KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 03.05.1995 
KOM(95) 160 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
om komplementaritet mellem 
Fællesskabets og medlemsstaternes politik 
vedrørende udviklingssamarbejde 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
om komplementaritet mellem 
Fællesskabets og medlemsstaternes politik 
vedrørende udviklingssamarbejde 
Indledning 
1. På Rådets møde i november 1994 anmodede det Kommissionen om at udarbejde 
en meddelelse om komplementariteten mellem Fællesskabets og medlemsstaternes 
politik, som udtrykt i artikel 130 U i EF-traktaten. Der er hhv. i juni 1994 og 
marts 1995 blevet afholdt møder mellem de Generaldirektører, der har ansvar for 
Kommissionens udviklingssamarbejde, og medlemsstaterne, hvor spørgsmålet blev 
drøftet (bilag I indeholder et referat fra sidste møde). På baggrund af disse møder 
behandles i dette dokument den aktuelle situation omkring komplementaritet, og 
der fremlægges en række forslag til at sikre komplementaritet i praksis. 
Traktaten om Den Europæiske Union og komplementaritet 
2. Fællesskabets udviklingsbistand udgør omkring 15% af den globale indsats fra 
Fællesskabets og medlemsstaternes side på området for udviklingshjælp. Men det 
var dog først i 1992, at medlemsstaterne i Traktaten om Den Europæiske Union 
opstillede særlige bestemmelser for Fællesskabets politik med hensyn til 
udviklingssamarbejde. Afsnit XVII i traktaten formaliserer en de facto EU-
udviklingspolitik, der allerede eksisterede ved siden af medlemsstaternes, og 
erkender deres indbyrdes afhængighed. Traktaten indeholder desuden instrumenter 
til at sikre en sammenhæng mellem disse politikker, så de tilsammen bliver så 
effektive som muligt. I den forbindelse opstiller artikel 130 U målene for 
Fællesskabets politik med hensyn til udviklingssamarbejde, og det siges, at den 
skal være et supplement til medlemsstaternes politik. 
En struktureret fremgangsmåde 
3. Kommissionen mener, at en sådan komplementaritet mellem Fællesskabets politik 
og medlemsstaternes kun kan opnås, hvis Fællesskabets og de nationale politikker 
gennemføres ud fra fælles mål; disse mål udmøntes og gennemføres på sektorplan 
og på operativt plan ud fra en fælles fremgangsmåde og effektiviteten af såvel de 
4. Med henblik på at nå hertil anbefales følgende strukturerede fremgangsmåde: 
(i) På rådsplan: 
sektorpolitikken bør fastlægges og/eller ajourføres, så den kan være en 
rettesnor for Fællesskabet og medlemsstaterne i deres praktiske 
udviklingspolitik; 
der bør oprids enighed om fælles hovedområder på gejiejelt pg/elJer 
statsligt plan; 
laddenes og isaer regionernes vanskeligheder bør drøftes, så man Jean blive 
emge om gensidigt acceptable løsninger og samordne de respej^ve 
fpranstaltninger; 
(ii) I udvalgene (EUF, ALA, MED): 
de nationale pg regionale prpgjammer, der nødvendigvis må være baseret 
på oplysninger "ude fra marken", bør udarbejdes med henblijc på at 
opfylde landenes fælles hpldninger; 
(iii) I udviklingslandene: 
der bør finde et samarbejde og en sarnprdnjng sted i forbindelse med • 
geni^mførelsen af de enkelte landes Pg Fællesskabets projekter pg 
programmer; 
(iy) I elfspertgrujjperne: 
der ]bj^r sjte en løbende overvågning af Fællesskabets pg medlemsstaternes ; 
germemførelse af se^rpplitil^rne; 
der bør fpretages en fælles evaluering af projekternes pg prpgranamernes 
virkninger. 
Oversigt over det hidtidige sagsforløb 
5. Ovennævnte fremgangsmade praktiseres allerede i en vis udsfræjoung, men det sker 
hovedsageligt på ad hpe-basis. I så henseende bør det erindres, at medlemstaterne i 
Rådets erklæring af november 1992 gav udtryk for, at pgså (irø8 nationale 
udviklingspolitjltker yil blive underprdnet <fe i artikel 130 U i EF-fraJrtaferi pps$le4e mål. 
Samtidig udtalte de, at hpvedniidlet til ppnåelse af kpmplementaritet vil være 
samordning. Denne samordning nævnes udfrykjceligt j EF-traJctatens artikel }3Q X. Efter 
Rådets erklæring af november 1992 vedtog det i maj 1993 en række konfusioner om 
samordningen af udviklingspolitikken. Der blev her udvalgt fire sektprer med benblik på 
en indledende forstærket samordning. P|i generaldirektørernes møde blev betydrimgen af 
dette tiltag atter understreget. Per er nu vedtaget tælles politiske retningslinjer for alle 
fire sektprer. Disse retningslinjer skal anvendes af Fællesskabet og medlemsstaterne i 
deres respektive indsats. 
6. I december 1993 vedtpg Rådet også en resolution om praktisk samordning. Der blev 
udvalgt seks fprsøgslande med henblik på at indhøste erfaringer, pg Rådet vil $ forelagt 
en rapport om de indledende resultater (herunder forslag til en yderligere styrkelse af 
dette samarbejde). De indhøstede erfaringer skulle fore til en mere effektiv praktisk 
samordning i alle udviklingslande. 
7. I november 1992 erklærede Rådet og medlemsstaternes repræsentanter, at de ville styrke 
samordningen mellem medlemsstaterne og Fællesskabet med hensyn til de standpunkter, 
der skal indtages i internationale fora. Denne erklæring blev fulgt op af Rådets 
konklusioner om samme spørgsmål i maj 1994. Kommissionen bemærker hertil, at hidtil 
har denne samordning i visse tilfælde ikke strakt sig til mere end en udveksling af 
oplysninger om de standpunkter, der allerede var blevet indtaget kort før den pågældende 
begivenhed. Kommissionen anser dette for utilstrækkeligt, og den opfordrer indstændigt 
ministrene til at pålægge deres tjenestegrene at deltage i samordningsmøder i god tid, så 
der kan aftales fælles standpunkter. Kommissionen er rede til at tage de nødvendige 
initiativer i den henseende. 
8. Selvom det fremgår af ovenstående, at der er gjort visse fremskridt med henblik på at 
sikre komplementaritet i praksis, mener Kommissionen dog, at der på en række områder 
er et presserende behov for en yderligere indsats. 
En forstærket samordning i planlægningsfasen 
9. Den strategiske planlægning udgør et vigtigt led i beslutningsprocessen, for så vidt som 
den er med til at styre Fællesskabets og medlemsstaternes foranstaltninger over en vis 
periode. Hvis Fællesskabet skal supplere medlemsstaternes politik, er samordning i denne 
fase af beslutningsprocessen af allerstørste betydning. I tilknytning til det forestående 
programmeringsarbejde med sigte på Lomé-landene er øjeblikket særligt gunstigt netop 
lige nu til at tage et stort skridt fremad på dette område. Naturligvis bør en sådan 
forstærket planlægning også gælde ALA- og MED-landene. På baggrund heraf foreslår 
Kommissionen følgende: 
10. Både med hensyn til AVS-landene og i samarbejde med andre partnere i ALA/MED-
regionerne råder man nu over mekanismer, i lyset af hvilke man kan overveje nye 
strategier for Fællesskabets samarbejde med de enkelte lande. Disse mekanismer bør 
videreudvikles, så der sker en forstærket samordning på planlægningsstadiet med en mere 
aktiv inddragelse af medlemsstaterne med henblik på en gensidig udveksling af 
oplysninger om egne strategier og standpunkter. 
11. For AVS-landenes vedkommende består det første trin i programmeringen i, at 
Kommissionens delegationsleder i hvert enkelt AVS-land udarbejder et dokument, der 
fastlægger en strategi for samarbejdet med Fællesskabet. Formålet med dette dokument 
er først og fremmest at indkredse de områder, hvor Fællesskabet passende kan 
intervenere med henblik på at bidrage til at løse de mest påtrængende problemer i hvert 
enkelt AVS-land, under tilbørlig hensyntagen til andre donorers og især andre 
medlemsstaters interventioner. 
12. Kommissionen har instrueret sine delegationsledere om at forstærke samordningen med 
medlemsstaternes repræsentanter på stedet i denne indledende programmeringsfase, og 
det især af følgende to grunde: 
med henblik på at nå frem til et fælles syn på udviklingsstrategien i det 
pågældende land og de væsentligste hindringer for gennemførelsen af denne 
strategi; 
med henblik på at finde frem til den mest effektive måde, hvorpå Fællesskabet 
kan intervenere med det sigte at supplere medlemsstaternes egne interventioner. 
Om nødvendigt vil denne samordning blive udvidet til at omfatte andre donorer. Også 
det pågældende lands egen regering vil blive inddraget på et passende tidspunkt. 
13. Kommissionen mener, at denne samordning bør suppleres med en drøftelse i 
Planlægningsudvalget senere i beslutningsprocessen med henblik på forberedelsen af 
indikativprogrammerne for Fællesskabets bistand til de enkelte lande. For at dette skal 
lykkes, bør følgende betingelser være opfyldt: 
for det første må medlemsstaterne skabe transparens omkring deres egne 
retningslinjer og hvilke aktiviteter de vil satse på i den kommende år ude i 
marken i de enkelte udviklingslande; 
for det andet bør ÉUF-Udvalget prioritere denne "samordningsstrategi" i 
planlægningsfasen og ikke blot koncentrere sig om Fællesskabets aktiviteter. 
Derfor bør medlemsstaterne oplyse Kommissionen og hinanden om deres egne 
retningslinjer og planlagte interventioner. Desuden bør medlemsstaterne sørge for 
en passende repræsentation i udvalget. 
14. For så vidt angår Middelhavslandene, er den nye forstærkede middelhavspolitik blevet 
udformet i samarbejde med andre betydningsfulde aktører i regionen, herunder 
Verdensbanken, og der er foregået en meget snæver samordning mellem Fællesskabet og 
medlemsstaterne ved opstillingen af de fælles politiske mål for samtlige lande, hvorved 
man har styrket komplementariteten. Alle aspekter af forbindelserne til denne region er 
dækkes ind, herunder de aspekter, som falder ind under hhv. Fællesskabets og 
medlemsstaternes beføjelser. Dette afspejler sig i medlemsstaternes yderst aktive 
medvirken ved forberedelsen af Euro-Middelhavs-Konferencen, der skal afholdes i 
Barcelona, og som vil omfatte politiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål, økonomiske 
og finansielle relationer og sociale og menneskelige anliggender, og hvor der vil blive 
opstillet mål, der ikke blot fuldt og helt afspejler medlemsstaternes synspunkter, men som 
også vil være bestemmende for såvel hvert enkelt medlemsstats samarbejde med denne 
region som Fællesskabets samarbejde. Selv om der ikke på Barcelona-konferencen 
etableres en ny permanent burokratisk struktur, vil den dog give mulighed for, at der 
oprettes mekanismer til en permanent samordning af politiske områder, der er af fælles 
interesse for alle kontraherende parter. 
15. De forberedende faser i gennemførelsen af den forstærkede Middelhavspolitik frembyder 
en særlig gunstig lejlighed til at styrke samordningen af planlægningen på nationalt plan. 
Der er blevet udarbejdet en meget struktureret samordningsmekanisme i forbindelse med 
forberedelsen af møder i diverse samarbejds-/associeringsråd og -udvalg. Med henblik 
på en effektivisering af samarbejdet foreslog Kommissionen den 8. marts, at de årlige 
møder i samarbejdsrådene fremover burde afholdes på et rent teknisk plan, medens 
Fællesskabet og tredjelandene i Middelhavsområdet (MNC) burde afholde et årligt 
ministermøde på politisk plan, der skulle behandle spørgsmål af fælles interesse. I den 
forstærkede Middelhavspolitik er indbygget en mere aktiv tilgang til samarbejde, og for 
at denne kan vise sig effektiv, kræves der forudgående samordning mellem Fællesskabet 
og medlemsstaterne med henblik på at fastlægge et fælles strategisk oplæg til samarbejdet 
med hvert enkelt Middelhavsland. Idet man erindrer, at selv efter den kraftige 
ressourcemæssige styrkelse af Fællesskabets udviklingssamarbejde, der er stillet forslag 
om, vil medlemsstaterne stadig råde over endnu mere betydningsfulde finansieringskilder, 
og det er derfor vigtigt, at deres egne programmer også styres ud fra de udstukne 
strategiske mål, og at der tilstræbes en egentlig komplementaritet. For så vidt angår 
fredsprocessen i Mellemøsten, tegner den forstærkede samordning medlemsstaterne 
imellem (og med andre donorer) til at give gode resultater med hensyn til at finde frem 
til komplementære løsninger. 
16. Med hensyn til samarbejdet med de asiatiske og latinamerikanske lande bør der indføres 
mekanismer til styrkelse af samordningen ved forberedelsen af møderne i de blandede 
udvalg, der er nedsat i forbindelse med hele viften af samarbejdsaftaler. På 
medlemsstatplan er der allerede indført mere aktiverende fremgangsmåder ved 
udviklingen af strategier for Fællesskabets samarbejde med de vigtigste ALA-partnere. 
Disse fremgangsmåder bør udnyttes på en mere sammenhængende måde, gennem en 
kraftigere og mere transparent medvirken fra medlemsstaternes side, først og fremmest 
ude i marken, men også i de relevante udvalg, til fremme af en praktisk komplementaritet 
i de efterfølgende interventioner. 
Fælles evalueringer 
17. Et andet område, hvor Kommissionen mener der er behov for en yderligere indsats, er 
evalueringsområdet. Evalueringen af projekter og programmer, hvad enten de er iværksat 
af medlemsstaterne eller af Fællesskabet, giver Unionen værdifulde oplysninger om, 
hvordan man kan øge deres samlede effektivitet. Kommissionen genkalder i den 
forbindelse Rådets resolutioner fra maj 1989 og maj 1992 om evaluering, og fra 
december 1993 om praktisk-operativ samordning, hvori der også blev peget på fordelene 
ved fælles evalueringer. I lyset af disse resolutioner foreslår Kommissionen følgende: 
18. De instanser i medlemslandene og Kommisionen, der varetager evaluering, bør fortsætte 
arbejdet med at finde frem til de tiltag, der kan gøres til genstand for fælles evalueringer, 
både i forbindelse med Fællesskabets og medlemsstaternes bistandsprogrammer, og disse 
instanser bør udarbejde et handlingsprogram for de kommende år. 
19. Ved indkredsningen af fælles evalueringsmuligheder bør der tages hensyn til rapporter 
omkring forsoegsprojekter om samordningen inden for udvalgte sektorer og lande. 
20. Den fælles evaluering bør gennemføres på en så pragmatisk måde som muligt. Erfaringen 
viser, at der mellem medlemsstaterne og Kommissionen kan etableres en række fleksible 
procedurer, der opfylder projektets behov, og som inddrager de berørte parter, således at 
der opnås gode resultater med et rimeligt input af tid og ressourcer. 
Konklusioner 
21. Som anført af Rådet i dets erklæring fra november 1992 bør der sikres komplementaritet 
mellem Fællesskabets og medlemsstaternes udviklingspolitik gennem et vist antal 
samordningsmekanismer, I løbet af de sidste tre år er nogle af disse mekanismer blevet 
afprøvet, men de fungerer stadig på et ad hoc-grundlag. 
22. Kommissionen èr àf Éen opfattelse, at tiden er inde til at indføre en mere struktureret 
fremgangsmåde. Dette kræver især en øget indsats med henblik på at fastlægge og 
ajourføre sektorpolitikker, mere samordning på planlægningsområdet og indførelse af et 
system for fælles evaluering af de enkelte medlemsstaters og Fællesskabets projekter Pg 
programmer. For så vidt angår den rent praktisk-øperative samordnings vedlægges der en 
særskilt rapport. 
23. Rådet opfordres tit atgodkende ovenstående konklusioner. 
EUROPEAN COMMISSION 
DIRECTORATE-GENERAL FOR DEVELOPMENT 
Developmentpolicies 
Sectoral policies ANNEX I 
Brussels, 28/03/1995. 
VIII/ A/ 1/ D(95) 
e:\pol-sec\prosp\comple\reun21 -6\resume3 .wpd 
Minutes of the meeting of directors general 
of 20 march 1995 
Agenda 
Two points figured on the agenda : 
complementarity between the Community's development cooperation policy 
and the policies of Member States ; 
coherence between the Community's development cooperation policy and 
other policies. 
Discussion on the first issue was presided by Mr Steffen SMIDT, Director-General for 
Development. The second issue was presided by Mr Juan PRAT Director-General a.t.p. 
for North/South relations. 
Participants 
The list of participants is attached as annex 1. 
Complementarity 
Referring to the first discussion in June'94 and to reactions subsequently received, the 
Commission considered there to be a large consensus on the conceptual frame work : 
that the aim of complementarity is to achieve greater collective effectiveness 
of Community and Member States development cooperation ; 
that the main instrument for it is coordination ; 
that it is an evolutionary process of learning by doing. 
The Commission proposed not to engage again in a theoretical debate on the 
interpretation of the term "complementarity" but to focus, for the time being, on some 
operational arrangements to develop complementarity in practice. If required, at a later 
stage the theoretical debate could be resumed in the light of experience gained. 
Rue de la Loi 200, B-1049 Brussels, Belgium- Office: G12-7/29 
Telephone:direct line(+32-2)299.63.80.*xchange 299.11.1JFax: 2992907. 
Telex: COMEU B 21877.Telegraphicaddress: COMEUR Brussels. 
The dutch and UK representatives considered that consensus on the interpretation of 
the term "complementarity" was still lacking, and reserved their position. They did, 
however, agree that at this stage, one should focus on a number of practical measures to 
achieve greater efficiency. 
The 3 proposals made in the joint letter of Mr Steffen SMIDT and Mr Juan PRAT of 8 
march (annex 2) : 
1) enhanced coordination in forward planning ; 
2) joint evaluations ; 
3) concertation 
were discussed. 
adl) enhanced coordination in forward planning 
The Commission referred to the upcoming programming exercise for the 8th EDF and 
underlined the importance of forward planning. It pointed out that, if the Community is 
to take account of interventions of Member States in the developing countries, country 
strategies have to be established in full knowledge of all relevant elements ; i.e. of what 
each the Member States intends to do in these countries. Unfortunately, the present 
mechanisms do not function to provide for tese elements to be taken into account. The 
Commission considered that they therefore needed to be improved. It proposed an 
effective coordination by heads of Delegations in the countries concerned in the first 
phase of the programming exercise, when strategy orientations are elaborated. This should 
then be followed, at a later stage, by a discussion in the relevant Committees (EDF, ALA, 
MED) in Brussels, with a view to finalising the Country Programmes. In both instances, 
Member States would have to be transparent on their own orientations and planned 
activities for the years ahead. This would imply, in particular, that the representation of 
Member States in the Committees would have to be of the appropriate level to ensure 
such coordination. 
There was a large support on the Commission's views and agreement that the proposal 
be presented by the Commission to the Council. 
The following more specific observations were made: 
A number of participants considered that coordination in the programming phase could 
also usefully take place with donors outside the European Union (multilateral/bilateral). 
They underlined the importance of the involvement of the Developing Countries in this 
procedure. 
There was a discussion whether the emphasis of the coordination should be in Brussels 
and capitals or on the spot in the developing countries. The political decisions would have 
to be taken in Brussels whilst the information and operational coordination should be 
established in the field. This discussion appeared largely related to different internal 
decision making structures in the respective Member States. 
The importance to continue to establish common approaches on policies in sectors was 
underlined, since this would facilitate to a great extent the operational coordination. Two 
% 
additional sectors on which work could be focused, were mentioned; fisheries and 
agriculture. 
A number of participants, specifically underlined the necessity of a better exchange of 
information on bilateral activities. It was recognised that, for a useful discussion in the 
programming committee, this should be aware of the Member States planned 
interventions, and what they intend to do in financial terms in the individual developing 
countries. A plea to have Committees concentrate in general more on strategies and less 
on individual projects, for example by increasing the present financial threshold of 2 
million ECU for projects, was made by some participants. 
The state of play in the 6 pilot countries, chosen by the Council for re-enforced 
operational EU-coordination, was discussed. It was requested to take due account of this 
exercise in the preparation of the coordination on forward planning. Some participants 
considered that it could be useful to show how Member States and EU disburse their 
funds in these pilot countries, and how the different decision making processes in the 
Member States function. If necessary, common procedures could be proposed. 
The status of the EU Delegates was raised. The Commission pointed out that their status 
was laid down in the different instruments, like the Lomé convention or the specific 
agreements with the ALA and MED countries. 
ad2) Joint evaluation 
To increase the collective effectiveness of Community and bilateral aid, the Commission 
proposed also that work should be stepped up in the field of joint evaluations. Evaluation 
services of the Member States and the Commission should continue to identify subject 
matter for joint evaluations of Community aid programmes as well as those of Member 
States, and should prepare a programme of action for the years to come. 
The proposal was in general positively received and agreed to be presented to Council. 
Reference was also made to the DAC coordination on evaluations and this was considered 
a good example. It was reminded that evaluation has to be done at different levels : 
project by project, sector by sector, country by country, and that operational services have 
to be involved. The results of evaluations have to be reflected in the programming 
exercise. 
ad3) concertation 
The Commission proposed a concertation on aid programmes. It suggested that this 
concertation should take place regularly, and on the basis of a presentation that each 
Member State would be asked to make on objectives and measures within their respective 
aid programme. 
It was considered that the issue required further discussion. 
Coherence 
Afternoon session; the Coherence of Community Policies with the Objectives of 
Development Co-operation Policy. 
The Commission representative began by drawing the attention of participants to the two 
documents made available to the meeting namely, 
i) the Commission services working document of November 1994 on policy Coherence; 
ii) a Room Document giving an up-date statement of the position. 
It was stressed that, whilst every effort was now being made both within the College of 
Commissioners itself, and between the Commission services, to ensure the Coherence 
of Community policies with the Objectives of Development Co-operation policy, 
problems of incoherence still arose. These usually reflect differences of interest. The 
Community was, however, not alone in facing the difficulty of reconciling different 
political objectives. One of the most well known problems in this regard, at Community 
level, was that of the setting up of a common market organisation for Bananas, where 
four Community objectives had to be reconciled i) the completion of the internal market, 
ii) preferential relations with the ACP countries, Hi) relations with Latin America, iv) 
the requirements of the G ATT/WTO. Another more general example could be given with 
regard to the problem of exchange rates and interest rate volatility and their impact on 
developing countries, particularly the poorest, and those dependant on the export of pri­
mary products. 
Mr Prat indicated that the need for Coherence had been an important consideration in 
the preparation of the proposals for the new Mediterranean policy where an overall 
approach to the Union's relations with the countries concerned will be adopted, with the 
negotiations addressing a wide variety of issues. The approach adopted in the 
Mediterranean proposal suggested that it might be easier to achieve policy Coherence at 
the bilateral and regional level rather than at the global level. 
In the course of the subsequent discussion the following points were made; 
- whilst it is essential that political choices must be made there is a need for the 
systematic identifi-cation of problems and conflicts of interest (NL, UK, D). It would be 
useful to commission a study to look at ways of establishing a procedure for recognising 
these (NL). 
- whilst being sympathetic to the approach set down in the Commission documents, and 
welcoming the steps taken by the Commission to improve internal Coherence, it was still 
important to establish where major incoherencies are to be found, and which 
incoherencies are unacceptable (UK, B). Indeed there was a need for a study on the 
Coherence of all Development Co-operation instruments. (UK). 
- it was important to distinguish between intended and unintended incoherence, with the 
need for a mechanism to avoid unintended incoherence (DK, SWE). 
to 
- as stressed in the Commission documents the difficulty of establishing an overall 
general approach to the problem of Coherence was recognised (D, ESP, F). This pointed 
to the need to proceed on a case by case basis so building up the necessary methodology. 
- many Member States although by no means all, advocated a joint 
Agriculture/Development Council (NL, DK, B, IRL, S WE, SF) In response to this 
proposal Mr Soubestre said that it would be wrong to assume that only the CAP 
generated problems for Development Co-operation. In reality many other policies were 
also concerned in the search for Coherence (to name but two; environmental issues, 
internal market issues, for example those relating to the cocoa content of chocolate etc.) 
- finally there was a need for comprehensive body of data, developing country by 
developing country, bringing together Community aid spending in all its forms (NL, UK). 
Indeed steps were already being taken in this regard for the presentation of the OECD -
DAC data on aid. Member States appeared inclined to share with the Commission and 
each other the statistics they already prepare themselves, provided it does not cost extra 
work. 
In summing up a very interesting discussion Mr Prat recalled that the question of joint 
Councils must be one to be dealt with by subsequent presidencies. The relevant 
authorities would need to address these proposals. The Commission services would also 
consider the question of the preparation of the appropriate body of statistics. It was 
noted that country strategy papers - already circulated to Member States - were intended 
to bring together all forms of cooperation. 
The plan was now to circulate this short report of the discussion on Coherence to 
Directors General in time for it to be considered at the Development Council of June 1 
next. 
Miscellaneous 
The Commission was asked whether the issue of reform of the international institutions, 
on the G7 Halifax agenda, would be discussed in the EU. The Commission thought that 
the issue would be taken up in COREPER, at some stage. 
The austrian delegation distributed a non-paper on coordination, complementarity and 
coherence (annex 3). 
i 
ISSN 0254-1459 
DA 11 01 
Katalognummef : CB-CO-95494-DA-C 
ISBN 92-77-88453-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg