m 
m 
m 
r'.S.' * -it KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 01.10.1997 
KOM(97) 473 endelig udg. 
Rapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-
Parlamentet 
Gennemførelsen af Rådets direktiv 
91/676/EØF om beskyttelse afvand mod 
forurening forårsaget af nitrater, der 
stammer fra landbruget 
fed"1 
«$••• 

1. INDLEDNING 3 
2. BAGGRUND FOR DIREKTIVET 4 
2.1 Nitratproblemet 4 
2.2 Årsagerne til nitratproblemet 4 
2.3 Direktivets forhistorie 5 
2.4 Direktivets opbygning 6 
3. GENNEMFØRELSE AF DIREKTIVET 7 
3.1 Gennemførelsen i national ret 7 
3.2 Kodeks for godt landmandsskab 8 
3.3 Udpegning af sårbare zoner 0 
3.4 Overvågning II 
3.5 Handlingsprogrammer 12 
3.6 Sammenfattende rapporter 13 
4. OVERTRÆDELSESPROCEDURER 15 
5. ÆNDRING AF DIREKTIVET? 15 
6. KONKLUSION 16 
1. INDLEDNING 
Seks år efter vedtagelsen af nitratdirektivet1 har de fleste medlemsstater endnu ikke 
gennemført det. Forurening afvand med nitrater er derfor stadig et problem i alle 
Fællesskabets medlemsstater. Mange kilder til drikkevand overskrider det niveau på 
50 mg/l, der er fastsat af hensyn til sundheden både i direktivet om "overfladevand, 
som anvendes til fremstilling af drikkevand"2 og i "drikkevandsdirektivet"^. 
Miljømæssig set er tilførslen af nitrat fra medlemsstaterne til Nordsoen, Østersøen, 
Middelhavet og Sortehavet i særlig grad med til at forårsage eutrofiering. På grund 
af nitratforureningens diffuse karakter er det en udfordring for Fællesskabets 
miljøpolitik at begrænse den, et forhold der yderligere vanskeliggøres ved at den 
største forurener, landbruget, er særlig sårbar over for ændringer i arealanvendelsen, 
som har indflydelse på landbrugsvirksomhedernes økonomiske levedygtighed. 
For seks år siden, i 1991, vedtog Rådet nitratdirektivet, der sigter på at nedbringe 
vandforurening forårsaget eller fremkaldt af nitrater, der stammer fra landbruget, og 
at forebygge yderligere forurening af denne art. Dette var et vigtigt skridt for 
udviklingen af en vandpolitik, da direktivet følger både princippet med at 
forureneren betaler og princippet med forebyggelse ved kilden og endvidere 
forsøger at begrænse diffus forurening. Selv om direktivets vigtigste 
foranstaltninger endnu ikke er truffet i mange af medlemsstaterne, er det allerede 
klart, at der hersker stor modstand mod direktivets krav i bestemte kredse, hvilket 
sandsynligvis bidrager til, at det ikke gennemføres tilfredsstillende rundt omkring i 
Fællesskabet. Kommissionen anser den nuværende situation for at være særdeles 
alvorlig. For øjeblikket løber der retssager mod 13 ud af de 15 medlemsstater for 
ikke have gennemført direktivet og/eller ikke at anvende det korrekt. Nærværende 
rapport om direktivets gennemførelse, der skal udarbejdes i henhold til direktivets 
artikel 11, er derfor en passende lejlighed til at fremhæve medlemsstaternes 
betydelige med hensyn til direktivets gennemførelse og anvendelse. 
Rapporten indledes med en kort redegørelse for direktivets baggrund, inden der 
foretages en analyse af den nuværende gennemsførelsesstatus. Det sidste afsnit viser 
klart, hvorfor Kommissionen, i betragtning af den langsommelige gennemførsel. 
ikke anser det for at være hensigtsmæssigt at fremsætte noget forslag til ændring af 
direktivet på nuværende tidspunkt. 
1 EFT ur. L 375 af 31.12.1991, s. 1. Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om bcskvttcisc af 
vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget. 
2 EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 26. Rådets direktiv 75/440/EØF af 16. juni 1975 om kvalitetskrav til 
overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne. 
3 EFT nr. L 229 af 30.8.1980. s. II. Rådets direktiv 80/778/EØF af 15. juli 1980 om kvaliteten af 
drikkevand. 
2. BAGGRUND FOR DIREKTIVET 
2.1 Nitratproblemet 
I EU har koncentrationen af nitrat i drikkevand siden 1980 været reguleret af 
drikkevandsdirektivet. Dette fastlægger en vejledende værdi for nitrat på 25 
mg/l og en tilladt maksimal koncentration på 50 mg/l. Disse værdier 
accepteret er nu almindeligt af hensyn til menneskers sundhed, og hvad der 
er væsentligt, de er ikke blevet draget i tvivl af medlemsstaterne under 
forhandlingerne om Kommissionens forslag til en ændring af direktivet 
Nitrat i drikkevandet anses for at være et problem for folkesundheden, fordi 
nitrat hurtigt reduceres til nitrit i kroppen. Nitrits vigtigste virkning er 
oxidation af blodets hæmoglobin til methæmoglobin, som ikke er i stand til 
at transportere ilt ud til vævene. Den reducerede ilttransport manifester sig 
navnlig i op til et halvt år gamle spædbørn, og forårsager her 
methæmoglobinæmi eller det blå baby-syndrom. Dette fænomen er kun 
konstateret ved nitratniveauer væsentligt højere end 50 mg/l, og derfor yder 
denne værdi tilstrækkelig beskyttelse herimod. Endvidere reagerer nitrit med 
forbindelser i maven, så der dannes produkter, der har vist sig at være 
kræftfremkaldende hos mange dyrearter, idet det dog for øjeblikket kun 
formodes at være forbundet med kræft hos mennesker Tilsammen er disse 
to faktorer imidlertid fuldt tilstrækkelige til at begrunde forsigtighed ved 
fastlæggelsen af denne parameter4. 
The Dobris Assessment5 citerer modelberegnede koncentrationer af nitrat. 
der udvaskes fra landbrugsjorder, som tyder på, at 87% af landbrugsarealet i 
Europa har nitratkoncentrationer i grundvandet, som ligger højere end den 
vejledende værdi på 25 mg/l, og at 22% ligger højere end 50 mg/l 1 mange 
områder stiger disse niveauer, således at eksisterende drikkevandskilder ma 
lukkes eller der må gennemføres dyre rensningsprocesser på forbrugernes 
regning. 
Høje nitratkoncentrationer yder også et væsentligt bidrag til eutrofiering. 
navnlig i hav- og kystområder. I disse områder stimulerer de til omfattende 
algevækst, som fører til markante ændringer af økosystemets karakter, og 
ofte til dets ødelæggelse. Det er konstateret, at store omrader langs 
Nordsøens kyst lider af eutrofiering, og det samme gælder en række 
Middelhavsområder. Den mest effektive metode til at begrænse denne 
eutrofiering er at begrænse tilførslen af nitrat og andre nitrogenkilder 
2.2 Årsagerne til nitratproblemet 
I efterkrigstiden har landbrugspolitikken navnlig været koncentreret om 
størst mulig produktion. Prisstøtte og garanterede markeder har haft tendens 
Det er også relevant al bemærke sig. al Verdenssundhcdsorganisal ionen (WHO) i april 1997 
revurderede deres vejledende værdier for nitrat og nilril i drikkevand, og pi i grundlag af den n\ este 
videnskabelige dokumentation konkluderede, at værdien pii 50 mg/l bor fastholdes 
Stanners D. Bourdcau P. Eds.. (1995) Europe's Environment. The Dobris Assessment. RFA. 
til medføre intensive produktionsmetoder. Dette har været tilfældet i EU med 
den fælles landbrugspolitik som i andre lande. Generelt har denne politik, 
som har været meget succesrig med hensyn til at opnå øget produktion, haft 
hvad der nu kan ses at være en ødelæggende virkning for miljøet. Med 
hensyn til nitratforurening har intensiv produktion ført til øget anvendelse af 
handelsgødning, og hvad værre er koncentrationer af store husdyrbestande 
på små arealer. I nogle regioner af EU har intensiv dyreavl ført til strukturel 
overproduktion af husdyrgødning. Der er med andre ord mere gødning, end 
den der kan udspredes på markerne uden at forårsage nitratforurening. 
Det kan tage mange år, inden nitratforureningen når frem til et vandområde 
efter at have forladt jordbundens rodzone. Faktisk er de høje 
nitratkoncentrationer i vandet i dag forårsaget af landbrugets 
produktionsmetoder i de seneste snesevise år. Det følger også heraf, at 
nutidens landbrugsmetoder er bestemmende for omfanget af den fremtidige 
nitratforurening6. Der er ingen tvivl om, at landbrugets produktionsmetoder 
set ud fra et miljømæssigt synspunkt er blevet bedre i løbet af de seneste ti 
år, men det forholder sig dog stadig således, at landbrugsmetoder og 
strukturel overproduktion bidrager til nitratforureningen. Det er derfor stadig 
nødvendigt, at de nuværende landbrugsmetoder ændres. Det Europæiske 
Fællesskab er forpligtet til at anvende forureneren betaler-princippet. I 
forbindelse med nitratdirektivet betyder dette, at omkostningerne ved de 
foranstaltninger, der er nødvendige for at ændre de nuværende metoder for at 
begrænse forureningen, bør bæres af landbrugerne selv. Ændringer i den 
fælles landbrugspolitik, som MacSharry-reformerne i 1992, der førte til 
reduceret prisstøtte og til forordningen om miljøvenlige produktionsmetoder i 
landbruget7, vil bidrage til denne politik, og det samme kan blive tilfældet 
med eventuelle yderligere reformer, der flytter vægten væk fra 
produktionsstøtte. 
2.3 Direktivets forhistorie 
På ministerseminaret om vand i Frankfurt i 1988 blev den gældende 
lovgivning taget op til fornyet overvejelse, og der blev fundet en række 
muligheder for forbedringer og huller, som kunne stoppes. Hidtil har dette 
ført til Rådets vedtagelse af direktivet om rensning af byspildevand x og 
nitratdirektivet. 
6 Dette er særlig relevant for de associerede lande i Central- og Østeuropa, da det er sandsynligt, at 
enhver intensivering af landbruget svarende til den. der har foregået i Vesteuropa i efterkrigsårene, vil 
fore til en stigende forurening afvandet med nitrat fra landbnigskildcr. 
7 EFT nr. L 215 af 30.7.1992. s. 85. Rådets forordning nr. 207X/92 af 30. juni 1992 om miljøvenlige 
produktionsmetoder i landbruget, samt om naturpleje. 
8 EFT nr. L 135 af 30.5.1991. s. 40. Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af 
byspildevand. 
Nitratdirektivet begyndte sit liv som et "forslag til Rådets direktiv om 
fællesskabsforanstaltninger til beskyttelse af ferskvand, kystvand og 
havvand mod forurening forårsaget af nitrater fra diffuse kilder'"J. Et ændret 
forslag blev offentliggjort i I99010 efter Europa-Parlamentets udtalelse11 
Det tog i alt næsten tre år at behandle direktivet inden det endeligt blev 
vedtaget under det hollandske formandsskab, undertegnet den 12.12.1991 og 
meddelt til medlemsstaterne den 19.12 1991. 
2.4 Direktivets opbygning 
Direktivet har et dobbelt formål, at nedbringe vandforurening forårsaget 
eller fremkaldt af nitrater, der stammer fra landbruget, og at forebygge 
yderligere forurening af denne art. Direktivet søger at nå disse mål ved at 
kræve, at medlemsstaterne kortlægger vandområder, der er berørt af 
forurening, eller som kan blive berørt af forurening, og udpege disse 
vandområder som sårbare zoner12 på grundlag af resultaterne fra direktivets 
overvagningskrav. For disse zoner skal medlemsstaterne udarbejde 
handlingsprogrammer, som indeholder obligatoriske foranstaltninger med 
hensyn til produktionsmetoder, herunder fastlæggelse af den maksimale 
mængde husdyrgødning, der hvert år må tilføres jorden. Medlemsstaterne 
skal også indføre mindst én kodeks for godt landmandskab, som 
gennemføres på frivillig basis uden for sårbare zoner, men er obligatorisk 
inden for disse zoner. Medlemsstaterne skal overvage 
nitratkoncentrationerne i vandet, så de kan vurdere virkningerne af de 
gennemførte foranstaltninger. 
Tidsplanen for direktivets gennemførelse er angivet i nedenstående figur I 
9 EFTnr. C 54 af 3.3.1989. s. 4. 
10 EFTnr. C 51 af 2.3.1990. s. 12. 
1 ' EFT nr. C 158 af 26.6.1989. s. 487. 
Hvor en medlemsstat udpeger hele dets territorium under direktivets ailikcl 3. stk. 5. benævnes del teknisk 
set ikke en sårbar zone. Kravene til disse områder er imidlcnid nojagtigt de samme, og hvor dcr henvises 
til sårbare zoner, omfatter dette også de medlemsstater, der amender ailikcl 3. slk. 5. bortset fra de sicder. 
hvor der tales om overvagningskrav. 
Figur J: Tidsplan for direktivets genne m fore I se 
^^— ———————— H i. H i ». 
Krav Relevant artikel F:,sts;it 
i direktivet gcnncmforclscsfrist " 
Gennemførelse i national ret 12 20.12.1993 
Overvågning 5. stk. 6. eller 6 20.12.1993 
Udpegning af sårbare zoner 3 20.12.199 ^> 
Udarbejdelse af kodeks for godt 4 20.12 1993 
landmandskab 
Udarbejdelse af forstc fireårige 5 20.12.1995 
handlingsprogram 
Forelæggelse af sammenfattende rapport 10 20.6.1996 
for Kommissionen 
Færdiggørelse af revisionen af udpegede 3 21.12.1997 
zoner 
Start på det år. hvor der hojst må tilforcs 5 20.12.1998 
210 kg N pr. ha 
Afslutning af det første handlingsprogram 5 20.12.1999 
Start på det år. hvor der hojst må tilforcs 5 20.12.2002 
170 kg N pr. ha 
Afslutning af det andet handlingsprogram 5 21.12.200.3 
3. GENNEMFØRELSE AF DIREKTIVET 
Direktivet skal gennemføres lige hurtigt i alle medlemsstater. Østrig, Finland og 
Sverige, der tiltrådte EU den 1.1.1995, har ikke fået særlige dispensationer. 
3.1 Gennemførelsen i national ret 
Ifølge direktivets artikel 12 skal medlemsstaterne "sætte de nødvendige love 
og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden 
to år fra dets meddelelse" dvs. senest den 20 12.1993. Fire år efter udløbet af 
denne frist er kun fire medlemsstater blevet anset for at have opfyldt deres 
forpligtelser. Figur 2 viser, hvornår medlemsstaterne har meddelt deres 
gennemførelsesforanstaltninger, og hvorvidt Kommissionen finder, at de har 
opfyldt deres forpligtelser. 
13 Fristerne folger Rådets forordning (EØF. Euratom) nr. I 182/71. af 3. juni 1971 om fastsællclsc af 
regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter. EFT L 124 af 8.6.1971. s. I. 
Figur 2: (iennenifore/sen af direktivet i national ret (pr. 3(1. . I()(J ) 
Land Mcddclclscsdalo Foranstaltninger til fredsstillende 
(Sidste frist 
20.12.1993 l4) 
Østrig 26.1.1996 Ved at blive undcrsogl 
Belgien 
Danmark 17 12.1993 la 
Finland 24 3 |995|S Nci 
Frankrig 27.8.1993 .la 
Tyskland 1.4.1996 Nej 
Grækenland 
Irland 17.7.1995 Nej 
Italien 
Luxembourg 26.10.1994 Ja 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 11.3.1996 Ja 
Sverige 25.1.1996 Ved at blive undcrsogl 
Det Forenede Kongerige 28.6.1996 Nej 
—^T™- •"•••"- !•'•—**—^—^H.. li I. Hi ...i . . I. g=———. i —-.-l-f-n. I....I, • »—• I.I i - , - •••- • i,,—- -J 
3.2 Kodeks for godt landmandsskab 
Ifølge direktivets artikel 4 "skal medlemsstaterne inden to år efter 
meddelelsen af dette direktiv [dvs. den 20.12.1993] udarbejde en kodeks 
eller kodekser for godt landmandskab, som følges af landbrugerne pa et 
frivilligt grundlag, og som mindst skal indeholde bestemmelser om de i 
afsnit A i bilag II nævnte punkter". De fleste medlemsstater er nu færdig 
hermed, som det ses af nedenstående figur 3. Da kommissionen foretog en 
foreløbig undersøgelse af kodekserne sidst på året 1994 var dette imidlertid 
ikke tilfældet. Selv om nogle af kravene til kodekserne ikke er særlig 
specifikke, udgør kodekserne dog et vigtig værktøj, både i forbindelse med 
direktivet, men også for integrationen af miljøhensyn i landbrugspolitikken. 
Kommissionen har derfor til hensigt at foretage en yderligere undersøgelse 
af kodekserne. Herunder vil der ikke blot blive set på overensstemmelsen 
med de kodekser, der kræves i bilag II, men også pa, hvor ens de er for 
områder med lignende dyrkningsforhold i Fællesskabet, samt på det bredere 
spørgsmål om godt landmandsskab. 
14 For Østrig. Finland og Sverige 1.1.1995 
15 Finland forelagde yderligere gcnncmforclscsforanstaltningcr den 23. lo. 1995 og den 14.8 1996 
Figur 3: Kodekser for godt landmandskab (pr. 30. ~. I(J9~) 
Land Mcddclclscsdato 
(Sidste frist 20.12.1993 lr>) 
Østrig 26.1.1996 
Belgien 
Danmark 17.12.1993 
Finland 24.3.1995 
Frankrig 10.2.1994 
Tyskland 1.4.1996 
Grækenland 5.5.1994 
Irland 20.8.1996 
Italien 22.12.1993 
Luxembourg 25.3.1996 
Nederlandene 5.1.1994 
Portugal 
Spanien 
Sverige 25.1.1996 
Det Forenede Kongerige 10.11.1994 
3.3 Udpegning af sårbare zoner 
Ifølge direktivets artikel 3, stk. 1, skal "vand, der er berørt af forurening, og 
vand, der kan blive berørt af forurening, hvis der ikke træffes 
foranstaltninger i henhold til artikel 5, kortlægges af medlemsstaterne i 
overensstemmelse med kriterierne i bilag I". Det hedder videre i artikel 3, 
stk. 2, at "medlemsstaterne udpeger inden to år efter meddelelsen af dette 
direktiv [20.12.199317] som sårbare zoner alle kendte jordomrader på deres 
område, som bidrager til forureningen, og hvorfra der er afstrømning til 
vand, der er kortlagt i overensstemmelse med stk. I " 
Områderne udpeges, hvis de opfylder et eller tiere af kriterierne i bilag 1 
Dette betyder at overfladevandområder og grundvandsområder skal udpeges, 
hvis de indeholder mere end 50 mg nitrat pr. I. Endvidere skal alt vand, som 
er eutrofieret eller i nær fremtid kan blive eutrofieret, udpeges. Det er vigtigt 
at bemærke, at definitionerne i alle ovenstående punkter vedrører alt vand. 
og ikke blot vand, der for øjeblikket indvindes til drikkevand. Det kræves 
16 For Østrig. Finland og Sverige. 1.1.1995 
17 For Østrig. Finland og Sverige. 1. 1. 1995 
derfor af medlemsstaterne, at de vurdere alt vand, uanset om det anvendes 
som drikkevand. 
Det skal også understreges, at værdien på 50 mg/l måske ikke er 
tilstrækkelig til at begrænse eutrofiering. Den anses derfor ikke for at være 
den definerede grænse i direktivet, men er sandsynligvis alt for høj til at 
kunne begrænse eutrofiering. 
Under artikel 3, stk. 5, fritages medlemsstaterne fra pligten til at kortlægge 
specifikke sårbare zoner, hvis de udarbejder og anvender 
handlingsprogrammer på hele deres nationale område Indtil nu har fem 
medlemsstater gjort brug af denne mulighed. Figur 4 viser, hvornår 
medlemsstaterne har udpeget områder i henhold til artikel 3. og hvis dette er 
gjort, om der er udpeget bestemte sarbare zoner eller hele medlemsstatens 
territorium. Som det kan ses af denne figur, har de fleste lande, der har valgt 
ikke at anvende artikel 3, stk. 5, ikke opfyldt denne forpligtelse, det vil sige 
at de zoner, der kræver beskyttelse, endnu ikke er udpeget seks ar efter 
direktivets vedtagelse. 
Figur 4: Udpegningen af sårhare zoner (pr. 30. ~. F)l)~) 
Land Udpegning Dækket omriidc 
afsluttet den 
(sidste frist 
20.12.1993 1S) 
Østrig 26.1.1996 Hele området 
Belgien 
Danmark 12.7.1993 Hele området 
Finland 
Frankrig - 46% af landbrugsjorden* 
Tyskland 7.11.1994 Hele omraclcl 
Grækenland 
Irland 17.7.1995 Ingen/oner* 
Italien 
Luxembourg 19.10.1994 Hele omraclcl 
Nederlandene 5.1.1994 Hele omraclcl 
Portugal 
Spanien 
Sverige 25.1.1996 5 sårbare zoner* 
Det Forenede Kongerige 10.2.1997 69 sårbare zoner* 
Kommissionen er for o/eh/ikkel i færd med ol imderso^e disse hes/iitnin^er. 
18 For Østrig. Finland og Sverige. 995 
10 
Kommissionen anerkender, at der er behov for at kontrollere, om alle 
områder, som medlemsstaterne burde have udpeget som sarbare zoner, nu 
også er blevet det. Til dette formal har den til hensigt at bestille en 
undersøgelse, når først den har modtaget tilstrækkelige oplysninger fra 
medlemsstaterne til at kunne udtale sig om kontrollen For øjeblikket er en 
sådan undersøgelse ikke mulig, da kun tre af de medlemsstater, der har valgt 
at udpege sårbare zoner, er færdige med deres udpegninger 
Ifølge artikel 3, stk. 4, skal medlemsstaterne "efter behov og mindst hvert 
fjerde år tage listen over udpegede sårbare zoner op til fornyet overvejelse 
og om nødvendigt ændre eller supplere den for at tage hensyn til 
forandringer og faktorer, der ikke kunne forudses ved den tidligere 
udpegelse". Dette arbejde skal først være afsluttet senest den 21.12.1997 og 
meddeles til Kommission senest den 21 6.1998. Det er derfor for tidligt at 
udtale sig om sandsynligheden for, at den del af Fællesskabets territorium. 
der er omfattet af artikel 3, vil blive ændret. 
3.4 Overvågning 
Overvågning omfattes både af direktivets artikel 5 og 0 De medlemsstater. 
der har valgt at anvende artikel 3, stk. 5, er fritaget fra pligten i artikel 6, 
med mindre de beslutter at ændre udpegelsen og udpeger zoner under artikel 
3, stk. 2. I så fald vil de skulle foretage den krævede overvågning i en 
periode på et år inden ændringen. Artikel 5, stk. 6, gælder for 
medlemsstater, der anvender artikel 3, stk. 5. De skal "overvåge 
nitratindholdet i vand (overfladevand og grundvand) på udvalgte målesteder, 
som gør det muligt at fastslå omfanget af nitratforureningen i vandet 
hidrørende fra landbrugsvirksomhed". 
Medlemsstater, der udpeger sårbare zoner, skal overholde artikel 6 Denne 
artikel indeholder vejledning med hensyn til overvågningsmetoder for alt 
vand. Medlemsstaterne skal undersøge eutrofieringsgraden af fersk 
overfladevand, flodmundinger og kystvand hvert fjerde ar 
Nitratkoncentrationen i ferskvand skal måles over en periode på et år i 
tidsrummet fra den 19.12.1991 til den 20.12.1993 og i hver følgende 
fireårige periode (dvs, inden den 21.12.1997). Den eneste undtagelse fra 
denne og efterfølgende undersøgelser er for prøveudtagningssteder, hvor 
nitratkoncentrationen i alle tidligere prøver under den seneste 
overvågningsperiode har været under 25 mg/l, og hvor der ikke er 
konstateret nye faktorer, som kan formodes at øge nitratindholdet. I sådanne 
tilfælde er det kun nødvendigt at gentage overvågningsprogrammet Inert 
ottende år. 
Det er vanskeligt for Kommissionen at bedømme, hvorvidt 
medlemsstaternes overvågning er i overensstemmelse med bestemmelserne, 
da den eneste pligt, som medlemsstaterne har til at forelægge 
overvågningsdata for Kommissionen, er den der findes i artikel 10 om at 
forelægge en sammenfattende rapport Selv de oplysninger der forelægges 
ad denne vej behøver kun at være et resumé. Flere medlemsstater har i deres 
rapporter imidlertid bemærket, at deres overvågning for øjeblikket er 
utilstrækkelig til at opfylde kravene i direktivet Faktisk konkluderede en 
11 
nylig undersøgelse19, at mange medlemsstater endnu ikke engang har 
etableret de overvågningsmæssige og administrative infrastrukturer, der er 
nødvendige for at kunne tilfredsstille overvågningskravene i en hel række af 
direktiver. 
3.5 Handlingsprogrammer 
Ifølge direktivets artikel 5 "udarbejder medlemsstaterne inden to ar efter den 
oprindelige udpegelse som omhandlet i artikel 3, stk. 2, eller inden et ar 
efter enhver senere udpegelse som omhandlet i artikel 3, stk 4. 
handlingsprogrammer for de udpegede sårbare zoner" 
Handlingsprogrammer varer fire år, og det første skulle være startet den 
20.12.1995 og efter planen slutte den 20.12.1999 Et nyt handlingsprogram 
vil så begynde og vare i yderligere fire ar, således at det afsluttes den 
21.12.2003. 
Handlingsprogrammerne er de vigtigste krav i direktivet, da de pålægger 
obligatoriske begrensninger i landbrugernes aktiviteter med henblik på at nå 
direktivets målsætninger. Disse er anført i bilag III. To af disse krav er 
vigtigere end de øvrige. I første afsnit i bilag 111 kræves det, at tilførsel af 
gødning til jorden baseres på en balance mellem afgrødernes kvælstofbehov 
og kvælstoftilførslen til afgrøderne fra jorden og fra gødskning. 
I andet afsnit fastsættes der et maksimum på 170 kg N pr. hektar om året. 
som kan tilføres jorden i form af husdyrgødning. Direktivet tillader 
imidlertid indtil 210 kg N pr. hektar om året under det første 
handlingsprogram. Begge disse maksimale mængder gælder i de fire år, som 
deres respektive handlingsprogrammer løber, dvs. 210 kg N pr. hektar om 
året fra den 20.12.1998 og 170 kg N pr. hektar om året fra den 20.12.2002. 
Ifølge dette afsnit i direktivet kan medlemsstaterne tillade andre mængder, 
men kun hvis de er begrundede i objektive kriterier og ikke er til hinder for 
opnåelsen af direktivets målsætninger. 
Medlemsstaterne skulle have startet deres handlingsprogrammer den 
20.12.1995. Som det imidlertid fremgår af figur 5, hvor der også er anført. 
om handlingsprogrammerne er i overensstemmelse med direktivet, har kun 
få medlemsstater gjort dette. Da disse foranstaltninger er det vigtigste 
element i direktivet, er det svært at undskylde denne maimel. 
V) Evaluation of the Costs of Groundwalcr Inspcclion in Ihe Member Stales, en inidcrsogelse 
gennemfort af Europa-Kommissionen. GD XI. under konlrakl nr. B4-3040/95/000345/MAR/DI 
12 
Figur 5: Handlingsprogrammer (pr. 30. ". 199') 
Land Mcddclclscsdalo Overensstemmelse? 
(Sidste frisl 20.12.1995) 
Østrig 11.11.1996 Ved al blive undcrsogl 
Belgien 
Danmark S. 1. 1996 Ved al blive undcrsogl 
Finland 
Frankrig 
Tyskland 1.4.1996 Nej 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 19.1 o. 1994 Nej 
Nederlandene (se neden for) 
Portugal 
Spanien 
Sverige 25.1.1996 Ved at blive undcrsogl 
Det Forenede Kongerige 
Der er endvidere god grund til at se på forholdene i Nederlandene. Den 
22.12.1995 forelagde de nederlandske myndigheder deres handlingsprogram 
for Kommissionen og oplyste, at de ville anvende undtagelsesmuligheden i 
bilag III. Kommissionen besluttede, efter en uennemuanu af beurundelsen 
for undtagelsen og en diskussion herom med de nederlandske myndigheder. 
at den ikke var i stand til at anbefale nitratkomiteen at acceptere 
undtagelsen. På det syvende møde i nitratkomiteen i november 1996 trak de 
nederlandske myndigheder deres handlingsprogram tilbage, og underrettede 
Kommissionen om, at de ikke længere søgte nogen undtagelse 
Hvis det på et trin i gennemførelsen af direktivet bliver klart, at de 
foranstaltninger, der er fastsat i direktivet, ikke længere er tilstrækkelige til 
at nå dets målsætninger, skal medlemsstaterne i henhold til artikel 5. stk 5. 
træffe de supplerende foranstaltninger eller skærpede foranstaltninger, som 
de anser for nødvendige. Som hjælp til opnåelsen ai' dette mal skal alle 
medlemsstater i henhold til første afsnit i artikel 5, stk 6. udarbejde og 
gennemføre passende overvågningsprogrammer med henblik på at vurdere 
effektiviteten af handlingsprogrammerne. 
3.6 Sammenfattende rapporter 
Ifølge direktivets artikel 10 skal medlemsstaterne "for den firearsperiode, 
der følger efter meddelelsen af dette direktiv, og for hver efterfølgende 
firearsperiode forelægge Kommissionen en rapport med de oplysninger, der 
13 
er omhandlet i bilag V". Bilag V kræver grundlæggende oplysninger om de 
punkter, der er behandlet i de ovenstående afsnit. 
Medlemsstaterne skulle have forelagt disse oplysninger for Kommission 
senest den 20.6.1996. I henhold til direktivets artikel I I skulle Kommission 
have sendt sammenfattende rapporter til Europa-Parlamentet og Rådet senest 
den 20.12.1996. Det fremgår af nedenstående figur 6, at de fleste 
medlemsstater fremsendte deres rapporter for sent. Dette er årsagen til, at 
Kommission har måttet udsætte offentliggørelsen af sin rapport 
Figur 6: Sammenfattende rapporter (pr. 30. ~. ll){)~) 
- "~ ""• - •A—"••'L 'J^»-^——-»-*—— •••••• — ——g—B- III. M •• ••!• I I ———-—. • • ———| 
Land Mcddclclscsdalo 
(Sidste frist 20.6.1996) 
Østrig 11.11.1996 
Belgien 
Danmark 20.12.1996 
Finland 19.9.1996 
Frankrig 23.12.1996 
Tyskland 12.11.1996 
Grækenland 19.11.1996 
Irland 17.7.1995 
Italien 
Luxembourg 4.2.1997 
Nederlandene 9.7.1996 
Portugal S. 10.1996 
Spanien 
Sverige 4.9.1996 
Det Forenede Kongerige 9.1.1997 
De modtagne rapporter har været al' forskellig format og indhold med 
betydelige forskelle med hensyn til længden. Selv om Kommission ønsker at 
forelægge en konsolideret rapport om disse oplysninger, vil besvarelsernes 
varierende kvalitet ikke gøre det let at udarbejde det mest nvttige dokument. 
På det sjette møde i nitratkomiteen den 1.6 1995 forelagde Kommissionen et 
udkast til et fælles rapportformat, som medlemsstaterne kommenterede Da 
der imidlertid ikke blev forelagt en færdig version tilstrækkelig tidligt, blev 
denne ikke anvendt af nogen medlemsstat. I fremtiden har Kommissionen til 
hensigt at forelægge komiteen en ramme for meddelelsen af resultaterne for 
at øge dokumentets nytteværdi. 
14 
4. TRAKTATKRÆNKELSESPROCEDURER 
Kommissionen kan indlede traktatkrænkelsesprocedurer efter artikel 169 i traktaten 
om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber mod en medlemsstat, nar den ikke har 
overholdt kravene i direktivet. Som det fremgår af ovenstående figurer er de Heste 
medlemsstater bagefter i gennemførelsesplanen, nogle endda ret betydeligt. Det 
erkendtes i Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af Fællesskabets 
miljølovgivning20, at der er behov for at gribe ind over for de fleste medlemsstater 
for de samme overtrædelser af dette direktiv. Naturligvis forløber disse procedurer 
med forskellig hastighed afhængig af overtrædelsens art og af dialogen mellem den 
pågældende medlemsstat og Kommissionen. Mod nogle medlemsstater løber der 
endvidere to særskilte sager. 
For øjeblikket er de fleste traktatkrænkelsesprocedurer baseret enten pa manglende 
gennemførelse af bestemte foranstaltninger eller på, at de trufne foranstaltninger 
ikke er i overensstemmelse med direktivet. Pa dette trin er der derfor ingen tegn pa 
at de foranstaltninger, der er fastsat i direktivet, vil få væsentlig indflydelse pa 
nitratforureningen, når de har fået mulighed for at træde i kraft Dette er derfor 
Kommissionens vigtigste argument for ikke at fremsætte forslag om ændring af 
direktivet. Hvor langt traktatkrænkelsesprocedurerne mod medlemsstaterne er nået 
er vist i figur 7. Oplysningerne i denne tabel gives i overensstemmelse med 
Kommissions regler for, hvilke oplysninger der må afsløres, og det kan derfor ikke 
udelukkes, at der løber sager mod medlemsstater, der ikke er nævnt, eller for dele af 
direktivet, som ikke er anført for et bestemt land. 
Figur 7: Traktatki'ænkelsesprocedurer moa'medlemsstaterne (statuspr. 30. ~.I9'J~) 
Land 
Belgien 
Finland 
Frankrig 
Grækenland 
Irland 
Italien 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
UK Gennemførelse 
AS 
AS 
Domstol 
BU* 
Domstol 
AS 
Domstol 
AS Udpegelse 
BU* 
Domstol 
BU* 
Domstol 
Domstol 
Domstol Kodeks 
Domstol 
Domstol 
Domstol Handlingsprogram 
BU* Rappon 
BU* 
ÅS = Åbniiigsskrivelse. BU = Begrundet.udtalelse. Domstol = Sag for Domslolcn 
* = Beslutning truffet af Kommission og offentliggjort i en pressemeddelelse, men endnu ikke 
gennemfort 
5. ÆNDRING AF DIREKTIVET? 
Som anført i punkt 4 er den vigtigste grund til, at Kommissionen ikke har fremsat 
noget forslag til ændring af direktivet, den sene gennemførelse af direktivet, der gør 
20 KOM(96) 500 endelig udg. af 22.10.1996. 
15 
det umuligt at vurdere direktivets eventuelle effektivitet. Kommissionen er 
imidlertid udmærket klar over, at der kan argumenteres, at det forhold, at sa mange 
medlemsstater ikke har overholdt deres forpligtelser med hensyn til dette direktiv, 
kan være direktivets fejl. Kommissionen mener ikke at denne argumentation holder 
stik, da de Heste af de foranstaltninger, der skal træffes af medlemsstaterne (nemlig 
gennemførelse, overvågning, udpegninger, kodekser for godt landmandskab og 
rapportering) er ligetil. Selv om der kan være problemer med at koordinere 
indsatsen mellem forskellige ministerier (navnlig mellem miljø- og 
landbrugsministerier) er dette enkle procedureproblemer, der kan overkommes. 
Da direktivet ikke omfatter nogen pligt til at rapportere om problemer, der kan have 
været med at gennemføre direktivet, er det ikke muligt at give nøjagtige oplysninger 
om årsagerne til den forsinkede gennemførelse. Kommissionen er imidlertid klar 
over, at manglen på grundlæggende oplysninger om nitratforureningens 
udstrækning har været et problem, og det samme gælder koordineringen mellem 
forskellige ministerier som tidligere nævnt. 
6. KONKLUSION 
Seks år efter direktivets vedtagelse er det stadig ikke tilfredsstillende gennemfort i 
de fleste medlemsstater, i den grad at en eventuel ændring af direktivet ikke vil 
være hensigtsmæssig. At direktivet ikke er gennemført fuldt ud indebærer, ud over 
de juridiske aspekter, at det ikke er lykkedes al gribe ind over for alvorlige miljø-
og sundhedsproblemer. Selv om Kommissionen vil gøre alt, hvad der i dens magt. 
til at sørge for, at direktivet gennemføres, navnlig ved at gribe til 
overtrædelsesprocedurer, kan disse ikke i sig selv nå direktivets mål Det er derfor 
vigtigt gennem alle mulige midler at lægge det nødvendige pres for at opnå en 
øjeblikkelig gennemførelse. 
16 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 473 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 14 03 
Katalognummer : CB-CO-97-488-DA-C 
ISBN 92-78-25026-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
,) ^