Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Fastlæggelse af nye rammebestemmelser for elektronisk kommunikationsinfrastruktur og tilhørende tjenester - Revurdering af kommunikationslovgivningen i 1999"

(2000/C 204/03)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 15. november 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Göran Lagerholm til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. maj 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 373. plenarforsamling af 24. og 25. maj 2000, mødet den 24. maj 2000, med 94 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Siden 1990 har Kommissionen gradvist opstillet et omfattende lovgrundlag for liberaliseringen af teleområdet. Dette har været afgørende for EU's globale konkurrenceevne. En avanceret kommunikationsindustri er en forudsætning for, at Europa kan virkeliggøre informationssamfundet. Uden effektive kommunikationsmidler af høj kvalitet får den europæiske industri, og først og fremmest de små og mellemstore virksomheder (SMV), en dårlig konkurrencestilling på verdensmarkedet. Indførelse af nye kommunikationstjenester kan skabe grundlaget for at reducere regionale uligheder, fordi den geografiske afstand bliver mindre vigtig. Øget konkurrence vil også fremover få stor indflydelse på udviklingen af telekommunikationstjenester og økonomien som helhed.

1.2. Den tekniske og markedsmæssige udvikling i kommunikationssektoren foregår med stadig større hast. Internettet vender stort set op og ned på de traditionelle markedsstrukturer. Forbedret teknologi til behandling, opkobling og fremføring af basistjenester gør kommunikationsinfrastrukturen billigere og giver større kapacitet. Trådløse applikationer bliver stadig vigtigere i alle segmenter af markedet. Nye teknikker på medieområdet, især digital-tv, skaber grundlag for kommercielle betalingstjenester og andre nye tjenester som f.eks. dataoverførsel, internetadgang og elektronisk handel og bidrager dermed til at øge konkurrencen i den konvergerende kommunikationssektor.

2. Kommissionens meddelelse

2.1. Kommissionens meddelelse er startskuddet til en revurdering af de nuværende rammebestemmelser for teleområdet. Den bygger i vid udstrækning på femte rapport om gennemførelsen af lovpakken for telesektoren(1), resultaterne af høringen om grønbogen om konvergens(2), resultaterne af høringen om grønbogen om radiospektrumpolitik(3), konklusionerne på beretningen om udviklingen på EU-markedet for digital-tv(4) samt rapporten om eventuel oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed.

2.2. Mens den eksisterende lovgivning om liberalisering af teleområdet skulle styre overgangen til fri konkurrence, skal der nu udvikles nye rammebestemmelser for kommunikaftionsinfrastruktur og tilhørende tjenester, som sigter mod at fremme og videreføre et åbent og konkurrencebaseret europæisk marked for kommunikationstjenester, sikre alle EU-borgere adgang til tjenester og endelig konsolidere det indre marked.

2.3. Ud over et konsolideret og forenklet liberaliseringsdirektiv (i henhold til artikel 86) skal rammebestemmelserne omfatte et sektorspecifikt rammedirektiv, fire særdirektiver (direktiv om tilladelser og licenser (herunder adgang til knappe ressourcer), direktiv om netadgang og samtrafik, direktiv om forsyningspligtydelser og direktiv om beskyttelse af personoplysninger i telesektoren) (alle i henhold til artikel 95), ikke-bindende sektorspecifikke tiltag og konkurrencelovgivning.

2.4 Rammedirektivet skal fastlægge specifikke politiske målsætninger for medlemsstaterne, pålægge dem at overholde de fem lovgivningsprincipper, sikre forbrugerne specifikke rettigheder og sikre en passende grad af interoperabilitet, fastslå de nationale myndighedsorganers rettigheder og ansvar samt de beføjelser og procedurer, der gælder for beslutningsprocessen, fastlægge reglerne for et nyt kommunikationsudvalg og kommunikationsgruppen på højt niveau og endelig tage højde for henstillinger, vejledninger vedrørende optimale praksisløsninger samt adfærdskodekser, der udarbejdes af berørte parter, og andre supplerende tiltag.

2.5. De nye rammebestemmelser skal omfatte alle typer kommunikationsinfrastruktur og tilhørende tjenester. Følgende gør sig gældende:

- transmissionstjenester via Internettet behandles på samme måde som andre transmissionstjenester;

- i stedet for enkeltlicenser skal udbyderne kunne tildeles generelle tilladelser;

- der skal etableres fælles principper for regulering af netadgang og samtrafik, som gælder for alle kommunikationsinfrastrukturer;

- en ekspertgruppe skal sikre, at EU's politik for radiospektrum ikke blot tilgodeser tekniske hensyn, men også politiske;

- det skal fortsat have høj prioritet at sikre, at alle har adgang til rimelige priser til de kommunikationstjenester, som er nødvendige for at deltage i informationssamfundet;

- medlemsstaterne kan ud over at finansiere offentlig netadgang over statsbudgettet fortsat vælge at oprette en finansieringsordning for forsyningspligtydelser;

- konkurrencen på abonnentkredsløb skal styrkes;

- en konsekvent regulering på EU-plan skal fremme udviklingen af reel konkurrence og tværeuropæiske tjenester;

- samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale myndighedsorganer skal forbedres.

2.6. De fremtidige bestemmelser skal være baseret på klart definerede politiske målsætninger, begrænses til det nødvendige, styrke retssikkerheden, være teknologisk neutrale og håndhæves så tæt som muligt på de aktiviteter, lovgivningen gælder.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU støtter generelt Kommissionens meddelelse.

3.2. Det er positivt, at Kommissionen vil basere den foreslåede tilpasning af rammebestemmelserne på:

- at fremme og videreføre et åbent og konkurrencebaseret europæisk marked;

- at konsolidere det indre marked;

- i højere grad at satse på konkurrencelovgivningen og forenkle og reducere omfanget af sektorspecifik lovgivning, som skal kombineres med henstillinger, retningslinjer og brancheaftaler; ud over at dække behovet for at regulere adgangen til knappe ressourcer skal sektorspecifik lovgivning kun anvendes på områder, hvor der ikke er tilstrækkelig konkurrence, og kun i en overgangsperiode;

- at tilstræbe teknologisk neutralitet uden vedtagelse af Internet-specifikke bestemmelser. Teknologisk neutral regulering skal imidlertid ikke føre til strengere regulering af nye tjenester, men snarere til en reduktion af den gældende specifikke regulering af traditionelle tjenester.

3.3. Når Kommissionen udvikler detaljerne i sin strategi, skal det sikres, at disse principper fortsat står i forgrunden. Det skal også påses, at gennemførelsen af forslagene ikke sker i det tempo, der sættes af det langsomste medlemsland; tværtimod skal den sektorspecifikke lovgivning erstattes af almindelig konkurrencelovgivning på de forskellige markeder (geografiske såvel som tjenestemæssige), hvormed der automatisk opstår konkurrence. Problemet kan tænkes at blive større med EU's udvidelse. Udvidelsen kan også gøre det nødvendigt at yde passende bistand til visse nye aktører.

3.4. En overgang fra sektorspecifik regulering af telekommunikation til den generelle konkurrencelovgivning diskuteres hyppigt på grundlag af ophørsklausuler og reguleringshenstand. Sådanne reguleringsteknikker forudsætter imidlertid, at der findes nogle kriterier. Kriterierne bør være fåtallige og fastlægges hurtigst muligt.

3.5. ØSU fremhæver de konvergerende kommunikationsmarkeders globale karakter. De foreslåede EU-rammebestemmelser må ikke anskues isoleret. Det er vigtigt, at de europæiske aktørers konkurrenceevne bevares og sikres en god grobund. Regional regulering kan risikere at medføre, at det europæiske marked isoleres fra verdensmarkedet, især hvis en omfattende regulering får lov til at hæmme markedskræfternes frie spil. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til at tage højde for de konsekvenser, eventuelle foranstaltninger vil få for den europæiske industris konkurrenceevne.

3.6. Det skal dog også understreges, at det er vigtigt, at Kommissionen ikke kun ser på de positive konsekvenser, som liberaliseringen og den øgede konkurrence medfører og må forventes at medføre. Det kan ikke udelukkes, at den lynhurtige udvikling af infrastrukturer til elektronisk kommunikation og tilhørende tjenester kan indebære helbreds- eller miljørisici på nogle punkter. Kommissionen kommer ikke ind på sådanne risici, hvilket nok er naturligt i lyset af formålet med meddelelsen, men ØSU vil alligevel opfordre Kommissionen til at følge udviklingen nøje ud fra et sundheds- og miljømæssigt synspunkt.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Licenser og tilladelser

4.1.1. ØSU er enig i, at der er behov for at harmonisere licensvilkårene, både i formel og praktisk henseende. Systemet bør være baseret på generelle tilladelser undtagen i de tilfælde, hvor der er tale om adgang til frekvenser og numre. Harmonisering bør ikke føre til indførelse af en mere arbejdskrævende reguleringsordning på markeder, hvor f.eks. generelle tilladelser ikke kræver forudgående registrering.

4.1.2. Kommissionen foreslår, at internetbaserede kommunikationstjenester skal være omfattet af licenssystemet. Som generel regel skal man sikre teknologisk neutralitet. Internet som teknisk platform for levering af kommunikationstjenester bør derfor ikke være underkastet særlige regler. ØSU føler imidlertid, at nye teknologier så vidt muligt bør være helt uregulerede, især i opstartsfasen, men naturligvis skal kravet om teknologisk neutralitet overholdes. Denne indfaldsvinkel er endvidere kun acceptabel, så længe de grundlæggende forbrugerbeskyttelseskrav er opfyldt.

4.2. Netadgang og samtrafik

4.2.1. Efter ØSU's opfattelse er reguleringstiltag kun legitime, hvis der skal rettes op på markedets manglende evne til at sikre en effektiv, sund konkurrence på infrastrukturområdet. Hvor der er mangler på markedet, skal reguleringen sigte specifikt mod det konstaterede problem og være effektiv og tidsbegrænset.

4.2.2. Hvis det skønnes nødvendigt at vedtage midlertidige foranstaltninger for at regulere adgangsvilkårene (f.eks. i forbindelse med særskilt udbud af abonnentkredsløb), bør disse i første række sigte mod at få aftaler i stand mellem virksomheder. Hvis dette ikke er muligt, bør prissætningsstrategien i forbindelse med særskilt udbud skabe incitamenter til investeringer i infrastruktur (f.eks. ved tidsbegrænsning af specifikke omkostningsberegningsfaktorer) og anvendes konsekvent overalt i medlemsstaterne. Udviklingen af alternative adgangsmuligheder skal overvåges nøje, og henstillinger til de nationale reguleringsmyndigheder vedrørende adgang bør omfatte en henstilling om at undgå reguleringstiltag, når der findes alternative adgangsmuligheder.

4.3. Forvaltning af radiospektrum(5)

4.3.1. Adgangen til radiospektrum får stadig større betydning for telekommunikationssystemerne. Frekvensbåndsproblemet kan kun løses ved at anvende moderne teknologi til at gøre brugen af radiospektrum mere effektiv for alle brugeres vedkommende, og ikke kun på telekommunikationsområdet. Efter ØSU's mening skal der føres en integreret spektrumpolitik for forskellige områder som tv- og radiospredning, telekommunikation, radiostedbestemmelse og militære applikationer. De metoder, som gør det muligt for forskellige brugere og tjenester at dele samme radiofrekvensbånd, må og skal forbedres.

4.3.2. Man kan gøre brugen af radiospektrum mere effektiv ved at harmonisere spektrumallokeringen på internationalt plan. Dette er særlig vigtigt i geografiske områder med mange nationale grænser som f.eks. Europa.

4.3.3. ØSU betragter fastsættelse af priser for radiospektrum som et acceptabelt middel til at sikre en effektiv spektrumanvendelse, forudsat at prisniveauet er moderat og ikke begrænser systemernes udvikling, og forudsat at priserne skaber fair vilkår for alle aktører på markedet, dvs. såvel teleoperatører som radio- og tv-selskaber.

4.3.4. ØSU er enig med Kommissionen i, at medlemsstaterne bør opfordres til at anvende provenuet fra afgifter, auktioner og prissætning inden for radiospektrum til at effektivisere brugen af radiospektrum.

4.4. Forsyningspligtydelser(6)

4.4.1. I henhold til EU-lovgivningen omfatter forsyningspligtydelserne levering af taletelefoni, fax og datatransmission via modem tilsluttet taletelefoninettet (dvs. adgang til Internettet). Brugerne skal fra en fast tilslutning have adgang til nationale og internationale opkald, herunder alarmtjenester (med nationale numre eller det fælleseuropæiske alarmnummer 112). Definitionen omfatter også telefonistekspedition, oplysningstjenester, offentlige betalingstelefoner og særlige faciliteter for abonnenter med handicap eller særlige sociale behov.

4.4.2. Den nuværende lovgivningsramme kræver, at de nationale myndighedsorganer pålægger operatørerne forpligtelser, som sikrer, at de ovenfor definerede minimumstjenester af en bestemt kvalitet er til rådighed for alle, uanset geografisk placering, til en rimelig pris.

4.4.3. Liberaliseringen af telekommunikationssektoren har sammen med den teknologiske udvikling sikret de fleste forbrugere store fordele i form af mere pålidelige tjenester af en højere kvalitet og til lavere priser. Viften af tjenesteydelser bliver stadig bredere. Der indføres i dag nye bredbåndsnet som en del af det kommercielle udbud. Dette giver mulighed for hurtigere Internet-adgang, gør de eksisterende informationssamfundstjenester mere tillokkende og kan tænkes at åbne mulighed for nye tjenester, som forudsætter stor båndbredde, f.eks. video-on-demand. Adgang til bredbåndstjenester bliver en nøglefaktor til sikring af EU's overgang til informationssamfundet. Man kan hævde, at definitionen af forsyningspligtydelser bør udvides til at omfatte f.eks. bredbåndstjenester.

4.4.4. Hvad angår udvidelsen af den lovgivningsmæssige definition af forsyningspligten, støtter ØSU sig til Kommissionens meddelelse fra 1996, som anfører, at der som grundlæggende kriterium for at udvide omfanget af forsyningspligten skal foretages en analyse af efterspørgslen efter og adgangen til den pågældende tjeneste. Analysen skal tage udgangspunkt i markedsvilkårene og en politisk evaluering af tjenestens sociale og økonomiske nytteværdi. ØSU mener, at disse kriterier stadig er relevante.

4.4.4.1. ØSU støtter imidlertid Kommissionens forslag om at bibeholde den definition af forsyningspligtydelser og den tilknyttede forsyningspligt, der er fastlagt i de nuværende rammebestemmelser, for så vidt som Kommissionen forpligter sig til at "foreslå kriterier for en eventuel udvidelse af den lovgivningsmæssige definition af forsyningspligten samt mekanismer for en regelmæssig revision heraf i lyset af begrebets dynamiske og evolutive karakter".

4.4.4.2. Under henvisning til konklusionerne fra topmødet i Lissabon og, ikke mindst, til afsnittet "Et informationssamfund for alle" i ØSU's udtalelse "Beskæftigelse, økonomiske reformer og social samhørighed - hen imod et Europa kendetegnet ved innovation og viden" (CES 1053/99), som viser, i hvilket omfang den eksplosionsagtige vækst i informationssamfundet og de tilknyttede erhverv kan føre til social udstødelse, håber ØSU, at Kommissionen hurtigst muligt vil fastlægge kriterier for en udvidet lovmæssig definition af forsyningspligten. Dette er nødvendigt for at respektere de retningslinjer, Det Europæiske Råd vedtog i Lissabon med henblik på at sikre et "informationssamfund for alle", minimere risikoen for social udstødelse og styrke den sociale samhørighed i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 2.

4.4.5. Den nuværende lovgivningsramme kræver, at de nationale myndighedsorganer pålægger operatørerne forpligtelser, som sikrer, at de ovenfor definerede minimumstjenester af en bestemt kvalitet er til rådighed for alle, uanset geografisk placering, til en rimelig pris. De nationale myndighedsorganer har mulighed for at oprette en forsyningspligtfond, som sikrer retfærdige vilkår for de forskellige operatører.

4.4.5.1. ØSU støtter dette princip, som det allerede fremførte i sin udtalelse om Kommissionens meddelelse om "Det almene tjenesteudbud for telekommunikation i perspektivet af et fuldt liberaliseret marked" (KOM(96) 73 endelig udg.). I denne udtalelse understregede ØSU, at "alle udbydere af teletjenester skal bidrage i et retfærdigt og rimeligt omfang til alle aspekter af disse tjenester, herunder de økonomiske elementer". For at sikre retfærdige vilkår både for forbrugerne og de forskellige operatører gik ØSU ind for, at forsyningspligten finansieres af samtlige operatører.

4.4.6. På trods af den teknologiske og måske også den miljømæssige udvikling bør dette princip ikke tages op til fornyet overvejelse, da dette ville indebære en risiko for at acceptere en reduceret geografisk dækning, så store dele af det europæiske område udelukkes fra de teknologiske fremskridt. Dette ville være ensbetydende med at nægte nogle borgere deres retmæssige adgang til den nye informationsteknologi og dermed til nye jobmuligheder (telearbejde m.m.). Herved ville man reelt gøre sig skyldig i forskelsbehandling.

4.4.7. Selv om ØSU finder det uhensigtsmæssigt, at forsyningspligten på nuværende tidspunkt udvides til at omfatte bredbåndstjenester - i forventning om, at Kommissionen foreslår kriterier for en eventuel udvidelse af forsyningspligten - betyder det ikke, at ØSU ikke ville bifalde EU- og nationale foranstaltninger, der sigter mod at fremme indførelsen af bredbåndstjenester.

4.4.8. Selv om ØSU altså mener, at subsidiaritetsprincippet skal gælde i forbindelse med finansiering af forsyningspligtydelser og "offentlig adgang" inden for elektronisk kommunikation, skal det understreges, at det er afgørende for Europas konkurrenceevne, at der sker en konstant udvikling i retning af højere kvalitet og lavere priser på dette område. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne vælger den mest effektive og mindst konkurrenceforstyrrende metode, også når det gælder om at opfylde/finansiere såvel forsyningspligten som "offentlig adgang". Efter ØSU's mening bør man i første række overveje offentlige udbud.

4.4.9. ØSU vil i den forbindelse gerne understrege, at der også af andre grunde kan blive behov for, at der på EU- eller nationalt plan tages politiske initiativer til fremme af informationssamfundet, som finansieres af samfundet som helhed. Ved udviklingen af sådanne initiativer skal man være meget opmærksom på det centrale spørgsmål om brugeroplysning, så man undgår at skabe en kløft mellem "kyndige" og "ukyndige".

4.4.10. Som Sektionen for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet understregede i sin erklæring fra Uleåborg, Oulu-erklæringen(7), opfordres Kommissionen til at øge inddragelsen af informationssamfundets aktiviteter i de områder, der er omfattet af strukturfondene, især Socialfonden, hvad angår såvel uddannelsesaspektet som integration af socialt udstødte.

4.5. Brugernes og forbrugernes interesse

4.5.1. I forbindelse med forbrugerbeskyttelse og -oplysning indeholder Kommissionens meddelelse bl.a. følgende forslag:

- de eksisterende forpligtelser vedrørende klagemuligheder, mæglingsordninger og tjenestekvalitet videreføres, og det overvejes, om der er behov for yderligere tiltag;

- udbyderne pålægges at informere deres kunder om tjenestekvalitet;

- oplysninger til forbrugerne om kvalitet og takster skal gøres mere gennemskuelige;

- direktivet om beskyttelse af personoplysninger i telesektoren skal ajourføres og tydeliggøres for at tage højde for den tekniske udvikling og sikre, at direktivet er hensigtsmæssigt i forbindelse med et marked, hvor sektorgrænserne udviskes.

4.5.2. ØSU støtter disse forslag. Det forekommer indlysende, at brugernes og forbrugernes interesser generelt set tjenes bedst med konkurrence på et åbent marked, og at alle aktørerne på telekommunikationsmarkedet, som konkurrerer på priserne, selv har en interesse i, at kunder eller potentielle kunder er grundigt informerede om tjenesternes pris og kvalitet. Gennemsigtighed i omkostningerne og de forskellige priskomponenter er et vigtigt aspekt. Det er oplagt, at de nationale myndigheder, der på grundlag af den generelle forbrugerlovgivning kontrollerer, om virksomhedernes forbrugeroplysninger er korrekte og ikke vildledende, også pålægges at føre en tilfredsstillende, løbende kontrol med forbrugeroplysningerne på teleområdet.

4.5.3. På baggrund af den utroligt hurtige udvikling på teleområdet med en konstant strøm af nye tjenester og - på de fleste markeder - mange nye aktører, er det indlysende, at mange forbrugere føler sig forvirrede og usikre. Det er vigtigt for udviklingen, at forbrugerne har tillid til markedet. ØSU mener derfor, at det i den nuværende situation er berettiget at stille særlige krav til teleoperatørernes forbrugeroplysning. ØSU anser det endvidere for hensigtsmæssigt, at der findes enkle og billige udenretlige klagemuligheder og mæglingsordninger for brugere og forbrugere, og slår til lyd for brugen af Kommissionens europæiske klageskema for forbrugere.

4.5.4. ØSU er enig med Kommissionen i, at direktivet om beskyttelse af personoplysninger i telesektoren er blevet forældet på grund af den tekniske udvikling og derfor bør ajourføres. Det bør i den forbindelse undersøges, om direktivets krav til beskyttelse af personoplysninger kan sikres ved at tilpasse det overordnede direktiv om beskyttelse af personoplysninger i EU i stedet for at ajourføre direktivet om beskyttelse af personoplysninger i telesektoren. Dette ville falde bedre i tråd med bestræbelserne på at nedbringe omfanget af sektorspecifik lovgivning og med de vilkår, som konvergensen på kommunikationsområdet har skabt. Dette må dog ikke forsinke ajourføringen af beskyttelsen af personoplysninger i telesektoren.

4.6. Forvaltning af numre, navne og adresser

4.6.1. Rammebestemmelserne bør tilskynde til udvikling af nye tjenester. ØSU mener, at forslaget om at overveje at kræve interoperabilitet mellem "intelligente net"-databaser for at lette udbud af tværeuropæiske tjenester kan tænkes at være uforeneligt med princippet om teknologisk neutralitet; det bør derfor tages op til fornyet overvejelse.

4.6.2. Hvis der i særlige tilfælde er et klart behov for reguleringstiltag, bør den regulerende myndighed begrænse sig til at specificere kravene og overlade det til industrien at finde frem til den mest omkostningseffektive teknologi til at opfylde dem.

4.7. Specifikke konkurrencespørgsmål

4.7.1. Kommissionen forsøger at imødekomme de stærke argumenter, der taler for, at konkurrencereglerne anvendes i højere grad frem for specifik regulering, ved at foreslå, at konkurrencelovgivningens begreb "dominerende stilling" bruges som den mest hensigtsmæssige tærskel for visse sektorspecifikke ex ante-forpligtelser (for at imødekomme rimelige krav om adgang, omkostningsægthed, ikke-diskriminering). ØSU er ikke overbevist om, at denne indfaldsvinkel er fordelagtig.

4.7.2. At indføre et nyt begreb om dominerende markedsstilling uden at afskaffe det nuværende begreb "betydelig markedsstyrke" ville være i modstrid med princippet om at begrænse reguleringen til det absolut nødvendige.

4.7.3. Hvis man bruger konkurrenceretlige kriterier for dominerende stilling til at pålægge ex ante-forpligtelser, betyder det ikke, at man i højere grad sætter sin lid til konkurrencelovgivningens principper, som Kommissionen synes at mene. Tværtimod forekommer det ØSU sandsynligt, at vedtagelsen af en sådan strategi vil forlænge den periode, der går, inden konkurrencelovgivningen anvendes fuldt ud, og at den faktisk kan hindre konkurrencelovgivningen i at fungere godt i denne sektor.

4.7.4. Modsætningen mellem den erklærede hensigt med revisionen og den virkning, forslagene ville have i praksis, synes at bero på et misforhold mellem konkurrencelovgivningens anvendelse på sektoren på den ene side og en uhensigtsmæssig anvendelse af visse begreber fra konkurrencelovgivningen til at skabe ny regulering på den anden side. I forbindelse med konkurrencelovgivningen er en dominerende stilling ikke et problem i sig selv: konkurrencelovgivningen overtrædes først i det øjeblik, en dominerende stilling misbruges. Konkurrencelovgivningen er snarere et ex post-redskab end et ex ante-redskab; den store fordel ved konkurrencelovgivningen er, at der er reelle, mærkbare sanktioner i tilfælde af overtrædelser. At pålægge virksomheder med en dominerende stilling ex ante-forpligtelser er ikke at anvende konkurrencelovgivningen. Det er blot at regulere under en ny betegnelse.

4.7.5. Ex ante-regulering bør kun anvendes i de tilfælde, hvor der ikke er effektiv konkurrence. Dette kræver, at man undersøger hvert enkelt tilfælde med henblik på at fastslå, om der er behov for at træffe administrative foranstaltninger for at erstatte markedsmekanismer; man bør derfor foretage en indgående analyse af hvert enkelt marked. Dette vil afsløre, om konkurrencen ikke lever op til myndighedernes krav, og om det i så fald skyldes en mangel på selve markedet eller en urimelig adfærd fra markedsaktørernes side, som kan retfærdiggøre administrative indgreb over for aktørerne.

4.8. Institutionelle spørgsmål

4.8.1. ØSU går ind for et tættere samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndighedsorganer og støtter derfor også den foreslåede kommunikationsgruppe på højt niveau (HLCG) bestående af Kommissionen og nationale myndighedsorganer. Beslutningstagningsprocessen i denne gruppe skal være helt gennemsigtig.

4.8.2. Det udvidede samarbejde mellem Kommissionen og de nationale myndigheder må være tilstrækkeligt til at sikre en mere konsekvent anvendelse af telelovgivningen i EU. ØSU bifalder derfor, at Kommissionen ikke vil stille forslag om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed.

4.8.3. For at fremme en mere effektiv radiospektrumanvendelse skal medlemsstaternes radiospektrumpolitik være mere fleksibel og åben for innovative tiltag. ØSU støtter forslaget om at nedsætte en særlig ekspertgruppe vedrørende radiospektrumpolitik, hvor det kan drøftes, hvordan man bedst kan nå et sådant mål.

4.9. Ikke-bindende forskrifter og selvregulering

4.9.1. I meddelelsen præsenteres de nye rammebestemmelser som et regelsæt bestående af tre hovedelementer: a) bindende sektorspecifikke forskrifter i form af et rammedirektiv og fire særdirektiver, b) supplerende ikke-bindende sektorspecifikke forskrifter og c) konkurrencelovgivning. ØSU erkender, at der er et øget behov for ikke-bindende, målrettede tiltag, og går ind for, at der i højere grad satses på sektoraftaler og aftalememoranda. Andre (formelt) ikke-bindende foranstaltninger som f.eks. henstillinger og retningslinjer fra Kommissionen og nationale tilsynsmyndigheder bør anvendes med stor forsigtighed, fordi de i praksis kan blive lige så bindende som formelle direktiver, men uden at være underlagt de demokratiske kontrolmekanismer. Det er nødvendigt at harmonisere det transeuropæiske reguleringssystem yderligere og at indføre hurtige og fleksible procedurer for at sikre en ensartet anvendelse af EU-lovgivningen overalt i EU. Manglen på harmonisering er kilde til bekymring for alle nøgleaktører på telekommunikationsmarkedet: teleoperatører, tjenesteleverandører, producenter og forbrugere. Alle sektorens aktører kan således kun være interesserede i, at der sker en harmonisering.

4.9.1.1. ØSU mener, at ikke-bindende adfærdskodekser kan være et nyttigt instrument, både på transeuropæisk og på nationalt plan, når først den bindende lovgivning er gennemført. Ikke-bindende kodekser kan bruges som et fleksibelt og hurtigt retssætningsinstrument, men for at garantere retssikkerheden og klarheden, skal de baseres på bindende regler. For at sikre en sammenhængende reguleringsstrategi i hele EU, samtidig med at der indrømmes plads til nationale justeringer, kan de ikke-bindende kodekser bruges til at vise, hvordan visse regler skal anvendes i praksis.

4.9.1.2. Man skal imidlertid være opmærksom på risikoen for, at ikke-bindende kodekser i form af henstillinger og retningslinjer fra Kommissionen kan begrænse Europa-Parlamentets og medlemsstaternes inddragelse i lovgivningsprocessen. Hvis man i højere grad anvender ikke-bindende instrumenter som henstillinger fra Kommissionen, skal man derfor sikre, at beslutningsprocessen er tilstrækkelig gennemsigtig og forståelig, at medlemsstaterne inddrages i beslutningstagningen lige fra begyndelsen, og at især industrien, men også andre interesserede parter som brugere og arbejdstagerrepræsentanter, høres i passende omfang.

4.9.1.3. Samtidig må ikke-bindende kodekser ikke blive et middel, som medlemsstaterne eller de nationale myndighedsorganer kan bruge til at genindføre sektorspecifik regulering. Der skal findes en balance mellem fleksibilitet og sikkerhed og klarhed. Derfor skal ethvert nyt instrument, der øger fleksibiliteten, ledsages af præcise retningslinjer og klare fortolkningsprincipper, så man sikrer en sammenhængende strategi overalt i EU og undgår vilkårlige beslutninger.

4.9.2. Efter ØSU's opfattelse kan selvregulering støtte telekommunikationssektoren i Europa under overgangen fra en reguleret, ex-monopoliseret sektor til en konkurrencebaseret sektor, der styres af de almindelige konkurrenceregler. Regler, der forhandles, anvendes og håndhæves af industrien selv, kan bevirke, at der kun bliver et beskedent eller slet ikke noget behov for reguleringstiltag ud over anvendelsen af den almindelige konkurrencelovgivning. Hvis sådanne regler anvendes overalt i EU, skulle det også føre til betydelige fremskridt i harmoniseringen. Det er naturligvis vigtigt, at brugerne repræsenteres effektivt, når branchen udformer sine selvregulerende tiltag.

Brussels, den 24. maj 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(1999) 537.

(2) "Grønbog om konvergensen mellem telekommunikationssektoren, mediesektoren og informationsteknologisektoren og de lovgivningsmæssige implikationer heraf - Mod en informationssamfundsstrategi" (KOM(97) 623); ØSU's udtalelse; EFT C 214 af 10.7.1998.

(3) KOM(1999) 538; jf. også ØSU's udtalelse om "Grønbog om radiospektrumpolitik set i sammenhæng med Fællesskabets politik inden for områderne telekommunikation, radio-/tv-spredning, transport og FTU" (KOM(98) 596 endelig udg.); EFT C 169 af 16.6.1999.

(4) "Udviklingen på markedet for digital-tv i Den Europæiske Union - beretning i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/47/EF af 24. oktober 1995 om standarder for transmission af tv-signaler" (KOM(1999) 540).

(5) Jf. ØSU's udtalelse om "Grønbog om radiospektrumpolitik - set i sammenhæng med Fællesskabets politik for områderne telekommunikation, radio-/tv-spredning, transport og FTU" (KOM(98) 596 endelig udg.); EFT C 169 af 16.6.1999.

(6) Jf. ØSU's initiativudtalelse om tjenesteydelser af almen interesse; EFT C 368 af 20.12.1999 og ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse om "Det almene tjenesteudbud for telekommunikation i perspektivet af et fuldt liberaliseret marked" (KOM(96) 73 endelig udg.); EFT C 30 af 30.1.1997.

(7) CES 829/99, bilag III til referatet af det 11. møde i Sektionen for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet den 6. og 7. september 1999 i Uleåborg i Finland.