OMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(94) 66 ende I i g udg. 
Bruxelles, den 02.03.1994 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET. EUROPA-PARLAMENTET OG DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
EN EF-STRATEGI FOR HÅNDTERING AF RADIOAKTIVT AFFALD 
EN EF-STRATEGI FOR HÅNDTERING AF RADIOAKTIVT AFFALD 
A. INDLEDNING 
I. Den nuværende situation for håndtering af radioaktivt af fald i EF 
II. En EF-strategi for håndtering af radioaktivt affald 
B. STRATEGIENS HOVEDPUNKTER 
VIII. Harmonisering af definitioner på op klassificering af radioaktivt affald 
m.l Definition på radioaktivt affald 
III.2 Klassificering af radioaktivt affald 
m.3 Radioaktivt affald indeholdende giftige, ikke-nukleare stoffer 
IV. Minimering af radioaktivt affald 
IV. 1 Forebyggelse af affaldsdannelse og minimering af affaldets omfang 
IV.2 Genvinding og genbrug 
V. Transport: godkendelse og kontrol 
VI. Optimering af sikkerheden ved håndtering af radioaktivt affald på EF-plan 
VI. 1 Betingelserne for sikker bortskaffelse af langlivet og højaktivt affald 
VI.2 Anvendelse af princippet med den kortest mulige transportafstand i 
forbindelse med håndtering af radioaktivt affald 
VI.3 Konceptet: affaldsækvivalens 
VI. 4 Uafhængihed med hensyn til bortskaffelse af radioaktivt affald og solidaritet i 
EF 
VTI. Folkeoplysning 
VIII. Håndtering af radioaktivt affald: finansiering og strukturer 
C. KONKLUSION 
A. INDLEDNING 
I.Den nuværende situation for håndtering af radioaktivt affald i EF 
Der skabes radioaktivt affald i forbindelse med en lang række menneskelige 
aktiviteter, herunder kernekraft, landbrug, medicin, industri og forskning. 
EF-landene har i de seneste årtier haft et stadigt udviklingsarbejde i gang 
omkring forvaltning og bortskaffelse. Der er indgående kendskab til 
situationen omkring håndtering af radioaktivt affald i EF og til de mængder, 
det drejer sig om. Siden 1984 har Kommissionen forelagt Ministerrådet og 
Europa-Parlamentet regelmæssige rapporter herom J'nden for rammerne af 
Fællesskabets handlingsplaner for radioaktivt affald . I EF frembringes der 
nu omkring 160 000 tons radioaktivt affald om året, mens mængden af 
industrielt giftigt affald anslås til omkring 20 mio. tons. Over %% af det 
radioaktive affald er kortlivet, lavaktivt eller mellemaktivt, og for dette 
affald findes der en række behandlings- og bortskaffelsesmuligheder samt 
industrielle faciliteter. Højaktivt og langlivet affald er imidlertid endnu 
ikke blevet bortskaffet, selv om der på verdensplan er enighed om, at det, i 
konditioneret form, kan deponeres sikkert i dybe geologiske lag. Denne 
opfattelse bygger på udstrakte forsknings- og udviklingsprogrammer i en række 
lande. 
Alle aktiviteter, med radioaktive stoffer har i flere årtier, og i stadig 
stigende grad, været underkastet omfattende ordninger med godkendelse og 
kontrol på internationalt plan, EF-plan og nationalt plan. Dette gælder for 
radioaktivt affald, som skal håndteres og bortskaffes på en sådan måde. at 
befolkningen og miljøet både nu og i fremtiden beskyttes mod farerne ved 
ioniserende stråling. Euratom-traktatens andet afsnit, kapitel III og 
direktivet om grundlæggende sikkerhedsnormer opstiller principper for 
strålingsbeskyttelse, som sikrer en vis harmonisering af medlemsstaternes 
praksis med håndtering af radioaktivt affald. Der er imidlertid stadig 
afvigelser mellem de enkelte EF-landes strategier for affaldshåndtering og 
teknologisk sikkerhed. 
II.En EF-strategi for håndtering af radioaktivt affald 
Formålet med denne meddelelse er at opstille hovedlinjerne for en EF-strategi 
for håndtering af radioaktivt affald. Hermed imødekommes navnlig et ønske fra 
Europa-Parlamentet udtrykt i dettes beslutning fra juli 1991 . 
o) 
(2) 
(3) 
(4) Meddelelser fra Kommissionen til Rådet: KOM(83) 262 af 16.5.1983. 
KOM(87)312 af 29.7.1987 og KOM(93)88 af 1.4.1993. 
Rådets beslutning af 18.2.1980 (EFT C 51 af 29.2.1980) og af 15.6.1992 
(EFT C 158 af 25.6.1992). 
Grundlæggende normer for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes 
sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende stråling: 
direktiv 80/836/Euratom (EFT L 246 af 17.9.1980) og forslag KOM(93)349 
af 20.7.1993 (EFT C 245 af 9.9.1993). 
Beslutning B3-1136/91, vedtaget den 11.7.1991. 
I det femte handlingsprogram på miljøområdet, godkendt af Ministerrådet den 1. 
februar 1993, bebudes en sådan strategi. Den er i overensstemmelse med 
målsætningerne med Fællesskabets anden handlingsplan for radioaktivt affald og med 
de konklusioner om bortskaffelse af radioaktivt affald, som Rådet vedtog i december 
1990rø. 
I 1990 vedtog Ministerrådet en EF-strategi for forvaltning af ikke-radioaktivt 
affald(6). Der er imidlertid brug for en selvstændig strategi for håndtering af 
radioaktivt affald. På den ene side fordi radioaktivt affald er underkastet et separat 
regelsystem baseret på Euratom»traktaten, på den anden side fordi radioaktivt affald 
indebærer særlige problemer, som kræver særlige løsninger. 
Den foreslåede EF-strategi er først og fremmest orienteret mod sikkerhed og 
miljøbeskyttelse og slår til lyd for, at principperne for håndtering af radioaktivt affald 
om muligt harmoniseres på EF-plan, så der nås op på de samme sikkerhedsstandarder 
i hele EF. Der tages også højde for, at problemerne omkring radioaktivt affald er 
yderst komplekse, og at de har tilknytning til andre aktiviteter» navnlig af industriel 
og økonomisk art. 
Strategien, der består i et omfattende program på mellemlang og lang sigt, skal 
gennemføres trinvis. Der tages hensyn til alle de involverede sektorer: ikke blot 
energisektoren, som berører flere medlemsstater, men også industriaktiviteter, der 
frembringer affald indeholdende betydelige mængder naturlige radionuklider, samt 
anvendelsen af radioisotoper inden for landbrug, medicin, forskning og industri, hvor 
alle EF-landene er berørt. Strategien bygger på resultaterne af næsten to årtiers F&U-
programmer i EF og i medlemsstaterne samt på en analyse af den nuværende situation 
og af fremtidsperspektiverne, herunder navnlig realiseringen af det indre marked. 
På denne baggrund er strategien koncentreret omkring de punkter, hvor en fælles 
fremgangsmåde på EF-plan vil indebære fordele såsom: 
definitioner på og klassificeringer af radioaktivt affald 
minimering af radioaktivt affald 
transport af radioaktivt affald 
behandling og bortskaffelse af radioaktivt affald 
folkeoplysning 
finansiering af håndteringen af radioaktivt affald. 
(5) 
(6) 1464. Rådsmøde - Meddelelse 10871/90 (pressemeddelelse 232). 
Rådets resolution af 7.5.1990 (EFT C 122 af 18.5.1990). 
B. STRATEGIENS HOVEDPUNKTER 
III. Harmonisering af definitioner på og klassificering af radioaktivt 
affald 
III.l Definition på radioaktivt affald 
Det første skridt henimod en fælles strategi må nødvendigvis være en 
fælles afgrænsning af emnet. Da radioaktivitet findes overalt i, 
naturen, er det grundliggende problem at fastslå, hvilket affald der 
kan indebære strålefare. Ved tre lejligheder for nylig har EF anvendt 
en definition på radioaktivt affald, der er i overensstemmelse med 
IAEAS definition: 
"Ethvert stof, der indeholder eller er forurenet med radionuklider i 
koncentrationer eller på radioaktivtetsniveauer, der overskrider de 
foreskrevne grænser, og for hvilket der ikke er forudset nogen 
yderligere anvendelse." 
De foreskrevne grænser var de niveauer for anmeldelsespligt, der er 
fastsat i artikel 3 i direktivet om grundlæggende sikkerhedsnormer, som 
opstiller mulige undtagelser fra direktivets bestemmelser om anmeldelse 
og forudgående tilladelse. Kommissionen har foreslået nye værdier i den 
igangværende revision af direktivet på grundlag af scenarier for en 
række forskellige aktiviteter. De nye værdier er nuklid-specifikke og 
generelt lavere end de nuværende. Værdierne gælder anvendelse i lille 
målestok og efterfølgende bortskaffelse af radioaktive stoffer. 
Dispensation fra anmeldelsespligten vil i givet fald også kunne gælde 
for modtagelse af affald med aktivitetskoncentrationer pr. masseenhed, 
der er lavere end undtagelsesværdi erne, forudsat at den samlede 
affaldsmængde er relativ lille. 
Frigivelse af affald fra en given aktivitet, der er underkastet 
anmeldelsespligt, enten med henblik på bortskaffelse eller genvinding, 
er altid genstand for forudgående godkendelse. For meget lavaktivt 
affald kan der meddeles godkendelse på grundlag af sikkerheds-niveauer 
(clearance levels). En arbejdsgruppe under artikel 31-ekspertgruppen er 
i færd med at fastlægge sådanne niveauer for genvinding af skrot (jf. 
afsnit IV.2). 
Hvad der skal gøres 
Det skal undersøges, om der kan fastsættes harmoniserede sikkerheds­
niveauer for radioaktivt affald. De bør være i overensstemmelse med de 
niveauer for anmeldelsespligt, der er foreslået i de reviderede 
grundlæggende sikkerhedsnormer. 
I Lomé IV-konventionen i direktiv 92/3/Euratom (artikel 2 og artikel 1, 
stk. 1) og i Rådets afgørelse af 25. juli 1991 om de oversøiske landes 
og territoriers associering med Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, 
EFT L 263 af 19.09.1991 (bilag VI). 
111.2 Klassificering af radioaktivt affild 
Radioaktivt affald omfatter en lang række stoffer med forskellige fysiske-, kemiske og radioaktive egenskaber, hvilket resulterer i stærkt forskelligartede risikoniveauer. 
Internationale organer, nationale myndigheder og affaldsoperatører har derfor opstillet klassifikationer af radioaktivt affald inden for deres respektive sektor eller ansvarsområde (affaldsbehandling, transport, bortskaffelse, udveksling af oplysninger i det internationale forskersamfund og oplysning af offentligheden osv.); de har således klassificeret affaldsformer med samme egenskaber og risici i- samme kategori med henblik på forbedret affaldshåndtering og sikkerhed. 
EF-landenes behov på nationalt plan er i de fleste tilfælde tilgodeset fyldestgørende af de nationale klassifikationer, de har opstillet. EF's indsats bør derfor rettes mod spørgsmål, hvor der er risiko for afvigelser mellem de forskellige landes sikkerhedsniveauer. 
Der bør navnlig nås til enighed på EF-plan om, hvilke kategorier af radioaktivt affald der ikke, af hensyn til sikkerheden på lang sigt, bør deponeres på eller n^r jordoverfladen. Der må derfor nås til enighed på EF-plan om kriterier for indholdet af langlivede radionuklider i affaldspakker, som deponeres på eller nær jordoverfladen. 
Forskelle i klassifikationerne af radioaktivt affald kan også vanskeliggøre industrielt samarbejde mellem medlemsstaterne i det indre marked. På transportområdet løses problemet imidlertid ved, at alle lande bruger den internationale IAEA-klassificering af radioaktive kolli til transportformål. 
Hvad der skal gøres 
Udvikling af kriterier for opstilling af affaldskategorier baseret på bortskaffelsesmetode. 
111.3 Radioaktivt affald indeholdende giftige, ikke-nukleare stoffer 
I visse tilfælde er radioaktive stoffer ikke den eneste farekilde ved en given affaldsform, der kan også være ikke-radioaktive giftige stoffer til stede; eksempler herpå kan findes i den radiokemiske industri. 
'Hvad der skal gøres 
(8) 
Revision af EF-lovgivningen om radioaktivt affald og andet affald til 
sikring af, at der i forbindelse med håndtering af radioaktivt affald 
tages hensyn til eventuelle yderligere farer som følge af 
tilstedeværelsen af ikke-radioaktivt giftigt affald. 
IV. Minimering af radioaktivt affald 
IV. 1 Forebyggelse af affaldsdannelse og «inimering af affaldets omfang 
Nødvendigheden af strålingsbeskyttelse sikrer allerede mod unødig brug 
af radioaktive stoffer. 
Der er kun beskedne udsigter til. at radioaktivitet fra 
fissionsprocessen i reaktorer eller fra aktivering af materialer ved at 
udsætte dem for stråling kan mindskes; det er et område, der henhører 
under langsigtet forskning, bl.a. EF-forskning i transmutation af 
langlivede radionukli der. Affaldsminimeringen må derfor realiseres ved 
at mindske omfanget af produceret affald. 
Minimering af affaldsmængden bør være en målsætning, der indgår i 
sikkerhedskulturen og miljøbeskyttelseshensynene på dette område og bør 
derfor realiseres under fuld hensyntagen til kravet om optimering af 
strålingsbeskyttelsen. Minimeringsaspektet indgår i en lang række 
aktiviteter omkring projektering, udførelse, drift og nedlukning af 
nukleare anlæg: 
valg af materialer til komponenter; forbedringer i driftsmetoder 
(begrænsning af sekundært affald, passende affaldssortering osv.) 
forbedring af dekontaminationsprocesserne, bl.a. ved at åbne 
vejen for mulig genvinding af det dekontaminerede materiale 
forbedrede behandlingsprocesser med henblik på direkte 
volumenreduktion (superkompaktering, forbrænding af brændbart 
affald osv.). 
De økonomiske incitamenter til minimering består navnlig i de store 
bortskaffelsesomkostninger. som fuldt ud bør bæres af affaldspro­
ducenten. Mulighederne for økonomiske styringsmidler med henblik på 
minimering bør derfor undersøges, navnlig på området F&U og nye 
investeringer i avancerede anlæg. 
Endvidere bør der fortsat anspores til frivilligt samarbejde mellem EF-
landene om de praktiske aspekter ved affaldsminimering, inden for 
rammerne af Fællesskabets anden handlingsplan for radioaktivt affald 
(1993-2000). 
(8) Navnlig Rådets direktiv 91/689/EØF af 12.12.1991 om farligt affald 
Der bør desuden føres kampagner for affaldsminimering i alle nukleare 
anlæg og alle anlæg, der bruger radioisotoper, f.eks. forskningslabo­
ratorier, hospitaler og fabrikker. 
Hvad der skal gøres 
Undersøgelser og forskningsprogrammer på nationalt plan og EF-plan, 
navnlig vedrørende udskillelse og transmutation af langlivede 
radionukli der. 
Ansporing til minimering på grundlag af aftaler mellem affaldsprodu­
center og affaidsoperatører og på grundlag af økonomiske incitamenter 
Kampagner til at fremme samarbejde mellem medlemsstaterne om at skabe 
forståelse for vigtigheden af affaldsminimering 
Forslag til regelmæssig offentliggørelse af tallene for affaldspro­
duktion i de forskellige kategorier af nukleare anlæg i medlemsstaterne 
og for anvendelse af radioisotoper uden for den nukleare industri. 
IV.2 Genvinding og genbrug 
Genvinding og genbrug af materialer og udstyr med lavaktiv radioaktiv 
forurening er en reel håndteringsmu lighed, når hensynene til 
strålingsbeskyttelse tillader det. 
Denne mulighed får særlig vægt i forbindelse med nedlukning af nukleare 
anlæg: for en kraftreaktor af letvandstypen frembringes der omkring 
10 000 tons stål og 100 000 tons betonaffald ved demonteringen, og 
størstedelen af disse affaldsmængder vil være fri eller næsten fri for 
kunstigt frembragte radionukli der. 
Udnyttes muligheden for genvinding og genbrug, indebærer det 
naturligvis, at den heraf følgende potentielle strålingsudsættelse for 
arbejdstagere og befolkning skal holdes inden for dosisgrænser, der er 
så lave som rimeligt opnåelige. Følgende situationer bør overvejes: 
Frigivelse af materiale, efter at det er blevet undersøgt af de 
regel udstedende myndigheder, uden yderligere kontrol: i 
eksponeringsscenarierne bør genvinding eller genbrug medtages som 
mulige eksponeringsveje, ud over bortskaffelse. 
Kontrolleret frigivelse uden for det nukleare område: 
myndighedskontrollen udvides til at omfatte en del af eller hele 
frigivelsesprocessen. Med denne kontrol skal det sikres, at det 
frigivne materiale (f.eks. stål og beton) transporteres til et 
godkendt bestemmelsessted (f.eks. et smelteværk) eller behandles 
i et specialiseret godkendt anlæg. I sidstnævnte tilfælde kan der 
påbydes særlige betingelser for det genvundne materiales endelige 
bestemmelse. 
Kontrolleret genvinding inden for det nukleare område; genbrug af 
udstyr og værktøj i renset stand i nukleare anlæg praktiseres 
rutinemæssigt; denne praksis kan udvides til genvinding af stål 
til fremstilling af beholdere til radioaktivt affald. 
Der er nu på internationalt plan og i ekspertgruppen under Euratom-
traktatens artikel 31 bred enighed om de acceptable risiko- og 
eksponeringsværdier i forbindelse med denne praksis. Udviklingen af 
afledte værdier (koncentrationer og mængder), der omsætter disse 
værdier til i praksis anvendelige sikkerheds-niveauer, skrider frem på 
tilfredsstillende vis, navnlig med hensyn til genvinding af stål og 
andre metaller, hvor en betydelig EF-indsats er på vej. 
Der forskes stadig med henblik på at fastsætte parametre til beregning 
af strålingskonsekvenserne af oparbejdning af metaller og beton i 
forskellige scenarier for genvinding, genbrug eller bortskaffelse af 
meget lavaktivt radioaktivt affald. 
Hvad der skal gøres 
Undersøgelse af mulighederne for affaldsminimering gennem genvinding og 
genbrug, med særlig vægt på genbrug i den nukleare industri 
Videreførelse af eksperimentelt arbejde og vurderinger af genvindingsog 
genbrugspraksis 
Fortsat udformning af rekommandationer vedrørende genvinding og genbrug 
på internationalt plan og EF-plan 
Undersøgelse af muligheden for at indføre regler om genvinding og 
genbrug i EF-lovgivningen. 
V. Transport: godkendelse og kontrol 
I De Forenede Nationers rekommendationer vedrørende transport af 
farligt gods klassificeres radioaktive stoffer som farligt materiale. 
Regler om transport af radioaktive stoffer blev for første gang fastsat 
af IAEA i 1961 og er siden ajourført regelmæssigt. Den seneste 
ajourføring blev foretaget i 1985 og har været i kraft siden 1993. 
Disse regler kræver "indbyggede" sikkerhedstekniske forholdsregler ved 
design af affaldskolli ud fra den forudsætning, at der kan ske et 
alvorligt uheld under transporten, og de opstiller standarder for 
design-ydeevne, som er uafhængige af, hvilket transportmiddel et kolli 
skal befordres med. IAEA's bestemmelser er blevet omsat i alle 
medlemsstaternes egen lovgivning og har vist deres praktiske værdi ved 
at have sikret en høj grad af sikkerhed i mange år. Med et 
rådsdirektiv blev der på EF-plan indført en ordning for overvågning 
af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald mellem 
medlemsstaterne samt ind i og ud af Fællesskabet. Kommissionen 
forelægger Rådet og Europa-Parlamentet regelmæssige rapporter om 
situationen; disse udarbejdes på basis af rapporter fra den stående 
arbejdsgruppe, hvor alle medlemsstater er repræsenteret ved deres 
ansvarlige myndigheder. Den næste meddelelse vil blive forelagt inden 
udgangen af 1993. 
Hvad der skal gøres 
Samarbejde til sikring af et fortsat effektivt internationalt regelsæt 
for radioaktive stoffer. 
Fortsat overvågning af situationen inden for transport af radioaktive 
stoffer. 
VI. Optimering af sikkerheden ved håndtering af radioaktivt affald på EF-
plan 
Et fuldstændigt system for håndtering af radioaktivt affald bør omfatte 
indsamling, sortering, behandling, konditionering, transport, oplagring 
og endelig bortskaffelse. Disse forskellige aktiviteter hænger snævert 
sammen indbyrdes, gennem en lang række vekselvirkninger. Optimering af 
dette system kræver derfor: 
Optimal udvikling af samtlige aktiviteter. Dette kriterium er 
allerede opfyldt bortset fra bortskaffelse af langlivet højaktivt 
affald og brugt brændsel. 
Nøje undersøgelse af sikkerheden ved hver enkel aktivitet set i 
forhold til håndteringssystemets samlede sikkerhed. F.eks. skal 
ønsket om at mindske transporten af affald fra produktionsstedet 
opvejes med behovet for at bortskaffe affaldet på steder, der 
sikrer tilfredsstillende indeslutning på lang sigt. 
Hensyntagen til mulighederne for at opnå en sådan optimering. 
Optimering på EF-plan giver større muligheder for at garantere 
sikkerheden end optimering på nationalt plan, da EF råder over 
flere muligheder, bl.a. deponering under jorden. 
VI. 1 Betingelserne for sikker bortskaffelse af langlivet og højaktivt affald 
Slutdeponering af langlivet, højaktivt affald og brugt brændsel 
(betragtet som affald) har endnu ikke været realiseret. Det vil være en 
oplagt opgave for EF at bane vejen for sikker drift af deponerings-
steder, ud over gennemførelsen af dets forskningsprogram. 
Hvad der skal gøres 
(9) Direktiv 92/3/Euratom af 3.2.1992 (EFT L 35 af 12.2.1992) 
Opstilling af et samordnet program med velafgrænsede faser og mål til 
demonstration og realisering af underjordisk deponering 
Fremme af konsensus omkring grundlæggende sikkerhedskriterier (dvs. 
sikkerhed for, at affaidspakkerne kan bjærges, bestemmelser vedrørende 
udefra kommende forstyrrelser, tidshorisont for sikkerhedsvurdering, 
tildeling af risikogrænser afhængigt af kilden osv.). 
VI.2 Anvendelse af princippet med den kortest mulige transport i forbindelse 
med håndtering af radioaktivt affald 
Princippet med kortest mulig transport er et vigtigt træk i EF-
strategien for håndtering af ikke-radioaktivt affald (jf. artikel 5 i 
direktiv 75/442/EØF, ændret ved direktiv 91/156/EØF). Ikke-radioaktivt 
affald skal bortskaffes i et af de anlæg, der ligger nærmest 
produktionsstedet, af hensyn til miljøet og befolkningen. Dette princip 
tager hovedsagligt sigte på at minimere affaldstransport gennem 
Fællesskabet. 
Hvis det samme princip skal anvendes på radioaktivt affald skal der 
forud tages hensyn til de særlige karakteristika ved håndtering af 
dette affald. I alle tilfælde er mængderne af radioaktivt affald langt 
mindre end mængderne af ikke-radioaktivt, giftigt affald (jf. afsnit 
I). Behandlings- og oplagringsfaciliteter og slutdeponeringsanlæg til 
radioaktivt affald bør i mange tilfælde centraliseres af økonomiske, 
sikkerhedsmæssige og miljømæssige årsager, og antallet heraf vil 
forblive beskedent. Hvad der behøves, er den bedst mulige udnyttelse af 
anlæggene til radioaktivt affald. En sådan optimering af udnyttelsen 
kan finde sted på nationalt plan og på EF-plan (jf. afsnit VI.4) og ved 
brug af forskellige fremgangsmåder (som f.eks. affaldsækvivalens) (jf. 
VI.3). 
Hvad der skal gøres 
Udvikling af retningslinjer for, hvorledes princippet med kortest mulig 
transport kan anvendes til optimering af håndteringen af radioaktivt 
affald på grundlag af en analyse af, hvordan dette princip udvikles 
eller anvendes i medlemsstaterne. 
VI.3 Konceptet: affaldsækvivalens 
Nogle lande, som har specialiserede nukleare anlæg, oparbejder eller 
konditionerer affald fra andre medlemsstater eller tredjelande som led 
i handelsaftaler eller aftaler om oparbejdning af bestrålet brændsel. 
10 
Det kan i visse tilfælde være teknisk umuligt eller uhensigtsmæssigt at 
følge strenge regler for returnering af nøjagtigt det samme affald til 
oprindelseslandet, efter at det er blevet behandlet og konditioneret i 
et andet land. I denne situation vil man i visse tilfælde være tvunget 
til at returnere en "affaldsækvivalent". Denne fremgangsmåde kan under 
passende betingelser øge sikkerheden generelt og må derfor betragtes 
som ønskelig. Udveksling af denne art bør imidlertid kun ske med 
samtykke fra de berørte landes relevante myndigheder og bør være 
begrundet, særlig med hensyn til sikkerhedsaspekterne. 
På nuværende tidspunkt indeholder EF-landenes lovgivning ikke 
bestemmelser om affaldsækvival ens, hverken på EF-plan eller 
internationalt plan. 
Der bør derfor opstilles ledende principper for spørgsmål vedrørende 
affaldsækvival ens og/eller en kodeks for god praksis i Fællesskabet 
(jf. også Rådets konklusioner - ref. 5). 
Hvad der skal gøres 
Der bør udarbejdes ledende principper for affaldsækvival ens og en 
kodeks for god praksis i EF, med særlig vægt på sikkerheds- og 
miljøspørgsmål. 
VI.4 Uafhængighed med hensyn til bortskaffelse af radioaktivt affald og 
solidaritet i EF 
Princippet med uafhængighed på området affaldsbortskaffelse indgår også 
i EF-strategien for ikke-radioaktivt affald (direktiv 75/442/EØF, som 
ændret ved direktiv 91/156/EØF( 10) og Rådets resolution af 7. maj 1990 
(EF1 G 122 af 18.5.1990). Ønsket om uafhængighed på EF-plan gælder også 
for radioaktivt affald. Det ville være uansvarligt, hvis en avanceret 
økonomisk enhed af Fællesskabets størrelse ikke selv kan bortskaffe sit 
affald. EF er allerede part i aftaler, der forbyder eksport af 
radioaktivt affald til AVS-staterne (den fjerde Lomé-konvention) og til 
Fællesskabets oversøiske territorier . Fællesskabet har tilsvarende 
ret til at nægte at modtage radioaktivt affald fra andre lande, for så 
vidt som det vil resultere i nettoimport af en yderligere mængde 
radioaktivt materiale. 
(10) 
(11) I artikel 5, stk. 1, hedder det, at "medlemsstaterne træffer i 
samarbejde med andre medlemsstater, når dette viser sig nødvendigt eller 
hensigtsmæssigt, egnede foranstaltninger med henblik på oprettelse af et 
integreret og tilstrækkeligt net af bortskaffelsesfaciliteter, hvorved 
der tages hensyn til den bedste teknologi, der er til rådighed, og som 
ikke medfører uforholdsmæssigt store omkostninger. Dette net skal sætte 
Fællesskabet som helhed i stand til selv at bortskaffe sit affald og 
gøre det muligt for de enkelte medlemsstater hver især at nå dette mål 
under hensyn til de geografiske forhold eller behovet for særlige 
faciliteter til bestemte typer affald". 
Rådets afgørelse af 25.7.1991 om de oversøiske landes og territoriers 
associering med EØF, EFT L 263 af 19.9.1991. 
11 
Uafhængighed på nationalt plan er en etableret politik i nogle af medlemsstaterne. 
Medlemsstaterne bør naturligvis hver for sig søge at kunne bortskaffe deres eget 
radioaktive affald, men det er beklageligt og i hvert fald overilet at afvise muligheden 
for at bistå et andet EF-land i særlige tilfælde, navnlig hvis sikkerheden står på spil. 
Dette taler for en mere åben tilgang til bortskaffelsesspørgsmålei. Kommissionen har 
gjort sig til talsmand for en sådan tilgang allerede for flere år siden02); den 
fremførte i denne sammenhæng, at en regional tilgang, med deltagelse af flere lande, 
kunne give visse fordele, navnlig for lande, som kun har begrænsede eller slet ingen 
kerneenergiprogrammer; det ville nemlig forhindre, at der blev gennemført 
individuelle bortskaffelsesprojekter på et for spinkelt økonomisk grundlag. 
Det vil derfor hensigtsmæssigt, at der stadig udøves solidaritet i EF på dette område. 
Hvad der skal gøres 
Udvikling af en solidarisk tilgang til bortskaffelse (navnlig for højaktivt affald). 
VIL Folkeoplysning 
Offentligheden udviser stadig stigende modvilje mod enhver form for aktiviteter, der 
har med affald at gøre. Den erkender kun sjældent, at affaldsdeponeringsanlæg er 
nødvendige som led i sikker og miljøansvarlig affaldshåndtering. 
I denne situation er det vigtigt, at offentligheden har adgang til objektiv information, 
og EF kan spille en rolle ved at støtte medlemsstaternes bestræbelser på dette 
område. Dette punkt understreges i Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt 
affalda) og i Kommissionens forskningsprogram vedrørende radioaktivt affald(13V 
Der er udarbejdet oplysningsmateriale rettet til den brede offentlighed(14). For så 
vidt angår individuelle industriprojekter, der måtte få virkning for miljøet, herunder 
affaldsbortskaffelsesanlæg, har Kommissionen for nylig foreslået revision af det 
relevante direktiv*15*; her anmoder den bl.a. medlemsstaterne om at sørge for, at 
offentligheden har lejlighed til at udtale sig, inden et projekt godkendes. 
(12) 
03) 
(W) 
(15) Vejledende kerneenergiprogram i henhold til Euratom-traktatens artikel 40 - KOM(85) 
401 endelig udg. af 23.7.1985. 
Rådets afgørelse af 15.12.1989 (EFT L 395 af 30.12.1989). 
F.eks. vedr. stråling generelt, "Radiation and You"; vedr. affald "Managing 
Radioactive Waste in the EC". 
Rådets direktiv 85/337/EØF af 27.6.1985 om vurdering af visse offentlige og private 
projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175 af 5.7.1985). 
12 
EF bør fortsætte sine bestræbelser på at forbedre folkeoplysningen omkring 
radioaktivt affald, opgørelserne herover, affaldshåndtering, lokalisering af affaldet og 
kontrol hermed. 
Hvad der skal gøres 
Det er yderst vigtigt at fortsætte oplysningstiltagene. Der bør lægges særlig vægt på 
oplysning omkring radioaktivt affald, navnlig ved at udarbejde passende 
informationsmateriale. 
Undersøgelse af, hvilken rolle Det Fælles Forskningscenter og Det Europæiske 
Miljøagentur kan spille for at centralisere data om radioaktivt affald. 
VIII. Håndtering af radioaktivt affald: finansiering og strukturer 
Princippet med, at forureneren skal betale for omkostningerne ved den forurening, 
hans aktivitet medfører, er knæsat i strategien for ikke-radioaktivt affald og i EØF-
traktatcns artikel 130 R, ændret ved Fællesakten fra 1986. 
Princippet har i mange år ligeledes ligget til grund for medlemsstaternes finansiering 
af håndtering og bortskaffelse af radioaktivt affald. Det er indarbejdet i lovgivningen 
i en række lande (Belgien, Frankrig, Forundsrepublikken Tyskland, Italien og 
Spanien), og de organer eller statslige administrationer, der har ansvaret for 
håndtering af radioakivt affald, finansieres i hvert fald delvis gennem betalinger fra 
affaldsproducenterne. 
Anvendes princippet korrekt, sikrer det, at der tages højde for orrikostningerne ved 
sikker håndtering og bortskaffelse af radioaktivt affald, samtidig med at fordelene ved 
den pågældende praksis vurderes. 
Med realiseringen af det indre marked bør de økonomiske virkemidler, 
medlemsstaterne anvender til at efterleve forureneren betaler-princippet, undersøges 
på EF-plan, og de bør harmoniseres, hvor det findes hensigtsmæssigt. 
Uansvarlig håndtering af kasserede kilder er et særligt problem, som indebærer 
betydelig risiko for offentligheden. Det bør undersøges, hvordan dette 
sikkerhedsproblem kan løses på EF-plan, bl.a. for så vidt angår finansiering af 
bortskaffelsen. 
De medlemsstater, som har kerneenergiprogrammer, har i mange år haft 
strukturer for håndtering af radioaktivt affald. Håndtering af affaldet (herunder 
bortskaffelse) er lagt i hænderne på udøvende organer eller statslige agenturer. 
Der har også været affaldsoperatører i mange år. De er uafhængige af 
sikkerhedsmyndighederne og er enten selv direkte ansvarlige for 
affaldsbortskaffelsen eller de handler via datterselskaber eller aktieselskaber, i 
offentligt eller privat regi. Fællesskabets forskellige forskningsprogrammer 
for radioaktivt affald og de to EF-handlingsplaner på området radioaktivt 
affald(2) har medvirket stærkt til at skabe det nuværende tætte samarbejde mellem 
13 
disse forskellige organer. Den anden handlingsplan for 1993-1999 og det 
dertil knyttede rådgivende udvalg bør i stigende grad være det EF-
forum, hvor spørgsmål vedrørende håndtering af radioaktivt affald og, 
hvor det skønnes hensigtsmæssigt, harmoniseringstiltag skal drøftes. 
Hvad der skal gøres 
Undersøgelse af, hvordan forureneren betaler-princippet anvendes i 
medlemsstaterne i forbindelse med håndtering af radioaktivt affald 
Undersøgelse af EF-foranstaltninger til sikker håndtering og 
bortskaffelse af radioaktive kilder 
Fortsat gennemførelse af Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt 
affald som en passende ramme for retningslinjer for og harmonisering af 
håndtering af radioaktivt affald pé EF-plan. 
C. KONKLUSION 
Der er allerede nået meget på området radioaktivt affald, og i den 
foreslåede strategi -peger på vigtige områder, hvor der bør sættes ind. De 
foreslåede foranstaltninger skal gennemføres i tilknytning til det femte 
handlingsprogam på miljøområdet og den anden handlingsplan for radioaktivt 
affald. Det vil i lyset af resultaterne af disse foranstaltninger blive 
afgjort, om der er brug for yderligere tiltag. 
14 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 66 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 12 
Katalognummer : CB-CO-94-070-DA-C 
ISBN 92-77-65783-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
/b