30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/55 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 71/305/EØF om samordning 
af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter 
(87/C 319/17) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 26. januar 1987, under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 100, at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Graham Speirs til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
2. september 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 248. plenarforsamling den 24. september 
1987, med 7 stemmer imod og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
1. Indledning — Hverken direktivernes bogstav eller ånd er i almin­
delighed blevet efterlevet. 
1.1. Kontrakter, som i de tolv EF-lande tildeles af 
regeringer eller af offentlige virksomheder i medfør af 
koncessioner, som de har fået bevilget, beløber sig i 
værdi til ca. 400 milliarder ECU pro år. Dette enorme 
marked (som dækker både offentlige bygge- og anlægs­
arbejder og offentlige indkøb) er imidlertid ikke i næv­
neværdigt omfang blevet gjort åbent for konkurrence 
på EF-plan; f.eks. er kun 2 % af de offentlige indkøb 
blevet tildelt virksomheder fra andre medlemsstater. 
Kommissionen har skønnet, at denne mangel på åben 
konkurrence koster hen ved 40 milliarder ECU pro 
Ved at henlede opmærksomheden på ovenstående 
kendsgerninger ønsker ØSU at gøre det klart, i hvilken 
sammenhæng Kommissionens nu forelagte forslag skal 
ses: Gennemførelse af et internt market for offentlige 
indkøb har stadig lange udsigter. Dette mål er blevet 
tillagt formel prioritet af stats- og regeringscheferne, 
fordi det er af afgørende betydning for udviklingen af 
et virkeligt indre marked senest i 1992. ØSU går helhjer­
tet ind for denne holdning. Det er i dette perspektiv, 
nemlig at de nu forelagte forslag kan bidrage til at 
realisere denne målsætning på under 5 år, at ØSU har 
behandlet Kommissionens forslag. 
1.2. Det nuværende direktiv, som går tilbage til den 
26. juli 1971, har ikke fungeret. Cirka 2 % af det offentli­
ges kontrakter går til statsborgere og virksomheder i 
andre EF-lande, og hovedparten af disse er virksomhed­
er, som arbejder på tværs af landegrænser, dvs. firmaer, 
som stort set er lokalt baserede. Liberalisering af marke­
det er ikke opnået. 
1.3. I sin meddelelse om offentlige indkøb i Fæl­
leskabet (dok. KOM(86) 375 endelig udg.) giver Kom­
missionen åbent og ærligt en oversigt over årsagerne 
til, at grunddirektivet er blevet en fiasko: 
(') Angående ØSU's syn på dette og andre spørgsmål med hensyn 
til byggesektoren henvises til ØSU's udtalelse af 3. juli 1981 
(EFTnr. C 230 af 10. 9. 1981). — En udvidende fortolkning af, hvilke sektorer der 
ikke falder ind under reglerne. 
— En bevidst opdeling af entrepriserne. 
— Groft misbrug med hensyn til anvendelsen af de i 
direktiverne fastsatte procedurer i den forstand, at 
den i de to direktiver indeholdte mulighed for be­
grænset udbud også er blevet anvendt til at udelukke 
udenlandske leverandører fra udbudsprocedurerne. 
— Anvendelsen af underhåndsaftaler omfatter for byg­
ge- og anlægsarbejders vedkommende i gennemsnit 
25 % af kontrakterne; det er fortsat alt for mange i 
forhold til, hvad man kunne forvente i betragtning 
af, at der er tale om en undtagelsesprocedure. 
— De nuværende direktiver udgør ikke noget egnet 
middel til at realisere målsætningerne. De er ikke 
tilstrækkeligt gennemsigtige til, at alle potentielle 
tilbudsgivere stilles lige. 
— Minimumstidsfristerne for afgivelse af tilbud er alt 
for korte til at give udenlandske firmaer mulighed 
for at deltage. 
— Kontrolmidlerne er utilstrækkelige. 
— De områder, hvor de offentlige indkøb er af betyd­
ning for erhvervslivet, er udelukket fra direktivernes 
anvendelsesområde. 
For at afhjælpe denne situation foreslår Kommissionen 
nu 
— at udvide direktivets bestemmelser til også at omfat­
te vigtige sektorer, som hidtil har været undtaget, 
dvs. transport til lands, til vands og i luften, samt 
produktion, transport og distribution af vand og 
energi. Ved at medtage disse sektorer fjerner man 
samtidig den hindring, som transport-, energi- og 
vandvirksomhedernes forskelle i henseende til juri­
disk status (offentlig eller privat virksomhed) ud­
gjorde, idet man havde anset dette for en tilstrække­
lig grund til at undtage disse tjenesteydelsessektorer 
fra anvendelsesområdet for direktivet om offentlige 
bygge- og anlægsarbejder, 
Nr. C 319/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
— at stramme betemmelserne for at hindre omgåelse, 
som skyldes en for snæver fortolkning af dispensa­
tionsbestemmelserne bl. a. med hensyn til »konven­
tionelle« og »ikke-konventionelle« bygge- og an­
lægskontrakter, 
— at hæve beløbsgrænsen for offentliggørelse af ar­
bejdskontrakter fra 1 til 7 millioner ECU, så det 
sikres, at direktivet først og fremmest tager sigte på 
større kontrakter, navnlig komplekse kontrakter, 
hvori der stilles krav om avanceret specialviden, 
således at mere enkle kontrakter af lokal karakter 
kan lades ude af betragtning; hvis sidstnævnte kon­
trakter overstiger 700 000 ECU, omfattes de imidler­
tid af direktivets resterende bestemmelser, 
— at kræve forhåndsmeddelelse om fremtidige pro­
jekter, 
— at rationalisere procedurerne for offentliggørelse af 
kontrakter og forlængelse af tidsfristerne, 
— at reducere anvendelsen af begrænset udbud og 
underhåndsaftaler, 
— at tilpasse direktivet til de nye kontraktmæssige 
former for tildeling af ordrer (management-kon­
trakter), 
— at påbyde pligt til at anvende europæiske tekniske 
standarder, hvor sådanne findes. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Ved at udvide definitionen af ordregivende myn­
digheder, som omfattes af direktivet, til ikke blot at 
dække nationale, regionale og lokale myndigheder og 
offentligretlige juridiske personer, men også offentlige 
eller private virksomheder, der har koncession på of­
fentlige tjenesteydelser, eller som af staten eller lokale 
organer har fået tildelt særlige eller eksklusive rettighed­
er, har Kommissionen fastlagt en brugbar fremgangs­
måde, hvilket den bør lykønskes med. Direktivets an­
vendelsesområde er således rent faktisk blevet gjort 
bredere, og det er blevet gjort vanskeligere at omgå 
direktivets bestemmelser. ØSU ser ligeledes positivt på, 
at Kommissionen forsøger at inddrage hidtil udelukke­
de sektorer ved at betragte alle offentlige bygge- og 
anlægsarbejder inden for de områder, der er undtaget, 
som »konventionelle«, hvorfor de ikke skal overlades 
til specialiserede entreprenører, medmindre den ordre­
givende myndighed udtrykkeligt gør opmærksom på 
dette. 
2.2. ØSU bemærker, at der senere på året skal træffes 
foranstaltninger vedrørende specialiserede ikke-kon­
ventionelle kontrakter inden for de sektorer, der er 
undtaget fra direktivets anvendelsesområde (energi, 
vand og transport). Det forventer dog, at den ovenfor 
nævnte udvidelse af direktivets anvendelsesrområde, 
som vil træde i kraft umiddelbart efter en eventuel vedtagelse, vil føre til, at op til 80-85 % af de sektorer, 
der hidtil har været udelukket, vil blive inddraget, så­
fremt der bliver tale om en vellykket gennemførelse. 
2.3. ØSU er enig med Kommissionen i, at gennemsig­
tige og åbne udbudsprocedurer skal være hovedformå­
let. Det mener dog, at Kommissionens forslag til, hvor­
ledes dette mål skal nås, er baseret på to fejlagtige 
antagelser. Den første består i, at store entreprenører 
udelukkende skulle være interesseret i at sikre sig kon­
trakter af en værdi på over 7 millioner ECU, hvilket 
skulle retfærdiggøre, at beløbsgrænsen for, hvornår der 
er krav om offentliggørelse, er af denne størrelse. Den 
anden består i, at en nedre beløbsgrænse på 
700 000 ECU, hvorunder direktivet ikke finder anven­
delse, skulle kunne beskytte de små og mellemstore 
virksomheder (SMV) i grænseområder. 
2.4. ØSU er ikke overbevist om, at en forhøjelse af 
tærsklen for offentliggørelse automatisk vil føre til en 
betydelig forøgelse af chancerne for større konkurrence 
i forbindelse med offentlige bygge- og anlægskontrak­
ter. ØSU går helhjertet ind for forslagene i henholdsvis 
artikel 8, hvis formål er at hindre, at kontrakterne deles 
op, artikel 7 og 9, hvis formål er at sikre, at der kun i 
begrænset omfang tildeles kontrakter uden forudgående 
konkurrence, artikel 12 om forudgående offentliggørel­
se samt artikel 14 og 16, hvis formål er en udvidelse af 
tidsfristerne. Men i betragtning af at Kommissionen 
selv har indrømmet, at hverken direktivets bogstav eller 
ånd i almindelighed er blevet efterlevet, er det svært for 
ØSU at tro på, at blot fordi de ordregivende myndighed­
er ikke længere har pligt til at offentliggøre konktrakter 
på under 7 millioner ECU, så vil de forskellige firmaer 
pludselig finde det umagen værd at vove sig ind på de 
øvrige fællesskabslandes nationale markeder, selv om 
den væsentligste forhindring stadig gør sig gældende, 
dvs. der er stadig ingen reel garanti for ens behandling. 
ØSU mener derimod, at fastsættelsen af en alt for 
høj udløsningstærskel for offentliggørelse vil have den 
modsatte virkning på industrivirksomheders mulighed 
for i almindelighed at sikre sig kontrakter i andre EF-
lande, da de ikke vil have tilstrækkeligt med kendskab 
til, at sådanne kontrakter er ved at blive indgået. Denne 
indvending vil blot komme til at veje endnu tungere, 
når det betænkes, at direktivets formål er at inddrage 
de vigtige sektorer, der tidligere var undtaget. Det er 
derfor udgangspunkt for ØSU's argumentering for en 
lavere tærskel. 
2.4.1. ØSU støtter enhver foranstaltning, som har til 
formål at øge SMVs deltagelse i udførelsen af offentlige 
entrepriser (l). Det kan imidlertid ikke gå ind for Kom­
missionens forslag om et system med to tærskler, hvor 
den nedre tærskel ligger på 700 000 ECU til fordel for 
visse kontrakter, der indgås af SMV. Ideen med en 
øvre og en nedre tærskel til beskyttelse af ikke alle 
virksomheder, men udelukkende virksomheder belig­
gende i grænseområder, er ensbetydende med en udhu­
ling af forslagets grundliggende målsætning, som består 
i at virksomheder overalt i Fællesskabet (herunder 
(') Jf. ØSU's udtalelse om handlingsprogrammet for SMV af 
1. juli 1987(EFTnr. C 232 af 31. 8. 1987, s. 58). 
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/57 
SMV) skal sikres lige konkurrencemæssige betingelser 
i forbindelse med afgivelse af bud på offentlige bygge-
og anlægskontrakter. 
2.4.2. ØSU foreslår derfor, at der i overensstemmelse 
med den henstilling af det Bureau d'information et 
2.5. ØSU henleder ligeledes opmærksomheden på 
Kommissionens meddelelse fra 1986 om offentlige ind­
køb, hvori det hedder, at der i realiteten fortsat er tale 
om samme omfang af proceduremisbrug som tidligere, 
idet det eksisterende direktiv ikke foreskriver nogen 
midler, som gør det muligt at kontrollere denne form 
for misbrug. Udtalelsen er stadig gyldig. Efter ØSU's 
opfattelse er den logiske følge af Kommissionens egen 
analyse af situationen, at der nu skal fremskaffes midler 
til at kontrollere dette misbrug. Nu som før er 
spørgsmålet, hvordan dette skal ske. 
2.5.1. ØSU mener, at nøglen til at nå frem til en 
åbning på markedet for offentlige byggeog anlægskon­
trakter ligger i at stille tilstrækkeligt med ressourcer til 
rådighed for Kommissionen til at gennemføre og styrke 
fællesskabslovgivningen på dette område. ØSU genta­
ger derfor sit forslag, som blev fremsat i udtalelsen i1) 
om offentlige indkøb, om at der i Kommissionens regi 
parallelt med en enhed for offentlige indkøb skal opret­
tes en gruppe for offentlige bygge- og anlægskontrakter 
(i lighed med Task Force for SMV). Gruppen skal 
sammensættes af personale fra Kommissionen og have 
et nøje defineret ansvarsområde og tilstrækkelige res­
sourcer til sin disposition. Gruppen skal have følgende 
opgaver: 
(') EFT nr. C 68 af 16. 3. 1987, s. 7. de prévisions économiques (BIPE) fastsættes en enkelt 
tærskel på 3,5 millioner ECU. Dette ville betyde, at 
2/3 af markedsværdien stadig ville være omfattet. En 
enkelt beløbsgrænse ville ligeledes gøre det muligt at 
fjerne tvivlen og de mulige fejlfortolkninger med hensyn 
til, hvilken af direktivets tærskler, der skal anvendes. 
— Gruppen skal fungere som et kontaktpunkt for virk­
somhederne og de ordregivende myndigheder, hvor 
de kan indhente alle relevante oplysninger. 
— Den skal løbende gennemgå de kontrakter, som 
har været offentliggjort, med henblik på at afsløre 
tilfælde af manglende eller ukorrekt anvendelse af 
direktiverne. 
— Gribe ind præventivt eller med sanktioner i tilfælde 
af tilsidesættelse af EF-reglerne. 
— Gruppen skal indføre en ordning for hurtig behand­
ling af klager, der skulle gøre det muligt af intervene­
re allerede inden selve ordreti)delingen. 
2.5.1.1. Efter ØSU's opfattelse vil det som en konse­
kvens af oprettelsen af en gruppe for offentlige bygge-
og anlægskontrakter være nødvendigt at udstyre denne 
gruppe med beføjelser til at sikre, at EF-lovgivningen 
på dette område overholdes. ØSU henviser i denne 
forbindelse til en udtalelse, som det er ved at udarbejde 
om anvendelse af EF-reglerne på fremgangsmåderne 
ved offentlige indkøb og indgåelse af offentlige bygge-
og anlægskontrakter. 
2.5.1.2. Desuden skal gruppen være udstyret med de 
nødvendige midler til at orientere alle berørte parter på 
centralt, lokalt og regionalt plan om både bogstavet og 
ånden i direktiverne samt om de gensidige fordele på 
lang sigt ved at anvende disse. De hermed forbundne 
udgifter vil efter ØSU's opfattelse blive mere end opvejet 
af de eventuelle besparelser ved gennemførelsen af et 
fælles marked for offentlige bygge- og anlægskon­
trakter. Fastsættelse af en tærskel på 3,5 millioner ECU ville få følgende konsekvenser: 
Licitationsudbud < 3,5 millioner ECU 
% af samtlige licitationsudbud 
% af samlet værdi 
Gennemsnitlig værdi i millioner ECU 
Licitationsudbud > 3,5 millioner ECU 
% af samtlige licitationsudbud 
% af samlet værdi 
Gennemsnitlig værdi i millioner ECU 
lait 
Gennemsnitlig værdi i millioner ECU Italien 
80 % 
35 % 
1,5 
20 % 
65 % 
13,1 
3,6 Frankrig 
73,5% 
31 % 
1,5 
26,5 % 
69 % 
9,0 
3,5 Det Forenede 
Kongerige 
70,5% 
33 % 
1,9 
29,5 % 
67 % 
9,4 
4,1 lait 
77,5% 
33,5% 
1,6 
22,5% 
66,5 % 
11,0 
3,7 
Kilde: BIPE (Bureau d'information et de prévisions économiques). 
Nr.319/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
2.5.2. Til dette formål er det imidlertid af afgørende 
betydning, at der ikke sker en begrænsning af et af 
Kommissionens potentielt vigtigste redskaber til at føre 
tilsyn med gennemførelsen af direktiverne. Hvis tærsk­
len for offentliggørelse hæves til 7 millioner, vil det 
procentuelt blive en stor del af værdien af de samlede 
bygge- og anlægskontrakter, som ikke længere skal 
offentliggøres på fællesskabsplan. Kommissionen mis­
ter på denne måde muligheden for via et kontrolsystem 
at sammenholde offentliggørelser i medlemsstaternes 
officielle tidender med offentliggørelser i EFT med hen­
blik på at påvise overtrædelser. 
2.6. Artikel 23 og 24 i grunddirektivet bør omformu­
leres med det formål at skabe sikkerhed for, at den 
sociale lovgivning og de kollektive lønoverenskomster 
efterkommes på alle niveauer i de deltagende virk­
somheder, samt at bud, der ikke er i overensstemmelse 
med dette grundliggende krav, afvises. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Ad artikel 2, litra a) 
ØSU opfordrer Kommissionen til atter at se på listen 
over former for erhvervsvirksomhed i bilag 1, som der 
henvises til i denne artikel, således at man undgår 
smuthuller og usikkerhed med hensyn til, hvilken byg­
ge- og anlægsvirksomhed der falder ind under direkti­
vets anvendelsesområde. 
3.2. Artikel 2, litra b) 
3.2.1. ØSU godkender den klare definition på »or­
dregivende myndighed«, som synes at være et skridt, 
der skal forhindre omgåelse af direktivet. Det støtter 
Kommissionens generelle holdning, som går ud på at 
benytte de pågældende offentlige eller private ordregi­
vende myndigheders konkurrencemæssige stilling (kon­
cessionshavere) som hovedkriterium; det bevirker, at 
man som ordregivende myndighed definerer de virk­
somheder, det være sig offentlige eller private, som 
ikke er underkastet åbne konkurrencevilkår, fordi det 
offentlige har udpeget dem enten til offentlige konces­
sionshavere eller har givet dem særlige rettigheder i 
henhold til EØF-traktatens artikel 90. Selv om ØSU 
fuldt ud accepterer denne funktionelle holdning, opfor­
drer det Kommissionen til at undersøge, hvorledes man 
kan meddele ordregivende myndigheder i medlemssta­
terne, som hidtil har anset sig for undtaget fra direkti­
vet, hvorledes det ændrede direktiv rent juridisk skal 
fortolkes i forbindelse med artikel 90, jf. EF-Domstolens 
retspraksis. 
3.2.2. ØSU tilføjer, at der ikke i direktivforslaget 
findes nogen bestemmelse om, at koncessioner eller 
særlige eller eksklusive rettigheder skal anmeldes eller 
registreres. Når der ikke findes en sådan bestemmelse, bliver det vanskeligt at identificere, hvilke virksomheder 
der har sådanne privilegier, og hvilke der ikke har det. 
Der bør nedfældes et krav om, at medlemsstaterne til 
Kommissionen skal anmelde sådanne koncessioner eller 
særlige eller eksklusive rettigheder, samt hvem der har 
opnået dem. 
3.2.3. Det bør sikres, at direktivets anvendelsesområ­
de ikke fortolkes forskelligt (afhængigt af, om den 
ordregivende myndighed er offentlig eller privat). I for­
bindelse med f.eks. elektricitet er distribution og trans­
port som regel omfattet af eksklusive rettigheder, hvad 
der giver stor magt over produktionen, men ikke retligt 
monopol. I sådanne tilfælde bør man, uanset om den 
berørte virksomhed er offentlig eller privat, undersøge, 
om bestemmelserne for ordretildeling i forbindelse med 
offentlige bygge- og anlægskontrakter gælder for pro­
duktionen. 
3.2.4. ØSU forstår også, at private eller offentlige 
selskaber i visse medlemsstater, som beskæftiger sig 
med vand- og energiforsyning, men som hverken har 
koncessioner, eller som er tildelt særlige eller eksklusive 
rettigheder, ikke er underkastet direktivets bestem­
melser. 
3.2.4.1. Denne undtagelse forekommer helt igennem 
diskriminatorisk og bør afskaffes, hvilket man f.eks. 
kan gøre ved at operere med begrebet faktisk monopol; 
således kunne man sidst i direktivets artikel 2, litra b) 
efter ordene »eksklusive rettigheder« tilføje følgende: 
»eller som, efter omstændighederne, nyder godt af et 
monopol eller de facto indtager en manopollignende 
stilling«. 
3.3. Ad artikel 3 
Formålet med denne artikel er en udvidelse af direkti­
vets anvendelsesområde til at omfatte bygge- og anlægs­
kontrakter, som tildeles af andre organer end dem, der 
er defineret i artikel 1, litra b). ØSU henstiller, at der 
benyttes en mere præcis og utvetydig formulering af 
denne artikel, således at man undgår divergerende for­
tolkninger som følge af brugen af udtryk som finansie­
res »delvis«, »direkte« eller »indirekte«. For at undgå 
tvivlstilfælde bør det ligeledes præciseres, at skattemæs­
sige indrømmelser, for så vidt angår denne artikel, 
skal behandles på samme måde som finansiering med 
offentlige midler. 
3.4. Ad artikel 4 
ØSU hilser de vigtigste bestemmelser i denne artikel 
velkomne: 
a) at det foreliggende direktiv umiddelbart skal gælde 
for samtlige områder af offentlige kontrakter af 
traditionel karakter, herunder også kontrakter 
inden for sektorer, som hidtil har været undtaget, 
såsom luft-, land- og søtransport samt vand- og 
energiforsyning; 
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/59 
b) alle kontrakter anses for at være konventionnelle, 
og det påhviler de ordregivende myndigheder at 
bevise, at arbejderne kræver særlig specialisering. 
Fortolkningsproblemer behandles af Kommissio­
nens rådgivende udvalg; 
c) indføjelsen af datoen 31. december 1992 som sidste 
frist for at lade direktivet gælde for sektorer, som 
hidtil har været undtaget, er en form for sikkerheds­
net, som kun har betydning, dersom Rådet ikke i 
mellemtiden har vedtaget særforanstaltninger om 
offentlige bygge- og anlægsarbejder som kræver 
specialiserede entreprenører; Kommissionen skal i 
den nærmeste fremtid forelægge forslag herom. 
Ikke mindst i betragtning af at de ikke-omfattede sekto­
rer har stor erhvervsmæssig betydning, finder ØSU det 
imidlertid vanskeligt, at forstå, hvorfor der ikke er lagt 
mere vægt på hovedproblemet i denne artikel, dvs. 
hvorledes man skal søge at forhindre, at direktivet 
omgås ved forsætlig fejlfortolkning af, hvilke kontrak­
ter der er »specialiserede« og dermed undtaget fra EF-
reglerne. ØSU henstiller derfor, at medlemsstaterne på 
grundlag af kriterier og definitioner, som udarbejdes 
af Kommissionen i samarbejde med dens rådgivende 
udvalg samt det nye udvalg vedrørende åbning af mar­
kedet for offentlige indkøb, som er nedsat i henhold til 
Kommissionens beslutning af 26. maj 1987, tilsender 
Kommissionen lister over, hvilke arbejder der skal anses 
for specialiserede i deres respektive lande, således at de 
ordregivende myndigheder, med forbehold af Kommis­
sionens harmonisering of godkendelse af disse lister, er 
klar over, hvilke undtagelser der gælder. ØSU kan ikke 
tilslutte sig den nuværende formulering, som synes at 
overlade denne fortolkning til de ordregivende myn­
digheder selv på basis af temmelig vage kriterier. 
3.5. Ad artikel S, litra c) 
Bestemmelsen om, at direktivet ikke gælder for offentli­
ge kontrakter, som indgås i henhold til »en international 
organisations særlige fremgangsmåde«, er så altomfat­
tende, at direktivet slet ikke vil komme til at gælde for 
internationale organisationer. ØSU mener, at den eneste 
tilladte undtagelse bør gælde virksomhed i forbindelse 
med troppestationering ifølge international aftale. 
3.6. Ad artikel 8, stk. 4 
De forholdsregler, som skal forhindre, at større kon­
trakter bliver opdelt i mindre for at undgå at blive 
omfattet af direktivet, bør styrkes, således at det kræves, 
at samtlige kontrakter, som indgås separat, men inden 
for et og samme projektområde, slås sammen i en to­
års periode, således at direktivet kan finde anvendelse. 3.7. Ad artikel 9, stk. 1, litra b) 
For at undgå at dette punkt bliver benyttet som smut­
hul, bør formuleringen ændres således, at det gøres 
klart at »forskning, forsøg osv.« skal have berøring 
med byggeområdet. 
3.8. Ad artikel 9, stk. 2, litra a) 
Dette punkt bør formuleres klarere, særlig med hensyn 
til eneret, således at man f.eks. undgår, at tilfredsstillen­
de entreprenører og produkter udelukkes, blot fordi de 
ikke råder over et bestemt patent. 
3.9. Ad artikel 9, stk. 3 
Dette punkt bør i overensstemmelse med udtalelser fra 
Kommissionens repræsentant omformuleres, således at 
det klart fremgår, at artiklen finder anvendelse i de 
tilfælde, hvor det fastslås, at en ordregivende myndig­
heds beslutning ikke har nogen retsvirkning, fordi den 
berørte myndighed uretmæssigt har benyttet en frem­
gangsmåde med forhandling. Desuden burde punktet 
ændres således, at det bliver muligt at betale underleve­
randører for arbejde, der er udført, før den ordregivende 
myndigheds beslutning mistede sin retsvirkning. 
3.10. Ad artikel 10 
Det kræves i denne artikel, at de ordregivende myn­
digheder definerer tekniske specifikationer ved henvis­
ning til europæiske normer eller europæiske harmonise­
ringsdokumenter, hvor sådanne findes. Henvisning her­
til er obligatorisk. Hvor sådanne normer ikke findes, 
nøjes Kommissionen med at opfordre, men den tvinger 
ikke de ordregivende myndigheder, til at henvise til en 
række andre normer i en bestemt rækkefølge. 
Da europæiske normer eller europæiske harmonise­
ringsdokumenter vedtages af Den europæiske Standar­
diseringsorganisation (CEN), hvor alle EF-lande er re­
præsenteret, og i henhold til en procedure, som tvinger 
medlemsstaterne til at tilbagetrække nationale normer, 
som kunne komme i konflikt med den pågældende 
europæiske norm, tøver ØSU ikke med at udtrykke 
tilfredshed med dette vigtige skridt til at fjerne de hin­
dringer for samhandelen, som skyldes nationale nor­
mer. Det opfordrer endnu engang Kommissionen til at 
fremskynde processen vedrørende gensidig anerkendel­
se af prøvestationer, da ovennævnte fremskridt i modsat 
fald blot vil blive af symbolsk karakter. 
3.11. Ad artikel 15, stk. 5, og artikel 16, stk. 4 
ØSU opfordrer Kommissionen til at formulere disse 
punkter på en sådan måde, at fristen på ikke under 40 
dage også kommer til at gælde for de telefonisk fremsat-
Nr. C 319/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
te og senere skriftligt bekræftede anmodninger, som er 
omhandlet i artikel 15, stk. 5, og artikel 16, stk. 4. 
3.12. Ad artikel 22 
ØSU kan fuldt ud tilslutte sig formålet med denne 
artikel, som består i at skabe større gennemsigtighed 
med hensyn til omfanget af de kontrakter, der indgås 
underkontrakter om med små og mellemstore virk­
somheder; dette er fuldstændig i overensstemmelse med 
et tidligere forslag i ØSU's udtalelse om offentlige ind­
købsaftaler, hvori det hedder, at »det firma, som får 
tildelt hovedkontrakten, skal være forpligtet til at of-
Bruxelles, den 24. september 1987. fentliggøre oplysninger om underleverandøraftaler over 
et vist beløb«, hvilket vil udgøre »et vigtigt skridt i 
retning af etablering af et europæisk datacenter for 
offentlige indkøb« (1). ØSU mener imidlertid ikke, at en 
simpel anmodning til den bydende om »i budet at 
meddele, hvilken del af kontrakten han eventuelt har 
til hensigt at indgå underkontrakter om med tredje­
mand« vil have nogen reel værdi for opnåelsen af formå­
let, og det foreslås derfor, at sætningen ændres på 
følgende måde: »... hvilken del af kontrakten der skal 
indgås underkontrakter om med tredjemand«. 
(]) 16. december 1986 (EFT nr. C 68 af 16. 3. 1987, s. 7). 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg