sikre fri bevægelighed for ufarlige produkter, der er fremstillet og markedsført på lovlig vis i oprindelseslandet, så længe de på tilfredsstillende vis opfylder modtagerlandets behov. Gennemførelsen af dette princip, der nu anerkendes af de nationale regeringer, giver problemer i praksis, især fordi de lokale myndigheder, der har ansvaret for den daglige kontrol, ofte mangler kendskab til princippet. Det er derfor absolut nødvendigt med omfattende oplysning og videreuddannelse i den praktiske gennemførelse af dette princip blandt de ansatte i de lokale forvaltninger. Den gensidige anerkendelse er i højere grad et spørgsmål om en pragmatisk approach til et givent produkts overensstemmelse med tekniske specifikationer end en generel bekræftelse af overensstemmelse mellem nationale bestemmelser, som er uden egentlig betydning. ØSU vil støtte ethvert initiativ fra Kommissionen med henblik på at fremme en sådan pragmatisk approach til »gensidig anerkendelse«, der hidtil - fejlagtigt - har været opfattet alt for generelt og derfor uden virkning.

4.5. Endelig har toldmyndighederne - der stadig er under national kontrol - kun gennemført en meget sporadisk harmonisering af deres procedurer for tredjelandeimport og -eksport, hvilket er skadeligt for sammenhængen på enhedsmarkedet. Med nye udvidelser - navnlig mod øst - vil problemerne blive mangedoblet, og de kan blive umulige at administrere på en tilfredsstillende måde uden øget koordination. Det er derfor i dag ganske relevant at spørge, om ikke man - ud over »Told år 2000«, som Kommissionen nævner - burde indføre EU-kontrol med de nationale toldmyndigheder, hvilket måske kunne føre til oprettelsen af et egentligt EU-toldgeneraldirektorat. Toldsamarbejdet under den tredje søjle fortjener at komme ind under Fællesskabets kompetence.

5. Etablering af en konvergensdynamik

5.1. Vedtagelse af vigtige udestående foranstaltninger og indførelsen af virksomme gennemførelsesforanstaltninger i medlemsstaterne er nødvendige forudsætninger for fuldførelsen af det indre marked, men kan ikke alene garantere dets succes, især fordi skævheder risikerer at skærpes i et fremskredent stadie af fri handel, hvis ikke denne modsvares af en tilsvarende økonomisk og social konvergens.

5.2. Det første spørgsmål vedrører risikoen for et brud på det monetære samarbejde. Der har i nyere tid været alvorlig uro på valutamarkederne. Denne uro har influeret på handelsvilkårene på enhedsmarkedet. Europæiske virksomheder, som inden for få måneder har oplevet udsving på 20-30% i valutakurserne på det indre marked, kan med rette betvivle det europæiske markeds enhed, forudsigelighed og stabilitet. Dette nøglespørgsmål er alt for overset i Kommissionens beretning. Der er risiko for en opsplitning mellem de lande, der pålægger sig selv stærke begrænsninger for at opfylde betingelserne for overgangen til tredje fase, og de andre, der kan blive fristet til at devaluere deres valuta og derved skabe alvorligt røre i handelsvilkårene i Europa.

5.3. Det synes derfor nødvendigt at forebygge enhver forværring af konkurrenceforvridningen som følge af monetære forhold og enhver risiko for indførelse af foranstaltninger, der på ny skal isolere økonomierne mod en sådan forvridning. En sådan udvikling ville ødelægge det indre marked uigenkaldeligt. Alt må derfor sættes ind på at sikre størst mulig deltagelse i overgangen til den fælles valuta i 1999. Det indebærer følgende:

- EU's økonomiske overvågning skal sikres større vægt og effektivitet, idet der fokuseres på de lande, der afviger fra konvergenskravene;

- vilkårene for ydelse af EU-støtte skal strammes op og afpasses efter EU's målsætninger og disciplin.

5.4. Strukturfondene, der spiller en stor rolle for det indre markeds fuldendelse og for den økonomiske og sociale samhørighed, bør sættes i stand til at støtte konvergensdynamikken mere effektivt. De bør for det første være gearet bedre til at dække de forskellige behov inden for lokaludvikling. For det andet bør de i større udstrækning støtte programmer af tværnational dimension, herunder specielt finansieringen af de transeuropæiske transport-, tele- og energinet. Dette ville gøre dem bedre egnede til at stimulere investeringer af fælles interesse og samtidig bidrage afgørende til etableringen af de nye infrastrukturer på det indre marked ved at supplere de øvrige finansieringskilder, herunder især låneoptagelse på kapitalmarkederne.

5.5. Konkurrencepolitikken skal i fuldt omfang tage højde for de europæiske markeders åbning udadtil og de krav, der nødvendigvis er forbundet med en EU-politik til forbedring af industriens konkurrenceevne. Det er i stadig større grad verdensmarkedet, der fungerer som referencemarked. De europæiske virksomheder skal derfor opmuntres til at antage de dimensioner, der er nødvendige for at stå stærkt i den internationale konkurrence på det indre marked og på de eksterne markeder. Kommissionen skal med et vågent øje sikre loyale konkurrencevilkår på det indre marked, både mellem europæiske virksomheder indbyrdes og fra tredjelandevirksomheders side. Det skal endvidere påses, at europæiske virksomheder sikres adgang til tredjelandemarkeder på tilsvarende vilkår.

5.6. ØSU understreger endvidere, at det er nødvendigt at intensivere bistanden til de central- og østeuropæiske lande, så man allerede nu kan forberede deres administrationer og virksomheder på den store kraftanstrengelse, de vil skulle udfolde for at tilpasse sig enhedsmarkedet under de kommende udvidelser. Ud over de eksisterende programmer vedrørende teknisk bistand og erhvervsuddannelse må EU især tilstræbe at fremme en større økonomisk og social samhørighed til gavn for alle socioøkonomiske aktører i disse lande (virksomheder, lønmodtagere, forbrugere).

5.7. Endelig skal det understreges, at det ville være hensigtsmæssigt at fremme udviklingen af kontaktpunkter på alle niveauer vedrørende det indre markeds funktionsmåde. De »Internal Market Weeks« (EU-uger), som Kommissionen har organiseret, har allerede gjort det muligt at indlede en udveksling af synspunkter mellem de forskellige aktører på det indre marked (ansvarlige politikere, embedsmænd, virksomheder, fagforeninger, forbrugere). Denne meningsudveksling er meget udbytterig og bør videreudvikles.

5.7.1. ØSU støtter alle nationale, regionale og lokale initiativer, der kan bidrage til at fremme sådanne kontaktpunkter og observationscentre for det indre marked, hvor de vigtigste berørte aktører mødes. Sådanne initiativer ville sikre en bedre formidling af informationer om praksis og om, hvordan det indre marked rent faktisk fungerer, og samtidig vil de give de forskellige aktører bedre muligheder for at bidrage direkte til markedets forbedring.

5.7.2. ØSU ønsker især at pointere, at sådanne observationscentre er overmåde nyttige på det grænseoverskridende plan. Således kan embedsmænd og erhvervs- og samfundsaktører fra begge sider af grænsen tage fælles lokale problemer op, udvikle lokale udvekslingsprogrammer og iværksætte forsøg, som kan lette det grænseoverskridende samarbejde.

5.7.3. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vil sørge for at udbygge kontakterne mellem dets observationscenter og de forskellige partnere på nationalt, regionalt og lokalt plan, som kan bidrage til at fremskaffe oplysninger om, hvordan alle aktørerne opfatter det indre marked i praksis.

6. Konklusioner

6.1. ØSU påskønner, at EU-institutionerne anerkender, at erhvervs- og samfundsgrupperne og ikke mindst ØSU's observationscenter for det indre marked spiller en stor rolle, når det drejer sig om at analysere og målrette indsatsen for at fuldende det indre marked. ØSU opfordrer samtlige socioøkonomiske aktører i Europa til at deltage aktivt i vurderingen af det indre marked og til at formidle ØSU enhver oplysning, som kan bidrage til at forbedre det.

6.2. Trods de store fremskridt, der er gjort siden 1985-hvidbogen, må ØSU konstatere, at Kommissionens beretning også vidner om, at det indre marked stadig er langt fra at være en fuldbyrdet realitet. ØSU kender årsagerne til disse forsinkelser, men skal endnu en gang understrege, at fuldførelsen af det indre marked er en afgørende forudsætning for at forbedre de europæiske virksomheders konkurrenceevne, for at sikre politisk, økonomisk og social samhørighed i Unionen og for at Den Økonomiske og Monetære Union kan lykkes.

6.3. ØSU finder det absolut nødvendigt med en grundigere analyse af den aktuelle situation, hvor fremskridt og hindringer vægtes bedre, og hvor europæerne får konkret besked om, hvad de med rette kan forvente af et ægte enhedsmarked på trods af de forskelle, der fortsat vil eksistere. ØSU støtter på denne baggrund Kommissionens forslag om at foretage en dybtgående undersøgelse af enhedsmarkedet i 1996. ØSU's observationscenter for det indre marked regner med at deltage i dette arbejde gennem indhentning af oplysninger og afholdelse af høringer.

6.4. ØSU udtrykker bekymring over de voksende vanskeligheder med at få vedtaget de allersidste foranstaltninger for enhedsmarkedet, idet disse vanskeligheder står i skarpt modsætningsforhold til den generelle fremskyndelse af Unionens udfordringer og frister. ØSU opfordrer derfor medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne til at gøre alt for at få vedtaget de sidste nødvendige bestemmelser - som det vurderer til at være godt tredive foranstaltninger - inden fristen for Den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase i 1999. Det bør derfor drøftes på Regeringskonferencen i 1996 om revision af traktaten, hvordan man kan udstrække proceduren med kvalificeret flertal til væsentlige spørgsmål vedrørende det indre marked, herunder især personers frie bevægelighed, toldsamarbejdet, miljøbeskyttelse og beskatning på tværs af Fællesskabets indre grænser.

6.5. ØSU understreger desuden, at det er nødvendigt at styrke gennemførelsesforanstaltningerne ved hjælp af en bedre kontrol understøttet af effektive sanktioner på alle niveauer. En fornuftig gennemførelse af enhedsmarkedets bestemmelser kræver endvidere en bedre tilpasning af de nationale undtagelser fra fri bevægelighed, øget gensidig anerkendelse og harmonisering inden for toldvæsenet.

6.6. Endelig betoner ØSU behovet for - ud over bestemmelserne om fri bevægelighed og en effektiv gennemførelse af disse - at sætte gang i en veritabel konvergensdynamik, der kan afhjælpe de spændinger og skævheder, som den mangelfulde gennemførelse af enhedsmarkedet og ØMU har medført. Dette vil ikke mindst indebære en styrkelse af den økonomiske samhørighed, en bedre udnyttelse af strukturfondene og en tilpasning af konkurrencepolitikken til åbningen af verdensmarkedet, kombineret med en aktiv indsats vedrørende forberedelsen af de central- og østeuropæiske lande til deres fremtidige optagelse i enhedsmarkedet. ØSU er især interesseret i fora og observationscentre på forskellige niveauer - gerne på regionalt niveau og på tværs af grænserne - hvor enhedsmarkedets aktører kan mødes, og vil sørge for at udbygge sine kontakter med disse.

Bruxelles, den 22. november 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EOTC: European Organization for Testing and Certification.