Forslag til RÅDETS DIREKTIV om ændring af direktiv 92/81/EØF for så vidt angår muligheden for at anvende en reduceret punktafgiftssats på biobrændstoffer og på visse mineralolier, der indeholder biobrændstoffer

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

1. Indledning

I denne begrundelse forstås ved "biobrændstof" et punktafgiftspligtigt produkt fremstillet på basis af visse fornyelige ressourcer, jf. direktiv 92/81/EØF [1]. Et "biobrændstof" kan navnlig anvendes som motorbrændstof eller brændsel, enten i ren form eller opblandet.

[1] EFT L 316 af 31.10.1992, s. 12. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31.12.1994, s. 46).

I Kommissionens meddelelse om alternative brændstoffer til vejtransport og om en række foranstaltninger til fremme af anvendelsen af biobrændstoffer [2] er der fastlagt to måder, hvorpå anvendelsen af disse biobrændstoffer kan fremmes [3]:

[2] EFT C

[3] Efter at have afvist muligheden for at støtte råvareproduktionen under den fælles landbrugspolitik.

- ved at differentiere punktafgifterne på biobrændstoffer for at gøre dem mere konkurrencedygtige

- ved at kræve, at markedsførte motorbrændstoffer indeholder en vis procentdel biobrændstoffer.

Dette forslag til Rådets direktiv fastlægger således en ny ramme for beskatningen af biobrændstoffer. Et andet forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv vil fastsætte et obligatorisk minimumsindhold af biobrændstoffer i markedsførte motorbrændstoffer fra og med 2005 [4].

[4] EFT C

2. Baggrund

2.1 Fremme af biobrændstoffer

Kommissionen og Rådet har siden 1985 opfordret til at fremme anvendelsen af vedvarende energi, herunder navnlig biobrændstoffer. I direktivet om råoliebesparelse ved anvendelse af erstatningsbrændstofkomponenter i benzin [5] understreges det, at disse produkter kan medvirke til at mindske medlemsstaternes afhængighed af olieimport. Ifølge direktivet er det tilladt at iblande benzin op til 5% ethanol og op til 15% ethyl-tert-butylether (ETBE). Ifølge Rådets beslutninger fra 1993 og 1997 om fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet (Altener-programmet [6] og Altener II-programmet [7]) skal biobrændstofferne desuden skal have en markedsandel på 5% af motorkøretøjernes samlede forbrug i 2005. Endvidere anbefales det i hvidbogen om vedvarende energikilder fra 1997 [8], at der opstilles et mål for produktionen af flydende biobrændstof på 18 mio. tons i 2010 inden for rammerne af en overordnet målsætning om at fordoble de vedvarende energikilders andel af energiforbruget inden 2010. Meddelelsen om gennemførelsen af Fællesskabets strategi- og handlingsplan for vedvarende energikilder (1998-2000) [9] ligger i forlængelse af disse retningslinjer. Meddelelsen "En bæredygtig udvikling i Europa for en bedre verden: En EU-strategi for bæredygtig udvikling" [10], der blev forelagt for Det Europæiske Råd i Gøteborg den 15. og 16. juni 2001, fremhæver også biobrændstoffernes store betydning for bekæmpelsen af klimaændringerne og udviklingen af ren energi.

[5] Rådes direktiv 85/536/EØF af 5.12.1985 om råoliebesparelse ved anvendelse af erstatningsbrændstofkomponenter i benzin (EFT L 334 af 12.12.1985, s. 20).

[6] Rådets beslutning 93/500/EØF af 13.9.1993 om fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet (ALTENER-programmet) (EFT L 235 af 18.9.1993, s. 41).

[7] Rådets beslutning 98/352/EF af 18.5.1998 om et flerårigt program til fremme af vedvarende energikilder i Fællesskabet (Altener II) (EFT L 159 af 3.6.1998, s. 53).

[8] KOM(97) 599 endelig af 26.11.1997.

[9] KOM(2001) 69 endelig af 16.2.2001.

[10] KOM(2001) 264 endelig af 15.5.2001.

Nylige undersøgelser tyder desuden på, at udviklingen af biobrændstoffer også vil få positive virkninger for landbruget og beskæftigelsen.

Endelig understreges det i Kommissionens grønbog om energiforsyningssikkerhed [11], at målene for biobrændstoffernes markedsandel kun kan nås gennem skattemæssige foranstaltninger, som mindsker prisforskellen mellem biobrændstoffer og konkurrerende produkter.

[11] KOM(2000) 769 endelig af 29.11.2000.

2.2 Afgiftsreglerne

Generelt set findes der tre måder at beskatte energiprodukter på. Det drejer sig om punktafgifter, der er særlige afgifter, som fastsættes ud fra produktets kvantitet, andre specielle afgifter samt moms, der er en værdiafgift, som beregnes ud fra produktets salgspris. Der findes hverken ensartede EF-regler for andre energiprodukter end mineralolier eller for afgifter, der ikke kan betragtes som punktafgifter eller moms.

Hvad angår punktafgifter blev medlemsstaterne i 1992 enige om at indføre et EF-afgiftssystem for mineralolier på grundlag af to direktiver om hhv. harmonisering af punktafgiftsstrukturen (92/81/EØF) og indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne (92/82/EØF) [12] for mineralolier. Disse direktiver fastsætter en minimumssats for de forskellige mineralolier afhængig af deres anvendelse (som motorbrændstof, til industriel eller kommerciel anvendelse eller til opvarmning). I praksis ligger punktafgifterne ofte langt over minimumsgrænserne, som ikke er blevet ændret siden 1992, og der er store forskelle landene imellem.

[12] EFT L 316 af 31.10.1992, s. 19. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31.12.1994, s. 46).

Direktiverne fastsætter en række obligatoriske afgiftsfritagelser [13] og giver også medlemsstaterne mulighed for at indrømme andre særlige punktafgiftsfritagelser eller -lempelser, enten under de nationale skattemyndigheders kontrol eller efter anmodning af Kommissionen og, på Kommissionens forslag, efter enstemmig godkendelse fra Rådet.

[13] For eksempel for brændstoffer, der anvendes til kommerciel lufttransport.

Disse undtagelser indføres ofte af frygt for, at visse økonomiske sektorer vil blive mindre konkurrencedygtige, når der vedtages omfattende nationale skattereformer, som medfører større miljøafgifter.

Der er imidlertid også andre grunde til disse undtagelser, navnlig ønsket om at fremme mere miljøvenlige motorbrændstoffer eller brændsler. Differentierede punktafgifter kan således føre til en hurtigere stigning i markedsandelen for motorbrændstoffer med lavt svovlindhold. Skattemæssige incitamenter, som gør det muligt at beskatte produkter forskelligt alt efter miljøkategori, kan i høj grad bidrage til at gøre de økonomiske aktører (virksomheder og forbrugere) interesserede i produkter, der fremmer en bæredygtig udvikling.

Endelig tager visse undtagelser også sigte på at udvikle de kollektive transportmidler, navnlig bytransport, ved at åbne mulighed for afgiftsfritagelser eller -lempelser for brændstoffer, der anvendes til lokal, offentlig passagerbefordring.

2.3 Beskatning af biobrændstoffer

Direktiv 92/81/EØF indfører bl.a. differentierede afgifter for biobrændstoffer, der indgår i et motorbrændstof eller et brændsel, afhængigt af det pågældende produkt og dets endelige anvendelse. Ethanol, der ikke er en mineralolie i henhold til direktiv 92/81/EØF, betragtes f.eks., når det iblandes benzin, som et motorbrændstof, der er omfattet af den punktafgift, der finder anvendelse for benzin i den pågældende medlemsstat.

Direktiv 92/81/EØF giver medlemsstaterne to muligheder for at indrømme punktafgiftsfritagelser eller -lempelser for biobrændstoffer.

For det første fastsætter direktivets artikel 8, stk. 2, litra d), følgende: "Uden at det berører andre EF-bestemmelser, kan medlemsstaterne anvende hel eller delvis afgiftsfritagelse eller afgiftslempelse for mineralolier, der under afgiftsmyndighedernes kontrol anvendes: (...) i forbindelse med pilotprojekter vedrørende teknologisk udvikling af mindre forurenende produkter, navnlig i forbindelse med brændsel fra fornyelige ressourcer."

For det andet kan Rådet i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF "med enstemmighed på forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre yderligere fritagelser eller lempelser, hvis særlige politiske hensyn taler herfor."

I september 2000 omstødte Retten i Første Instans [14] Kommissionens beslutning fra april 1997 om godkendelse af statsstøtte [15], der var rettet til Frankrig og vedrørte punktafgiftslempelser for ethyl-tert-butylether (ETBE), fordi retsgrundlaget for undtagelsesbestemmelsen (artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF) ikke var relevant, da den franske produktion af ETBE ikke længere kunne betegnes som et pilotprojekt.

[14] Dom afsagt af Retten i Første Instans den 27.9.2000, sag T-184/97, BP Chemicals mod Kommissionen.

[15] Beslutning af 9.4.1997, SG(97) D/3266.

Indtil Retten i Første Instans afsagde denne dom, havde medlemsstaterne udelukkende indrømmet afgiftslempelser eller -fritagelser for biobrændstoffer på grundlag af artikel 8, stk. 2, litra d), i direktiv 92/81/EØF. De franske, italienske og britiske myndigheder har siden da anmodet Kommissionen om tilladelse til at anvende punktafgiftslempelser for biobrændstoffer i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF.

3. Direktivforslagets formål og anvendelsesområde

Udviklingen af vedvarende energikilder, især biobrændstoffer, er en klar politisk prioritet for EU med henblik på at opfylde forpligtelsen til at mindske udledningen af drivhusgasser. Desuden lægges der stigende vægt på at sikre energiforsyningen i EU.

Afgiftsmæssige incitamenter er et effektivt miljø- og energipolitisk redskab. Afgifter udgør en betydelig del af energiprodukternes salgspris, især for motorbrændstoffer og brændsel.

En passende differentiering af punktafgifterne vil kunne fremme produktionen af biobrændstoffer ved at mindske meromkostningerne i forhold til fossilt motorbrændstof og brændsel. Ved en råoliepris på mellem 25 og 30 USD pr. tønde er de nuværende meromkostninger for ren biodiesel, der ikke er blandet med et fossilt brændstof, ca. 0,25-0,30 EUR pr. liter i forhold til fossil dieselolie [16].

[16] EFT C

Skatteforanstaltninger, herunder afgiftslempelser, bliver ofte mere effektive, når de indgår i en samlet pakke med andre tekniske, retlige og økonomiske foranstaltninger. I det foreliggende tilfælde udarbejdes der to sideløbende direktivforslag. Det ene indfører et krav om, at biobrændstoffer skal indgå i de markedsførte motorbrændstoffer, og det andet giver medlemsstaterne et fleksibelt økonomisk instrument til at gennemføre det første forslag og endda til at træffe endnu mere vidtrækkende foranstaltninger.

Allerede i 1992 blev det konstateret, at det var nødvendigt at fastlægge et enkelt og gennemsigtigt retsgrundlag for gennemførelsen af punktafgiftslempelser for biobrændstoffer, nemlig i direktivforslaget om punktafgiftssatsen for motorbrændstoffer fremstillet af landbrugsprodukter [17], og igen i 1997 i forslaget til Rådets direktiv om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter [18], hvis artikel 14, stk. 1, litra b) og c) (biomasse og affald), giver medlemsstaterne mulighed for afgiftslempelse og/eller -fritagelse for biobrændstoffer. Desværre blev forslaget fra 1992 [19] ikke vedtaget af Rådet, og forslaget fra 1997 [20] er stadig under behandling.

[17] Forslag af 19.2.1992 (KOM(92) 36 endelig, offentliggjort i EFT C 73 af 24.3.1992, s. 6), ændret den 1.7.1994 (KOM(94) 147 endelig, offentliggjort i EFT C 209 af 29.7.1994, s. 9). Dette forslag kaldes ofte "Scrivener-forslaget".

[18] KOM(97) 30 endelig af 12.3.1997.

[19] Kommissionen trak forslaget tilbage i 1999.

[20] Nærværende direktivforslag berører ikke forslaget fra 1997.

Definitionen af biobrændstoffer i forslaget fra 1997 er stadig gyldig, hvis den udvides til at omfatte vand, der f.eks. anvendes i visse motorbrændstoffer og tilsætningsmidler ("Aquazole").

Der er en tydelig interesse for at fremme produktionen af biobrændstoffer. Dette ses ikke alene af de afgiftsmæssige incitamenter, som visse lande allerede har indført for biobrændstoffer, men også af de seneste budgetter, der er vedtaget i medlemsstaterne, og de drøftelser, der finder sted i en lang række nationale parlamenter.

Selv om projekterne vedrører forskellige produkter, omfatter de stort set alle skattemæssige ledsageforanstaltninger, herunder punktafgiftslempelser.

For at undgå risikoen for et stigende antal individuelle anmodninger fra medlemsstaterne om punktafgiftslempelse eller -fritagelse i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF vurderer Kommissionen, at det er i Fællesskabets interesse at fastlægge en retlig ramme på grundlag af traktatens artikel 93, som vil give de økonomiske aktører og medlemsstaterne den nødvendige retssikkerhed til at udvikle et reelt marked for disse produkter. En sådan fælles ramme vil også gøre det indre marked mere effektivt.

Dette direktivforslag giver medlemsstaterne mulighed for under de nationale skattemyndigheders kontrol at nedsætte punktafgifterne i forhold til indholdet af biobrændstof i det endelige motorbrændstof eller brændsel. Denne proportionelle afgiftslempelse er i overensstemmelse med målsætningen i det sideløbende direktiv, da afgiftslempelsen for det endelige produkt vokser i takt med indholdet af biobrændstof.

Det faktiske afgiftsniveau for det endelige produkt kan imidlertid ikke være lavere end 50% af den normale punktafgift for det tilsvarende motorbrændstof, bl.a. for at medlemsstaterne ikke skal få for store indtægtstab. Der vil blive fastsat overgangsforanstaltninger for biobrændstoffer i ren form, som var fuldstændig fritaget for punktafgifter den 1. januar 2002. Desuden kan der gives tilladelse til at indføre yderligere fritagelser eller lempelser efter proceduren i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF, hvis det er nødvendigt på grund af særlige nationale omstændigheder.

For at begrænse konkurrenceforvridningen og stimulere produktionen og distributionen af biobrændstoffer gennem nedsatte kostpriser opfordres medlemsstaterne til at iværksætte ordninger for punktafgiftslempelser, der er tilpasset udviklingen i råvarepriserne. På den måde kan man sikre, at disse lempelser ikke overkompenserer for de meromkostninger, der er forbundet med produktionen af biobrændstoffer, f.eks. i tilfælde af en vedvarende stigning i råoliepriserne [21].

[21] Kostprisen for en liter ren biodiesel (dvs. af 100% landbrugsoprindelse) er f.eks. ca. 0,35 EUR højere end for fossil diesel, når en tønde råolie koster 20 USD, men kun 0,20 EUR højere, når den koster 35 USD.

Forslaget omfatter en yderligere frivillig lempelse for biobrændstoffer, der anvendes til lokal, offentlig passagerbefordring, herunder taxier, og af offentlige myndigheders køretøjer, hvis disse angives som værende egnede hertil i meddelelsen om alternative brændstoffer til vejtransport.

For at sikre varernes frie bevægelighed i det indre marked bør bestemmelserne i direktiv 92/12/EØF [22] om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed kun omfatte biobrændstoffer, der er bestemt til at anvendes som motorbrændstof eller brændsel. Der vil blive fastlagt gennemførelsesbestemmelser med henblik på at tydeliggøre, hvad der forstås ved et produkt, "der er bestemt til at anvendes som motorbrændstof eller brændsel".

[22] (EFT L 76 af 23.3.1992, s. 1).

Endelig bør der føres tilsyn med undtagelserne, navnlig ved at begrænse deres gyldighedsperiode.

4. Konklusion

Direktivforslaget (om ændring af direktiv 92/81/EØF) opfylder et aktuelt behov for indbyrdes tilnærmelse af de nationale afgiftsordninger for biobrændstoffer og gør det samtidigt muligt for medlemsstaterne at skabe de økonomiske og retlige betingelser, der er nødvendige for at opfylde målet om at begrænse udledningen af drivhusgasser og sikre energiforsyningen i EU i overensstemmelse med det sideløbende direktivforslag, der fastsætter et obligatorisk minimumsindhold af biobrændstoffer i markedsførte motorbrændstoffer fra og med 2005.

Det foreslåede skattedirektiv gør det muligt at skabe fleksible instrumenter, som i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet kan tilpasses efter den enkelte medlemsstats budget, lokale forhold (f.eks. for landbrugsafgrøder) og teknologiske valg.

2001/0266 (CNS)

Forslag til RÅDETS DIREKTIV om ændring af direktiv 92/81/EØF for så vidt angår muligheden for at anvende en reduceret punktafgiftssats på biobrændstoffer og på visse mineralolier, der indeholder biobrændstoffer

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93,

under henvisning til forslag fra Kommissionen [23],

[23] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet [24],

[24] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [25], og

[25] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ifølge traktatens artikel 6 skal miljøbeskyttelsen integreres i Fællesskabets politikker med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling.

(2) Som signatar af De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, der blev godkendt ved Rådets afgørelse 94/69/EF [26], har Fællesskabet forpligtet sig til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at stabilisere koncentrationerne af drivhusgasser på et niveau, der beskytter klimaet mod farlige forstyrrelser.

[26] EFT L 33 af 7.2.1994, s. 11.

(3) I sin resolution af 8. juni 1998 [27] gav Rådet sin støtte til Kommissionens forslag til en strategi- og handlingsplan på fællesskabsplan vedrørende vedvarende energikilder og opfordrede til at træffe særlige foranstaltninger til fremme af biobrændstoffer, dvs. motorbrændstoffer eller brændsel fra fornyelige ressourcer.

[27] EFT C 198 af 24.6.1998, s. 1.

(4) I Kommissionens meddelelse "En bæredygtig udvikling i Europa for en bedre verden: En EU-strategi for bæredygtig udvikling" [28] fremhæves den store betydning, som alternative brændstoffer, herunder biobrændstoffer, har for bekæmpelsen af klimaændringerne og for udviklingen af ren energi.

[28] KOM(2001) 264 endelig/2 af 15.5.2001.

(5) Udviklingen af biobrændstoffer skaber større spredning i Fællesskabets energikilder og bidrager dermed til at sikre energiforsyningen på mellemlang og lang sigt.

(6) Priserne på de forskellige energiprodukter er en vigtig parameter for Fællesskabets miljøbeskyttelses-, energi- og transportpolitik. Da biobrændstoffer beskattes i henhold til Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier [29], vil en passende differentiering af punktaf gifterne kunne gøre det muligt at fremme produktionen af biobrændstoffer ved at mindske de meromkostninger, der er forbundet med fremstillingen af disse produkter i forhold til fossilt motorbrændstof og brændsel.

[29] EFT L 316 af 31.10.1992, s. 12. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31.12.1994, s. 46).

(7) Der bør derfor vedtages EF-regler for punktafgiftslempelser for biobrændstoffer med sigte på at gøre det indre marked mere effektivt og yde medlemsstaterne og de økonomiske aktører en rimelig retssikkerhed.

(8) Denne afgiftsdifferentiering bør indgå i en samlet pakke med andre tekniske, retlige og økonomiske foranstaltninger. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv [.../.../EF] af [...][om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer til transport] [30] indfører bl.a. et krav om, at biobrændstoffer skal udgøre en minimumsprocentdel af alle markedsførte motorbrændstoffer.

[30] EFT L

(9) Medlemsstaterne bør have det nødvendige spillerum til at fastlægge og gennemføre politikker, der er tilpasset deres nationale forhold.

(10) Konkurrencefordrejningen bør begrænses, og produktionen og distributionen af biobrændstoffer bør stimuleres gennem nedsatte kostpriser, bl.a. ved i medlemsstaterne at iværksætte ordninger for punktafgiftslempelser, der er tilpasset udviklingen i råvarepriserne.

(11) I visse tilfælde bør reducerede punktafgiftssatser, der ligger under de minimumssatser, der er fastsat i Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier [31], kunne tillades.

[31] EFT L 316 af 31.10.1992, s. 19. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/74/EF.

(12) Det er nødvendigt at træffe særlige foranstaltninger for lokal, offentlig passagerbefordring, herunder taxier, og for offentlige myndigheders køretøjer. Der bør ligeledes fastsættes en overgangsperiode for biobrændstoffer i ren form, som var fuldstændig fritaget for punktafgifter den 1. januar 2001.

(13) Foranstaltninger, der gennemføres under afgiftsmyndighedernes kontrol med henblik på differentiering af punktafgifter, kan suppleres af yderligere fritagelser eller lempelser efter proceduren i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF. Kommissionen bør senest den 31. december 2007 underrette Rådet om disse supplerende foranstaltninger.

(14) Punktafgiftslempelserne bør være tidsbegrænsede, så der kan føres tilsyn med deres anvendelse.

(15) Et flerårigt program på højst seks år er tilstrækkeligt til at planlægge investeringsprojekter inden for de pågældende områder.

(16) Visse biobrændstoffer bør, når de er bestemt til at anvendes som motorbrændstof eller brændsel, sidestilles med mineralolier, således at de er omfattet af bestemmelserne i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed [32]. Der bør fastlægges gennemførelsesbestemmelser med henblik på at definere, hvad der i Fællesskabet forstås ved et produkt, "der er bestemt til at anvendes som motorbrændstof eller brændsel".

[32] EFT L 76 af 23.3.1992, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 2000/47/EF (EFT L 193 af 29.7.2000, s. 73).

(17) Bestemmelserne i dette direktiv berører ikke anvendelsen af artikel 27, stk. 1, litra a) og b), i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer [33], for så vidt angår den obligatoriske fritagelse af denatureret alkohol og bestemmelserne om dens distribution, da nærværende afgiftsordning kun vil finde anvendelse for særlige typer af denatureret alkohol, der anvendes om motorbrændstof eller som tilsætningsmiddel i et motorbrændstof, jf. artikel 2, stk. 3, i direktiv 92/81/EØF.

[33] EFT L 316 af 31.10.1992, s. 21.

(18) Da de for gennemførelsen af dette direktiv nødvendige foranstaltninger er generelle foranstaltninger efter artikel 2 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen [34], bør de vedtages efter forskriftsproceduren i artikel 5 i nævnte afgørelse.

[34] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

(19) Det bør fastsættes, at medlemsstaterne til orientering underretter Kommissionen om de nationale skatteforanstaltninger, der vedtages på biobrændstofområdet. Denne forpligtelse til at underrette Kommissionen fritager ikke medlemsstaterne for anmeldelsespligten i henhold til traktatens artikel 88, stk. 3. Dette direktiv foregriber på ingen måde udfaldet af statsstøtteprocedurer, der indledes i henhold til artikel 87 og 88 i traktaten.

(20) Direktiv 92/81/EØF bør derfor ændres i overensstemmelse med det ovenfor anførte -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

I direktiv 92/81/EØF foretages følgende ændringer:

1) I artikel 2, stk. 1, indsættes som litra m) og n):

"m) produkter henhørende under KN-kode 1507 til 1518, når de er bestemt til anvendelse som motorbrændstof eller brændsel

n) ikke-syntetiske produkter henhørende under KN-kode 2905 11 00, når de er bestemt til anvendelse som motorbrændstof eller brændsel."

2) I artikel 2a, stk. 1, indsættes som litra f) og g):

"f) produkter henhørende under KN-kode 1507 til 1518, når de er bestemt til anvendelse som motorbrændstof eller brændsel

g) ikke-syntetiske produkter henhørende under KN-kode 2905 11 00, når de er bestemt til anvendelse som motorbrændstof eller brændsel."

3) Som artikel 2b indsættes:

"Artikel 2b

Ved anvendelsen af artikel 2, stk. 1, litra m) og n), og artikel 2a, stk. 1, litra f) og g), fastlægges det efter proceduren i artikel 9a, stk. 2, hvad der forstås ved et produkt, der er bestemt til anvendelse som motorbrændstof eller brændsel."

4) Som afsnit IIa indsættes:

"IIa Lempelser for biobrændstoffer

Artikel 8b

I perioden 1. januar 2002 - 31. december 2010 kan medlemsstaterne, uden at dette berører artikel 8f, under afgiftsmyndighedernes kontrol anvende en reduceret punktafgiftssats for de afgiftspligtige produkter, der er nævnt i artikel 2, når de består af eller indeholder et eller flere af følgende biobrændstoffer:

a) produkter henhørende under KN-kode 1507 til 1518, 4401 og 4402

b) ikke-syntetiske produkter henhørende under KN-kode 2207 20 00 og 2905 11 00

c) produkter fra biomasse

d) vand (KN-kode 2201 og 2851 00 10).

Ved "biomasse" forstås den bionedbrydelige del af produkter, affald og rester fra landbrug (omfattende både vegetabilske og animalske stoffer) og skovbrug og fra nærstående industrier samt den bionedbrydelige del af affald fra industri og husholdninger.

Artikel 8c

1. Punktafgiftslempelser, der følger af anvendelsen af den reducerede sats, der er omhandlet i artikel 8b, kan ikke værre større end den punktafgift, der skulle have været svaret af biobrændstofmængden i de produkter, som nævnte lempelse finder anvendelse for.

2. De afgiftsniveauer, som medlemsstaterne anvender for produkter, der består af eller indeholder de biobrændstoffer, der er nævnt i artikel 8b, kan være lavere end de minimumssatser, der er fastsat i direktiv 92/82/EØF.

Når disse produkter påtænkes anvendt, udbydes til salg eller anvendes som motorbrændstof, kan afgiftsniveauet imidlertid ikke være lavere end 50% af en medlemsstats normale punktafgift for tilsvarende motorbrændstoffer.

Ved "afgiftsniveau" forstås det samlede beløb af opkrævede indirekte afgifter, undtagen moms, som beregnes direkte eller indirekte af den mængde af produktet, der forbruges.

3. I medlemsstater, hvor produkter, som udelukkende består af biobrændstoffer, var fuldstændig fritaget for punktafgifter den 1. januar 2001, kan denne fritagelse fortsat anvendes indtil den 31. december 2003.

Artikel 8d

1. En yderligere lempelse svarende til den lempelse, der er omhandlet i artikel 8b, kan under afgiftsmyndighedernes kontrol anvendes for produkter, der består af eller indeholder de i artikel 8b nævnte biobrændstoffer, og som anvendes til lokal, offentlig passagerbefordring, herunder taxier, og af køretøjer, som offentlige myndigheder har ansvaret for.

2. Begrænsningen i artikel 8c, stk. 2, andet afsnit, finder ikke anvendelse i det tilfælde, der er omhandlet i stk. 1.

Artikel 8e

De afgiftslempelser, der anvendes af medlemsstaterne, tilpasses efter udviklingen i råvarepriserne, så disse lempelser ikke fører til en overkompensation for de meromkostninger, der er forbundet med produktionen af biobrændstoffer, i tilfælde af en vedvarende stigning i råoliepriserne.

Tilpasningen foretages på grundlag af udviklingen i råoliepriserne i de foregående tolv måneder. Prisudviklingen vurderes i forhold til gennemsnitsprisen for olie på månedsbasis, såkaldt "Brent dated".

Artikel 8f

1. Tilladelsen til at anvende lempelsen i artikel 8b kan gives af en administrativ myndighed til en erhvervsdrivende for mere end et kalenderår som led i et flerårigt program. Den således tilladte lempelse kan højst anvendes i seks år i træk. Denne periode kan eventuelt forlænges.

2. I tilfælde af et flerårigt program, der har fået en administrativ myndigheds godkendelse inden den 31. december 2010, kan medlemsstaterne anvende lempelsen i artikel 8b efter den 31. december 2010 og indtil programmets afslutning, men denne periode kan ikke forlænges.

Artikel 8g

Senest den 31. december 2002, og derefter hver tolvte måned, meddeler medlemsstaterne Kommissionen, hvilke punktafgiftslempelser der anvendes i overensstemmelse med nærværende afsnit IIa.

Artikel 8h

Kommissionen underretter senest den 31. december 2007 Rådet om de skattemæssige, økonomiske, landbrugsmæssige, energimæssige, industrielle og miljømæssige aspekter af de lempelser, der er indrømmet i henhold til nærværende afsnit IIa. Kommissionen underretter også Rådet om yderligere fritagelser og lempelser, der indføres for biobrændstoffer efter proceduren i artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF. Kommissionen fremsætter eventuelt forslag om deres ophævelse, ændring eller forlængelse."

5) Afsnit IV ændres således:

a) Overskriften affattes således:

"Almindelige og afsluttende bestemmelser"

b) Som artikel 9a indsættes:

"Artikel 9a

1. Kommissionen bistås af det punktafgiftsudvalg, der er nedsat ved artikel 24, stk. 1, i direktiv 92/12/EØF.

2. Når der henvises til dette stykke, finder den i artikel 5 i afgørelse 1999/468/EF omhandlede forskriftsprocedure anvendelse i overensstemmelse med samme afgørelses artikel 7 og 8.

3 Fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder."

Artikel 2

Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2002. De underretter straks Kommissionen herom

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

Artikel 3

Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 4

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Bruxelles, den

På Rådets vegne

Formand