[I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 342 endelig udg. 
Bruxelles, den 07.09.1994 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN 
om 
forhandlingerne vedrørende 
adgangen til at deltage i udbudsforretninger i tredjelande 
inden for de områder, der er omfattet af 
direktiv 93/38/EØF 
(forsyningsvirksomhedsdirektivet) 
INDLEDNING 
I denne rapport redegøres for de fremskridt, der er sket i multilaterale og bilaterale 
forhandlinger i henseende til at opnå adgang for EU-virksomheder til at byde på 
offentlige indkøbsaftaler, der udbydes i tredjelande inden for de områder, der er omfattet 
af direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved 
tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation 
(forsyningsvirksomhedsdirektivet)1. Rapporten forelægges i henhold til direktivets 
artikel 36, stk. 6. 
Den 3. marts 1993 forelagde Kommissionen første statusrapport2 om forhandlingerne 
inden for de områder, der er omfattet af direktiv 90/53l/EØF af 17. september 19903. 
Dette direktiv er i mellemtiden blevet erstattet af direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993, 
der dækker vareindkøbsaftaler og bygge- og anlægskontrakter samt tjenesteydelsesaftaler. 
Denne rapport redegør for, hvilke fremskridt der er sket siden da. Den giver oplysning 
og ajourfører allerede offentliggjorte oplysninger om de aftaler, EU har undertegnet med 
tredjelande, og som gælder for offentlige indkøb inden for de områder, der er omfattet 
af direktivet. 
Den redegør endvidere for udfaldet af forhandlingerne om GATT-aftalen om statslige 
indkøb ("GATT Government Procurement Agreement" (GPA)), som med forbehold af 
ratifikation blev undertegnet i Marrakesh den 15. april 1994. Endelig redegør den for 
forløbet af de øvrige bilaterale forhandlinger, som Kommissionen fører med tredjelande 
om samme emneområde. 
EFTL 199 af 9.8.1993, s. 84. 
KOM(93) 80 endelig udg. af 3. marts 1993. 
EFTL 297 af 29.10.1990, s. 1. 
I. FORHANDLINGER, DER ER AFSLUTTET 
En række aftaler mellem EU og EFT A-landene og visse østeuropæiske lande inden for de områder, 
der er omfattet af direktivet, er trådt i kraft. En udvidet GATT-aftale om statslige indkøb blev 
undertegnet i Marrakesh og ventes at træde i kraft den 1. januar 1996. De formelle procedurer for 
godkendelse i Rådet er sat i gang. 
1. EFTA-Iandene 
Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen), der blev 
undertegnet den 2. maj 1992 af EU, EU-medlemsstaterne og EFT A-landene, bestemmer i 
artikel 65 og bilag XVI, at bestemmelserne i forsyningsvirksomhedsdirektivet finder 
anvendelse i EFT A-landene. EØS-aftalen trådte i kraft den 1. januar 1994. Sverige, Finland, 
Island og Østrig giver nu EU-virksomheder adgang til at deltage i udbudsforretninger i disse 
lande. For Norges vedkommende vil der være sikret fuld gensidig adgang til at deltage i 
udbudsforretninger senest ved dispensationsperiodens udløb (31. december 1994). 
2. De østeuropæiske lande 
De Europaaftaler, der blev undertegnet den 16. december 1991 af EU, EU-medlemsstaterne 
og Ungarn og Polen, trådte i kraft den 1. februar 1994. Virksomheder fra de to lande har fuld 
adgang til at deltage i udbudsforretninger i EU på vilkår, der ikke er mindre favorable end 
dem, der gælder for EU-virksomheder. EU-virksomheder, der opfylder bestemte krav med 
hensyn til selskabsform, har til gengæld faet tildelt national behandling i de pågældende lande. 
Efter overgangsperiodens udløb (10 år) vil der blive indrømmet national behandling til alle EU-
virksomheder, og der etableres fUId adgang til at deltage i udbudsforretninger på 
gensidighedsbasis. 
Forbindelserne mellem EU og Den Tjekkiske Republik, Bulgarien, Rumænien og Slovakiet er 
fortsat underlagt interimsaftalerne med disse lande indtil det tidspunkt, hvor de enkelte 
Europaaftaler med tilsvarende bestemmelser om offentlige indkøb ratificeres og træder i kraft. 
Inden for det kommende år ventes det, at der indledes forhandlinger om Europaaftaler med 
Slovenien og de baltiske stater. 
3. GATT-aftalen om statslige indkøb 
Baggrund 
I overensstemmelse med bestemmelserne i artikel IX: 6(b) i GATT-aftalen om statslige indkøb 
(GPA-aftaler" er der indledt forhandlinger med henblik på at udvide aftalens dækning til at 
omfatte ikke-centrale ordregivere og ordregivere inden for forsyningssektoren samt udvide 
den til at omfatte bygge- og anlægskontrakter og tjenesteydelsesaftaler. Forhandlingerne blev 
ført parallelt med Uruguay-runden og blev afsluttet den 15. december 1993 i Geneve. Den nye 
GPA-aftale blev undertegnet med forbehold af ratifikation den 15. april 1994 på 
ministerkonferencen i Marrakesh af EU, EU-medlemsstaterne, USA, Japan, Canada, EFTA-
landene, Korea og Israel. 
Den bilaterale aftale med USA fra maj 1993 
Indgåelsen af en bilateral aftale mellem EU og USA i maj 1993 i form af et 
aftalememorandum om offentlige indkøb var en væsentlig medvirkende faktor til 
at sikre, at forhandlingerne om GATT-aftalen om statslige indkøb fik en vellykket 
afslutning. Under den bilaterale aftale blev de barrierer, der forhindrede EU-
virksomheder i at byde på kontrakter, der udbydes af amerikanske 
forbundsstatslige ordregivere, fjernet. Inden for forsyningssektoren blev "Buy 
America"-restriktionerne på de forbundsstatslige elværker ophævet for EU-
virksomheders vedkommende. Til gengæld udvidede EU forsyningsvirksomheds-
direktivets bestemmelser vedrørende elforsyningssektoren til at gælde for 
amerikanske leverandører. USA gav endvidere tilsagn om at igangsætte en intern 
proces med henblik på at lade ikke-forbundsstatslige ordregivere, herunder 
ordregivere inden for forsyningssektoren, være omfattet samt om at fjerne "Buy 
America"-bestemmelserne i GPA-aftalen. Det bilaterale aftalememorandum 
udløber, så snart den nye GPA-aftale, der indeholder de resultater, der blev opnået 
i aftalememorandummet, træder i kraft. 
Der blev dog hverken i maj 1993 eller på et senere tidspunkt opnået enighed om 
adgang til at deltage i udbudsforretninger inden for telekommunikationssektoren. 
Dette medførte, at USA indførte sanktioner over for EU-bydende, der bød på 
bestemte kontrakter, navnlig kontrakter med en kontraktværdi under 
tærskelværdien, der blev udbudt af de forbundsstatslige myndigheder, herunder en 
række kontrakter med en kontraktværdi under tærskelværdien, der blev udbudt af 
de seks forbundsstatslige elværker. EU svarede igen med afmålte og beherskede 
modsanktioner over for amerikanske bydende. 
Den udvidede GATT-aftale om statslige indkøb 
Den 15. december 1993 nåede parterne til enighed om en udvidet GPA-aftale, som 
træder i kraft den 1. januar 1996. Hvad USA angår, blev der efter omfattende 
bilaterale forhandlinger den 15. april på ministerkonferencen i Marrakesh opnået 
enighed om at inddrage de ikke-forbundsstatslige ordregivere og de offentlige 
forsyningsvirksomheder. De formelle godkendelsesprocedurer (KOM(94) 251) 
vedrørende denne aftale er undervejs. De nærmere detaljer i aftalen er beskrevet 
nedenfor. 
Den nye GPA-aftale styrker og forbedrer de eksisterende regler og udvider 
dækningen væsentligt. Korea har nu også sluttet sig til de nuværende signatarlande 
og har undertegnet den nye GPA-aftale. Hong Kong og Singapore, som var part 
i GPA-aftalen fra 1979, undertegnede imidlertid ikke den nye GPA-aftale i 
Marrakesh. Hong Kong begrundede sin beslutning med principielle indvendinger 
mod betingelsen i aftalen om, at der ikke gives adgang til at byde på kontrakter 
på fuld mestbegunstigelsesbasis (på grund af de betydelige forskelle i dækningen 
fra land til land). Hong Kong har dog understreget, at kontrakter i dette land 
fortsat vil blive udbudt i åbne og konkurrencebaserede udbudsforretninger, når der 
er tale om kontrakter inden for de områder, der er omfattet af 
forsyningsvirksomhedsdirektivet. 
EU's målsætning i forhandlingerne for så vidt angår forsyningssektoren var at 
opnå garantier for en tilsvarende og effektiv adgang til at deltage i kontrakter, der 
udbydes i GPA-signatarlandene, på en måde der svarer til den, der sikres via EU-
direktiverne. Denne forhandlingsmålsætning er i det store og hele blevet opfyldt. 
Fra og med aftalens ikrafttræden i 1996 skal de fleste offentlige indkøbsaftaler, der 
indgås af parterne, udbydes efter reglerne og procedurerne i aftalen, hvilket 
indebærer, at de på ikke-diskriminerende grundlag er åbne for leverandører, 
entreprenører og tjenesteydere fra EU. Hvad dækningen angår, udvides de 
gældende regler ved den nye GPA-aftale til ikke kun at omfatte kontrakter om 
indkøb af varer, men også kontrakter om indkøb af bygge- og anlægsarbejder og 
anskaffelse af tjenesteydelser. 
GPA-aftalen består af to dele. Første del fastsætter procedurereglerne, mens 
anden del udgøres af bilag, hvori dækningen for hver enkelt aftalepart nøje er 
beskrevet. 
GPA-aftalens procedureregler 
Procedurereglerne følger mønstret i EU's direktiver om offentlige indkøb meget 
nøje. Der fastsættes regler om offentliggørelse af ordregivernes indkøbsplaner, 
kvalifikationssystemer, indkaldelse af bud og kontrakttildeling; der fastsættes regler 
om specifikation af varer, bygge- og anlægsarbejder og tjenesteydelser på en 
måde, der skal sikre, at en bred kreds af bydende kan byde på disse kontrakter; 
der fastsættes gennemsigtige procedurer for udvælgelse af ansøgere og vurdering 
af indkomne bud; der fastsættes objektive kriterier for tildelingen af kontrakter, 
som skal offentliggøres på forhånd; og der fastsættes klageprocedurer, der sikrer, 
at bydende, der finder, at deres rettigheder er blevet trådt under fode, kan få 
oprejsning. 
GPA-aftalens dækning 
Anden del af aftalen består af de specifikke bilag, hvori det opregnes, hvilke 
centrale og lokale statslige og andre offentlige organer og forsyningsvirksomheder 
der skal foretage deres indkøb i overensstemmelse med reglerne i aftalen. Der er 
detaljerede bilag for USA, Canada, Japan, Schweiz, Østrig, Finland, Sverige og, 
Norge samt for EU. Dækningen for ordregivere på centralt plan blev mellem alle 
aftaleparter aftalt at skulle ske på mestbegunstigelsesbasis. For de ikke-centrale 
ordregiveres vedkommende blev der aftalt en dækning på gensidighedsbasis. 
Dækningen for forsyningssektoren blev også aftalt at skulle være på 
gensidighedsbasis og i streng overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 36. 
Dette betyder, at bydende fra tredjelande, der afgiver bud, der for størstedelens 
vedkommende omfatter varer, der har oprindelse uden for EU, kun kan opnå 
garanti for adgang til at byde på kontrakter, der udbydes af ordregivere inden for 
EU's forsyningssektor, hvis deres eget land giver en tilsvarende og effektiv adgang 
for EU-leverandører til at byde på kontrakter inden for samm§ sektor. At EU tager 
udgangspunkt i gensidighedsprincippet er afspejlet i de afvigelser fra princippet om 
behandling på mestbegunstigelsesbasis, der er indeholdt i bilag III til dens tilbud. 
Nedenfor gives en nærmere analyse af EU-leverandørers muligheder for at byde 
på kontrakter, der udbydes i de øvrige signatarlande. 
EU's tilbud 
Bortset fra EFTA-landene, hvis endelige tilbud svarede til EU's, var ingen anden 
aftalepart i stand til at opfylde EU's anmodning om fuld dækning. EU afpassede 
derfor sit tilbud efter de andre aftaleparters tilbud, således at det modsvarede 
graden af markedsåbningen i disse aftaleparters tilbud. 
I det endelige tilbud inddrog EU sine ordregivere inden for elforsynings-, 
vandforsynings-, bytransport-, havne- og lufthavnssektoren. Telekommuni­
kationssektoren blev ikke omfattet af GPA-aftalen, og EU trak sit tilbud 
vedrørende telekommunikationssektoren tilbage i de afsluttende faser af 
forhandlingerne, fordi der ikke fremkom noget troværdigt modtilbud fra andre 
større aftaleparter. Eftersom de øvrige aftaleparter ikke ønskede at lade deres 
private forsyningsvirksomheder være omfattet, selv om de var underlagt 
lovregulering og udøvede deres virksomhed på basis af særlige eller eksklusive 
rettigheder, lod EU også kun sine offentlige forsyningsvirksomheder være omfattet 
af det endelige tilbud. I praksis er der dog ingen forskel i den måde, hvorpå 
forsyningsvirksomhederne i henhold til forsyningsvirksomhedsdirektivet skal drives 
og indgå kontrakter inden for EU. 
USA's tilbud 
USA og Den Europæiske Union førte intense forhandlinger om udvidelse af 
dækningen i perioden fra indgåelsen af GPA-aftalen den 15. december 1993 til 
undertegnelsen af aftalen den 15. april 1994 i Marrakesh. I forsøget på at finde en 
afbalanceret løsning trak forhandlerne på resultatet af en fælles undersøgelse udført 
af et uafhængigt konsulentfirma om de indkøbsmuligheder, der ville blive resultatet 
af deres respektive tilbud. USA's tilbud efter afslutningen af disse forhandlinger 
inden for de områder, der er omfattet af direktivet, omfatter tre områder: 
1. USA opretholder åbne udbudsforretninger inden for el forsyningssektoren 
for kontrakter, der udbydes af Tennessee Valley Authority og de fem 
Power Marketing Administrations under energiministeriet. Endvidere vil 
New York Power Authority være underlagt regelsættet i GPA-aftalen. 
USA indvilligede desuden i at undlade at anvende "Buy America"-
bestemmelserne på kontrakter, der udbydes af ca. 1.000 
elkraftkooperativer, der finansieres af lån eller lånegarantier fra Rural 
Electrification Administration (REA). Som forholdene er nu, skal alt 
materiel og udstyr, der indkøbes for REA-midler, leveres af indenlandske 
leverandører, selv om der gøres visse undtagelser for varer, der ikke 
produceres i tilstrækkelig store mængder eller i tilstrækkelig høj kvalitet i 
USA. Det tærskelbeløb, der opereres med for leverancer og tjenesteydelser 
under GPA-aftalen inden for el forsyningssektoren, er modværdien i SDR 
af 250.000 USD. EU agter at operere med en tærskelværdi på ca. 400.000 
ECU for tilsvarende anskaffelser, hvilket svarer til omtrent 580.000 USD. 
EU er fast besluttet på fortsat at undlade at anvende bestemmelserne i 
artikel 36 i forsyningsvirksomhedsdirektivet over for USA inden for 
elforsyningssektoren. 
2. USA tilbød også, dels i GPA-aftalen og dels bilateralt, at indføre 
konkurrence om kontrakter, der drejer sig om indkøb af varer, bygge- og 
anlægsarbejder og tjenesteydelser til de største havne. Denne del af 
tilbuddet omfatter New York/New Jersey Port Authority og Baltimore og 
Massachusetts Port Authorities. 
3. Inden for lufthavnssektoren omfatter tilbuddet de tre største lufthavne i 
New York (La Guardia, Newark og JFK) og Logan-lufthavnen i Boston. 
Det skal bemærkes, at på grund af den måde, hvorpå de ikke-centrale 
myndigheder i USA er opbygget, sikres der også adgang til at deltage i 
udbudsforretninger i forsyningssektoren via den omstændighed, at 
bestemte ordregivere på delstatsplan og i de større byer er omfattet. EU-
leverandører har f.eks. mulighed for at byde på kontrakter, der udbydes af 
O'Hare-lufthavnen i Chicago og andre ordregivere, der ejes eller drives af 
omfattede ikke-centrale myndigheder. Efter en runde, hvor man søgte at 
opnå frivillige tilsagn fra ikke-centrale myndigheder om at være omfattet 
af aftalen, kunne USA tilbyde, at 39 delstater (herunder de fem største: 
New York, Californien, Illinois, Florida og Texas) og en række af de 
største byer (bl.a. Chicago, Detroit, Boston og Dallas) ville være omfattet 
enten inden for eller uden for rammerne af GPA-aftalen. EU har ikke givet 
nogen tilsagn med hensyn til indkøb foretaget af lufthavne i EU, fordi der 
stadig er visse hindringer inden for denne sektor. 
EU førte endvidere bilaterale forhandlinger med USA om udbudsforretninger 
inden for telekommunikationssektoren for at opnå passende garantier for adgang 
for EU-leverandører i denne sektor. I disse forhandlinger understregede EU 
betydningen af at anvende bestemte regler, der sikrer gennemsigtige og åbne 
udbudsforretninger fra især private amerikanske teleoperatørers side. USA så sig 
ikke i stand til at afgive faste tilsagn herom. USA tilkendegav dog sin hensigt om 
at søge at nå til enighed med EU på dette område i fremtiden. Der er dog ikke 
blevet gjort væsentlige fremskridt med hensyn til at fjerne de diskriminerende 
indkøbskrav, der pålægges delstaterne og de lokale myndigheder inden for sektorer 
som bytransport, lufthavne (selv om en række større lufthavne er omfattet, se 
ovenfor) og vandbehandling i forbindelse med ydelse af finansiel bistand fra de 
forbundsstatslige myndigheder. Forsyningsvirksomhedsdirektivet gælder som følge 
heraf ikke for amerikanske leverandører inden for disse sektorer. 
Canadas tilbud 
Canada har endnu ikke fremsat noget konkret tilbud inden for de områder, der er 
omfattet af direktivet. De canadiske myndigheder har dog oplyst, at 
forbundsregeringen er i færd med at søge at indhente frivillige tilsagn om at være 
omfattet fra forsyningsvirksomheder, der enten ejes eller kontrolleres af 
provinsregeringerne. Denne proces skulle sætte Canada i stand til at fremsætte et 
omfattende tilbud senest 18 måneder efter undertegnelsen af GPA-aftalen. EU og 
flere andre aftaleparter har anmodet om, at elværkerne, navnlig Quebec og Ontario 
Hydro, bytransporten, havnene, lufthavnene og vandforsyningsanlæggene, som ofte 
drives på kommunalt plan, bliver omfattet. Canadas stilling er dog i høj grad 
influeret af, hvordan det vurderer USA's tilbud inden for disse sektorer. Hvis 
Canada finder, at USA's tilbud er utilstrækkeligt, vil tiden vise, om Canada vil 
give adgang for andre aftaleparter på et mere selektivt grundlag. 
Japans tilbud 
Japans tilbud omfatter vandforsyningen, havnene og lufthavnene. Produktion, 
transport og distribution af drikkevand varetages generelt af de større kommuner 
i Japan, som er blevet tilbudt omfattet. Japans havne og lufthavne administreres 
af transportministeriet eller af præfekturerne. Disses indkøb er omfattet i henhold 
til de lavere tærskelværdier i GPA-aftalen, der gælder for centrale og ikke-centrale 
statslige ordregivere. 
Det japanske tilbud omfatter også en række ordregivere inden for den offentlige 
transport. Dette gælder de syv jernbaneselskaber, der tidligere var en del af det 
japanske jernbaneselskab (JR). Det omfatter også en statsejet offentlig 
transportvirksomhed (Teito Rapid Transit Authority) og en række offentlige 
transportvirksomheder, der ejes af en række større kommuner. En fodnote i Japans 
tilbud angiver dog, at udbudsforretninger i relation til "driftssikkerhed" ikke er 
omfattet. Repræsentanter for Japan har forklaret, at denne undtagelse omfatter 
indkøb af f.eks. rullende materiel, spor- og signaludstyr, jernbanespor og 
lokomotiver. EU tager kraftigt afstand fra Japans vidtrækkende fortolkning af 
denne undtagelse og forlanger, at GPA-aftalen også gælder for indkøb af disse 
former for materiel. EU har peget på, at udstyrssikkerheden kan sikres ved at 
fastlægge passende standarder og afprøvningsmetoder. Inden for 
telekommunikation omfatter Japans tilbud ikke NTT's indkøb af teleudstyr. Dette 
organs indkøb er underlagt bestemmelserne i en bilateral amerikansk/japansk 
aftale, som ifølge de japanske myndigheder kan udvides til at gælde for andre 
aftaleparter på mestbegunstigelsesbasis. Reglerne og procedurerne i denne aftale 
svarer dog ikke fuldt ud til procedurerne i GPA-aftalen. Endvidere har anvendelsen 
af aftalen generelt giver skuffende resultater for udenlandske leverandører. Japan 
var også uvillig til at lade sine elværker være omfattet på grund af disses 
ejerskabsstruktur (95% af værkerne er privatejede). Elværkerne er dog underlagt 
en kraftig lovregulering fra den japanske regerings side, og deres 
udbudsforretninger er langt fra gennemsigtige og åbne for udenlandske bydende. 
Som følge heraf agter EU fortsat at anvende artikel 36 på bud inden for den 
offentlige transport (herunder jernbanerne), telekommunikationssektoren og 
el forsyningssektoren, der indeholder japanske varer. 
Koreas tilbud 
Koreas tilbud omfatter de koreanske vandværkers indkøb, der er omfattet via de 
større kommuner. De koreanske havne er endvidere omfattet via 
transportministeriet, hvis indkøb varetages af det centrale indkøbskontor (OSROK). 
Det koreanske elselskab (KEPCO) har monopol på elforsyningen i landet. 
Hovedparten af dette selskabs indkøb vil være omfattet af den nye GPA-aftale. Der 
er dog et mindre antal varer, der er undtaget, bl.a. elektriske transformatorer og 
isolerede kabler. 
Åbningen af udbudsforretningerne inden for vandforsynings-, havne- og 
elforsyningssektoren for europæiske leverandører er et betydeligt skridt fremad. 
Europæiske leverandører er hidtil regelmæssigt stødt på alvorlige vanskeligheder 
med at opnå adgang til at deltage i udbudsforretninger i Korea på grund af 
diskrimination. De har ofte været nødsaget til at acceptere økonomisk ufornuftige 
betingelser i offentlige kontrakter, f.eks.tvungen teknologioverførsel, krav om stort 
indhold af indenlandske varer og andre former for kompensation. 
Koreas tilbud indeholder lakuner i dækningen af jernbaneselskaberne, 
bytransportsektoren og lufthavnssektoren. Selv om det koreanske nationale 
jernbaneselskab er omfattet, indeholder tilbuddet for jernbanernes vedkommende 
ingen bestemmelser om, at det organ, der er blevet oprettet for at administrere 
højhastighedstogsystemet i Korea, skal være omfattet. Selv om bytransporten og 
anlæggelsen af undergrundsbaner er omfattet, er der dog en række ordregivere på 
dette område, der ikke er omfattet. Hvad lufthavnene angår, er de lufthavne, der 
hører under transportministeriet, omfattet. Anlæggelsen af nye lufthavne, der 
udføres af et separat organ, er dog ikke omfattet. Korea har forklaret, at de 
ordregivere, EU søger at få inddraget, ikke står under direkte statskontrol og 
derfor ikke kan tilbydes inddraget. Under disse omstændigheder kan EU derfor 
ikke godtage, at der skulle foreligge en effektiv og tilsvarende adgang for EU-
leverandører til at deltage i udbudsforretninger inden for den offentlige transport 
(bl.a. langdistancejernbanetrafikken) og lufthavnssektoren i Korea, og vil derfor 
fastholde artikel 36 over for Korea inden for disse sektorer, indtil Korea ser sig 
i stand til at fremsætte et tilfredsstillende tilbud. 
Hvad angår indkøb af offentligt teleudstyr, skal ikke-koreanske virksomheder være 
etableret i Korea for at kunne byde på indkøbsaftaler, der finansieres i koreansk 
valuta (der udgør størstedelen af markedet), medmindre der er indgået en bilateral 
aftale med det tredjeland, hvor den bydende virksomhed stammer fra. Efter 
indgåelsen af en bilateral aftale mellem USA og Korea kan amerikanske 
virksomheder byde på en vis del af disse kontrakter. Denne positive 
særbehandling, der trådte i kraft den 1. januar 1993, er reelt ensbetydende med 
diskrimination af ikke-amerikanske konkurrenter, herunder europæiske 
virksomheder. Sagen vil blive gjort til genstand for drøftelser med Korea. 
Israels tilbud 
Israels tilbud omfatter offentlige kontrakter, der udbydes af havnene, lufthavnene 
og jernbanerne. Derudover omfatter tilbuddet de tre største kommuners 
vandforsyning. Inden for elforsyningssektoren har Israel tilbudt, at kontrakter, der 
udbydes af det israelske monopolelselskab, bliver omfattet med undtagelse af 
kontrakter om indkøb af kabler, elektromekaniske målere, transformatorer, 
ledningsadskillere, rangerlokomotiver og elektromotorer. EU har i sit eget tilbud 
gjort de israelske undtagelser til sine egne. Hvad telekommunikationssektoren 
angår, har Israel tilbudt at lade det nationale kommunikationsselskab, Bezek, være 
omfattet på gensidighedsbasis, undtagen selskabets kontrakterom indkøb af kabler. 
Eftersom EU ikke har inkluderet sin telekommunikationssektor i GPA-aftalen, har 
Israel ikke givet EU-leverandører ret til at byde på kontrakter, der udbydes af 
Bezek. Det ventes dog, at der i den nærmeste fremtid vil blive ført bilaterale 
forhandlinger mellem EU og Israel om denne sektor samt om andre udestående 
problemer. Israel har ikke afgivet noget tilbud om bytransportsektoren. Indkøb 
inden for telekommunikations- og bytransportsektoren hører blandt de emner, der 
vil blive omfattet af en ny bilateral aftale med Israel, der for øjeblikket er under 
forhandling. 
Der er vedlagt en tabel, der giver en oversigt over adgangen til at deltage i 
udbudsforretninger inden for de forskellige dele af forsyningssektoren i de 
forskellige GPA-signatarlande. 
II. YDERLIGERE FORHANDLINGER OM UDVIDELSE AF DÆKNINGEN 
Inden for rammerne af GPA-aftalen 
GPA-aftalen giver mulighed for via bilaterale eller multilaterale forhandlinger at 
udvide aftalens dækning yderligere. Dette vil især ske ved at fjerne bestemte 
undtagelser eller ved at opsige den manglende gyldighed af dele af aftalen mellem 
de enkelte aftaleparter. I denne forbindelse skal det erindres, at EU og USA på 
konferencen i Marrakesh nåede til enighed om en udvidelse afdækningen, som de 
for størstedelens vedkommende ville inkorporere i den nye aftale, når den var 
godkendt. Det skal også erindres, at Canadas tilbud forudsætter yderligere 
forhandlinger, inden aftalen træder i kraft, navnlig vedrørende dækningen af 
ordregivere inden for de områder, der er omfattet af forsyningsvirksomheds-
direktivet. 
Det skal også bemærkes, at flere andre af GATT-overenskomstens kontraherende 
parter fra tid til anden har udtrykt interesse for at tilslutte sig GATT-aftalen om 
statslige indkøb. Der er nu modtaget en konkret anmodning til tiltrædelse fra 
Aruba (herunder også et tilbud, der omfatter alle de relevante dele af 
forsyningssektoren), mens Liechtenstein har bebudet at ville fremsætte en 
anmodning. Det ventes, at andre vil følge trop. Derudover er en række ansøgere 
om tiltrædelse af GATT/WTO, f.eks. Den Kinesiske Folkerepublik og Taiwan, 
blevet anmodet om at tiltræde GPA-aftalen som betingelse for tiltrædelse af 
GATT/WTO. I denne forbindelse har Taiwan for nylig meddelt GATT, at landet 
er interesseret i at tiltræde GPA-aftalen og er villigt til at indlede forhandlinger om 
dækning med de øvrige aftaleparter. 
Bilaterale forhandlinger 
Som anført ovenfor vil Kommissionen fortsætte sine bestræbelser på at opnå en 
udvidelse af dækningen med henblik på at sikre en effektiv og tilsvarende adgang 
for EU-leverandører til sektorer, der ikke har været omfattet af tilbuddene fra de 
øvrige aftaleparter, enten inden for rammerne af GPA-aftalen eller på bilateral 
basis, hvis der er tale om sektorer, der ikke er omfattet af GPA-aftalen. 
III. RESUME 
Ved EØS-aftalen blev bestemmelserne i forsyningsvirksomhedsdirektivet fra den 
1. januar 1994 udvidet til at gælde for de implicerede lande, dog med ekstra 
tidsfrister for Norges og Liechtensteins vedkommende. 
Europaaftalerne med Polen og Ungarn har desuden foranlediget EU til fra den 1. 
februar 1994 at give virksomheder fra disse lande adgang til at byde på kontrakter, 
10 
der udbydes inden for de områder, der er omfattet af direktivet. Hvad angår Den 
Tjekkiske Republik, Slovakiet, Bulgarien, Rumænien, Slovenien og de baltiske 
stater, agter EU at give disse landes virksomheder adgang til at benytte direktivet, 
når og hvis Europaaftalerne med disse lande er blevet ratificeret. 
Fra den 25. maj 1993 udvidede EU bestemmelserne i direktivet til at gælde for 
leverandører fra USA inden for elforsyningssektoren efter indgåelsen af det 
bilaterale aftalememorandum om offentlige indkøb. 
Som et resultat af GATT-aftalen om statslige indkøb agter EU på 
gensidighedsbasis at udvide bestemmelserne i direktivet til at gælde for bestemte 
sektorer i bestemte signatarlande. Direktivets bestemmelser vedrørende 
vandforsyningssektoren vil blive udvidet til at gælde for leverandører fra Israel, 
Japan, Korea og EFTA-landene,bestemmelserne vedrørende bytransportsektoren 
for leverandører fra EFTA-landene, bestemmelserne vedrørende lufthavnssektoren 
for leverandører fra Israel, Japan og EFTA-landene, bestemmelserne vedrørende 
havnesektoren for leverandører fra Israel, Japan, Korea, USA og EFTA-landene 
og bestemmelserne vedrørende elforsyningssektoren for leverandører fra Israel, 
Korea, USA og EFTA-landene. EU-leverandørers adgang til at deltage i 
udbudsforretninger inden for de samme sektorer er sikret under aftalen. 
11 
Bilag I 
Effektiv og tilsvarende adgang for 
EU-virksomheder til at deltage i udbudsforretninger inden for 
de dele af forsyningssektoren, der er omfattet af GPA-aftalen 
Vandforsyning 
Elforsyning 
Offentlig transport 
Lufthavne 
Havne Canada1 
0 
0 
0 
0 
0 Israel 
+ 
+2 
+ 
+ 
+ Japan 
+ 
-
-
+ 
+ Korea 
+ 
+ 2 
-
-
+ USA 
-
+ 
-
-
+ EFTA 
+ 
+ 
+ 
+ 
+ 
Canada vil fremsætte et tilbud senest i juni 1995. 
Undtagen visse specificerede varer. 
12 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 342 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 08 
Katalognummer : CB-CO-94-213-DA-C 
ISBN92-77-68959-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg