Onsdag den 16. november 2011

Fælles europæisk jernbaneområde ***I

P7_TA(2011)0503

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 16. november 2011 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (omarbejdning) (KOM(2010)0475 - C7-0268/2010 - 2010/0253(COD))

2013/C 153 E/41

(Almindelig lovgivningsprocedure - omarbejdning)

Europa-Parlamentet,

der henviser til, at dette forslag ifølge den rådgivende gruppe bestående af de juridiske tjenester i Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen ikke indebærer andre indholdsmæssige ændringer end dem, der er angivet som sådanne i selve forslaget, og at det, hvad angår de uændrede bestemmelser i de tidligere retsakter sammen med de nævnte ændringer, udelukkende består i en kodifikation af de eksisterende retsakter uden indholdsmæssige ændringer,

(1) EUT C 236 E af 12.8.2011, s. 125.

(2) EUT C 132 af 3.5.2011, s. 99.

(3) EUT C 104 af 2.4.2011, s. 53.

(4) EFT C 77 af 28.3.2002, s. 1.

Onsdag den 16. november 2011

P7_TC1-COD(2010)0253

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 16. november 2011 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/…/EU om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (omarbejdning)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 91,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),

efter den almindelige lovgivningsprocedure, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (3), Rådets direktiv 95/18/EF af 19. juni 1995 om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder (4) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26 februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur (5) er blevet væsentligt ændret i 2004 og 2007. Eftersom det er nødvendigt at foretage yderligere ændringer og i betragtning af den indbyrdes forbindelse mellem disse retsforskrifter, bør nævnte direktiver af hensyn til klarheden omarbejdes og sammenskrives i en enkelt retsakt.

(2) En større integration af Unionens transportsektor er et vigtigt led i gennemførelsen af det indre marked; jernbanerne udgør en væsentlig del af Unionens transportsektor og bestræbelserne på at opnå bæredygtig mobilitet.

(2a) Jernbanesektorens andel af transporten er i modsætning til målsætningerne i jernbanepakken fra 2001 ("den første jernbane pakke", nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 91/440/EØF om udvikling af Fællesskabets jernbaner (6) , Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/13/EF 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder (7) og direktiv 2001/14/EF ikke steget i det seneste tiår, hvilket påviser behovet for yderligere forbedring af den nuværende lovgivning med henblik på at støtte sektoren. Derfor er den nuværende omorganisering væsentlig. [Ændring 1]

(2b) De talrige overtrædelsesprocedurer imod medlemsstaterne viser, at den nuværende lovgivning giver anledning til fortolkningsforskelle, og at den første jernbanepakke bør præciseres og forbedres for at sikre en reel åbning af det europæiske jernbanemarked. [Ændring 2]

(2c) Investeringerne i udvikling og vedligeholdelse af jernbaneinfrastruktur er fortsat utilstrækkelige til at garantere sektorens udvikling og konkurrenceevne. [Ændring 3]

(2d) De direktiver, som udgør den første jernbanepakke, har ikke forhindret en betydelig variation med hensyn til jernbaneinfrastrukturafgifternes struktur og niveau og kapacitetstildelingsprocessernes form og varighed. [Ændring 4]

(2e) Uigennemsigtige markedsbetingelser er en indlysende hindring for konkurrencedygtige jernbanetjenester. [Ændring 5]

(3) Det er vigtigt, at jernbanerne gøres mere effektive, så de kan integreres i et konkurrencemarked, idet der dog tages hensyn til deres særlige karakter.

(3a) At der i medlemsstaterne findes forskellige socialsikringsordninger inden for jernbanesektoren skaber risiko for uretfærdig konkurrence mellem nye jernbaneoperatører og kræver harmonisering under hensyntagen til sektorens og medlemsstaternes særlige kendetegn. [Ændring 6]

(3b) Det må garanteres, at tilsynsmyndighederne vil udføre deres tilsynsopgaver for at sikre, at der ikke sker forskelsbehandling af jernbanevirksomheder, at der indføres hensigtsmæssige afgiftspolitikker, og at princippet om adskillelse af regnskaber overholdes. [Ændring 7]

(3c) For at gennemføre det europæiske jernbaneområde er der behov for fuldstændig interoperabilitet inden for jernbanesystemet på europæisk plan. Det Europæiske Jernbaneagentur bør tildeles hensigtsmæssige beføjelser og ressourcer til at kunne nå dette mål hurtigere, bl.a. hvad angår udviklingen af fælles standarder for certificering af rullende materiel samt sikkerheds- og signalsystemer. [Ændring 8]

(4) Transportydelser i byer og forstæder samt regional transport og pendultrafikken gennem tunnelen under Kanalen bør falde uden for dette direktivs anvendelsesområde. Historiske jernbaner og museumsjernbaner, der kører på deres egne spor, bør ligeledes være undtaget fra dette direktiv. [Ændring 9]

(5) For at gøre jernbanetransporten effektiv og konkurrencedygtig i forhold til de andre transportformer bør medlemsstaterne sikre, at jernbanevirksomhederne har status som selvstændige virksomheder, således at de kan drives forretningsmæssigt og tilpasse sig markedsbehovene.

(6) For at sikre den fremtidige udvikling og en effektiv drift af jernbanenettet bør driften af transportydelserne og forvaltningen af infrastrukturen adskilles. Under denne forudsætning er det nødvendigt, at disse to aktiviteter forvaltes særskilt og har hver sit regnskab , idet man sikrer gennemsigtighed, der kan garantere, at ingen offentlige midler anvendes til andre kommercielle aktiviteter . [Ændring 10]

(6a) Der må sikres en streng adskillelse af regnskaberne for henholdsvis infrastrukturforvalteren og jernbanevirksomheden. Offentlige midler, der bevilges til et aktivitetsområde, bør ikke overføres til andre aktivitetsområder. Dette forbud bør klart fremgå af regnskabsreglerne for de enkelte aktivitetsområder. Medlemsstaten og den uafhængige nationale tilsynsmyndighed bør sikre, at dette forbud anvendes i praksis. [Ændring 11]

(6b) Uanset virksomhedens art skal alle jernbanevirksomheder respektere lovgivningen om social sikring og sundhed for at undgå en praksis med social dumping og urimelig konkurrence. [Ændring 12]

(6c) Med henblik på at gøre jernbanetransport konkurrencedygtig i forhold til landevejstransport bør der ske en harmonisering af de forskellige sæt af nationale regler inden for bl.a. jernbanetransportsikkerhed, brug af ledsagedokumenter, rangering af tog og relevant dokumentation i forbindelse hermed, signaler og mærker, der anvendes som vejledning for togene, målinger og kontroller i forbindelse med forsendelse af farligt gods samt af procedurerne for registrering af og tilsyn med forsendelse af affald. [Ændring 13]

(7) Ved anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser på jernbanevirksomhed skal der tages hensyn til denne sektors særlige karakteristika.

(8) For at stimulere konkurrencen i forbindelse med drift af transportydelser og dermed opnå større komfort og bedre service til brugerne bør medlemsstaterne bevare det almindelige ansvar for udvikling af passende jernbaneinfrastruktur.

(9) Da der ikke findes fælles regler for fordelingen af infrastrukturomkostninger, bør medlemsstaterne efter høring af infrastrukturforvalteren fastsætte regler for jernbanevirksomhedernes betaling af afgifter for brug af jernbaneinfrastrukturen. Disse regler bør ikke forskelsbehandle mellem jernbanevirksomhederne.

(10) Medlemsstaterne skal sørge for, at infrastrukturforvalterne og de eksisterende offentligt ejede eller kontrollerede jernbanevirksomheder har en sund økonomisk struktur under behørig hensyntagen til Unionens statsstøtteregler.

(10a) Unionen bør udforske alternative finansieringskilder til europæiske jernbaneprojekter gennem innovative finansieringsinstrumenter som EU-projektobligationer for at tiltrække private investeringer og forbedre adgangen til risikovillig kapital. På samme måde skal jernbanemarkedet gøres attraktivt for alternative, private investorer gennem tydelige, gennemsigtige juridiske rammer. [Ændring 14]

(10b) Medlemsstaterne og infrastrukturforvalterne bør kunne finansiere infrastruktur med andre midler end direkte statsfinansiering, såsom finansiering fra den private sektor. [Ændring 15]

(11) Til en effektiv passager- og godstrafikog , navnlig den grænseoverskridende del heraf , og især i tilfælde hvor forskellige sporvidder stadig udgør en fysisk hindring for konkurrencen, kræves det, at der umiddelbart tages skridt til at åbnemarkedet markederne i de enkelte medlemsstater og skabe konkurrence . [Ændring 16]

(12) For at sikre, at denne ret til adgang til jernbaneinfrastrukturen anvendes ensartet og uden forskelsbehandling i hele Unionen, bør der indføres licens for jernbanevirksomheder.

(13) På de strækninger, hvor toget standser undervejs, bør nye operatører have tilladelse til at medtage og afsætte passagerer undervejs, således at det sikres, at disse operationer er økonomisk levedygtige, og det undgås, at potentielle konkurrenter stilles ringere end de etablerede jernbanevirksomheder.

(14) Indførelsen af sådanne nye frit tilgængelige internationale passagerruter med stop undervejs som nævnt ovenfor børikke bruges til at åbne markedet for indenlands passagertransport, men bør udelukkende sigte på stop, der støtter den internationale rute. Hovedformålet med de nye sådanne transportydelser bør være international passagertransport. Ved vurderingen af, om dette er rutens hovedformål, bør der tages hensyn til kriterier som f.eks. omsætningsandel samt volumen, beregnet på grundlag af mængden af transporterede indenlandske eller internationale passagerer, samt rutens længde. Vurderingen af, hvad der er rutens hovedformål, bør foretages af det relevante nationale tilsynsorgan efter anmodning fra en berørt part. [Ændring 17]

(15) Efter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej (8) kan medlemsstaterne og de lokale myndigheder tildele kontrakter om offentlig tjeneste, som kan indbefatte enerettigheder for driften af visse ruter. Det er derfor nødvendigt at sikre, at der er overensstemmelse mellem bestemmelserne i nævnte forordning og princippet om, at international passagertransport åbnes for konkurrence.

(15a) Forordning (EF) nr. 1370/2007 giver medlemsstaterne mulighed for at sikre, at arbejdstagernes sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder opretholdes i forbindelse med adskillelsen af levering af transporttjenester fra infrastrukturforvaltningen, hvilket kan indebære overdragelse af en virksomhed. [Ændring 18]

(16) Åbning af international passagertransport for konkurrence kan få følger for tilrettelæggelsen og finansieringen af passagertransport med jernbane, der er omfattet af en kontrakt om offentlig tjeneste. Medlemsstaterne bør have mulighed for at begrænse retten til markedsadgang, hvis der er risiko for, at denne ret vil skabe ubalance i den økonomiske ligevægt i disse kontrakter om offentlig tjeneste, og hvis det eller de relevante tilsynsorganer, jf. artikel 55 og i givet fald netværket af tilsynsorganer, jf. artikel 57 i dette direktiv, på grundlag af en objektiv økonomisk analyse efter anmodning fra de kompetente myndigheder, der tildelte kontrakten om offentlig tjeneste, godkender en sådan begrænsning. [Ændring 19]

(17) Ved vurderingen af, om der er risiko for ubalance i den økonomiske ligevægt i kontrakten om offentlig tjeneste, bør der tages hensyn til forud fastlagte kriterier som f.eks. indvirkningen på rentabiliteten af ruter, der er omfattet af en kontrakt om offentlig tjeneste, herunder de deraf følgende indvirkninger på nettoomkostningerne for den kompetente offentlige myndighed, som tildelte kontrakten, passagerernes efterspørgsel, billetpriser, billetordninger, og for den forslåede nye rute antal stop på begge sider af grænsen og deres beliggenhed, samt køreplan og antal afgange. I overensstemmelse med en sådan vurdering og afgørelsen fra det relevante tilsynsorgan bør medlemsstaterne kunne tillade, ændre eller afvise ansøgningen om adgang til en rute med international passagertransport, herunder opkræve en afgift af operatøren af en ny rute med international passagertransport i henhold til den økonomiske analyse og i overensstemmelse med EU-retten og principperne om ligebehandling og ikke-forskelsbehandling.

(18) For at bidrage til udførelse af passagertransport på strækninger, der opfylder en forpligtelse til offentlig tjeneste, bør medlemsstater have mulighed for at give myndigheder med ansvar for sådanne tjenester tilladelse til at opkræve en afgift på passagertransport, som henhører under disse myndigheders kompetenceområde. Denne afgift bør bidrage til finansiering af forpligtelser til offentlig tjeneste, som er omfattet af kontrakter om offentlig tjeneste.

(18a) Udviklingen på markederne har vist, at det er vigtigt at styrke tilsynsorganernes rolle. Hvis de skal spille en hovedrolle ved sikringen af et retfærdigt miljø med ensartede adgangsbetingelser, skal de også modtage de økonomiske midler samt de personalemæssige ressourcer og det logistiske udstyr, der er nødvendigt for, at de kan udfylde denne rolle. [Ændring 20]

(18b) Det nationale tilsynsorgan skal være en uafhængig tilsynsmyndighed med beføjelser til at tage spørgsmål op på eget initiativ og foretage undersøgelser og skal kunne fremsætte udtalelser og træffe afgørelser, der kan håndhæves, med henblik på at sikre et åbent marked uden hindringer, hvor konkurrencen er fri og uden forvridninger. [Ændring 21]

(19) Tilsynsorganet Det nationale tilsynsorgan bør i sin optræden undgå enhver form for interessekonflikt og mulig inddragelse i forbindelse med tildeling af den pågældende kontrakt om offentlig tjeneste med forbehold af muligheden for, at dette organ finansieres via de nationale budgetter eller afgifter på jernbanesektoren, og af offentliggørelsen af de relevante oplysninger . Tilsynsorganets kompetence bør udvides til også at omfatte vurdering af formålet med en international rute og, hvor det er relevant, af den mulige økonomiske betydning for eksisterende kontrakter om offentlig tjeneste. [Ændring 22]

(19a) Det nationale tilsynsorgan bør være fuldstændig uafhængigt i sin organisation, finansieringsbeslutninger, juridiske struktur og beslutningstagning i forhold til alle infrastrukturforvaltere, afgiftsopkrævende instanser, bevilgende instanser eller ansøgere. Det nationale tilsynsorgan bør have den nødvendige administrative kapacitet i form af medarbejdere og ressourcer til at kunne sikre et åbent og gennemsigtigt jernbanemarked. Det fornødne antal menneskelige ressourcer bør svare til markedets behov og variere derefter. Det nationale tilsynsorgan bør træffe afgørelse om eventuelle klager, handle på eget initiativ, behandle tvister og overvåge udviklingen på markedet. Det bør bistås af en tilsynsafdeling i Kommissionen. Desuden bør det nationale tilsynsorgan stille en database til rådighed for Kommissionen med sine forslag til afgørelser. [Ændring 23]

(20) Med henblik på at investere i tjenester, der anvender infrastruktur til særlige formål, f.eks. højhastighedsforbindelser, har ansøgere behov for retssikkerhed i betragtning af de omfattende og langsigtede investeringer, der er tale om.

(21) De nationale tilsynsorganer bør under ledelse af Kommissionen skabe et netværk for at styrke deres samarbejde gennem udvikling af fælles principper og udveksling af bedste praksis og oplysninger. De bør også udveksle oplysninger og, hvis det i enkelte tilfælde er relevant, samordne principper for og praksis med hensyn til at vurdere, om der opstår økonomisk ubalance i en kontrakt om offentlig tjeneste. De skal gradvis udarbejde fælles retningslinjer på europæisk niveau på grundlag af deres erfaringer. På grundlag af erfaringerne fra tilsynsorganernes netværk bør Kommissionen fremsætte et forslag til retsakt om oprettelse af et europæisk tilsynsorgan. [Ændring 24 og 25]

(22) For at sikre loyal konkurrence mellem jernbanevirksomhederne bør transportydelser og drift af servicefaciliteter adskilles. På den baggrund er det nødvendigt, at disse to aktivitetsformer forvaltesuafhængigt i særskilte juridiske enheder. En sådan uafhængighed indebærer ikke nødvendigvis, at der skal oprettet et særskilt organ eller en særskilt virksomhed for hver enkelt servicefacilitet af det nationale tilsynsorgan på en gennemsigtig og ikke-diskriminerende måde i overensstemmelse med procedurerne i dette direktiv . [Ændring 26]

(22a) Bedre adgang til rejseinformation og billetsalg på passagerstationer bør supplere andre lovgivningsmæssige initiativer, der har til formål at fremme etablering og udvikling af trafiktelematik for persontrafikken. [Ændring 138]

(23) For at sikre pålidelige og tilstrækkelige ydelser er det nødvendigt at sikre, at jernbanevirksomhederne til enhver tid opfylder visse krav med hensyn til deres hæderlighed, finansielle kapacitet , sociale og arbejdsmarkedsmæssige standarder og faglige kompetence. [Ændring 27]

(24) For at beskytte kunderne og tredjemand er det vigtigt afgørende , at det sikres, at jernbanevirksomhederne er tilstrækkeligt forsikret til dækning af deres erstatningsansvar. Dækning af erstatningsansvar i tilfælde af ulykker gennem garantier fra banker eller andre virksomheder bør også være tilladt, under forudsætning af at denne dækning tilbydes på markedsvilkår, ikke fører til statsstøtte og ikke indeholder elementer af diskrimination over for andre jernbanevirksomheder. [Ændring 28]

(25) En Al jernbanevirksomhed bør også være forpligtet til at overholde både de nationale bestemmelser og EU-bestemmelserne om jernbanedrift, som anvendes på ikke-diskriminerende vis og skal sikre, at den kan drive sin virksomhed fuldstændig sikkert og medbehørig fuld hensyntagen tilsundhed, de eksisterende forpligtelser vedrørende sociale vilkår , sundhed og arbejdstagernes og forbrugernes rettigheder påspecifikke alle strækninger. [Ændring 29 og 30]

(26) Procedurerne for udstedelse, opretholdelse og ændring af licenser til jernbanevirksomheder bør være gennemsigtige og i overensstemmelse med princippet om ikke-diskrimination.

(26a) Det forekommer stadig, at tildelingen af licenser til jernbanevirksomhedernes rullende materiel hindres uden gyldig grund, hvilket skaber forvridning i markedsadgangen. Derfor skal Det Europæiske Jernbaneagentur have stærke beføjelser på dette område. Derfor opfordres Kommissionen til som led i revisionen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 881/2004 af 29. april 2004 om oprettelse af et europæisk jernbaneagentur (9) at undersøge, hvorvidt Det Europæiske Jernbaneagenturs beføjelser kan udvides i denne henseende. [Ændring 31]

(27) For at sikre gennemsigtighed og ikke-diskriminerende adgang til jernbaneinfrastruktur og jernbanerelaterede tjenesteydelser for alle jernbanevirksomheder, skal alle oplysninger, der er nødvendige for at kunne udnytte adgangsretten, offentliggøres i en netvejledning , herunder formater, der er tilgængelige for personer med handicap eller nedsat mobilitet . [Ændring 32]

(28) Hensigtsmæssige kapacitetstildelingsordninger for jernbaneinfrastruktur kombineret med konkurrencedygtige operatører vil give en bedre fordeling af transporten på de forskellige transportformer.

(29) Tilskyndelse til optimal udnyttelse af jernbaneinfrastrukturen medvirker til at nedbringe samfundets omkostninger ved transport.

(30) Hensigtsmæssige afgiftsordninger for jernbaneinfrastruktur kombineret med hensigtsmæssige afgiftsordninger for anden transportinfrastruktur samt konkurrencedygtige operatører bør resultere i en optimal balance mellem forskellige transportformer på et bæredygtigt grundlag.

(31) Afgifts- og kapacitetstildelingsordningerne skal give alle virksomheder lige adgang uden forskelsbehandling og i videst muligt omfang imødekomme alle brugeres og trafiktypers behov på en retfærdig og ikke-diskriminerende måde. Afgifts- og kapacitetstildelingsordninger bør tillade loyal konkurrence inden for jernbanetransporten.

(33) Inden for de rammer, der fastlægges af medlemsstaterne, bør afgifts- og kapacitetstildelingsordninger tilskynde jernbaneinfrastrukturforvaltere til at optimere udnyttelsen af deres infrastruktur.

(34) Kapacitetstildelingsordningerne bør give jernbanevirksomhederne klare og konsekventesignalerangivelser, på grundlag af hvilke de kan træffe rationelle beslutninger.

(35) Enhver afgiftsordning vil sende økonomiske signaler til brugerne. Det er vigtigt, at signalerne til jernbanevirksomhederne er konsekvente og tydelige, og kan danne grundlag for rationelle og bæredygtige beslutninger. [Ændring 33]

(36) Under hensyntagen til brugernes eller de potentielle brugeres behov for at planlægge deres virksomhed og til kundernes og bidragydernes behov er det vigtigt, at infrastrukturforvalterne sikrer, at jernbaneinfrastrukturkapacitet tildeles på en sådan måde, at det afspejler behovet for at opretholde og forbedre driftssikkerheden for jernbanetransport.

(37) Jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere bør have incitamenter til at sikre færrest mulige forstyrrelser på nettet og til at forbedre dets resultater.

(38) Medlemsstaterne bør have mulighed for at tillade købere af jernbanetransportydelser at deltage direkte i kapacitetstildelingsprocessen.

(39) Det er vigtigt at tage hensyn til både de godkendte ansøgeres og infrastrukturforvalterens krav.

(40) Det er vigtigt at maksimere den fleksibilitet, infrastrukturforvaltere råder over med hensyn til tildeling af infrastrukturkapacitet, men dette bør ske under hensyntagen til nødvendigheden af at imødekomme ansøgernes rimelige behov.

(40a) Ansøgere, der tilbyder læsningstjenester på enkeltvogne, bør nyde fremme med henblik på at udvide det potentielle marked for nye jernbanekunder. Derfor er det vigtigt, at infrastrukturforvalterne tager hensyn til disse ansøgere, når de uddeler kapacitet, for at give dem mulighed for at udnytte disse juridiske rammer fuldt ud og udvide jernbanens markedsandel i nye sektorer. [Ændring 34]

(41) Kapacitetstildelingsprocessen skal hindre, at der pålægges andre virksomheder, som har eller vil anmode om at få ret til at benytte infrastrukturen til at udvikle deres aktiviteter, unødvendige begrænsninger.

(42) Der må ved udformningen af kapacitetstildelings- og afgiftsordningerne eventuelt tages hensyn til det forhold, at forskellige elementer i jernbaneinfrastrukturnettet kan være konstrueret med henblik på forskellige hovedbrugere.

(43) Eftersom forskellige brugere og kategorier af brugere ofte har forskellig indvirkning på infrastrukturkapaciteten, må de forskellige transporttjenesters behov afvejes korrekt.

(44) Transporttjenester, der udføres på kontrakt for offentlige myndigheder, kan nødvendiggøre særlige regler for fortsat at være attraktive for brugerne.

(45) Afgifts- og kapacitetstildelingsordningerne skal tage hensyn til virkningerne af den voksende mætning af infrastrukturkapaciteten og den knaphed på infrastrukturkapacitet, der kan blive slutresultatet.

(46) I de forskellige tidsrammer for planlægningen af trafiktyper bør det sikres, at ansøgninger om infrastrukturkapacitet, der indgives efter færdiggørelsen af den årlige køreplan, kan imødekommes.

(47) For at opnå et optimalt resultat for operatører og trafiktyper bør der forlanges en gennemgang af infrastrukturkapacitetsudnyttelsen, hvis en samordning af ansøgninger om kapacitet er påkrævet for at imødekomme brugernes behov.

(48) I betragtning af infrastrukturforvalteres monopolstilling bør det kræves af dem, at de gennemgår den disponible infrastrukturkapacitet og metoderne til at forbedre den, hvis det ved tildelingen af infrastrukturkapacitet ikke er muligt at imødekomme brugernes krav.

(49) Manglende information om andre jernbanevirksomheders ansøgninger og om begrænsninger i systemet kan gøre det vanskeligt for jernbanevirksomheder at optimere deres ansøgninger om infrastrukturkapacitet.

(50) Det er vigtigt at sikre bedre samordning af tildelingsordningerne for at gøre jernbanerne mere attraktive for trafik, der benytter mere end én infrastrukturforvalters net, og for international trafik. I den forbindelse vil det være ønskeligt i sidste ende at oprette et europæisk tilsynsorgan. [Ændring 35]

(51) Det er vigtigt at minimere de konkurrencefordrejninger, der kan opstå mellem jernbaneinfrastrukturer eller mellem transportformer som følger af væsentlige forskelle i afgiftsprincipperne.

(52) Det bør afgrænses nærmere, hvilke elementer i infrastrukturtjenesten der er afgørende for, at en operatør kan levere en transportydelse, og som skal stilles til rådighed mod betaling af minimumsadgangsafgifter.

(53) Det er nødvendigtat investere med øgede investeringer i jernbaneinfrastruktur - navnlig i eksisterende infrastruktur - og infrastrukturafgiftsordningerne bør give infrastrukturforvaltere incitamenter til at gøre de fornødne investeringer økonomisk rentable og miljømæssigt bæredygtige . [Ændring 36]

(54) For at kunne fastlægge infrastrukturafgifter på passende og retfærdige niveauer er det nødvendigt, at infrastrukturforvalterne registrerer og fastsætter værdien af deres aktiver og danner sig et klart indtryk af de omkostningsbestemmende faktorer ved infrastrukturens drift.

(55) Det bør sikres, at der tages hensyn til eksterne omkostninger, når der træffes beslutninger på transportområdet, og at afgifterne på jernbaneinfrastruktur kan bidrage til internaliseringen af eksterne omkostninger på en sammenhængende og afbalanceret måde for alle transportformer.

(56) Det er vigtigt at sikre, at afgifter for indenlandsk og international trafik fastsættes således, at jernbanerne fortsat kan imødekomme markedets behov. Følgelig bør infrastrukturafgifterne fastsættes på et niveau svarende til de omkostninger, der påløber direkte som følge af jernbanedriften.

(57) Det samlede niveau for dækningen af omkostningerne gennem infrastrukturafgifter indvirker på behovet for offentlig støtte. Medlemsstaterne kan i varierende omfang kræve dækning af de samlede omkostninger. Enhver infrastrukturafgiftsordning bør dog sikre, at den trafik, der som et mindstemål kan dække de meromkostninger, den medfører, kan benytte jernbanenettet.

(58) Jernbaneinfrastruktur er et naturligt monopol, og det er derfor nødvendigt at give infrastrukturforvaltere incitamenter til at nedbringe omkostningerne og forvalte deres infrastruktur effektivt.

(58a) Med henblik på at øge andelen af gods- og passagertransport med jernbane i forhold til andre transportformer er det ønskeligt, at medlemsstaterne ved internalisering af de eksterne omkostninger sikrer, at de differentierede afgifter ikke har negative følger for infrastrukturforvalterens økonomiske ligevægt. Hvis infrastrukturforvalteren alligevel lider tab på grund af denne differentiering, tilrådes det medlemsstaterne at justere denne difference under skyldig hensyntagen til reglerne om statsstøtte. [Ændring 37]

(59) Der bør opnås en udvikling af jernbanetransporten, bl.a. ved at anvende de disponible EU-instrumenter, dog med forbehold af allerede fastlagte prioriteringer. [Ændring 38]

(60) Rabatter til jernbanevirksomheder skal være baseret på de reelle administrative besparelser, der er opnået, herunder navnlig besparelser i transaktionsomkostninger. Rabatter kan endvidere benyttes til at fremme en effektiv anvendelse af infrastrukturen.

(61) Jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere bør have incitamenter til at sikre færrest mulige forstyrrelser på nettet. [Ændring 39]

(62) Tildelingen af kapacitet er forbundet med en omkostning for infrastrukturforvalteren, som han skal have sikkerhed for at få dækket. [Ændring 40]

(63) For at sikre en effektiv forvaltning og en rimelig og ikke-diskriminerende anvendelse af jernbaneinfrastrukturen er det påkrævet, at der opretteset tilsynsorgan nationale tilsynsorganer , der tilser, at bestemmelserne i dette direktiv overholdes, og fungerer som klageinstans uanset muligheden for at foretage en retlig prøvelse. [Ændring 41]

(64) Det er nødvendigt, at der træffes særlige foranstaltninger for at tage hensyn til visse medlemsstaters geopolitiske og geografiske situation og til jernbanesektorens særlige organisation i forskellige medlemsstater, samtidigt med, at det indre markeds integritet sikres.

(65) Kommissionen bør have beføjelse til at tilpasse bilagene til dette direktiv. Siden de pågældende foranstaltninger er almengyldige og tager sigte på at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i dette direktiv, skal de vedtages som delegerede retsakter For at sikre hensigtsmæssig overvågning af jernbanemarkedet og god regulering med hensyn til opkrævning af afgifter og tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) for så vidt angår de kriterier og den procedure, der skal følges, med hensyn til omfanget af markedsovervågning, visse elementer i netvejledningen, visse principper for opkrævning, den midlertidige reduktion for det europæiske togkontrolsystem (ETCS), visse elementer i præstationsordningen, de kriterier, der skal følges, med hensyn til krav til ansøgere om infrastrukturkapacitet, planen for tildelingsprocessen, de forskriftsmæssige regnskaber og fælles beslutningstagningsprincipper og beslutningspraksis udviklet af tilsynsorganer. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af de relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet . [Ændring 42]

(66) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10) . For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (11) . [Ændring 43]

(67) Målene for dette direktiv, dvs. fremme af udviklingen af jernbanerne i Unionen, fastsættelse af hovedprincipperne for udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og koordinering af medlemsstaternes ordninger vedrørende tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og afgifter for brug heraf, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, fordi udstedelsen af sådanne licenser og driften af væsentlige dele af jernbanenettenehelt klart har helt klare internationale aspekter, og der skal tages hensyn til behovet for at sikre retfærdige og ikke-diskriminerende vilkår for adgangen til infrastrukturen, og målene kan derfor i overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union, på grund af deres grænseoverskridende aspekter bedre opfyldes af Unionen. DirektivetDette direktiv går ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(68) Forpligtelsen til at gennemføre nærværende direktiv i national ret bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til de tidligere direktiver. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der stort set ikke er foretaget ændringer, følger af de tidligere direktiver.

(69) Medlemsstater, der ikke har noget jernbanesystem og ikke umiddelbart har udsigt til at få det, ville være underlagt en uforholdsmæssig og overflødig forpligtelse til at gennemføre dette direktiv i national lovgivning. Sådanne medlemsstater bør derfor fritages fra denne forpligtelse.

(70) I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning (12) tilskyndes medlemsstaterne til, både i egen og Unionens interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.

(71) Dette direktiv bør ikke berøre ikke de tidsfrister for medlemsstaternes gennemførelse af ovennævnte direktiver, der er anført i bilag XI, del B.

(71a) På grundlag af Europa-Parlamentets beslutninger af 12. juli 2007 (13) og 17. juni 2010 (14) og med henblik på gennemførelsen af direktiv 2001/12/EF bør Kommissionen forelægge et forslag til retsakt om adskillelse af infrastrukturforvalteren og operatøren ved udgangen af 2012. Da jernbanesektoren ikke er blevet åbnet fuldt ud før nu, bør Kommissionen forelægge et forslag til retsakt om markedsåbning inden denne dato. [Ændring 44]

VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

KAPITEL I

GENERELLE BESTEMMELSER

Artikel 1

EmneGenstand og anvendelsesområde

1. Dette direktiv fastlægger:

a) de gældende regler for forvaltningen af jernbaneinfrastruktur og for jernbanetransportaktiviteter, som udøves af jernbanevirksomheder, der er etableret eller etablerer sig i en medlemsstat, som beskrevet i kapitel II

b) de kriterier, der gælder for en medlemsstats udstedelse, fornyelse og ændring af licenser til jernbanevirksomheder, som er etableret, eller som vil etablere sig i Unionen, som beskrevet i kapitel III

c) de principper og procedurer, der gælder for fastsættelse og opkrævning af jernbaneinfrastrukturafgifter og tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet, som beskrevet i kapitel IV.

2. Dette direktiv finder anvendelse på infrastruktur, der anvendes til indenlandsk og international jernbanetransport.

Artikel 2

UdelukkelserUndtagelser fra anvendelsesområdet

1. Kapitel II finder ikke anvendelse på jernbanevirksomheder, som kun forestår transport i byer og forstæder samt regional transport.

2. Medlemsstaterne kan undtage følgende fra anvendelsen af kapitel III:

a) virksomheder, som kun udfører jernbanepassagertransport på lokal og regional særskilt jernbaneinfrastruktur

b) jernbanevirksomheder, som kun udfører jernbanepassagertransport i byer og forstæder

c) jernbanevirksomheder, som kun udfører regional godstransport

d) virksomheder, som kun udfører godstransport på privatejet jernbaneinfrastruktur, som udelukkende eksisterer til brug for infrastrukturejeren til dennes egen godstransport.

2a. Medlemsstaterne kan undtage følgende fra anvendelsen af artikel 6, 7, 8 og 13 samt kapitel IV:

— jernbanevirksomheder, som kun udfører jernbanegodstransport på en jernbaneinfrastruktur, der blev forvaltet af disse virksomheder inden den … (15) , og som har en sporvidde, der er forskellig fra hovedjernbanenettet inden for den pågældende medlemsstat, og er forbundet til en jernbaneinfrastruktur i et tredjeland - så længe den forvaltede infrastruktur ikke er anført i Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 661/2010/EU af 7. juli 2010 om Unionens retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (16) . [Ændring 134 og 135]

3. Medlemsstaterne kan undtage følgende fra anvendelsen af kapitel VI:

a) lokale og regionale særskilte net til passagertransport på jernbaneinfrastruktur

b) net, der kun er beregnet til jernbanepassagertransport i byer og forstæder

c) regionale net, som kun anvendes til regional godstransport af en jernbanevirksomhed, som ikke er omfattet af stk. 1, indtil en anden ansøger anmoder om kapacitet på dette net

d) privatejet jernbaneinfrastruktur, der udelukkende er anlagt til brug for infrastrukturejeren til dennes egne godsoperationer

e) transport i form af befordring med jernbane i transit gennem Unionen.

Medlemsstaterne kan træffe beslutning om perioder og frister for planen for kapacitetstildeling, som er forskellige fra dem, der er omhandlet i artikel 43, stk. 2, bilag VIII, punkt 4, litra b), og bilag IX, punkt 3, 4 og 5, for internationale kanaler, som skal etableres i samarbejde med infrastrukturforvaltere fra tredjelande på et net, hvis sporvidde er forskellig fra hovedjernbanenet i Unionen. [Ændring 45]

3a. Medlemsstaterne kan fritage køretøjer fra anvendelsesområdet i artikel 31, stk. 5, hvis de drives eller påtænkes drevet fra og til tredjelande og kører på et net, hvor sporvidden er en anden end hovedjernbanenettet i Unionen. [Ændring 46]

4. Bortset fra artikel 6, stk. 1, og artikel 10, 11, 12 og 28 omfatter dette direktiv ikke virksomheder, hvis togaktivitet udelukkende omfatter pendultrafik med vejkøretøjer gennem tunnelen under Kanalen, og transportvirksomhed i form af pendultrafik med vejkøretøjer gennem tunnelen under Kanalen.

5. Medlemsstaterne kan undlade at anvende artikel 10, 11, 12 og 28 for enhver jernbanebefordring i transit gennem Unionen, når den begynder og ender uden for Unionens område.

Artikel 3

Definitioner

I dette direktiv gælder følgende definitioner:

1) "jernbanevirksomhed": enhver offentlig eller privat virksomhed med licens i henhold til dette direktiv, hvis hovedaktivitet består i godstransport og/eller passagertransport med jernbane, og som er forpligtet til at sørge for trækkraften; udtrykket omfatter også virksomheder, der kun leverer trækkraft

2) "infrastrukturforvalter": ethvert organ eller enhver virksomhed, der navnlig er ansvarlig for anlæg, forvaltning og vedligeholdelse af jernbaneinfrastruktur, herunder trafikstyring, togkontrol og signaler , i overensstemmelse med gældende sikkerhedsbestemmelser ; infrastrukturforvalterens væsentlige funktionerpå et net eller en del af et net kan tildeles forskellige organer eller virksomheder er: beslutninger om tildeling af kanaler, herunder både definition og vurdering af tilgængeligheden og tildeling af de enkelte kanaler og beslutning om infrastrukturafgifter, herunder fastsættelse og opkrævning af afgifterne samt investeringer i infrastruktur [Ændring 47]

2a) "tilsynsorgan" :

organ, som i en medlemsstat fører tilsyn med den korrekte anvendelse af de relevante bestemmelser, og som ikke på nogen måde deltager i den politiske beslutningstagning, og som er helt uafhængigt af virksomheder, navnlig de i nr. 1) og 2) omhandlede virksomheder

[Ændring 48]

3) "jernbaneinfrastruktur": alle elementernei bilag I, del A, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2598/70 af 18. december 1970 vedrørende fastlæggelsen af indholdet af de forskellige poster i bogføringsskemaerne i tillæg I til forordning (EØF) nr. 1108/70 af 4. juni 1970 (17) , der af hensyn til klarheden er medtaget i bilag I til dette direktiv [Ændring 49]

4) "international godstransport": transport af gods, hvor et tog krydser mindst en af en medlemsstats grænser; togstammer kan kobles sammen og/eller adskilles, og de forskellige sektioner kan have forskelligt oprindelses- og bestemmelsessted, når blot alle togvogne krydser mindst én grænse

5) "international passagertransport": passagertransport, hvor et tog krydser mindst én grænse til en medlemsstat, og hvor hovedformålet er passagerbefordring mellem stationer i forskellige medlemsstater; togstammer kan kobles sammen og/eller adskilles, og de forskellige sektioner kan have forskelligt afgangs- og bestemmelsessted, når blot alle togvognene krydser mindst én grænse

6) "transport i byer og forstæder": transportydelser til opfyldelse af behovene i en by eller et byområde samt transportbehovene mellem denne by eller dette byområde og forstæderne

7) "regional transport": transportydelser til opfyldelse af en regions eller en grænseregions transportbehov [Ændring 50]

8) "transit": passage af Unionens område uden pålæsning eller aflæsning af varer og/eller uden optagning eller afsætning af passagerer på Unionens område

9) "licens": en tilladelse udstedt af en medlemsstat til en virksomhed, hvorved dennes kapacitet til at udføre jernbanetransport anerkendes. Denne kapacitet kan være begrænset til udførelsen af særlige former for transportydelser

10) "licensudstedende myndighed": det organ, der er ansvarlig for udstedelsen af licenser i en medlemsstat

11) "tildeling": en infrastrukturforvalters tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet

12) "ansøger": en jernbanevirksomhed og andre fysiske eller juridiske personer som f.eks. kompetente myndigheder i henhold til forordning (EF) nr. 1370/2007 og speditører samt operatører inden for kombineret transport, som har en almennyttig eller forretningsmæssig interesse i at købe infrastrukturkapacitet.

13) "overbelastet infrastruktur": en del af infrastruktur, hvor efterspørgslen efter infrastrukturkapacitet i visse perioder ikke kan imødekommes i fuldt omfang, selv ikke efter samordning af de forskellige ansøgninger om kapacitet

14) "kapacitetsforbedringsplan": en foranstaltning eller række af foranstaltninger med en tidsplan for gennemførelsen til at afhjælpe de kapacitetsbegrænsninger, der er årsag til, at en del af infrastruktur erklæres for "overbelastet infrastruktur"

15) "samordning": den proces, hvorved infrastrukturforvalteren og ansøgere forsøger at finde en løsning, hvis der foreliggerindbyrdes modstridende konkurrerende ansøgninger om infrastrukturkapacitet

16) "rammeaftale": en juridisk bindende generel offentlig- eller privatretlig aftale, der fastsætter en ansøgers og infrastrukturforvalterens rettigheder og forpligtelser i forbindelse med den infrastrukturkapacitet, der skal tildeles, og de afgifter, der skal opkræves, i et tidsrum, der strækker sig længere end en køreplansperiode

17) "infrastrukturkapacitet": mulighed for at planlægge efterspurgte kanaler på en bestemt del af infrastrukturen i en vis periode

18) "net": hele den jernbaneinfrastruktur, der forvaltes af en infrastrukturforvalter

19) "netvejledning": den vejledning, der indeholder en detaljeret redegørelse for almindelige regler, tidsfrister, procedurer og kriterier for afgifts- og kapacitetstildelingsordningerne, herunder alle andre oplysninger, der er nødvendige for at kunne ansøge om infrastrukturkapacitet

20) "kanal": den infrastrukturkapacitet, der er nødvendig for, at et tog kan køre fra et punkt til et andet i en bestemt periode

21) "køreplan": de data, der fastlægger alle de af planen omfattede togs og det rullende materiels bevægelser på den relevante infrastruktur i den periode, køreplanen er i kraft.

KAPITEL II

UDVIKLING AF JERNBANERNE I UNIONEN

AFDELING 1

Forvaltningsmæssig uafhængighed

Artikel 4

Jernbanevirksomhedernes og infrastrukturforvalternes uafhængighed

1. Medlemsstaterne skal sikre, at jernbanevirksomheder, som direkte eller indirekte ejes eller kontrolleres af medlemsstaterne, med hensyn til ledelse, forvaltning, administration og intern administrativ, økonomisk og regnskabsmæssig kontrol har en uafhængig status, som navnlig sikrer dem særskilt kapital, budget og regnskabsføring i forhold til staten.

2. Infrastrukturforvalteren er ansvarlig for egen ledelse, forvaltning, administration og intern kontrol under overholdelse af de rammer og særlige regler for opkrævning og tildeling, som medlemsstaterne indfører.

2a. Infrastrukturforvalteren forvalter sine egne it-tjenester for at sikre, at forretningsfølsomme oplysninger beskyttes behørigt. [Ændring 51]

2b. Medlemsstaterne sikrer endvidere, at både jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere, som ikke er fuldstændigt uafhængige af hinanden, er ansvarlige for deres egne personalepolitikker. [Ændring 52]

Artikel 5

Forvaltning af jernbanevirksomheder efter kommercielle principper

1. Medlemsstaterne skal give jernbanevirksomhederne mulighed for at tilpasse deres aktiviteter til markedet og forvalte dem under deres ledelsesorganers ansvar med henblik på effektive og hensigtsmæssige transportydelser med de mindst mulige omkostninger for den krævede kvalitet.

Jernbanevirksomhederne skal uanset deres ejerforhold drives efter de principper, som gælder for kommercielle virksomheder. Dette omfatter også de forpligtelser til offentlig tjeneste, som medlemsstaterne pålægger dem, og de kontrakter om offentlig tjeneste, som de indgår med statens kompetente myndigheder.

2. Jernbanevirksomhederne vedtager selv deres aktivitetsprogrammer, herunder investerings- og finansieringsplaner. Disse programmer udformes med henblik på at opnå finansiel ligevægt i virksomhederne og at nå de øvrige mål for den tekniske, kommercielle og finansielle forvaltning; 1 de skal desuden angive midlerne til gennemførelse af disse mål.

3. Med henvisning til de generelle politiske retningslinjer, som hver medlemsstat fastsætter, og under hensyntagen til de nationale planer eller kontrakter, eventuelt flerårige, herunder investerings- og finansieringsplaner, kan jernbanevirksomhederne navnlig frit:

a) fastlægge deres interne organisation, dog med forbehold af bestemmelserne i artikel 7, 29 og 39

b) føre kontrol med transportydelserne og disses markedsføring samt fastsætte tarifferne, jf. dog forordning (EF) nr. 1370/2007

c) træffe beslutninger vedrørende deres personale, aktiver og køb

d) udvikle deres markedsandel, skabe ny teknologi og nye transportydelser samt anvende nye driftsmetoder

e) påbegynde nye aktiviteter på områder, der har tilknytning til jernbanevirksomhed.

4. Hvis medlemsstaten direkte eller indirekte ejer eller kontrollerer jernbanevirksomheden, må dens kontrolrettigheder i forhold til ledelsen ikke være større end de ledelsesrelaterede rettigheder, som der i henhold til national selskabsret tilstås aktionærer i private aktieselskaber. De politiske retningslinjer, jf. stk. 3, som staten måtte fastsætte for selskaber som led i udøvelsen af aktionærkontrol, må kun være af generel art og må ikke gribe ind i ledelsens specifikke forretningsmæssige beslutninger.

AFDELING 2

Adskillelse af infrastrukturforvaltning og transportvirksomhed og af forskellige former for transportvirksomhed

Artikel 6

Gennemsigtig adskillelse af regnskaber

1. Medlemsstaterne skal sikre, at der føres og offentliggøres særskilte driftsregnskaber og balancer for aktiviteter i forbindelse med jernbanevirksomheders udførelse af transport og for aktiviteter i forbindelse med forvaltning af jernbaneinfrastrukturen. Statsstøtte, der ydes til et af disse to aktivitetsområder, må ikke overføres til det andet.

2. Medlemsstaterne kan desuden bestemme, at denne adskillelse skal indebære, at der skal være særskilte organisatoriske afdelinger i samme virksomhed, eller at forvaltningen af infrastruktur og transportvirksomhed skal varetages af særskilte enheder , med henblik på at sikre udviklingen af konkurrence, fortsatte investeringer og omkostningseffektivitet i udvekslingen af tjenesteydelser i jernbanesektoren .

3. Medlemsstaterne skal sikre, at der føres og offentliggøres særskilte driftsregnskaber og balancer på den ene side for aktiviteter i forbindelse med jernbanegodstransport og på den anden side for aktiviteter i forbindelse med passagertransport. Offentlige midler, der udbetales til aktiviteter i forbindelse med transporttjenester som led i offentlig tjeneste, skal figurere særskilt for hver kontrakt om offentlig tjeneste i de relevante regnskaber, og de må ikke overføres til aktiviteter i forbindelse med andre transporttjenester eller anden form for aktivitet.

4. For at sikre fuldstændig gennemsigtighed i udgifterne til infrastruktur skal regnskaberne vedrørende de forskellige aktivitetesområder, der henvises til i stk. 1 og 3,skal føres således, at det er muligt at overvågeforbuddet mod overførsel af overholdelsen af de foregående stykker og overvåge anvendelsen af indkomst fra infrastrukturafgifter, overskud fra andre kommercielle aktiviteter fra infrastrukturforvalterens side samt offentlige og private midler, der er betalt tilet aktivitetsområde, til et andet infrastrukturforvalteren. Infrastrukturforvalterens indtægter må under ingen omstændigheder anvendes af en jernbanevirksomhed eller et organ eller en virksomhed, der kontrollerer en jernbanevirksomhed, da dette kunne styrke dens position på markedet eller give den mulighed for at opnå økonomiske fordele i forhold til andre jernbanevirksomheder. Dette stykke er ikke til hinder for refusion, under overvågning af tilsynsorganet som omhandlet i artikel 55, herunder rentebetaling på markedsvilkår, af den investerede kapital, som det organ eller den virksomhed, der kontrollerer jernbanevirksomheden, har stillet til rådighed for infrastrukturforvalteren . [Ændring 53]

Artikel 7

Uafhængighed i forbindelse med en infrastrukturforvalters væsentlige funktioner

1. Medlemsstaterne skal sikre, at fastlæggelse af retfærdig og ikke-diskriminerende adgang til infrastruktur , somopført på listen i bilag II defineret i artikel 3, nr. 3), overdrages organer eller selskaber, der ikke selv udfører nogen form for jernbanetransport. Uanset strukturform skal det fremgå, at denne målsætning er opfyldt. Med hensyn til forvaltning af trafikken på nettet er det dog vigtigt, at jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere samarbejder effektivt.

Bilag II kan ændres på baggrund af erfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60.

Medlemsstaterne kan imidlertid overdrage ansvaret for at bidrage til udviklingen af jernbaneinfrastrukturen, f.eks. gennem investeringer, vedligeholdelse og finansiering, til jernbanevirksomheder eller ethvert andet organ.

2. Hvis infrastrukturforvalteren ikke er uafhængig af enhver jernbanevirksomhed med hensyn til retlig status, organisation eller beslutningstagning, varetages de funktioner, der er beskrevet i kapitel IV, afdeling 3 og 4, af henholdsvis et afgiftsorgan og et tildelingsorgan, som er uafhængige af enhver jernbanevirksomhed med hensyn til retlig status, organisation og beslutningstagning.

3. Når der i bestemmelserne i kapitel IV, afdeling 2 og 3, henvises til en infrastrukturforvalters væsentlige funktioner, henvises der også til opkrævningsorganet eller tildelingsorganet inden for hver deres kompetenceområder.

3a. Kommissionen skal senest den 31. december 2012 forelægge et forslag til direktiv med bestemmelser om adskillelse af infrastrukturforvaltning og transportvirksomhed samt et forslag om at åbne det indenlandske marked for personbefordring med jernbane, der ikke forringer jernbanetransporttjenesternes kvalitet og sikrer forpligtelserne til offentlig tjenesteydelse. [Ændring 54 og 137]

AFDELING 3

Finansiel sanering

Artikel 8

Sund finansiering af infrastrukturforvaltningen

1. Medlemsstaterne skal udvikle den nationale jernbaneinfrastruktur, idet de i givet fald tager hensyn til Unionens samlede behov. Med henblik herpå offentliggør de senestto år efter dette direktivs ikrafttræden … (18) og efter høring af de berørte parter og interessenter, herunder lokale og regionale myndigheder, fagforeninger, industriforbund og repræsentanter for brugere, en udviklingsstrategi for jernbaneinfrastrukturen med henblik på at opfylde fremtidige mobilitetsbehov på grundlag af en sund og bæredygtig finansiering af jernbanesystemet. Strategien skal dække en periode på mindstfem år syv år og skal kunne forlænges.

2. Når indtægterne ikke er tilstrækkelige til at dække infrastrukturforvalterens finansieringsbehov, og uden at dette berører afgiftsbestemmelserne i dette direktivs artikel 31 og 32, tildeler medlemsstaternekan desuden under overholdelse aftraktatens artikel 93, 107 og 108 i TEUFtildele infrastrukturforvalteren tilstrækkelige finansielle midler i forhold til dennes opgaver, infrastrukturens dimension og de finansielle behov, navnlig til dækning af nyinvesteringer.

3. Inden for rammerne af medlemsstaternes overordnede politik og under hensyntagen til den udviklingsstrategi for jernbaneinfrastrukturen, der er nævnt i stk. 1, vedtager infrastrukturforvalteren en virksomhedsplan, som omfatter investerings- og finansieringsprogrammer. Planen skal udformes med henblik på at sikre optimal og effektiv udnyttelse, tilvejebringelse og udvikling af infrastrukturen og samtidig sikre finansiel balance og omfatte de nødvendige midler til opfyldelsen af disse målsætninger. Infrastrukturforvalteren sikrer, at ansøgerne høres uden forskelsbehandling , førvirksomhedsplanen investeringsplanen godkendes , for så vidt angår betingelserne for adgang og anvendelse samt karakteren, tilvejebringelsen og udviklingen af infrastrukturen . Det i artikel 55 omhandlede tilsynsorgan afgiver en ikke-bindende udtalelse om, hvorvidt der i virksomhedsplanener hensigtsmæssig til at opfylde disse målsætninger diskrimineres mellem ansøgerne .

4. Medlemsstaterne sikrer, aten infrastrukturforvalters infrastrukturforvalterens regnskaber under normale forretningsvilkår og over en periode på højsttre år to år som et mindstemål udviser balance mellem på den ene side indtægterne fra infrastrukturafgifter, overskud af andre forretningsaktiviteter , tilskud fra private kilder, der ikke refunderes, og statsfinansiering , herunder forskud fra staten, når det er relevant, og på den anden side udgifterne til infrastrukturen, herunderforskud fra staten bæredygtig finansiering af fornyelsen af langsigtede aktiver , når det er relevant. [Ændring 55]

Uden at det berører en eventuel langsigtet målsætning om brugerbetaling af infrastrukturomkostningerne for alle transportformer på grundlag af en fair, ikke-diskriminerende konkurrence mellem de forskellige transportformer, kan en medlemsstat, når jernbanetransporten er i stand til at konkurrere med andre transportformer, inden for afgiftsrammerne i artikel 31 og 32 kræve, at infrastrukturforvalteren afbalancerer sine regnskaber uden statsstøtte.

Artikel 9

Gennemsigtig gældslettelse

1. Med forbehold af Unionens statsstøtteregler og i overensstemmelse medtraktatens artikel 93, 107 og 108 i TEUF iværksætter medlemsstaterne 1 passende ordninger til nedbringelse af offentligt ejede eller kontrollerede virksomheders gæld til et niveau, der ikke hindrer en sund økonomisk forvaltning, og til gennemførelse af en sanering af deres finansielle situation.

2. Af hensyn til de mål, der er nævnt i stk. 1, skal medlemsstaterne kræve, at der i disse virksomheders regnskabsafdelinger oprettes en særskilt gældsnedbringelsesenhed.

Alle de lån, som virksomheden har optaget både til finansiering af investeringer og til dækning af for store driftsudgifter som følge af jernbanetransporten eller jernbaneinfrastrukturforvaltningen, kan overføres til denne enheds balancer, indtil de er afviklet. Gæld fra datterselskabers aktiviteter kan ikke tages i betragtning.

3. Stk. 1 og 2 gælder ikke for gæld eller skyldige renter på sådan gæld, som virksomhederne har optaget efterden 15. marts 2001 eller efter datoen for tiltrædelse af Unionen for så vidt angår medlemsstater, der er tiltrådt Unionen efter den 15. marts 2001 den … (19) . [Ændring 56]

AFDELING 4

Adgang til jernbaneinfrastruktur og -tjenester

Artikel 10

Betingelser for adgang til jernbaneinfrastruktur

1. Jernbanevirksomheder, der er omfattet af dette direktiv, tildeles adgang på retfærdige, ikke-diskriminerende og gennemsigtige vilkår til alle medlemsstaters infrastruktur med henblik på udførelse af alle former for jernbanegodstransport. Dette skal omfatte sporadgang til havne.

2. Jernbanevirksomheder, som er omfattet af dette direktiv, får ret til adgang til infrastrukturen i samtlige medlemsstater med henblik på at udføre international passagertransport. Under en international passagertransport har jernbanevirksomhederne ret til at medtage passagerer fra én station til en anden undervejs på den internationale rute, herunder på strækningen mellem to stationer i en og samme medlemsstat.

Senest den 31. december 2011 indrømmes der ret til adgang til infrastrukturen i de medlemsstater, hvor international passagertransport med jernbane udgør over halvdelen af den del af jernbanevirksomhedernes omsætning, der vedrører passagerer.

Efter anmodning fra de relevante kompetente myndigheder eller berørte jernbanevirksomheder afgør de relevante tilsynsorganer, jf. artikel 55, om hovedformålet er passagerbefordring mellem to stationer i forskellige medlemsstater.

Betingelserne for adgang til jernbaneinfrastruktur må under ingen omstændigheder resultere i, at det er umuligt for passagererne at opnå information om eller købe billet til en rejse fra en lokalitet til en anden, uanset antallet af jernbanevirksomheder, der helt eller delvist udbyder passagertransporttjenester mellem de to lokaliteter. [Ændring 57]

Kommissionenkan vedtage vedtager på grundlag af den erfaring, som tilsynsorganerne har opnået, senest … (20) gennemførelsesforanstaltninger med nærmere procedureregler og kriterier for anvendelsen af dette stykke. Sådanne foranstaltninger til at sikre en ensartet gennemførelse af dette direktiv vedtages som gennemførelsesretsakter i overensstemmelse med undersøgelsesproceduren i artikel 64, stk. 3. [Ændring 58]

Artikel 11

Begrænsning af retten til adgang og til at medtage og afsætte passagerer

1. Medlemsstaterne kan begrænse den i artikel 10 fastsatte ret til adgang på de strækninger mellem afgangs- og bestemmelsesstedet, der er omfattet af en eller flere kontrakter om offentlig tjeneste i overensstemmelse med gældende EU-ret. En sådan begrænsning kan kun føre til en begrænsning af retten til at medtage passagerer fra én station til en anden undervejs på den internationale rute, herunder på strækningen mellem to stationer i en og samme medlemsstat, i de tilfælde, hvor udøvelsen af denne ret ville skabe ubalance i den økonomiske ligevægt i en kontrakt om offentlig tjeneste.

2. Det eller de relevante tilsynsorganer, jf. artikel 55, afgør, om der er opstået ubalance i den økonomiske ligevægt i en kontrakt om offentlig tjeneste på grundlag af en objektiv økonomisk analyse og i henhold til forud fastlagte kriterier efter anmodning fra:

a) den eller de kompetente myndigheder, som indgik kontrakten om offentlig tjeneste

b) enhver anden berørt kompetent myndighed, som har ret til at begrænse adgangen i henhold til denne artikel

c) infrastrukturforvalteren

d) den jernbanevirksomhed, der opfylder kontrakten om offentlig tjeneste.

De kompetente myndigheder og de jernbanevirksomheder, der varetager den offentlige tjeneste, forelægger det eller de relevante tilsynsorganer de oplysninger, der med rimelighed kan kræves for at nå til en afgørelse. Det relevante tilsynsorgan vurderer de forelagte oplysninger og hører om nødvendigt alle relevante parter og underretter de relevante parter om sin begrundede afgørelseinden for en forud fastsat rimelig frist og under alle omstændigheder senest to måneder senest en måned efterat have modtaget alle relevante oplysninger modtagelsen af den anmodning, der er nævnt i første afsnit .

3. Det relevante tilsynsorgan begrunder sin afgørelse og præciserer, hvornår, hvor længe og på hvilke betingelser nedenstående kan ansøge om fornyet behandling af afgørelsen:

a) den eller de relevante kompetente myndigheder

b) infrastrukturforvalteren

c) den jernbanevirksomhed, der opfylder en kontrakt om offentlig tjeneste

d) den jernbanevirksomhed, som ansøger om markedsadgang.

4. Kommissionenkan vedtage vedtager på grundlag af den erfaring, som tilsynsorganerne har opnået, senest … (21) gennemførelsesforanstaltninger med nærmere procedureregler og kriterier for anvendelsen af stk. 1, 2 og 3i denne artikel. Sådanne foranstaltninger til at sikre en ensartet gennemførelse af dette direktiv vedtages som gennemførelsesretsakter i overensstemmelse med undersøgelsesproceduren i artikel 64, stk. 3. [Ændring 60]

5. Medlemsstaterne kan endvidere begrænse retten til at medtage og afsætte passagerer på stationer i samme medlemsstat på en rute for international passagertransport, hvis der er indrømmet eneret til at befordre passagerer mellem de pågældende stationer i en koncessionskontrakt, der er indgået inden den 4. december 2007 på grundlag af en retfærdig udbudsprocedure på konkurrencevilkår og i overensstemmelse med de relevante principper i EU-retten. Denne begrænsning kan gælde for kontraktens oprindelige løbetid eller 15 år, alt efter hvilken frist der er kortest.

6. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de i stk. 1, 2, 3 og 5 omhandlede afgørelser er undergivet domstolskontrol.

Artikel 12

Opkrævning af afgift af jernbanevirksomheder, der udfører passagertransport

1. Med forbehold af artikel 11, stk. 2, kan medlemsstaterne på de i denne artikel fastsatte betingelser bemyndige den myndighed, der har ansvar for passagertransport med jernbane, til at opkræve en afgift af jernbanevirksomheder, der udfører passagertransport på strækninger, der henhører under denne myndigheds kompetence, og hvor driften finder sted på strækningen mellem to stationer i den pågældende medlemsstat.

I dette tilfælde er jernbanevirksomheder, der udfører national eller international passagertransport, omfattet af samme afgift for driften af de strækninger, der henhører under denne myndigheds kompetence.

2. Afgiften har til formål at yde myndigheden kompensation for forpligtelsen til at yde offentlig tjeneste, der er omfattet af en kontrakt om offentlig tjeneste, som er indgået i overensstemmelse med EU-retten. Det afgiftsprovenu, der udbetales som kompensation, må ikke overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvis at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af de relevante forpligtelser til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af nævnte forpligtelser.

3. Afgiften skal pålægges i overensstemmelse med EU-retten, navnlig principperne om rimelighed, gennemsigtighed, ikke-forskelsbehandling og proportionalitet, især mellem gennemsnitsprisen for passagertransport og afgiftens størrelse. De samlede pålagte afgifter i henhold til dette stykke må ikke bringe den økonomiske bæredygtighed i fare for den passagertransport, som pålægges afgiften.

4. De relevante myndigheder skal opbevare de oplysninger, der er nødvendige for at sikre, at afgifternes oprindelse og deres anvendelse kan spores. Medlemsstaterne videregiver disse oplysninger til Kommissionen.

Kommissionen foretager en komparativ analyse af metoderne til fastsættelse af afgifternes størrelse i medlemsstaterne med henblik på at fastlægge en ensartet beregningsmetode til fastsættelse af afgifternes størrelse. [Ændring 61]

Artikel 13

Betingelser for adgang til tjenesteydelser

1. Jernbanevirksomheder er Infrastrukturforvaltere skal uden forskelsbehandlingberettigede til levere de minimumsadgangsydelser til alle jernbanevirksomhederne , der er fastlagt i bilag III, punkt 1.

2. Ydelserne Faciliteterne i bilag III, punkt 2, herunder sporadgang, samt tjenesterne i disse faciliteter leveres til alle jernbanevirksomheder afalle operatører af servicefaciliteter uden forskelsbehandling , under overvågning af tilsynsorganet, jf . artikel 56 .

Hvis operatøren afservicefaciliteten en af de i bilag III, punkt 2, nævnte servicefaciliteter tilhører et organ eller en virksomhed, som også er aktiv(t) og har en dominerende stilling på mindst et af de jernbanetransportmarkeder, hvor faciliteten benyttes, skal operatøren være organiseret på en sådan måde, at den er uafhængig af det pågældende organ eller den pågældende virksomhed med hensyn til retlig status, organisation og beslutningstagning. Operatøren af en servicevirksomhed og dette organ/denne virksomhed skal have særskilte regnskaber, herunder separate balancer og driftsregnskaber.

Ansøgninger fra jernbanevirksomheder om adgang til servicefaciliteten skal besvares inden for en frist, som fastsættes af den nationale regulerende myndighed, og må kun afvises, hvis der findes levedygtige alternativer, der gør det muligt at udføre den pågældende gods- eller passagertransport på samme rute på økonomisk acceptable vilkår.Det er Hvis operatøren af servicefaciliteten, som afviser at give adgang til servicefaciliteten, skalbevise, at der findes han foreslå et økonomisk og teknisk levedygtigt alternativ og begrunde sit afslag skriftligt . Afslaget forpligter ikke operatøren af faciliteten til at foretage investeringer i ressourcer eller faciliteter for at imødekomme alle ansøgninger fra jernbanevirksomheder.

Når operatøren af servicefaciliteten støder på konflikter mellem forskellige ansøgninger, forsøger den så vidt muligt at imødekomme alle krav. Hvis der ikke findes noget levedygtigt alternativ og det ikke er muligt at imødekomme alle ansøgninger om kapacitet for den relevante facilitet på grundlag af påviste behov, skal tilsynsorganet, jf. artikel 55, på eget initiativ eller på grundlag af en klage fra en ansøger træffe hensigtsmæssige foranstaltninger , under hensyntagen til behovene hos alle berørte parter, for at sikre, at en passende del af kapaciteten forbeholdes andre jernbanevirksomheder end dem, der udgør en del af det organ eller den virksomhed, som facilitetsoperatøren tilhører. Imidlertid kan nybyggede vedligeholdelsesfaciliteter eller andre tekniske faciliteter, som er udviklet tilspecifikt nyt rullendemateriel, højhastighedsmateriel som anført i Kommissionens beslutning 2008/232/EF af 21. februar 2008 om en teknisk specifikation for interoperabilitet for delsystemet rullende materiel i det transeuropæiske jernbanesystem for højhastighedstog (22), forbeholdes en enkelt jernbanevirksomhed i en periode påfem år 10 år fra det tidspunkt, hvor deres drift startes.

Når servicefaciliteten ikke har været benyttet i mindstto på hinanden følgende år ét år , og der over for operatøren af en sådan facilitet har været udvist interesse fra jernbanevirksomheders side for at få adgang til denne facilitet med grundlag i påviste behov, skal ejeren offentliggøre, at driften af faciliteten i sin helhed eller delvist kan leases eller lejes til anvendelse i forbindelse med aktiviteter med relation til jernbanesektoren, medmindre operatøren af en sådan facilitet påviser, at en igangværende omstillingsproces forhindrer en jernbanevirksomheds anvendelse af den .

3. Hvisinfrastrukturforvalteren operatøren af servicefaciliteten tilbyder nogle af de tjenesteydelser, der i bilag III, punkt 3, er beskrevet som ekstra ydelser, skal han på anmodning levere dem uden forskelsbehandling til alle jernbanevirksomheder, der ansøger herom.

4. Jernbanevirksomheder kan anmode infrastrukturforvalteren eller andreleverandører operatører af servicefaciliteter om en række andre hjælpeydelser, der i bilag III, punkt 4, er anført som sådanne. Infrastrukturforvalteren er ikke forpligtet til at levere disse tjenesteydelser.

5. Bilag III kan ændres på baggrund af erfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60. [Ændring 62 og 162]

AFDELING 5

Grænseoverskridende aftaler

Artikel 14

Generelle principper for grænseoverskridende aftaler

1. Enhver bestemmelse i Medlemsstaterne sikrer, at de grænseoverskridende aftalermellem medlemsstater, der , som de indgår i, ikke forskelsbehandler visse jernbanevirksomheder ellerbegrænser udgør begrænsninger for jernbanevirksomhedernes ret til frit at forestå grænseoverskridende tjenesteydelser, bortfalder hermed. [Ændring 63]

Kommissionen underrettes om disse aftaler. Kommissionen undersøger, om aftalerne er i overensstemmelse med dette direktiv, og afgør efterproceduren i henhold til rådgivningsproceduren i artikel 64, stk. 2, om de dertil knyttede aftaler fortsat må gælde. Kommissionen underretter Europa-Parlamentet, Rådet og medlemsstaterne om sin afgørelse.

2. Forhandlingerne om og gennemførelsen af grænseoverskridende aftaler mellem medlemsstater og tredjelande skal være omfattet af en samarbejdsprocedure mellem medlemsstaterne og Kommissionen, uden at dette berører kompetencefordelingen mellem Unionen og medlemsstaterne i henhold til EU-retten.

Kommissionen kan vedtage gennemførelsesforanstaltningermed , der præciserer de nærmereprocedureregler for anvendelsen af dette stykke bestemmelser for den samarbejdsprocedure, der er omhandlet i det foregående afsnit . Sådanneforanstaltninger gennemførelsesforanstaltninger, til at sikre en ensartet gennemførelse af dette direktiv vedtages som gennemførelsesretsakteri overensstemmelse med artikel 63, stk. 3 efter rådgivningsproceduren i artikel 64, stk. 2 . [Ændring 64]

AFDELING 6

Kommissionens overvågningsopgaver

Artikel 15

Anvendelsesområde for markedsovervågningen

1. Kommissionen træffer de nødvendige foranstaltninger til at overvåge de tekniske , sociale og økonomiske vilkår og markedsudviklingen , herunder beskæftigelsesudviklingen, samt overholdelsen af den relevante EU-lovgivning, inden for den europæiske jernbanetransport.

2. I den forbindelse inddrager Kommissionen repræsentanter for medlemsstaterne , herunder repræsentanter for de i artikel 55 omhandlede tilsynsorganer og de berørte sektorer, herunder de berørte lokale og regionale myndigheder, arbejdsmarkedets parter i jernbanesektoren og brugerne, i sit arbejde, for at de bedre kan overvåge udviklingen i jernbanesektoren og på markedet, evaluere følgerne af de vedtagne foranstaltninger og analysere virkningerne af de foranstaltninger, Kommissionen har planlagt. Kommissionen inddrager også Det Europæiske Jernbaneagentur, når det er relevant.

3. Kommissionen skal overvåge anvendelsen af nettet og udviklingen af rammebetingelserne i jernbanesektoren, navnlig infrastrukturafgifter, kapacitetstildeling, investeringer i jernbaneinfrastruktur, udvikling i jernbanetransportydelsernes priser og kvalitet, jernbanetransportydelser, der er omfattet af kontrakter om offentlig tjeneste, udstedelse af licenser samt graden af markedsåbning, beskæftigelsesvilkår og sociale vilkår samt graden af harmonisering , især på området for sociale rettigheder, mellem og inden for medlemsstaterne. Den skal sikre et aktivt samarbejde mellem de berørte tilsynsorganer i medlemsstaterne.

4. Kommissionen aflæggerregelmæssigt hvert andet år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om:

a) udviklingen af det indre marked inden for jernbanetransport og jernbanerelaterede tjenesteydelser, herunder graden af markedsåbning

b) rammebetingelserne, bl.a. for offentlig passagertransport med jernbane

ba) udviklingen i beskæftigelsesvilkårene, arbejdsvilkårene og de sociale vilkår i sektoren

c) situationen for det europæiske jernbanenet

d) anvendelsen af adgangsrettigheder

e) hindringer for mere effektiv jernbanetransport

f) infrastrukturbegrænsninger

g) behovet for lovgivning.

5. Med henblik på Kommissionens markedsovervågning forelægger medlemsstaterne hvert år følgende oplysninger og de oplysninger, der er angivet i bilag IV, samt alle andre nødvendige data, som Kommissionen måtte anmode om :

a) udviklingen i jernbanetransportresultater og kompensation for offentlige serviceforpligtelser (OSF)

b) graden af markedsåbning og retfærdig konkurrence i hver medlemsstat samt jernbanevirksomhedernes samlede andel af de samlede transportresultater

c) tilsynsorganers ressourcer og aktiviteter, der anvendes i forbindelse med disses rolle som klageinstanser

d) de relevante udviklinger hvad angår omstrukturering af de eksisterende jernbanevirksomheder og vedtagelse/gennemførelse af nationale transportstrategier for de foregående år

e) de vigtige uddannelsesinitiativer/-foranstaltninger på jernbanetransportområdet, der er sket i en medlemsstat i det foregående år

f) beskæftigelsen og de sociale forhold for jernbanevirksomheder, infrastrukturforvaltere og andre virksomheder, der er aktive i jernbanesektoren ved udgangen af det foregående år

g) investeringerne i højhastighedsjernbanenetværket i det foregående år

h) jernbanenettets længde ved udgangen af det foregående år

i) sporadgangsafgifterne i det foregående år

j) tilstedeværelsen af en præstationsordning, der er etableret i overensstemmelse med artikel 35 i dette direktiv

k) antallet af aktive licenser udstedt af den kompetente nationale myndighed

l) status for indførelsen af European Rail Traffic Management System (ERTMS)

m) antallet af hændelser, ulykker og alvorlige ulykker i henhold til med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004 om jernbanesikkerhed i EU (23) , der fandt sted på netværket i det foregående år

n) anden relevant udvikling

o) udviklingen på vedligeholdelsesmarkederne og graden af åbning af vedligeholdelsesmarkederne.

Bilag IV kan ændres efter proceduren i artikel 60a påbaggrund grundlag aferfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60 de opnåede erfaringer for at ajourføre de oplysninger, der er nødvendige for overvågningen af jernbanemarkedet . [Ændring 65]

KAPITEL III

UDSTEDELSE AF LICENSER TIL JERNBANEVIRKSOMHEDER

AFDELING 1

Licensudstedende organ

Artikel 16

Organ med ansvar for udstedelse af jernbanelicenser

Hver medlemsstat udpeger det organ, der er ansvarligt for at udstede licenser og for at opfylde forpligtelserne i henhold til dette kapitel.

Det udpegede organ må ikke selv udføre jernbanetransport og skal være uafhængigt af virksomheder eller enheder, der udfører jernbanetransport.

AFDELING 2

Betingelser for opnåelse af en licens

Artikel 17

Generelle krav

1. En jernbanevirksomhed kan ansøge om licens i den medlemsstat, hvor den er etableret, forudsat at medlemsstater eller statsborgere i medlemsstaterne samlet ejer mere end 50 % af den pågældende jernbanevirksomhed og effektivt kontrollerer den, enten direkte eller indirekte gennem et eller flere andre foretagender, medmindre andet er fastsat i en aftale med et tredjeland, som Den Europæiske Union er part i.

2. Medlemsstaterne må ikke udstede licens eller forlænge gyldigheden deraf, hvis de finder, at kravene i dette kapitel ikke er opfyldt.

3. En jernbanevirksomhed, der opfylder kravene i dette kapitel, kan få udstedt licens.

4. En jernbanevirksomhed må ikke udføre transport med jernbane i henhold til dette kapitel, medmindre den er i besiddelse af licens til den pågældende form for ydelse.

Licensen giver dog ikke i sig selv ret til adgang til jernbaneinfrastrukturen.

5. Kommissionenkan vedtage vedtager gennemførelsesforanstaltningermed nærmere procedureregler for anvendelsen af denne artikel, herunder anvendelsen , der præciserer procedurebestemmelserne for udstedelse af licenser og etablering af en fælles model for licensen i overensstemmelse med kravene i afsnit 2 . Sådanneforanstaltninger gennemførelsesforanstaltninger til at sikre en ensartet gennemførelse af dette direktiv vedtages som gennemførelsesretsakteri overensstemmelse med artikel 63, stk. 3 efter rådgivningsproceduren i artikel 64, stk. 2 . [Ændring 66]

Artikel 18

Betingelser for opnåelse af en licens

Enhver jernbanevirksomhed skal, allerede inden den påbegynder driften, over for vedkommende medlemsstats licensudstedende myndigheder kunne godtgøre, at den til enhver tid kan opfylde de nærmere krav om hæderlighed, finansiel kapacitet og faglig kompetence samt dækning af erstatningsansvar, som er anført i artikel 19-22.

De enkelte ansøgere skal med henblik på disse krav stille alle relevante oplysninger til rådighed.

Artikel 19

Krav om hæderlighed

Medlemsstaterne fastlægger betingelserne for, at kravet om hæderlighed er opfyldt, hvorved det skal sikres, at en jernbanevirksomhed, som ansøger om licens, eller de personer, der leder virksomheden:

a) ikke er blevet idømt straf for alvorlige overtrædelser, herunder for overtrædelser i erhvervsforhold

b) ikke er blevet erklæret konkurs

c) ikke er blevet dømt for alvorlige overtrædelser af særlige lovbestemmelser på transportområdet

d) ikke er blevet dømt foralvorlige eller gentagne nogen overtrædelser af bestemmelser på det social- og arbejdsretlige område, herunder forpligtelser i henhold til lovgivningen om sikkerhed , sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen og forpligtelser i henhold til toldlovgivningen, når der er tale om en virksomhed, der ønsker at udføre grænseoverskridende godstransport, der er omfattet af toldprocedurer. [Ændring 67]

Artikel 20

Krav om finansiel kapacitet

1. Kravene vedrørende finansiel kapacitet er opfyldt, når den jernbanevirksomhed, der ansøger om licens, kan godtgøre, at den er i stand til at opfylde sine aktuelle og potentielle forpligtelser, der skal være opgjort på et realistisk grundlag, for entolvmåneders periode på 12 måneder. Den licensudstedende myndighed vurderer den finansielle kapacitet på grundlag af en jernbanevirksomheds årsregnskab eller, for så vidt en licensansøgende virksomhed ikke kan fremlægge et årsregnskab, på grundlag af en redegørelse for dens balance. [Ændring 68]

2. En licensansøgning skal med henblik på disse kravmindst være ledsaget af de i bilag V omhandlede indeholde detaljerede oplysninger om følgende aspekter:

a) disponible likvide midler, herunder bankindeståender og træk på kassekreditter og lån

b) midler og aktiver, der kan frigøres som sikkerhedsstillelse

c) driftskapital

d) relevante udgifter, herunder anskaffelsesudgifter til eller afdrag på køretøjer, grunde, fast ejendom, anlæg og rullende materiel

e) tredjemands rettigheder over virksomhedens formue

f) skatter og bidrag til sociale ordninger. [Ændring 69]

3. Den licensudstedende myndighed anser ikke en ansøger for at have den fornødne finansielle kapacitet, hvis den skylder betydelige beløb i skat eller socialsikringsbidrag, der er en følge af virksomhedens drift. [Ændring 70]

4. Den licensudstedende myndighed kan navnlig kræve, at der fremlægges en revisionserklæring og behørig dokumentation fra bank, sparekasse eller autoriseret revisor. Dokumentationen skal indeholde oplysninger om de i stk. 2, litra a) til f) omhandlede aspekter. [Ændring 71]

Bilag V kan ændres på baggrund af erfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60. [Ændring 72]

Artikel 21

Krav om faglig kompetence

Kravene til faglig kompetence er opfyldt, når den jernbanevirksomhed, der søger licens, kan påvise, at den har eller vil få en ledelsesorganisation, som er i besiddelse af den viden eller erfaring, der er nødvendig for at føre sikker og pålidelig kontrol og tilsyn med den form for drift, der er angivet i licensen. Virksomheden godtgør også på ansøgningstidspunktet, at den er indehaver af et sikkerhedscertifikat i henhold til artikel 10 i direktiv 2004/49/EF. [Ændring 73]

Artikel 22

Krav om erstatningsansvar

En jernbanevirksomhed skal være tilstrækkeligt forsikret eller have truffet tilsvarende foranstaltninger til i henhold til national og international lovgivning at kunne dække sit erstatningsansvar i tilfælde af uheld, særlig med hensyn til fragt og post samt over for tredjemand, jf. dog bestemmelserne i kapitel III i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1371/2007 af 23. oktober 2007 om jernbanepassagerers rettigheder og forpligtelser (24). Niveauet for den dækning, der skønnes hensigtsmæssig, kan differentieres for at tage hensyn til særlige tjenester, især jernbanedrift til kulturelle formål eller af hensyn til kulturarven, som finder sted på det offentlige jernbanenet. [Ændring 140]

AFDELING 3

Licensens gyldighed

Artikel 23

Område- og tidsmæssig gyldighed

1. En licens er gyldig på hele Unionens område.

2. En licens er gyldig, så længe jernbanevirksomheden opfylder forpligtelserne i dette kapitel. Den licensudstedende myndighed kan dog bestemme, at der skal foretages en fornyet vurdering med jævne mellemrum. I så tilfælde skal den fornyede vurdering foretages mindst hvert femte år.

3. Særlige vilkår vedrørende suspension eller tilbagekaldelse af licensen kan fremgå af selve licensen.

Artikel 24

Midlertidig licens, suspension og godkendelse

1. Hvis der er alvorlig tvivl om, hvorvidt en jernbanevirksomhed, der har fået udstedt licens, opfylder kravene i afdeling 2 og 3 i dette kapitel, særlig kravene i artikel 18, kan den licensudstedende myndighed til enhver tid kontrollere, om kravene overholdes.

Den licensudstedende myndighed suspenderer eller tilbagekalder licensen, hvis den konstaterer, at jernbanevirksomheden ikke længere opfylder kravene.

2. Hvis den licensudstedende myndighed i en medlemsstat konstaterer, at der er alvorlig tvivl om, hvorvidt en jernbanevirksomhed, der har fået udstedt licens af en myndighed i en anden medlemsstat, opfylder de krav, der er fastlagt i dette kapitel, underretter den straks denne myndighed herom.

3. Med forbehold af stk. 1 kan den licensudstedende myndighed, når en licens suspenderes eller tilbagekaldes på grund af manglende opfyldelse af kravene om finansiel kapacitet, udstede en midlertidig licens, indtil jernbanevirksomheden er omorganiseret, forudsat at dette ikke indebærer en sikkerhedsrisiko. Den midlertidige licens gælder dog højst i seks måneder fra udstedelsesdatoen.

4. Hvis en jernbanevirksomhed har indstillet driften i seks måneder eller ikke har påbegyndt driften inden for seks måneder efter licensens udstedelse, kan den ansvarlige licensudstedende myndighed bestemme, at licensen skal forelægges til fornyet godkendelse eller suspenderes.

Hvis der er tale om påbegyndelse af en drift, kan jernbanevirksomheden anmode om, at fristen forlænges under hensyntagen til ydelsernes særlige karakter.

5. Hvis der sker ændringer, der berører en jernbanevirksomheds retlige status, navnlig i tilfælde af fusion eller overtagelse, kan den licensudstedende myndighed bestemme, at licensen skal forelægges til fornyet godkendelse. Den pågældende jernbanevirksomhed kan fortsætte driften, medmindre den licensudstedende myndighed finder, at dette indebærer en sikkerhedsrisiko. I så fald, skal grundene hertil angives.

6. Når en jernbanevirksomhed har til hensigt at ændre eller udvide sine aktiviteter væsentligt, skal licensen forelægges for den licensudstedende myndighed til nyvurdering.

7. Den licensudstedende myndighed må ikke lade en jernbanevirksomhed, over for hvilken der er indledt konkursbehandling eller lignende, beholde licensen, hvis myndigheden finder det godtgjort, at der ikke er nogen realistisk udsigt til en tilfredsstillende finansiel rekonstruktion inden for et rimeligt tidsrum.

8. Når den licensudstedende myndighed har suspenderet, tilbagekaldt eller ændret en licens, underretter den pågældende medlemsstat straks Kommissionen herom. Kommissionen underretter omgående de øvrige medlemsstater.

Artikel 25

Procedure for licensudstedelse

1. Procedurerne for licensudstedelser offentliggøres af den berørte licensudstedende myndighed, som underretter Det Europæiske Jernbaneagentur herom.

2. Den licensudstedende myndighed træffer snarest muligt og senest tre måneder efter, at alle relevante oplysninger, bl.a. de i bilag V anførte, er indgivet, afgørelse om, hvorvidt en ansøgning kan imødekommes. Den licensudstedende myndighed tager hensyn til alle foreliggende oplysninger. Afgørelsen meddeles straks den jernbanevirksomhed, der ansøger om licens. Et eventuelt afslag skal angive de grunde, det er baseret på.

3. Medlemsstaterne skal sikre, at den licensudstedende myndigheds afgørelser kan prøves ved en domstol.

KAPITEL IV

OPKRÆVNING AF AFGIFTER FOR BRUG AF JERNBANEINFRASTRUKTUR OG TILDELING AF JERNBANEINFRASTRUKTURKAPACITET

AFDELING 1

Generelle principper

Artikel 26

Effektiv udnyttelse af infrastrukturkapacitet

Medlemsstaterne sikrer, at afgifts- og kapacitetstildelingsordninger for relevant jernbaneinfrastruktur overholder de i direktivet fastsatte principper, og giver således infrastrukturforvalteren mulighed for at markedsføre den disponible infrastrukturkapacitet og udnytte den så effektivt som muligt.

Artikel 27

Netvejledning

1. Efter høring af de berørte parter, herunder tilsynsorganet, jf. artikel 55, udarbejder og offentliggør infrastrukturforvalteren en netvejledning, der skal kunne anskaffes mod betaling af en afgift, som ikke må overstige udgivelsesomkostningerne. Netvejledningen offentliggøres på mindst to af Unionens officielle sprog , hvoraf det ene skal være engelsk . Netvejledningens indhold skal stilles gratis til rådighed i elektronisk format via Det Europæiske Jernbaneagenturs webportal. [Ændring 75]

2. I netvejledningen redegøres der for karakteren af den infrastruktur, som er til rådighed for jernbanevirksomheder. Den indeholder følgende oplysninger om vilkårene for adgang til den relevante jernbaneinfrastruktur og til servicefaciliteter. Netvejledningens indhold er fastlagt i bilag VI. :

a) et afsnit om den infrastruktur, der er til jernbanevirksomhedernes rådighed, og om betingelserne for adgang til denne

b) et afsnit om afgiftsprincipper og tariffer

c) et afsnit om principperne og kriterierne for kapacitetstildeling. Operatører af servicefaciliteter, som ikke kontrolleres af infrastrukturforvalteren, skal forelægge oplysninger om afgifter for adgang til faciliteten og for leveringen af tjenester, samt oplysninger om de tekniske adgangsbetingelser, som skal anføres i netvejledningen

d) et afsnit med oplysninger om ansøgning om en licens, jf. artikel 25, og jernbanesikkerhedscertifikater, der udstedes i overensstemmelse med direktiv 2004/49/EF.

e) et afsnit med oplysninger om procedurer for tvistbilæggelse og klager vedrørende spørgsmål om adgang til jernbaneinfrastruktur og –tjenester samt den præstationsordning, der er omhandlet i artikel 35

f) et afsnit med oplysninger om adgang til og afgifter for servicefaciliteter, jf. bilag III

g) en aftalemodel med henblik på indgåelsen af rammeaftaler mellem en infrastrukturforvalter og en ansøger i overensstemmelse med artikel 42.

Oplysningerne i netvejledningen skal ajourføres årligt og være i overensstemmelse med eller henvise til de infrastrukturregistre, der skal offentliggøres i henhold til artikel 35 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/57/EF af 17. juni 2008 om interoperabilitet i jernbanesystemet i Fællesskabet (25) . Brugerne skal så hurtigt som muligt oplyses om infrastruktur, der ikke vedligeholdes ordentligt, og som er af dalende kvalitet.

Kommissionen kan efter proceduren i artikel 60a ændre og præcisere oplysningerne i litra a) til g) i overensstemmelse med bilag VI på grundlag af de opnåede erfaringer. [Ændring 76]

Bilag IV kan ændres efter proceduren i artikel 60a påbaggrund grundlag aferfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60 de opnåede erfaringer.

3. Netvejledningen ajourføres og ændres i nødvendigt omfang.

4. Netvejledningen offentliggøres mindst fire måneder inden udløbet af fristen for ansøgninger om infrastrukturkapacitet.

Artikel 28

Aftaler mellem jernbanevirksomheder og infrastrukturforvaltere

Jernbanevirksomheder, der udfører jernbanetransport, indgår de nødvendige offentlig- eller privatretlige aftaler med forvalterne af den benyttede jernbaneinfrastruktur. Aftalebetingelserne skal være ikke-diskriminerende og gennemsigtige i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv.

AFDELING 2

Afgifter for infrastruktur og tjenesteydelser

Artikel 29

Fastsættelse, opkrævning og inddrivelse af afgifter

1. Medlemsstaterne fastlægger en afgiftsramme under overholdelse af kravet om forvaltningsmæssig uafhængighed i artikel 4.

Under iagttagelse af kravet om forvaltningsmæssig uafhængighed fastsætter medlemsstaterne også de nærmere regler for afgifterne eller overdrager beføjelserne hertil til infrastrukturforvalteren.

Medlemsstaterne sikrer, at afgiftsrammen og -reglerne offentliggøres i netvejledningen.

Med forbehold af kravet om forvaltningsmæssig uafhængighed i artikel 4, og forudsat at denne ret er direkte afledt af forfatningsretten mindst to år før datoen for ikrafttrædelsen af dette direktiv, må det nationale parlament kontrollere og, når relevant, revidere det afgiftsniveau, der er fastlagt af infrastrukturforvalteren. En sådan eventuel kontrol skal sikre, at afgifterne overholder dette direktiv og de etablerede rammer og regler for opkrævning. [Ændring 141/rev]

Infrastrukturforvalteren fastlægger og opkræver afgiften for brugen af infrastruktur.

2. Medlemsstaterne skal sikre, at infrastrukturforvalterne samarbejder om at muliggøre anvendelsen af effektive afgiftsordninger for drift af togtrafik, der går over mere end ét infrastrukturnet. Infrastrukturforvalterne skal især søge at sikre, at den internationale jernbanetransport har den størst mulige konkurrenceevne, og at jernbanenettet udnyttes effektivt.

Medlemsstaterne skal sikre, at repræsentanter for infrastrukturforvaltere, hvis afgørelser vedrørende afgifter har virkninger for anden infrastruktur, slutter sig sammen i fællesskab for at koordinere afgiftsopkrævningen eller for at opkræve afgifter for brugen af den relevante infrastruktur på internationalt niveau. [Ændring 77]

3. Medmindre der er truffet særlige ordninger i henhold til artikel 32, stk. 2, sikrer infrastrukturforvaltere, at den gældende afgiftsordning er baseret på de samme principper for hele deres net.

4. Infrastrukturforvaltere sikrer, at anvendelsen af afgiftsordningen resulterer i ensartede og ikke-diskriminerende afgifter for forskellige jernbanevirksomheder, som udfører samme form for transport på en tilsvarende del af markedet, og at de afgifter, der faktisk anvendes, er i overensstemmelse med netvejledningen.

5. En infrastrukturforvalter behandler forretningsmæssige oplysninger fra ansøgere fortroligt.

Artikel 30

Infrastrukturomkostninger og -regnskaber

1. Infrastrukturforvaltere skal under behørig hensyntagen til sikkerheden og opretholdelsen og forbedringen af kvaliteten af infrastrukturtjenesten gives incitamenter til at nedbringe både omkostningerne ved tilvejebringelse af infrastruktur og niveauet for adgangsafgifterne.

2. Medlemsstaterne sikrer, at stk. 1 efterkommes ved en kontraktmæssig aftale mellem den kompetente myndighed og infrastrukturforvalteren af mindstfem års syv års gyldighed, hvori er fastsat bestemmelser for statsfinansiering.

3. Vilkårene for kontrakten og strukturen af de beløb, der udbetales som finansiering til infrastrukturforvalteren, vedtages på forhånd for hele kontraktperioden.

De grundliggende principper og parametre for sådanne aftaler er angivet i bilag VII, som kan ændres på baggrund af erfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60.

Medlemsstaterne skal høre de berørte parter mindst én måned, før aftalen undertegnes, og offentliggøre den senest en måned efter indgåelsen.

Infrastrukturforvalteren sikrer, at virksomhedsplanen er i overensstemmelse med bestemmelserne i den kontraktmæssige aftale.

Det i artikel 55 omhandlede tilsynsorgan vurderer, om infrastrukturforvalterens mellem- til langsigtede indtægter er hensigtsmæssige til at opfylde de aftalte præstationsmål, og fremsætter relevante anbefalinger mindst en måned, før aftalen undertegnes.

Den kompetente myndighed skal give tilsynsorganet sine begrundelser, hvis den påtænker ikke at følge disse anbefalinger. [Ændring 78]

4. Infrastrukturforvalterne udarbejder og opretholder en opgørelse over de aktiver, de forvalter, som skal indeholde deres løbende værdiansættelse samt specifikke oplysninger om udgifter til fornyelse og opgradering af infrastrukturen.

5. Infrastrukturforvalteren og operatøren af servicefaciliteter fastlægger en metode for en forholdsmæssig fordeling af omkostningerne i forbindelse med de forskellige tjenesteydelser, der tilbydes i overensstemmelse med bilag III, og med typerne af jernbanekøretøjer, på grundlag af den mest nøjagtige foreliggende viden om, hvad der har forårsaget omkostningerne, og de afgiftsprincipper, der er omhandlet i artikel 31. Medlemsstaterne kan kræve forhåndsgodkendelse. Denne metode skal ajourføres af og til, således at den svarer til den bedste internationale praksis.

Artikel 31

Afgiftsprincipper

1. Afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur og servicefaciliteter betales til henholdsvis infrastrukturforvalteren og operatøren af servicefaciliteten og anvendes til at finansiere deres virksomhed.

2. Medlemsstaterne kræver, at infrastrukturforvalteren og operatøren af servicefaciliteten forelægger tilsynsorganet den nødvendige dokumentation for de pålagte afgifter. Infrastrukturforvalteren og operatøren af servicefaciliteten skal med henblik herpå over for hver enkelt jernbanevirksomhed kunne påvise, at de infrastrukturafgifter og afgifter for tjenesteydelser, der faktureres jernbanevirksomheden i henhold til artikel 30-37, er i overensstemmelse med den metode og de regler og, hvor det er relevant, afgiftsskalaer, der er fastsat i netvejledningen.

3. Med forbehold af stk. 4 eller 5 i denne artikel eller artikel 32 fastsættes afgifterne for minimumsadgangsydelserne som den omkostning, der påløber direkte som følge af togtjenesten i overensstemmelse med bilag VIII, punkt 1.

Bilag VIII, punkt 1, kan ændres efter proceduren i artikel 60a påbaggrund grundlag aferfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60 de opnåede erfaringer.

4. Infrastrukturafgifterne kan omfatte en afgift, som afspejler eventuel knaphed på kapacitet i det klart afgrænsede afsnit af infrastrukturen i perioder med overbelastning.

5. Når det i henhold til EU-lovgivningen er tilladt at opkræve afgifter for omkostninger ved støjgener fra vejgodstransport, skal Infrastrukturafgifterne ændres for at tage hensyn til omkostningerne ved støjgener, der er forårsaget af togdriften i overensstemmelse med bilag VIII, punkt 2. Denne ændring af infrastrukturafgifterne giver mulighed for kompensation for investeringer i modernisering af jernbanekøretøjer med den mest økonomisk levedygtige bremseteknologi med lavt støjniveau. Medlemsstaterne sikrer, at indførelsen af sådanne differentierede afgifter ikke påvirker infrastrukturforvalterens finansielle ligevægt i negativ retning. Reglerne for EU-medfinansiering skal ændres, således at medfinansiering tillades ved modernisering af rullende materiel med henblik på at nedbringe støjemissioner som det allerede er tilfældet med ERTMS.

Bilag VIII, punkt 2, kan ændres efter proceduren i artikel 60a påbaggrund grundlag aferfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60 de opnåede erfaringer, navnlig for at specificere elementerne i de differentierede infrastrukturafgifter , forudsat at dette ikke fører til konkurrenceforvridning inden for jernbanetransportsektoren, eller i forhold til landevejstransport, til skade for jernbanetransporten .

Infrastrukturafgifterne kan ændres for at tage hensyn til omkostningerne ved andre miljøvirkninger, der er forårsaget af togdriften, og som ikke er omhandlet i bilag VIII, punkt 2. En sådan ændring, som kan sikre internaliseringen af eksterne omkostninger ved luftforurenende stoffer, der er udledt som følge af togdriften, skal differentieres efter omfanget af den forårsagede virkning.

Opkrævning af afgifter for andre miljøomkostninger, der resulterer i en stigning i infrastrukturforvalterens samlede indtægter, er således kun tilladt, hvis sådanne afgifterer tilladt anvendes i EU-lovgivningen for vejgodstransport. Hvis opkrævningen af afgifter for disse miljøomkostninger for vejgodstransport ikke er tilladt i EU-lovgivningen, må den nævnte ændring ikke resultere i, at der samlet sker nogen ændring i infrastrukturforvalterens indtægter.

Hvis opkrævningen af afgifter for miljøomkostninger resulterer i ekstra indtægter, afgør medlemsstaterne, hvordan indtægterne skal anvendes til gavn for transportsystemerne . De relevante myndigheder skal opbevare de oplysninger, der er nødvendige for at sikre, at miljøafgifternes oprindelse og deres anvendelse kan spores. Medlemsstaterne videregiver regelmæssigt disse oplysninger til Kommissionen. [Ændring 79]

6. For at undgå uønskede uforholdsmæssige fluktuationer kan de i stk. 3, 4 og 5 omhandlede afgifter beregnes som gennemsnit for en rimelig omfattende togtrafik over rimeligt lange tidsrum. Infrastrukturafgifternes relative størrelse afhænger dog af de omkostninger, der kan tilskrives transporttjenesterne.

7. Leveringen af ydelserne i bilag III, punkt 2, er ikke omfattet af denne artikel. Under alle omstændigheder må afgiften for sådanne tjenesteydelser ikke overstige omkostningen ved at levere dem samt en rimelig fortjeneste.

8. Hvis de tjenesteydelser, der i bilag III, punkt 3 og 4, er anført som ekstra ydelser og hjælpeydelser, kun tilbydes af én leverandør, må afgiften for den pågældende tjenesteydelse ikke overstige omkostningen ved at levere den.

9. Der kan opkræves afgifter for kapacitet, der anvendes til infrastrukturvedligeholdelse. Sådanne afgifter må ikke overstige infrastrukturforvalterens nettoindtægtstab som følge af vedligeholdelsen.

10. Operatøren af faciliteten for levering af de ydelser, der er anført i bilag III, punkt 2, 3 og 4, forsyner infrastrukturforvalteren med de oplysninger om afgifter, der skal figurere i netvejledningen i henhold til artikel 27.

Artikel 32

Undtagelser fra afgiftsprincipperne

1. En medlemsstat kan med henblik på at få infrastrukturforvalterens omkostninger dækket fuldt ud, hvis markedet kan bære det, bemyndige infrastrukturforvalteren til at opkræve tillæg på grundlag af effektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende principper , samtidig med atder jernbanesektoren sikresnavnlig den internationale jernbanegodstransport størst mulig konkurrenceevne. Afgiftsordningen skal respektere de produktivitetsstigninger, som jernbanevirksomhederne opnår.

Afgiftsniveauet må dog ikke sættes så højt, at markedssegmenter, der som et minimum kan betale de omkostninger, der er direkte forbundet med jernbanedriften, samt en forrentning, som markedet kan bære, udelukkes fra at bruge infrastrukturen.

Inden godkendelsen af, at der opkræves sådanne tillæg, skal en medlemsstat sikre, at infrastrukturforvalteren vurderer deres relevans for specifikke markedssegmenter. Infrastrukturforvalternes liste over markedssegmenter skal som minimum indeholde følgende tre segmenter: godstransport, passagertransport inden for rammerne af en kontrakt om offentlig tjeneste samt anden passagertransport. Infrastrukturforvaltere kan endvidere foretage en sondring mellem markedssegmenter.

De markedssegmenter, hvor der ikke aktuelt drives jernbanedrift, men hvor der er mulighed for, at jernbanevirksomheder vil tilbyde tjenester i løbet af afgiftssystemets gyldighedsperiode, skal også defineres. Infrastrukturforvalteren inkluderer ikke et tillæg i afgiftssystemet for disse markedssegmenter.

Listen over markedssegmenter offentliggørelse i netvejledningen og revideres mindst hvert femte år.

Disse Yderligere markedssegmenter fastlægges i overensstemmelse medde kriterier, der er fastsat i bilag VIII, punkt 3, efter at tilsynsorganet har godkendt dem. For markedssegmenter, for hvilke der ikke er nogen trafik, må der ikke opkræves tillæg i afgiftsordningerne.

Bilag VIII, punkt 3, kan ændres på baggrund af erfaringerne i overensstemmelse med proceduren i artikel 60.

1a. Ved godstransport fra og til tredjelande, der kører på et net, hvor sporvidden er en anden end hovedjernbanenettet i Unionen, kan infrastrukturforvaltere fastsætte højere afgifter for at opnå fuld dækning af de påløbne omkostninger.

2. For særlige fremtidige investeringsprojekter eller specifikke investeringsprojekter, der er afsluttet efter 1988, kan infrastrukturforvalteren fastsætte eller fortsat fastsætte højere afgifter på grundlag af omkostningerne ved sådanne projekter på lang sigt, hvis de øger effektiviteten eller omkostningseffektiviteten, eller begge dele, og ellers ikke kan eller ikke kunne være blevet iværksat. En sådan afgiftsordning kan også omfatte aftaler om deling af risikoen ved nye investeringer.

3. Tog, som er udstyret med de