BERETNING FRA KOMMISSIONEN OM GENNEMFØRELSEN AF FORANSTALTNINGER I TREDJELANDE TIL FREMME AF MENNESKERETTIGHEDER OG DEMOKRATISERING (1996 - 1999)

FORORD

af Chris Patten,

medlem af Europa-Kommissionen med ansvar for eksterne forbindelser

Principperne om frihed, demokrati, respekt for menneskerettigheder og retsstaten er en af hjørnestenene i Den Europæiske Union. På et tidspunkt, hvor Kommissionen er i færd med at definere nye indsatsområder for at konsolidere og videreudvikle disse principper, giver den foreliggende beretning et nyttigt overblik over den brede vifte af aktiviteter, EU støtter gennem "Europæisk initiativ for demokrati og menneskerettighederne". I perioden fra 1996 til 1999 blev der bevilget over 300 mio. EUR til projekter rundt om i verden alene fra budgetposten til dette initiativ; i dette tal er ikke medregnet bidrag fra andre dele af EU-budgettet, f.eks. udviklingssamarbejde og samarbejde med associerede lande.

Europa-Parlamentet, medlemsstaterne og vore partnere i civilsamfundet har efterlyst større åbenhed og ansvarlighed i forbindelse med anvendelsen af EU-midler. Den foreliggende beretning imødekommer dette krav. Den indeholder en detaljeret finansiel redegørelse for, hvor og hvordan pengene er blevet brugt. Desuden belyser beretningen gennem en nærmere beskrivelse af individuelle projekter, der tjener som eksempler, den konkrete indsats, der støttes med EU-bistand. Der redegøres også for, hvorfor man har satset på bestemte aktiviteter, og peges på Europa-Parlamentets afgørende rolle både for udviklingen af politikken på dette felt og for forøgelsen af bevillingerne til formålet.

I denne gennemgang af EU's aktiviteter gøres det for det første klart, at det har været en væsentlig opgave for EU at udbygge sit partnerskab med ikke-statslige organisationer og med civilsamfundet. I modsætning til andre områder af EU's bistand til tredjelande er det primært ngo'erne, der er ansvarlige for gennemførelsen af projekter under "Europæisk initiativ for demokrati og menneskerettighederne". Uden disse organisationers afgørende medvirken ville langt størsteparten af de aktiviteter, der er beskrevet i beretningen, aldrig kunne være gennemført. Ud over dette partnerskab er det et væsentligt mål for EU at bidrage til at styrke et solidt og pluralistisk civilsamfund overalt i verden.

For det andet fremgår det af gennemgangen af aktiviteter i perioden fra 1996 til 1999, at bistanden er blevet væsentligt forøget på visse områder. Den store betydning, EU tillægger oplysnings- og undervisningsindsatsen på menneskerettighedsområdet, afspejles således i, at der er anvendt langt større beløb til projekter på netop dette felt. Tilsvarende viser den øgede bistand til styrkelse af retssystemerne, at der lægges større vægt på opbygning af de fornødne institutioner og indførelse af retsstatsprincipper. I de tilfælde, hvor der kan konstateres en markant indskrænkning af bistanden i 1999 - det gælder f.eks. de projekter, der er omhandlet i afsnittet om "målgrupper" - er det udtryk for, at udviklingen er gået i retning væk fra projekter, der fokuserer på specifikke personkategorier, over til instrumenter, som kan give de pågældende grupper bedre beskyttelse via mere omfattende tematiske programmer.

Den foreliggende beretning kan være et vigtigt bidrag til dialogen mellem Kommissionen og dens partnere om menneskerettighedsspørgsmål og dertil knyttede aktiviteter. Den viser først og fremmest, at behovet for bistand fra EU til at sikre menneskerettighederne aldrig vil kunne dækkes fuldt ud med de midler, der er til rådighed, og at mange værdifulde projekter derfor ikke vil kunne finansieres, men ved hjælp af beretninger som den foreliggende vil vi dog være bedre i stand til at lægge en strategi for den bedst mulige udnyttelse af vore ressourcer.

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. TEMATISK OVERSIGT 8

1.1. DEMOKRATISERING OG RETSSTATSPRINCIPPER 8

1.1.1. Demokratisk omstillingsproces og afholdelse af valg 9

1.1.2. Parlamentarisk arbejde 11

1.1.3. Retssystemet, domstolene og spørgsmålet om dødsstraf 12

1.1.4. Juridisk bistand vedrørende borgerlige og politiske rettigheder 15

1.1.5. Offentlige organer og forsvar for menneskerettighederne 17

1.1.6. Åbenhed i den offentlige forvaltning 18

1.2. DET PLURALISTISKE CIVILSAMFUND 21

1.2.1. Ytringsfrihed og medierne 21

1.2.2. Undervisning i og folkeoplysning om menneskerettigheder 23

1.2.3. Lige muligheder og bekæmpelse af diskrimination 26

1.2.4. Ikke-statslige organisationer (ngo'er) 28

1.3. TILLIDSSKABENDE FORANSTALTNINGER I FORBINDELSE MED FREDSBESTRÆBELSER 31

1.3.1. Konfliktforebyggelse og konfliktløsning 31

1.3.2. Bestræbelser på at få retsforfulgt de ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret 33

1.3.3. Nationale bestræbelser på at få de væbnede styrker underordnet civile myndigheder 36

1.3.4. Overvågning af menneskerettigheder 38

1.4. INITIATIVER TIL FORDEL FOR BESTEMTE MÅLGRUPPER 40

1.4.1. Grupper, der har behov for særlig beskyttelse 41

(a) Sikring af kvinders rettigheder 41

(b) Børn 43

(c) Nationale mindretal 46

(d) Oprindelige folk 48

(e) Flygtninge og fordrevne 50

(f) Indsatte i fængslerne 53

(g) Torturofre 55

1.4.2. Prioriterede grupper i indsatsen for beskyttelse af og øget oplysning om menneskerettighederne 57

(a) Journalister og fagfolk i medierne 57

(b) Dommere, advokater og personale ved domstole og i fængselsvæsenet 59

(c) Militær, politi og sikkerhedsstyrker 61

2. GEOGRAFISK OVERSIGT 64

2.1. AVS-landene, inkl. Sydafrika og Nigeria 64

2.2. Latinamerika 66

2.3. Central- og Østeuropa, republikkerne i det tidligere Jugoslavien, De Nye Uafhængige Stater og Mongoliet 69

2.4. MEDA-landene og Tyrkiet 73

2.5. Asien 76

3. PROCEDURESPØRGSMÅL 80

a) Koordineringen mellem tjenestegrenene 81

b) Organiseringen af Kommissionens tjenestegrene 82

d) Ad hoc-projekter (målrettede projekter) 85

e) Mikroprojekter 85

f) Samarbejde med internationale organisationer 85

g) Flerårig programmering 85

h) Bistand, der skal anspore landene til at gennemføre nødvendige reformer 86

i) Faglig bistand 86

Indledning

Denne beretning omhandler de aktiviteter til beskyttelse og fremme af menneskerettigheder og demokratisering, som Europa-Kommissionen har finansieret i tredjelande i perioden fra 1996 til 1999. I beretningen gennemgås de vigtigste tematiske områder og regionale strategier for denne indsats, og nogle af de proceduremæssige aspekter analyseres nærmere. Desuden indeholder beretningen en vurdering af Kommissionens indsats.

* Baggrund

Det er den fjerde beretning af denne art, og der redegøres for hovedretningslinjerne for anvendelsen af de disponible ressourcer i regnskabsårene 1996, 1997, 1998 og 1999 under "Europæisk initiativ for demokrati og menneskerettighederne" (kapitel B7-70 på EU-budgettet). I den periode, beretningen omhandler, blev der alene fra dette kapitel i budgettet anvendt ca. 300 mio. EUR på menneskerettigheds- og demokratiseringsprojekter.

Den periode, beretningen omhandler, er usædvanligt lang, hvilket skyldes flere faktorer. For det første skete der i de pågældende år omfattende ændringer i EU, der skulle omstille sig fra at være en økonomisk enhed til at være et politisk organ, og samtidig var der tale om en betydelig udvikling i EU's menneskerettighedspolitik. Amsterdam-traktaten var udtryk for et væsentligt skridt fremad i denne sammenhæng med bekræftelsen af, at "Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet", og understregningen af betydningen af sammenhæng med den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.

1998 indebar ganske særlige udfordringer for Kommissionen med hensyn til iværksættelsen af budgetposterne vedrørende menneskerettigheder og demokratisering. EF-Domstolens kendelse af 12. maj i sag C-106/96 om det manglende retsgrundlag for gennemførelsen af visse fællesskabsforanstaltninger resulterede i, at iværksættelsen af budgettets kapitel B7-70 blev midlertidigt indstillet i juni og juli 1998. Iværksættelsen blev først genoptaget, da der i slutningen af juli 1998 var indgået en interinstitutionel aftale om spørgsmålet. I 1999 var der to væsentlige begivenheder, der influerede på forvaltningen af EU-midler til støtte for menneskerettigheder og demokratisering: vedtagelsen af et nyt retsgrundlag og udskiftningen af Kommissionen efterfulgt af en omstrukturering af tjenestegrenene. I april 1999 vedtog Rådet to forordninger ((EF) nr. 975/1999 og 976/1999), der gav et retsgrundlag for alle menneskerettigheds- og demokratiseringsaktiviteter under kapitel B7-70 på budgettet. Den nye Kommission begyndte at reorganisere sin administration og fik for første gang én kommissær med ansvar for fremme af menneskerettigheder samt et reorganiseret kontor for menneskerettigheder og demokratisering, som dækker alle regioner i verden.

* Reaktioner på den foregående beretning

Ved udarbejdelsen af denne beretning har Kommissionen taget hensyn til Europa-Parlamentets kommentarer i beslutning A4-0381/97 og i betænkningen fra Parlamentets næstformand, Renzo Imbeni ("Imbeni-betænkningen") [1], der indeholder en række henstillinger vedrørende vurderingen og evalueringen af Kommissionens aktiviteter til fremme af menneskerettigheder og demokratisering. Man har således bestræbt sig på at efterkomme mange af disse henstillinger. For det første forsøger Kommissionen med en grundig gennemgang af nogle nøgleprojekter i den tematiske del af beretningen at give et indblik i, hvilke initiativer der var mest effektive og hvorfor, frem for blot at opremse "gode projekter". For det andet har man i videst muligt omfang forsøgt at undgå at gentage aktiviteter fra den tematiske del i den geografiske del; i stedet indeholder den geografiske del en mere analytisk oversigt over de regionale strategier og den vægt, der tillægges de enkelte aktiviteter. For det tredje er vurderinger af Kommissionens indsats for første gang blevet analyseret i forbindelse med beretningen. Det skal dog understreges, at det ikke har været muligt at imødekomme alle Renzo Imbenis forslag i så henseende; Kommissionen har ikke haft tilstrækkelige personaleressourcer til en så omfattende opgave. Kommissionen deler dog Renzo Imbenis opfattelse af, at der er behov for en øget indsats for at sikre en grundig evaluering af projekter.

[1] Europa-Parlamentets betænkning om beretningen fra Kommissionen om gennemførelsen af foranstaltninger til fremme af menneskerettigheder og demokratisering (for året 1995) (KOM(96) 0672 - C4 - 0095/97) af 2. december 1997, A4-0381/97. Ordfører: Renzo Imbeni.

Et af kravene fra Europa-Parlamentet gik ud på at få afklaret, hvilken betydning der skal tillægges den foreliggende beretning og Kommissionens tidligere beretninger, som er vedtaget i henhold til Rådets resolution fra november 1991 om menneskerettigheder, demokrati og udvikling [2]. Den foreliggende beretning omhandler alle projekter, der er finansieret under "Europæisk initiativ for demokrati og menneskerettighederne" (kapitel B7-70) i alle tredjelande, medens de beretninger, der er udarbejdet i henhold til Rådets resolution fra november 1991, kun dækkede menneskerettigheds- og demokratiserings aktiviteter i udviklingslande, som blev finansieret både fra kapitel B7-70 og fra andre samarbejdsinstrumenter (f.eks. Den Europæiske Udviklingsfond og de relevante dele af EU-budgettet, der omhandler forbindelser med bestemte regioner eller lande). Den foreliggende beretning omhandler således den del af Rådets resolution fra 1991, der vedrører kapitel B7-70.

[2] Europa-Parlamentets beslutning, A4-0381/97, punkt 16.

Beretningen omhandler kun projekter, der er finansieret af Kommissionen som led i EU's eksterne forbindelser; den dækker således ikke andre aktiviteter i forbindelse med eksterne relationer, som vedrører menneskerettigheder og demokratisering, og omhandler heller ikke menneskerettighedsaktiviteter eller -foranstaltninger inden for EU. Den beskæftiger sig heller ikke med andre instrumenter på EU-budgettet, der også bidrager markant til beskyttelse og fremme af menneskerettighederne. Det skyldes to ting: for det første omhandlede de tidligere beretninger kun de samme budgetposter, og Kommissionen har ikke ressourcer til at gøre denne beretning mere omfattende, og for det andet ville det være yderst vanskeligt og potentielt misvisende at udskille menneskerettigheds- og demokratiseringselementet fra de meget omfattende instrumenter som f.eks. udviklingssamarbejdet. Disse instrumenters betydning for fremme af menneskerettigheder og demokratisering bør dog ikke undervurderes, hverken med hensyn til investeringernes størrelse eller med hensyn til indsatsens sammenhæng med de projekter og programmer, der beskrives i den foreliggende beretning. Menneskerettigheds- og demokratiseringsspørgsmålenes integrering i udviklingspolitikken er med til at gøre regering og myndigheder i de forskellige lande mere bevidste om disse spørgsmål og sikre bedre sammenhæng og komplementaritet med andre budgetposter.

Denne beretning supplerer EU's årsberetning om menneskerettigheder, som Rådet vedtog i oktober 1999. Den foreliggende beretning omhandler aktiviteter, der er finansieret af Europa-Kommissionen fra 1996 til 1999 under "Europæisk initiativ for demokrati og menneske rettighederne", medens EU's årsberetning om menneskerettigheder er mere bredt dækkende. Sigtet er dog det samme: at skabe større åbenhed, sammenhæng og konsistens i EU's menneskerettighedspolitik.

* EF's indsats til støtte for menneskerettigheder og demokratisering

EU har i mange år set det som sin opgave at arbejde for at fremme menneskerettigheder og demokratiske principper og sikre deres overholdelse. EU råder i dag over et omfattende lovgivningsgrundlag for fremme af menneskerettigheder i sin eksterne politik og er sig sin vigtige rolle bevidst som international aktør på dette felt. EU lever aktivt op til sine forpligtelser over for menneskerettigheder og demokratisering ved at støtte det arbejde, der udføres af internationale, regionale og ikke-statslige organisationer, der kæmper specielt for menneskerettigheder og demokrati. Et vigtigt tiltag i denne sammenhæng var Europa-Parlamentets initiativ i 1994, der gik ud på at samle en række budgetposter, der specifikt vedrørte fremme af menneskerettigheder, i et særligt kapitel (B7-707) med titlen "Europæisk initiativ for demokrati og menneskerettighederne". Det er i vidt omfang takket være Europa-Parlamentet, EU i dag har betydelige midler til rådighed til at understøtte sin politik og officielle erklæringer på dette felt. I 1987 lød det budget, der var afsat til specifikke menneskerettigheds aktiviteter, kun på 200 000 EUR; ved udgangen af 1999 var tallet vokset eksponentielt til 100 mio. EUR.

Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999 og 976/1999 ("menneskerettighedsforordningerne") dækker aktiviteter, der tager sigte på at fremme og forsvare menneskerettighederne, støtte demokratiseringsprocessen og forebygge konflikter [3].

[3] Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999 og 976/1999 af 29. april 1999 (EFT L 120 af 8.5.1999).

I den foreliggende beretning gennemgås de prioriterede foranstaltninger ud fra både en tematisk og en geografisk synsvinkel. De tematiske områder omfatter demokratisering og retsstatsprincipper, fremme af civilsamfundet, forebyggelse af konflikter og initiativer med sigte på specifikke "målgrupper". Inden for hvert område er baggrunden for EU's indsats på netop dette felt forklaret, og projekterne er nærmere beskrevet med hensyn til mål, aktiviteter og resultater.

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Demokratisering og retsstatsprincipper // 61 748 170

Pluralistisk civilsamfund // 113 435 488

Tillidsskabende og fredsbevarende foranstaltninger // 42 139 004

Målgrupper // 62 187 747

Proceduremæssige aspekter // 28 056 524

I ALT // 307 566 933

I den geografiske oversigt gennemgås de regionale strategier og anvendelsen af midler i Central- og Østeuropa og republikkerne i det tidligere Jugoslavien, Sydøsteuropa, De Nye Uafhængige Stater og Mongoliet (CØE, SØE, NUS), landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet, inklusive Sydafrika og Nigeria (AVS), Latinamerika, Middelhavsområdet og Tyrkiet (MEDA) samt Asien.

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// Dette diagram viser en geografisk fordeling, hvor der er taget hensyn til alle multiregionale krydsreferencer.

Del 3 omhandler de proceduremæssige aspekter af finansieringen af disse foranstaltninger, og del 4 indeholder en samlet vurdering af de menneskerettighedsaktiviteter, Europa-Kommissionen har finansieret. Det tilstræbes med denne beretning at give et samlet overblik over den brede vifte af aktiviteter, EU har finansieret i de seneste fire år, og over EU's aktive indsats for at fremme respekten for menneskerettigheder og demokrati.

Del 1

1. TEMATISK OVERSIGT

1.1. DEMOKRATISERING OG RETSSTATSPRINCIPPER

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

1.1.1. Demokratisk omstillingsproces og afholdelse af valg

* Baggrund

Ifølge artikel 21 i verdenserklæringen om menneskerettighederne skal valg være frie, periodiske og virkelige. Europa-Parlamentet har understreget, hvor vigtigt det er at bakke op om demokratiseringsprocessen med hovedvægten på EU-foranstaltninger til støtte for selve valgprocessen og til omfattende og effektiv valgovervågning [4].

[4] Europa-Parlamentets beslutning, A4-0410/98, punkt 93.

I 1997 oprettede Europa-Parlamentet en særlig budgetpost for at samle alle aktiviteter til støtte for valghandlinger og forbedre koordineringen [5]; denne budgetpost er primært forbeholdt arbejdet med at forberede og udsende valgovervågningsdelegationer. Aktiviteter til støtte for valghandlinger finansieres dog fortsat via de øvrige regionale budgetposter [6].

[5] Budgetpost B7-709: Støtte og kontrol i forbindelse med afholdelse af valg.

[6] B7-702, B7-703, B7-705, B7-7000, B7-706 og B7-701.

Menneskerettighedsforordningerne giver EU beføjelse til at yde støtte til demokratiserings processen, navnlig afholdelse af valg og sikring af hele befolkningens deltagelse på lige fod i denne proces [7]. EU prioriterer udviklingen af professionelle metoder, logistik og uddannelse samt synliggørelsen af EU-bistanden meget højt. På anmodning fra Europa-Parlamentet har Kommissionen udarbejdet en meddelelse om en vurdering af EU's deltagelse i overvågningen af valghandlinger i de seneste år med henblik på at give EU større kapacitet til at arbejde aktivt for demokratiet gennem støtte til valghandlinger [8]. I meddelelsen peges der på flere forskellige måder, hvorpå EU's indsats på dette område kan effektiviseres og koordineres bedre, og der opstilles nogle retningslinjer og rammer for EU's fremtidige bistand til valghandlinger og valgovervågning. Det konkluderes i meddelelsen, at der er behov for et permanent kontor for valgbistand i Kommissionen og en strategi for EU's bistand til valghandlinger baseret på partnerskab og koordinering med andre internationale organisationer.

[7] Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 2, litra f), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 2, litra f).

[8] Meddelelse fra Kommissionen om EU-bistand til valghandlinger og valgovervågning (KOM(2000) 191 endelig udg. af 11. april 2000).

* Aktiviteter og målgrupper

Der er ydet EU-bistand til folkeoplysningsprogrammer, der tog sigte på at oplyse borgere, navnlig kvinder, om deltagelse i valg, deres rettigheder som vælgere, og hvilke retsinstrumenter der findes til at forsvare og håndhæve disse rettigheder. Kommissionen har også støttet uddannelseskurser om valgovervågning og -tilsyn for at råde over et velforberedt korps af valgobservatører; desuden har man støttet kurser for politifolk og journalister, der skulle dække valghandlinger, og undervist politikere og parlamentspersonale i demokratiske parlamentariske procedurer. Et tæt samarbejde mellem Kommissionen og Det Europæiske Medieinstitut resulterede i udvikling af en metode til kvantitativ og kvalitativ måling af mediedækning og medieadgang samt vurderinger af lovgivningsgrundlag og mediestrukturer.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 2 717 599

1997 : 3 099 849

1998 : 4 283 012

1999 : 3 050 847

I ALT: 13 151 307

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Valgovervågning - en fælleseuropæisk model

I 1999 bevilgede Kommissionen 990 000 EUR til Sveriges Internationale Udviklingsagentur (SIDA) til et nyskabende projekt for fremme af fælleseuropæiske normer for valgovervågning [9]. Formålet er at etablere en fælles model for uddannelse af valgobservatører, før de sendes ud, og udvikle de mest avancerede metoder på dette felt. En håndbog i valgovervågning, der dækker alle aspekter af kortere- og længerevarende udsendelser, er et vigtigt element i processen.

[9] B7-709, projekt nr. 99-079, SIDA "Valgovervågning - En fælleseuropæisk model".

Fælles norm for valgovervågning, avanceret uddannelse og et omfattende websted // Målet var desuden at uddanne over 200 observatører til en europæisk taskforce, som skulle være klar til at rykke i felten; der blev også lagt vægt på at få opstillet retnings linjer for en standardiseret afsluttende rapportering efter endt udsendelse samt evaluering af observatører.

Det meget omfattende kursus for observatører giver lejlighed til at afprøve det teoretiske grundlag, der er beskrevet i håndbogen, og uddanne velforberedte observatører med en fælles strategi. Et andet centralt element er webstedet om valgovervågningsspørgsmål, som også omfatter regelmæssig opdateret information til undervisere, en liste over professionelle observatører, en elektronisk udgave af håndbogen og oplysninger om tidligere valgovervågningsdelegationer, konkrete rapporter og planlagte arrangementer. Webstedet giver online adgang til alt, hvad der findes af relevante informationer for valgeksperter, Kommissionens delegationer og ngo'er.

1.1.2. Parlamentarisk arbejde

* Baggrund

Frie og retfærdige valg er ikke i sig selv nok til at gøre et land demokratisk eller give det den politiske stabilitet, der er en forudsætning for, at demokratiet kan fungere. Valgene skal være led i en langt mere omfattende proces, som underbygger omstillingen til demokrati. Heri indgår også bestræbelser på at sikre, at de centrale statslige institutioner, bl.a. den lovgivende instans, fungerer legitimt og effektivt. Som Kommissionen påpegede i en meddelelse fra 1998, skal lovgivende instanser have den fornødne institutionelle kapacitet til at formulere, implementere og føre tilsyn med politikker, der imødekommer befolkningens behov. EU bør derfor yde støtte til den lovgivende magt for at:

"... åbne mulighed for et uafhængigt og produktivt arbejde i parlamentet, både i henseende til dets rolle som udøvende magt og som lovgivende magt." [10]

[10] Meddelelse fra Kommissionen: Udfordringer i partnerskabet mellem Den Europæiske Union og AVS-staterne: demokratiets og retsstatens principper, menneskerettigheder og god regeringsførelse (KOM(98) 146 endelig udg. af 12. marts 1998).

* Aktiviteter og målgrupper

Foranstaltninger, der støttes under "Europæisk initiativ for demokrati og menneske rettighederne", har til formål at sætte parlamentarikere i stand til at opfylde deres demokratiske funktion korrekt. I helt nye demokratier blev unge parlamentarikere gennem praktiske kurser introduceret til menneskerettighedernes og demokratiets komplicerede historie og indbyrdes relationer og til parlamentets rolle i et demokrati. Parlamentarikere blev undervist i de nødvendige lovgivnings- og budgetprocedurer og i metoder til at skabe kontakt til og inddrage civilsamfundet. Uddannelsesprogrammerne blev suppleret med studiebesøg og praktikophold i "gamle" veletablerede parlamenter og med projekter for regionalt samarbejde mellem parlamenter. Andre aktiviteter fokuserede på de internationale menneske rettighedsinstrumenters indvirkning på national lovgivning. Støtten til parlamenter i de mindst udviklede lande omfattede også udstyr til parlamentsbygninger og assistance til parlamentsforvaltningen.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 974 318

1997 : 1 915 463

1998 : 1 401 996

1999 : 220 000 I ALT: 4 511 777

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Bistand til Etiopiens parlament

I forbindelse med et initiativ, der blev iværksat af Den Interparlamentariske Union fik Etiopiens parlament i 1998 bevilget 511 860 EUR i bistand fra Kommissionen [11]. Projektet tog sigte på at styrke kapaciteten hos medlemmerne af Etiopiens parlament til at træffe beslutninger på et veldokumenteret grundlag hele vejen igennem lovgivningsprocessen, fortolke forfatningen og udøve kontrol med regeringen.

[11] B7-702, projekt nr. ET/ED/69/97, Den Interparlamentariske Union "Bistand til Etiopiens parlament".

Styrkelse af kapaciteten i Etiopiens parlament til at udøve kontrol med regeringen // Det afgørende element i et hvilket som helst parlamentarisk system er adgangen til information, og projektets første mål var da også at sikre de nødvendige informationer til parlamentarikerne og forbedre og effektivisere forvaltningen af disse informationer.

Det omfattede også de nødvendige teknologiske ressourcer til at understøtte denne proces og gøre den tilstrækkeligt effektiv. Moderniseringen af håndteringen af information og meddelelser omfattede forbedring af dokumentationsfaciliteterne (navnlig udstyr til parlamentets bibliotek) og indførelse af ny informationsteknologi i de parlamentariske procedurer.

Projektet tog desuden sigte på at forbedre de disponible menneskelige ressourcer. Der blev planlagt uddannelseskurser for parlamentarikere for at udvikle deres tekniske færdigheder i at anvende de nye værktøjer og gennemført seminarer om national lovgivning og udarbejdelse af lovforslag. Projektet omhandlede også andre aspekter af, hvordan den lovgivende instans generelt fungerer, herunder parlamentets forvaltning, referater af parlamentsdebatter, protokolføring samt forbindelser til offentligheden og medierne.

1.1.3. Retssystemet, domstolene og spørgsmålet om dødsstraf

* Baggrund

EU har klart demonstreret, at der er en sammenhæng mellem retsstaten og de demokratiske principper. EU anfører i sin årsberetning, at retsstaten og borgernes adgang til retssystemet er en afgørende forudsætning for demokrati og menneskerettigheder, og at ministre og embedsmænd skal handle i overensstemmelse med loven og inden for de grænser, loven sætter [12]. Kommissionen har peget på nogle centrale elementer i retsstaten, herunder en lovgivende og en udøvende instans, der respekterer menneskerettighederne i fuldt omfang, uafhængige domstole, effektiv retsbeskyttelse og et retssystem, der garanterer lighed for loven [13]. Menneskerettighedsforordningerne indeholder specifikke bestemmelser om EU-støtte til demokratiseringsprocessen, navnlig fremme og styrkelse af retsstaten, opretholdelse og styrkelse af domstolenes uafhængighed og adskillelsen af den lovgivende og den dømmende magt samt støtte til forfatningsmæssige og lovgivningsmæssige reformer, bl.a. afskaffelse af dødsstraf [14].

[12] EU's årsberetning om menneskerettigheder (1998-1999), vedtaget af Rådet i oktober 1999.

[13] KOM(98) 146 endelig udg.

[14] Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 2, litra a) og b), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 2, litra a) og b).

EU har i mange år arbejdet for at få afskaffet dødsstraffen. På den 55. samling i FN's Menneskerettighedskommission opfordrede EU medlemsstaterne til at ratificere den anden valgfrie protokol til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, som omhandler afskaffelse af dødsstraffen, og anførte, at risikoen for justitsmord og det faktum, at dødsstraf i uforholdsmæssigt mange tilfælde tages i brug over for de dårligst stillede grupper i samfundet, er stærke argumenter for dens afskaffelse [15]. Parlamentet, som traditionelt har været imod dødsstraf, behandlede spørgsmålet som et overordnet emne i sin årlige betænkning om menneskerettighederne. Dødsstraf er en "umenneskelig og middelalderlig afstraffelsesform, der ikke er de moderne samfund værdig" [16]. Selv om antallet af lande, der fortsat anvender dødsstraf, er faldet, opererer næsten halvdelen af FN's medlemslande stadigvæk med dødsstraf i deres lovgivning. Dødsstraf har ingen dokumenteret præventiv virkning, den anvendes arbitrært, og den er i mange tilfælde afslutningen på en fejlbehæftet og uretfærdig rettergang. Ifølge Parlamentet er det et stort fremskridt, at alle de central- og østeuropæiske lande, der ansøger om EU-medlemskab, nu har afskaffet dødsstraffen.

[15] 55. samling i FN's Menneskerettighedskommission, resolution 1999/61 "Spørgsmål om dødsstraffen", erklæring fra EU.

[16] Europa-Parlamentets årlige betænkning om menneskerettigheder, 1999.

* Aktiviteter og målgrupper

Kommissionen har været med til at finansiere bistand fra internationale og nationale eksperter til formuleringen af nye forfatningsbestemmelser og national lovgivning via arbejdsgrupper, seminarer og ekspertrådgivning. Der er også ydet støtte til programmer med direkte sigte på de beslutningstagere, der beskæftigede sig med retsvæsenet og lovgivningssystemet. Styrkelse af institutionerne inden for retsvæsenet blev prioriteret højt, herunder en omfordeling af kompetencen mellem Indenrigsministeriet og Justitsministeriet i forskellige lande. Der er desuden ydet støtte til at styrke kapaciteten på dette felt i form af teoretisk og praktisk uddannelse af advokater, dommere og anklagere samt til reformer af domstolsprocedurer, straffelove og fængselsvæsen. Også udgivelsen af "lovtidender" indgik i de aktiviteter, der har fået støtte.

EU-finansierede programmer til støtte for den internationale indsats for afskaffelse af dødsstraffen drejede sig bl.a. om oplysningskampagner i lande, der stadig anvender dødsstraf, og direkte hjælp til fængslede, der er idømt dødsstraf. Der blev iværksat et fælles program i samarbejde mellem Kommissionen og Europarådet, som skulle skabe offentlig debat om forskellige emner i relation til afskaffelsen af dødsstraf i Rusland, Tyrkiet, Albanien og Ukraine. Programmet formidlede information til parlamentarikere, juridiske eksperter og offentligheden om den anden valgfrie protokol og om de strafferetspolitiske argumenter mod dødsstraffen.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 7 249 499

1997 : 7 535 042

1998 : 4 676 656

1999 : 8 741 896

I ALT: 28 203 093

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Styrkelse af mekanismer til beskyttelse af menneskerettighederne, domstolenes uafhængighed og reformer af retssystemet i Rusland

I 1999 vedtog Europarådet og Europa-Kommissionen det fjerde fælles program om styrkelse af menneskerettighederne og retssystemet i Rusland [17]. Der blev ydet 2 500 000 EUR i støtte til programmerne i 1998 og 1999. En af de vigtigste målsætninger for programmerne har været at støtte Den Russiske Føderations ratificering og korrekte implementering af menneskerettighedskonventioner, herunder den europæiske menneskerettighedskonvention, den europæiske socialpagt, den europæiske konvention mod tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf og rammekonventionen om beskyttelse af nationale mindretal. Det omfattede udgivelse af forskellige publikationer, uddannelse af instruktører og kurser om konventionernes indhold og virkning, og hvordan de forskellige beskyttelsesmekanismer fungerer. Der blev gennemført undersøgelser af, hvorvidt den russiske lovgivning opfylder kravene i internationale konventioner, og konklusioner og evalueringer blev forelagt på ekspertseminarer for de relevante russiske offentlige institutioner. Lokale eksperter og partnere fra hele Den Russiske Føderation deltog aktivt på alle stadier i processen.

[17] B7-701, projekt nr. 99/073c, Europarådet "Fælles program - Rusland IV".

Bistand til strukturreformer, uddannelse af ansatte i retsvæsenet samt forbedring af fængselsvæsenet // En anden vigtig målsætning var at få institutionerne i retssystemet til at fungere bedre. F.eks. blev der ydet støtte til strukturreformer i Justitsministeriets forvaltning i forbindelse med, at ministeriet fik overdraget ansvaret for administration af fængslerne og reformer af fængsels væsenet, herunder uddannelse af fængselsfunktionærer.

Der blev gennemført aktiviteter i samarbejde med Indenrigsministeriet, som bl.a. drejede sig om samarbejde med andre retshåndhævende organer under den indledende efterforskning i straffesager. Der er etableret dialog og udvekslingsordninger med anklagemyndigheden for at bringe dens arbejdsmetoder i overensstemmelse med retsstatsprincipperne. Styrkelse af domstolenes uafhængighed forudsætter støtte til den nødvendige udbygning af institutionerne og udvikling af faglig kompetence og arbejdsmetoder. Den russiske højesteret har derfor fået støtte til domstolsafdelingen, som er ansvarlig for organiseringen og forvaltningen af domstolene, og til justitsakademiet, som er ansvarligt for den praktiske uddannelse af dommere. Der ydes hjælp til at formulere vedtægter, forvalte domstole og formidle juridisk efteruddannelse, f.eks. kurser for dommere ved underretterne i implementering af den europæiske menneskerettighedskonvention i den nationale retsorden.

1.1.4. Juridisk bistand vedrørende borgerlige og politiske rettigheder

* Baggrund

De retlige institutioner kan meget vel være oprettet i overensstemmelse med internationale normer, men alle borgere skal have fuld og lige adgang til retssystemet, hvis disse institutioner skal have nogen mening. Parlamentet har "med fasthed henvist til det generelle princip om frihed og den anklagedes rettigheder" [18]. Ud over bestemmelserne om retsstaten og institutionelle reformer giver menneskerettighedsforordningerne beføjelse til at yde EU-bistand til "organisationer, der yder konkret hjælp til ofre for krænkelser af menneske rettighederne" [19]. For Kommissionen er et retssystem, der garanterer lighed for loven og yder effektiv og almen retsbeskyttelse, et afgørende element i retsstaten [20].

[18] Europa-Parlamentets beslutning A4-0468/98, punkt 18.

[19] Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra f), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra f).

[20] KOM(98) 146 endelig udg.

* Aktiviteter og målgrupper

Rundt om i verden har EU finansieret juridisk bistand til ofre for krænkelser af menneske rettighederne. I Europa har bistanden taget sigte på juridisk støtte til asylsøgere og etniske mindretal, bl.a. romafolket. I AVS-landene er der primært ydet støtte til nationale programmer for retshjælp og til retsklinikker. Også i latinamerikanske projekter opereres der med retshjælp, og der arbejdes på at koordinere de retshjælpsprojekter, der implementeres af organisationer rundt om i regionen. I Asien er der ydet støtte til initiativer, der skal sikre voldsofres retsbeskyttelse, og i MEDA-landene har den juridiske bistand været centreret omkring menneskerettighedsproblemer i Israel og Palæstina. En række internationale menneskerettighedsorganisationer, bl.a. Helsinki-komitéen og Røde Kors, har bistået med at gennemføre de EU-støttede aktioner på dette felt, og desuden har universiteter, retsdokumentationscentre og lokale retshjælpscentre medvirket.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 739 582

1997 : 1 108 275

1998 : 316 200

1999 : 2 789 447

I ALT: 4 953 504

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Retshjælpsprogram i Armenien

I 1997 bevilgede Kommissionen 116 108 EUR til Féderation Internationale des Droits de l'Homme til et retshjælpsprogram for ofre for krænkelser af menneskerettighederne i Armenien [21]. Sigtet med projektet var at oprette en tjeneste for retshjælp og juridisk rådgivning for at give Armeniens borgere en bedre retsbeskyttelse. Der blev oprettet fire retshjælpscentre i Yerevan, Gyumri, Vanadzor og Kapan. Ofre for menneskerettighedskrænkelser fik information og rådgivning af flere hold armenske advokater.

[21] TACIS D. projekt nr. 98-4001, Féderation Internationale des Droits de l'Homme "Retshjælpsprogram for ofre for krænkelser af menneskerettigheder i Armenien".

Bedre retsbeskyttelse for borgerne i Armenien // Desuden blev der afholdt uddannelsesworkshopper for den armenske partnerorganisation, Avangard, for at give 40 ansatte i denne organisation øget viden om anvendelsen af de internationale menneskerettigheds instrumenter.

En ottedages workshop omfattede uddannelse i de grundlæggende principper for og forvaltning af menneskerettigheds-ngo'er, retsbeskyttelsen over for krænkelser af menneskerettigheder samt informationsstyring. Aktiviteter i tilknytning til oprettelsen af retshjælpscentrene omfattede indsamling af information om krænkelser, etablering af en central database, lobbyvirksomhed over for myndighederne og udgivelse af et nyhedsbrev om menneskerettighedsspørgsmål og -retssager.

1.1.5. Offentlige organer og forsvar for menneskerettighederne

* Baggrund

Nationale kommissioner og ombudsmænd er relativt nye fænomener i forbindelse med beskyttelse af menneskerettighederne. På FN's Menneskerettighedskommissions 55. samling blev der peget på betydningen af effektive, uafhængige og pluralistiske nationale menneskerettighedsinstitutioner, og kommissionen afholdt for første gang en særlig samling om nationale institutioners indflydelse [22]. Sådanne organer arbejder i mange tilfælde tæt sammen med nationale ministerier med ansvar for beskyttelse af menneskerettigheder, og det er - som det også blev understreget i Menneskerettighedskommissionens resolution - afgørende, at de får bevilget flere ressourcer for at kunne sikre deres uafhængighed. Ombudsmandsinstitutionens status blev fremhævet med Dayton-fredsaftalen, som indeholdt bestemmelse om udpegelse af en ombudsmand for menneskerettigheder i Bosnien-Herzegovina.

[22] FN's Menneskerettighedskommissions 55. samling, resolution 1999/72. "Nationale institutioner for fremme og beskyttelse af menneskerettigheder".

Menneskerettighedsforordningerne giver beføjelse til at yde støtte til lokale, nationale, regionale eller internationale organisationer, der arbejder for beskyttelse af menneskerettighederne [23]. Kommissionen har redegjort for hovedlinjerne i sin positive og konstruktive strategi på menneskerettighedsområdet, bl.a. opprioriteringen af støtte til lokale, nationale og regionale institutioner, der beskæftiger sig med fremme og beskyttelse af menneskerettigheder, herunder ombudsmænd og andre i tilsvarende stillinger [24].

[23] Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra e), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra e).

[24] Meddelelse fra Kommissionen om Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspekter af menneskerettighederne: fra Rom til Maastricht-traktaten og i tiden fremover (KOM(95) 567 endelig udg.).

* Aktiviteter og målgrupper

I Central- og Østeuropa er der ydet støtte til en række lokale "demokratiambassader". Projekter i AVS-landene omfatter foranstaltninger med henblik på at styrke den regionale demokratiseringsproces, uddanne ombudsmænd med visse retlige beføjelser og oprette kontorer for fremme og beskyttelse af menneskerettigheder. I Latinamerika har der været lagt vægt på at styrke nationale menneskerettighedskommissioner og regionale ombudsmænd. Partnerne i gennemførelsen af sådanne aktiviteter har typisk været de pågældende landes indenrigs- eller justitsministerier, lokalforvaltninger og ombudsmandskontorerne.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 1 035 315

1997 : 3 051 762

1998 : 497 000

1999 : 0

I ALT: 4 584 077

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Ombudsmandens kontor i Etiopien

I 1998 bevilgede Kommissionen i samarbejde med parlamentsformandens kontor i Etiopien 582 355 EUR til en stor konference om en "menneskerettighedskommission og et ombudsmandskontor" [25]. Parlamentet indkaldte til konferencen for at opfylde det forfatningsmæssige mandat til oprettelsen af begge disse institutioner.

[25] B7-702, projekt nr. ET/ED/5/97, Parlamentsformandens kontor "Konference om en menneske rettighedskommission og et ombudsmandskontor".

Internationale erfaringer med institutioner for beskyttelse af menneskerettigheder // Formålet med den internationale konference var at give Etiopiens lovgivere og retshåndhævende myndigheder og mere generelt jurister og politikere lejlighed til at udveksle synspunkter med embedsmænd og eksperter fra lande, som har erfaring i at sikre beskyttelsen af menneskerettigheder gennem nationale menneske rettighedskommissioner og ombudsmandsinstitutioner.

Etiopiens lovgivere skulle have hjælp til at udarbejde lovforslag på området. Den offentlige opmærksomhed omkring hele processen skulle samtidig skabe øget interesse for disse spørgsmål i Etiopiens befolkning generelt. Emnet for konferencen var "internationale erfaringer med institutioner for beskyttelse af menneskerettigheder", og der blev mere specifikt fokuseret på domstoles, menneskerettighedskommissioners og ombudsmænds funktioner og betydning.

1.1.6. Åbenhed i den offentlige forvaltning

* Baggrund

Korruption er ikke kun et moralsk problem: det påvirker den offentlige forvaltning, fordrejer beslutningsprocessen og underminerer regeringers og myndigheders legitimitet og er dermed en alvorlig trussel mod demokratiet. Åbenhed, ansvarlighed og en ihærdig indsats for at bekæmpe korruption er centrale elementer i god regeringsførelse og et vigtigt element i Kommissionens strategi for fremme af institutionelle og administrative reformer i tilslutning til demokratiseringsprocessen og styrkelse af retsstaten. Kommissionen har iværksat flere reformer, som sikrer den fornødne vægt på dette spørgsmål, herunder administrativ decentralisering, der giver mulighed for at udvikle demokratiet lokalt på græsrodsniveau og gøre borgerne til regeringens partnere frem for dens undergivne, samt foranstaltninger til bekæmpelse af svig og korruption [26].

[26] KOM(98) 146 endelig udg.

Også Parlamentet har gjort det klart, at udbredt korruption underminerer tilliden til statens evne til at handle effektivt, og at den vigtigste måde at bekæmpe korruptionen på er at medvirke til at skabe den fornødne åbenhed og gennemsigtighed i de offentlige organer [27]. Også i menneskerettighedsforordningerne understreges det, at EU's indsats bør tage sigte på "at fremme god regeringsførelse, navnlig ved at støtte gennemsigtighed i forvaltningen samt forebyggelse og bekæmpelse af korruption" [28].

[27] Europa-Parlamentets beslutning A4-0411/09, punkt 5.

[28] Rådets forordninger (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 2, litra d), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 2, litra d).

* Aktiviteter og målgrupper

EU-bistanden på dette område er primært blevet anvendt til at finansiere initiativer med henblik på at skabe større åbenhed i forvaltningen på lokalt plan. I Europa er der især gennemført programmer for lokalt selvstyre og lokale demokratiske strukturer, og lokale folkevalgte har fået uddannelse og støtte inden for selvstyre, åbenhed i forvaltningen og formidling af informationer til borgerne. I AVS-landene er der gennemført multiregionale programmer om korruption, åbenhed og gennemsigtighed. I MEDA-landene har man arbejdet for at fremme lokalforvaltninger og nye former for nærdemokrati, og i Asien er der gennemført programmer, der drejede sig om begreberne "borgerpligt og ansvar" og borgernes deltagelse i forvaltningen af naturressourcerne. I Latinamerika er der primært lagt vægt på forskning i decentralisering af magten og nye politiske reformbevægelser i regionen. EU's partnere har typisk været universiteter og forskningscentre, regionale fredsgrupper, centre for voksenundervisning, internationale menneskerettighedsorganisationer og nationale ministerier.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 2 241 601

1997 : 2 592 029

1998 : 930 682

1999 : 580 000

I ALT: 6 344 312

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Åbenhed og gennemsigtighed i Zimbabwe

På baggrund af alvorlig international bekymring om den meget omfattende korruption i Zimbabwe bevilgede Kommissionen i 1999 580 000 EUR til støtte for et initiativ fra organisationen Transparency International Zimbabwe [29]. Projektet tager sigte på at afsløre og begrænse korruption på højt niveau i Zimbabwe og er rettet mod forskellige former for korrupte metoder, der er med til at fordreje den officielle beslutningstagning, og som kan få alvorlige konsekvenser for hele udviklingsprocessen i landet.

[29] B7-7021, projekt nr. 99/0007, Transparency International Zimbabwe "Program for åbenhed og gennemsigtighed i forvaltningen (ZIM)".

Lobbyvirksomhed for at få oprettet et permanent og uafhængigt anti korruptionskontor med de fornødne beføjelser // De specifikke mål for programmet er at skabe øget offentlig opmærksomhed omkring den omfattende korruption og dens skadelige virkninger og nødvendigheden af at bekæmpe den.

Projektet omfattede desuden lobbyvirksomhed med henblik på oprettelse af et permanent og uafhængigt antikorruptionskontor med de fornødne beføjelser, få vedtaget etiske regler for medlemmer af parlamentet, minstre og ledende embedsmænd og få gennemført en forfatningsmæssig reform med henblik på at skabe åbenhed i statsforvaltningen. Blandt de specifikke aktiviteter, der indgik i projektet, var oprettelse af et netværk af engagerede enkeltpersoner, som skulle arbejde sammen med myndighederne om at gennemføre nationale antikorruptionsprogrammer, der indgår i handlingsplanen for Zimbabwes såkaldte "National Integrity Workshop". Desuden blev der afholdt konferencer, seminarer og workshopper og etableret en database for bekæmpelse af korruption. Der blev formidlet undervisning til skolebørn, udsendt et nyhedsbrev og etableret tætte forbindelser med medierne for at få gennemført oplysningskampagner. Med bistand fra Transparency Internationals hovedkontor i Berlin og afdelingen i Danmark er der etableret en international gruppe af eksperter i bekæmpelse af korruption.

1.2. DET PLURALISTISKE CIVILSAMFUND

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

1.2.1. Ytringsfrihed og medierne

* Baggrund

Alles ret til at ytre sig frit og modtage og formidle information gennem medierne er grundlæggende frihedsrettigheder, der anerkendes i artikel 19 i verdenserklæringen om menneskerettighederne. På verdenskonferencen i Wien blev det understreget, hvor vigtig en fri presse er for formidlingen af objektiv, ansvarlig og upartisk information om menneskerettigheder. Begrænsninger i denne frihedsret er symptomatiske for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, og undertrykkelsen af de frie medier er udtryk for total mangel på respekt for demokratiske principper. Som det er blevet påvist af organisationer som "Index on Censorship" og "Article 19", bliver journalister og mediefolk i stigende grad underkastet censur og forfølgelse under udøvelsen af deres profession - i visse tilfælde med livet som indsats.

Europa-Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik udtrykker det således:

"Eksistensen af en fri presse er afgørende, hvis et samfund skal kunne udvikle sig i demokratisk retning. Tilstedeværelsen af uafhængige journalister sikrer, at regeringer og institutioner holdes ansvarlige for deres handlinger" [30].

[30] Europa-Parlamentets årlige betænkning om menneskerettigheder, 1999.

Menneskerettighedsforordningerne giver beføjelse til at yde støtte til fremme og beskyttelse af meningsfrihed, ytringsfrihed og samvittighedsfrihed [31], og Kommissionen har understreget, at EU i stigende grad bør støtte medierne med projekter, der skal fremme mediernes uafhængighed og skabe øget opmærksomhed omkring deres rolle i samfundet [32].

[31] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra j), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra j).

[32] KOM(96) 567 endelig udg.

* Aktiviteter og målgrupper

EU-bistanden i perioden fra 1996 til 1999 er gået til at støtte udviklingen af en uafhængig presse og uafhængige radio- og tv-medier, større professionalisme i medierne og etablering af informationsnetværk og tværregionale udvekslinger af information om menneskerettigheder. Projekterne har omfattet udarbejdelse af baggrundsmateriale til brug for journalister, uddannelses programmer om forskellige spørgsmål såsom medier og valg og pluralisme inden for medierne, medielovgivning og journalisternes rolle i konfliktsituationer. Der er desuden ydet støtte til specifikke publikationer, oprettelse af journalistinstitutter og -netværk, medietilsyn og professionel uddannelse i medie- og udviklingsspørgsmål. Blandt partnerorganisationerne har været journalistforbund og presseinstitutter, ngo'er, der arbejder for ytringsfrihed, nyhedsbureauer, individuelle aviser og medieorganisationer.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 4 334 918

1997 : 4 654 231

1998 : 6 047 683

1999 : 9 703 196

I ALT: 24 740 028

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Pilotprojekt vedrørende IPS-Inter Press Service

Udvikling af stærke og alsidige medier er et magtfuldt udtryk for demokratiske værdier. Bedre informationsformidling og styrkelse af mediernes kapacitet i udviklingslandene underbygger den overordnede indsats for at beskytte menneskerettighederne. I 1999 gennemførte det internationale nyhedsbureau IPS-Inter Presse Service med støtte fra Kommissionen på 497 000 EUR et pilotprojekt, som skulle teste forskellige metoder til at udbygge den professionelle nyhedsrapportering om menneskerettigheder, hvilket også omfattede politiske, økonomiske og sociale rettigheder [33].

[33] B7-702, projekt nr. AVS/CO/74/98, IPS "Bedre informering af civilsamfundet".

Både i AVS-landene og i Asien dannede IPS sammen med over 100 nationale aviser og radiostationer en række regionale grupper, som udvekslede nyhedsrapporter om menneskerettigheder. Ved at gå sammen om de knappe journalistiske ressourcer kunne de tilbyde læserne nye indfaldsvinkler til menneskerettighedssituationen i deres region. Civilsamfundet var en afgørende partner; ngo'er på alle niveauer begyndte at levere pressemeddelelser og rapporter til disse regionale medietjenester.

Styrkelse af mediernes kapacitet i udviklings landene underbygger den overordnede indsats for at beskytte menneskerettighederne // Et af de vigtigste elementer i dette projekt har været at demonstrere, at debat om "universelle værdier" og de skel, der består mellem regioner og lokalsamfund, ikke udelukkende er europæiske fænomener, men også findes i landene i syd. At bygge broer for at skabe bedre kommunikation på denne måde er et værdifuldt og vigtigt bidrag til at overvinde sådanne skel.

Projektet var på én gang både højteknologisk og lavteknologisk. Over 1000 presseklip indsamlet fra udvalgte publikationer viste, at der både er efterspørgsel efter og behov for en sådan nyhedsformidling. Artiklerne blev trykt verden over, bl.a. i Zimbabwe Daily News, Manila Standard og Jamaican Observer. Capital Radio Sri Lanka og public service-stationerne i South African Broadcasting Corporation var blandt de flere hundrede deltagende radiostationer. Også Internettet blev brugt til at formidle nyheder på ugebasis og til at oprette en database, hvor man kunne søge information om menneskerettighederne. I løbet af 1999 blev 40 journalister fra Asien, Afrika og Vestindien uddannet af professionelle IPS-redaktører til at skrive om menneskerettigheder med bl.a. øget vægt på kønsaspektet. Disse journalister producerede sidste år over 250 artikler. Ledende frontkæmpere på menneskerettigheds området som f.eks. FN's Højkommissær, Mary Robinson, og forkæmperen for demokratiske tilstande i Burma, Aung San Suu Kyi, bidrog med artikler, som blev rundsendt til og trykt i større aviser.

1.2.2. Undervisning i og folkeoplysning om menneskerettigheder

* Baggrund

Undervisning i menneskerettigheder er et væsentligt redskab i bestræbelserne på at formidle viden om tilstedeværelsen og gyldigheden af menneskerettighedsnormer og demokratiske principper. Det blev anerkendt i erklæringen og handlingsprogrammet fra Wien, hvor undervisning i menneskerettigheder blev fremhævet som en højt prioriteret opgave. FN's Generalforsamling, der i 1994 proklamerede tiåret for undervisning i menneskerettigheder, opfordrede internationale organisationer til at øge deres engagement på dette felt [34]. Undervisning og oplysning er et vigtigt fundament for EU's indsats for at fremme et pluralistisk samfund. Europa-Parlamentet har opfordret Kommissionen til at "foreslå aktioner, som skal få unge europæere til at gøre sig disse spørgsmål bevidst for at fremme en realistisk orientering om menneskerettighedsspørgsmål." [35]. På tilsvarende måde giver menneske rettighedsforordningerne beføjelse til at yde faglig og finansiel bistand "for at støtte undervisning, uddannelse og oplysning på menneskerettighedsområdet." [36].

[34] Resolution fra FN's Generalforsamling 49/184 af 23. december 1994.

[35] Europa-Parlamentets beslutning A4-0223/96, punkt 120.

[36] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra g), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra g).

* Aktiviteter og målgrupper

Kommissionen har i perioden fra 1996 til 1999 finansieret en bred vifte af informationsnetværk og undervisningsprojekter for at skabe øget offentlig opmærksomhed omkring betydningen af menneskerettigheder og demokratisering og omkring Kommissionens aktiviteter på dette felt samt for at formidle øget ekspertviden til fagfolk på menneskerettighedsområdet. Undervisning og oplysning om menneskerettigheder har været rettet mod at imødekomme specifikke behov i forskellige regioner.

Projekter i Østeuropa afspejlede behovet for folkeoplysning i forbindelse med demokratiseringsprocessen og mere fagligt betonet uddannelse for politikere, militær og politi. Der blev desuden lagt særlig vægt på at skabe opmærksomhed omkring mindretals rettigheder. I Afrika støttede man, ud over programmer om demokrati, menneskerettigheder og medierne, forskellige projekter om anvendelsen af regionale instrumenter som f.eks. det afrikanske charter. Uddannelsesprogrammer i Latinamerika fokuserede på sammenhængen mellem menneskerettigheder og udvikling og civilsamfundets rolle i konfliktsituationer. I Europa omfattede projekterne programmer inden for højere uddannelse, kurser for menneskerettighedsforkæmpere og ekspertsymposier. I Mellemøsten har programmerne været rettet mod sårbare grupper såsom kvinder og børn, og desuden er der ydet støtte til undervisnings- og debatfora med deltagelse af flere lokalsamfund i regionen. Blandt de partnere, der medvirkede til projekternes gennemførelse, var lokale menneskerettigheds-ngo'er, juristforbund, menneskerettighedsinstitutter, kirkelige grupper, lægeforeninger, universiteter og nationale ministerier med ansvar for menneskerettighederne.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 10 648 478

1997 : 13 145 396

1998 : 5 889 565

1999 : 22 974 528

I ALT: 52 657 967

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Europæisk kandidatgrad i menneskerettigheder og demokratisering

Et vigtigt bidrag fra EU's side til undervisningen i menneskerettigheder er den europæiske kandidatgrad i menneskerettigheder og demokratisering (EMA) [37]. Kommissionen bevilgede 1 811 320 EUR til projektet i 1999. Dette kursus, som blev indført i 1997 i et samarbejde mellem 15 førende universiteter, ét i hver EU-medlemsstat, er verdens eneste regionale uddannelsesforløb i menneskerettigheder. Første halvdel af det i alt 10 måneder lange kursusforløb foregår i Venedig, Italien, hvor de studerende undervises af gæstelærere fra partneruniversiteterne. I anden halvdel af kursusforløbet fordeles de studerende på de 15 deltagende universiteter afhængigt af deres forskningsspeciale. EMA blev oprettet med henblik på at uddanne eksperter til internationale organisationer, nationale institutioner og ngo'er. For at imødekomme disse organisationers behov må der etableres den fornødne sammenhæng mellem teoretiske kurser og menneskerettighedsarbejdet i praksis. Et vigtigt element i EMA er derfor den meget praktisk orienterede og konkrete indfaldsvinkel. Ud over den teoretiske uddannelse af høj kvalitet undervises de studerende, som har en meget forskelligartet baggrund (jura, samfundsvidenskab, statskundskab, historie, filosofi), af medarbejdere ved internationale organisationer og ngo'er, og EMA formidler også selv mere praktisk orienteret undervisning. F.eks. har de seneste tre års studerende været udsendt til Bosnien-Herzegovina, hvor de mødte udsendte medarbejdere fra mellemstatslige organisationer og ngo'er samt advokater og embedsmænd, der deltager i arbejdet med at genopbygge demokratiet og sikre respekten for menneskerettighederne. EMA har været en succes. FN's Højkommissær for menneskerettigheder har undertegnet et officielt aftalememorandum med uddannelsesprogrammet, og UNESCO, Europarådet og OSCE har tilsluttet sig programmet.

[37] B7-704, projekt nr. 99/069, universitetet i Padova "Aktiviteter til støtte for den europæiske kandidatgrad inden for menneskerettigheder og demokratisering".

Uddannelsesprogrammer skal skabe sammenhæng mellem teoretiske kurser og menneskerettigheds arbejdet i praksis // Dette er første skridt på vejen til at opbygge et internationalt netværk af eksperter i menneskerettigheder og demokratisering, som ikke blot består af nyuddannede kandidater, men også omfatter de eksperter og tekniske medarbejdere, som medvirker i undervisningen. Kommissæren for eksterne forbindelser, Chris Patten, har betegnet denne kandidatgrad som "en glimrende investering" [38].

[38] Udtalelse fra kommissær Patten på EU's debatforum om menneskerettigheder i Bruxelles den 30. november 1999. Rapporten fra konferencen findes på webstedet: http://europa.eu.int/comm/external_relations/index.htm

I anledning af 50-året for verdenserklæringen om menneskerettighederne afgav EU løfte om at ville udbygge samarbejdet på menneskerettighedsområdet med bl.a. teoretiske og praktiske uddannelsesaktiviteter og sikre, at EMA-programmet fortsætter. Desuden konkluderer vismandsudvalget i sin rapport, "Agenda 2000", at EMA har været "nyskabende og succesrig" [39].

[39] Leading by Example: A Human Rights Agenda for the European Union for the Year 2000, vismandsudvalget, Det Europæiske Universitetsinstitut, 1998.

1.2.3. Lige muligheder og bekæmpelse af diskrimination

* Baggrund

Retten til ikke at blive udsat for diskrimination er et afgørende princip i relation til menneskerettighederne og er slået udtrykkeligt fast i de to FN-konventioner om henholdsvis økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og borgerlige og politiske rettigheder og i FN-konventionerne om afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder og afskaffelse af alle former for racediskrimination samt i den europæiske menneskerettighedskonvention og ILO-konvention nr. 111. For EU er forsvaret for dette grundlæggende princip selve kernen i holdningen til menneskerettigheder og demokrati. Der står således i EU's årsberetning om menneskerettigheder:

"Blandt EU's fælles værdier er også en fast overbevisning om, at mangfoldighed er et af de grundlag, som Den Europæiske Union er bygget på" [40].

[40] EU's årsberetning om menneskerettigheder, 1999.

Med artikel 13 i Amsterdam-traktaten blev der indført bestemmelser, der giver beføjelse til at bekæmpe alle former for diskrimination. Europa-Parlamentet har ved flere lejligheder givet udtryk for opbakning til bestræbelser på at sikre ligeret og bekæmpe diskrimination og understreget, at "alle menneskers lige værdi uafhængigt af køn, race, baggrund eller seksuel tilbøjelighed, er for de fleste af os en indlysende kendsgerning" [41]. Menneskerettigheds forordningerne omhandler ligeledes fremme af lige muligheder for mænd og kvinder og ikke-diskriminerende praksis, herunder foranstaltninger til bekæmpelse af racisme og fremmedhad [42].

[41] Europa-Parlamentets årlige betænkning om menneskerettigheder, 1999.

[42] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra i), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra i).

Artikel 13 i EF-traktaten (der blev indføjet ved Amsterdam-traktaten) indeholder bestemmelser om bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering. Kommissionen har vedtaget et forslag til en ny antidiskriminationspakke på grundlag af artikel 13 i EF-traktaten [43]. Kommissionen ser det i høj som sin opgave som led i den generelle indsats mod diskrimination at bekæmpe racisme. Kommissionen vedtog i 1998 en handlingsplan mod racisme, hvori den tilstræber at indarbejde kampen mod racisme som en målsætning i alle EU-foranstaltninger og -politikker [44]. Til dette formål er der nedsat en arbejdsgruppe med repræsentanter for forskellige tjenestegrene i Kommissionen, der skal udarbejde en sammenhængende strategi og fremme fælles initiativer.

[43] Meddelelse fra Kommissionen om visse fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af diskrimination (KOM(1999) 564 endelig udg.).

[44] Meddelelse fra Kommissionen om en handlingsplan mod racisme (KOM(98) 183 endelig udg.).

* Aktiviteter og målgrupper

Lige muligheder og retten til ikke at blive udsat for diskrimination er centrale værdier og dermed i høj grad "tværgående" krav i forbindelse med EU's bistand, og det kommer da også til udtryk på de fleste indsatsområder, primært kvinders rettigheder, mindretals rettigheder og uddannelse. Blandt de specifikke aktiviteter, der har fået støtte på dette felt, er undervisningsprogrammer om lige muligheder, fremme af handicappedes og ældres rettigheder, projekter for hjælp til migranter og flygtninge og forbedring af forholdene for lokale romasamfund samt aktiviteter til støtte for verdenskonferencen mod racisme. Blandt de grupper, der har fået støtte, er lokale beboergrupper og kvindefora, internationale ngo'er, der arbejder for menneskerettigheder og udvikling, samt regionale mellemstatslige organisationer.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 157 314

1997 : 566 813

1998 : 310 350

1999 : 7 189 767

I ALT: 8 224 244

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Handicappedes rettigheder i Madagaskar

I 1999 bevilgede Kommissionen 765 000 EUR til et projekt, der skal sikre, at handicappede mennesker i Madagaskar kan udøve deres rettigheder; projektet gennemføres i samarbejde med organisationen Handicap International [45]. Projektet skulle give de handicappede mulighed for at udøve deres rettigheder gennem oprettelse og fremme af en landsdækkende forening, oplysningsarbejde over for hele befolkningen og styrkelse af lokale handicapforeningers organisatoriske og operationelle kapacitet.

[45] B7-7020, projekt nr. 99/0350, Handicap International "Handicappedes muligheder for at udøve deres rettigheder".

Øget respekt for de handicappedes synspunkter og organisering af en landsdækkende bevægelse // De mere langsigtede resultater, der forventes af projektet, omfatter bl.a. oprettelse af et nationalt kontor for handicappede, der kan oplyse de handicappede om deres rettigheder og inddrage eksperter til at forsvare de handicappedes rettigheder på landsplan; desuden skal der oprettes repræsentative handicapforbund i alle Madagaskars provinser.

Projektet forventes desuden at skabe øget respekt for de handicappedes synspunkter, og blandt de øvrige forventede resultater kan nævnes handicapforeningers afholdelse af landsdækkende og regionale arrangementer, etablering af netværk af foreninger, der kan udvikle projekter i en regional kontekst, ansættelse af højt uddannede undervisere, der skal arbejde for at bekæmpe diskrimination, samt uddannelse af nye undervisere og tilvejebringelse af bedre faciliteter for de handicappedes familier.

Blandt de specifikke aktiviteter kan nævnes en række seminarer, workshopper og uddannelseskurser og udgivelse af vejledninger og dokumentation omkring forskning og undervisning i handicappedes rettigheder samt relevante radio- og tv-udsendelser. Projektet fik også støtte fra UNICEF og den amerikanske ambassade i Madagaskar.

1.2.4. Ikke-statslige organisationer (ngo'er)

* Baggrund

Uden de ikke-statslige organisationers medvirken ville de seneste 50 års væsentlige fremskridt med hensyn til formulering og fremme af menneskerettigheder og demokratiske principper ikke have været mulige. Som Rachel Brett anfører, spiller menneskerettigheds-ngo'erne en væsentlig rolle for:

"udvikling af en menneskerettighedskultur ved at gøre folk opmærksomme på deres rettigheder, deres ansvar for ikke at krænke andres rettigheder og deres retsbeskyttelse" [46].

[46] Brett, R. Non-Governmental Actors in the Field of Human Rights i "An Introduction to the International Protection of Human Rights", Hanski & Suski (red.), Åbo Akademi University, 1998, s. 327.

Parlamentet har ved flere lejligheder understreget menneskerettigheds-ngo'ernes betydning og opfordret til etablering af et menneskerettighedsforum, som kunne give eksperter fra ngo'er lejlighed til at fremkomme med anbefalinger vedrørende menneskerettighedsaspektet i relation til EU-politikker [47]. I november 1999 blev der således afholdt et EU's debatforum om menneskerettigheder som et væsentligt led i bestræbelserne på at udbygge EU's partnerskab med ngo'er. I forummet deltog repræsentanter for førende ngo'er, bl.a. Amnesty International, Human Rights Watch og Den Internationale Juristkommission; til stede var desuden en række fremtrædende personer fra de europæiske institutioner, bl.a. Parlamentets næstformand, Renzo Imbeni, og kommissær Chris Patten, samt højststående repræsentanter for medlemsstaterne og den akademiske verden [48]. Konklusionerne fra dette forum er nærmere omhandlet i del 4 i denne beretning.

[47] Europa-Parlamentets beslutning A4-0409/98, punkt 13.

[48] Rapporten fra konferencen er tilgængelig på: http://europa.eu.int/comm/external_relations/index.htm.

Der står udtrykkeligt i menneskerettighedsforordningerne, at EU bør støtte "lokale, nationale, regionale eller internationale institutioner, herunder ikke-statslige organisationer (ngo'er), der er aktive på området for beskyttelse, fremme eller forsvar af menneskerettighederne". I forordningerne nævnes desuden "ikke-statslige organisationer .... de i Fællesskabet etablerede organisationer samt offentlige og private institutter og initiativtagere" som partnere, der kan modtage finansiel støtte [49]. Kommissionen opfatter ngo'er, frivillige organisationer og fonde som selve hovedhjørnestenen i demokratiet, fordi de i dag spiller en afgørende rolle som formidlere af oplysning og synspunkter mellem det offentlige og borgerne og giver befolkningen de fornødne redskaber i hænde til at kunne vurdere myndighedernes indsats kritisk [50]. Det er derfor en væsentlig opgave for "Europæisk initiativ for demokrati og menneskerettighederne" at støtte og styrke disse organisationer.

[49] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra e), og artikel 4, stk. 1, og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra e), og artikel 5, stk. 1.

[50] "La promotion du rôle des associations et fondations en Europe", meddelelse fra Kommissionen (KOM(97) 241 endelig udg.).

* Aktiviteter og målgrupper

Som det fremgår af EU's årsberetning om menneskerettigheder er der ydet omfattende støtte til ngo'er og til styrkelse af civilsamfundet rundt om i hele verden. Kommissionen har bestræbt sig på at "styrke civilsamfundets og ngo'ers rolle i demokratiserings- og udviklingsprocessen, således at de både kan deltage, virke som igangsættere og nyde godt af processen ..." [51]. Aktiviteterne i perioden fra 1996 til 1999 har typisk drejet sig om at gøre ngo-indsatsen mere effektiv og øge organisationernes kapacitet, oprette eller støtte fagforeninger og ngo'er med speciale i f.eks. kvinders rettigheder eller arbejdsmarkedslovgivning samt lokale initiativer såsom ungdomscentre og centre for medborgerrådgivning.

[51] EU's årsberetning om menneskerettigheder, 1999.

De øgede muligheder, der ligger i den nye teknologi, bl.a. Internettet, er blevet støttet gennem etablering af netværk for informationsudveksling mellem ngo'er. Uddannelse i forsvar for menneskerettigheder og hjælp til ledelsesmæssig styring er vigtige elementer i bestræbelserne på at gøre ngo'erne mere professionelt orienterede. Blandt partnerne i de forskellige projekter og programmer kan nævnes nationale fagforeninger, medborgergrupper og forbrugersammen slutninger, forskningscentre og universiteter og ngo'er rækkende lige fra de helt små og lokale til store og veletablerede internationale organisationer. En nyttig finansieringsform i relation til ngo'er har været de såkaldte mikroprojekter; der er tale om aktiviteter af meget begrænset omfang, som udvælges og forvaltes af Kommissionens delegationer, især i de central- og østeuropæiske lande, det tidligere Jugoslavien og det tidligere Sovjetunionen.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 8 407 054

1997 : 6 602 471

1998 : 5 030 521

1999 : 7 773 203

I ALT: 27 813 249

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Faglig bistand til russiske menneskerettigheds-ngo'er

Moskvas Forskningscenter for Menneskerettigheder (MCHR), der koordineres af organisationen Human Rights Foundation for Civil Society med kontor i Moskva, er en sammenslutning af uafhængige menneskerettigheds-ngo'er. Centret blev oprettet i 1993 og modtog i 1996 58 540 EUR fra Kommissionen til sit program for faglig bistand [52]. Da de fleste organisationer i Rusland, der arbejder for fremme af menneskerettighederne, er placeret i Moskva, er det et væsentligt mål for centret at styrke menneskerettighedsaktiviteterne rundt om i alle regioner i Rusland. Gennem støtte til både formelle og uformelle ngo-grupper hjælper centret direkte menneskerettighedsforkæmpere i de områder, hvor ngo'er er mindre udbredte, f.eks. advokater, akademikere, journalister, kvindegrupper, forbrugergrupper, miljøaktivister m.m.

[52] TACIS D. projekt nr. 97-0234, Human Rights Foundation for Civil Society "Faglig bistand til russiske regionale ngo'er".

Direkte støtte til aktiviteter i områder, hvor ngo'er er mindre udbredte // Projektet yder også bistand til faglige grupper i de pågældende regioner med henblik på styrkelse af demokratiske principper og retsstatsprincipper. F.eks. er repræsentanter for anklagemyndigheden regelmæssigt i kontakt med centret.

En anden vigtig funktion for centret er at formidle information til de kredse, der arbejder for menneskerettighederne. Centret udgiver hver anden måned et tidsskrift om menneskerettighederne i Rusland og udsender med jævne mellemrum nyhedsbreve om menneskerettighedsspørgsmål. Dette projekts succes blev officielt bekræftet, da centret af EU og USA i fællesskab blev udvalgt til at modtage en pris for sin indsats for demokratiet og de borgerlige rettigheder.

1.3. TILLIDSSKABENDE FORANSTALTNINGER I FORBINDELSE MED FREDSBESTRÆBELSER

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

1.3.1. Konfliktforebyggelse og konfliktløsning

* Baggrund

Karakteren af de væbnede konflikter har ændret sig siden 1990, og det skyldes til dels afslutningen på den kolde krig, opløsningen af nationalstater og, som OECD forklarer:

"... voksende lokal modstand mod de herskende politiske systemer, en modstand baseret på etnisk oprindelse eller religion, hvortil kommer de mere mærkbare negative virkninger af globaliseringen såsom migration, social opløsning og tvangsflytninger" [53].

[53] OECD's Direktorat for Udviklingssamarbejde, uformel DAC-taskforce om konflikter, fredsbestræbelser og udviklingssamarbejde. Oplæg til et teoretisk grundlag for en integreret strategi for reform af sikkerhedssektoren.

Kommissionen har understreget, at nøglen til håndtering af konflikter er hurtig reaktion og "aktiv forebyggelse" gennem effektiv iværksættelse af målrettede foranstaltninger [54]. Kommissionen råder over flere forskellige instrumenter til ikke-militær krisestyring, herunder faglig og finansiel bistand til regionale og internationale organisationer, ngo'er, nationale, regionale og lokale myndigheder og offentlige organer, organisationer i lokalsamfundene og offentlige og private institutioner og beslutningstagere. Disse krisestyringsaktører får også støtte fra andre geografisk baserede samarbejdsinstrumenter, f.eks. Den Europæiske Udviklingsfond (AVS-landene) og andre relevante instrumenter fra undersektion B7 på EU-budgettet. Menneskerettighedsforordningerne peger specifikt på EU-støtte til aktioner for forebyggelse af konflikter og behandling af disses følger, herunder støtte til kapacitetsopbygning og lokale varslingssystemer, tillidsskabende foranstaltninger, fremme af den humanitære folkeret og støtte til internationale, regionale eller lokale organisationer, der arbejder med konfliktforebyggelse [55].

[54] KOM(95) 567 endelig udg.

[55] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 3, litra a)-e), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 3, litra a)-e).

* Aktiviteter og målgrupper

Ngo'er og aktører i civilsamfundet har altid spillet en vigtig rolle for forebyggelse og løsning af voldelige konflikter. Konfliktforebyggelse og konfliktløsning kræver en samordnet strategi og dermed også et stærkt og aktivt netværk med deltagelse af alle de organisationer, der beskæftiger sig med emnet. I perioden fra 1996 til 1999 har Kommissionen ydet støtte til mange fredsskabende initiativer rundt om i verden. I det tidligere Jugoslavien omfattede initiativerne social og økonomisk genindpasning af flygtninge, fordrevne og hjemvendende. I Kosovo blev der oprettet et permanent forum for dialog mellem albanere og serbere for at bidrage til en offentlig og åben debat om de mest følsomme emner. Kampagner, seminarer, debatter og meningsmålinger om fred, konfliktløsning, dialog, mægling med henblik på forsoning samt projekter, der skal muliggøre omstillingen til et demokratisk samfund, har også fået støtte. Kommissionen har finansieret publikationer om fredsinitiativer og støttet oplysningskampagner omkring fredsprocessen.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 2 853 637

1997 : 3 518 912

1998 : 3 761 673

1999 : 5 092 457

I ALT : 15 226 679

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Fredsbestræbelser med inddragelse af Cypern og Israel/Palæstina: projekt for uddannelse i konfliktløsning

Fire organisationer deltog i dette projekt: Cyprus Peace Centre, Stitching COME, Neve Shalom (Israel) og PCPD (Palæstina) [56]. EU bidrog i 1998 med i alt 100 000 EUR. Projektet havde til formål at etablere en fredssamarbejdsforbindelse mellem ngo'er, der arbejdede aktivt for forsoning af de stridende grupper, dvs. palæstinensere og israelere og det græske og det tyrkiske samfund på Cypern.

[56] B7-705, projekt nr. 98/MAS10, Cyprus Peace Centre "Ngo-netværk for fred: gruppeudveksling med henblik på konfliktløsning".

Intensiv uddannelse i konfliktløsning for at fremme et civilsamfund baseret på tolerance // Blandt projektets specifikke målsætninger var at få etableret en fredssamarbejdsforbindelse mellem Cypern og Israel/Palæstina via centrale organisationer i fredsprocessen, udveksle og sammenligne metoder om

konfliktløsning, udvikle og afprøve nye metoder til konfliktløsning af relevans for både Mellemøsten og Cypern, uddanne nye tyrkisk- og græsk-cypriotiske mæglere som følge af det hastigt voksende behov for kontakt og forsoning mellem de to samfund på Cypern samt uddanne nye israelske og palæstinensiske mæglere i konfliktløsningsgrupper for at imødekomme behovet for flere og mere professionelle folk på begge sider. Endelig blev ungdomsledere fra Cypern sendt til Israel til et intensivt kursus i konfliktløsning for at sætte dem i stand til at arbejde mere effektivt for et civilsamfund baseret på tolerance, gensidig respekt og forståelse.

Aktiviteterne omfattede også kurser for instruktører i programmet for konfliktløsning mellem de to samfund på Cypern. I forbindelse med uddannelsesprogrammerne og på workshopper tog man fat på kommunikationsproblemerne og underviste i mere effektive kommunikations metoder, f.eks. gennem udvikling af sympati og forståelse for den anden side og behovet for at forholde sig direkte til det, man opfatter som "anderledes". På udvekslingsbesøg mellem de to urohærgede områder blev der skabt synergier mellem de forskellige ngo'er og opnået en konstruktiv gensidig forståelse af konfliktløsningsspørgsmålene.

1.3.2. Bestræbelser på at få retsforfulgt de ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret

* Baggrund

I bestræbelserne på at håndtere efterdønningerne efter konflikter er der visse foranstaltninger, EU anser for at være væsentlige elementer i det forebyggende arbejde, især hvad angår de ansvarlige for volden og krænkelserne. Hvis ikke de bliver draget til ansvar, vil der opstå en atmosfære af frygt, som vil danne grundlag for mere vold. Der er mindre risiko for, at konflikter bryder ud igen, hvis de ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneske rettighederne bliver retsforfulgt.

Fordi det er så vigtigt, at de ansvarlige for krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden bliver draget til ansvar, har EU oprettet en særlig budgetpost til at finansiere programmer gennem ngo'er og andre internationale organisationer og støtte Den Internationale Straffedomstol og dens værdier på nationalt, regionalt og internationalt plan. Som EU understregede det på FN's 54. generalforsamling, vil Den Internationale Straffe domstol, når først den er etableret og fuldt operationel, blive et nyt og magtfuldt redskab i kampen for at forhindre de mest alvorlige forbrydelser, der berører det internationale samfund som helhed, og vil dermed kunne bidrage til at skabe et bedre grundlag for overholdelse af de fundamentale internationale regler, der beskytter menneskers liv og værdighed [57].

[57] EU-erklæring i Tredje Udvalg under FN's 54. generalforsamling, New York, den 20. oktober 1999.

Rom-statutten danner grundlag for en effektiv og troværdig International Straffedomstol, som vil drage dem, der har forbrudt sig mod folkeretten, herunder også den internationale humanitære folkeret, til ansvar. Den Internationale Straffedomstol kommer til at spille en vigtig rolle for forebyggelsen af krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og folkemord og for at sikre, at de ansvarlige retsforfølges. Den Internationale Straffedomstol adskiller sig fra ad hoc-domstolene ved at have kompetence til at behandle forbrydelser af international karakter og spørgsmål om folkedrab samt andre forbrydelser mod menneskeheden, som begås i forbindelse med såvel interne som internationale konflikter. Europa-Parlamentet har opfordret medlemsstaterne til at ratificere statutten og forlangt, at Kommissionen og Rådet gør undertegnelse og ratifikation af statutten til et afgørende element i fremtidige forhandlinger om aftaler med tredjelande [58].

[58] Europa-Parlamentets beslutning B5-0126 af 6. maj 1999, EFT C 279.

Menneskerettighedsforordningerne giver klare beføjelser til at støtte "nedsættelsen af internationale ad hoc-kriminalretter og en permanent international kriminalret" [59]. For at tilvejebringe et hensigtsmæssigt instrument til støtte for Den Internationale Straffedomstol oprettede Parlamentet i 1995 budgetpost B7-706 (oprindeligt A-3041); denne budgetpost skal anvendes til at støtte FN's krigsforbryderdomstol for henholdsvis Rwanda og det tidligere Jugoslavien (ICTR og ICTY) og til det forberedende arbejde med oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol. Det specifikke formål med budgetpost B7-706 er at finansiere faglig bistand til eksisterende krigsforbryderdomstole (Rwanda, det tidligere Jugoslavien), yde finansiel støtte til det forberedende arbejde med oprettelsen og driften af den permanente Internationale Straffedomstol og uddanne personalet ved domstolene i bl.a. spørgsmål vedrørende kvinders rettigheder.

[59] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 3, litra e), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 3, litra e).

* Aktiviteter og målgrupper

Der er ydet støtte til projekter, der tager sigte på at overvinde nogle af de største hindringer for at få ad hoc-domstolene til at fungere effektivt, og som er med til at sikre de næste skridt i processen omkring oprettelsen af Den Internationale Straffedomstol. I perioden fra 1996 til 1999 har Kommissionen ydet faglig bistand til begge ad hoc-domstole; det omfattede udsendelse af juridiske rådgivere, et "nationalt initiativ for overvågning af retssager", støtte til biblioteks- og informationstjenester og bistand til den afdeling, der arbejder med ofrene og vidner.

Initiativer med henblik på at skabe øget opmærksomhed omkring det arbejde, der udføres af FN's krigsforbryderdomstol for henholdsvis Rwanda og det tidligere Jugoslavien, fokuserede på støtte til anklagerens kontor ved FN's krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien og på offentliggørelse i Rwanda af de undersøgelser, der er foretaget af krigs forbryderdomstolen for Rwanda; det drejede sig bl.a. om at holde medierne underrettet om domstolens arbejde for at modvirke den propaganda, som kan afføde ny vold i regionen, hvor befolkningen ikke har adgang til alternative informationskilder. Andre projekter drejede sig om identificering af savnede personer og etablering af en database i Bosnien-Herzegovina over personer, der er meldt savnet, samt et projekt for tilsyn med åbning af massegrave, forestået af en gruppe eksperter i retsmedicin.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 3 256 000

1997 : 3 300 000

1998 : 2 794 039

1999 : 3 201 796

I ALT: 12 551 835

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: FN's krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien (ICTY)

Det overordnede formål med dette program, der gennemføres i samarbejde med FN, er at få løst tre væsentlige problemer, der har hindret ICTY i at udøve sit mandat [60]. For det første har man forsøgt at korrigere den fejlagtige opfattelse, en stor del af befolkningen i landene i det tidligere Jugoslavien havde af domstolens arbejde, for det andet har man arbejdet på at sikre de anklagede ordentlig juridisk bistand og en retfærdig rettergang; det omfattede bl.a. et uddannelsesprogram for forsvarsadvokater. Endelig har man arbejdet på at give dommere og ansatte ved domstolen mulighed for at gennemføre de nødvendige retlige undersøgelser og gøre efterforskningen tilstrækkeligt effektiv.

[60] B7-706, projekt nr. 99/076, FN "Fælles program: støtte til FN's krigsforbryderdomstol for det tidligere Jugoslavien".

Overvindelse af de vigtigste hindringer for iværk sættelsen af ICTY's mandat // Det første problem blev forsøgt løst ved at formidle information, der kunne virke som modvægt mod de fordrejede oplysninger fra de stærkt partiske medier i området, som dækker begivenheder i forbindelse med ICTY's arbejde meget negativt.

Der blev også ansat informationsmedarbejdere, som skulle etablere tættere forbindelser med fremtrædende opinionsdannere i området. Denne tillidsskabende proces omfattede også specifikke målgrupper i befolkningen. Det andet problem blev løst ved at sikre den nødvendige ekspertise hos alle de fagfolk, der havde med retssagerne at gøre. ICTY arbejder med en blanding af forskellige retsplejeregler fra både akkusatoriske og inkvisitoriske systemer. Begge parter i en retssag skal være stillet lige "med hensyn til valg af våben", for at retten kan fungere effektivt. Den tredje væsentlige hindring for domstolens effektive virke blev afhjulpet ved at udvide det undersøgelsesmateriale, der var til rådighed for domstolens personale, dommere og øvrige ansatte, for at styrke den retlige efterforskning, sikre skriftlige retsafgørelser og få etableret den nødvendige retspraksis. De spørgsmål, domstolen beskæftiger sig med, bliver yderligere belyst gennem omfattende komparative undersøgelser, og domstolens bibliotek har fået øget adgang til juridiske tidsskrifter, online- og offlinedatabaser og en komplet samling af nationale love baseret både på sædvaneret og kontinental ret.

1.3.3. Nationale bestræbelser på at få de væbnede styrker underordnet civile myndigheder

* Baggrund

De væbnede styrker har en afgørende indflydelse på den politiske stabilitet i mange lande. Det er derfor nødvendigt at sikre respekten for de demokratiske principper inden for sikkerheds styrkerne og forstærke den civile kontrol med disse styrker gennem bedre lovgivning og øget oplysning i civilsamfundet. Rådet nævner det som et mål for EU-bistanden at "støtte nationale bestræbelser på at adskille det civile og militære ansvar og at give civilt og militært personale oplysning om og uddannelse i respekt for menneskerettighederne." [61].

[61] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 2, litra g), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 2, litra g).

* Aktiviteter

Der er blevet lagt vægt på at styrke den demokratiske styring og ledelse af sikkerhedsstyrker ved at formidle erfaringer med civil kontrol med de væbnede styrker og fremme gode relationer mellem de civile og de militære parter og sikre civil medindflydelse. Ikke blot officerer i militæret, men også parlamentarikere, embedsmænd, ngo'er, journalister og andre aktører fra civilsamfundet har deltaget i uddannelseskurser om et demokratisk samfunds værdier og hærens rolle i et sådant samfund.

Der er til dette formål finansieret mange uddannelsesprogrammer, seminarer og konferencer. En anden aktivitet havde til formål at skabe større åbenhed og demokratisk ansvarlighed inden for sikkerhedsstyrkerne. Tilsyn og kontrol var et væsentligt element i denne proces, som også omfattede en undersøgelse af relevante lovgivningsinitiativer om adgang til information, mangelfuld og uhensigtsmæssig lovgivning samt sikkerhedsstyrkers krænkelse af individuelle rettigheder. Der blev også etableret et internationalt netværk af "korrespondenter" med deltagelse af ngo'er, akademikere, journalister og parlamentarikere, som skulle indsamle og udveksle informationer om spørgsmål vedrørende sikkerhedstjenesterne.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 966 420

1997 : 509 922

1998 : 726 856

1999 : 0

I ALT: 2 203 198

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Civil kontrol med forsvars- og sikkerhedspolitikken i Georgien

Det Kaukasiske Institut for Fred, Demokrati og Udvikling, som ligger i Tblisi i Georgien, medvirkede ved gennemførelsen af dette projekt i 1997, hvortil Kommissionen bidrog med et beløb på 148 752 EUR [62].

[62] TACIS D. projekt nr. 98-4009, Det Kaukasiske Institut for Fred, Demokrati og Udvikling "Civil kontrol med forsvars- og sikkerhedspolitikken i Georgien".

Støtte til udvikling af en demokratisk model for civile-militære relationer i Georgien // Sigtet med projektet var at fremme civilsamfundets indflydelse på opbygningen af et nationalt forsvars netværk for at støtte udviklingen af en demokratisk model for civile-militære relationer i Georgien.

Mere konkret gik projektet ud på at føre tilsyn med og indsamle informationer om forsvars- og sikkerhedspolitikken i Georgien og uddanne forskellige målgrupper inden for militæret og civilsamfundet i civile-militære relationer, bl.a. parlamentarikere, embedsmænd, militære repræsentanter og officersaspiranter, ngo'er og medierne. Formidling af information om de mest relevante spørgsmål i forbindelse med civile-militære relationer i et demokratisk samfund var et væsentligt element i projektet. I aktiviteterne indgik bl.a. workshopper, uddannelseskurser, oprettelse af et informationscenter med en database om civile-militære anliggender samt støtte til forskellige statsorganers lovgivningsmæssige og politiske arbejde. Informationscentret førte også tilsyn med medierne i regionen og udgav et egentligt informationsblad og en håndbog, som bl.a. indeholder tilbagemeldinger om uddannelses aktiviteterne. Der er produceret fem tv-film for at skabe øget interesse i befolkningen om emnet.

1.3.4. Overvågning af menneskerettigheder

* Baggrund

Overvågning er nødvendig, hvis man vil sikre, at de internationale menneskerettighedsnormer overholdes. Overvågningens funktion, der både betegnes som "verificering" og "fact-finding", er først og fremmest af præventiv karakter; den kan give et tidligt varsel om en overhængende katastrofe og virker præventivt over for dem, som ved, at de vil blive holdt ansvarlige for deres handlinger. Efter konflikter eller alvorlige krænkelser af menneskerettighederne kan overvågningen også fungere som en form for hjælp til myndighederne til at genopbygge en menneskerettighedsinfrastruktur. Med Alstons og Weilers ord er overvågningen:

"... et nødvendigt element i en hvilken som helst strategi for at skaffe støtte fra civilsamfundet og det internationale samfund i bredere forstand til foranstaltninger med henblik på at fremme og beskytte sårbare gruppers menneskerettigheder." [63]

[63] Alston, P. & Weiler, J.H.H. An EU Human Rights Policy i Alston, P. 'The EU and Human Rights', Oxford 1999.

Støtte til denne form for overvågning indgår som et væsentligt element i EU's menneskerettighedsstrategi. Tilvejebringelse af pålidelig information om menneskerettigheds situationen i visse lande er desuden en afgørende forudsætning for at kunne kanalisere midlerne til specifikke behov. Parlamentet har opfordret Kommissionen til at basere sig på information fra internationale organer og/eller institutioner, der har til opgave at føre tilsyn med, at menneskerettighederne respekteres [64]. Menneskerettighedsforordningerne giver Kommissionen beføjelse til at yde faglig og finansiel bistand til at "støtte aktioner med henblik på at føre tilsyn med menneskerettighederne, herunder uddannelse af observatører" [65].

[64] Europa-Parlamentets beslutning A4-0381/97, punkt 10.

[65] Rådets forordning (EF) nr. 975/1999, artikel 2, stk. 1, litra h), og (EF) nr. 976/1999, artikel 3, stk. 1, litra h).

* Aktiviteter og målgrupper

Kommissionen har støttet det overvågningsarbejde, der udføres af internationale ngo'er med speciale i f.eks. børns rettigheder, i områder som bl.a. Bangladesh, De Palæstinensiske Områder, Kroatien og Rusland. Der er også ydet støtte til FN's overvågningsoperationer og observatørdelegationer i Rwanda, Angola og Colombia.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 7 723 711

1997 : 3 274 424

1998 : 308 612

1999 : 850 545

I ALT: 12 157 292

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: Oprettelse af et kontor i Colombia under FN's Højkommissær for menneskerettigheder

På baggrund af krænkelserne af menneskerettighederne i Colombia gav FN's Menneske rettighedskommission udtryk for alvorlig bekymring over udbredt vold, tortur, manglende retsforfølgning af de ansvarlige og krænkelser af retten til liv [66]. Formandskabet konkluderede i sin erklæring, at Højkommissæren for menneskerettigheder efter anmodning fra Colombias regering, når der var fundet de fornødne finansieringskilder, skulle oprette et permanent kontor i Colombia med mandat til at bistå de colombianske myndigheder med at formulere politikker til fremme og beskyttelse af menneskerettighederne. Der kunne imidlertid ikke umiddelbart skaffes adgang til "de fornødne finansieringskilder". Højkommissærens kontor var undergivet stramme finansielle begrænsninger og ville kun kunne have finansieret en sådan konkret forantaltning gennem frivillige bidrag, hvilket ville have taget alt for lang tid i betragtning af situationens alvorlige og akutte karakter. Det var derfor en ideel lejlighed for EU til at kanalisere bistand til et konkret projekt for beskyttelse af menneskerettighederne.

[66] 53. samling i FN's Menneskerettighedskommission, erklæring fra formandskabet under punkt 9, 23. april 1996.

Tilvejebringelse af højt kvalificerede eksperter til at udøve det mandat, der er givet Højkommissærens kontor // Kommissionen ønskede at bistå Højkommissæren med at få udvirket stærkt tiltrængte forbedringer i menneskerettighedssituationen, især ved at stille højt kvalificerede eksperter til rådighed til at udøve Bogota-kontorets mandat og evaluere dets arbejde.

Desuden forventede Kommissionen en nyttig "udveksling af erfaringer, information og dokumentation" mellem eksperterne og andre latinamerikanske organisationer, der modtog EU-støtte. Efter intensive forhandlinger mellem Højkommissærens kontor, Colombias regering og Kommissionen blev der den 26. november 1996 indgået og undertegnet en aftale om oprettelsen af et kontor under Højkommissæren. EU har således bidraget til kontorets drift i tre år siden 1996 ved at finansiere fem menneskerettighedsobservatører med et bidrag på ca. 1,3 mio. EUR [67].

[67] B7-703, projekt nr. DEM/COL/96/57 og DEM/COL/97/39, Den Internationale Domstol "Kontoret i Bogota under Højkommissæren for Menneskerettigheder: 5 menneskerettighedsobservatører".

De fem menneskerettighedsobservatører blev udvalgt på grundlag af deres erfaring med konkrete FN-operationer og deres viden om internationale menneskerettigheder og den humanitære folkeret. De fik bl.a. til opgave at rådgive de colombianske myndigheder om udformningen og iværksættelsen af menneskerettighedspolitikker og -programmer som modtræk mod den udbredte vold; det skulle ske i samarbejde med regeringen, colombianske ngo'er og Den Internationale Røde Kors Komité. De havde også mandat til at modtage klager over påståede krænkelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret, undersøge påstandene og formidle dem videre til kompetente nationale, regionale og internationale organer (f.eks. FN's traktatorganer, arbejdsgrupper og særlige udsendinge). Højkommissærens kontor har skabt øget opmærksomhed i det internationale samfund om menneskerettighedssituationen i Colombia, og uden bistanden fra Kommissionen kunne kontoret ikke være åbnet. Overvågningen af menneskerettigheder er i mange tilfælde en meget vanskelig opgave, og det skal understreges, at det altid vurderes meget omhyggeligt, hvorvidt EU skal engagere sig i sådanne projekter.

1.4. INITIATIVER TIL FORDEL FOR BESTEMTE MÅLGRUPPER

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

Frem for blot at "se på den enkelte isoleret" har Kommissionen udviklet en strategi, som går ud på at fokusere på de mest sårbare grupper i samfundet [68]. Det har betydet, at indsatsen er blevet rettet direkte mod dem, der udsættes for diskrimination og berøves deres grundlæggende rettigheder, for at give dem øget beskyttelse som individer. Disse grupper er bl.a. kvinder, børn, nationale mindretal, oprindelige folk, flygtninge og fordrevne, indsatte i fængslerne og torturofre. Strategien underbygges af initiativer, der tager sigte på erhvervsgrupper, som er i stand til at påvirke menneskerettighedssituationen, f.eks. journalister, advokater og dommere og militær, politi og sikkerhedsstyrker.

[68] KOM(95) 567 endelig udg.

1.4.1. Grupper, der har behov for særlig beskyttelse

(a) Sikring af kvinders rettigheder

* Baggrund

FN's konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder (CEDAW) og den handlingsplatform, der blev vedtaget på den fjerde internationale kvindekonference i Beijing, er blevet ratificeret og bakket op af mange lande. De rettigheder, der knæsættes i disse dokumenter, bliver imidlertid i mange tilfælde ikke håndhævet, og kvinder og piger rundt om i verden er i stigende grad ofre for alvorlig diskrimination og vold.

EU tillægger det den største betydning at sikre kvinders rettigheder som led i hele indsatsen på menneskerettighedsområdet og har på alle niveauer gang på gang understreget det stærke budskab fra Beijing om, at "kvinders rettigheder er menneskerettigheder". Amsterdam-traktaten har givet et langt stærkere retsgrundlag for EU's indsats for at skabe ligestilling mellem kønnene. Artikel 2, 3 og 13 er en formel bekræftelse af, at EU er forpligtet til at inddrage kønsaspektet i alle sine politikker. EU har støttet initiativet om at supplere CEDAW med en valgfri protokol, der giver enkeltpersoner mulighed for at klage over stater, og har siden 1996 udviklet en europæisk dækkende politik med henblik på bekæmpelse af handel med kvinder. I afsnittet om frihed, sikkerhed og retfærdighed i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere refereres der specifikt til kampen mod dette fænomen.

Europa-Parlamentet fastslog i sin første årlige betænkning om menneskerettigheder, at kampen for kvinders menneskerettigheder er en af de vigtigste opgaver i det 21. århundrede; det anføres i betænkningen, at EU har et stort ansvar for at fremme kvinders rettigheder overalt i verden [69]. Parlamentet fokuserede på bekæmpelse af vold mod kvinder og afskaffelse af social og økonomisk diskrimination mod kvinder. Parlamentet konkluderede, at hvis det skal lykkes at standse vold mod kvinder, må der etableres et tæt samarbejde mellem internationale organer som f.eks. FN og EU på den ene side og nationale myndigheder og ngo'er på den anden side.

[69] Europa-Parlamentets årlige betænkning om internationale menneskerettigheder og EU's menneske rettighedspolitik, 1999.

Også menneskerettighedsforordningerne giver beføjelse til at betragte kvinder som prioriterede målgrupper for EU-bistand. Den nye Kommission er indstillet på i fuldt omfang at udnytte de nye beføjelser, der er tillagt den ved traktaten. Den strategi med henblik på integrering af kønsaspektet i alle politikker, som blev formuleret i Beijing, er blevet et afgørende element i Kommissionens ligestillingspolitik. Kommissionen har deltaget aktivt i revisionen af handlingsplatformen fra Beijing efter de første fem år og har proklameret 1999 som året mod vold mod kvinder. Kommissionen stod også i spidsen for EU's delegation ved FN's Generalforsamlings særlige samling om "Beijing + 5" i juni 2000.

* Aktiviteter og målgrupper

På verdensplan har Kommissionen ydet støtte til at sikre kvinders retsstilling og beskytte dem mod diskrimination og vold. Blandt projekter i Mellemøsten kan nævnes initiativer med henblik på at sikre kvinders økonomiske og politiske rettigheder, herunder lige adgang til deltagelse i valg, samt hjælp til ofre for seksuelle overgreb. I Latinamerika er der ydet støtte til programmer for retshjælp og uddannelseskurser for politiet om kønsbaseret vold. I Asien har projekterne drejet sig om social reintegrering af prostituerede samt anden form for hjælp til ofre for menneskehandel, og i Middelhavsområdet er der ydet støtte til retshjælp og projekter for fremme af kvinders rettigheder i konfliktsituationer.

Indsatsen i Afrika har fokuseret på bistand til kvinders selvhjælpsgrupper, kvinders deltagelse i demokratiseringsprocessen, juridiske rådgivningscentre og kurser om kvinders rettigheder. I Europa er der bl.a. ydet støtte til at styrke kapaciteten hos kvindeorganisationer, tilbyde rådgivning til voldtægtsofre og behandling til kvindelige krigsofre. Også specifikke kurser for advokater, ngo'er og lokale embedsmænd samt bekæmpelse af handel med kvinder har været væsentlige emner for projekter, hvortil der er givet støtte.

* Tildeling af midler

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

// 1996 : 3 067 811

1997 : 3 880 405

1998 : 2 512 648

1999 : 585 466

I ALT: 10 046 330

* Regional fordeling

>REFERENCE TO A GRAPHIC>

* Eksempel: "La Strada" - Bekæmpelse af handel med kvinder i Central- og Østeuropa

Den nederlandske organisation mod handel med kvinder (STV) hjælper til at formulere politikker for bekæmpelse af handel med kvinder og støtte ofrene. Organisationens program "La Strada" (gaden), der er centreret omkring Tjekkiet, Polen og Ukraine, har modtaget 400 000 EUR fra Kommissionen siden 1996 [70]. Der er ingen tvivl om, at stadigt flere kvinder tvinges fra Central- og Østeuropa og De Nye Uafhængige State