Det afspejler også bestemmelserne om procedurer for produkter, der udgør en risiko, som gælder for produkter, der er omfattet af direktivet.

Direktivet fastlagde de retlige rammer for harmonisering af regler og procedurer for konstruktion og fremstilling af vandfartøjer, der bringes i omsætning på EU-markedet. Det afspejler de ændringer, som den nye lovgivningsramme har medført, herunder horisontale bestemmelser om:

Direktiv 2013/53/EU om fritidsfartøjer og personlige fartøjer ophævede direktiv 94/25/EF som ændret ved direktiv 2003/44/EF for at tage hensyn til den teknologiske udvikling og miljøkravene på markedet og for at præcisere rammerne for markedsføring af produkter, der er omfattet af nævnte direktiv.

Den 20. november 2013 blev direktiv 2013/53/EU om fritidsfartøjer og personlige fartøjer (herefter "direktivet") vedtaget. Det har til formål at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og sikkerhed samt miljøet og samtidig sikre, at det indre marked fungerer, ved at fastsætte harmoniserede krav til fritidsfartøjer og personlige fartøjer ("vandfartøjer") og minimumskrav til markedsovervågning.

Disse kontroller har vist, at medlemsstaterne fuldt ud og konsekvent har gennemført direktivet. Der er ikke konstateret nogen væsentlige problemer i forbindelse med gennemførelsen af direktivets bestemmelser i national lovgivning. Dette er navnlig tilfældet for så vidt angår bestemmelserne om markedsføring af produkter og de dermed forbundne forpligtelser for i) fabrikanter og autoriserede repræsentanter, ii) medlemsstaterne, for så vidt angår deres rolle og ansvar, iii) procedurer for overensstemmelsesvurdering og iv) bemyndigede organer.

Kommissionen har foretaget omfattende kontrol af, hvordan medlemsstaterne har gennemført direktivet. Medlemsstaterne valgte forskellige teknikker til gennemførelsen: Nogle har gennemført direktivet ved at indarbejde det i eksisterende lovgivning (f.eks. deres civillov), nogle har vedtaget en ny retsakt til gennemførelse af direktivet næsten ordret, mens nogle valgte en kombination af de to.

I henhold til artikel 54, stk. 1, skulle medlemsstaterne vedtage og offentliggøre de nationale love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet senest den 18. januar 2016, således at foranstaltningerne kunne anvendes fra denne dato.

For at sætte direktivet i stand til at nå sine mål blev visse aspekter af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende produkter, der er omfattet af dets anvendelsesområde, harmoniseret.

·kun at basere titlerne på konstruktionskategorierne for vandfartøjer på de væsentlige miljøforhold for sejlads, nemlig specifikke områder for vindstyrke og signifikant bølgehøjde.

·yderligere bestemmelser om installation og beskyttelse af elektriske systemer (for at afspejle den stigende brug af hybridsystemer)

·Skærpede sikkerhedskrav såsom beskyttelse mod at falde over bord, forbedret sigtbarhed fra den primære styreposition, forebyggelse af udledning, forbedret opdrift og flugtveje for fartøjer med flere skrog

Dette er tilladt, så længe disse bestemmelser ikke kræver en ændring af et vandfartøj, som allerede ville være i overensstemmelse med dette direktiv, og forudsat at de er berettigede og står i et rimeligt forhold til de mål, der skal nås.

·sejlads på visse vandområder for at beskytte miljøet mod f.eks. støjforurening

Artikel 5 i direktivet giver medlemsstaterne mulighed for at fastsætte de krav, som de måtte finde nødvendige vedrørende:

Direktivet regulerer sikkerheds- og miljøegenskaber for både med en skroglængde på mellem 2,5 m og 24 m, som er beregnet til sports- eller fritidsformål, ved at fastsætte krav til design, konstruktion og emissioner. Visse særlige dele af udstyret er også omfattet, f.eks. antændelsesbeskyttet udstyr til indenbordsmotorer og hækmotorer.

Tværtimod er der konstateret visse forskelle med hensyn til markedsovervågning, navnlig i hvor høj grad medlemsstaterne overvåger aktiviteterne. Denne situation afhænger for det meste af, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer til dette specifikke område sammenlignet med andre, der reguleres af EU's harmoniseringslovgivning på det indre marked.

Der er endnu ikke indledt overtrædelsesprocedurer mod medlemsstater for overtrædelse eller ukorrekt gennemførelse eller anvendelse af direktivet på grundlag af en ex officio-kontrol af gennemførelsen eller klager, som Kommissionen har modtaget vedrørende anvendelsen af direktivet.

I henhold til direktivets artikel 49, stk. 1, skulle Kommissionen vedtage specifikke gennemførelsesretsakter for at tage hensyn til de fremskridt, der er gjort med hensyn til at øge den tekniske viden, og for at sikre, at direktivet anvendes ensartet.

I januar 2017 vedtog Kommissionen gennemførelsesforordning (EU) 2017/1 på grundlag af direktivets artikel 49, stk. 1, litra c). Heri fastsattes de detaljerede procedurer for identifikation af vandfartøjer som fastsat i punkt 2.1 i del A i bilag I til direktivet, herunder en præcisering af terminologien (dvs. fabrikanternes landekode og unikke kode), og de procedurer for tildeling og administration af fabrikantkoder, som tildeles fabrikanter, der er etableret uden for EU. Det blev også præciseret, at andre karakteristika ved vandfartøjets identifikationsnummer (såsom dets sammensætning og placering) reguleres af relevante harmoniserede standarder.

Ved direktivets artikel 47 tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter med henblik på at ændre specifikke bestemmelser i direktivet. Kommissionen har endnu ikke vedtaget delegerede retsakter. I april 2018 forelagde Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om udøvelsen af beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. direktivets artikel 48, stk. 2. I overensstemmelse med direktivets artikel 48, stk. 2, tredje punktum, blev delegationen af beføjelser stiltiende forlænget indtil den 17. januar 2024.

I juni 2018 udsendte Kommissionen et vejledende dokument om direktiv 2013/53/EU om fritidsfartøjer og personlige fartøjer (i det følgende benævnt "vejledningen til direktivet") efter høring af medlemsstaternes myndigheder med ansvar for gennemførelse og håndhævelse af direktivet samt med industrien og forbrugerinteressenter. Vejledningen til direktivet er beregnet til at hjælpe nationale myndigheder og domstole med at anvende direktivet på en ensartet og konsekvent måde ved at give vejledning i direktivets centrale begreber og bestemmelser. Vejledningen til direktivet er det værktøj, som medlemsstaterne finder mest nyttigt til at fremme overholdelsen af direktivet.

Gennemførelsen og forvaltningen af direktivet understøttes af veletablerede sektorspecifikke arbejdsgrupper med deltagelse af repræsentanter for alle relevante aktører på EU-plan: medlemsstater, bemyndigede organer, standardiseringsorganer og interessenter fra industrien, forbrugerorganisationer og miljøorganisationer. Det drejer sig om:

• Udvalget for harmonisering af den nationale lovgivning om fritidsfartøjer, der er nedsat på grundlag af direktivets artikel 50, stk. 1 ("udvalget for registrerede EF-design")

• Kommissionens ekspertgruppe om fritidsfartøjer og personlige fartøjer ("ekspertgruppen om direktivet om fritidsfartøjer og personlige fartøjer"), der tidligere fungerede som en arbejdsgruppe om direktivet om fritidsfartøjer og personlige fartøjer

• den administrative samarbejdsgruppe af markedsovervågningsmyndigheder på området for direktivet om fritidsfartøjer og personlige fartøjer

• sektorgruppen for fritidsfartøjer — koordinationsgruppen af bemyndigede organer på området for direktivet om fritidsfartøjer og personlige fartøjer.

4. Oplysninger fra medlemsstaterne til Kommissionens spørgeskema af 22. marts 2020 udstedt på grundlag af artikel 51, stk. 1, i direktiv 2013/53/EU om fritidsfartøjer og personlige fartøjer

Som krævet i direktiv 2013/53/EU om fritidsfartøjer og personlige fartøjer sendte Kommissionen i henhold til artikel 51, stk. 1, den 22. marts 2020 et spørgeskema om anvendelsen af direktivet i EU- og EØS-medlemsstaterne. Fristen for indsendelse af svar var den 18. januar 2021. Der blev derefter udsendt en påmindelse den 2. januar 2021, hvorved fristen blev forlænget til den 1. marts 2021. På mødet i ekspertgruppen om direktivet om fritidsfartøjer og personlige fartøjer, der blev afholdt den 1. marts 2021, blev de resterende medlemsstater indtrængende opfordret til at indsende svarene på spørgeskemaet omgående.

Indtil videre har seks medlemsstater (Ungarn, Litauen, Polen, Tjekkiet, Grækenland og Kroatien) endnu ikke indsendt deres besvarelser af spørgeskemaet.

Spørgeskemaet bestod af 35 spørgsmål vedrørende forskellige aspekter af anvendelsen og håndhævelsen af direktivet, der er inddelt i tre dele. Den første del fokuserede på generelle spørgsmål om gennemførelsen og håndhævelsen af direktivet i de nationale retssystemer. Den anden del vedrørte visse specifikke bestemmelser i direktivet, som Kommissionen anså for at være særligt komplekse, og for hvilke den ofte modtog fortolkningsspørgsmål. I tredje del opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at rejse andre relevante spørgsmål vedrørende anvendelsen af direktivet og forhørte sig om en mulig harmonisering af registreringen af vandfartøjer i hele EU/EØS.

Med hensyn til omsætningen og gennemførelsen af direktivet i de nationale retssystemer har ingen af respondenterne peget på større smuthuller eller mangler i direktivets indhold, som ville forhindre, at det blev håndhævet effektivt.

Alle medlemsstater, der har gjort brug af muligheden i artikel 5 i direktivet for at fastsætte nationale regler for i) sejlads i visse farvande for at beskytte miljøet, ii) vandvejenes struktur og iii) sikring af vandvejenes sikkerhed, bekræftede, at sådanne nationale bestemmelser ikke krævede, at vandfartøjer, der allerede var i overensstemmelse med direktivet, skulle ændres. I den forbindelse bekræftede medlemsstaterne, at de nationale regler om sejlads generelt forstås og håndhæves effektivt.

Alle de medlemsstater, der besvarede spørgeskemaet, mener, at håndhævelsesforanstaltningerne i deres lande generelt er effektive. De mener, at deres myndigheder har passende sanktioner og retsmidler, og at efterlevelsen er høj. Fem medlemsstater understregede imidlertid, at der er begrænsede ressourcer til markedsovervågning i denne sektor, hvilket forhindrer fuld håndhævelse af direktivet. Desuden påpegede to medlemsstater (Italien og Irland), at sektorens særlige karakteristika (f.eks. små familievirksomheder, vandfartøjer fremstillet som enkeltprodukter) er en hindring for en ensartet tilgang til håndhævelse og udgør en udfordring med hensyn til at sikre, at direktivet forstås og gennemføres fuldt ud. Tre andre medlemsstater (Italien, Spanien og Belgien) anførte, at det mest effektive håndhævelsesredskab er en streng tilgang til registrering af vandfartøjer.

Medlemsstaterne blev også spurgt, om den potentielle harmonisering af reglerne for registrering af vandfartøjer i hele EU/EØS ville bidrage til at nå direktivets mål. Der var forskellige holdninger til dette spørgsmål. Generelt var de fleste medlemsstater (også Island og Norge) ikke imod denne idé. Ikke desto mindre anførte de, at en endelig holdning ville skulle indtages på grundlag af et konkret forslag fra Kommissionen efter en grundig drøftelse med de øvrige medlemsstater. Fem medlemsstater (Østrig, Belgien, Cypern, Tyskland og Malta) konkluderede, at harmoniseringen ikke er nødvendig og ikke vil bidrage til at nå direktivets mål. Disse respondenter påpegede, at en harmonisering af reglerne om registrering af vandfartøjer ville berøre visse aspekter af skatte- og formueretten, som ikke er omfattet af direktivet, fordi de ikke vedrører produktsikkerhed.