Kommissionens fortolkningsmeddelelse om visse aspekter ved bestemmelserne i direktivet om "fjernsyn uden grænser" i forbindelse med tv-reklamer

(2004/C 102/02)

1. INDLEDNING

1. Denne fortolkningsmeddelelse vedrører Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed(1), ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997 (herefter "direktivet om fjernsyn uden grænser" eller "direktivet")(2). Direktivet skaber en retlig ramme for det frie udbud af tv-spredning inden for Unionen med henblik på at fremme udviklingen af et europæisk fjernsynsmarked og forbindelsestjenester såsom tv-reklamer og produktion af audiovisuelle programmer.

2. Direktivet samordner medlemsstaternes lovgivning på fællesskabsniveau inden for følgende områder:

- lovgivning om tv-spredning

- fremme af produktion og distribution af europæiske værker

- offentlighedens adgang til begivenheder af væsentlig interesse

- tv-reklamer, teleshopping og sponsorvirksomhed

- beskyttelse af mindreårige

- ret til berigtigelse.

3. Direktivet om fjernsyn uden grænser indeholder en række bestemmelser om tv-reklamer, som tager sigte på at forene princippet om fri adgang til at anvende tv-reklamer (vigtig eller afgørende indtægtskilde, navnlig for kommercielt fjernsyn, som udsendes i ukodet form) med passende beskyttelse af av-værker og offentligheden (både i egenskab af seere og forbrugere). I henhold til direktivets artikel 3 kan medlemsstaterne træffe strengere eller mere detaljerede forholdsregler over for tv-spredningsforetagender inden for deres kompetenceområde.

4. For at sikre denne balance indeholder direktivet en række vigtige principper, navnlig: princippet om adskillelse af redaktionelt indhold og reklamer(3), princippet om placering mellem udsendelserne med mulighed for placering under udsendelserne på visse betingelser(4), begrænsning af reklamernes varighed på time- og dagsbasis(5), regler om beskyttelse af den menneskelige værdighed og mindreårige(6), regler om sponsorering og tele-shopping(7) samt regler om folkesundheden, som begrænser reklame for visse produkter (forbud mod reklame for tobak og ikke-receptpligtige lægemidler, begrænsninger med hensyn til reklame for alkoholiske drikke)(8).

5. Det skal anføres, at bestemmelserne i direktivet om vildledende reklame også finder anvendelse(9). Fremover vil fællesskabsretten om forbrugerbeskyttelse også omfatte bestemmelserne i det seneste forslag til rammedirektiv om vildledende handelspraksis over for forbrugerne. Den foreslåede ramme er baseret på en teknologisk neutral tilgang og princippet om anvendelse af oprindelseslandets lovgivning, hvilket bevirker, at den er i overensstemmelse med tilgangen i det nuværende direktiv om fjernsyn uden grænser. I forslaget til rammedirektiv hedder det entydigt, at i tilfælde af konflikter med sektorspecifikke fællesskabsregler inden for et bestemt område, er det disse sektorspecifikke regler, der finder anvendelse.

6. Denne meddelelse, som følger efter Kommissionens meddelelse om den fremtidige europæiske lovgivningspolitik på det audiovisuelle område, som blev vedtaget den 15. december 2003(10), har til formål at klarlægge, hvordan de relevante bestemmelser i direktivet finder anvendelse på visse kommercielle kommunikationsformer og -teknikker, som er opstået, navnlig i forbindelse med den teknologiske udvikling og udviklingen på de forskellige markeder. Kommissionen ønsker således at øge retssikkerheden til fordel for de økonomiske aktører, medlemsstaterne og forbrugerne. Når Kommissionen mener, at visse bestemmelser kan fortolkes forskelligt, og der ikke findes relevant retspraksis, baseres tilgangen på princippet om, at man ved valg mellem to mulige fortolkninger skal vælge den mindst indgribende (som udtryk for maksimen "in dubio pro libertate").

7. I forbindelse med den offentlige høring, der fandt sted i 2003, om en fornyet gennemgang af direktivet i overensstemmelse med det arbejdsprogram, der er vedlagt beretningen om direktivets gennemførelse af 6. januar 2003 (herefter "den fjerde beretning")(11), gik de fleste medlemsstater, reguleringsmyndigheder og berørte parter i deres bidrag ind for at få præciseret, hvordan de relevante bestemmelser i direktivet finder anvendelse på de nye reklameteknikker. Der var også til sidst almindelig enighed om, at de nævnte teknikker må anses for at være i overensstemmelse med direktivet om fjernsyn uden grænser(12). Det italienske formandskabs konklusioner fra Rådets (av-ministrenes) uformelle møde i Siracusa(13) og drøftelserne i kontaktudvalget går i samme retning(14).

8. I øvrigt har drøftelserne i kontaktudvalget og den offentlige høring på visse områder sat spørgsmål ved, om nye former for reklamepraksis, såsom telepromotioner, mini-spots eller markedsføring af produkter, er i overensstemmelse med direktivet. Det viser sig, at disse spørgsmål er forbundet med fortolkningen af centrale regler og begreber i direktivet såsom dem, der vedrører adskillelse mellem redaktionelt indhold og reklamer, sponsorering, skjult reklame, reklameindslag eller tv-reklamers varighed.

2. GRUNDLÆGGENDE BESTEMMELSER OG DERES ANVENDELSE PÅ VISSE FORMER FOR HANDELSPRAKSIS

2.1. Tv-reklamers varighed

2.1.1. Varighed på timebasis

9. Under det oprindelige direktiv om fjernsyn uden grænser havde medlemsstaterne fortolket bestemmelsen i artikel 18, hvor det hedder: "Sendetiden for reklameindslag inden for en given periode på en time må ikke overstige 20 %", på forskellig måde. I overensstemmelse med kriteriet om løbende time, som visse medlemsstater havde vedtaget, måtte sendetiden for et tv-spredningsforetagendes reklamer ikke udgøre mere end 20 %, uanset fra hvilket tidspunkt en given periode på en time begyndte at løbe. Denne fortolkning er ensbetydende med et forbud mod at sende reklamer i en sammenhængende periode på mere end 12 minutter. I andre medlemsstater, som havde vedtaget at anvende kriteriet om en klokketime, udgjorde referencetimerne derimod perioder på 60 på hinanden følgende minutter, at regne fra minut 0 til og med minut 59 (en egentlig klokketime) eller fra et andet tidspunkt end minut 0, f.eks. når et tv-spredningsforetagendes udsendelser begynder kl. 6.05 en given dag (forskudt klokketime). I sidstnævnte tilfælde ville de på hinanden følgende klokketimer gå fra kl. 6.05 til kl. 7.04, fra kl. 7.05 til kl. 8.04 osv.

10. Efter direktivets ændring ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997 hedder det i artikel 18, stk. 2: "Mængden af reklameindslag og teleshoppingindslag inden for en given klokketime må ikke overstige 20 %". Fællesskabslovgiveren ønskede således at indføre kriteriet en klokketime, men præciserede ikke, om det drejer sig om en egentlig eller en forskudt klokketime(15). Ønsket genspejles i direktivets forskellige sprogudgaver(16).

11. Kriteriet en klokketime giver mulighed for at bibeholde reglen om, at sendetiden for reklamer inden for en given time højst må være 12 minutter, samtidig med at tv-spredningsforetagenderne stilles friere med hensyn til reklameindslagenes fordeling. Efter denne fortolkning giver direktivets artikel 18, stk. 2, hjemmel til at sende reklamer i en sammenhængende periode på mere end 12 minutter. En sådan periode kan f.eks. regnes fra det 50. minut i en given time til det 10. minut i den efterfølgende time, uanset den i artikel 18, stk. 1, angivne andel af den daglige sendetid (jf. punkterne 14-18 herunder).

12. Begrebet en klokketime i direktivets artikel 18, stk. 2, kan fortolkes som en egentlig eller en forskudt klokketime. Efter princippet om egentlige klokketimer udgør de referencetimer, der tages i betragtning ved beregning af tv-reklamernes varighed på timebasis, perioder af 60 på hinanden følgende minutter, som går fra minut 0 til og med minut 59. Efter princippet om forskudte klokketimer udgør de referencetimer, der tages i betragtning, derimod perioder af 60 på hinanden følgende minutter, som kan starte efter minut 0 (f.eks. regnes fra det 8. minut i en given time) og slutte i den efterfølgende time (i vort eksempel i det 7. minut i den efterfølgende time).

13. Dette er et eksempel på den balance, som direktivet forsøger at skabe mellem fri adgang til anvendelse af tv-reklamer og beskyttelse af offentligheden, for en sådan foranstaltning giver mulighed for maksimal frihed (i forhold til det oprindelige direktiv), samtidig med at det bliver lettere for de ansvarlige instanser at kontrollere de tidsmæssige begrænsninger for reklamer.

2.1.2. På dagsbasis

14. Den tilladte daglige sendetid for tv-reklamer og teleshopping defineres i forhold til begrebet daglig sendetid, som således er afgørende. I henhold til direktivets artikel 18, stk. 1, beregnes sendetiden for tv-reklamer på 15 % og for teleshoppingindslag, reklameindslag og andre tænkelige reklameformer på 20 % netop på grundlag af dette begreb(17). I øvrigt anvendes begrebet "dag" i artikel 18a i forbindelse med de teleshoppingblokke, som kan sendes af kanaler, der ikke udelukkende sender teleshopping(18).

15. I modsætning til begrebet time defineres begreberne daglig sendetid og dag ikke i direktivet. Navnlig på tv-området kan begrebet dag eller daglig sendetid opfattes som kalenderdag eller programdag. Det er tilstrækkeligt at se i et tv-program for at konstatere, at programdage f.eks. faktisk starter kl. 6 (og ikke kl. 00) og slutter kl. 5 den efterfølgende dag (og ikke ved midnat).

16. De forberedende arbejder gør det heller ikke muligt at præcisere fortolkningen af begreberne dag og daglig sendetid. Det er derfor nødvendigt at klarlægge disse begreber i denne meddelelse "på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning", som de er led i(19). I den forbindelse er det nyttigt at henholde sig til en præjudiciel afgørelse fra Domstolen om fortolkning af direktivets artikel 11 om placering af reklame. Domstolen anfører bl.a.:

"Heraf følger, at når en bestemmelse i direktiv 89/552 pålægger en restriktion for udsendelse og distribution af fjernsyn, uden at fællesskabslovgiver har affattet den klart og utvetydigt, skal bestemmelsen fortolkes snævert.

Eftersom der i artikel 11, stk. 3, i direktiv 89/552, som ændret, opstilles en restriktion med hensyn til adgangen til at afbryde transmission af audiovisuelle værker ved udsendelse af reklamer, må denne restriktion fortolkes så strengt som muligt"

(20).

17. Det svarer med andre ord til at anvende det klassiske princip om snæver fortolkning af undtagelser og begrænsninger på det frie udbud af tjenesteydelser inden for tv-spredningsområdet(21). Kommissionen mener derfor, at den daglige sendetid eller dagen kan beregnes i forhold til programdagen, hvor sidstnævnte enten svarer til en kalenderdag (begynder kl. 00 og slutter ved midnat) eller adskiller sig fra denne (f.eks. ved at begynde kl. 6 om morgenen og slutte kl. 5.50 om morgenen den efterfølgende kalenderdag).

18. Kommissionen mener, at begreberne daglig sendetid og dag bør fortolkes som programdag; sidstnævnte svarer enten til en kalenderdag eller til en bestemt programdag, der f.eks. begynder kl. 6 om morgenen og slutter kl. 5.50 om morgenen den efterfølgende dag.

2.2. Tv-reklamers og teleshoppings form og præsentation (artikel 10)

19. Adskillelse mellem reklamer og redaktionelt indhold. Artikel 10 i direktivet indeholder en række bestemmelser om tv-reklamers og teleshoppings form og præsentation. I direktivets artikel 10, stk. 1, hedder det navnlig, at fjernsynsreklamer og teleshopping klart skal kunne identificeres som sådanne og klart skal holdes adskilt fra det øvrige program med optiske og/eller akustiske midler. Da mange bestemmelser i direktivet om tv uden grænser og i den europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn ("konvention om grænseoverskridende fjernsyn")(22) er udformet på samme måde, kan det være hensigtsmæssigt at henholde sig til den fortolkning, der allerede er foretaget af disse bestemmelser i konventionen. I den forklarende rapport til den europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn ("forklarende rapport") hedder det i den forbindelse, at denne regel forfølger et mål af almen interesse, som er at undgå enhver forveksling mellem reklamer eller teleshopping og programtjenestens øvrige elementer(23). Programmer, som ikke er i overensstemmelse med dette princip om adskillelse mellem reklamer og redaktionelt indhold falder ind under forbuddet! Samme princip om adskillelse fører til forbud mod skjult reklame og teleshopping.

20. Isolerede reklamer og teleshoppingindslag. I artikel 10, stk. 2, hedder det, at isolerede reklamer og teleshoppingindslag kun må fremkomme undtagelsesvis. Med den bestemmelse indfører fællesskabslovgiveren en entydig regel om, at reklamer og teleshoppingindslag skal sendes samlet, og at mulighederne for undtagelse er begrænsede. I den forbindelse hedder det i den forklarende rapport, at der undtagelsesvis kan afviges fra princippet om forbud mod isoleret reklame under visse omstændigheder, navnlig i tilfælde af et enkelt længerevarende indslag, eller når der kun er kort tid til rådighed for reklamer eller teleshopping, f.eks. mellem runder i en boksekamp eller ved brydning, eller når et tv-spredningsforetagende ikke har nok reklameordrer til at kunne gruppere indslagene(24).

21. Mini-spots. De såkaldte mini-spots er navnlig opstået i forbindelse med transmission af fodboldkampe(25). Det drejer sig om ultrakorte reklameindslag, der sendes i forbindelse med en begivenhed. Uden at det i øvrigt har indflydelse på spørgsmålet om, hvorvidt sådanne hændelser kan anses for at være "pauser" som defineret i artikel 11, stk. 2, skal de nationale myndigheder sikre, at mini-spots ikke er i strid med de grundlæggende principper om tv-reklamers form og præsentation som omhandlet i direktivets artikel 10. For det første skal medlemsstaterne sikre, at mini-spots fremstår på en sådan måde, at de er i overensstemmelse med det grundlæggende princip i direktivets artikel 10, stk. 1, hvori det hedder, at fjernsynsreklamer "klart skal kunne identificeres som reklamer og skal holdes klart adskilt fra det øvrige program med optiske og/eller akustiske midler". Formålet med dette princip er, at seerne skal kunne skelne mellem redaktionelt indhold og kommercielle budskaber. For det andet skal medlemsstaterne sikre, at mini-spots kun forekommer "undtagelsesvis" i overensstemmelse med reglen om, at isolerede reklameindslag kun må forekomme undtagelsesvis (artikel 10, stk. 2).

2.3. Placering af reklame og teleshopping (artikel 11)

22. I direktivets artikel 11 hedder det, at fjernsynsreklamer og teleshoppingindslag skal placeres mellem udsendelserne; med visse nærmere angivne forbehold kan de ligeledes placeres inde i udsendelserne, når det sker på en sådan måde, at udsendelsernes integritet og værdi ikke berøres - idet der tages hensyn til naturlige ophold i programmet og dettes længde og art - og der ikke gribes ind i rettighedshavernes rettigheder. Domstolen har udtrykkeligt anerkendt, at denne artikel ikke blot beskytter rettighedshaverne og tv-spredningsforetagenderne, men også seerne mod overdreven reklame(26). Betingelserne for placering af reklamer under visse udsendelser præciseres nærmere i direktivet. I artikel 11, stk. 2, hedder det, at i udsendelser, der består af uafhængige dele, eller i sportsudsendelser og lignende udsendelser med indbyggede pauser må reklamer og teleshoppingindslag kun placeres mellem de enkelte dele eller i pauserne. Artikel 11, stk. 3, indeholder nærmere bestemmelser om afbrydelse af spillefilm og tv-film. I artikel 11, stk. 4, hedder det, at hvis andre udsendelser end dem, der er omfattet af stk. 2, afbrydes af reklamer eller teleshoppingindslag, bør der gå mindst 20 minutter mellem de enkelte afbrydelser af udsendelsen. I artikel 11, stk. 5, hedder det endelig, at transmissioner af gudstjenester og nyhedsudsendelser, aktualitetsudsendelser, dokumentarfilm, religiøse udsendelser og børneudsendelser, hvis programsatte varighed er under 30 minutter, ikke må afbrydes af reklamer(27).

23. Sportsudsendelser. Kommissionen ønsker at klarlægge, hvordan bestemmelserne i artikel 11 finder anvendelse på sportsudsendelser. I den forbindelse skal Kommissionen minde om, at artikel 11, stk. 2, kun finder anvendelse på "sportsudsendelser ... med pauser". Afbrydelsen skal være naturlig og konstant og direkte forbundet med strukturen i udsendelsen eller begivenheden, således som det kan udledes af den udtrykkelige henvisning til "lignende udsendelser". I den forklarende rapport fremhæves det således, at i forbindelse med sportsudsendelser svarer begrebet uafhængig del normalt til naturlige pauser eller objektive afbrydelser af den pågældende sport(28). Der må ikke blot være tale om en tilfældig afbrydelse, for i så fald kunne alle udsendelser, uanset hvilke, være omfattet af direktivets artikel 11, stk. 2, og ikke blot de udsendelser, der opregnes heri. I forbindelse med fodboldkampe betyder denne fortolkning eksempelvis, at et hjørnespark, frispark eller en udskiftning og lignende, som ikke medfører en spilafbrydelse, ikke udgør en pause ifølge den i artikel 11, stk. 2, angivne definition. Det forholder sig dog anderledes, såfremt en spilafbrydelse i forbindelse med en af disse hændelser registreres og lægges til den ordinære spilletid. Til gengæld falder de sportsudsendelser, som ikke omfatter sådanne naturlige pauser eller objektive afbrydelser, såsom cykelløb, kapløb og formel 1-løb, ind under stk. 4, som tager sigte på andre udsendelser end dem, der udtrykkeligt er omhandlet i stk. 2.

24. Sportsudsendelser uden afbrydelser, som omhandlet i direktivet artikel 11, stk. 2, falder ind under artikel 11, stk. 4. Der skal således gå en periode på mindst 20 minutter mellem de på hinanden følgende afbrydelser under sådanne udsendelser.

2.4. Telepromotioner

25. Kommissionen behandlede spørgsmålet om telepromotioner i sin anden beretning om direktivets anvendelse(29) for at tage hensyn til en dom fra Domstolen navnlig om den daglige sendetid, som kunne afsættes hertil under det oprindelige direktiv om fjernsyn uden grænser, inden ændringen i 1997. Som Kommissionen dengang anførte, er telepromotioner en form for tv-reklame, som går ud på, at studieprogrammer (specielt konkurrencer) afbrydes i bestemte perioder, hvor man præsenterer et eller flere produkter eller tjenesteydelser, hvor programpræsentatorerne træder midlertidigt ud af deres rolle som ledere af konkurrencen og bliver til "promotorer" for de varer eller tjenester, der reklameres for.

26. Kommissionen mener, at telepromotioner er i overensstemmelse med artikel 10 i direktivet, forudsat at de klart kan adskilles fra det øvrige program med akustiske eller optiske midler, således at seerne let kan identificere de udsendte meddelelsers kommercielle art.

27. Det påhviler de ansvarlige nationale myndigheder at sikre, at bestemmelserne i direktivets artikel 10 overholdes, og at vedtage hensigtsmæssige gennemførelsesbestemmelser i den forbindelse.

28. Varighed på timebasis. Det skal påpeges, at telepromotionsindslag er underlagt de daglige og timemæssige begrænsninger, som er angivet i direktivets artikel 18. Kommissionen understregede dog i sin anden rapport om direktivets anvendelse, at telepromotionsindslag i lighed med andre reklameformer er omfattet af direktivets bestemmelser om den maksimale daglige sendetid. I henhold til direktivets artikel 18, stk. 2, må sendetiden for telepromotionsindslag (i lighed med teleshopping- og reklameindslag) inden for en given periode på en klokketime ikke overstige 20 %. Nævnte bestemmelse finder til gengæld ikke anvendelse på telepromotion, som indgår i en udsendelse. Når telepromotion udsendes på den måde, skal den i henhold til Domstolens retspraksis sidestilles med anden form for reklame. De regler om reklamers varighed på timebasis, som vedrører "reklameindslag" og "teleshoppingindslag", finder derfor ikke anvendelse på udsendelser med telepromotion(30).

29. Direktivets artikel 18, stk. 1, om den tilladte daglige sendetid for reklame og teleshopping finder anvendelse på indslag og udsendelser med telepromotion. Til gengæld tager direktivets artikel 18, stk. 2, om begrænsning af tv-reklamer inden for en periode på en time ikke sigte på telepromotion under en udsendelse.

2.5. Skjult reklame

30. Artikel 10, stk. 4, i direktivet om fjernsyn uden grænser forbyder skjult reklame og skjult teleshopping. I henhold artikel 1 i nævnte direktiv er skjult reklame "mundtlig eller visuel fremhævelse af varer eller tjenesteydelser eller af en vareproducents eller en tjenesteydelsesleverandørs navn, varemærke eller aktiviteter i programmer, når fremhævelsen er tilsigtet fra tv-radiospredningsorganets side i reklameøjemed og vil kunne vildlede offentligheden med hensyn til arten af denne fremhævelse. En fremhævelse anses navnlig for at være tilsigtet, når den foretages mod vederlag eller lignende betaling."

31. For at udgøre skjult reklame skal den mundtlige eller visuelle fremhævelse af varer eller tjenesteydelser eller af en vareproducents eller en tjenesteydelsesleverandørs navn, varemærke eller aktiviteter i programmer opfylde tre kumulative betingelser: Fremhævelsen skal være tilsigtet fra tv-radiospredningsorganets side; den skal være i reklameøjemed, og den vil kunne vildlede offentligheden med hensyn til arten af denne fremhævelse.

32. Ifølge definitionen indeholder direktivet ikke et absolut forbud mod enhver mundtlig eller visuel henvisning til varer eller tjenesteydelser eller til en vareproducents eller en tjenesteydelsesleverandørs varemærke eller navn. Denne mulighed udgør i øvrigt en integrerende del af ytringsfriheden, navnlig fordi mærker er så vigtige nu om dage.

33. Da skjult reklame er tilsigtet, kan det i praksis være ret vanskeligt for de nationale myndigheder at skelne mellem skjult reklame og lovlige henvisninger til varer, tjenesteydelser eller økonomiske aktørers varemærke eller navn. Kommissionen mener, at det er berettiget at anvende kriteriet "uberettiget fremhævelse" af en vare eller tjenesteydelse eller af en virksomheds varemærke eller navn: Det urimelige kan bl.a. ligge i, at mærket eller den pågældende vare eller tjenesteydelse optræder gentagne gange eller fremhæves på en særlig måde. I den forbindelse skal der tages hensyn til det redaktionelle indhold i de udsendelser, disse elementer indsættes i (tv-aviser, nyhedsmagasiner, spillefilm, osv.). Hvis en vare f.eks. fremhæves uden berettigelse i forhold til udsendelsens redaktionelle indhold eller på grund af en påvirkning, som det redaktionelle indhold er blevet udsat for i kommercielt øjemed, tyder det på, at der foreligger skjult reklame.

34. Et Eksempel er den kendsgerning, at et produkt fremhæves et tegn på skult reklame, når dette ikke tjener et redaktionelt formål eller skyldes, at kommercielle hensyn har påvirket det redaktionelle indhold eller indebærer en risiko for, at seerne vildledes.

2.6. Teleshopping

35. I henhold til direktivet kan en kanal udelukkende koncentrere sig om teleshopping og sende teleshoppingprogrammer hele dagen. Kommissionen er blevet opfordret til at klarlægge, hvordan direktivets bestemmelser finder anvendelse, når to kanaler deler samme frekvens og samtidig har to særskilte licenser, og den ene af disse kanaler udelukkende viser teleshoppingudsendelser (normalt om natten). Selvom en kanal, der tilbyder teleshoppingydelser, deler frekvens med en anden kanal, hindrer det ifølge Kommissionen ikke kanalen i at blive betragtet som en kanal, der udelukkende beskæftiger sig med teleshopping, således at den kan påberåbe sig artikel 19.

36. De to kanaler skal dog have særskilte licenser og være klart adskilt fra hinanden, og de må ikke kunne forveksles: ingen henvisninger til navnet eller logoet for den anden kanal, som deler samme frekvens; klar adskillelse i programoversigterne, uanset om de er i papirform eller elektroniske (elektronisk programoversigt).

3. NYE REKLAMETEKNIKKER

37. I sin meddelelse om principper og retningslinjer for Fællesskabets audiovisuelle politik i den digitale tidsalder(31) gjorde Kommissionen opmærksom på nye reklameteknikker, f.eks. opdelt skærm og virtuel reklame, og de spørgsmål, de rejser vedrørende visse grundlæggende regler i direktivet, såsom forbud mod skjult reklame(32) og kravet om tydelig adskillelse mellem reklamer og alt andet materielt indhold(33). I den forbindelse handler det som fremhævet i meddelelsen "ikke om at begrænse udviklingen af nye reklameformer, men om at sikre en fortsat håndhævelse af grundprincipper".

38. På foranledning af Kommissionen har en uafhængig konsulent foretaget en undersøgelse af udviklingen af nye reklameteknikker(34). Kommissionen fremlagde de vigtigste konklusioner fra denne undersøgelse i sin fjerde beretning. Ifølge undersøgelsen er opdelt skærm, virtuel reklame og interaktiv reklame ikke i sig selv i strid med direktivet. Men situationen er meget forskellig i de enkelte medlemsstater med hensyn til den egentlige anvendelse og betydning for nogle af dem og den tilgang de nationale myndigheder har valgt.

39. Opdelt skærm er forbudt i nogle medlemsstater (Portugal og Frankrig) og tilladt i andre, f.eks. Tyskland og Det Forenede Kongerige, og Tyskland har som den eneste stat vedtaget specifikke retsforskrifter på området. Virtuel reklame er forbudt i Frankrig, Portugal og Norge, fordi den strider mod principperne om placering af reklame i udsendelser, men er tilladt i Grækenland og Spanien og er endog reguleret ved specifikke retsforskrifter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Ifølge undersøgelsen skulle Det Forenede Kongerige være den eneste medlemsstat, der har indført specifikke retsforskrifter for interaktiv reklame. Bortset fra ITC's regler (Independent Television Commission)(35) og EGTA's kodeks (European Group of Television Advertisers)(36) skulle der ikke findes specifikke retsforskrifter for interaktive kommercielle tjenesteydelser, da interaktiv reklame stadig er på udviklingsstadiet i hovedparten af medlemsstaterne.

40. Endvidere fremgår det af undersøgelsen, at de forskellige tilgange til de nye reklameteknikker i national ret ofte skyldes forskellig fortolkning af de vigtigste bestemmelser i direktivet.

3.1. Opdelt skærm

41. Opdelt skærm indebærer samtidig eller parallel transmission af redaktionelt indhold og reklamer. Under en udsendelse optræder der f.eks. et eller flere reklameindslag i et vindue, således at der kan ses to særskilte billeder på skærmen. Denne teknik gør det muligt for seeren at blive ved med at følge det redaktionelle indhold, mens der udsendes reklameindslag, forudsat at der ikke er afsat for megen plads til reklame.

42. Inden for rammerne af konventionen om grænseoverskridende fjernsyn har det stående udvalg vedtaget en udtalelse om, at reklame på opdelt skærm omfattes af den europæiske konvention, forudsat at følgende kriterier opfyldes: i) tydelig og let genkendelig adskillelse af programmer og reklamer samt ii) opfyldelse af alle konventionens øvrige krav, navnlig artikel 7 (radiospredningsforetagenders ansvar), artikel 11 (almindelige normer for reklamer), artikel 12 (reklamers varighed), artikel 13 (reklamers form og præsentation), artikel 14 (placering af reklamer) og artikel 15 (reklamer for visse produkter)(37).

43. Hvilken ordning der finder anvendelse på opdelt skærm, afhænger af, om teknikken anvendes til at sende tv-reklamer eller til at henvise til logoet eller navnet for tv-programmets sponsor.

3.1.1. Opdelt skærm og tv-reklamer

44. I henhold til direktivets artikel 1, litra c), er fjernsynsreklame enhver meddelelse i en hvilken som helst form, som udsendes enten mod vederlag eller anden modydelse for at fremme afsætning mod betaling af varer eller tjenesteydelser, rettigheder og forpligtelser. Forudsat at opdelt skærm tjener til at udsende sådanne budskaber, behandles denne teknik, i henhold til direktivet, som ethvert andet reklamebudskab.

45. Præsentation (artikel 10). Normalt sikrer en tidsmæssig adskillelse, at der skelnes mellem redaktionelt indhold og kommercielle meddelelser: Reklamer placeres mellem eller eventuelt under udsendelser og adskilles fra disse udsendelser med et skærmbillede, der kan genkendes på grund af sine optiske eller akustiske kendetegn. Det følger imidlertid af direktivets ordlyd og målsætning, at tidsmæssig adskillelse i forhold til den øvrige del af programmet ikke nødvendigvis er et krav, når tv-radiospredningsforetagendet har valgt at anvende akustiske eller optiske midler, som gør det muligt at opnå det af lovgiveren ønskede resultat, som er at undgå, at seerne forveksler reklamer og redaktionelt indhold med hinanden.

46. En rumlig adskillelse ved hjælp af optiske og/eller akustiske midler kan eventuelt være tilstrækkeligt til, at bestemmelsen om adskillelse i direktivets artikel 10, stk. 1, er opfyldt. Den rumlige adskillelse skal derfor gøre det let at identificere reklamer og teleshoppingindslag og at skelne dem fra den øvrige del af programmet.

47. Princippet om adskillelse af reklamer og redaktionelt indhold skal derfor ikke fortolkes som et forbud mod reklame på opdelt skærm. Sidstnævnte skal dog være i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivets artikel 10 om adskillelse af redaktionelt indhold og reklamer. Reklame på opdelt skærm skal derfor let kunne identificeres og adskilles fra den øvrige del af programmerne med akustiske eller optiske midler, således at seerne ikke risikerer at forveksle reklame og redaktionelt indhold. Rumlig adskillelse med optiske og/eller akustiske midler er tilstrækkelig, forudsat at reklamen holdes klart adskilt og let kan identificeres af seerne.

48. Opdelt skærm anvendes normalt til at sende reklameindslag, der kan være ret korte. Reklameindslag på opdelt skærm sidestilles med tv-reklameindslag i forhold til bestemmelserne i direktivets artikel 11-18.

49. Placering (artikel 11). Artikel 11 har til formål dels at beskytte seerne mod overdreven reklame, dels at bevare udsendelsernes værdi og integritet, hvilket falder sammen med rettighedshavernes interesser(38). Derfor skal der indhentes tilladelse fra rettighedshaverne til det program, hvorunder der udsendes reklame på opdelt skærm. For at beskytte seerne mod overdreven reklame er reklame på opdelt skærm i modstrid med direktivets artikel 11, såfremt den krænker av-udsendelsens integritet. Dette gælder, selv om der er indhentet godkendelse fra værkets rettighedshavere.

50. Varighed (artikel 18). Reglerne i artikel 18 om sendetid for reklameindslag inden for en periode på en time og en dag finder fuldt ud anvendelse på reklame på opdelt skærm. Selvom reklame- og teleshoppingindslag på opdelt skærm, som omhandlet i artikel 18, stk. 2, kun dækker en del af fjernsynsskærmen, kan det ikke begrunde en mindre streng anvendelse af de nævnte bestemmelser.

51. Reklamernes indhold. Reklame på opdelt skærm skal være i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 12-16 om beskyttelse af den menneskelige værdighed og mindreårige samt bestemmelserne i artikel 13-15 om forbud mod eller begrænsning af reklame for visse varer.

52. Reklame på opdelt skærm er i overensstemmelse med direktivet, forudsat at den let kan identificeres og er klart adskilt fra de øvrige udsendelser med akustiske eller optiske midler, således at seerne kan undgå enhver forveksling af reklamer og det redaktionelle indhold. Reklame på opdelt skærm kan placeres inde i udsendelserne, når det sker på en sådan måde, at udsendelsernes integritet ikke berøres. Direktivets bestemmelser om præsentation (artikel 10), placering (artikel 11), varighed (artikel 18) og reklamers indhold (artikel 12-16) finder alle anvendelse på reklamer på opdelt skærm.

3.1.2. Opdelt skærm og sponsorering

53. I henhold til direktivets artikel 1, litra e), er sponsorering ethvert bidrag fra en virksomhed til finansieringen af fjernsynsprogrammer med henblik på at fremme dens navn, varemærke, image, aktiviteter eller produkter(39). I henhold til RTI-dommen om fortolkning af direktivets artikel 17 om sponsorering, skal direktivets artikel 17, stk. 1, litra b), ikke fortolkes som et forbud mod indsættelse af sponsorens navn og/eller logo på andre tidspunkter end ved programmets begyndelse eller slutning. Ifølge retspraksis er det således ikke på nogen måde forbudt at anvende en opdelt skærm til at vise sponsorens logo og/eller navn i løbet af den sponsorerede udsendelse(40).

54. Såfremt opdelt skærm anvendes til at identificere programmets sponsor, skal denne teknik være i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivets artikel 17. En systematisk formålsfortolkning af direktivet viser endvidere, at præsentation af sponsorens logo og/eller navn er i strid med direktivet, når det sker på en sådan måde, at udsendelsens integritet berøres. Hvorvidt det er tilfældet, vurderes bl.a. ud fra præsentationens varighed og omfang.

55. Endelig har den uafhængige undersøgelse og drøftelserne i kontaktudvalget vist, at sponsorering behandles forskelligt i national ret, navnlig muligheden for eventuelt at henvise til sponsorens eller tredjemands varer. Artikel 17 indeholder ikke et formelt forbud i den forbindelse. I artikel 1, litra e), hedder det endog, at sponsorering kan ske med henblik på at fremme sponsorens aktiviteter. Det skal dog anføres, at i henhold til artikel 17, stk. 1, litra c), må programmerne ikke tilskynde til køb eller leje af sponsorens eller tredjemands produkter eller tjenesteydelser. Det frem går af alle disse bestemmelser, at man således ikke generelt kan henvise udtrykkeligt til sponsorens eller tredjemands produkter eller tjenesteydelser under de sponsorerede udsendelser, medmindre henvisningen udelukkende har til formål at identificere sponsoren eller forklare forbindelsen mellem programmet og den virksomhed, som sponsorerer programmet.

56. Der må kun henvises udtrykkeligt til sponsorens eller tredjemands produkter eller tjenesteydelser under de sponsorerede udsendelser, i det omfang henvisningen udelukkende har til formål at identificere sponsoren eller forklare forbindelsen mellem programmet og den virksomhed, som sponsorerer programmet.

3.2. Interaktiv reklame

57. Interaktiv reklame giver seeren mulighed for at sende oplysninger direkte til tv-spredningsforetagenet via en returvej eller undersøge et udvalgt miljø interaktivt, så længe han ønsker. I den forbindelse ønsker Kommissionen at henvise til EGTA's adfærdskodeks og ITC's retningslinjer(41).

58. Interaktiv reklame er en tjenesteydelse, som leveres efter individuel anmodning, og udgør derfor i sig selv en tjenesteydelse i it-samfundet og hører ikke under direktivets anvendelsesområde(42). Normalt aktiveres den interaktive reklame dog af seeren med udgangspunkt i et reklamebudskab i et lineært program. Med et blinkende bånd, som fremkommer under reklameindslaget, opfordres seeren til at trykke på sin fjernbetjening for at få flere oplysninger. Seeren får adgang til den interaktive applikation efter at have sendt en meddelelse fra sin fjernbetjening. Så længe seeren ikke frivilligt har valgt at træde ind i det interaktive miljø, befinder vedkommende sig derfor inden for rammerne af en lineær tv-udsendelse, der er omfattet af direktivet om fjernsyn uden grænser.

59. Når seere træder ind i et interaktivt kommercielt miljø fra en lineær udsendelse, kan de endvidere med rimelighed forvente et vist forbrugerbeskyttelsesniveau i lighed med det, de har i henhold til bestemmelserne i direktivet om fjernsyn uden grænser.

60. Derfor finder direktivet om fjernsyn uden grænser anvendelse på lineære udsendelser, som sendes inden adgang til den interaktive applikation. De praktiske konsekvenser heraf skal fremhæves i forbindelse med denne meddelelse.

61. For det første gælder det, at i overensstemmelse med princippet om adskillelse af reklamer og redaktionelt indhold skal det interaktive ikon, som seeren klikker på for at få adgang til det interaktive miljø, indgå i et reklameprogram, som selv skal være adskilt fra det redaktionelle indhold og klart kunne identificeres. Ikonet kan indgå i et almindeligt reklameindslag eller i et indslag, som sendes på opdelt skærm. I sidstnævnte tilfælde skal der indhentes tilladelse fra rettighedshaverne(43).

62. For det andet må seerne - når de har klikket på det interaktive ikon - ikke blive ledt direkte hen til reklamer, som ikke er i overensstemmelse med artikel 12-16 i direktivet.

63. For det tredje gælder det, at i betragtning af direktivets artikel 16, hvor det om reklamer hedder, at "de ikke direkte må tilskynde mindreårige til at købe et produkt eller en tjenesteydelse ved at udnytte deres manglende erfaring eller deres godtroenhed", må reklameindslag mellem eller under børneudsendelser ikke omfatte ikoner, der giver direkte adgang til interaktiv reklame med de samme kendetegn som tv-reklamer, der er forbudt i henhold til artikel 16. I betragtning af direktivets artikel 15, som omfatter en række begrænsninger af tv-reklame og teleshopping i forbindelse med alkoholholdige drikkevarer, skal interaktiv reklame for alkoholholdige drikkevarer med direkte adgang fra en lineær udsendelse, også opfyldte kriterier for reklame og teleshopping i forbindelse med alkoholholdige drikkevarer, som er opstillet i nævnte artikel 15.

64. Endelig gælder det, at i analogi med bestemmelserne i artikel 10 om identificering af reklamer skal seerne med passende optiske og/eller akustiske midler gøres opmærksom på, at de bevæger sig ind i et interaktivt kommercielt miljø, således at de handler frivilligt og med fuld indsigt og ikke er i tvivl om den kommercielle karakter af de meddelelser, de udsættes for i det interaktive miljø. Seerne skal være orienteret om, at når de klikker på det pågældende ikon, er de ved at forlade det lineære miljø, som på fællesskabsplan er omfattet af direktivet om fjernsyn uden grænser, og træder ind i et interaktivt kommercielt miljø, som er omfattet af direktivet om elektronisk handel(44). Det kan sikres ved hjælp af en mellemskærm, som advarer seeren efter det første klik; seeren får først egentlig adgang til den interaktive applikation efter det andet klik. Det påhviler medlemsstaterne at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger, som kan give seerne tilstrækkelig beskyttelse i den forbindelse.

65. Så længe seeren ikke frivilligt har valgt at træde ind i det interaktive miljø, befinder vedkommende sig inden for rammerne af en lineær tv-udsendelse, der er omfattet af direktivet om fjernsyn uden grænser. Derfor finder bestemmelserne i sidstnævnte direktiv anvendelse, bl.a. med hensyn til forpligtelsen til at skelne mellem reklamer og redaktionelt indhold, reklamernes indhold, beskyttelse af den menneskelige værdighed og beskyttelse af mindreårige. Når seeren derimod frivilligt og med fuld indsigt vælger at træde ind i det interaktive miljø, er meddelelserne til ham ikke omfattet af bestemmelserne i direktivet om fjernsyn uden grænser, navnlig bestemmelserne om placering (artikel 11) og reklamernes varighed (artikel 18), men derimod af bestemmelserne i direktivet om elektronisk handel. Henstillingen om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed skal dog efterkommes, uanset om det drejer sig om lineære eller interaktive udsendelser(45).

3.3. Virtuel sponsorering

66. Virtuel reklame går ud på at anvende virtuelle teknikker til at indsætte reklamebudskaber, navnlig under sportsudsendelser, ved at udskifte de reklameskilte, der findes på stedet, virtuelt eller indsætte nye billeder (eventuelt tredimensionelle). Virtuel reklame er behandlet i et memorandum fra Den Europæiske Radiounion(46) og i retningslinjer fra ITC(47).

67. Kommissionen anser denne teknik for at være i overensstemmelse med direktivet. Den må dog ikke gå ud over seernes velbefindende og nydelse(48), berøre udsendelsernes integritet eller værdi eller gribe ind i rettighedshavernes rettigheder(49). Er det muligt at indsætte sådanne virtuelle reklamebudskaber, skal der tages hensyn til den nødvendige beskyttelse af disse målsætninger af almen interesse.

68. Tv-spredningsforetagenderne og seerne skal på forhånd orienteres om tilstedeværelsen af virtuelle billeder, og indsættelse af sådanne virtuelle billeder er ikke tilladt, medmindre der indhentes forudgående tilladelse fra den, der organiserer den udsendte begivenhed, og fra rettighedshaverne.

69. Når tv-spredningsforetagendet fører direkte eller indirekte kontrol og modtager vederlag for indsættelse af virtuel reklame, er sidstnævnte tilladt, navnlig i forbindelse med sportsudsendelser, forudsat at der er tale om sponsorering i direktivets forstand. Virtuel sponsorering kan derfor, navnlig under en sportsudsendelse, kun anvendes på de flader, hvor reklamer rent faktisk kan anbringes på sportsstedet eller -stadiet, og som normalt anvendes til reklameformål. Virtuelle reklamebudskaber, som indsættes, må heller ikke være mere iøjnefaldende eller synlige end dem, der normalt og rent faktisk anbringes på stedet. I øvrigt skal alle bestemmelserne om sponsorering, bl.a. i direktivets artikel 1 og 17, overholdes.

4. KONKLUSION

70. Denne fortolkningsmeddelelse har til formål at præcisere, hvordan direktivets bestemmelser finder anvendelse på visse former for handelspraksis og nye reklameteknikker for at klarlægge spillereglerne og øge aktørernes retssikkerhed. Den foregriber ikke den fortolkning, som Domstolen i sin egenskab af øverste instans for fortolkning af traktaten og afledt ret måtte give af de pågældende bestemmelser og begreber.

71. Denne meddelelse har til formål at præcisere direktivets gældende bestemmelser og ikke at indføre nye: Den foregriber ikke resultatet af det arbejde, Kommissionen har planlagt med henblik en eventuel ændring af direktivet, og påvirker ikke anvendelsen af fællesskabsrettens øvrige bestemmelser, f.eks. om ophavsret(50).

72. Denne meddelelse forhindrer ikke medlemsstaterne i at indføre mere detaljerede eller strengere regler i overensstemmelse med direktivets artikel 3.

73. Endelig skal Kommissionen fremhæve den betydning, adfærdskodekser og samreguleringsmekanismer kan have for den praktiske gennemførelse af direktivets principper og regler.

(1) EFT L 298 af 17.10.1989, s. 23.

(2) EFT L 202 af 30.7.1997, s. 60.

(3) Jf. direktivets artikel 10.

(4) Direktivets artikel 11.

(5) Direktivets artikel 18 og 19a.

(6) Direktivets artikel 12 og 16.

(7) Artikel 17 for tele-shopping; artikel 18a og 19 for tele-shopping.

(8) Artikel 13, 14, 15 og 17.

(9) Direktiv 84/450/EØF, ændret ved direktiv 97/55/EF.

(10) KOM(2003) 784 endelig.

(11) Fjerde beretning fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om gennemførelsen af direktiv 89/552/EØF om "fjernsyn uden grænser", KOM(2002) 778 endelig, som findes på: http://europa.eu.int/comm/avpolicy/ regul/twf/applica/ comm2002_778final_da.pdf

(12) Alle ikke-fortrolige bidrag findes på: http://europa.eu.int/comm/avpolicy/ regul/review-twf2003/ contribution.htm

(13) Konklusionerne findes på: http://www.comunicazioni.it/en/Img/ 8/Conclusioni %20in %20inglese.pdf

(14) Udvalg nedsat i Kommissionens regi i henhold til artikel 23a i direktivet om fjernsyn uden grænser, som navnlig har til opgave at lette den praktiske gennemførelse af direktivet.

(15) Jf. beretningen om gennemførelse af direktiv 89/552/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets forslag til direktiv om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed, KOM(95) 86 endelig, s. 43.

(16) Jf. på fransk ("heure d'horloge"), engelsk ("clock hour"), svensk ("timme mellan hela klockslag"), dansk ("klokketime"), spansk ("hora de reloj"), italiensk ("oro d'orologio"), portugisisk ("hora de relógio"), tysk ("gerechnet ab einer vollen Stunde"), nederlandsk ("klokuur").

(17) Artikel 18, stk. 1, i direktivet.

(18) I denne artikel hedder det, at der højst må udsendes 8 teleshoppingblokke pr. dag af en kanal, der ikke udelukkende sender teleshopping, og at disse teleshoppingblokkes samlede varighed ikke må overstige tre timer pr. dag.

(19) Dom af 9. januar 2003, sag C-257/00, Nani Givane m.fl. mod Secretary of State for the Home Department, Sml. 2003 I, s. 345.

(20) Dom af 28. oktober 1999, sag C-6/98 ("ARD"), Arbeitsgemeinschaft Deutscher Rundfunkanstalten (ARD) mod PRO Sieben Media AG, Sml. 1999 I, s. 7599, præmis 30 og 31.

(21) Dom af 26. april 1988, sag 325/85, Bond Van Adverteerders, Sml. 1988, s. 2085, præmis 36.

(22) Den konsoliderede udgave af konventionen findes på: http://www.coe.int/T/F/ Droits%5Fde%5Fl%27Homme/Media/ 2%5FT%2DTT/ 2%5FTexte% 5Fde%5Fla%5FConvention/ PDF_E%20CETT.pdf

(23) Jf. i den forbindelse den forklarende rapport, ændret ved bestemmelserne i den protokol, der trådte i kraft den 1. marts 2002, punkt 228, som findes på: http://conventions.coe.int/Treaty/ FR/Reports/Html/132.htm

(24) Ovennævnte forklarende rapport, punkt 229.

(25) Jf. The European Audiovisual Observatory: The Insertion of Short Advertisement Spots during Football Matches på: http://www.obs.coe.int/ online_publication/expert/ ad_football.html

(26) Dom af 23. oktober 2003, sag C-245/01 "RTL", RTL Television GmbH mod Niedersächsische Landesmedienanstalt für privaten Rundfunk, præmis 64, ikke offentliggjort i Sml.

(27) I den engelske udgave af teksten fra 1989 blev der gjort brug af udtrykket "programmed duration". I den ændrede tekst fra 1997 er dette udtryk udskiftet med "scheduled duration" for at præcisere, at referencen er den varighed, der er angivet i tv-spredningsforetagendes program.

(28) Ovennævnte forklarende rapport, punkt 247.

(29) 2. beretning fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg på: http://europa.eu.int/comm/avpolicy/ regul/twf/applica/156da.htm

(30) Dom af 12. december 1996, sag C-320, 328, 329, 337-339/94 ("RTI"), Reti Televisive Italiane SpA (RTI), Radio Torre, Rete A Srl, Vallau Italiana Promomarket Srl, Radio Italiana Solo Musica Srl m.fl. og Gete Srl mod Ministero delle Poste e Telecommunicazioni, Sml. 1996 I, s. 6471, præmis 37.

(31) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget af 14. december 1999, KOM(1999) 657 endelig.

(32) Artikel 10, stk. 4.

(33) Artikel 10, stk. 1.

(34) Undersøgelsen fra Bird & Bird et Carat Crystal findes på: http://europa.eu.int/comm/avpolicy/ stat/bird_bird/ pub_rapportfinal_fr.pdf

(35) Britisk kontrolorgan, hvis opgaver i dag varetages af OFCOM. ITC's regler om interaktiv reklame findes på: http://www.ofcom.org.uk/ codes_guidelines/broadcasting/tv/ vrs_code_notes/i_tv/?a=87101

(36) EGTA's adfærdskodeks for kommercielle meddelelser om de nye interaktive tjenesteydelser findes på: http://www.egta.com/pages/ EGTA-Code-DEF.fr.pdf

(37) Udtalelse nr. 9, vedtaget på det stående udvalgs møde den 29. og 30. april 2002, findes på: http://www.coe.int/T/F/ Droits_de_l'Homme/Media/2_T-TT/ 5_Rapports/TTT(2002) 002 %20F %20Rapport %2030e.asp

TopOfPage

(38) Fremgår navnlig af artikel 11, stk. 1, og af dommen i ovennævnte RTL-sag C-245/1.

(39) Jf. definitionerne af disse begreber i direktivets artikel 1.

(40) Ovennævnte RTI-dom.

(41) Jf. ovenfor.

(42) Bestemmelserne om forbrugerbeskyttelse i direktivet om vildledende reklame finder dog anvendelse på interaktiv reklame. Når rammedirektivet om vildledende handelspraksis bliver vedtaget, vil disse bestemmelser også finde anvendelse på interaktiv reklame.

(43) Jf. punkt 51 ovenfor.

(44) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked ("direktivet om elektronisk handel") (EFT L 178 af 17.7.2000, s. 1).

(45) Rådets henstilling 98/560/EF af 24. september 1998 om udvikling af den europæiske industris konkurrenceevne inden for audiovisuelle tjenester og informationstjenester gennem fremme af nationale rammer, der tager sigte på at opnå en sammenlignelig og effektiv beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed (EFT L 270 af 7.10.1998, s. 48).

(46) Den Europæiske Radiounions memorandum om virtuel reklame findes på: http://www.ebu.ch/departments/ legal/pdf/leg_virtual_ advertising_fr.pdf

(47) ITC's retningslinjer om virtuel reklame findes på: http://www.ofcom.org.uk/ codes_guidelines/broadcasting/tv/ adv_spon/advertising_standards/ rules_amount_scheduling_adv/ va_note?a=87101

(48) Det forhold, at der tages hensyn til seernes interesser, fremgår også af ovennævnte RTL-dom, præmis 62-65; i øvrigt betragtes seerne i denne sammenhæng som forbrugere.

(49) Ovennævnte RTL-dom, præmis 52.

(50) Navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167 af 22.6.2001, s. 10).