RESUMÉ

Den Europæiske Union vedtog i 1991 direktivet om rensning af byspildevand . Formålet med dette direktiv er at beskytte miljøet mod negative påvirkninger fra spildevandsudledninger fra byområder og bestemte industrier. Medlemsstaterne skal sikre, at spildevand fra alle byområder med over 2 000 indbyggere opsamles og renses i overensstemmelse med EU's minimumsstandarder. Medlemsstaterne skal også udpege "følsomme områder" i henhold til direktivets kriterier, for hvilke der gælder strengere standarder.

Refit-evalueringen fra 2019 bekræftede, at direktivet har medført en betydelig reduktion i udledningen af forurenende stoffer. Betydningen heraf for kvaliteten af EU's søer, floder og have er synlige og håndgribelige. En hovedårsag til direktivets effektivitet er, at kravene er enkle, hvilket muliggør en enkel håndhævelse. Gennemførelsesgraden er høj: 98 % af EU's spildevand opsamles på passende vis, og 92 % renses på passende vis, selv om enkelte medlemsstater stadig har vanskeligt ved at opnå fuld overholdelse. EU-midler har også været en vigtig drivkraft ved at yde støtte til investeringer i den nødvendige infrastruktur (ca. 2 mia. EUR om året i vandsektoren).

Spildevandsoperatører er enten offentlige virksomheder (60 %), private virksomheder, der opererer for en offentlig myndighed, eller blandede selskaber. De opererer på et "bundet" marked, da borgere og virksomheder, der er tilsluttet det offentlige kloaknet, ikke kan vælge deres operatører. Omkring 30 % af omkostningerne i forbindelse med vandforsyning og sanitet dækkes af de offentlige budgetter og 70 % dækkes af vandtakster, hvor der er store forskelle mellem medlemsstaterne. Sektoren reagerer først og fremmest på lovkrav.

PROBLEMFORMULERING

Ved Refit-evalueringen blev følgende tre hovedproblemer identificeret:

1. Resterende forurening fra bymæssige kilder. Det oprindelige direktiv fokuserede på forurening fra indenlandske kilder, der opsamles og renses i centrale anlæg, hvor kravene er klare og præcise. Der blev lagt mindre vægt på andre kilder til byforurening (mindre byområder, decentrale rensningsanlæg eller kraftig regn), for hvilke kravene var bredere formuleret. Som det fremgår af figur 1, udgør udledningerne fra disse kilder en stadig stigende del af den resterende byforurening.

En del af denne forurening kan undgås, selv om der er grænser for, hvad der kan gøres med de nuværende rensningsteknikker. Afhængigt af det forurenende stof udgør udledninger fra byområder, der ikke opfylder kravene, stadig mellem 1,9 % (kvælstof) og 7,78 % (phosphor) af den resterende forurening. Forurening som følge af kraftig regn (overløb efter voldsomt uvejr og byafløb) udgør endnu en betydelig resterende belastningskilde for miljøet, der udgør mellem 7,2 % (kvælstof) og 29,77 % (E. Coli). Decentrale rensningssystemer (egnede individuelle systemer), der er godkendt i henhold til direktivet, så længe der kan opnås "samme miljøbeskyttelsesniveau", udgør mellem 4,7 % (forurenende mikrostoffer) og 16,1 % (E. Coli) af den resterende forurening.

Figur 1: Resterende belastninger fra bymæssige kilder (PE/år) — aktuel situation — Kilde: JRC

Små byområder med under 2 000 PE udgør endnu en betydelig belastning af EU's vandområder — mellem 9,7 % (forurenende mikrostoffer) og 26,2 % (E. Coli) af den resterende forurening. På trods af den reduktion af udledningerne, der er opnået med det eksisterende direktiv, udleder rensningsanlæg hvert år fortsat 134 mio. PE kvælstof og 94 mio. PE phosphor til miljøet. Nye forurenende stoffer såsom mikroplast og forurenende mikrostoffer blev i evalueringen også fremhævet som kilder til bekymring. Mikroplast opfanges relativt godt i rensningsanlæg, men det er ikke tilfældet for forurenende mikrostoffer, hvor omkring 254 mio. PE hvert år udledes til vandområder i EU, hvilket er bekymrende for miljøet og folkesundheden. Rensningsanlæg modtager også unkontrolleret vand, herunder industrispildevand (hovedsagelig fra SMV'er), fra kilder, som ikke er husholdninger og som er tilsluttet det offentlige kloaknet.

2. Utilstrækkelig tilpasning af direktivet til de politiske mål for den europæiske grønne pagt (ud over forureningsreduktion): sektoren tegner sig for 0,8 % af det samlede energiforbrug i EU og stod i 2018 for 0,86 % af EU's samlede drivhusgasemissioner. Næsten en tredjedel af disse emissioner vil kunne undgås ved at forbedre rensningsprocessen, anvende slam bedre og forbedre energieffektiviteten og indførelsen af vedvarende teknologier, som begge stadig ligger på meget lave niveauer. Der er også behov for en bedre inddragelse af sektoren i den cirkulære økonomi, eftersom forvaltningen af slam og genbrug af vand ikke fungerer optimalt og der dermed stadig går for mange værdifulde ressourcer tabt. Endelig er spildevand en hurtig og pålidelig kilde til nyttige oplysninger vedrørende folkesundheden. Dette blev påvist med den supplerende overvågning af covid-19 og dens varianter i håndteringen af den seneste pandemi. Den manglende koordinering mellem de offentlige sundheds- og spildevandsmyndigheder udgør en hindring for den optimale anvendelse af disse oplysninger.

3. Utilstrækkeligt og uensartet forvaltningsniveau: evalueringen og nylige OECD-undersøgelser understreger, at driftseffektiviteten varierer meget fra én operatør til en anden. Dette er også tilfældet med hensyn til gennemsigtigheden og adgangen til vigtige oplysninger. Som nævnt i en nylig beretning fra Revisionsretten og i strid med EU-traktatens principper anvendes princippet om, at forureneren betaler, ikke i tilstrækkelig grad. Overvågnings- og rapporteringsmetoderne er ikke tilpasset behovene og de muligheder, som digitaliseringen giver. Adgang til sanitet er fortsat et problem, der forhindrer EU i fuldt ud at leve op til verdensmål 6.

MÅL

Denne EU-intervention har to overordnede mål: 1) at beskytte EU's borgere og økosystemer mod de resterende kilder til utilstrækkeligt renset spildevand og 2) at forbedre gennemsigtigheden og forvaltningen af sektoren, samt to supplerende mål: 3) at tilpasse sektoren bedre til målene i den grønne pagt, navnlig ved at styre den i retning af energineutralitet som et bidrag til klimaneutralitet og ved at støtte dens nødvendige omstilling til cirkulær økonomi, nulforurening og øget beskyttelse af biodiversitet, og 4) at gøre mere intelligent brug af spildevandsparametre til støtte for folkesundhedsforanstaltninger. Med henblik herpå er det vigtigt at etablere en langsigtet vision og retssikkerhed, eftersom investeringer i sektoren er tidskrævende og skal planlægges i god tid.

BEGRUNDELSE FOR AT HANDLE PÅ EU-PLAN

EU's indsats er fortsat afgørende for at sikre, at en forbedret vandkvalitet i floder, søer, grundvand og have kommer alle EU-borgere til gode. Da 60 % af EU's vandområder er grænseoverskridende, er det nødvendigt at sikre samme beskyttelsesniveau overalt og i samme tempo for at undgå risikoen for, at nogle medlemsstaters indsats går tabt på grund af manglende fremskridt i andre. Evalueringen har vist, at direktivet var den vigtiste drivkraft for investering i de nødvendige infrastrukturer i de fleste medlemsstater.

POLITISKE LØSNINGSMODELLER

For hvert problem blev der identificeret flere løsningsmodeller på grundlag af bedste praksis i medlemsstaterne og grundige høringer af interessenterne. Løsningsmodeller, der manglede støtte fra interessenterne eller var for komplekse at gennemføre, blev forkastet på et tidligt tidspunkt. Der blev udviklet forskellige løsningsmodeller spændende fra lavt ambitionsniveau (foranstaltninger, der kun anvendes på større anlæg) til højt ambitionsniveau (samme foranstaltninger, men også for mindre anlæg). For nogle problemer var der begrænsede valgmuligheder, f.eks. for decentrale anlæg (egnede individuelle systemer), forbedring af gennemsigtigheden eller overvågning af sundhedsparametre. For andre problemer (store regnvandsmængder, egnede individuelle systemer eller energiforbrug) blev der i overensstemmelse med nærhedsprincippet indbygget tilstrækkelig fleksibilitet til at muliggøre de mest omkostningseffektive løsninger på lokalt plan.