OTTENDE OVERSIGT OVER STATSSTØTTE I DEN EUROPÆISKE UNION

( beretning fra Kommissionen )

INDHOLDSFORTEGNELSE

INDLEDNING

Baggrund

Bemærkninger til de anvendte begreber

DEL I - STØTTE TIL FREMSTILLINGSVIRKSOMHED

Størrelsen af og tendenserne i støtten

Samlede tal for EU

Støtteformål

Støtte til andre sektorer og formål

Skibsbygningsindustrien

Stålindustrien

Motorkøretøjsindustrien

Udenlandske direkte investeringer

Afgifter i forbindelse med CO2-emissioner

Støttetyper

Ad hoc-statsstøtte

Tysk statsstøtte til de nye delstater

DEL II - LANDBRUGSSTØTTE

DEL III - FISKERISTØTTE

DEL IV - STØTTE TIL KULINDUSTRIEN

DEL V - STØTTE TIL TRANSPORTSEKTOREN

DEL VI - STØTTE TIL FINANSIELLE TJENESTEYDELSER

DEL VII - STØTTE TIL TURISME, MEDIER OG KULTUR

DEL VIII - STØTTE TIL BESKÆFTIGELSE OG UDDANNELSE

DEL IX - DEN SAMLEDE NATIONALE STØTTE I EU

RESULTATER

KONKLUSIONER

BILAG I Teknisk bilag

BILAG II Statistisk bilag

BILAG III EU - Fonde og - instrumenter

TABELLER OG FIGURER

Tabel 1 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed i EU 1994-1998

Årlige beløb i faste priser (1997)

Tabel 2 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed i EU

Årlige beløb 1994-1998*

Tabel 3 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed i EU

Årlige gennemsnit 1994-1996 og 1996-1998

Tabel 4 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed 1996-1998

Opdeling af støtte efter sektor og formål

Tabel 5 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed 1994-1996 og 1996-199

Opdelt efter hovedformå

Tabel 6 Støtte til skibsbygningsindustrien 1996-1998 i procent af skibenes kontraktværdi

Tabel 7 Udviklingsstøtte til skibsbygning, som EU har truffet beslutning om

Tabel 8 Skibsbygning - Samlede nybygninger, der har modtaget statsstøtte

Tabel 9 Statsstøtte til motorkøretøjsindustrien i 1994-1998

(Omfatter ikke sager under anmeldelseslofterne)

Tabel 10 Statsstøtte til udenlandske direkte investeringer foretaget af SMV

Tabel 11 Statsstøtte til afgiftsordninger i forbindelse med CO2-emissioner 30

Tabel 12 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed 1996 - 1998

Opdelt efter støttetype

Tabel 13 Ad hoc-statsstøtte og Treuhand-støtte til fremstillingsvirksomhed, finansielle tjenesteydelser

og luftfart I EU I perioden 1992-1998

Tabel 14 Ad hoc-statsstøtte og Treuhand-støtte til fremstillingsvirksomhed,finansielle tjenesteydelser

og luftfart.Årlige gennemsnit 1994-1996 og 1996-1998

Tabel 15 Gennemsnitlige årlige udgifter til landbrug over de nationale budgetter i perioden

1994-1996 og 1996-1998

Tabel 16 Fiskeristøtte i procent af bruttoværditilvæksten i sektoren, beregnet på basis af landed

mængder og gennemsnitspriser, og absolutte beløb. Årlige gennemsnit 1994-1996 og

1996-1998 41

Tabel 17 EU-interventioner i fiskerisektoren inden for rammerne af de fællesmarkedsordninger og strukturpolitikken 1994-1998

Tabel 18 Statsstøtte til kulindustrien 1994-1996 og 1996-1998

Tabel 19 Statsstøtte til jernbaner i procent af bruttotilvæksten for indenlandske transporttjenester

1994-1996, 1996-1998

Tabel 20 Statsstøtte til transportsektoren

Årlige beløb 1994-1998

Tabel 21 Statsstøtte til turisme, medier og kultur via særlige programmer i perioderne 1994-1996 og

1996-1998

Tabel 22 Statsstøtte til beskæftigelse og uddannelsei perioderne 1994-1996

og 1996-1998

Tabel 23 Samlet gennemsnitlig årlig national støtte i medlemsstaterne i 1994-1996

og 1996-1998

Tabel 24 Samlet national støtte i medlemsstaterne i procent af BNP, pr. beskæftiget og i procent af

de offentlige udgifter i perioderne 1994-1996 og 1996-1998

Tabel 25 Samlet statsstøtte i medlemsstaterne 1994-1996 og 1996-1998

Opdelt på hovedsektorer

Tabel 26 Statsstøtte pr. capita i Den Europæiske Union

Årlige gennemsnit i perioden 1996-1998

Statistisk bilag

Tabel A1 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed I løbende priser 1994-1998 (national valuta)

Tabel A2 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed I løbende priser 1994-1998 (I EUR)

Tabel A3 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed I faste priser 1994-1998 (I EUR)

Tabel A4 Tysk statsstøtte til nye delstater - Årligt gennemsnit 1994-1998

Tabel A5/1-15 Statsstøtte I alt opdelt efter medlemsstat - gennemsnit 1994-1998

Tabel A5/16 Statsstøtte I alt EU 15 - gennemsnit 1994-1998

Tabel A6/1-15 Statsstøtte I alt opdelt efter medlemsstat - Årligt gennemsnit 1994-1998

Tabel A6/16 Statsstøtte I alt EU 15 - Årligt gennemsnit 1994-1998

EU - FONDE OG - INSTRUMENTER

Tabel A Årlige EU - udgifter

Tabel B Andre EU - instrumenter

Tabel C1 EU's Årlige gennemsnitsudgifter opdelt efter medlemsstat (1994-1996)

Tabel C2 EU's Årlige gennemsnitsudgifter opdelt efter medlemsstat (1996-1998)

Figurer

Figur 1 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed I procent af værditilvæksten

Figur 2 Støtte til F&U, SMV, miljøbeskyttelse og energibesparende foranstaltninger i procent af

støtten til fremstillingsvirksomhed

Figur 3 Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed

Opdelt i budgetfinansiering og tabt skatteprovenu 1996-1998

INDLEDNING

Baggrund

1. Behovet for at opretholde en fri og loyal konkurrence anses for at være et af de grundlæggende principper i Den Europæiske Union. Ved hjælp af EU's konkurrencepolitik tilstræber Kommissionen at bidrage til at styrke den europæiske industris konkurrenceevne, sikre en effektiv konkurrence på det indre marked og skabe betingelserne for, at markederne kan være velfungerende, og samtidig tage højde for Europas særlige sociale markedsøkonomi. Et centralt element i konkurrencepolitikken er EU's statsstøttekontrol, hvis fordele er indlysende. Statsstøtte kan ødelægge den frie konkurrence ved at forhindre en effektiv ressourceallokering og udgøre en trussel mod det indre markeds enhed. I mange tilfælde nedsætter ydelsen af statsstøtte den økonomiske velstand og svækker virksomhedernes incitamenter til at forbedre effektiviteten. Støtte sætter endvidere de mindre effektive virksomheder i stand til at overleve på bekostning af de mere effektive. De heraf følgende markedsfordrejninger kan medføre spændinger mellem regeringer og undertiden modforanstaltninger fra tredjelandes side, hvilket kan udgøre en kilde til yderligere ineffektivitet. Det enestående kontrolsystem, som findes i hele Den Europæiske Union og også i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, sigter på at rette op på denne manglende effektivitet. På grundlag af en række aftalte grundlæggende principper, som er fast forankrede i de europæiske traktater, yder dette kontrolsystem et vigtigt bidrag til, at fordelene ved det indre marked og den fælles valuta kan udnyttes fuldt ud.

2. For at sikre, at statsstøttepolitikken fortsat er retfærdig, skal den praktiske anvendelse af dens grundlæggende principper imidlertid udvikles for at holde trit med de økonomiske og teknologiske forandringer og fremkomsten af nye politiske målsætninger. Siden offentliggørelsen af den foregående oversigt er Amsterdam-traktaten blevet ratificeret, og der er blevet lagt øget vægt på f.eks. miljøbeskyttelse og beskæftigelse. Der er enighed om, at indgriben fra EU's eller regeringernes side er berettiget i visse situationer for at rette op på markedssvigt og endvidere styrke politikker, som ikke kan gennemføres alene via markedskræfterne. De konkurrencefordrejende virkninger af en sådan indgriben skal imidlertid minimeres. Medlemsstaterne råder over en række instrumenter, og det er af afgørende betydning, at de økonomisk mest effektive anvendes til at opnå den foreliggende målsætning. Og selv hvis det viser sig, at statsstøtte er det mest effektive instrument, skal tildelingen heraf stadig overholde EU's konkurrenceregler, som til stadighed udvikles.

3. Overvågning og opfølgning af de nationale statsstøtteudgifter indgår som væsentlige dele af Kommissionens statsstøttepolitik, som ledsages af en politik for gennemsigtighed i forbindelse med kontrollen med og anvendelsen af statsstøtte. Offentliggørelsen af denne ottende oversigt er udtryk for Kommissionens og alle medlemsstaterne vilje til at bidrage til denne politik. Indsamling og offentliggørelse af oplysninger om den forenelige støtte, der er udbetalt, er et effektivt middel, der giver Kommissionen mulighed for at demonstrere, at den til stadighed holder nøje øje med resultaterne af sin kontrolpolitik. Og på grund af den høje grad af kontrol, som de nationale regeringer er underkastet, er det vigtigt, at disse resultater er almindelig kendte og underkastes nærmere undersøgelse i EU. Oversigten udgør således allerede et godt grundlag for en nyorientering af statsstøttepolitikken, selv om - og med undtagelse af støtte, der endnu ikke er tilbagebetalt - den ikke analyserer støtte, som ikke blev godkendt af Kommissionen som følge af manglende forenelighed med fællesmarkedet. Når de nye instrumenter i form af et statsstøtteregister og en resultattavle er indført i fremtiden, vil Kommissionen råde over en række værktøjer, der giver mulighed for en fortsat regulering af statsstøttepolitikken.

4. Efterhånden som statsstøttepolitikken i Den Europæiske Union udvikles, skal den tage højde for den internationale sammenhæng og navnlig de multilaterale forpligtelser, som WTO-reglerne pålægger. Støtte til landbrug er f.eks. fuldstændig underkastet WTO-aftalen om landbrug, mens støtte til fordel for ikke-landbrugsvarer og -produkter er underkastet WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger.

5. Der er indgået bilaterale forpligtelser på grundlag af Europaaftalerne med de central- og østeuropæiske lande, som nu søger om optagelse i EU. Disse aftaler indeholder en klar forpligtelse til at følge EU's statsstøtteregler, og der er stadig behov for en fuldstændig overholdelse af disse regler, idet det første skridt i denne henseende er at sørge for gennemsigtighed. Der er undertegnet bilaterale aftaler med andre lande, og i de fleste tilfælde er der medtaget bestemmelser om statsstøttekontrol. Bestemmelser om gennemsigtighed er af afgørende betydning og bør derfor gennemføres i en tidlig fase. Denne oversigt er derfor et eksempel på, hvilken grad af gennemsigtighed EU forventer af alle sine handelspartnere.

Bemærkninger til de anvendte begreber

6. Kommissionen har siden 1988 regelmæssigt offentliggjort oversigter over statsstøtte. Den første oversigt dækkede perioden 1981-1986, og de efterfølgende oversigter blev ajourført hvert andet år [1]. For at fremme gennemsigtigheden, forelægge mere ajourførte oplysninger og give Kommissionen mulighed for på et tidligt tidspunkt at opspore nye tendenser på statsstøtteområdet og derfor reagere hurtigere på ændrede forhold besluttede Kommissionen i 1998 at udarbejde disse oversigter hvert år. Den ottende oversigt, som dækker perioden 1994-1998, er den anden årlige oversigt.

[1] Referencer: SEC (88) 1981

7. Kommissionens tjenestegrene har i tæt samarbejde med medlemsstaterne udarbejdet de tal, der er anvendt i denne oversigt. Historiske data, som har dannet grundlag for de tidligere oversigter, er blevet ajourført i forhold til tal for 1998. Endvidere er de historiske data blevet ajourført, således at de nu indeholder tal for offentlig støtte, som ifølge Kommissionens undersøgelse udgør "ikke-anmeldt" støtte. Oplysningerne er også blevet ændret, hvis støtten er tilbagebetalt. Endelig har medlemsstaterne fortsat kontrolleret og om nødvendigt ændret en lille del af de historiske data, hvilket sikrer en forholdsvis høj pålidelighed for tallene.

8. Såfremt Kommissionen under hensyntagen til de ændrede forhold når frem til, at en foranstaltning, som tidligere blev anset for ikke at udgøre statsstøtte, alligevel indeholder statsstøtte, medtages støttebeløbet fuldt ud i oversigten. F.eks. konkluderede Kommissionen i december 1998 efter en undersøgelse af den irske aktieselskabsskat (Irish Corporation Tax), at denne eksisterende ordning udgør statsstøtte. Som følge af denne beslutning er omfanget af statsstøtte i Irland steget markant, hvis man sammenligner perioden 1996-1998 med perioden 1994-1996, selv om denne stigning ikke er udtryk for en bevidst ændring af den irske regerings statsstøttepolitik.

9. Oversigten dækker national statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, som er ydet af de femten medlemsstater og undersøgt af Kommissionen. Generelle foranstaltninger og offentlige subsidier, som enten ikke påvirker samhandelen og

fordrejer konkurrencevilkårene eller ydes i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2 [2], behandles ikke i oversigten. Oversigten omfatter statsstøtte, som ydes til fremstillingsvirksomhed, landbrug, fiskeri, kul, transport - jernbaner, indenlandske vandveje, sø- og luftfart - og finansielle tjenesteydelser. I overensstemmelse med de forbedringer, der allerede er indarbejdet i de foregående oversigter, er den sektormæssige dækning blevet yderligere udvidet. Oplysninger om støtte, der er ydet specifikt til turisme, medier og kultur, er for første gang blevet analyseret. I betragtning af den stigende betydning af støtte, der ydes til fremme af nedsættelse af CO2-emissioner og andre udstødningsgasser, er støtte til dette formål også medtaget. Endelig indgår oplysninger om støtte til beskæftigelse og uddannelse i alle sektorer af økonomien for første gang i oversigten.

[2] Virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne traktats bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse.

10. Ved sammenligningen af tendenser og mønstre for de enkelte medlemsstaters nationale statsstøtte er analysen baseret på de årlige gennemsnit for treårsperioden 1996-1998. Hvor det er skønnet formålstjenligt, er de årlige gennemsnit for perioden 1994-1996 angivet til sammenligning [3]. I betragtning af, at de årlige tal ikke altid gør det muligt at drage pålidelige konklusioner om de skiftende mellem- og langsigtede tendenser, anvendes disse oplysninger ikke generelt i sammenligningsøjemed. Med hensyn til de tre nye medlemsstater Finland, Sverige og Østrig, der tiltrådte EU i 1995, foretages sammenligningerne mellem perioden 1994-1996 og 1996-1998 med henholdsvis to- og treårige gennemsnit. Dette vil ikke længere være nødvendigt fra og med den niende oversigt. For at gøre gennemsnittene for de to perioder sammenlignelige er alle tal angivet i faste 1997-priser [4].

[3] Da grundprincippet for sammenligning af treårsperioder, der indebærer et års overlapning, er anvendt, svarer den årlige ottende oversigts referenceperiode (1994-1996) til den toårige sjette oversigts referenceperiode (1994-1996).

[4] Tal for støtte til fremstillingsvirksomhed i løbende priser findes i bilag II, det statistiske bilag om national statsstøtte.

11. En generel redegørelse for den anvendte metodologi findes i det tekniske bilag (bilag I). Det statistiske bilag (bilag II) indeholder de grundlæggende statistiske oplysninger om national statsstøtte til fremstillingsvirksomhed og den samlede nationale statsstøtte. EF-fonde og -instrumenter er derfor ikke medtaget i tallene for den nationale statsstøtte. En oversigt over disse fonde og instrumenter og de pågældende oplysninger findes i bilag III.

DEL I - STØTTE TIL FREMSTILLINGSVIRKSOMHED

Størrelsen af og tendenserne i støtten

12. Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed tegner sig for 35% af den samlede støtte, der ydes i Fællesskabet, og tiltrækker således fortsat mere støtte end nogen anden sektor. Analysen af denne støtte er derfor fortsat det vigtigste element i oversigten.

Samlede tal for EU

13. Tabel 1 viser størrelsen af den årlige støtte til fremstillingsvirksomhed i EU i perioden 1994-1998.

Tabel 1

Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed i EU 1994-1998

Årlige beløb i faste priser (1997)

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

Ovenstående tal bekræfter, at den nedadgående tendens, man siden 1993 har kunnet observere for støtte ydet i EU, igen gør sig gældende [5].

[5] Sammenlignet med oplysningerne i den syvende oversigt er ovenstående tal alle en smule lavere som følge af medlemsstaternes ajourføringer.

Der ses ligeledes en nedadgående tendens i tabel 2, når støtte til fremstillingsvirksomhed udtrykkes i procent af værditilvæksten og pr. beskæftiget i denne sektor [6].

[6] Da en lille, men ikke nøjagtig målelig del af støtten går til servicesektoren, kan tallene være en smule overvurderede.

Tabel 2

Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed i EU

Årlige beløb 1994-1998*

>TABELPOSITION>

* i faste 1997-priser ** skøn for EUR 15

Udtrykt i procent af værditilvæksten inden for fremstillingsvirksomhed har der konstant været et fald i støtteniveauet siden 1994.

Den gennemsnitlige støtte pr. beskæftiget inden for fremstillingsvirksomhed er faldet hvert år fra 1 357 EUR i 1994 til 1 007 EUR i 1998.

Sammenligning af medlemsstaterne

14. Tabel 3 viser den gennemsnitlige statsstøtte til fremstillingsvirksomhed i de enkelte medlemsstater [7] i perioden 1994-1996 [8] og 1996-1998, udtrykt i procent af bruttoværditilvæksten og i støttebeløb pr. beskæftiget i sektoren. Der er også anført absolutte støttebeløb.

[7] Tyskland er delt op i de gamle og nye delstater for klart at vise den forskellige udvikling i de to tyske områder, der er præget af den enestående tilpasningsproces af de nye delstaters økonomi til en markedsøkonomi.

[8] Det bemærkes, at som i den sjette oversigt er gennemsnittet af tallene for 1994-1996 i tabel 1, som ikke indeholder tal for de nye medlemsstater i 1994, en smule lavere end det samlede EU-gennemsnit i tabel 3.

Tabel 3

>TABELPOSITION>

Gennemsnit i 1997-priser.

15. Det gennemsnitlige støtteniveau for fremstillingsvirksomhed i EU i perioden 1996-1998 er på ca. 33 mia. EUR, hvilket er et faldt på 15% i forhold til 1994-1996. Dette fald svarer stort set til det, der fremgik af den foregående oversigt. Det fremgår klart af tabel 3, at det faldende støtteniveau i absolutte tal i EU næsten udelukkende kan tilskrives den fortsat faldende støtte i de nye tyske delstater og Italien. Mens der også er registreret fald i Belgien, Spanien og Portugal, er støtteniveauet steget i de ti øvrige medlemsstater. Af disse ti medlemsstater synes støtteniveauet at have en gradvis opadgående tendens på lang sigt i Østrig, Danmark, Irland, Luxembourg og Sverige. Der er derfor fortsat store forskelle i medlemsstaternes absolutte støtte til fremstillingsvirksomhed.

16. Når man ser på de generelle forskelle i EU ud fra en samhørighedsvinkel, fremgår det af tabel 3, at støtten i de fire samhørighedslande er steget fra 8% til over 9% af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed i EU. De fire store økonomiers andel er faldet fra 84% i den foregående periode til 80% i oversigtsperioden. I den forbindelse skal det også bemærkes, at der ikke blot ydes national statsstøtte til fremstillingsvirksomhed, men også EU-støtte via strukturfondene (se bilag III). I relative tal er det de fire samhørighedslande, der drager størst fordel af denne støtte, idet deres relative støttesituation er forbedret til et niveau, der bedre afspejler deres svagere socio-økonomiske situation. Det er imidlertid afgørende for disse EU-instrumenters effektivitet, at de ikke opvejes af en uafbalanceret udvikling i brugen af statsstøtteforanstaltninger.

17. Udtrykt i procent af værditilvæksten ses den højeste støtte til

fremstillingsvirksomhed i 1996-1998 i Grækenland og Italien (se figur 1). Begge disse lande ligger stadig over EU-gennemsnittet, selv om den langsigtede faldende tendens i Italien fortsætter. Selv om den stigning, der er registreret i Irland, i vidt omfang skyldes, at der for første gang i denne tabel er medtaget tal for den irske skatteordning, som nu er ved at blive afviklet, ligger den nationale statsstøtte i Irland fortsat under EU-gennemsnittet.

Figur 1

Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

I procent af værditilvæksten (årlige gennemsnit 1994-1996 og 1996-1998)

18. Trods et fortsat stærkt fald har Italien med hensyn til støtten pr. beskæftiget ligget

på en førsteplads blandt medlemsstaterne i perioden 1996-1998, fulgt af Luxembourg, Irland, Danmark og Tyskland. Det høje, men faldende tal for de nye tyske delstater skyldes både den betydelige støtte, der ydes, og et stærkt fald i antallet af ansatte inden for fremstillingsvirksomhed i denne del af Tyskland. Det fortsatte fald viser, at den omstruktureringsproces, der fulgte Tysklands forening i 1990, allerede toppede i de foregående oversigtsperioder. Samtidig er støtten pr. beskæftiget i de gamle delstater blandt de laveste i EU. De lande, der giver den laveste støtte er (i faldende orden) Portugal, Det Forenede Kongerige og Sverige.

Støtteformål

19. Støtte til fremstillingsvirksomhed opdeles efter hovedformål eller sektor på

følgende måde:

Horisontale formål

- Forskning og udvikling

- Miljø

- Små og mellemstore virksomheder

- Handel

- Energibesparende foranstaltninger

- Andre formål (primært redning og omstrukturering)

Særlige sektorer

- Skibsbygningsindustrien

- Stålindustrien

- Andre sektorer

Regionale formål

- Regioner, der henhører under artikel 87, stk. 3, litra a)

- Regioner, der henhører under artikel 87, stk. 3, litra c)

I nogle medlemsstater kanaliseres støtte, der er klassificeret under forskning og udvikling eller små og mellemstore virksomheder, imidlertid gennem sektorspecifikke F&U- og SMV-programmer. Endvidere kan støtte, der er klassificeret under hovedformålet regionalstøtte og godkendt på grundlag af rammebestemmelserne for regionalstøtte, rent faktisk være udbetalt til små og

mellemstore virksomheder, til forskning og udvikling, uddannelse og beskæftigelse.

Der bør derfor udvises varsomhed, hvis man vil forsøge at bedømme de forskellige hovedformåls skiftende betydning over en længere periode, navnlig når det drejer sig om forskelle medlemsstaterne imellem. Tabel 4 viser opdelingen af støtten til fremstillingsvirksomhed efter formål i perioden 1994-1998, mens tabel 5 viser ændringerne for de tre hovedformål i løbet af perioden.

20. Tabel 4 viser, at i oversigtsperioden blev 57% af støtten til fremstillingsvirksomhed

i EU anvendt til regionale formål, således at det meste af støtten gik til de mindst velstående områder, nemlig regioner efter artikel 87, stk. 3, litra a) [9]. Tallene omfatter støtte på i gennemsnit 3 514 mio. EUR pr. år, som er ydet til de nye tyske delstater via Treuhandanstalt (THA) og dens afløsere. Hvis man ikke tog højde for denne særlige støtte, ville regionalstøtte udgøre 52% af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed (stigning i forhold til 47% i den foregående periode).

[9] Der findes en liste over disse regioner i bilag I, punkt 9.2.

21. Støtte til horisontale formål kommer ind på en andenplads med 35%. Her er

forskning og udvikling [10] højest prioriteret, efterfulgt af støtte til små og mellemstore virksomheder. I kategorien af støtte til horisontale formål indgår imidlertid også 8% rednings- og omstruktureringsstøtte til fremstillingsvirksomhed. I modsætning til ovennævnte formål opvejes denne sidstnævnte støttes særdeles konkurrenceforvridende følger normalt ikke af væsentlig positive eksterne virkninger. En sådan støtte skal derfor underkastes en meget streng kontrol. Der redegøres yderligere for støtten i punkt 38, ad hoc-støtte.

[10] Som anført i bilag I, punkt 11.1, kan F&U-tallene i tabel 4 være undervurderede.

22. Kun ca. 8% af industristøtten i EU går til særlige sektorer, og over to tredjedele går

til skibsbygnings- og stålindustrien (se tabel A5/16.) Da disse sektorer ofte findes i regioner, der er berettigede til regionalstøtte, har støtte til disse sektorer også et mere overordnet regionalpolitisk formål.

Tabel 4

>TABELPOSITION>

Tabel 5

>TABELPOSITION>

23. Hvad angår udviklingen over tid af fordelingen af støtten til fremstillingsvirksomhed mellem de forskellige hovedformål, har det samlede regionalstøtteniveau ligget ret konstant. Bortset fra Grækenland er ingen af de øvrige medlemsstater med andele af regionalstøtte inden for fremstillingsvirksomhed, der ligger over EU-gennemsnittet, samhørighedslande.

Støtten til særlige sektorer udviser for første gang et fald ikke blot i hele EU, men også i næsten alle medlemsstater. Den tilsyneladende stigning i Finland skyldes, at støtten til skibsbygningsindustrien først blev indberettet for perioden 1996-1998. På et år-til-år-grundlag er sektorstøtten også faldende i dette land. Grunden til dette generelle fald er det stærke fald i støtten til stålindustrien og den faldende støtte til skibsbygningsindustrien i de fleste lande. Det forholdsvis høje, men faldende niveau i Spanien skyldes den omstruktureringsstøtte, der er ydet til skibsbygningsindustrien.

I modsætning til den generelle nedadgående tendens for støtte til særlige sektorer viser den samlede stigende tendens i forbindelse med støtte til horisontale formål sig ikke i alle medlemsstater. Mens andelen af denne form for støtte er steget i otte lande, er den faldet i de øvrige syv og er fortsat høj i Danmark, Finland og Nederlandene.

24. Hvis der imidlertid ses bort fra rednings- og omstruktureringsstøtten, som udgør en betydelig del af den horisontale støtte - den vil blive analyseret nedenfor under ad hoc-støtte - giver en analyse af den resterende vigtige del af den horisontale støtte, dvs. støtte til F&U, SMV, miljøbeskyttelse og energibesparende foranstaltninger, et lidt andet billede: nu ses der stigninger i 9 medlemsstater. Af figur 2 fremgår klart de meget store forskelle medlemsstaterne imellem med hensyn til statsstøtte til disse fire formål, som generelt anses for at skabe vigtige eksterne virkninger. Selv om det, navnlig for Grækenlands vedkommende, ikke fremgår af tallene, at en række støtteforanstaltninger, der er klassificeret som regionalstøtte, også støtter horisontale formål, kan der ikke ses bort fra, at statsstøttepolitikken i mange medlemsstater i højere grad har været rettet mod disse formål siden 1994-1996.

Figur 2

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Støtte til F&U, SMV, miljøbeskyttelse og energibesparende foranstaltninger i procent af støtten til fremstillingsvirksomhed

25 Følgende tendenser og mønstre for støtte til fremstillingsvirksomhed gør

sig gældende i de enkelte medlemsstater:

- I Østrig kan generelle stigninger tilskrives en øget støtte til F&U og regionalstøtte. Foruden Danmark, Finland og Nederlandene tegner den horisontale støtte i Østrig sig for den største andel af støtten til fremstillingsvirksomhed, hvor F&U, miljø og SMV er hovedmodtagerne. Den sektorspecifikke støtte, hvoraf hovedparten ydes til stålindustrien, er lav.

- Den nedadgående tendens i forbindelse med støtteniveauet i Belgien skyldes, at en enkelt sektorordning blev afskaffet i 1996, mens støtten i absolutte tal har ligget forholdsvis konstant på alle andre områder. Som følge heraf er andelen af støtte til horisontale og regionale formål steget.

- I Danmark ydes 90% af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed til støtte for horisontale formål. Den absolutte stigning i statsstøtten til fremstillingsvirksomhed kan tilskrives den højere støtte til energibesparende foranstaltninger og miljøbeskyttelse, hovedsagelig i form af fritagelser for energi-/CO2-afgifter. Den faldende sektorspecifikke støtte (9%) afspejler faldet i støtte til skibsbygning. Regionalstøtten i Danmark er den laveste i EU.

- I Tyskland stiger andelen af horisontal støtte, efterhånden som regionalstøtten falder. Mere en to tredjedele af denne støtte, som tegner sig for 27%, hvilket er lavt i forhold til EU-gennemsnittet, går til F&U og SMV. Den sektorspecifikke støtte (5%) falder fortsat. Den vigtigste støtte er regionalstøtte (68%), hvoraf mindre end halvdelen omfatter Treuhand-støtte til de nye delstater. Denne støtte er faldet betydeligt i absolutte tal i løbet af referenceperioderne.

- I Grækenland er hovedparten af støtten klassificeret som regionalstøtte, som er steget i løbet af de to perioder.

- I Spanien går 33% af støtten til horisontale formål og hovedsagelig til SMV og F&U, hvor støtten er steget siden 1994-1996. Den sektorspecifikke støtte tegner sig for 52% af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed og afspejler en fortsat støtte til skibsbygningsindustrien. Det generelle fald i sektorstøtten kan tilskrives et betydeligt fald i støtten til stålindustrien.

- I Finland går 72% af støtten til horisontale formål, hovedsagelig F&U og SMV. Stigningen i det absolutte støtteniveau kan tilskrives støtte til skibsbygning, som blev indberettet for første gang i 1997.

- I Frankrig har støtten til de horisontale formål F&U, miljø, energibesparende foranstaltninger og SMV ligget forholdsvis stabilt i absolutte tal. Den generelle stigning inden for fremstillingsvirksomhed kan tilskrives en betydelig stigning i regionalstøtten sammen med en stigning i støtten til skibsbygningsindustrien og en enkelt ad hoc-sag.

- Med undtagelse af støtte til særlige sektorer har der i Irland været tale om stigninger i absolutte tal i forbindelse med mange formål og sektorer. Den største stigning kan imidlertid udelukkende tilskrives medtagelse af oplysninger om ICT for perioden 1996-1998.

- I Italien er det absolutte støtteniveau faldet i forbindelse med alle sektorer og formål. Da faldet i regionalstøtten imidlertid er forholdsvis mindre end på andre områder, er dens andel steget i løbet af de to referenceperioder.

- I Luxembourg er den vigtigste støtte regionalstøtte (67%), som er steget en smule i løbet af de to perioder. Støtten på alle andre områder ligger forholdsvis stabilt.

- I Nederlandene er den horisontale støtte (82%) langt den største post, og den ligger betydeligt højere end i de fleste lande bortset fra Danmark. Den absolutte stigning i støtte kan tilskrives de øgede midler til miljøbeskyttelse og energibesparende foranstaltninger, hvilket i vidt omfang skyldes fritagelser for energi-/CO2-afgifter.

- I Portugal blev de små stigninger i støtten til SMV og energibesparende foranstaltninger fuldstændig opvejet af det betydelige fald i støtten til stålindustrien. Mens den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed er faldet, er andelen af horisontal og regional støtte steget.

- I Sverige går 44% af støtten til horisontale formål, hovedsagelig SMV og F&U. Stigningen i det absolutte støtteniveau kan tilskrives stigningen i miljøstøtte, som kun til dels blev opvejet af et lille fald i regionalstøtten.

- I Det Forenede Kongerige tegner regionalstøtten (60%), hvoraf mere end en fjerdedel ydes i Nordirland, sig for den største andel af støtten til fremstillingsvirksomhed. Den absolutte stigning i støtteniveauet i Det Forenede Kongerige kan tilskrives en stigning på 6% i regionalstøtten. Den horisontale støtte tegner sig for 39%, hvoraf støtte til F&U og SMV udgør de største enkeltposter.

I ovenstående analyse indgår kun mønstre og tendenser i forbindelse med udgifter til national statsstøtte. En del af disse udgifter samfinansieres af EU-midler, som også kommer fremstillingsvirksomheder i EU til gode. Tal for EU-finansieringen er angivet særskilt i bilag III.

Støtte til andre sektorer og formål

Skibsbygningsindustrien

26. Inden for skibsbygningsindustrien, der er en sektor under

fremstillingsvirksomhed, har støtten i oversigtsperioden fulgt bestemmelserne i det syvende direktiv om støtte til skibsbygningsindustrien [11], der var gældende fra den 1. januar 1991 til den 31. december 1998. Det blev derefter erstattet af Rådets forordning 1540/98.

[11] EFT L 380 af 31.12.1990.

Tabel 6 viser kontraktrelateret driftsstøtte til nybygninger, ombygninger og fiskefartøjer og er således en illustration af de støtteintensiteter, som Kommissionen sætter lofter for i henhold til skibsbygningsdirektivet. Støtteloftet i det direktiv, der var gældende i oversigtsperioden, var 4,5% af kontraktværdien for både skibe, hvis kontraktværdi var på under 10 mio. EUR, og for ombygninger, og 9,0% af kontraktværdien for skibe, hvis kontraktværdi var på over 10 mio. EUR.

Ud over driftsstøtte har skibsbygningsindustrien også modtaget støtte til omstrukturering. I perioden 1996-1998 udgjorde den gennemsnitlige omstruktureringsstøtte 903 mio. EUR om året og blev givet i Tyskland (200 mio. EUR), Grækenland (8 mio. EUR), Spanien (594 mio. EUR), Frankrig (90 mio. EUR) og Portugal (11 mio. EUR). Dette er en stærk stigning i forhold til de 655 mio. EUR, der blev ydet i perioden 1994-1996 i følgende lande: Belgien (27 mio. EUR), Tyskland (292 mio. EUR), Grækenland (10 mio. EUR), Spanien (326 mio. EUR).

Som følge af faldet i driftsstøtte i alle lande undtagen Frankrig faldt det samlede gennemsnitlige støtteniveau til denne sektor en smule fra 1 551 mio. EUR i 1994-1996 til 1 549 mio. EUR i 1996-1998. Når støtten til skibsbygning sættes i forhold til værditilvæksten i sektoren, kan man observere det høje støtteniveau til sektoren. Ifølge tabel 3 udgør støtte til fremstillingsvirksomhed 2,3% af sektorens værditilvækst. I modsætning hertil udgjorde støtte til skibsbygning ca. 22% af sektorens værditilvækst i faktorpriser i perioden 1996-1998.

Tabel 6

Støtte til skibsbygningsindustrien 1996-1998 i procent af skibenes kontraktværdi

>TABELPOSITION>

* Mindre skibe er skibe, der har en kontraktværdi på under 10 mio. EUR. For

denne type skibe er den maksimalt tilladte støtteintensitet i henhold til det

syvende skibsbygningsdirektiv 4,5% af kontraktværdien.

** Større skibe er skibe med en kontraktværdi på over 10 mio. EUR. For

denne type skibe er den maksimalt tilladte støtteintensitet i henhold til det

syvende skibsbygningsdirektiv 9,0% af kontraktværdien.

- NB: En tankestreg betyder manglende oplysninger, mens et 0 betyder

"ingen støtte".

27. Den gennemsnitlige årlige statsstøtte til den europæiske skibsbygningsindustri I

perioden 1996-1998 til bygning af skibe til udviklingslande faldt til 72 mio. EUR. Dette udgør et fald på 65% i forhold til det årlige gennemsnit på 203 mio. EUR, der blev ydet i perioden 1994-1996. Støttens fordeling på lande fremgår

af tabel 7.

Tabel 7

Udviklingsstøtte til skibsbygning, som EU har truffet beslutning om

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

28. For at sætte ovennævnte støttetal ind i en sammenhæng indeholder tabel 8

oplysninger om det samlede antal skibe, som modtog støtte i perioden 1994-1998. Som man kunne forvente, modsvares det højeste niveau inden for nybygninger i 1995 af, at drifts- og udviklingsstøtten til den europæiske skibsbygningsindustri også toppede i 1995.

Tabel 8

Skibsbygning - Samlede nybygninger, der har modtaget statsstøtte

>TABELPOSITION>

Stålindustrien

29. I stålsektoren, en sektor under fremstillingsvirksomhed, gik hovedparten

af støtten i oversigtsperioden til omstrukturering og vedrørte otte sager, som blev godkendt på grundlag af EKSF-traktatens artikel 95. Der blev i oversigtsperioden også ydet statsstøtte til EKSF-produkter efter bestemmelserne i det femte og sjette sæt stålstøtteregler fra henholdsvis 1991 og 1996 [12]. Støtte til sektorer uden for EKSF-stålsektoren blev reguleret efter rammebestemmelserne fra 1988 for visse stålsektorer, der ikke er omfattet af EKSF-traktaten [13].

[12] Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27.11.1991 og 2496/96/EKSF af 18.12.1996 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien.

[13] Rammebestemmelser for statsstøtte til visse jern- og stålsektorer, som ikke er omfattet af EKSF-traktaten, 13.12.1988

Denne støtte beløb sig til et årligt gennemsnit på ca. 260 mio. EUR i 1996-1998, hvilket er et betydeligt fald på over 80% sammenlignet med den foregående periode 1994-1996, da det årlige gennemsnit var på 1 530 mio. EUR. I disse tal indgår ikke de marginale støttebeløb, der er ydet til sektoren i forbindelse med ordninger inden for F&U og miljøbeskyttelse. De viser imidlertid, at den betydelige omstrukturering og de deraf følgende kapacitetsnedskæringer, der har været gennemført siden 1994 i de nye tyske delstater, Spanien, Italien, Portugal, Irland og Østrig, nu stort set er afsluttet.

Motorkøretøjsindustrien

30. Selv om der ikke findes støtteordninger I EU, der specielt gælder for denne

undersektor, ydes der statsstøtte til sektoren, primært i form af regionalstøtte, redningsstøtte og omstruktureringsstøtte. Medlemsstaternes tildeling af denne form for støtte er fortsat underlagt strenge begrænsninger på grundlag af særlige rammebestemmelser for motorkøretøjsindustrien.

På grund af det meget lille antal sager er det ret vanskeligt på nuværende tidspunkt at drage konklusioner om den generelle tendens. En sammenligning af de to perioder viser dog et fald på 18% fra 581 mio. EUR til 477 mio. EUR.

Tabel 9

Statsstøtte til motorkøretøjsindustrien i 1994-1998

(Omfatter ikke sager under anmeldelseslofterne)

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

Udenlandske direkte investeringer

31. Offentlige støtteforanstaltninger til udenlandske direkte investeringer uden for

EU kan udgøre statsstøtte. De kan dog også være forenelige med den fælles interesse, hvis de fremmer den europæiske industris konkurrenceevne, f.eks. ved at støtte små og mellemstore virksomheder eller bidrage til opnåelse af andre fællesskabsmål, som f.eks. tilpasningen af overgangsøkonomierne eller den økonomiske udvikling i den tredje verden. Siden 1993 har medlemsstaterne foreslået enkelte ordninger med disse specifikke målsætninger, der efterfølgende er blevet godkendt af Kommissionen. Medlemsstaterne begynder gradvist at samle oplysninger om sådanne ordninger, og nedenfor gives en foreløbig oversigt over denne type statsstøtte i hele EU. De omhandlede programmer henvender sig kun til SMV, selv om deres geografiske dækningsområde er verdensomspændende, og de opfylder således behovet for at styrke støtten til EU's væsentligste beskæftigelseskilder, samtidig med at det internationale aspekt styrkes.

Tabel 10

Statsstøtte til udenlandske direkte investeringer foretaget af SMV

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

Afgifter i forbindelse med CO2-emissioner

32. I kategorien "støtte til miljøbeskyttelse" indgår en underkategori af ordninger,

som en række medlemsstater har indført med henblik på at nedbringe emissionerne af CO2 og andre gasser fra forbrændingen af fossile brændstoffer samt støtte brugen af vedvarende energikilder. Hovedbegrundelsen for sådanne ordninger er, at EU og de enkelte medlemsstater skal opfylde de forpligtelser, de har påtaget sig som led i Kyoto-protokollen, og den mere generelle politiske målsætning om at opnå bæredygtig udvikling.

Der anvendes to statsstøttetyper - ofte kombineret - skattefritagelser og tilskud. De pågældende medlemsstater har generelt indført ordninger, som pålægger afgifter på energi eller emissioner af CO2, NOx og SOx. Da det kun er meget få lande, der indtil videre har indført sådanne foranstaltninger, har medlemsstaterne givet udtryk for bekymring med hensyn til, at den ekstra afgiftsbyrde kan resultere i, at deres industriers konkurrencemæssige stilling undermineres. Afgiftsordningerne er derfor blevet indført gradvis, således at energiintensive industrier indrømmes midlertidige fritagelser.

Et andet element ved mange af de pågældende statsstøtteordninger er det ekstra incitament, som gives erhvervslivet i form af tilskud til indførelse af moderne teknologi, som vil øge brugen af vedvarende energikilder og bidrage til energibesparelser og nedbringelse af emissionerne. Tilskuddene betales af provenuet fra emissionsafgifterne eller over det almindelige budget.

På nuværende tidspunkt har Danmark, som tegner sig for langt hovedparten af denne støtte, Nederlandene, Tyskland, Sverige og Det Forenede Kongerige indført sådanne foranstaltninger. I den nærmeste fremtid forventes mange andre medlemsstater at følge trop.

Tabel 11

Statsstøtte til afgiftsordninger i forbindelse med CO2-emissioner

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

Støttetyper

33. Tabel 12 giver en oversigt over forskellige typer støtte, der anvendes i medlemsstaterne.

Tabel 12

>TABELPOSITION>

Den generelle situation i perioden 1996-1998 er stort set den samme som i perioden 1994-1996, der fremgik af den sjette oversigt. Langt de hyppigste støtteformer i EU er stadig tilskud, rentegodtgørelser og skattefritagelser, der er klassificeret som gruppe A-foranstaltninger. I denne gruppe - og med undtagelse af Frankrig - anvendes direkte tilskud hyppigere end skattefritagelser.

34. Støtte i form af kapitalinteresser, klassificeret under gruppe B, udgør kun 4% af

den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed i EU. I en medlemsstat, nemligFrankrig, er kapitalinteresser imidlertid af forholdsvis stor betydning.

35 Støtteformerne i gruppe C omfatter lån til lave rentesatser og skatteudsættelser.

Mens skatteudsættelser - hovedsagelig fremskyndet afskrivning og oprettelse af skattefri reserver - er den mindst udbredte støtteform i EU, med undtagelse af Nederlandene, hvor den tegner sig for 8% af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed, er bløde lån et vigtigt instrument i Tyskland, Østrig, Sverige og Finland.

36. Garantier, gruppe D, tegner sig fortsat for en forholdsvis lille andel af den samlede støtte i alle medlemsstater.

Figur 3

Statsstøtte til fremstillingsvirksomhed

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Opdelt i budgetfinansiering og tabt skatteprovenu 1996-1998

37. I figur 3 er støtten til fremstillingsvirksomhed opdelt efter finansieringsmåde. Budgetfinansiering, der består af tilskud, kapitalinteresser, bløde lån og garantier, er den foretrukne måde at finansiere støtte på i EU. Dette gælder navnlig Østrig og Spanien, hvor al støtte eller så godt som al støtte finansieres over budgettet, samt Finland, Luxembourg og Det Forenede Kongerige, hvor over 90% af støtten er finansieret på denne måde. I modsætning hertil er tabt skatteprovenu, dvs. Skattelettelser og skatteudsættelser, mest anvendt i Belgien, Danmark, Frankrig, Irland og Italien.

Ad hoc-statsstøtte

38. Ovenstående analyse af statsstøtteoplysninger er et forsøg på at kortlægge de mellem- og langsigtede tendenser i EU-medlemsstaterne. Oplysningerne vedrører imidlertid ikke kun statsstøtte på grundlag af ordninger, der fremmer horisontale, sektorbestemte eller regionale formål, men omfatter også ad hoc-statsstøtte, dvs. Støtte ydet uden for sådanne ordninger. Da en analyse af de støttebevilgende myndigheders anvendelse af finansielle mekanismer, der ikke på forhånd er definerede, kaster et interessant lys over de mere kortfristede krav til medlemsstaternes statsstøttepolitik, redegøres der nedenfor for ad hoc-støtte. Det giver et klarere billede både af den nuværende situation og de underliggende tendenser i EU. For fuldstændighedens skyld henvises der også til ad hoc-støtte til luftfart og finansielle tjenesteydelser.

39. Størstedelen af ad hoc-støtten ydes som omstrukturerings- eller redningsstøtte til virksomheder. Den sektormæssige opdeling af støtte til dette formål er ulige og afspejler ofte vigtige strukturændringer inden for visse områder af EU-økonomien. Inden for fremstillingsvirksomhed blev lidt over 50% af ad hoc-støtten i perioden 1994-1996 og 42% af ad hoc-støtten i perioden 1996-1998 f.eks. ydet til omstrukturering af virksomheder i stål- og skibsbygningssektorerne. Resten har næsten udelukkende været ydet til redning eller omstrukturering af ca. 55 virksomheder. I modsætning hertil ydes ad hoc-støtte i de nye tyske delstater til omstruktureringsformål i tusinder af virksomheder i en række sektorer. Fordelingen af denne type ad hoc-støtte inden for fremstillingsvirksomhed er derfor mere ensartet.

40. Oplysningerne I den sjette og den syvende oversigt tydede på, at ydelse af ad hoc-støtte til fremstillingsvirksomhed I EU toppede I 1993/94. De aktuelle oplysninger bekræfter denne tendens. Som det fremgår af tabel 13, er ad hoc-støtten faldet fra 11% af støtten til fremstillingsvirksomhed I 1994 til 4% I 1998. Hvis man lægger ovennævnte støtte til de nye tyske delstater til, er faldet noget større, nemlig fra 37% I 1994 til 12% I 1998. Den samlede ad hoc-støtte er faldet fra 18 mia. EUR til 7 mia. EUR. I modsætning til denne tendens er ad hoc-støtten til finansielle tjenesteydelser fortsat steget.

Tabel 13

Ad hoc-statsstøtte og Treuhand-støtte til fremstillingsvirksomhed, finansielle tjenesteydelser og luftfart I EU I perioden 1992-1998

>TABELPOSITION>

* støtte I Tyskland ydet via Treuhandanstalt (THA) eller Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS) ** fv : fremstillingsvirksomhed

41. I tabel 14 sammenlignes den gennemsnitlige årlige ad hoc-støtte til fremstillingsvirksomhed, finansielle tjenesteydelser og luftfart, herunder støtte til omstruktureringen af industrien i de nye tyske delstater (Treuhand), i perioderne 1994-1996 og 1996-1998. I forhold til de 11 mia. EUR, der i den foregående periode blev ydet til fremstillingsvirksomhed, er den samlede støtte faldet til lidt over 6 mia. EUR, hvilket er et betydeligt faldt på EU-niveau. På medlemsstatsniveau har støtten kun været stigende i Frankrig og Nederlandene. De øvrige lande har alle indberettet faldende ad hoc-støtte, og det største fald er sket i Tyskland. Med et fald på over 4 mia. EUR kan det generelle fald i ad hoc-støtte i EU for hovedpartens vedkommende tilskrives Tyskland. Støtten er imidlertid stadig forholdsvis høj i Tyskland, Frankrig, Italien og Spanien.

42. Hvad angår de forskellige støtteformer, der anvendes i forbindelse med ydelse af støtte til fremstillingsvirksomhed, udgør tilskud over halvdelen, bløde lån og kapitalinteresser henholdsvis 28 og 18%, mens garantier kun udgør 5%.

43. Hvis man sammenligner tabel 14 med tabel 3, kan man se, hvilken

betydning ad hoc-støtten spiller for den generelle tendens i forbindelse med støtte til fremstillingsvirksomhed. Af det samlede fald på 5,5 mia. EUR, der fremgår af tabel 3, kan næsten 5 mia. EUR tilskrives faldet i ad hoc-støtte.

44. Hvad angår tjenesteydelser, er ad hoc-støtten faldende i alle medlemsstater bortset fra Frankrig og Italien. I disse to lande har den nylige stærke stigning i ad hoc-støtten til deres respektive finansielle tjenesteydelser bidraget til den generelle stigning. Det forventes imidlertid, at ydelsen af støtte er toppet, da strukturtilpasningerne stort set er fuldført i denne sektor, og at ad hoc-støtten til tjenesteydelser vil falde, som det var tilfældet med støtten til luftfart.

Tabel 14

Ad hoc-statsstøtte og Treuhand-støtte til fremstillingsvirksomhed,

finansielle tjenesteydelser og luftfart.

Årlige gennemsnit 1994-1996 og 1996-1998

>TABELPOSITION>

Gennemsnit i 1997-priser *herunder én ad hoc-sag i mediesektoren.

Tysk statsstøtte til de nye delstater

45. I oversigtsperioden fortsatte omorganiseringen af økonomien i de nye tyske delstater. Tysklands forening har en særlig betydning for EU's statsstøttepolitik. I 1996-1998 blev der årligt ydet gennemsnitligt 8,6 mia. EUR i støtte til fremstillingsvirksomhed i de nye delstater. Selv om støtten ligger på et meget højt niveau, er der tale om et markant fald i forhold til 1994-1996, hvor den var på 13 mia. EUR. Dette fald går endvidere hånd i hånd med et fald i støtten til de gamle delstater, der er faldet fra 3 mia. EUR i perioden 1994-1996 til 2,8 mia. EUR i perioden 1996-1998. Tabel A4 i bilag II viser støtten til de nye delstater opdelt efter støttetype.

I oversigtsperioden blev der også ydet støtte til privatisering af de tidligere statsejede selskaber via Treuhandanstalt (THA), der er det statslige holdingselskab, der administrerer, tilpasser og privatiserer de tidligere østtyske offentlige virksomheder, og Treuhandanstalts efterfølger, Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS). Som det fremgår af Kommissionens beslutninger om THA's aktiviteter fra 1991, 1992 og 1995, udgjorde nogle af disse foranstaltninger støtte. Dette var som regel tilfældet, når THA stillede garantier for lån, som banksektoren ydede til markedsrente til dårligt kørende virksomheder. På samme måde optog THA selv lån til markedsrente for derefter at yde lån til virksomhederne til samme rente.

Med undtagelse af en række særlige aspekter i rammebestemmelserne for redning og omstrukturering [14] fandt de normale statsstøtteregler anvendelse på de nye tyske delstater i perioden 1996-1998. THA/BvS stillede årligt garantier for gennemsnitlig 1 456 mio. EUR og lån på gennemsnitlig 8 581 mio. EUR til rådighed. Kommissionen mener på basis af sin hidtidige erfaring, at 20% af disse beløb må betragtes som støtte, og de indgår derfor i oversigten. I samme periode blev der anvendt tilskud til udgifter på gennemsnitlig 1 507 mio. EUR om året.

[14] Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, EFT C 368 af 23.12.1994, og

DEL II - LANDBRUGSSTØTTE

46. Inden for sektorer som f.eks. landbrug, hvor der eksisterer en veletableret EU-politik, fastlægges grænserne for nationale støtteordninger i høj grad af den fælles politik. Selv om EF-traktatens artikel 87-89 således principielt også gælder for landbruget som for andre sektorer af økonomien, hedder det i artikel 36, at det er Rådet, der beslutter, i hvilket omfang disse artikler skal finde anvendelse på landbrugssektoren. Rådet har på dette grundlag begrænset medlemsstaternes muligheder for at give statsstøtte på en række områder, som f.eks.:

(i) Støtte til markederne for de fleste landbrugsprodukter (der er indført fælles markedsordninger ved en række rådsforordninger).

Støtte, der ydes på grundlag af EU-midler (dvs. EUGFL), kan kun udbetales efter Rådets regler, i henhold til hvilke der bl.a. er etableret en fælles ordning for interventionsopkøb og eksportrestitutioner og - i henhold til reformerne fra maj 1992 - godtgørelser for prisnedsættelser i de forskellige sektorer i forbindelse med tvungen braklægning.

(ii) Støtte til effektivisering af landbrugsstrukturerne (Rådets forordning (EØF) nr. 950/97).

Reglerne for tildeling af støtte til produktive investeringer på landbrugsbedrifter er hovedsagelig indeholdt i ovennævnte rådsforordning, og denne form for støtte samfinansieres til dels af EU.

47. Tabel 15 viser de gennemsnitlige årlige udgifter over de nationale budgetter, herunder direkte betalinger, reducerede produktionsomkostninger og generelle tjenester på EU-niveau.

Tabel 15

>TABELPOSITION>

48. Det er værd at understrege, at begrebet samlet national støtte omfatter forskellige støttekategorier, hvis relevans i forbindelse med konkurrencepolitik varierer en del. Man kan således med nogen ret hævde, at støtte til foranstaltninger i forbindelse med f.eks. produktive investeringer og reklame formentlig påvirker handelen langt mere end støtte, der blot er vederlag for tjenester, for f.eks. adgang til at benytte et landområde, eller støtte som skal afbøde tab i forbindelse med naturkatastrofer. Nogenlunde samme argument kan gælde for støtte, der juridisk set er statsstøtte, men som finansieres over parafiskale afgifter, hvor den økonomiske byrde udelukkende bæres af støttemodtagerne selv.

For nærmere oplysninger om arten af og mønstrene for den samlede landbrugsstøtte i EU henvises til Kommissionens årlige redegørelse "The Agricultural Situation in the Community".

DEL III - FISKERISTØTTE

49. Inden for fiskerisektoren er de nationale støtteordninger nært forbundet med den fælles fiskeripolitik og de begrænsninger, der herigennem pålægges erhvervet med henblik på opfyldelsen af fælles målsætninger. Når man anskuer omfanget af den nationale støtte, skal man derfor ikke udelukkende se på dens konsekvenser for konkurrencesituationen, men også på, om den bidrager til at opfylde den fælles målsætning om at skabe de betingelser, der er nødvendige for at sikre fiskerisektorens levedygtighed og fremtid.

50. Markedet for fiskeri er derfor organiseret med henblik på at stabilisere priserne og harmonisere fællesmarkedet. Reglerne for udøvelse af fiskeri giver sikkerhed for en bedre udnyttelse af de disponible ressourcer med henblik på at bevare dem på et optimalt niveau samtidig med, at fiskerne garanteres en relativ stabilitet i adgangen til disse ressourcer. Disse foranstaltninger suppleres med internationale aftaler, der giver mulighed for at opretholde eller endog udvide adgangen til ressourcer uden for EU's farvande. Endvidere er formålet med integreringen af fiskeristrukturforanstaltningerne i strukturfondene at sikre strukturelle tilpasning, der er nødvendig for at nå den fælles fiskeripolitiks målsætning, ved at gøre støtte til sektoren betinget af, at målsætningen, som er ligevægt mellem ressourcer og udnyttelse, følges. Derfor har statsstøtte kun en berettigelse, hvis den er i overensstemmelse med denne politik.

51. Statsstøttereglerne i denne sektor er et resultat af udviklingen af den fælles fiskeripolitik. Kriterierne og ordningerne for EU's strukturstøtte til fiskeri- og akvakultursektoren og forarbejdningen og markedsføringen af produkterne er fastsat i Rådets forordning nr. 2468/98 [15]. Sideløbende med udviklingen af den fælles fiskeripolitik er der udviklet retningslinjer for gennemgang af statsstøtte til fiskerisektoren [16]. Det er inden for rammerne af disse retningslinjer, at Kommissionen forvalter de undtagelser fra princippet om statsstøttes uforenelighed med fællesmarkedet (EF-traktatens artikel 87, stk. 1), der er omhandlet i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, og i gennemførelsesbestemmelser hertil. På grund af den pågående revision af EU's strukturfonde, herunder det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF), vil retningslinjerne også i den nærmeste fremtid undergå en revision.

[15] EFT L 312 af 20.11.1998, s.19.

[16] EFT C 100 af 27.3.1997, s. 12.

Retningslinjerne vedrører alle foranstaltninger, som indebærer en finansiel fordel af enhver art, der direkte eller indirekte finansieres via budgetmidler, som står til rådighed for offentlige myndigheder (nationale, regionale eller lokale myndigheder). Statsstøtte er derfor kun berettiget, hvis den er i overensstemmelse med målsætningerne for den fælles politik. Støtten må ikke have bevarende karakter; den skal tværtimod virke befordrende for en rationalisering og effektivisering af produktionen og afsætningen af fiskerivarer, der skal lette og fremskynde processen for sektorens tilpasning til den nye situation, den står over for.

Støtten skal mere konkret stimulere til gennemførelse af udviklings- og tilpasningsforanstaltninger, som de normale markedsvilkår ikke alene kan bringe i stand som følge af sektorens stive struktur og virksomhedernes begrænsede finansieringsevne. Den skal føre til varige forbedringer, således at fiskerisektoren kan fortsætte med at udvikle sig alene på basis af sin indtjening på markedet. Støtten må derfor tidsbegrænses, så den kun ydes i den tid, der er nødvendig til at gennemføre de ønskede forbedringer og tilpasninger.

Der gælder derfor følgende principper:

- Statsstøtte må ikke være til hinder for anvendelsen af reglerne i den fælles fiskeripolitik. Navnlig er eksportstøtte eller støtte i samhandelen med fiskerivarer i EU uforenelig med fællesmarkedet.

- Når de gældende forordninger giver mulighed herfor, f.eks. på det strukturpolitiske område, kan medlemsstaterne yde statsstøtte, forudsat at støtten udformes under hensyntagen til målsætningen for de fælles forskrifter, så der ikke opstår risiko for, at disses fulde virkning trues eller svækkes. Sådanne foranstaltninger skal derfor indgå i de forskellige programmeringsinstrumenter, der omhandles i EU-forskrifterne.

- Statsstøtte, der ydes uden krav om en forpligtelse fra modtagernes side, og som har til formål at forbedre virksomhedernes situation og deres likviditet, eller som beregnes i forhold til den producerede eller afsatte mængde, varernes pris, produktionsanlægget eller produktionsmidlerne, og som bevirker en nedsættelse af modtagernes produktionsomkostninger eller en forbedring af deres indkomst, er, hvis den antager form af støtte til driften, uforenelig med fællesmarkedet. Kommissionen undersøger i hvert enkelt tilfælde disse former for støtte, når de er direkte forbundet med en omstruktureringsplan, der skønnes at være forenelig med fællesmarkedet.

52. Tabel 16 indeholder en oversigt over den gennemsnitlige støtte, som medlemsstaterne har ydet til denne sektor i de to perioder 1994-1996 og 1996-1998. Tabel 16 viser også de samme tal i procent af værditilvæksten, der er beregnet på basis af landede mængder og gennemsnitspriser, mens tabel 17 er en oversigt over EU-støtten til EU's fiskerflåde, til afsætning samt til første trin i forarbejdningen af fiskerivarer.

Tabel 16

Fiskeristøtte i procent af bruttoværditilvæksten* i sektoren, beregnet på basis af landede mængder og gennemsnitspriser, og absolutte beløb. Årlige gennemsnit 1994-1996 og 1996-1998

>TABELPOSITION>

Gennemsnit i 1997-priser

* De anvendte tal for værditilvæksten omfatter ikke forarbejdningsvirksomhed og produktion på land.

Tabel 17 EU-interventioner i fiskerisektoren inden for rammerne af de fælles markedsordninger og strukturpolitikken 1994-1998.

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

DEL IV - STØTTE TIL KULINDUSTRIEN

53. I de to perioder, som denne oversigt dækker, var støtte til kulindustrien, for så vidt angik EKSF-kulprodukter, reguleret af Kommissionens beslutning nr. 3632/93/EKSF, der blev vedtaget på grundlag af EKSF-traktatens artikel 95. Denne beslutning udløber den 23. juli 2002, når EKSF-traktaten udløber.

Ifølge Kommissionens tidligere beslutning, 2064/86/EKSF, skulle driftsstøtte, gamle forpligtelser og ordninger for sociale ydelser anmeldes til Kommissionen. Imidlertid skulle hverken gamle forpligtelser eller ordninger for sociale ydelser officielt godkendes på grundlag af de relevante statsstøttebeslutninger ifølge følgende regler:

- hvad angår gamle forpligtelser, måtte "ikke overstige de faktiske gamle forpligtelser"

- hvad angår ordninger for sociale ydelser, såfremt støtten medførte, at "forholdet mellem ydelserne pr. ansat minearbejder og ydelserne pr. modtager bringes på samme niveau som det tilsvarende forhold i de andre industrigrene". Hvis denne betingelse ikke var opfyldt, blev de beløb, der lå over loftet, eksplicit tilladt i beslutninger.

Ifølge beslutningen fra 1993 blev gamle forpligtelser et led i godkendelsesprocessen, og de optræder i de forskellige kommissionsbeslutninger om godkendelse af støtte. Ordninger for sociale ydelser bliver fortsat behandlet som tidligere og indgår normalt ikke i beslutningerne. Siden 1994 indgår gamle forpligtelser derfor i Kommissionens årsberetninger om støtte til kulindustrien, hvorimod social støtte ikke indgår.

I beslutning nr. 3632/93/EKSF om statsstøtte til kulindustrien blev reglerne vedrørende støtte også strammet op, således at støttebegrebet nu omfatter:

- enhver direkte eller indirekte foranstaltning eller intervention fra de offentlige myndigheders side, som har forbindelse med produktionen, markedsføringen og udenrigshandelen, og som giver kulindustrivirksomhederne en økonomisk fordel ved at lette de byrder, de normalt selv skulle have båret, selv om de offentlige budgetter ikke belastes

- anvendelsen af de afgifter, som de offentlige myndigheder har gjort obligatoriske, og som direkte eller indirekte kommer kulindustrien til gavn

- støtteelementer, der eventuelt er indeholdt i finansieringsforanstaltninger, som medlemsstaterne træffer over for kulvirksomheder, og som ikke kan betragtes som risikovillig kapital ydet til et selskab efter sædvanlig praksis i en markedsøkonomi.

For at opnå større gennemsigtighed skulle medlemsstaterne endvidere senest den 31. december 1996 opføre støtte på deres "offentlige budgetter på nationalt, regionalt eller lokalt plan" eller lade dem indgå "i fuldstændig ækvivalente mekanismer". Desuden skal enhver støtte, som en virksomhed har modtaget, være angivet sammen med dennes resultatopgørelse "som en særskilt indtægt i forhold til omsætningen."

Endelig defineres driftsstøtte som "forskellen mellem produktionsomkostningerne og en salgspris, som de kontraherende parter frit har aftalt under hensyntagen til betingelserne på verdensmarkedet." Beslutning nr. 3632/93/EKSF bestemmer også, at "ordninger, der er i kraft den 31. december 1993, i henhold til hvilke der er ydet støtte i overensstemmelse med Kommissionens beslutning 2064/86/EKSF, (...) og som er knyttet til aftaler mellem producenter og forbrugere, der er omfattet af undtagelsen i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, og/eller en tilladelse i henhold til EKSF-traktatens artikel 65, skal inden 31. december 1996 bringes i overensstemmelse med" den nye beslutning 3632/93/EKSF. For Tysklands og Spaniens vedkommende er dette resulteret i en stigning i støttebeløbet fra statsbudgettet, eftersom referenceprissystemerne for kul er blevet ophævet.

54. De to nævnte beslutninger gav mulighed for at yde støtte til yderligere omstrukturering, modernisering og rationalisering i kulindustrien for at forbedre sektorens konkurrenceevne. Imidlertid er størstedelen af EU's kulproduktion stadig ikke, og vil ikke blive, konkurrencedygtig i forhold til import fra tredjelande og det på trods af en noget forbedret produktivitet og et stort fald i antallet af beskæftigede. Da verdensmarkedet for kul er stabilt med rigelige leverancer fra en lang række forskellige kilder, og risikoen for vedvarende leveringsstop er minimal, selv på lang sigt og med stigende efterspørgsel efter kul, er det nødvendigt med yderligere omstruktureringer og nedlukninger inden for EU's kulindustri.

55. Tabel 18 indeholder tal for støtte til kulminedrift, som ikke vedrører løbende produktion, og støtte, der ydes til løbende produktion. Sidstnævnte er udtrykt i EUR pr. beskæftiget i kulindustrien og i procent af den samlede støtte til denne sektor. Generelt er støttetendensen pr. beskæftiget faldet en smule fra 46 656 EUR i den foregående periode til 44 173 i den nuværende indberetningsperiode. Dette fald skyldes imidlertid til dels, at støtte, som Frankrig anmeldte i 1997 og 1998, stadig undersøges af Kommissionen og derfor ikke indgår. Det skal imidlertid bemærkes, at kulmineaktiviteterne i Frankrig indskrænkes og forventes helt at ophøre i 2005. Som følge af faldet i støtten til den løbende produktion falder det absolutte støtteniveau fortsat i Tyskland i overensstemmelse med det såkaldte "Kohlekompromiss" fra 1997, mens støtten pr. beskæftiget og i absolutte tal er steget i Spanien. En analyse af udviklingen i statsstøtteniveauet i Frankrig, Tyskland og Spanien bør tage højde for, at man siden 1996 har skullet opføre enhver statsstøtte på budgetterne på nationalt, regionalt eller lokalt plan. Som følge heraf bør statistikker fra før 1996 tilpasses, således at de bliver sammenlignelige. Efter at have indstillet al støtte til løbende produktion i perioden 1990-1994 genoptog Det Forenede Kongerige i yderst begrænset omfang støtten til den løbende produktion i 1993 og i betydeligt omfang i 1994 i forbindelse med, at der blev foretaget en gennemgribende omstrukturering af kulindustrien forud for privatiseringen. I Portugal lukkede den sidste kulmine ved udgangen af 1994.

56. Støtte til andre formål end løbende produktion faldt også fra et årligt gennemsnit på 2 241 mio. EUR i den første periode til 1 657 mio. EUR i den anden periode. Ovennævnte gennemsnit kan ændres, afhængigt af, hvilken beslutning Kommissionen træffer med hensyn til Frankrigs støtte i 1997 og 1998. I disse beløb indgår et årligt gennemsnit på 2,3 mio. EUR, som Frankrig anvendte på støtte til F&U inden for kulindustrien i perioden 1994-1996, og et årligt gennemsnit på 0,6 mio. EUR, som blev anvendt på F&U og miljøbeskyttelse i Spanien i samme periode.

Spanien har i en årrække anvendt en referenceprisordning for kul, der bevirkede, at de indenlandske priser eksklusiv støtte lå betydeligt over verdensmarkedspriserne. Selv om en sådan ordning har samme virkning som støtte, afspejles dette ikke ved hjælp af de sædvanlige indikatorer i tabel 18. Ophævelsen af denne referenceprisordning er imidlertid en af forklaringerne på den tilsyneladende nylige stigning i støtten til produktionen i Spanien. Kontrakter om kulindkøb, f.eks. til elproduktion, hos lokale leverandører indeholdt en præmie over verdensmarkedsprisen for den tilvejebragte sikkerhed og fleksibilitet. Der kan imidlertid ganske givet også være et støtteelement, som ikke fremgår af tabellen.

57. Inden for kulindustrien er støtten høj. Selv om konkurrencen hovedsagelig foregår med importeret kul, kan der ikke ses bort fra denne støttes mulige fordrejende virkninger, efterhånden som EU-markederne bliver stadig mere integrerede og konkurrenceprægede. Da det er EU's erklærede hensigt at liberalisere energimarkedet, er det af stadig større betydning, at der fra Kommissionens side udføres en effektiv kontrol med denne sektor.

58. Kommissionen er fuldstændig klar over, at såfremt der ikke blev ydet en betydelig støtte, ville kulindustrien i Frankrig, Tyskland og Spanien blive tvunget til at lukke næsten øjeblikkeligt. Kommissionen er sig imidlertid også bevidst, at selv om der er behov for støtte til at mindske de sociale og regionale følger af industriens omstrukturering, har støtten generelt ikke medført, at fremtidsudsigterne for industrien er sikret på mellemlang sigt. Mens støtte tidligere har sørget for forsyningssikkerhed og mange forskellige kilder, har statsstøtte til kulindustrien i EU, som bemærket i en nylig beretning fra Kommissionen [17], "ikke økonomisk kunnet løse den strukturelle krise, som den europæiske kulindustri står over for. Det kan fastslås, at de ofte kun i ringe grad har kunnet reducere produktionsomkostningerne i forhold til kulpriserne på verdensmarkedet. Det skyldes hovedsageligt, at produktionsbetingelserne gradvist er blevet forværret på grund af de stadigt mere vanskelige geologiske forhold, og ofte at kulproducerende virksomheder ikke har foretaget strukturelle omlægninger som følgende af manglende konkurrence".

[17] Beretning fra Kommissionen om anvendelsen af fællesskabsordningen for statsstøtte til kulindustrien i 1996 og 1997. KOM(1999) 303 endelig udg. af 9. september 1999.

Tabel 18

>TABELPOSITION>

* I 1997-priser

** I 1994-tallene for støtte til løbende produktion i Tyskland er indeholdt en ekstraordinær finansiel foranstaltning på 5,35 mio. DEM til afregning af udligningsfondens gæld ved udgangen af 1993.

*** De franske myndigheder har anmeldt støtte ydet i 1997 og 1998, men denne støtte behandles stadig af Kommissionen.

DEL V - STØTTE TIL TRANSPORTSEKTOREN

59. Selv om transportsektoren ikke er fritaget fra de almindelige bestemmelser om statsstøtte, indeholder traktaten særlige regler for denne sektor (artikel 73 og 76). For at styrke det indre marked og den økonomiske og sociale samhørighed giver EF-traktatens artikel 154 mulighed for EU-støtte til transeuropæiske net inden for rammerne af et åbent og konkurrencepræget markedssystem.

60. Et nøglepunkt i EU's strategi er at åbne adgangen til transportmarkederne ved at tage højde for hver transportforms særlige karakteristika. Flyselskaber, rederier og vognmandsforretninger kan nu fuldstændig frit levere tjenester, cabotage er allerede tilladt på de indre vandveje og på vejtransportområdet, og siden januar 1999 har færgeselskaberne fået stadig flere rettigheder. Jernbaneselskabernes muligheder er mere begrænsede, selv om Kommissionen forsøger at udvide dem.

61. Åbne og konkurrencedygtige markeder udelukker dog ikke offentlig indgriben, bl.a. når det skønnes at være i almenhedens interesse, eller det fremmer opfyldelsen af den fælles transportpolitiks målsætninger. Da offentlig indgriben, navnlig statsstøtte, kan misbruges til at skærme virksomheder mod markedskræfterne og hindre indførelse af bedre og billigere tjenesteydelser, som liberaliseringen af transportmarkederne netop skulle sikre, er det nødvendigt med en streng kontrol af en sådan støtte. Det er på den anden side også nødvendigt at sikre, at en sådan kontrol ikke uforvarende modarbejder den fælles transportpolitiks målsætninger.

62. Kommissionens statsstøttekontrol i transportsektoren er mere kompleks end i nogen anden sektor. Det skyldes behovet for både at tage højde for traktatens generelle statsstøttebestemmelser og de særlige bestemmelser, der vedrører transportstøtte. Således tager Kommissionen højde for det liberaliseringsniveau, der er nået for de forskellige transportformer, væksten i antallet af konkurrenter, der kan blive uberettiget berørt af unfair statsstøtte, det berørte markeds strategiske og økonomiske betydning og sidst, men ikke mindst virksomhedernes behov for klarhed og retssikkerhed.

63. For at styrke sine kontrolmuligheder vedtog Kommissionen i 1994 strenge rammebestemmelser [18] for statsstøtte til lufttransportsektoren, som navnlig understreger princippet om "første og eneste gang". Der planlægges yderligere forbedringer af statsstøttekontrollen. Efter godkendelse af de reviderede statsstøtteregler for den maritime sektor planlægger Kommissionen nu en revision af den afledte EU-ret om statsstøtte til landtransport (forordning (EØF) 1107/70 og forordning (EØF) 1191/90) for at gøre dem klarere og mere systematiske.

[18] Anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 89 og EØS-aftalens artikel 61 på statsstøtte i

Situationen for hver af de meget forskellige europæiske transportformer beskrives nedenfor, og der gives en oversigt over den faldende statsstøtte til denne sektor siden 1994 i tabel 20.

Lufttransportsektoren

64. Denne sektor, der tidligere var beskyttet, har gennemgået en gradvis liberaliseringsproces, der blev afsluttet i april 1997, da de sidste begrænsninger for cabotagetrafik blev fjernet. For at tilpasse sig denne nye situation har mange luftfartsselskaber gennemført store omstruktureringer. Støtten til lufttransportsektoren, for det meste ad hoc-støtte, var stigende frem til 1994, hvorefter den faldt. Den gennemsnitlige årlige støtte i perioden 1994-1996 var på 2 064 mio. EUR, og for den seneste indberetningsperiode 1996-1998 var den gennemsnitlige støtte på 1 110 mio. EUR som forventet i den foregående oversigt. Fra 1999 forventes et betragteligt fald på grund af færdiggørelsen af den omstruktureringsproces, som de fleste af de pågældende luftfartsselskaber har gennemført. Disse tal bekræfter, at støtte til luftfartsselskaber er et overgangsfænomen, som det blev nævnt i de foregående oversigter. På grund af fald andre steder udgør støtteniveauet i denne sektor kun 1% af den samlede støtte eller 3% af støtten til fremstillingsvirksomhed.

Jernbaner

65. I 1996 vedtog Kommissionen en hvidbog om en strategi for et effektivt og moderne jernbanesystem i EU, der også behandler finansiering af jernbaner, og som generelt fastsætter den tilgang, Kommissionen vil følge, når den behandler støtte til denne sektor. Det skal bemærkes, at de beløb, jernbaneselskaber modtager, hidtil kun i ringe omfang er blevet vurderet på grundlag af statsstøtteprincipperne. Dette skyldes den ringe liberalisering og den omfattende kompensation for offentlig tjeneste, som er fritaget for anmeldelse inden for landtransport. Det er Kommissionens mål gradvist at nå frem til et system, hvor den eneste form for offentlig finansiering af jernbaner er finansiering af infrastruktur eller kompensation for forpligtelser til offentlig tjeneste, eller hvor støtten er en del af en overordnet omstruktureringsplan, der har til formål at genoprette jernbaneselskabers finansielle levedygtighed. For de øvrige spørgsmåls vedkommende er en øget gennemsigtighed den vigtigste målsætning. Tabel 19 viser støtte og anden kompensation til jernbaner i procent af værditilvæksten i denne sektor.

66. Støtteniveauerne er faldet i tretten medlemsstater med det største fald i Luxembourg. Da de seneste tal for værditilvækst ikke altid var tilgængelige, er der benyttet skøn, og sammenligninger mellem medlemsstaterne skal derfor foretages med forsigtighed. I alle medlemsstater har jernbanesektoren stået over for en omfattende omstrukturering, som i vidt omfang også har ændret finansieringsmetoderne. Kommissionen har en positiv holdning til offentlige og private investeringer i infrastruktur for at udvikle det transeuropæiske transportnet. I den henseende har Kommissionen godkendt offentlige foranstaltninger vedrørende højhastighedslinjer mellem Paris-Bruxelles-Köln-Amsterdam-London, der er et af de 14 højtprioriterede transeuropæiske netprojekter.

Tabel 19

>TABELPOSITION>

* Støtte udtrykt i procent af værditilvæksten for indenlandske transporttjenester, da der ikke

foreligger særskilte tal for jernbaner.

** Der er ikke modtaget tal fra Italien for 1998, og 1997-tallene var baseret på et skøn på

grundlag af tallene for 1996.

*** En stor del af udgifterne går i denne medlemsstat til pensioner.

Søtransport

67. Den samlede støtte godkendt af Kommissionen i henhold til de tidligere retningslinjer i den her omhandlede periode var på 1 428 mio. EUR. Kommissionen er nu og da i undersøgelsesperioden blevet konfronteret med meget store atypiske sager, der har ført til en betydelig stigning i de samlede støttetal for det omhandlede år. Et eksempel på en sådan sag er den franske rednings- og omstruktureringsstøtte til selskabet CGM (514 mio. EUR) i 1995. Ikke desto mindre er den samlede gennemsnitlige tilladte støtte pr. år for nylig faldet og ligger på ca. 200 mio. EUR.

68. I midten af 1997 blev der indført en ny statsstøttedisciplin for søtransport [19]. Som i retningslinjerne fra 1989 konstateres det også i de nye retningslinjer, at EU's skibsfartspolitik skal være international for at klare udfordringerne fra billige bekvemmelighedsflag og skattemæssig konkurrence. De nye retningslinjer er imidlertid mere restriktive, hvad angår støtte, der grænser op til normale forretningsmæssige beslutninger i rederier, særlig med hensyn til investeringer i skibe. Et andet nøgleelement vedrører offentlig finansiering af tab, der skyldes opfyldelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, særlig på tyndt besejlede ruter. Her søger Kommissionen at sikre, at alle EU's rederier får lige adgang til sådan offentligt støttet virksomhed, bl.a. i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets forord ning 3577/92 om cabotagesejlads. Hvad angår havne, behandler Kommissionen fortsat offentlig finansiering af havnevirksomheder efter EF-traktatens artikel 87-89.

[19] EF-retningslinjer for statsstøtte til søtransporten (EFT C 205 af 5.7.1997, s. 5).

Indenlandske vandveje

69. Det meste af støtten har til formål at omstrukturere de indenlandske vandveje i forbindelse med den gradvise liberalisering, der påbegyndes i 2000. Der er således tale om støtte til foranstaltninger, der ledsager sektorens strukturelle omorganiseringsproces (nedskæring af overkapacitet ved hjælp af en EU-koordineret ophugning af skibe, teknisk modernisering af flåden, fremme af branchesammenslutninger, erhvervsuddannelse, støtte til pension, fremme af vandveje osv.).

Endvidere gælder i perioden 1996-1999 en forordning (Rådets forordning 2255/96) for de indenlandske vandveje, som giver mulighed for på visse betingelser at tillade støtte til investeringer i vandvejsterminaler eller det faste eller mobile udstyr for omladning til og fra vandvejstransport. Kommissionen har derfor f.eks. godkendt støtte til en virksomhed i Luxembourg til køb af to kraner til håndtering af containere i forbindelse med transport ad de indre vandveje.

Denne støtte, der er koncentreret i seks medlemsstater (Østrig, Belgien, Frankrig, Tyskland, Nederlandene og Luxembourg), er særdeles lav og udgjorde i gennemsnit ca. 30 mio. EUR om året i perioden 1996-1998.

Kombineret transport

70. Artikel 3, nr. 1, litra e), i forordning 1107/70 tillod indtil den 31. december 1997 statsstøtte til udstyr og infrastruktur til kombineret transport. I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 543/97 var medlemsstaterne fra den 1. januar 1996 og indtil den 31. december 1997 undtaget fra at anmelde statsstøtte til denne sektor. Siden den 1. januar 1998 har traktatens generelle statsstøtteregler fundet anvendelse på støtte til kombineret transport. Dette gælder både for anmeldelsespligten og den saglige vurdering af støtten.

I oversigtsperioden blev der modtaget anmeldelser fra Østrig, Nederlandene, Det Forenede Kongerige og Italien vedrørende støtte til kombineret transport og omladningsudstyr samt støtte til opførelse af terminaler. De anførte beløb var forholdsvis små. Det faktiske beløb til kombineret transport kan imidlertid være meget større, da anmeldelsespligten ikke var gældende i en del af oversigtsperioden.

Endvidere yder nogle medlemsstater støtte til fremme af kombineret transport på grundlag af forordning 1191/69. Det anslås f.eks., at Østrig i perioden 1994-1998 betalte det østrigske jernbaneselskab ÖBB ca. 80 mio. ECU/år for selskabets tjenester inden for kombineret transport. Andre medlemsstater fandt i oversigtsperioden, at statstilskud til opførelsen af privatdrevne kombinerede transportterminaler var offentlige foranstaltninger inden for finansiering af offentlig tilgængelig infrastruktur og således ikke støtte, som skulle anmeldes. Tyskland forelagde f.eks. i 1998 et budget på 20 mio. ECU for det pågældende år til opførelse af privatejede og -drevne kombinerede transportterminaler.

Vejtransport

71. Siden 1993, da liberaliseringen af landevejstransportmarkedet blev påbegyndt, har Kommissionen styrket sin overvågning af støtte, der uretmæssigt kunne komme særlige operatører til gode. Konkurrencen i denne sektor er blevet mærkbart skærpet, og den strenge linje, som Kommissionen har fulgt, har givet sig udslag i en række negative eller delvist negative beslutninger, hvor Kommissionen strengt har anvendt princippet om, at driftsstøtte generelt er uforenelig med traktaten. Kommissionen har f.eks. vedtaget en negativ beslutning om to ordninger, hvorved der blev indført skattelettelser for vognmænd. Støtte udgifterne og det samlede antal sager ligger fortsat på et forholdsvis lavt niveau, og der kan ikke konstateres særlige tendenser på grundlag af de eksisterende data.

Tabel 20 Statsstøtte til transportsektoren Årlige beløb 1994-1998

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

DEL VI - STØTTE TIL FINANSIELLE TJENESTEYDELSER

72. Støtteniveauet til finansielle tjenesteydelser er forholdsvis lavt sammenlignet med de samlede tal, selv om der siden 1994 er konstateret en fortsat stigning. Der blev ydet støtte til finansielle tjenesteydelser i Frankrig og i mindre omfang i Tyskland, Irland, Italien og Portugal. Niveauet er steget fra et årligt gennemsnit på 1 959 mio. EUR i 1994-1996 til 3 283 mio. EUR i denne oversigtsperiode. Specificerede tal for disse fem lande findes i bilag A5 og A6.

Med undtagelse af Tyskland, Irland og Portugal er støtten næsten udelukkende gået til store omstruktureringer, og den er bl.a. betinget af, at de berørte virksomheders markedsandel reduceres. Endvidere er omstruktureringen af de berørte virksomheder ofte en forløber for en efterfølgende privatisering. Da størstedelen af ad hoc-støtten til sektoren kun kommer et lille antal virksomheder til gode, skal offentlig støtte til denne sektor holdes under konstant overvågning, og alle nuværende omstruktureringsprojekter vil fortsat blive tæt overvåget. Det gælder især banksektoren, hvor kapitalindskud eller lignende former for støtte har direkte følger for støttemodtagernes transaktioner og kan have konkurrencefordrejende følger langt ud over det, man kunne forvente, hvis man kun tog højde for støttens pålydende værdi.

DEL VII - STØTTE TIL TURISME, MEDIER OG KULTUR

73. Medlemsstaterne yder støtte til turisme, medier og kultur via multisektorale SMV- og regionalstøtteordninger og særlige programmer, som udelukkende sigter mod en af disse sektorer. Kommissionen har generelt godkendt disse særlige programmer på grundlag af enten rammebestemmelserne for SMV eller for regionalstøtte. Selv om disse særlige programmer kun tegner sig for en meget lille del af den samlede støtte - og uden hensyntagen til den samlede støtte til disse sektorer via multisektorale SMV- og regionalstøtteprogrammer - indeholder nedenstående tabel 21 oplysninger om støtten til sådanne særlige programmer og udviklingen i medlemsstaternes udgiftsmønstre på dette område.

74. Italien gennemfører mange særlige programmer til støtte for turismen og tegner sig for ca. 40% af de samlede udgifter i denne sektor. Fem andre medlemsstater gennemfører hver især særlige programmer, som udgør 10-15% af disse samlede udgifter.

75. Nogle medlemsstater gennemfører også særlige programmer til støtte for enten medier eller kultur, som alle også er blevet godkendt på grundlag af rammebestemmelserne for SMV eller regionalstøtte eller på grundlag af de generelle statsstøtteregler. De forholdsvis høje tal for Frankrig kan tilskrives støtte til kultur, mens oplysningerne for Det Forenede Kongerige omfatter støtte til tv.

Tabel 21

Statsstøtte til turisme, medier og kultur via særlige programmer i perioderne 1994-1996 og 1996-1998.

>TABELPOSITION>

DEL VIII - STØTTE TIL BESKÆFTIGELSE OG UDDANNELSE

76. I alle medlemsstater findes der ordninger, der skal fremme eller lette beskæftigelse og uddannelse. I det omfang sådanne ordninger står til rådighed for alle og derfor ikke er begrænset til en enkelt sektor og dermed i virkeligheden er et led i de almindelige beskæftigelsesordninger, betragtes de ikke som statsstøtte. I modsætning hertil vil Kommissionen med større sandsynlighed anse ordninger, som ikke står til rådighed for alle, for at indeholde statsstøtteelementer. For at præcisere sondringen mellem foranstaltninger, der indeholder statsstøtte, og generelle foranstaltninger vedtog Kommissionen retningslinjer for beskæftigelsesstøtte og rammebestemmelser for støtte til uddannelse i henholdsvis 1995 [20] og 1998 [21]. Statsstøtteforanstaltninger til beskæftigelse, der er anmeldt efter 1995, er derfor blevet vurderet på grundlag af førstnævnte retningslinjer, og fra og med 2000 vurderes statsstøtte til uddannelse på grundlag af sidstnævnte rammebestemmelser.

[20] Retningslinjer for beskæftigelsesstøtte (EFT C 334 af 12.12.1995).

[21] Rammebestemmelser for støtte til uddannelse (EFT C 343 af 11.11.1998).

Oplysninger vedrørende beskæftigelses- og uddannelsesordninger, som indeholder statsstøtte, fremgår af tabel 22 nedenfor. Det skal understreges, at tallene for perioden 1994-1996 er ufuldstændige for en lang række lande og derfor kun er vejledende. I fremtidige oversigter vil denne indberetningssituation blive bedre.

Tallene i tabel 22 giver en umiddelbar ide om de store forskelle i brugen af statsstøtte som et instrument til at støtte beskæftigelsen og øge uddannelsesaktiviteterne. Mens to medlemsstater overhovedet ikke yder statsstøtte til disse formål, støtter to af de øvrige medlemsstater kun uddannelse, og fire yder kun støtte til beskæftigelse. Det er naturligvis en selvfølge, at alle medlemsstater støtter beskæftigelsen via generelle arbejdsmarkedsforanstaltninger og uddannelse via generelle foranstaltninger.

Tabel 22

Statsstøtte til beskæftigelse og uddannelse i perioderne 1994-1996 og 1996-1998

>TABELPOSITION>

DEL IX - DEN SAMLEDE NATIONALE STØTTE I EU

77. Den samlede nationale statsstøtte i EU til de sektorer, der indgår i denne oversigt, fremgår af tabel 23 og beløber sig til et årligt gennemsnit på 93 mia. EUR i oversigtsperioden. I forhold til de 104 mia. EUR, der blev anvendt i den foregående periode, er der tale om et markant fald i det samlede statsstøtteniveau. Hvis dette samlede tal opdeles, er de tilsvarende tal for hver sektor - med undtagelse af finansielle og andre tjenesteydelser, medier og kultur - ligeledes faldende. Med hensyn til beskæftigelse og uddannelse kan der endnu ikke foretages en pålidelig sammenligning af de grunde, der er anført i punkt 76 ovenfor.

Tabel 23

Samlet gennemsnitlig årlig national støtte i medlemsstaterne i 1994-1996 og 1996-1998

i mio. EUR

>TABELPOSITION>

* Samlet støtte for 1998 - delvis skøn

** 1997- og 1998-oplysninger for franske kulminer indgår ikke

78. Tabel 24 viser medlemsstaternes samlede støtteudgifter i procent af bruttonationalproduktet, pr. beskæftiget og i forhold til de samlede offentlige udgifter.

>TABELPOSITION>

* I 1997-priser

** Omfatter ikke landbrug.

Trods konvergensen, som er stærkere med hensyn til støtte i procent af BNP og EUR pr. beskæftiget end i procent af de samlede offentlige udgifter, fremgår forskellene mellem medlemsstaternes støtteniveau i hver hovedsektor. Hvad angår alle tre indikatorer, udgør forskellen mellem det laveste og det højeste tal en faktor på tre.

79. I tabel 25 er den samlede nationale støtte opdelt på de hovedsektorer, der indgår i oversigten [22]. I de to perioder, som oversigten dækker, har andelen af støtte til hver sektor været ret konstant.

[22] Med hensyn til Portugal omfatter de beløb, der er vist under turisme, medier og kultur, også andre tjenesteydelser, hvortil der ydes regionalstøtte.

Tabel 25

>TABELPOSITION>

*Landbrug og fiskeri tegner sig for yderligere 14% i løbet af den gældende periode.

**Gælder kun for Portugal : de angivne beløb i denne kolonne indbefatter også andre tjenester end turisme, medier og kultur, som modtager regionalstøtte med op til 21% og 53% af den samlede portugisiske statsstøtte i de to respektive gældende perioder.

Støtte pr. indbygger

80. Tabel 26 viser støtten pr. capita i EU udtrykt i samlet national støtte og i støtte

Til fremstillingsvirksomhed.

Tabel 26

Statsstøtte pr. capita i Den Europæiske Union Årlige gennemsnit i perioden 1996-1998

>TABELPOSITION>

1997-priser

* Omfatter ikke landbrug.

81. Som ovenstående tabel 24 og 25 afspejler tabel 26 de fortsatte forskelle mellem

medlemsstaterne. Udtrykt i EUR pr. capita er den samlede statsstøtte i Tyskland tre gange højere end i Det Forenede Kongerige. For så vidt angår støtte til fremstillingsvirksomhed, er støtteniveauet syv gange højere i Italien end i Portugal.

RESULTATER

82. Støtten til fremstillingsvirksomhed i Den Europæiske Union i oversigtsperioden 1996-1998 beløber sig til et årligt gennemsnit på ca. 33 mia. EUR. Sammenlignet med de 38 mia. EUR, der i gennemsnit blev ydet om året i den foregående periode 1994-1996, er der tale om et fald på 14%. Det er imidlertid vigtigt at understrege, at det samlede fald i støtten endnu engang næsten udelukkende kan tilskrives den faldende støtte i Tyskland og Italien på henholdsvis næsten 5 mia. EUR og 2 mia. EUR. Der blev også registreret mindre fald i Belgien, Spanien og Portugal.

83. Der er fortsat store forskelle mellem medlemsstaternes støtteniveau. Forskellen er mærkbar, hvis man måler støtten til fremstillingsvirksomhed i procent af værditilvæksten, idet det støtteniveau på 4,9%, der er konstateret i Grækenland, er syv gange højere end det laveste støtteniveau på 0,7%, der er konstateret i Det Forenede Kongerige. De medlemsstater, der yder mindst støtte til fremstillingsvirksomhed, er Det Forenede Kongerige, Sverige og Portugal, som alle har et støtteniveau, der ligger et godt stykke under EU-gennemsnittet.

84. Hvis man ser på forskellene medlemsstaterne imellem, hvad angår samhørighed, kan man konstatere, at støtteandelen i de fire samhørighedslande - Grækenland, Irland, Portugal og Spanien - er steget fra 7,8% af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed i den foregående periode til omkring 9,3% i 1996-1998. For sammenligningens skyld skal det nævnes, at den andel af støtten til fremstillingsvirksomhed, som ydes i de fire store økonomier - Tyskland, Italien, Frankrig og Det Forenede Kongerige - er faldet fra 84 til 80%. (Tyskland tegner sig for 35%, Italien for 27%, Frankrig for 14% og Det Forenede Kongerige for 4% af den samlede støtte). Selv om støtten i disse lande stadig ligger på et højt niveau, er disse landes relative betydning faldet til fordel for samhørighedslandene.

85. Hvad angår formålene, ydes størstedelen, dvs. 57%, af støtten til fremstillingsvirksomhed i EU til regionale formål, hvoraf hovedparten går til de mindst udviklede regioner, dvs. områder, der er berettiget til regionalstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a). Denne andel falder til 52%, hvis man ikke medregner den særlige støtte ydet af THA og dens afløsere til de nye tyske delstater. Støtte til horisontale formål, bl.a. til fremme af forskning og udvikling, miljøbeskyttelse og små og mellemstore virksomheder, udgør 35%. Sektorstøttens andel af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed er faldet til 8%.

86. Hvad angår støtteformen på EU-niveau, er budgetfinansiering den foretrukne statsstøtteform, og den udgør ca. 73% af støtten til fremstillingsvirksomhed. Sammenlignet med tabt skatteprovenu er præferencen for den førstnævnte form, der er en mere gennemsigtig form for statsstøtte, imidlertid forskellig i medlemsstaterne. I nogle lande ydes stort set al støtte, over 90%, via budgetfinansiering; i andre lande, som f.eks. Danmark, Frankrig og Italien, ydes 30% af al støtte til fremstillingsvirksomhed i form af skattelettelser.

87. Som det også fremgik af de tidligere oversigter, falder en forholdsvis stor, men fortsat faldende del af støtten uden for støtteordningerne til horisontale, sektorbestemte eller regionale formål og ydes som ad hoc-støtte til individuelle virksomheder. Inden for sektorerne fremstillingsvirksomhed, finansielle tjenesteydelser og lufttransport tegner nogle få omfattende støtteforanstaltninger sig for en uforholdsmæssig stor andel af den samlede støtte. Ad hoc-støtte, der hovedsagelig ydes til redning og omstrukturering af virksomheder, er den støtte, der er mest tilbøjelig til at fordreje konkurrencen. Inden for fremstillingsvirksomhed steg denne støtte fra 6% af den samlede støtte til denne sektor i 1992 til 12% i 1993, inden den igen faldt til 4% i 1998. Hvis man medtager støtten til de nye tyske delstater via Treuhandanstalt/BvS - denne form for støtte kan sidestilles med ad hoc-støtte - steg andelen af den samlede støtte til fremstillingsvirksomhed fra 19% i 1992 til 37% i 1994, hvorefter den faldt til 12% i 1998.

88. Den samlede nationale støtte i EU i alle sektorer, der indgår i oversigten, har fortsat sin nedadgående tendens og er faldet fra et årligt gennemsnit på 104 mia. EUR i perioden 1994-1996 til 93 mia. EUR i perioden 1996-1998. Med undtagelse af finansielle og andre tjenesteydelser samt medier og kultur er støtten generelt faldet. Der foreligger ikke fuldstændige oplysninger om beskæftigelse og uddannelse for perioden 1994-1998, og der kan derfor ikke foretages en sammenligning mellem de to perioder. I perioden 1996-1998 tegnede støtten til disse formål sig imidlertid for ca. 2,5% af den samlede støtte.

89. Selv om det samlede statsstøtteniveau er faldet i alle medlemsstater undtagen Frankrig, Irland og Portugal, er der fortsat store forskelle mellem medlemsstaternes støtteniveau. De to medlemsstater, der har bidraget mest til faldet på 11 mia. EUR, er som i foregående perioder Tyskland og Italien med fald på henholdsvis over 8 mia. EUR og 2 mia. EUR. Det er imidlertid ikke kun statsstøttens niveau, men også dens sammensætning, som er afgørende for dens indvirkning på konkurrencevilkårene. I perioden 1996-1998 lå den sektorspecifikke støtte stadig på et forholdsvis højt niveau i Belgien (jernbaner), Tyskland (kul og jernbaner, men faldende i absolutte tal), Grækenland (jernbaner og luftfart, hvor der nu er konstateret et stort fald), Spanien (jernbaner, kul og skibsbygning) og Frankrig (jernbaner og finansielle tjenesteydelser). I Portugal har regionalstøtte til områder uden for fremstillingsvirksomhed tegnet sig for ca. halvdelen af al national støtte.

KONKLUSIONER

90. Den vellykkede indførelse af euroen har i høj grad styrket det indre marked. For at sikre ØMU'ens fortsatte succes er det imidlertid et uomgængeligt krav til praktisk talt alle medlemsstater, at de fortsat fører en stram finanspolitik. Dette er nødvendigt for at tilvejebringe betingelserne for en stærk og varig udvidelse af investeringer, produktion og beskæftigelse. I den periode, som denne oversigt dækker, har behovet for at holde sig inden for konvergenskriterierne og overholde stabilitetspagten gjort det nødvendigt for medlemsstaterne at fokusere på budgetdisciplin. Selv om den faldende statsstøtte i de fleste medlemsstater, som det fremgår af denne oversigt, absolut også er en afspejling af denne disciplin, ligger støtteniveauet fortsat højt og udgør en betydelig manøvremargen med hensyn til yderligere konsolideringsbestræbelser. En fortsat streng håndhævelse af EU's statsstøtteregler vil understøtte denne konsolideringsproces.

91. For at udnytte fordelene ved det indre marked med en fælles valuta har den europæiske industri endvidere allerede gjort en betydelig indsats for at omorganisere sine produktions- og distributionsaktiviteter på europæisk plan. Statsstøttekontrollen spiller en central rolle med hensyn til at fremme denne strukturændring inden for europæisk økonomi, idet den kan bidrage til at fjerne offentligt forårsagede hindringer for omstruktureringen af industrien. Den bidrager således til på lang sigt at forbedre de europæiske virksomheders konkurrenceevne og baner derved vej for skabelsen af blivende arbejdspladser.

92. Når Kommissionen kontrollerer statsstøtte, godkender den naturligvis støtte til mange formål, som skønnes at være i fælles interesse. Eksempler på støtte, som Kommissionen ser velvilligt på, er støtte til forskning og udvikling, SMV, miljøbeskyttelse, uddannelse, beskæftigelse og regionalstøtte. Det fortsat høje støtteniveau giver imidlertid Kommissionen god grund til at fastholde presset på statsstøtte i EU og navnlig inden for fremstillingsvirksomhed. Derfor skal statsstøtteniveauet holdes under nøje kontrol, og det påhviler også medlemsstaterne at godtgøre, inden de stiller støtte til rådighed, om dette instrument i virkeligheden er det mest hensigtsmæssige.

93. Kommissionen understregede i sin rapport af 26. januar 2000 om økonomisk reform behovet for at sikre, at statsstøtten fortsætter den generelt faldende tendens. Den anbefalede endvidere, at medlemsstaterne gør en yderligere indsats for at undgå sektorspecifik støtte og især ad hoc-støtte. I sine konklusioner af 16. marts 2000 om de økonomiske reformer efter Cardiff slog Rådet (det indre marked) til lyd for, at der bør udformes strategier med henblik på en samlet nedbringelse af statsstøtten i medlemsstaterne og Fællesskabet under et, idet der skal fokuseres på overvågning af omfanget af støtte og evaluering af de økonomiske følger, særlig ved anvendelse af statistiske oplysninger. Statsstøtte bør orienteres mod horisontale mål og bør kun ydes, hvor det primært er økonomisk berettiget og indebærer en klar velstandsfordel i fælles interesse til formål som f.eks. regional udvikling, miljøbeskyttelse, F&U og innovation. Rådet opfordrede Kommissionen til fortsat at gribe energisk ind mod al statsstøtte, som kan fordreje konkurrencen. Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 opfordrede medlemsstaterne og Kommissionen til at øge indsatsen for at fremme konkurrence og mindske det generelle statsstøtteniveau, idet vægten flyttes væk fra støtte til individuelle virksomheder eller sektorer, så der i stedet satset på horisontale mål af fællesskabsinteresse som f.eks. beskæftigelse, regional udvikling, miljø og erhvervsuddannelse eller forskning.

94. Den løbende regulering af statsstøttekontrollen kommer til udtryk på en række forskellige måder. Der udarbejdes nye EU-retningslinjer og -rammebestemmelser for ikke blot at tage højde for de behov, der opstår på markedet, men også for at finjustere EU's eksisterende bestemmelser for statsstøttekontrol. I de kommende måneder vil der blive offentliggjort nye rammebestemmelser for miljøbeskyttelse, og retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte vil blive revideret. I begyndelsen af næste år vil der finde en revision sted af de nuværende rammebestemmelser for F&U. Markederne for risikokapital bidrager til at sætte gang i udviklingen af virksomheder og beskæftigelse. Kommissionen er derfor ved at undersøge statsstøttens rolle og de betingelser, hvorpå den kan ydes på dette område. Arbejdet med at indkredse skadelige skatteforanstaltninger i form af statsstøtte vil også blive videreført.

95. Støtte, der ydes til SMV og uddannelse, og som opfylder strenge kriterier, der på nuværende tidspunkt er ved at blive fastlagt af Kommissionen, vil blive fritaget fra kravet om anmeldelse. Sådanne gruppefritagelser skulle mindske den administrative byrde for medlemsstaterne og Kommissionen inden gennemførelsen af støtte til disse formål, således at der i højere grad kan lægges vægt på overvågningen af denne støttes effektivitet. Endvidere skulle der blive frigivet ressourcer til at behandle mere komplicerede dele af statsstøttekontrollen.

96. I juli 2002 udløber EKSF-traktaten og med den de statsstøtteregler, som på nuværende tidspunkt regulerer ydelsen af statsstøtte til EKSF-kul- og -stålprodukter. Som det fremgår af oversigten, er statsstøtten til disse to områder faldet, navnlig hvad angår EKSF-stålprodukter. På grundlag af ikke mindst denne tendens, men også andre overvejelser, vil der i den nærmeste fremtid skulle træffes beslutning om, hvilke regler der skal være gældende for disse sektorer, når de er underlagt statsstøttekontrol efter EF-traktaten.

97. Kommissionen vil også fortsat nøje følge udviklingen i de nyligt liberaliserede sektorer, således at de langsigtede konkurrencefordele, som opnås ved liberaliseringen, ikke mistes via tildeling af subsidier til støtte for tabgivende aktiviteter. I energisektoren er opmærksomheden særlig rettet mod omkostninger, som afholdes af elektricitetsproducenterne under de regulerede vilkår, men som ikke kan dækkes på det liberaliserede marked, dvs. de såkaldte strandede omkostninger, der i givet fald kan godkendes i overensstemmelse med en metode, som blev drøftet med medlemsstaterne i juni 1999.

98. Et centralt aspekt ved en europæisk politik for statsstøttekontrol, som i den grad indvirker på det indre marked og derfor skal underkastes en nærmere undersøgelse, er øget gennemsigtighed. Kommissionen vil i denne henseende i de kommende måneder lægge grunden til et statsstøtteregister og en resultattavle. Begge instrumenter skulle fremme en større åbenhed ved at give interesserede parter mere detaljerede og konsoliderede oplysninger om forskellige aspekter af politikken for statsstøttekontrol og gennemførelsen af Kommissionens statsstøttebeslutninger i medlemsstaterne.

99. En afgørende ledsagende foranstaltning til gennemsigtighed er behovet for en fortsat forbedring af de oplysninger, som Kommissionen indsamler om de nationale statsstøtteudgifter. Medlemsstaterne har videreført deres indsats for at træffe foranstaltninger til at forbedre kvaliteten og pålideligheden af de oplysninger, der fremsendes til Kommissionen, men der er dog behov for yderligere forbedringer.

100. Resultaterne fra denne oversigt viser, at den statsstøtte, medlemsstaterne yder til omstrukturering af fremstillingsvirksomheder og luftfart, nu er faldende. I de kommende 2-3 år vil man se samme tendens, hvad angår omstrukturering af finansielle tjenesteydelser. Den fortsatte ydelse af en forholdsvis stor ad hoc-støtte i en række medlemsstater styrker imidlertid behovet for Kommissionens nye rammebestemmelser for støtte til redning og omstrukturering. Selv støtte, der har til formål at genoprette virksomheders levedygtighed eller afhjælpe de sociale følger af tilpasningsprocessen i visse sektorer, kan betyde store omkostninger i form af tabte muligheder for et effektivt ressourceforbrug. Kommissionen mener derfor fortsat ikke, at rednings- og omstruktureringsstøtte kan tillades som et påskud for at beskytte industrigrene, der er i vanskeligheder, eller skrantende virksomheder.

101. Hvad angår samhørighed i Den Europæiske Union, viser resultaterne af oversigten, at forskellen mellem statsstøtteniveauet i de rigeste medlemsstater og n