DA    DA  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 24.6.2004 
KOM(2004) 425 endelig 
  
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
De offentlige finanser i ØMU – 2004 
     
{SEK(2004) 761} 
 
DA 2   DA MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
De offentlige finanser i ØMU – 2004 
Stadigt større forskelle i budgetstillingern e og en udfordrende generel udvikling 
De faktiske underskud steg fortsat i 2003 i hele  EU som følge af den vedvarende afdæmpning 
af væksten og virkningen af de automatiske  stabilisatorer. I euroområdet steg underskuddet 
fra 2,3 % af BNP i 2002 til 2,7 % af BNP i 2003. Hv is alle 25 lande, der er medlem af EU 
efter den 1. maj 2004, medregnes, er underskudde t steget fra 2,1 % til 2,7 % af BNP. Den 
konjunkturjusterede udvikling er begyndt at udvikl e sig gunstigere og er faldet fra 2,4 % af 
BNP i 2002 til 2,1 % i 2003. Det skyldes imidlertid  omfattende engangsforanstaltninger i en 
række lande. 
Det udvidede EU med 25 medlemmer har 8 lande med overskud og 11 med underskud på 
over 3 % i 2003. Dermed er udsvingene mellem me dlemsstaternes budgetresultater blevet 
større i forbindelse med udvidelsen. De stør ste underskud optræder i Tyskland og Frankrig, 
hvilket skyldes såvel landenes størrelse som størrelsen af deres underskud. Dette har stor 
betydning for det samlede resultat i euroområde t. Situationen i Italien, hvor underskuddet kun 
holdt sig under 3 % som følge af omfattende e ngangsforanstaltninger, er også foruroligende 
på grund af landets høje gældskvote. Uden for euroområdet forværredes de faktiske 
budgetbalancer i en række lande, blandt an dre Det Forenede Kongerige og Polen. Som 
kontrast til denne udvikling noterede Spanien, Belgien, Irland, Finland og Luxembourg (inden 
for euroområdet) og Sverige, Danmark og Es tland overskud, som blev opretholdt gennem 
hele afmatningen, hvilket afspejler landenes sunde budgetstillinger. Som følge af budget- og 
vækstudviklingen i de store lande steg den offentlige gældskvote i 2003 til 70,4 % i 
euroområdet og 63,1 % i EU-25. Også her er der ta le om meget forskellige situationer, idet 
Italien, Grækenland og Belgien har gældskvoter på over 100 %, mens gælden i 14 lande 
ligger pænt under 60 % af BNP. 
I nogle lande vil man ikke opnå sunde o ffentlige finanser i de n nærmeste fremtid 
På trods af udsigterne til større vækst er  budgetprognoserne for 2004 og 2005 ikke særligt 
lovende. Såvel de faktiske som de konjunkturju sterede budgetbalancer i euroområdet vil i 
henhold til Kommissionens prognos er fra foråret 2004 forblive stort set uændrede i 2004 og 
uden politiske indgreb også i 2005. I EU-25 forven tes den faktiske budgetbalance at forbedre 
sig marginalt til 2,5 % af BNP i 2005. Den offen tlige gældskvote ventes at stige en smule i 
2004 til 70,9 % af BNP i euroområdet og til 63,4 % i EU-25, mens den vil forblive uændret i 
begge områder i 2005. På nationalt plan forven ter Kommissionen, at underskuddet fortsat vil 
ligge over 3 % i 2004 i både Frankrig og Tyskland. Disse to medlemsstater er fast besluttet på 
at bringe underskuddet ned under 3 % i 2005. Unde rskuddet forudses også at overstige 3 % i 
2004 i Grækenland, Nederlandene, samt, hvis udl øbet af engangsforanstaltningerne ikke 
modvirkes af korrigerende fora nstaltninger, også i Portugal  og Italien. Budgetsituationen 
ventes at forbedre sig i de fleste nye medlemsstater inden for de næste to år. 
 
DA 3   DA De seneste ajourføringer af st abilitets- og konv ergensprogrammerne viser,  at de fleste lande 
ikke vil nå i nærheden af balance i konjunkt urjusterede tal inden 2007 (-0,7 % af BNP for 
euroområdet). Især Tyskland, Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongeri ge vil stadig være 
langt fra budgetmæssig balance på dette tidspun kt. Det er ensbetydende med en utilstrækkelig 
sikkerhedsmargin for at forhindre overskridelse af referenceværdien på 3 % af BNP i tilfælde af dårlige økonomiske vilkår. Endvidere ha r nogle lande i euroområdet baseret deres 
målsætninger på mellemlang sigt på væ kstprognoser, som forekommer overdrevent 
optimistiske. Selv hvis de vækstrater, der forv entes i ajourføringerne, skulle blive nået, 
forekommer budgetmålene vanskelige at opfyl de. De nye medlemsstater regner i deres 
konvergensprogrammer med en ambitiøs konso lidering af deres offentlige finanser. 
Da resultaterne med programgennemførelsen i fl ere tilfælde har været dårlige – hvilket har 
ført til gentagne udskydelser af målet om at nå  tæt på balance – er de r afgjort ingen grund til 
at slække tøjlerne. Det er vitalt for medlemsstaterne at nå budgetstillinger, der sikrer, at de 
automatiske stabilisatorer virker frit, og mindsker risikoen for ikke-bæredygtige offentlige finanser på baggrund af de aldrende befolk ninger, og med den rette sammensætning af 
justeringer kan bidrage til at nå Lissabon-måls ætningerne om høj vækst og beskæftigelse i 
løbet af de kommende år. Erfari ngen viser, at der er behov fo r ihærdige bestræbelser på at 
forbedre de underliggende budgetstillinge r, når de økonomiske vilkår forbedres. 
Vanskelighederne med at overholde traktate ns krav i 2002 og 2003 af spejler desuden, at 
landene ikke foretog tilstrækkelige finans politiske justeringer i de gode år 1999 og 2000. 
Øget anvendelse af procedurerne for budgetovervågning 
Medio 2003 steg antallet af lande med ufor holdsmæssigt store budgetunderskud til tre, idet 
Frankrig sluttede sig ti l Portugal og Tyskland. På trods af de forholdsregler, de r blev truffet i 
Frankrig og Tyskland, stod det hurtigt klart, at  underskuddene i disse to lande i modsætning 
til i Portugal ville forblive store i 2003, og at der var meget dårlige udsigter til at bringe dem 
ned under 3 % af BNP inden fristen i 2004 på ba ggrund af de budgetudkast, der blev fremlagt 
i efteråret 2003. Kommissionen iværksatte derfor proceduren i forbindelse med 
uforholdsmæssigt store budgetunderskud for at tils kynde Frankrig og Tyskland til at træffe 
mere drastiske forholdsregler for at rette deres underskud op senest i 2005. I foråret 2004 
indledte Kommissionen efter at have modt aget budgetdata for 2003  procedure over for 
Grækenland, Nederlandene og Det Forenede K ongerige, som havde underskud på over 3 % af 
BNP i 2003. Samtidig foreslog Kommissionen at  trække beslutningen  om, at Portugals 
underskud var uforholdsmæssigt stort, tilbage,  eftersom underskuddet ho ldt sig under 3 % i 
2003. Kommissionen henstillede på grundlag af  sine prognoser, at man sendte en tidlig 
varsling til Italien på grund af den overhængende  risiko for at overskride referenceværdien på 
3 % af BNP i 2004. Kommissionen indledte proce duren i forbindelse med uforholdsmæssigt 
store underskud over for en række nye medlemsstat er efter deres tiltræ delse. Der vil blive 
rettet henstillinger til disse lande for at hjælpe  dem med at foretage en troværdig flerårig 
justering. 
Spændinger ved håndhævelsen af de finans politiske regler ført e til usikkerhed 
Mens anvendelsen af procedurerne i traktaten var gnidningsløs i perioden frem til ØMU, er 
det blevet vanskeligere at gennemføre disse pr ocedurer efter euroens indførelse. I februar 
2002 henstillede Kommissionen til Rådet, at det skulle sende en  tidlig varsling til Tyskland og 
Portugal. Ved den lejlighed fulgte Rådet ikke Kommissionens forslag, fordi de to lande afgav en række tilsagn. I en lignende situation, hvo r procedurerne dog var skredet længere frem, 
undlod Rådet i slutningen af november 2003 at  efterkomme Kommissionens henstillinger 
 
DA 4   DA vedrørende Frankrig og Tyskland, om at fo rlænge fristen for at rette op på det 
uforholdsmæssigt store underskud med et år og gå videre med procedurerne. 
De spændinger, der er opstået ved gennemførelsen af de procedurer, der er  fastlagt i traktaten 
og stabilitets- og vækstpagten, og EU-institutionernes forskellige fortolkninger heraf har skabt usikkerhed om, hvordan budgetovervågningen skal fo regå. De har også vist, at visse aspekter 
af reglerne må tages op til fo rnyet overvejelse for at skabe såvel større effektivitet som 
troværdighed. 
For at løse vanskelighederne med at håndhæ ve de finanspolitiske  regler lancerede 
Kommissionen en strategi for at skabe lovmæssi g klarhed om bestemmelserne i traktaten og 
stabilitets- og vækstpagten, fortsætte budgetove rvågningen og overveje, hvilke skridt der er 
nødvendige for at styrke den økonomiske gove rnance. Derfor anmodede Kommissionen i 
slutningen af januar 2004 Domstolen om at annulle re de afgørelser, Rådet traf på sit møde i 
november, og konklusionerne herfra. Domstolen har besluttet at behandle sagen som en 
hasteprocedure.  
I mellemtiden fortsatte Kommissionen i overensstemmelse med sin strategi 
budgetovervågningen i henhold til bestemmelserne i traktaten og stabilit ets- og vækstpagten. 
Dette omfattede en evaluering af aj ourføringerne i 2003 af stabilitets- og 
konvergensprogrammerne og forbered else af udkast til udtalelser til Rådet. Kommissionen 
ajourførte også de overordnede retningslinje r for de økonomiske politikker, herunder nye 
landespecifikke budgethenstillinger for 7 lande. Den gik desuden videre med procedurerne 
over for lande, som ikke fører en sund budgetpolit ik, og fortsatte sine bestræbelser for at 
forbedre kvaliteten af overvågni ngen. Samtidig indledte den ove rvejelser af, hvordan reglerne 
kan tilføres nyt liv for at afhjælpe de svaghede r, der har vist sig i de  første år med ØMU.  
Analytiske forbedringer af ra mmerne for EU’s budgetovervågning 
I rapporten om De offentlige finanser i ØMU – 2004  fremhæves fire områder, hvor der er 
gjort fremskridt med analysen af budgetudviklin gen, nemlig i) engangsforanstaltningers rolle 
ved vurderingen af budgetstillinger, ii) br ug af konjunkturjusterede budgetbalancer til 
vurdering af landenes bestræbels er, iii) vurdering af de offe ntlige finansers bæredygtighed på 
lang sigt, og iv) tilsyn med eventualforpligtelser. 
Den større vægt på mere strukturelle fakt orer i forbindelse med multilateralt overvågning 
kræver, at midlertidige ændringe r i budgetstillingerne klart identif iceres, især når de skyldes 
enten gennemførelse af budgetf oranstaltninger med kun midl ertidige virkninger eller 
konjukturudsving.  
i) Blandt årsagerne til midlertidige ændr inger i budgetterne fort jener regeringernes 
”engangsforanstaltninger” særlig opmærkso mhed, fordi de er ved blive et hyppigt 
forekommende og omfattende fænomen i EU-landene . Det er derfor vigtig t at tage hensyn til 
sådanne foranstaltninger og årsa gerne til dem i over vågningsprocessen. Det kræver mere 
gennemsigtige budgetforanstaltninger og klarere ra pportering om sådanne foranstaltninger fra 
medlemsstaternes side, blandt andet som le d i stabilitets- og konvergensprogrammerne. 
ii) På EU-plan bruges en fælle s metode, der tilvejebringer tal om de konjunkturkorrigede 
budgetsaldi, til at adskille ændringer i budgette t, som skyldes konjunkturudsving, fra dem, 
som derimod afspejler foranstaltninger, der er be sluttet af de politiske beslutningstagere. De 
konjunkturkorrigerede budgetsaldi har vist sig at  være et nyttigt instrument til vurdering af 
 
DA 5   DA medlemsstaternes budgetpolitik. De konjunktur korrigede budgetsaldi giver dog ikke 
nødvendigvis et korrekt billede af diskretionære bestræbelser fo r at justere finanspolitikken. 
Uventede ændringer i det poten tielle output kan også påvirk e resultaterne. Som løsning 
foreslås en simpel korrektion af tallene i de  konjunkturkorrigede budgetsaldi eksklusive den 
lille del af ændringen, som skyldes uvent ede ændringer i den potentielle vækst. 
iii) I 2004 omfatter EU’s budgetovervågning for tred je år i træk en vurdering af de offentlige 
finansers bæredygtighed på lang sigt på grundlag af de ajourførte stabilitets- og 
konvergensprogrammer. I år har man været mere opmærksom på at styrke den kvalitative 
analyse som støtte for fortolkningen af de opnåede resultater, hvilket  har givet vurderingen 
langt højere informationsværdi. Generelt vise r analysen, at der stadig findes trusler mod 
bæredygtigheden på lang sigt i ni lande. I fe m af dem (Belgien, Græk enland, Italien, Tyskland 
og Frankrig) er vanskelighederne mere alvorlige, mens de øvrige står over for visse risici 
enten på grund af budgetudviklingen på melle mlang sigt (Nederlandene og Det Forenede 
Kongerige) eller usikkerhed om udviklingen i pensionsudgifterne på lang sigt (Spanien og 
Portugal). Endelig synes seks lande (Irla nd, Danmark, Finland, Øs trig, Luxembourg og 
Sverige) at være forholdsvis velrustede ti l at dække omkostninge rne ved den aldrende 
befolkning på grundlag af  deres nuværende politik. 
iv) For at danne sig et samlet billede af de offentlige finans ers bæredygtighed er man nødt til 
at inddrage andre forpligtelser end dem, der i ndgår i Maastricht-definit ionen af bruttogæld. 
Her tænkes blandt andet på de såkaldte even tualforpligtelser, der svarer til offentlige 
forpligtelser, som først bliver en realitet, når bestemte hændelser indtræffer. Vigtigheden af 
dette spørgsmål er steget i forbindelse med EU ’s budgetovervågning i de senere år, især efter 
udvidelsen. De nye medlemsstater har faktisk for holdsvis omfattende eventualforpligtelser. På 
grund af de forskellige situa tioner og trends i EU, vil øge t rapportering om og tilsyn med 
eventualforpligtelser være et nyttigt skridt i retning af at styrke budgetovervågningen i EU. 
Budgetdisciplin og øget vækstpoten tiale er forenelige målsætninger 
EU’s budgetregler søger at styrke budgetdisciplin en på mellemlang og lang sigt for dermed at 
sikre en sund budgetstilling. EU-regl erne er imidlertid blevet krit iseret for i for høj grad at 
fokusere på de disciplinære aspekter og dermed  ikke at være væksto rienterede. På denne 
baggrund ser rapporten om De offentlige finanser i ØMU - 2004  på, hvordan finanspolitisk 
disciplin og kvaliteten af de offen tlige finanser bidrager til vækst. 
Fordelene ved finanspolitisk disciplin 
Under sidste års hårde debat om håndhævelsen af EU-reglerne for finanspolitisk overvågning 
understregede mange kritikere, at der lægges fo r stor vægt på finanspolitisk disciplin, og at 
dette har været skadeligt for væksten. Denne kritik  er imidlertid dårlig t underbygget. Uden de 
fremskridt i retning af finanspol itisk disciplin, der er gjort i de  sidste ti år takket være de 
regelbaserede rammer, ville den europæiske økonomi formentlig ha ve opnået endnu mere 
skuffende vækst. Rapporten om De offentlige finanser i ØMU – 2004 viser, at finanspolitisk 
disciplin og sunde offentlige finanser frem fo r at hæmme væksten bidrager til at skabe et 
makroøkonomisk miljø, der er befordrende for vækstpotentialet. Finanspolitiske rammer 
forebygger langvarige budgetunderskud, og dermed  undgår man den negative virkning af 
sådanne underskud på den kommende indtjening. 
Der er tale om en helt enkel mekanisme. Når und erskuddene bliver langvarige, fører det til et 
fald i den nationale opsparing. Dette medfører ig en enten et fald i de private investeringer 
 
DA 6   DA eller en forværring af betali ngsbalancen, eller begge dele. I hvor høj grad de private 
investeringer fortrænges, afhænger af den nation ale opsparings følsomhed over for renten og 
graden af international kapitalmobilitet, mens de offentlige investeringer især afhænger af fordelingen af de samlede udgifter, og i hvilken udstrækning underskuddet anvendes til at finansiere løbende udgifter elle r kapitaludgifter. Det egentlige spørgsmål er  derfor ikke, om 
manglende finanspolitisk disciplin på mellemlang sigt vil resultere i lavere indtjening, men i 
hvor høj grad og ad hvilke kanaler. 
Langvarige budgetunderskud mindsker især  akkumuleringen af kapital og 
indtjeningsmulighederne, hovedsagelig ge nnem højere rentesatser. Rapporten om De 
offentlige finanser i ØMU – 2004 viser, ligesom resultater fra em piriske undersøgelser , at et 
yderligere underskud på et procentpoint af BNP i landene i euroområdet gennemsnitligt svarer 
til en stigning i forskellen i rentesatsen på lang- og kortfristede statsob ligationer på 15-20 
basispoint. Selv om denne stigning er lille, må den forventes at få negative virkninger for investeringerne, der blandt andet påvirkes af den lange rente.  
Endvidere tyder analysen på, at langvarige  budgetunderskud i lande med store underskud på 
betalingsbalancen kan være årsag til forsinkels e af ekstern justering. Denne bekymring er 
særligt vigtig for de nye medlemsstater, hvoraf de  fleste i de senere år  har haft forholdsvis 
store budgetunderskud samtidig med ekstern ubala nce. Selv om sidstnævnte forhold er 
forårsaget af bestræbelserne for at indhente de gamle EU-lande, vil det stadig være af 
afgørende betydning for en stabil valutaku rs inden for ERM-II at holde budgetunderskuddet 
under kontrol som et nødvendigt skridt  for at blive optaget i ØMU. 
Som led i drøftelserne om EU’s finanspolitiske rammer er der ikke foretaget megen analyse af 
de kvantitative virkninger af  disse rammer på budgetbalancen  i EU-landene. Simulationer 
med Kommissionens QUEST II-model viser, at ude n EU’s finanspolitiske rammer, ville de 
primære budgetunderskud i euroområdet have væ ret næsten 0,9 BNP-point højere pr. år i 
perioden 1994-2003. Det tyder på, at EU’s finanspo litiske rammer har bidr aget til at undgå en 
omfattende akkumulering af offentlig gæld i euroområdet, som i 2003 ville have været ca. 
8 procentpoint højere end nu. Endvidere tyde r simulationerne på, at højere underskud i 
euroområdet indledningsvis ville have hæ vet indkomstniveauet med højst et halvt 
procentpoint af BNP, men denne svage virkning  ville hurtigt foretage  sig. I betragtning af 
gældens betydning for risikopræmier viser resultat erne imidlertid, at fo rdelene ved ikke at 
have finansiel disciplin ville have været endnu mindre på kort sigt og negative på mellemlang 
sigt.  
Alt i alt tyder analysen på, at budgetjusteringerne i 1990’er ne for at overholde EU's 
finanspolitiske regler betød et begrænset og kortv arigt fald i væksten, men skabte grundlag for 
bedre vækstmuligheder. Uden de finanspoli tiske rammer ville højere underskud have 
fortrængt private investeringer og yderligere mindsket den poten tielle vækst i forhold til de 
nuværende tal. 
Forbedret kvalitet af de offentlige finanser 
På grund af den vigtighed, Lissabon-strategien til lægger kvaliteten af de offentlige finanser, 
hvilket fremgår af de overordnede retningslinj er for de økonomiske politi kker samt af f.eks. 
beskæftigelsesretningslinjerne og den åbne koor dinationsmetode, søger man i rapporten om 
De offentlige Finanser i ØMU – 2004 at afklare, hvilken rolle kvaliteten af de offentlige 
finanser skal spille inden for EU-rammerne for koordination af de økonomiske politikker, og 
at undersøge mulighederne for at forbedre kvalitet en af de offentlige finanser i praksis.  
 
DA 7   DA Der findes ingen generelt accepterede definition er af kvalitet. I rappor ten opfattes begrebet 
bredt, og kvaliteten af de offentlige ressourcer vedrører allokering af ressourcer og effektiv udnyttelse af disse ressour cer som led i udpegede strategiske pr ioriteter. I Liss abon-strategien 
nævnes f.eks. bæredygtig vækst, fuld beskæf tigelse, social samhørighed og konkurrenceevne 
som strategiske prioriteter. Ra pporten kan ikke rumme en fuldst ændig drøftelse af kvaliteten 
af de offentlige finanser med hensyn til a lle disse mål. Som udgangspunkt for en nærmere og 
mere fuldstændig analyse og i anerkendelse af, at  der kun er tale om en delløsning, fokuserer 
den især på sammenkædningen mellem finanspolit ikken og den langsigtede vækst. Derfor 
indledes rapporten med en gennemgang af den seneste litteratur om forbindelsen mellem 
sammensætningen af udgifter og indtægter og den langfristede vækst. De hidtidige 
undersøgelser bekræfter, hvor vigtigt det er at tage hensyn til såvel omkostningerne (dvs. 
højere beskatning) og fordelene ( dvs. at opfylde politiske mål) ved de offentlige udgifter. De 
største vanskeligheder, man er stødt på i forb indelse med empiriske undersøgelser, vedrører 
sondringen mellem ’produktive’ og ’uproduktive’ udgifter. Selv om der er vis enighed om, at 
nogle få kategorier af offentlige udgifter ude n videre kan medregnes under ‘produktive’ 
offentlige udgifter, fordi de sigter direkte m od produktivitetsforbedringer (f.eks. investeringer 
i forskning og udvikling, uddannelse og infrastruktur),  er forskerne uenige om virkningen af 
de fleste udgiftsposter for den langfristed e vækst og om tidshorisonten. Den manglende 
enighed fremgår af, at de foreliggende overs lag over ‘produktive’ udgifter i EU svinger 
mellem 5 % og 44 % af de samlede offentlige udgifter. 
I lyset af disse vanskeligheder fokuserer an alysen af sammensætningen af de offentlige 
udgifter i de forskellige EU-lande på, hvilke ændringer der er sket i sammensætningen, og 
hvilke årsager der ligger bag. Ge nerelt har udgifter til socialsikring og sundhed øget deres 
andel af de samlede udgifter i de sidste ti år, mens de samlede udgifters andel af BNP er 
faldet. Det tyder på, at de vigtigste årsager til ændringe r af udgiftssammensætningen på 
mellemlang til lang sigt er forbundet med underl iggende opadgående pres, f.eks. som følge af 
den aldrende befolkning, og at enhver ramme for definition af strategiske udgiftsprioriteter 
skal tage højde for sådanne langsigtede tendenser. 
I de senere år har flere medlemsstater indfør t rammer for udgiftskontrol på mellemlang sigt og 
gennemført reformer af budgetprocessen for at nå deres prioriteter på den mest effektive måde 
ved at sammenkæde offentlige udgifter med politiske resultater (resultatorienteret 
budgetlægning). Analysen viser, at i lande med mere effektiv kontrol med de offentlige 
udgifter, har den finanspolitiske konsoliderin g frem mod ØMU især været baseret på en 
begrænsning af udgifterne frem for at øg e indtægterne, hvilket bidrager til bedre 
vækstresultater på langt sigt. 
Alt i alt tyder denne analyse på , at ressourceallokeringen og tils ynet med initiativer for at nå 
udpegede prioriteter bør spil le en større rolle i anal ysen og gennemførelsen af 
finanspolitikken. Med henblik herpå bør de ov erordnede retningslinjer for de økonomiske 
politikker ligesom andre EU-processer yde et mere effektivt bidrag til at forbedre kvaliteten af 
de offentlige finanser.  
Der bør for det første gøres fremskridt inde n for udvekslingen af oplysninger om, hvordan de 
strategiske prioriteter for de nationale budgetter er fastsat, og hvilke erfaringer man har gjort 
med gennemførelsen heraf. For det andet er de r behov for yderligere forbedringer af adgangen 
til oplysninger – især med hensyn til klassificer ingen af offentlige udgifter efter anvendelse – 
da dette er påkrævet for at analysere de offentlige finansers bidrag til de fastsatte prioriteter. For det tredje vil en god tilrettelæggelse og ge nnemførelse af udgiftsrammerne på mellemlang 
 
DA 8   DA sigt og fremskridt inden for costbenefitanaly ser og resultatorienteret budgetlægning medvirke 
til at forbedre såvel kontrollen som allokeringen af de eksisterende midler.  
Endelig kan EU’s vækstinitiativ medvirke til at forbedre kvaliteten af de offentlige finanser. 
Det Europæiske Råd har herigennem udarbejdet en køreplan for øget i nvestering i fysisk og 
menneskelig kapital som et supplement til strukturreformer. Der er behov for et seriøst engagement fra EU-institutionerne og medlemsstate rne for at sikre, at relevante finansielt og 
økonomisk gennemførlige projekter iværksæ ttes helhjertet og på rette tidspunkt. 
En styrkelse af EU's ramm er for økonomisk governance 
I 2003 blev behovet for yderligere og mere af gørende fremskridt med EU’s rammer for 
økonomisk governance understreget af vanskelighe derne med at oprethol de budgetdisciplinen 
og af den fortsat lave vækst. På trods af bet ydelige fremskridt inden for budgetovervågning er 
der behov for endnu en indsats for at forbedre kval iteten af de offentlige finanser og sikre den 
finanspolitiske disciplin. Der har især rejs t sig en række spørgsmål i forbindelse med 
gennemførelsen af EU’s rammer for økonomis k koordination og finanspolitisk overvågning, 
som fortjener yderligere opmærksomhed, da det kan øge de offentlige finansers bidrag til 
vækst og beskæftigelse at tage dem op. 
For det første har processerne bag koordinatio nen af de økonomiske politikker i EU under 
tiden vist sig at være ineffektive, og mange ha r fået det indtryk, at EU’s rammer herfor næsten 
udelukkende fokuserer på at opnå og bevare budge tter i balance. Dette kan skyldes den svage 
sammenkædning af retningslinje rne for de økonomiske politikke r og retningslinjerne for 
finanspolitikken (dvs. forbindels en mellem de overordnede retn ingslinjer for de økonomiske 
politikker og pagten) og de to processers  forskellige stringens. Denne dårlige 
sammenkædning af de to processer gør det vanskeligere i samme åndedrag at vurdere 
finanspolitikken for dens disciplin (budgetbalan ce) og dens bidrag til vækst og beskæftigelse 
(budgettets sammensætning). Desuden synes de polit iske retningslinjer ofte at have begrænset 
indvirkning på de national e budgetter eller på prioriteterne for EU’s budget. 
For det andet er der visse brister i de proced uremæssige og numeriske regler, der skal sikre 
finanspolitisk disciplin som et in strument til at skabe højere væ kst og større stabilitet. De 
mangler såvel incitamenter til fornuftig adfæ rd i gode tider som belønninger for lande med 
sunde underliggende budgetstilli nger. I nogle tilfæl de har rammerne ikke været stringente 
nok. Som følge heraf har nogle land e ikke nedbragt deres gæld så hurtigt som forventet ved 
starten på ØMU, mens andre igen har fået underskud, der ligger over det niveau, der kræves 
for at kunne indføre euroen. Den strenge tidsplan  og stabilitets- og væks tpagtens betingelser 
for anvendelse af proceduren i forbindelse me d uforholdsmæssigt store underskud har vist sig 
at være komplekse at håndhæve.  
Disse udviklinger har vist, at både rammer ne for medlemsstaternes finanspolitik og 
processerne bag koordinationen af de økonomiske  politikker i EU må tages op til fornyet 
overvejelse. Ved at gøre de makroøkonomiske rammer for ØMU mere  effektive kan man 
medvirke til at opfylde målsætningen om højere vækst. I denne forbindelse skal man finde 
den rette balance mellem behovet for at holde rammerne for økonomisk governance stabile og 
forudsigelige og for at forbedre systemet med udgangspunkt i de hidtidige erfaringer.  
Disse spørgsmål behandles i fors kellige dele af rapporten om De offentlige finanser i ØMU - 
2004  uden dog at være hverken endelige eller udtømmende. 
 
DA 9   DA For det første  viser de økonomiske argumenter, der er fremført ovenfor, at traktaten ved at 
styrke disciplinen og kvaliteten af de offentlige finanser med sine numeriske og proceduremæssige regler faktis k yder et vigtigt bidrag til væksten og samtidig åbner mulighed 
for en ordentlig gennemførelse af Lissabon-strategien.  
For det andet
 kunne de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, som 
Kommissionen har foreslået i si n meddelelse om de finansiell e overslag, indtage en mere 
fremtrædende rolle i koordinationen af de økonom iske politikker ved at give medlemsstaterne 
bedre finanspolitisk vejledning og således støtte  gennemførelsen af de nationale politikker og 
fastlæggelsen af budgetterne. Det kunne være en mulighed at afstemme kalenderne for 
koordination af den nationale budgetpolitik bedre med den generelle koordination af 
politikkerne, f.eks. ved at indføre en EU-p eriode på seks måneder, hvor den politiske 
vejledning kunne formuleres og offentliggøres efte rfulgt af en national seksmånedersperiode, 
hvor medlemsstaterne følger sagen op. Dette  vil samtidig gøre det muligt at se 
finanspolitikken i en bredere sammenhæng med øget vækstpotentiale og at gøre noget ved 
kvaliteten og bæredygtigheden af de offentlige finanser. 
For det tredje  understregede Kommissionen allerede  i sin meddelelse fra november 2002, 
hvor vigtigt det er at forbedre fortolkningen af  de finanspolitiske regler og i højere grad 
inddrage gældsudviklingen og landespecifi kke omstændigheder. I rapporten om De offentlige 
finanser i ØMU - 2004  behandles en række muligheder, so m f.eks. i højere grad at inddrage 
vækstudviklingen især i langvarige afmatnings perioder i gennemførelsen af procedurerne, 
herunder i anvendelsen af underskuds kriteriet og ved fastsættelsen  af fristerne for afhjælpning 
af de uforholdsmæssigt store unde rskud, eller at lægge større vægt på gæld i overvågningen af 
budgetudviklingerne. I rapporten arbe jder man desuden videre på de n idé, der blev lanceret i 
rapporten om de offentlige finanser i 2001, om at  revidere definitionen af målsætningen med 
finanspolitikken på mellemlang sigt, at inddr age andre (landespecifikke) omstændigheder og 
tage hensyn til gældsniveauet og de offentlige fi nansers generelle bæredygtighed og samtidig 
sikre, at underskuddet holder sig under 3 % af BNP under normale omstændigheder. Man 
gennemgår andre muligheder for at forbedre stabili tets- og vækstpagten, f.eks. en styrkelse af 
incitamenterne for at føre en forsigtig og symmetrisk politik på tværs af konjunkturerne og 
opnå overskud i gode tider, eller at sikre hur tig indgriben for at rette op på uheldige 
udviklinger. I rapporten påpeges det, at en  forbedring af kendskabet til de offentlige 
budgetstillinger – gennem analyse af alle underliggende elementer i forbindelse med 
lånebehov og opgørelser samt en styrkelse af de  statistiske rammer – også synes at være 
vigtig. For at de finanspolitis ke rammer kan fungere troværdi gt og gnidningsløst, er det 
absolut påkrævet at have pålidelige finans politiske statistikker. Derfor understreges 
vigtigheden af nøje kontrol med kvaliteten af de afgivne finanspolitiske data og 
overensstemmelse mellem de nationale statistisk e myndigheders status og særlige rettigheder 
på den ene side og deres opgave med at sikre på lidelige statistikker i rette tid på den anden. I 
Rådets konklusioner fra den 2. juni 2004 efterl yses europæiske minimumstandarder for de 
statistiske myndigheders institutionell e setup. Fuld gennemsigtighed vil give 
finansmarkederne bedre muligheder for at  vurdere de forskellige medlemsstaters 
kreditværdighed. 
Endelig  behandler rapporten spørgsmålet om hå ndhævelse på såvel fællesskabsplan som på 
nationalt plan. På fællesskabsplan minder ma n om fordelene ved at afklare, hvilken 
myndighed og hvilke instrumenter der skal gi ves til henholdsvis Kommissionen og Rådet. 
Kommissionens rolle ved vurderi ngen af udviklingen og fas tlæggelsen af de politiske 
henstillinger bidrager til at øge effektiviteten. En bedre artikulering og opsplitning af rollerne 
ved gennemførelsen af stabilitets- og vækstp agten som følge af ændringer vedtaget i den 
 
DA 10   DA europæiske forfatning (f.eks. Kommissionens bemyndigelse til at  udstede en formel tidlig 
varsling direkte og vedtage forslag til Rådets afgørelser om at indlede proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt  store underskud) er det førs te vigtige skridt. I rapporten 
minder man om fordelene ved Fællesskabets, og især Kommissionens, bemyndigelse til at føre effektiv kontrol med medlemsstaternes anve ndelse af de finanspolitiske regler, især 
vedrørende rammernes præventive element. På nationalt plan understreges vigtigheden af, at 
medlemsstaterne sørger for, at der findes institu tioner, som er i stand til at sikre bæredygtige 
offentlige finanser. Dette kræver både en fo rbedring af budgetprocedurerne og en favorisering 
af dialogen mellem alle berørte aktører. I denn e forbindelse synes rollen som modstykke til 
Kommissionens funktion som kontrolorgan på EU -plan, der spilles af bestemte organer i 
nogle medlemsstater, at være relevant. 
Kommissionen vil tage udgangspunkt i den analyse, der er frem lagt i denne rapport, og gå 
videre med høringerne for at nå frem til mere specifikke formelle forslag til en revision af stabilitets- og vækstpagten og en styrkelse af den økonomiske governance.