KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 388 endelig udg. 
Bruxelles, den 01. september 1993 
UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN 
om rimelig løn 
Begrundelse 
INDLEDNING 
1. Ifølge artikel 118 i Rom-Traktaten har Kommissionen "til opgave at fremme et 
snævert samarbejde mellem medlemsstaterne på det sociale område, især for så vidt 
angår ... arbejdsretten og arbejdsvilkårene. ... Med henblik herpå skal 
Kommissionen i nær kontakt med medlemsstaterne foretage undersøgelser, afgive 
udtalelser og tilrettelægge samråd både med hensyn til spørgsmål af national 
karakter og til spørgsmål af interesse for de internationale organisationer." 
2. Her medfølger Kommissionens udtalelse om indførelse af en rimelig løn i 
medlemsstaterne, som er udarbejdet efter høring af Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg og i overensstemmelse med artikel 118 i Traktaten og afsnit 2 i 
Kommissionens handlingsprogram om gennemførelsen af Fællesskabspagten om 
Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder. 
I Kommissionens udtalelse er der taget hensyn til udtalelser fra Det Økonomiske 
og Sociale Udvalg03 og Europa-Parlamentet(2), som havde fået tilsendt udtalelsen til 
underretning. Under gennemførelsen af pagten har Kommissionen også fremsat et 
udkast til Rådets henstilling om fælles kriterier i forbindelse med sikring af 
tilstrækkelige ressourcer og ydelser i de sociale sikringsordninger 
(KOM(91) 161 endelig udg.)(3). Der må imidlertid skelnes skarpt mellem førnævnte 
dokument, som hovedsageligt omhandler en garanteret minimumsindkomst fra alle 
kilder, og nærværende dokument, som omhandler rimelig aflønning for udført 
arbejde under særlig hensyntagen til de mere sårbare medlemmer af arbejdsstyrken. 
3. I Pagten om de Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder er 
fastsat det princip, at enhver beskæftigelse skal være rimeligt aflønnet, idet det 
anføres "arbejdstagerne skal alt efter de særlige forhold i det enkelte land sikres en 
rimelig løn, dvs. en løn, der er tilstrækelig til at sikre dem en rimelig levestandard". 
Kommissionen har med henblik på gennemførelse af ovennævnte pagt og i fuld 
overensstemmelse med nærhedsprincippet ikke til hensigt hverken at lovgive eller 
fremsætte forslag om bindende retsakter vedrørende løn eller at fastsætte 
operationelle definitioner, eftersom disse bedst kan etableres på nationalt eller 
regionalt plan eller inden for de forskellige sektorer. Kommissionen mener 
imidlertid, at det vil være hensigtsmæssigt at fastlægge visse grundlæggende 
principper om en rimelig løn under hensyntagen til den sociale og økonomiske 
situation og under anvendelse af de normale økonomiske og sociale politiske 
instrumenter, navnlig de instrumenter, der tages i brug for at øge produktiviteten og 
stimulere økonomisk vækst, bekæmpe diskrimination og sikre solidariteten mellem 
(1) EFT nr. C 223 af 31.8.1992, s. 57. 
(2) EFT nr. 
(3) Denne henstilling blev vedtaget af Rådet den 24. juni 1991 (EFT nr. L 245 af 
26.8.1992, s. 46). 
forskellige sociale grupper. Hvad angår denne opgave, har alle samfundsgrupper 
deres rolle at spille. 
Under udarbejdelsen af denne udtalelse har Kommissionen taget hensyn til de 
forskellige internationale bestemmelser, som vedrører dette emne, bl.a. artikel 23 
i verdenserklæringen om menneskerettigheder, Europarådets socialpagt samt 
konventioner og henstillinger fra Den Internationale Arbejdsorganisation. Inden 
udarbejdelsen af denne udtalelse har Kommissionen endvidere gennemført 
omfattende høringer blandt medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter (jf. bilaget). 
FORHOLDET MELLEM LØN. PRODUKTIVITET. BESKÆFTIGELSE OG SOCIALE 
FAKTORER 
5. Forskelle i de gennemsnitlige indkomstniveauer fra et samfund til et andet skyldes 
i store træk produktivitetsforskelle. I det lange løb vil konvergensen mellem 
indkomstniveauerne i hele Fællesskabet først og fremmest blive fremkaldt af 
produktivitetsforbedringer på lavtlønsområder i Fællesskabet set i forhold til 
højtlønsområder. 
6. Produktivitetsforbedringer er frem for alt et resultat af øget kapitalinvestering, øget 
investering i menneskelige ressourcer gennem almen og faglig uddannelse samt 
bedre virksomhedsorganisation tillige med en større indsats fra arbejdstagernes side 
og praktisk indlæring. Dette er de vigtigste kilder til lønstigninger - og under alle 
omstændigheder er der kun ringe mulighed for lønstigninger gennem en 
begrænsning af udbyttemarginer. Der er dog snarere tale om en dynamisk end om 
en statisk proces. Lønstigninger og udbyttestigninger er ikke uforenelige, men har 
tendens til at gå hånd i hånd, efterhånden som virksomhedens resultater forbedres. 
7. Produktivitetsforbedringer vil kunne opnås med gennemførelsen af det indre 
marked og området uden indre grænser, som fremmer udnyttelsen af 
stordriftsfordele inden for Fællesskabet, samtidig med at der tages hensyn til 
behovet for at styrke den økonomiske og sociale samhørighed i Fællesskabet. Disse 
forbedringer vil også kunne opnås gennem en tilskyndelse til at erstatte 
arbejdsområder med lave lønninger og lav produktivitet med arbejdsområder med 
høje lønninger og høj produktivitet. 
8. Langsigtede forbedringer både i indkomster og beskæftigelsesgrad afhænger af, om 
der med tiden kan nås en rimelig balance mellem kapital i nvesteringsgraden og 
lønstigningsgraden. Lønstigninger kan ikke i længere tid gå forud for 
produktivitetsstigninger, idet de så vil føre til nedgang i beskæftigelsen. Hvis 
lønningerne holdes nede gennem utilstrækkelig investering i almen og faglig 
uddannelse samt i kapital, vil erhvervslivet tilsvarende være henvist til ukvalificeret 
arbejdskraft og vil i stigende grad kunne trues af mere effektive konkurrenter på 
verdensplan. 
9. Hvad der gælder for erhvervslivet som helhed, gælder ikke nødvendigvis for den 
enkelte virksomhed eller for forskellige sektorer. Relative lønniveauer afspejler ikke 
systematisk relative produktivitetsniveauer - ellers ville den person, der trykker på 
knappen for at starte og stoppe en robot, automatisk få den højeste løn. I et 
samfund er de relative lønninger underlagt en lang række kræfter af social, kulturel 
og historisk samt økonomisk art. 
10 Medens de relative lønninger i en vis udstrækning afspejler udbud og efterspørgsel, 
er der ingen økonomisk lov, der fastsætter, hvad der er de "rette" lønforskelle, 
hvad forholdet mellem høje og lave lønninger må være, eller at interessante og gode 
jobs (som man kunne forestille sig bliver dårligt aflønnede, fordi de i sig selv er en 
belønning) generelt skulle være godt aflønnede. 
11. Desuden bliver prisen for mange jobs fastsat administrativt uden for alle 
markedsmekanismer, både inden for den offentlige sektor og i lovregulerede 
erhverv. Faktisk forekommer det ofte, at lønniveauer er bundet til visse principper, 
som i lige så høj grad er præget af begreber om retfærdighed af en eller anden art 
(f.eks. at bedre kvalificerede arbejdstagere bør betales mere end ufaglærte, eller 
arbejdstagere med større anciennitet mere end yngre arbejdstagere) som af 
økonomiske kriterier. 
12. Desuden er der - på grund af manglende balance på arbejdsmarkedet eller på grund 
af social diskrimination - mange tilfælde, hvor arbejdstagere med særlige 
kvalifikationer eller i særlige jobs eller arbejdstagere i særlige sektorer eller 
virksomhedstyper ikke får en løn, der svarer til, hvad andre får for et lignende 
arbejde. 
13. Der kan være flere årsager til, at arbejdstagere modtager forskellig løn for det 
samme arbejde. I visse tilfælde kan det være socialt acceptabelt at skelne mellem 
forskellige kategorier af arbejdstagere, f.eks. når unge betales mindre end ældre 
arbejdstagere for det samme arbejde. I andre tilfælde kan diskrimination ikke 
tolereres, f.eks. når indvandrere får en lavere løn end andre arbejdstagere for det 
samme arbejde. En anden type af mere indirekte diskrimination skyldes, at nogle 
kategorier af arbejdstagere, især kvinder, ofte er koncentreret i lavtlønnede jobs. 
LØNNIVEAUER I FÆLLESSKABET OQ I DE ENKELTE MEDLEMSSTATER 
14. Der er meget betydelige forskelle i lønniveauerne både inden for og mellem de 
enkelte medlemsstater, hvilket er et udtryk for de ovenfor omtalte faktorer. En 
sammenligning af de relative lønniveauer i hele Fællesskabet viser, at der er 
væsentlige forskelle mellem de mere velstående, udviklede lande og de fattigere, 
mindre udviklede lande. For eksempel var den gennemsnitlige timeløn inklusive 
skat i april 1991 for arbejdstagere i fremstillingssektoren på over 12 ECU i 
Danmark, 10 ECU i Tyskland, medens den var ca. 2 ECU i Portugal og lidt over 
3 ECU i Grækenland. Hvis forskellene i prisniveauer og i forbrugsmønstre fra det 
ene land til det andet tages i betragtning, indsnævres lønforskellene mellem 
medlemsstaterne markant. Således bliver afstanden mellem Danmark og Portugal 
næsten halveret. For at kunne indsnævre disse forskelle må der ske en konvergens 
af landenes økonomier og en tilnærmelse af forbedringer i leve- og arbejdsvilkår 
i forbindelse med den europæiske integration. 
15. I denne udtalelse fokuseres der på de lave lønninger, navnlig når de skyldes 
diskriminering, der findes i og er specifik for hver medlemsstat, dog uden at de 
strukturelle problemer dermed lades ude af betragtning. 
16. Forskellene i lønniveauer inden for de enkelte lande er knap så veldokumenterede. 
Kommissionen nedsatte derfor en ekspertgruppe, som skulle medvirke ved 
undersøgelsen af disse problemer, især med hensyn til lave lønninger. 
Arbejdsgruppen kunne henføre forskellige arbejdstagerkategorier til den lavere ende 
af lønskalaen, bl.a. kvinder, unge og ansatte inden for visse sektorer som f.eks. 
landbrug, tekstil, lædervarer, fodtøj, detailhandel, hoteller og catering samt 
personlige tjenesteydelser. Der findes mangelfulde statistiske oplysninger om andre 
lavtlønskategorier, og næsten alle omfatter arbejdstagere med begrænsede faglige 
kvalifikationer, arbejdstagere i mindre udviklede områder, i marginale jobs, samt 
indvandrere og handicappede. 
PRINCIPPERNE FOR EN FÆLLESSKABSINDSATS 
17. Inden for de enkelte medlemsstater gøres der allerede en stor indsats gennem de 
normale politiske instrumenter - lovgivning, administrative foranstaltninger, 
konsensus - med henblik på at løse problemer vedrørende lave lønninger og 
diskrimination. Hvis den europæiske økonomi skal kunne styres i retning af øget 
beskæftigelse og anstændige lønniveauer, må fællesskabsforanstaltningerne være 
varierede og fungere som supplement til hovedindsatsen i medlemsstaterne. 
18. Medlemsstaternes indsats skal tjene til: 
at finde frem til passende niveauer for en rimelig løn 
at fremme høj kvalitet, høj produktivitet 
at lægge særlig vægt på øget investering i almen og faglig uddannelse, og 
at fremme en ændring af holdningerne til traditionelle lavtlønsgrupper og 
styrke foranstaltningerne til bekæmpelse af diskrimination. 
FORESLÅEDE FORANSTALTNINGER 
19. Kommissionen mener, at disse principper bedst kan gennemføres gennem 
foranstaltninger under følgende områder: 
Et mere gennemsigtigt arbejdsmarked 
20. Hvis indsamlingen og udbredelsen af information om lønstrukturer på 
fællesskabsplan og på nationalt og regionalt plan forbedres, vil kendskabet til 
arbejdsmarkedets funktion kunne blive bedre, og der vil blive mulighed for at 
udvikle en mere effektiv politik og dermed fjerne nogle af årsagerne til urimelig 
behandling, især i forbindelse med det indre marked. 
21. Endvidere mener Kommissionen, at det er vigtigt, at der i hver enkelt medlemsstat, 
både på regionalt plan og på sektorplan sikres en omfattende udbredelse af 
bestemmelser og praksis med hensyn til eksisterende lør referencer. Kommissionen 
ønsker ikke at fremhæve en bestemt model, men foreslår, at hver af ue relevante 
organer på passende niveauer i hver enkelt medlemsstat indfører deres egen praksis 
(aftaler, lovbestemmelser osv.), således at man får indført de referencer, der passer 
bedst til den nationale kontekst. 
Foranstaltninger med henblik på at sikre, at retten til en rimelig løn respekteres 
22. Der er visse arbejdstagerkategorier på arbejdsmarkedet, som er særligt sårbare og 
risikerer diskriminerende behandling. For at beskytte mod sådan diskrimination kan 
der indføres en kombination af lovgivning (navnlig med nøje overholdelse af 
fællesskabsdirektiverne om lige behandling af mænd og kvinder), administrative 
ordninger, kollektive forhandlinger, udarbejdelse af kodekser for god praksis og 
bedre oplysning om arbejdsmarkedet. Samtidig må det undgås, at lavtlønnede 
arbejdstagere presses ud i sort arbejde. 
23. Selv når arbejdstagere har indgået aftale om en rimelig løn, får de ikke altid 
udbetalt en sådan. Der må derfor iværksættes foranstaltninger for at sikre, at der 
kun kan foretages indeholdelse, gøres udlæg i eller ske overdragelse af lønnen i 
overensstemmelse med national lov. Der må også indføres ordninger for at sikre, 
at arbejdstagerne aflønnes korrekt i forbindelse med orlov eller sygdom. 
Udvikling af menneskelige ressourcer 
24. Den nære sammenhæng mellem produktivitet og lønninger er allerede blevet 
understreget. De foranstaltninger, som allerede er ved at blive gennemført med 
henblik på at øge produktiviteten og dermed arbejsdsstyrkens indtjeningspotentiale 
bør styrkes, navnlig med hensyn til investeringer i udviklingen af de menneskelige 
ressourcer på alle niveauer, dvs. uddannelse på sekundærtrinnet, højere uddannelse, 
erhvervsfaglig grunduddannelse, omskoling, efter- og videreuddannelse samt 
personlig udvikling. Kommissionen vil bidrage til, at 
erhvervsuddannelsesordningerne koordineres bedre med udviklingen i både 
arbejdstagernes og virksomhedernes behov for kvalifikationer og omskoling ved at 
sikre indsamling og udbredelse af erfaringer på dette område og ved at fremme 
samarbejdet mellem de berørte parter. 
ARBEJDSMARKEDETS PARTERS ROLLE 
25 Arbejdsmarkedets parter har på alle niveauer - på fællesskabsplan såvel som på 
nationalt, regionalt og lokalt plan - en afgørende rolle at spille, for at indførelsen 
af en politik, der skal sikre alle arbejdstagere en rimelig løn, kan få et heldigt 
udfald. Kommissionen forventer, at arbejdsmarkedets parter bliver fuldt ud 
inddraget i medlemsstaternes foranstaltninger, og vil for sin del støtte drøftelserne 
om dette emne på fællesskabsplan i forbindelse med dialogen med arbejdsmarkedets 
parter, som Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Europa-Parlamentet har 
anbefalet det. Arbejdsmarkedets parter vil også blive opfordret til at samarbejde ved 
de undersøgelser, som Kommissionen foreslår iværksat for at fremme konvergensen 
af medlemsstaternes politik vedrørende rimelig løn. 
UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN 
om rimelig løn 
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER, 
som henviser til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, 
særlig artikel 118, 
som henviser til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(1), 
som henviser til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2), og 
som tager følgende i betragtning: 
For at styrke den økonomiske og sociale samhørighed i Fællesskabet er det nødvendigt, 
at principperne om, hvad der er ret og rimeligt og socialt retfærdigt, overholdes; 
færdiggørelsen af det indre marked vil medføre dynamik og beskæftigelsesmuligheder 
og styrke væksten i den europæiske økonomi; denne velstandstilvækst bør komme alle 
indbyggerne i Fællesskabet til gode; 
med denne udvikling vil virksomhederne i Fællesskabet få mulighed for at etablere en 
stærk position for de markedssektorer, der har mulighed for en høj værditilvækst og for 
udvikling; 
den europæiske arbejdskrafts kvalitet, arbejdsindsats og engagement er grundlæggende 
fordele i konkurrencen på verdensmarkedet; 
opretholdelsen af meget lave lønniveauer skaber problemer med hensyn til, hvad der er 
ret og rimeligt, og med hensyn til social samhørighed, hvilket i det lange løb vil kunne 
skade økonomiens effektivitet; 
i Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og 
Sociale Rettigheder understreges det i punkt 5, at enhver beskæftigelse skal være rimeligt 
aflønnet; 
Kommissionen har i sit handlingsprogram om gennemførelsen af nævnte pagt anerkendt, 
at lønfastsættelsen henhører under medlemsstaterne og arbejdsmarkedsparternes 
kompetence; den erkender dog samtidig at have et ansvar for at foretage en vurdering 
af et problem, der er alvorligt for en ikke ubetydelig del af arbejdstagerne; 
(1) EFT nr. C 223 af 31.8.1992, s 57. 
(2) EFT nr. 
Rådet vedtog den 24. juni 1992 henstilling 92/441/EØF om fælles kriteiier for 
tilstrækkelige ressourcer og sociale ydelser i det sociale sikringssystem(3); nærværende 
udtalelse er et supplement til denne henstilling; 
ifølge en rapport fra en arbejdsgruppe bestående af eksperter er der, på trods af allerede 
indførte mekanismer, et lavtlønsproblem i alle lande i Det Europæiske Fællesskab; 
i henhold til fællesskabslovgivningen er forskelsbehandling på grundlag af køn(4) eller 
nationalitet i forbindelse med løn forbudt -
FREMSÆTTER FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Den i Fællesskabspagten om Arbejdstagernes Grundlæggende 
Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder omhandlede ret for alle 
arbejdstagere til at få en rimelig løn for det arbejde, de udfører, bør på ny 
bekræftes, og der bør lægges særlig vægt på de mere sårbare medlemmer af 
arbejdsstyrken; begrebet "en rimelig løn" indebærer, at alle arbejdstagere skal have 
en aflønning for udført arbejde, som set i forhold til det samfund, hvori de lever og 
arbejder, er rimelig og tilstrækkelig til at sikre dem en anstændig levestandard. 
2. Praktisk anvendelige definitioner kan bedst opstilles inden for det enkelte land, den 
enkelte region eller den enkelte sektor, medens rettigheden bedst sikres på 
fællesskabsplan ved overholdelse af følgende principper: 
Fællesskabets fremtid i verdensøkonomien afhænger af høj produktivitet og 
højt kvalificeret arbejdskraft; dette mål bør forfølges i hele Fællesskabet ikke 
blot ved at øge investeringerne i kapitalgoder, men også ved at øge 
investeringerne i almen og faglig uddannelse, navnlig med henblik på at 
imødekomme udviklingen i virksomhedernes og arbejdstagernes behov for 
kvalifikationer, og ved fremme af gode erhvervsrelationer 
bestræbelserne på at få indført rimelig løn skal ses som et led i den proces, der 
skal føre frem til Fællesskabets grundlæggende mål vedrørende større 
økonomisk og social samhørighed og en mere harmonisk udvikling inden for 
rammerne af en mere og mere integreret europæisk økonomi 
(3) 
(4) EFT nr. L 245 af 26.8.1992, s. 46. 
Navnlig: 
artikel 119 i EØF-Traktaten 
Rådets direktiv 75/117/EØF om gennemførelse af princippet om lige løn til 
mænd og kvinder; 
Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling 
af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse; 
Rådets direktiv 79/7/EØF om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn 
til social sikring. 
lønningerne bestemmes i lige så høj grad af sociale som af økonomiske 
fakiorer; selv om lønudviklingen kan afspejle strukturændringer i udbud og 
efterspørgsel inden for industrier, regioner og kvalifikationer, vil c'en øgede 
integration på Fællesskabets arbejdsmarked meget vel kunne påvirke de sociale 
præferencer, som er bestemmende for de nationale lønhierarkier; Fællesskabet 
bør derfor forsøge at finde en måde til at eliminere diskriminerende lønpraksis 
som en del af dets mere overordnede sociale og økonomiske mål 
holdningerne til traditionelle lavtlønsgrupper bør tages op til nyvurdering; 
diskrimination bør bekæmpes og lige muligheder fremmes på forskellig måde, 
gennem lovgivning, skattemæssige og administrative foranstaltninger, 
konsensus eller kollektive forhandlinger. 
3. I den forbindelse bør medlemsstaterne: 
opfylde de forpligtelser, som de i henhold til Fællesskabspagten har, til at sikre 
alle arbejdstagere en rimelig løn uanset køn, handicap, race, religion, etnisk 
oprindelse eller nationalitet 
tage hensyn til de i punkt 2 nævnte principper under udarbejdelsen af deres 
økonomiske og sociale politik 
træffe følgende foranstaltninger til gennemførelse af disse principper: 
Foranstaltninger, der skal give en større gennemsigtighed på arbejdsmarkedet med 
hensyn til lønninger 
Der bør sættes ind på alle niveauer for at forbedre arbejdsmarkedets funktion bl.a.: 
gennem en forbedring af gennemsigtigheden på arbejdsmarkedet ved hjælp af 
bedre indsamling og udbredelse af sammenlignelige statistiske oplysninger om 
lønstrukturer på fællesskabsplan og på nationalt og regionalt plan, således at 
der bliver mulighed for at udvikle en mere effektiv politik og derved fjerne 
nogle af årsagerne til diskrimination; arbejdsformidlingskontorerne spiller i den 
forbindelse en vigtig rolle 
gennem omfattende udbredelse af eksisterende oplysninger om rimelige 
referencelønninger. 
Foranstaltninger, der skal sikre, at retten til en rimelig løn overholdes 
Medlemsstaterne bør træffe passende foranstaltninger for at sikre, at retten til en 
rimelig løn overholdes, navnlig gennem en nyvurdering af, om de gældende 
ordninger til sikring af retten til en rimelig løn er fyldestgørende, herunder 
overvejelser vedrørende følgende aspekter: 
yderligere lovgivning, herunder lovgivning mod diskrimination, især på grund 
af køn, race, etnisk oprindelse eller religion 
10 
midler til sikring af en rimelig behandling af arbejdstagere i alle aldersgrupper 
og af hjemmearbejdere 
mekanismer til fastsættelse af mindsteløn ved forhandling og til styrkelse af 
kollektive forhandlingsordninger. 
Disse ordninger bør suppleres med: 
udvikling af kodekser for god praksis med hensyn til behandling af svage 
arbejdstagergrupper på arbejdsmarkedet, som også er blandt de lavest 
aflønnede 
forbedring af informationssystemerne vedrørende arbejdsmarkedet, især 
med hensyn til lønrater, uden at der dog derved pålægges små og 
mellemstore virksomheder urimelige byrder 
information om diskriminerende praksis. 
Medlemsstaterne bør sørge for, at foranstaltningerne ikke tvinger lavtlønnnede 
arbejdstagere til at tage såkaldt sort arbejde, og ikke fremmer ulovlig 
beskæftigelsespraksis. 
Medlemslandene bør også sikre, at foranstaltningerne ikke har en negativ 
indflydelse på jobskabelse. 
De bør træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de lønninger, der aftales 
ved indgåelse af arbejdskontrakter, faktisk betales fuldt ud, og at arbejdstagerne 
aflønnes korrekt i forbindelse med orlov eller sygdom. 
Foranstaltninger til fremme af udvikling af menneskelige ressourcer 
Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger til at forbedre 
arbejdsstyrkens produktivitet og indtjeningspotentiale på lang sigt. I sådanne 
foranstaltninger bør der også indgå særlige bestræbelser på at øge investeringen i 
menneskelige ressourcer på alle niveauer og på alle trin i udviklingen, herunder 
uddannelse på sekundærtrinnet, højere uddannelse, erhvervsfaglig grunduddannelse, 
omskoling, efter- og videreuddannelse og personlig udvikling. 
4. Det henstilles til arbejdsmarkedets parter: 
at de behandler samtlige de spørgsmål, som nærværende udtalelse vedrører, på 
fællesskabsplan, nationalt, regionalt og lokalt plan, særligt med henblik på at 
undersøge, hvilket bidrag de kan yde til at sikre den enkelte arbejdstagers ret 
til en rimelig løn. 
5. Kommissionen mener, at det er vigtigt: 
at der træffes passende foranstaltninger til at forbedre kvaliteten af 
informationerne på fællesskabsplan, især med hensyn til lønstrukturer; i den 
anledning foreslår Kommissionen, at der gennemføres en ny revideret 
11 
undersøgelse af lønstrukturerne, for at der dermed hurtigt kan indhentes 
oplysninger og ske en tilpasning af eksisterende statistiske redskaber; de 
således indsamlede oplysninger vil kunne finde vid udbredelse og kan danne 
grundlag for drøftelser på nationalt plan og på fællesskabsplan 
at der sker en bedre koordinering af erhvervsuddannelsesordningerne og 
arbejdstagernes og virksomhedernes øgede behov for kvalifikationer og 
omskoling gennem indsamling og udbredelse af erfaringer på dette område og 
gennem fremme af samarbejdet mellem de berørte parter 
at der sker en udvikling af informationsudvekslingen inden for Fællesskabet 
om lønpraksis i de enkelte virksomheder 
at der iværksættes yderligere undersøgelser i samarbejde med medlemsstaterne 
og arbejdsmarkedets parter for dermed at fremme konvergensen af 
medlemsstaternes politik vedrørende rimelig løn. 
Kommissionen vil senest tre år efter vedtagelsen af denne udtalelse fremlægge en 
rapport for Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg samt Europa-Parlamentet 
efter høring af arbejdsmarkedets parter; rapporten vil bygge på oplysninger, som 
medlemsstaterne vil blive anmodet om at fremsende, om hvilke fremskridt der er 
gjort, og hvilke forhindringer man er stødt på. Derefter vil udviklingen blive 
analyseret hvert andet år. 
12 
-13-
ISSN 02544459 
KOM(93) 388 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 
Katalognummer : CB-CO-93-418-DA-C 
ISBN 92-77-58465-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg