ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM (84) 205 
 
 
 
Vol. 1984/0102 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the opening to the public of the historical archives of the European Econom ic 
Communit y and the European Atom ic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), t his file is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation.  
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februa r 1983 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen  
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983,  
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003  
(ABI. L 243 v om 27.9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit  
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5  
der genannten Verordnung freigegeben.  
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
KOM(84) 205 endelig udg.  
Bruxelles,den 10 maj 1984.
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET
Forberedelse af fjerde generalkonference i De forenede  
Nationers organisation for industriel Udvikling (UNIDO IV)  
i Wien fra 2. - 18. august 1984
KOM(84) 205 endelig udg.

MEDDELESE FEA KOMMISSIONEN TIL R&DET
Vedr.:  Forberedelse af fjerde generalkonference i De forenede Nationers  
organisation for industriel Udvikling (UNIDO IV) i Wien fra
2. - 1 8.  august 1984
BAGGRUND OG INDLEDNING
UNIDO IV bliver en af de vigtigste begivenheder i nord-syd-  
dialogen i 1984 og bliver den mest betydningsfulde internationale kon­
ference af denne type siden UNCTAD VI i juni 1983*.UNIDO IV*r under for­
beredelse på et tidspunkt, hvor der endnu ikke er truffet beslutning om at  
indlede globale forhandlinger om internationalt økonomisk udviklingssamar­
bejde. Nord-syd-drøfteiserne finder i øjeblikket sted i en situation, hvor  
mange udviklingslande fortsat gør meget beskedne fremskridt på det økono­
miske og industrielle område, hvor der hersker bekymring over de finansielle  
og valutariske ordninger i verden og over den måde, hvorpå det internatio­
nale handelssystem fungerer. Forberedelsen af konferencen finder endvidere
sted på et tidspunkt, hvor der i en række industrilande er klare tegn på
,  .  ,  Bortset fra, at UNIDO gennem general­et økonomisk opsving.
konferencen og systemet med konsultationer inden for forskellige sektorer  
er et forum for drøftelse af -problemer og spørgsmål med tilknytning til  
verdens industrialisering, spiller UNIDO også en yigtig rolle som det  
FN-organ, der yder faglig bistand til industrialiseringen.
Der er ikke opnået store resultater på UNIDO's generalkonferencer.
På UNIDO III i New Delhi i 1980 endte forhandlingerne i dødvande og kon­
frontation, og New Delhi-erklæringen og handlingsplanen blev vedtaget ved  
flertalsafstemning, hvor alle landene i gruppe B med undtagelse af Tyrkiet  
stemte irnod. Blandt de mange anstødssten på denne konference var der for­
slaget om en fond på 3 00 inia dollars til industriel udvikling og om ophæ­
velse af det såkaldte Lima-mål, hvorved udviklingslandene i år 2000 skal 
have en andel i verdens industriproduktion på 259» i de enkelte sektorer  
og regioner.

Selv om der opnåedes en højere grad af enighed pa UNIDO's anden 
generalkonference i 1975, hvor alene De forenede Stater stemte imod 
teksten som helhed, gav andre industrilande udtryk for uenighed eller tog 
forbehold over for dele af Lima-erklæringen og handlingsplanen, og en 
række lande gav ikke deres tilslutning til det fastsatte mal pa 259^ i 
år 2000.
UNIDO IV bliver formentlig den sidste FN-konference af dette format 
om industrialiseringen af verden, da det er sandsynligt, at UNIDO om kort 
tid omdannes til en særorganisation under FN, og UNIDO vil derefter i sin 
nye form afholde generalkonferencer hvert andet år af et formentlig noget 
mere beskedent politisk omfang.
Forberedelserne til UNIDO IV har stået pa i nogen tid, da det op­
rindeligt forventedes, at konferencen skulle finde sted pa et tidligere 
tidspunkt. UNIDO's sekretariat har organiseret møder for internationale 
ekspertgrupper til undersøgelse af fem af de vigtigste spørgsmål, der skal 
behandles på konferencen, og sekretariatet er i øjeblikket ved at udsende 
dokumentation til hvert af punkterne på dagsordenen*
De vigtigste begivenheder, der er noteret i kalenderen for det forberedende 
arbejde, og som endnu ikke er indtrådt, er de fire regionale møder for 
ministre fra udviklingslandene, hvor man vil behandle spørgsmålene inden 
konferencen finder sted, formentlig i marts - april, samt mødet i UNIDO's 
styrelsesråd (IDE), der skal optræde som den forberedende komité for 
selve konferencen, som finder sted i perioden 2. - l8. maj.
NEW DELHI- og LIMA-ERKLÆRINGEKNE OG-HANDLINGSPLANERNE,
TILBAGEBLIK OG UDSIGTER
Under punkt å på dagsordenen - New Delhi- og Lima-erklæringerne 
og -handlingsplanerne: tilbageblik og udsigter - vil konferencen drøfte 
udviklingen i industrialiseringen i verden. Opmærksomheden vil i nogen 
grad rette sig mod spørgsmålet om, hvor store fremskridt der er gjort hen- 
imod Lima-målet, og Fællesskabet vil være nødsaget til at erkende, at 
tempoet i udviklingslandenes industrialiseringsproces i perioden fra 1975 
og til dato har ver^V/  °9 g®nnen] f | ' · ^  ’ "bør s tråde s nævnes, at det er meget 
vanskeligt, at måle udviklingslandenes andel i værditilvæksten i verdens 
industriproduktion på et givet tidspunkt, og der indgår i udviklingslandene 
elementer i denne størrelse, som enten slet ikke eller kun meget vanskeligt 
kan ansættes nøjagtigt. UNIDO's sekretariat har selv haft vanskeligheder 
hermed; f.eks. formodedes det på tidspunktet for afholdelse af Lima-

- 3 -
konferencen, at nævnte andel var på ca. 7%, medens sekretariatet nu er af 
den opfattelse, at andelen faktisk var 10% i 1975· Sekretariatets skøn for 
1982 er 11%, hvilket altså er ensbetydende med, at i de syv år, der fulgte 
efter vedtagelsen af Lima-målet,  øgedes udviklingslandenes andel af værdi­
tilvæksten i verdens industriproduktion kun med ét procentpoint. I virke­
ligheden er årene 1975 og 1982 ikke ganske repræsentative, idet 1975 sand­
synligvis var et forholdsvis gunstigt år for udviklingslandene, fordi in­
dustrilandene var nede på det laveste punkt i konjunkturtilbagegangen i 
197å-75t medens både olieproducerende og ikke-olieproducerende udviklings­
lande af en række grunde var i stand til at opretholde eller endog at øge 
den økonomiske aktivitet i denne periode. På den anden side har den nuværende 
konjunkturafmatning betydet, at udviklingslandene er blevet ramt hårdere 
end de industrialiserede lande af nedgangen i de økonomiske konjunkturer, 
således at tallet for 1982 er forholdsvis lavt i forhold til udviklings­
tendensen på lang sigt. Ifølge UNIDO's sekretariat vil udviklingslandene 
ved en fremskrivning af den nuværende udvikling i disse landes andel af 
værditilvæksten i industriproduktionen i verden føre til en andel på lå,9% 
i år 2000. I den meddelelse, som Kommissionen forelagde for Rådet forud for 
UNIDO III, anførte Kommissionen, at der var god grund til at formode, at 
udviklingslandene ville være i stand til at nå et bedre resultat, end det 
måtte antages på grundlag af nævnte fremskrivning. Selv om erfaringerne 
under den nuværende lavkonkunktur ikke er opmuntrende, ser Kommissionen ikke 
nogen grund til at ændre sin opfattelse af den sandsynlige udvikling på 
lang sigt. Det skal imidlertid bemærkes, at det mål på 25%, der er sat i 
Lima-erklæringen, ligger notet uden for de sandsynlige muligheder.
Det bør også bemærkes, at ifølge UNIDO-statistikkerne skyldes den 
største forskydning i andelene af verdens industriproduktion ikke fortrins­
vis overførsel fra industrilandene til udviklingslandene, men i en lang 
periode siden anden verdenskrig overførsel fra De forenede Stater til Japan 
og landene i østblokken. I de seneste år er Det europæiske Fællesskabs
andel i verdens industriproduktion tilsyneladende faldet, medens der 
fortsat har været en tendens til, at Japans og Sovjetunionens andel er 
steget. Samtidig har visse udviklingslande opnået betydelige resulta­
ter, medens andre udviklingslandes andel har stagneret eller er faldet.
Som UNIDO's sekretariat anfører, har der været tale om slående 
forskelle i de resultater, der er nået på industrialiseringsområdet i 
forskellige områder i den tredje verden. Resultaterne har været særlig 
skuf fende

- k -
i Latinamerika, hvis andel af værditilvæksten i verdens industriproduk­
tion stagnerede i perioden 1975-1982. Der konstateredes faktisk en vis 
forøgelse i slutningen af 1970'erne, som udlignedes af de store vanskelig­
heder ,  som næsten alle lande i denne del af verden kæmpede med i begyndel­
sen af 1980'erne. Alligevel tegner Latinamerika sig stadig for lidt over 
halvdelen af værditilvæksten i industriproduktionen i alle udviklingslande.
I modsætning til Latinamerikas beskedne resultater står den for­
holdsvis kraftige forøgelse af de syd- og sydøstasiatiske landes andel, 
som er steget fra 2,7% i 1975 til 3,tø i 1982. Dette område tog faktisk 
løvens part af stigningen i udviklingslandenes andel som helhed. I denne · ,  
gruppe har nogle af landene i Øst- og Sydøstasien været særligt dynamiske.
Afrikas andel steg fra 0,88% i 1975 til 1,11% i 1982,  men dette 
kontinents andel er fortsat beskeden, og her igen skyldes en stor del af 
fremgangen i industrialiseringen en række lande, herunder navnlig nogle 
af dem med kystlinje til Middelhavet, soro allerede bavde et betydeligt 
industrielt grundlag, medens der i Afrika i landene syd for Sahara var 
tale om svingende resultater, og i mange lande skete der kun små fremskridt.
Deu er slående, at der ikke har været tale om nogen forbedring i 
de fattigste landes stilling, de såkaldt mindst udviklede lande, hvis 
andel 1 værditilvæksten i verdens industriproduktion har holdt sig under 
0,2% siden slutningen af 1960'erne, og der har endog været en faldende 
tendens.
Endelig bør det bemærkes ,  at der i de nævnte statistikker ikke 
er taget hensyn til Kina, saledes at de anførte andele skal forstås som 
andel i værditilvæksten i verdens industriproduktion minus Kinas andel.
Dette skyldes de knappe oplysninger om Kinas industriproduktion. UNIDO's 
sekretariat fremlægger et skøn for Kinas andel, som viser en forøgelse fra 
2,93% i 1977 til 3,83% i 1980.
Et at formålene med konferencen bør være at undersøge hvorledes og 
hvorfor udviklingen har taget den konstaterede retning, og at se hvilken 
lære, der kan drages af disse erfaringer. Det er naturligvis vanskeligt 
og indviklet at forklare de forskellige resultater, der er opnået; men 
forklaringen skal søges både i den internationale økonomiske udvikling 
og i den politik, der er fulgt, samt de begivenheder, der er indtrådt i 
de enkelte lande eller grupper af lande.

-  9 -
En af de vigtigste faktorer til forklaring af den udvikling, der 
har fundet sted, er de sociale og økonomiske forhold i forskellige 
dele af den tredje verden. Lande, der har oplevet lange perioder 
med stabilitet, har ganske klart haft bedre mulighed for at forbedre 
deres situation end lande, der har været udsat for hyppige og for­
styrrende interne og eksterne begivenheder. UNIDO IV bør imidlertid 
beskæftige sig med økonomiske problemer frem for politiske.
I Verdensbankens "World Development Report" fra 1983 henledes 
opmærksomheden på betydningen af en effektivt virkende prismekanisme 
i forbindelse med ressourcefordelingen med henblik på fremme af den 
økonomiske udvikling i almindelighed, og dette gælder utvivlsomt 
i særlig grad industrisektoren. Dette kan muligvis i nogen grad for­
klare den gunstige udvikling i nogle østasiatiske udviklingslande.
Der er ingen tvivl om, at den finansielle udvikling i verden 
har spillet en betydelig rolle for den udvikling, der har fundet sted, 
og de latinamerikanske lande har blandt andre afgjort lidt herunder
på grund af den verdensomspændende gældskrise, der har udviklet sig 
begyndelsen af o
i/dette årti, og som så brød ud i efteråret 1982.. En af hovedårsager­
ne hertil var den høje amerikanske rente på samme måde, som del^f^ve 
amerikanske renteniveau i begyndelsen og i midten af 1970'erne hjalp 
disse lande til at opretholde den økonomiske aktivitet og videreføre 
den industrielle udvikling gennem lavkonjunkturen i 197^-75 på grundlag 
af låneoptagelse. Det bør imidlertid understreges, at selv om gælds­
problemerne er en af hovedårsagerne til mange udviklingslandes øko­
nomiske vanskeligheder, har den indenlandske udvikling også spillet 
en væsentlig rolle, og visse udviklingslande har været i stand til 
at øge eksporten kraftigere samtidig med en øget gældsafvikling og 
således kunnet kombinere en stor gæld med fortsat økonomisk og in­
dustriel vækst.
En anden faktor af betydning for industriproduktionen er evnen 
til at udvikle teknologi og derefter at tage de nye tekniske landvin­
dinger i anvendelse i produktionsprocessen, og forskelle i henseende 
til sidstnævnte i forskellige-dele af verden har ganske afgjort været 
årsagen til forskelle i de opnåede resultater. Det har vist sig, at 
De forenede Stater, Japan og visse udviklingslande i Asien gennem de 
seneste år har været i stand til at udnytte den ny teknologi i indu­
striproduktionen med større held end f.eks. Vesteuropa og Latinamerika.

-  6 -
I marine af udviklingslandfine hersker der en vis bekymring over den 
manglende evne til at optage den nye teknologi i modsætning til ud­
viklingen i "højteknologi"-industrierne i De forenede Stater og Japan.
I det omfang højteknologiindustrierne (eller "sunrise, , -industrierne, 
som de også kaldes) tegner sig for en voksende andel af værditilvæk­
sten i forarbejdningsindustrierne i vorden som helhed, vil lande, i 
hvilke de traditionelle, såkaldte "smoke-stack"-industrier opretholder 
deres stilling i erhvervsmønsteret, se en tendens til, at deres andel 
af værditilvæksten i verden falder. Dette har faktisk indtaget en be­
tydningsfuld plads i Kommissionens betænkeligheder med hensyn til 
den industrielle udvikling i Fællesskabet. Der er fremført det argu­
ment, at højteknologiindustrier ikke nødvendigvis er velegnede til 
anvendelse i udviklingslandene, men i praksis er det meget vanskeligt 
at fastlægge generelle regler eller principper for, hvilket teknolo­
gisk niveau der er egnet i forskellige lande og industrier, og det 
kan afgjort konkluderes, at en eller anden form for teknologisk ny­
skabelse kan øge produktiviteten betydeligt i mange industrier i ud­
viklingslandene og medvirke til at skabe nye.
Der er en stærk indbyrdes forbindelse mellem industrien og andre 
sektorer i økonomien, og opnås der gode resultater i landbrugssektoren, 
kan det indvirke positivt på industrialiseringen ved at forbedre et 
lands valutastilling og ved at stimulere de fødevareforarbejdende 
industrier og andre industrier med tilknytning til landbrugsudviklin­
gen.
Ved en overvejelse af disse spørgsmål er det værd at bemærke, at 
på baggrund af det emne, UHIDO beskæftiger sig med, må den i nogen 
grad have opmærksomheden rettet mod enkeltlandes eller grupper af 
landes kapacitet, hvilket ikke altid er tilfældet for andre FN- 
organisationei .  Sekretariatet rna derfor beskæftige sig med spørgsmål, 
rier indeholder politiske problemer, og der bør i det hele taget gives 
udtryk for anerkendelse af den måde, sekretariatet behandler sådanne 
spørgsmål på i dokumentationsmaterialet.
Nar Fællesskabet pa konferencen udtaler sig om udviklingen, bør 
det henlede opmærksomheden på, at industrialiseringen kun er ét aspekt 
af den økonomiske udvikling, og at den ikke nødvendigvis er en ubetin­
get prioritet. I mange lavindkomstlande blandt udviklingslandene kan 
landbrugsudviklingen f.eks. være vigtigere, medens servicesektoren i 
høj oudviKlede industrilande normalt vil tegne sig for en voksende
.... forts, side 6a....
t

- 6a -
andel af BNP på bekostning af forarbejdningsindustrien. Dette er ens­
betydende med, at der ikke altid vil være en snæver sammenhæng mellem 
et lands andel af værditilvæksten i verden og dets andel i det samlede 
BNP i verden og den samlede økonomiske velfærd.

- 7 -
Drøftelserne af punkt å på dagsordenen bør ikke nødvendigvis 
føre til enighed orn konkrete foranstaltninger, der skal træffes af UNIDO 
eller bestemte lande eller landegrupper, men bør snarere sigte mod at 
give et overblik over situationen, således at alle lande kan drage deres 
egne konklusioner af den aktuelle udvikling og se, om disse konklusioner 
vil foranledige dem til at foretage ændringer i deres industrialiserings- 
politik. Fællesskabet kan eventuelt tage hensyn til ovennævnte bemærk­
ninger i sine udtalelser på plenarforsamlingen under dette punkt på 
dagsordenen.
INTERNATIONALT SAMARBEJDE, RELEVANTE NATIONALE AKTIONER, HERUNDER 
INDUSTRIPOLITIKKEN, OG UNIDO's BIDRAG PÅ KRITISKE OMRÅDER I INDUSTRI­
UDVIKLINGEN I PERIODEN 1985-2000.
Det vigtigste substantielle spørgsmål på den resterende del 
af dagsordenen er opført under punkt 5 "Internationalt samarbejde, rele­
vante nationale aktioner, herunder industripolitikken, og UNIDO's bidrag
på kritiske områder i industriudviklingen i perioden 1985-2000”.  Kom-
.  . ,  ijid en _ D ^ iie_ u iæ m e^ t Js.oA ic^id.e^^n^er-^missionens tjenestegrene vxxyrrerilægge aetTarjereÆarbejoFatfkmnenter o m
disse spørgsmål som grundlag for Fællesskabets forberedelser til kon­
ferencen. Det er derfor blot hensigten med følgende betragtninger ved­
rørende disse spørgsmål at give en generel redegørelse for Fællesskabet.
Menneskeressourcer
Første underpunkt under punkt 5 på dagsordenen lyder:
"fremskyndet udvikling af menneskeressourcer med henblik på industriel 
udvikling". Dette skulle være et forholdsvis ukontroversielt emne, da 
nødvendigheden af i højere grad at tage hensyn til udviklingen af menne­
skeressourcer· næsten er generelt anerkendt. Fællesskabet og AVL-staterne 
lægger i den anden Lomé-konvention langt større vægt på dette spørgsmål, 
end det tidligere var tilfældet.
På multilateralt plan er det af væsentlig betydning, at UNIDO,
ILO og UNESCO arbejder nært sammen med henblik på at fastlægge og gennem­
føre pirograrnmer og foranstaltninger på dette område med den størst mulige 
effektivitet. På nationalt plan bør ressourcerne i udviklingslandene 
sættes ind på erhvervsuddannelse, der er i overensstemmelse med landets 
industrielle behov. For at dette kan gennemføres, er det naturligvis 
at væsentlig botydning, at et udviklingsland har en vis idé om det 
fremtidige behov pa dette område, således at der kan skabes overensstemmelse

-  8 -
mellem undervisning og uddannelsesprogrammer i undervisningsinstituti­
oner og industri og landets faktiske behov. Hvad dette første punkt 
angår konkluderedes det på UNIDO's første konsultationsmøde om uddannelse 
af arbejdskraft til industrien, som blev afholdt i Stuttgart i november 
1982, at " en integreret befolknings- og ressourceplanlægning, herunder 
en konkret national politik for uddannelse af arbejdskraft til industrien 
til opfyldelse af nuværende og fremtidige behov i henseende til komple­
mentariteten mellem national uddannelse og erhvervsuddannelsessystemerne" 
er et grundlæggende element til fremme af udviklingslandenes bestræbel­
ser for at gennemføre industrialiseringsprocessen. For så vidt angår 
Fællesskabet modtager et stort antal statsborgere fra udviklingslandene 
undervisning og uddannelse i forskellige institutioner i Fællesskabet, 
og medlemsstaterne vil afgjort være rede til at indtage en positiv hold­
ning og endog i nogle tilfælde udvide de muligheder, der står åbne.
Teknologi
Styrkelsen af den videnskabelige og teknologiske kapacitet med 
henblik på industriel udvikling i udviklingslandene vil formentlig ind­
gå som et vigtigt punkt på dagsordenen. Som allerede nævnt ovenfor, er 
en effektiv udvikling og udnyttelse af teknologien en meget væsentlig 
forudsætning for industriel fremgang, og det er af helt afgørende be­
tydning for udviklingslandene at udvikle og udnytte den bedst egnede .  
teknologi for industriel udvikling. UNIDO spiller en vigtig rolle 
på dette område.
Der bør på konferencen ikke i for høj grad fokuseres på betin­
gelser og vilkår for overførsel af teknologi fra industrilandene til 
udviklingslandene; disse spørgsmål drøftes i andre fora, og UIJIDO helli­
ger i øjeblikket sandsynligvis dette arbejdsområde mindst den opmærksom­
hed, der er behov for, gennem det arbejde, der udføres med hensyn til 
modelkontrakter og licensaftaler. Det kan i den forbindelse nævnes, 
at øgede direkte udenlandske investeringer i mange tilfælde kan være 
en værdifuld måde, hvorpå udviklingslandene kan erhverve fordelene ved 
en produktionsteknik, der er udviklet andre steder.

- 9 -
UNIDO vil formentlig lægge nogen vægt på behovet for, at der 
udfoldes fælles bestræbelser for at organisere forskning på forskellige 
områder, således at: udvikJ ingslandenes oprindelige teknologiske mulighe­
der kan øges. Yderligere internationale samarbejdsbestræbelser i denne 
retning bør bestemt hilses velkommen, men de bør modsvare et faktisk 
behov og ikke blot i det væsentlige være af bureaukratisk eller politisk 
karakter. Der er ikke nogen grund til, at sådanne samarbejdsbestræbelser 
skulle begrænses til alene at omfatte udviklingslandene eller for den 
sags skyld kun industrilandene; de bør snarere tilrettelægges på en sådan 
måde, at især udviklingslandene opnår de maksimale fordele, men med de 
lavest mulige omkostninger for alle involverede parter.
Finansielle ressourcer
Som allerede anført var dette område en af de største anstøds­
sten, der hindrede et heldigt udfald af den tredje generalkonference. 
Styrelsesrådet (IDB) har siden 1980 drøftet spørgsmålet om finansielle 
ressourcer til industriel udvikling, navnlig på baggrund af UNIDO-sekre- 
tariatets forslag om en international bank for industriel udvikling 
(IBID) med en kapital på 300 mia dollars. Fællesskabet har gjort gældende, 
at drøftelse af et forslag af denne art ligger uden for rammerne af 
UNIDO, da det i virkeligheden må betragtes som et forslag, der har for­
bindelse med det mere generelle spørgsmål om overførsel af ressourcer 
fra industrilandene til udviklingslandene, og spørgsmål af denne art 
bør snarere drøftes i Bretton Woods-institutionerne eller måske i UNCTAD. 
Fællesskabet bør derfor fra starten gøre det klart, at · '
UNIDO IV ikke har til opgave at forhandle forslag, der indebærer en 
større reform af verdens monetære og finansielle institutioner. Fælles­
skabet bør imidlertid være rede til at drøfte spørgsmål, der specielt 
vedrører industri!inansiering,  såsom udviklingslandenes problemer med 
finansiering af individuelle projekter.
Fællesskabet bør samtidig være rede til at gå ind i drøftelser 
v drønende virkningerne af den internationale udvikling med hensyn til 
industrialiseringens finansiering, og se hvilke erfaringer, der kan 
drages af den seneste udvikling eller den aktuelle situation. UNIDO's 
sekretariat fremsætter i sin dokumentation bemærkninger til unoderne 
i den vestlige verdens monetære system og anbefaler, at udviklingslan­
dene i højere grad anvender lokale valutaer i deres indbyrdes handels­
transaktioner. UNIDO's sekretariat synes imidlertid dermed at ignorere 
grunden til, at udviklingslandene er så afhængige af deres begrænsede 
reserver af de vestlige landes valutaer. En af hovedårsagerne er

-  10 -
naturligvis den, at mange udviklingslandes valutaer ikke er et tilstræk­
kelig stabilt værdigrundlag eller omsætningsmiddel, men dette er forhold, 
der har tilknytning til penge- og finanspolitikken i udviklingslandene 
selv, og som det er vanskeligt for en organisation som UNIDO at gøre 
noget ved på en meningsfyldt måde. Hvad angår’  den generelle kritik af 
det internationale finansielle system, som er fremført af udviklings­
landene, UNCTAD og UNIDO's sekretariat, bør det nævnes, at Fællesskabet 
selv ved en række lejligheder har kritiseret de nuværende ustabile rente- 
og valutakursforhold, navnlig det nuværende renteniveau, og har efter­
lyst større stabilitet i de internationale finansielle ordninger.
Sekretariatet bør lykønskes for, at det i sin dokumentation 
henleder opmærksomheden på den nøgleposition, som opsparingskvoten i 
udviklingslandene indtager set i forhold til behovet for at rejse tilstræk 
kelige midler til industriel udvikling. Mange udviklingslande vil sam­
tidig fortsat være bundet til at søge en betydelig finansiering fra 
eksterne kilder, og Fællesskabet bør give udtryk for sin opfattelse af 
den rolle, som bistand, udlån fra forretningsbankerne og direkte uden­
landske investeringer spiller som bidragydere til industrialiserings­
processen.
Energi
Det m;å anses for at være i alle landes interesse at fremme en 
vidtspændende drøftelse af energispørgsmål i tilknytning til industri­
aliseringen i betragtning af, at sådanne spørgsmål ikke behandles udtøm­
mende i andre multilaterale fora. UNIDO's sekretariat har anført, at 
mange udviklingslande må importere store mængder energi, og de olieim­
porterende udviklingslandes olieimport beløber sig nu til 50 mia dollars 
årligt. I betragtning af de finansielle begrænsninger, som mange udvik­
lingslande ligger under for, kan afhængigheden af importeret energi 
være en hindring for den industrielle udvikling. De seneste ars erfarin­
ger har imidlertid vist, at vækst og industriel udvikling ikke nødvendig-
det
vis er så energiintensiv, som/tidligere ansås for at være tilfældet.

-  11  -
I særdeleshed kan teknologiske fremskridt i mange tilfælde mindske 
behovet for at brænde fossilt brændstof. Det kunne derfor formentlig 
være nyttigt på konferencen at beskæftige sig med de yderligere mulig­
heder for at forbedre energieffektiviteten i industrien, øge selvfor­
syningsgraden samt styrke og sprede udviklingslandenes energifirsynings­
grundlag.
En vernensomspændende industriel omstrukturering og omplacering
Bortset fra, at dette spørgsmål er opført som et særligt punkt 
på dagsordenen, er dette emne det centrale tema, der ligger bag drøftel­
serne pa konferencen som helhed, og det er nært forbundet med udviklingen 
i verdenshandelen. Fa:llesskabet og andre industrilande kritiseres ofte 
for at føre en protektionistisk politik, og UNIDO'ssekretariat undla­
der da heller ikke at pege på dette emne igen. Fællesskabet bør i den 
forbindelse gøre opmærksom pa, at det åbne multilaterale handelssystem 
i det væsentlige er forblevet intakt. Verdenshandelen målt i faste priser 
er på trods af den nuværende lavkonjunktur kun gået ubetydeligt tilbage 
og er sandsynligvis endnu en gang på vej op. Dette lader formode, at 
samhandelen i højere grad er blevet påvirket af ændringer i efterspørgslen 
end af særlige protektionistiske foranstaltninger.
UNIDO ·  s sekretariat -synes,..! sin dokumentation at være ,nåø± 
frem til.en mere rafineret angrebsvinkel for så vidt angår spørgsmålet ora' 
tilpasning og omplacering, og tanken om ganske enkelt at overflytte in­
dustrier fra industrilandene til udviklingslandene er stort set ikke 
længere til stede i sekretariatets oplæg. Fællesskabet må i sit oplæg 
til dette spørgsmål understrege, at tilpasningen er en kontinuerlig 
proces, som har fundet sted i Fællesskabet,  og som vil fortsætte i frem­
tiden. I den sammenhæng bør det ønskelige i at kunne forudse tilpasnings­
udviklingen understreges, og Fællesskabet bør redegøre for sit syn på 
den rolle, oe offentlige myndigheder kan spille med hensyn til at stimu­
lere og lette tilpasningsprocessen, enten gennem direkte indgreb eller 
gennem foranstaltninger, såsom arbejdsløshedsunderstøttelse, videreud­
dannelse samt foranstaltninger inden for social- og regionalpolitikken, 
som kan skabe de vilkår, hvor^under tilpasningen lettere kan finde sted. 
Fællesskabet bør være rede til at videreføre strukturtilpasningspolitikken 
med henblik pa bl.a. at tilskynde til, at de interne produktionsfaktorer 
forskydes^iFa produktionslinjer, som internationalt er mindre konkurrence­
dygtige, navnlig i tilfælde, hvor udviklingslandene har, eller vil få, 
en komparativ fordel, der kan fastlægges på lang sigt. Det vigtigste

-  12  -
i rus tr urnent, der kan bidrage til tilpasningen, er fortsat .  opretholdelsen 
af et åbent marked, hvilket på sin side lettere vil kunne lade sig gøre 
under gunstige økonomiske vilkår.
Ekonomisk samarbejde mellem udviklingslandene
Dette emne vil efter al sandsynlighed blive et af de vigtigste 
spørgsmål på konferencen, og generelt set står det højt på listen over 
de tilstedeværende udviklingdlandes interesser. På utallige minister­
møder har 77-lande-gruppen i de senere år søgt veje til at styrke det 
økonomiske samarbejde mellem udviklingslandene, men i nogle tilfælde 
er·der på disse møder frembragt mere politisk retorik end konkret handling. 
Ikke desto mindre kan det konstateres, at samhandelen mellem udviklings­
landene i det seneste årti er steget mere end verdenshandelen som helhed. 
Der er udfoldet mange bestræbelser på at skabe regional økonomisk inte­
gration, og i UNCTAD gøres der forsøg på at etablere en generel told­
præferenceordning mellem udviklingslandene. Fællesskabet har traditionelt 
indtaget en positiv holdning til regionale integrationsbestræbelser og 
har faktisk i mange tilfælde ydet betydelig materiel støtte.
UNIDO's sekretariat opholder sig i sin dokumentation ved spørgs­
målet om udviklingslandenes eksterne økonomiske sårbarhed som gruppe 
betragtet og sætter denne i forbindelse med den generelle internationale 
økonomiske afhængighed. Nogle læsere af denne dokumentation kunne maske 
føle sig fristet til at konkludere, at udviklingslandene burde styrke 
deres kollektive selvtilstrækkelighed på bekostning af yderligere bestræ­
belser for at øge nord-syd-samarbejdet,  men dette er faktisk ikke den 
konklusion, som UNIDO's sekretariat uår frem til, idet det ligesom Fæl­
lesskabet finder, at syd-syd-samarbejdet bør være et supplement til 
øgede nord-syd-samarbejdsbestræbelser. Det ser ud til, at UNIDO's sekre­
tariat sammenblander den eksterne økonomiske sårbarhed af Syden som 
helhed og de enkelte landes sårbarhed over for eksterne begivenheder.
Disse to spørgsmål bør betragtes hver for sig. Fællesskabet vil generelt 
fastholde, at med en behørig styring af politikken på det finansielle

- i? -
omrade samt industri- or handelspolitikken er det i de enkelte landes 
interesse at opretholde åbne økonomier, og at international handel og 
investeringer øges; hovedmålet for politikken bør være at tilvejebringe 
en fordeling af ressourcerne, der vil skabe den størst mulige, industri­
elle velstand og det største bidrag til nationalt velfærd. Mange udvik­
lingslandes ringe økonomiske størrelse er en væsentlig hæmsko for disse 
landes industrialisering, og yderligere bestræbelser på at gennemføre 
en integration skulle medvirke til at afhjælpe dette handicap. UNI1X)'s 
sekretariat anfører, at svd-syd-joint ventures, som ejes og styres af 
udviklingslandene, maske er en bedre form for industriel integration end
oprettelsen af toldunioner eller andre former for markedsintegrerings—
.ikke,
ordninger. Det ville være bedre, om konferencenyindlod sig på vurderinger 
af denne art og i stedet tilskynder udviklingslandene til at udfdlde 
integrationsbestræbelser,  der både vil indvirke på den private og den 
offentlige sektor. I øvrigt er det interessant, at sekretariatet så klart 
gør sig til talsmand for fælles produktionsforetagender mellem udviklings­
lande, eftersom repræsentanter for sekretariatet på andre møder ofte 
udtaler sig om de praktiske og politiske vanskeligheder, der er forbundet 
med at få udviklingslande til at samarbejde om sådanne foretagender.
Endelig skal det bemærkes, at UN1D0 i den senere tid har anvendt 
en større andel af sine ressourcer på møder vedrørende økonomisk samar­
bejde mellem udviklingslandene, og det er slående, at aktiviteter på 
dette område har fremkaldt færre kommentarer fra de industrialiserede 
landes side i UIIIDO end der er tilfældet, nar tilsvarende spørgsmål 
drøftes i UNCTAD. Fællesskabet støtter fohis2'ty«r^§?i-aSerSsigter mod 
økonomisk samarbejde mellem udviklingslandene, men skal samtidig insisterer 
pa, nt universalitetsprincippet fastholdes i De forenede Nationers 
system.

- 1'+ -
UHIDO 1  s aktiviteter
Konferencen vil naturligvis være en anledning til at gennemgå
UNIDO's forskellige aktiviteter i henseende til ydelse af direkte bistand
til industrialisering i udviklingslandene, og Fællesskabets medlemssta-
bcst rssbø L  sø rnster vil utvivlsomt fortsætte / for at gøre UNIDO's faglige
bistand mere effektiv, navnlig på baggrund af FN's vurdering for nylig 
af disse aktiviteter. UNIDO bør endvidere tilskyndes til at videreføre 
sit arbejde for fremme af investeringerne, og en rimelig del af sekreta­
riatets ressourcer bør fortsat afsættes til at overvåge og undersøge 
udviklingen i industrialiseringen i verden, både generelt og i de enkelte 
sektorer, eftersom dette arbejde kan være af stor værdi for at identificere 
og i nogle tilfælde overvinde vanskeligheder i forbindelse med den industri­
elle udvikling og med henblik på at fastlægge industripolitikken i ud­
viklingslandene. Den analyse, der bygger på dette arbejde, er ofte af 
høj kvalitet, hvilket afgjort er tilfældet for sekretariatets publika­
tion "Industry in a Ghanging World", som er en særlig udgave af Industrial 
Development Survey til den fjerde generalkonference.
UNIDO-systemet med sektorkonsultationer er i øjeblikket til drøf­
telse i WIEN, og der er mange både i industrilandene og i udviklingslan­
dene, der finder, at denne konsultationsordning kan gøres til et mere 
effektivt instrument til fremme af industrialiseringen. Fællesskabets 
repræsentanter bør fortsat give udtryk for det synspunkt, at der under 
konsultationerne sommetider i for høj grad fokuseres på ret abstrakte 
emner, og at der i første række bør udfoldes bestræbelser for at under­
søge, hvad der rent faktisk foregår i den pågældende industrisektor, 
hvorefter der bør drages konklusioner og formuleres anbefalinger vedrø­
rende den politik og de foranstaltninger, der på grundlag af denne ana­
lyse af erfaringerne bør sættes i værk. Dette har tilknytning til det 
rnere generelle synspunkt, at UNIDO sommetider søger at finde generelt 
anvendelige løsninger, hvor der faktisk er tale om helt forskellige 
problemer i forskellige lande. Det er ret indlysende, at industrialise­
ringsproblemerne i de mindst udviklede lande er forskellige fra proble­
merne i de nyindustrialiserede lande, men selv inden for disse grupper 
er der behov for individuelle løsninger for de enkelte lande ved fast­
læggelse af industripolitikken.

- 15 -
Et spørgsmål, der ikke i tilstrækkelig grad er omfattet af 
..okr o tar in t e t s dokumentation, er forholdet mellem industrialiser ingen 
og miljøet. Fællesskabet kan eventuelt udtale sig om dette spørgsmål 
og anføre, at det er bedre at forudse miljøproblemerne i forbindelse 
med industrialiseringen end at søge af afhjælpe dem,efter at de er 
opstået. Der vil på denne måde kunne skabes ekl miljømæssig- sund­
industriel udvikling. Fællesskabet vil kunne tilbyde udviklingslandene 
og UNIDO bistand på dette område og endvidere tilskynde til samarbejde 
mellem UHIDO og De forenede Nationers miljøprogram.
KONKLUSION
Ovennævnte spørgsmål kræver langt mere indgående overvejelser 
i Fællesskabet.
.  Det er sandsynligt, at konferencen vil give anledning til en 
generel, revision af politikken frem for et forum, der træffer beslutnin­
ger, nv n Fællesskabet bør overveje, om der bør tages politiske initiati­
ver f.eks. på sådanne områder som udvikling af menneskeressourcer, tekno­
logisk udvikling, energi til industrialisering og bistand til fastlæggel­
se af projekter samt forundersøgelser. Konferencen bør naturligvis be­
nyttes som udgangspunkt for at søge i industrilande og udviklingslande 
at skabe et fælles syn på fremskridt og problemer i tilknytning til 
den internationale industrialisering og i så vid udstrækning som muligt 
at søge at skabe enighed om de generelle politiske mål, som er nødvendige 
for at gøre eventuelle yderligere fremskridt i udviklingslandene. Set 
ud fra et organisatorisk synspunkt vil det være bedre, at konferencen 
formulerer sine konklusioner i form af resolutioner, der da:kker særskilte 
områder, fremfor at udfærdige et enkelt dokument i form af en erklæring 
og en handlingsplan, hvor det samlede resultat af konferencen vil afhænge 
af, at der opnås enighed om spørgsmål, der kan vise sig at være specielt 
kontroversielle. Der er faktisk visse tegn på, at 77-lande-gruppen i 
Wien i det mindste vil søge på konferencen at opnå så bred enighed som 
muligt, for dermed at skabe et bedre politisk grundlag for UNIDO1  s
arbejde i fremtiden og for at bringe industrialiseringsspørgsmålene 
mere i forgrunden i nord-syd-drøfteiserne. Der må udtrykkes håb om, at 
denne moderate og pragmatiske holdning også vil være til stede på 
de regionale ministermøder i udviklingslandene, og at dette kombineret 
med positive initiativer fra Fællesskabets og andre industrialiserede 
landes side vil gøre det muligt at nå til et klart bedre resultat af 
UNIDO J V, eul det var tilfældet for cien anden og tredje konference.