KOMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 596 endelig udg. 
Bruxelles, den 13.12.1994 
Meddelelse 
fra Kommissionen 
om anerkendelse 
af eksamensbeviser 
med akademiske formål og 
med erhvervsmæssige formål 

RESUME 
Anerkendelse af eksamensbeviser til fremme af et Europa for erhverv og uddannelse 
Fri bevægelighed er for unionsborgeren det mest håndgribelige aspekt ved Fællesskabet uden indre 
grænser. Opholdsretten, retten til at udøve en lønnet eller selvstændig virksomhed på en anden 
medlemsstats område, samt studerendes og unges mobilitet er kendsgerninger, som unionsborgeren 
allerede nu kan drage fordel af. I medfør af artikel 8 A i traktaten om Den Europæiske Union, som 
tager udgangspunkt i det grundlæggende princip om forbud mod diskrimination baseret på 
nationalitet, indgår personers frie bevægelighed i begrebet unionsborgerskab. Fri bevægelighed 
ligger således til grund for et Europa for erhverv og uddannelse, hvor det vigtigste middel er 
anerkendelse af eksamensbeviser for akademiske og erhvervsfaglige uddannelser. 
Fællesskabet er nået meget langt med anerkendelse af eksamensbeviser for akademiske og 
erhvervsfaglige uddannelser. 
Der er forskel på de pågældende områder, for de har ikke samme retsgrundlag, og man søger at 
nå forskellige mål. Midlerne til erhvervsfaglig anerkendelse, som hovedsagelig er af juridisk 
karakter, har til formål at skabe et Europa for erhverv; midlerne til akademisk anerkendelse, som 
er af tilskyndende karakter, tager sigte på at styrke den europæiske dimension på 
uddannelsesområdet. 
De to områder har dog det til fælles, at de som hovedformål skal fjerne hindringer for 
arbejdstagere og studerende, som skyldes, at der findes 12 parallelle nationale 
uddannelsessystemer. De midler, som anvendes til at fjerne de pågældende hindringer, opfylder 
et fælles behov, nemlig at give statsborgere i en given medlemsstat med et eksamensbevis fra en 
anden medlemsstat de samme muligheder for at virke inden for Fællesskabet som dem, 
vedkommende har i den medlemsstat, hvor eksamensbeviset er erhvervet. 
Inden for Den Europæiske Union er erhvervsfaglig og akademisk anerkendelse således de midler, 
der anvendes til at gøre forskellige nationale uddannelsessystemer, som er garanter for den 
nationale kulturelle identitet forenelige med unionsborgernes ret til mobilitet, som gør det muligt 
for dem at give deres uddannelse og selvstændige eller lønnede erhvervsvirksomhed en europæisk 
dimension. 
Det er nødvendigt at skabe en bedre forbindelse mellem de forskellige mål, man søger at nå med 
anerkendelse af eksamensbeviser. I den forbindelse er det hensigtsmæssigt at vurdere, i hvilket 
omfang og hvordan: 
foranstaltningerne i forbindelse med gensidig akademisk anerkendelse af eksamensbeviser 
og studieperioder medlemsstaterne imellem, og mere generelt samarbejdet på 
uddannelsesområdet, uanset om foranstaltningerne er iværksat eller planlagt i henhold (il 
de nye artikler 126 og 127 i traktaten om Den Europæiske Union, kan lette 
arbejdstagernes frie bevægelighed; 
systemerne til anerkendelse af erhvervsfaglige eksamensbeviser, som blev indført ved de 
direktiver, der er omtalt i artikel 57 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske 
Fællesskab, omvendt kan lette mobilitet under studier og mere generelt gøre 
foranstaltningerne til fremme af samarbejde på uddannelsesområdet mere effektive. 
Mellem de pågældende områder er der faktisk flere eksempler på sammenfald, som man kan 
udnytte. 
Erhvervsfaglig anerkendelse vedrører rent faktisk i stort omfang universitetsuddannelser. 
I nogle tilfælde er der tale om sammenfald, for et givet eksamensbevis svarer i sig selv 
til en autorisation i oprindelseslandet, og et eksamensbevis fra værtslandet svarer i sig selv 
til en autorisation i det pågældende land. Når erhvervsvirksomheden ikke er reguleret i 
© 
den givne medlemsstat (og ingen direktiver derfor finder anvendelse), fungerer 
eksamensbeviset som et forretningsmæssigt visitkort. 
Akademisk anerkendelse har nødvendigvis visse erhvervsmæssige følger. Når et 
universitet anerkender studieperioder eller beviser for mellemliggende eksamener med 
henblik på videre studier, så gælder den pågældende beslutning indirekte for den senere 
erhvervsvirksomhed i den pågældende stat. 
Betydningen af videreuddannelse og nødvendigheden heraf bidrager til at fjerne alt for 
store modsætninger mellem erhvervsvirksomhed og videre- og efteruddannelse. 
Erhvervserfaring svarer i sig selv til uddannelse, som bør tages i betragtning. 
For at kunne udnytte de beskrevne eksempler på sammenfald er det særlig hensigtsmæssigt at 
samordne og skabe større sammenhæng mellem foranstaltningerne i forbindelse med 
erhvervsfaglig og akademisk anerkendelse. Det må være muligt at foretage en vis samordning, 
samtidig med at det anerkendes, at områderne er forskellige, for på den måde at fremme et 
egentligt Europa for erhverv og uddannelse. 
Fire foranstaltninger til samordning af erhvervsfaglig og akademisk anerkendelse 
Denne meddelelse er det første led i en række overvejelser omkring samordning af de forskellige 
former for anerkendelse af eksamensbeviser. Kommissionen har til hensigt at inddrage de øvrige 
institutioner i disse overvejelser og at tilskynde til en omfattende debat på alle niveauer i 
medlemsstaterne. 
I forbindelse med iværksættelsen af denne debat har Kommissionen udpeget fire foranstaltninger 
til samordning af de forskellige former for anerkendelse af eksamensbeviser. 
Foranstaltningerne omfatter: 
- information; 
- oprettelse af akademiske og erhvervsfaglige netværk; 
- samstemmende tilpasning af uddannelser; 
- evaluering af kvalitet. 
Ved at udvikle redskaber til formidling af troværdige oplysninger bidrager man til anerkendelse 
af de forskellige uddannelsessystemer i Fællesskabet. Når man forstår undervisningsmetoderne i 
de andre lande, bliver det lettere at samarbejde på universitetsniveau, og samtidig bidrages der til 
en konsolidering af princippet om gensidig tillid med henblik på anerkendelse af erhvervsfaglige 
eksamensbeviser. 
Der er identificeret forskellige redskaber til formidling af informationer, nemlig udarbejdelse af 
nationale rapporter med informationer om uddannelsernes indhold, tilrettelæggelse af erhverv og 
adgangen hertil, udarbejdelse af en oversigt over regulerede erhverv i medlemsstaterne, oprettelse 
på grundlag af eksisterende informationer og materiale af et netværk bestående af tværfaglige 
nationale centre, tilrettelæggelse af orienteringsseminarer. 
Oprettelse af akademiske og erhvervsfaglige netværk er af afgørende betydning for udveksling af 
informationer mellem de berørte parter, samt for erhvervelse af et indgående kendskab til de 
problemer, der gælder for de forskellige former for anerkendelse. 
De pågældende forbindelser mellem universiteterne og erhvervslivet, som oprettes på foranledning 
af de berørte parter, giver mulighed for en debat om den fremtidige udvikling inden for 
uddannelser og erhverv på forhånd. 
Samstemmende tilpasning af uddannelser, som allerede har ført til ^ode resultater i binuelse 
med programmerne ERASMUS, LINGUA og COMETT, bør udvides. Kommissioner fremmer 
initiativer vedrørende tilpasning af undervisning eller erhverv og særlig dem, der vedrører 
regulerede erhverv, som falder ind under de generelle erhvervsfaglige anerkendelsessystemers 
anvendelsesområde. De pågældende initiativer bidrager til at mindske forskellene mellem 
indholdet i de forskellige uddannelser og til at indføre en større grad af automatisme i 
anerkendelsesprocessen. 
Evaluering af kvaliteten medvirker også til at fremme samordning. Denne foranstaltning kommer 
hovedsagelig til at gavne uddannelsesområdet, for de enkelte institutioner far mulighed for at 
identificere deres svagheder og fremhæve deres stærke sider. Systemer til evaluering af kvaliteten 
i medlemsstaterne gør det muligt at øge den gensidige tillid. Samordning af eksisterende eller 
kommende evalueringssystemer, som repræsentanter for uddannelsesområdet og erhvervslivet kan 
tilknyttes, kan blive et middel til at fremme anerkendelse. 
KONKLUSION 
Kommissionen har på basis af de fire beskrevne foranstaltninger til hensigt at udvide de initiativer, 
den allerede har truffet på området, og at træffe nye initiativer inden for sit kompetenceområde. 
Samtidig har Kommissionen til hensigt at iværksætte en debat på alle niveauer for på den måde 
at udvide overvejelserne omkring en samordning af de to anerkendelsesområder. Kommissionen 
ser frem til at modtage bidrag fra de øvrige institutioner, medlemsstaterne og de berørte parter 
inden den 1.7.1995 for at styrke opbygningen af et åbent Europa for erhverv og uddannelse. 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
RESUME 
INDLEDNING 
A. FÆLLESKABSBNDSATS I FORBINDELSE MED AKADEMISK 
ANERKENDELSE OG ERHVERVSMÆSSIG ANERKENDELSE 
B. FORSKELLE, UGHEDER OG KOMPLEMENTARITET MELEM 
DE FORSKELUGE FORMER FOR ANERKENDELSE AF 
EKSAMENSBEVISER 
C AKTIONSOMRÅDER, DER ER FASTLAGT MED DET FORMÅL 
AT UDVIKLE SYNERGIEN MELLEM DE FORSKELUGE 
FORMER FOR ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVISER 10 
KONKLUSIONER 15 
^M 
INDLEDNING 
Hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse indeholder en række forslag om aktioner 
til at skabe fornyet vækst i de europæiske økonomier, og et af dem vedrører en gensidig tilpasning 
af uddannelsessystemerne. Det understreges i hvidbogen, at "I forlængelse af de programmer og 
bestemmelser, der er vedtaget indtil nu, og på baggrund af iværksættelse af retningslinjerne for 
de fremtidige programmer inden for almen uddannelse og erhvervsuddannelse, bør det første mål 
være en yderligere udvikling af den europæiske dimension inden for uddannelse", bl.a. gennem 
"skabelse af et virkeligt europæisk marked for kvalifikationer og erhvervsuddannelser gennem 
forbedring af gennemsigtigheden og udvikling af den gensidige anerkendelse af kvalifikationer 
og kunnen"1. 
Som den nævnte i "Hvidbogen om den europæiske socialpolitik - en vej at følge for Unionen"2, 
og efter at have påpeget vigtigheden af disse spørgsmål med indflydelse på den frie bevægelighed 
for personer, har Kommissionen til hensigt at evaluere de forholdsregler, som den har taget på 
Unionsniveau til fordel for gensidig anerkendelse af diplomer og kvalifikationsniveauer med 
henblik på udveksling af erfaringer og informationer og en større gennemsigtelighed både for 
arbejdsgivere som for arbejdstagere. Den overvejer også at støtte den akademiske anderkendelse 
af eksamensbeviser og studieperioder for at gøre udvekslingen af studerende og forskere nemmere. 
Fællesskabsinstitutionerne har allerede iværksat en lang række aktioner for at gøre det nemmere 
for fællesskabsstaterne at gennemføre gensidig anerkendelse af eksamensbeviser og derigennem 
overvinde de hindringer for borgernes fri bevægelighed, der er resultatet af de forskellige nationale 
uddannelsessystemer. Takket være den anerkendelse med akademiske formål, der har fundet sted 
inden for rammerne af bilaterale og multilaterale aftaler og under ERASMUS-programmet, har 
de studerende - uden at afbryde deres uddannelse - kunnet nyde godt af undervisning i forskellige 
medlemsstater. I kraft af anerkendelsen med erhvervsmæssige formål, der er omhandlet i 
forskellige direktiver, har personer, der har afsluttet en erhvervsuddannelse i en medlemsstat, 
ligeledes haft mulighed for at udøve deres erhverv i en anden medlemsstat. Disse aktioner, der 
har vedrørt både akademisk anerkendelse og erhvervsmæssig anerkendelse, har ikke været 
tilrettelagt og gennemført under ét. 
Baseret på en undersøgelse lavet af en gruppe eksperter, har Kommissionen nu igangsat 
overvejelser, der har til formål at definere og fremme en synergi, der kan udvikle sig imellem de 
to former for anerkendelse. Kommissionen har i disse overvejelser inddraget akademiske grupper 
og forskellige erhvervsgrupper samt medlemmer af forskellige udvalg, der deltager i arbejdet med 
de to former for anerkendelse, og de er for første gang samlet i en rådgivende ad hoc-gruppe3. Af 
hensyn til effektiviteten er disse første overvejelser begrænset til højere uddannelse og til erhverv, 
hvis udøvelse forudsætter uddannelse på dette niveau. 
Hvidbogen om vækst, konkurrence og beskæftigelse, kap. 7, pkt. 7.4 
Se kapitel IV, afsnit 7. 
I denne rådgivende gruppe findes der ligeledes repræsentanter for de lande, der er associeret 
Fællesskabet gennem aftalen om det europæiske økonomiske samarbejdsområde, samt repræsentanter 
for Den europæiske faglige samarbejdsorganisation (EFS) og Sammenslutningen af industri- og 
arbejdsgiverorganisationer i De Europæiske Fællesskaber (UNICE) 
I denne meddelelse gives der først et samlet overblik over, hvilken fællesskabsindsats, der er gjort 
med hensyn til akademisk anerkendelse og erhvervsmæssig anerkendelse; på grundlag heraf 
foretages der herefter en analyse af indbyrdes ligheder og forskelle og af komplementariteten 
mellem de forskellige former for anerkendelse med henblik på at klarlægge mulighederne for at 
skabe indbyrdes synergi, mens at man respekterer de forskellige kompetencer på de to 
anerkendelsesområder. Til slut angiver denne meddelelse flere forslag, der kan realiseres gennem 
aftaler mellem de forskellige aktører inden for akademisk anerkendelse og erhvervsmæssig 
anerkendelse, og som vil kunne forbedre denne anerkendelse. 
A. FÆLLESSKABSINDSATS I FORBINDELSE MED AKADEMISK 
ANERKENDELSE OG ERHVERVSMÆSSIG ANERKENDELSE 
Den sædvanlige skelnen mellem akademisk anerkendelse, på den ene side, og af erhvervsmæssig 
anerkendelse, på den anden, gør det ikke muligt al foretage en tilstrækkeligt entydig beskrivelse 
af de forskellige ancrkcndclscsbchov, der er opstået henad vejen i Det Europæiske Fællesskab, 
og af de aktioner, der er iværksat for at imødekomme dem. Der vil således blive anvendt en mere 
præcis klassificering, der omfatter fire undergrupper. 
På det erhvervsmæssige område kan en person, der i et land har opnået det eller de 
eksamensbeviser, der anses for at være passende for at udøve et givent erhverv, uden problemer 
anvende dem i det nævnte land til udøvelse af det pågældende erhverv. Hvis en person ønsker at 
udøve sit erhverv i et andet land, vil han/hun ofte befinde sig i en af de følgende situationer: 
1) erhvervsmæssig de y'wre-anerkendelse: 
udøvelsen af erhvervet er i det land, hvor den pågældende ønsker at arbejde, gjort juridisk 
betinget af, at denne er i besiddelse af et eller flere eksamensbeviser, der er udstedt i dette 
land; i dette tilfælde vurderer værtslandet, om de kvalifikationer, der er erhvervet i 
"udlandet", svarer til dem, landet kræver; hvis dette ikke er tilfældet, kræves det, at 
ansøgeren tager en del af eller hele sin uddannelse om. Denne hindring, som er 
karakteristisk for tværnationale relationer, blev allerede i 1957 af forfatterne til EØF-
traktaten identificeret som en af dem, der skulle fjernes med henblik på at skabe et fælles 
marked. Fællesskabet fik derfor beføjelse til at vedtage direktiver til indførelse af 
ordninger til erhvervsmæssig anerkendelse. I dag er det muligt for borgere i Unionen, som 
har gennemgået deres uddannelse i én medlemsstat, at udøve alle erhverv med 
lovregulerede kvalifikationer i en hvilken som helst anden medlemsstat. Dette skyldes 
vedtagelsen af en række direktiver, som enten er specifikke for visse erhverv med 
lovregulerede kvalifikationer4 eller generelle og omfattende andre erhverv af denne type5; 
2) erhvervsmæssig de faet o-anerkendelse: 
udøvelsen af erhvervet er ikke lovreguleret i værtslandet; ansøgeren stilles over for en 
anden vanskelighed: eksamensbeviserne for den "udenlandske" uddannelse er ukendte eller 
dårligt kendte i værtslandet. Ansøgeren er derfor handicappet i forhold til andre ansøgere, 
der er uddannet i værtslandet. For at begrænse dette handicap er det nødvendigt at 
forbedre informationen om de eksisterende nationale uddannelser, således at der i hver 
medlemsstat kan ske en anerkendelse af de forskellige eksamensbeviser for 
erhvervsuddannelse, der udstedes i Fællesskabet, og som giver adgang til udøvelse af ét 
og samme erhverv. 
F.eks. direktiverne for læger, der blev vedtaget i 1975, og som, med talrige ændringer, er blevet 
kodificeret. Jf. direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993, EFT L 165 af 7.7.1993 
Direktiv 89/48/EØF af 21.12.1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed. 
EFTL 19 af 24.1.1989. 
Fællesskabets mål på uddannelsesområdet kan ikke - således su det er i i HL' : på det 
erhvervsmæssige område - være at skabe et stort marked, hvor alle Fæi;isskabets 
uddannelsesinstitutioner udbyder uddannelsestilbud, som efterspørges af alle, der ønsker at 
gennemgå en uddannelse. Målet er derimod at skabe en europæisk dimension i le nationale 
uddannelsessystemer, som hver især skal opretholde deres særpræg som en garant for den 
nationale identitet. Der skal skelnes mellem to underkategorier i forbindelse med anerkendelse af 
eksamensbeviser: 
3) akademisk anerkendelse "gennem akkumulering" 
Denne aktionstype består i at fremme den traditionelle mobilitet, hvor en studerende 
følger ét uddannelsesforløb i en medlemsstat, får udstedt et eksamensbevis herfor og 
fortsætter med et andet uddannelsesforløb i forlængelse af det første i en anden stat, efter 
at denne stat har anerkendt den studerendes eksamensbeviser. 
4) akademisk anerkendelse "gennem substituering" 
Denne anden form består i, at en studerende, der er i gang med et uddannelsesforløb i en 
medlemsstat, studerer visse fag i dette forløb i en anden stat, og at den studerende af 
uddannelsesinstitutionen i sit eget land får godskrevet de studier, der er gennemført i 
værtslandet. En sådan fremgangsmåde vil være interessant for et betydeligt større antal, 
studerende og har endvidere den fordel, at der udvikles et snævert samarbejde mellem 
uddannelsesinstitutionerne i forskellige medlemsstater. 
Disse overvejelser er blevet skitseret i et pilotprogram på uddannelsesområdet, som blev vedtaget 
i 1976 med en resolution fra Rådet og undervisningsministrene forsamlet i Rådet6, eftersom 
Fællesskabet ikke havde nogen veldefineret kompetence på området. Overvejelserne blev bekræftet 
i 1987 med ERASMUS-programmet til fremme af de studerendes mobilitet, som blev vedtaget 
med Rådets afgørelse7 baseret på artikel 128 og 235 i EØF-traktaten. Dette program medvirker 
til at fremme den anden form for mobilitet for de studerende; der tilbydes gennem programmet 
økonomisk støtte til uddannelsesinstitutioner for højere uddannelser, som deltager i 
interuniversitære samarbejdsprogrammer (PIC), der er af tværnational karakter, samt stipendier 
til studerende, der falder ind under disse progammer. Både den første og den anden form for støtte 
er betinget af en akademisk anerkendelse "gennem substituering". På grund af sin betragtelige 
succes udbygges ERASMUS-programmet inden for rammerne af et nyt fællesskabsprogram, 
SOCRATES8, der er blevet foreslået på baggrund af Fællesskabets nye kompetence på 
uddannelsesområdet, som er et omhandlet i traktaten om Den Europæiske Union (artikel 126 og 
127 i EF-traktaten). 
Et samlet overblik over Fællesskabets indsats med henblik på erhvervsmæssig og akademisk 
anerkendelse ville være ufuldstændigt, hvis det ikke også omfattede andre former for 
fællesskabsindsats, der styrker denne anerkendelse, .og som omfatter: 
Resolution af 9. februar 1976 vedrørende et handlingsprogram på uddannelsesområdet, EFT C 38 af 
19.2.1976 
Rådets afgørelse af 15. juni 1987, som blev ændret den 14. december 1989, om vedtagelse af 
Fællesskabets handlingsprogram til fremme af de studerendes mobilitet (ERASMUS), EFT L 166 af 
25.6.1987 og L 395 af 30.12.1989 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om iværksættelse af EF-handlingsprogrammet 
SOKRATES, EFT C 66 af 3.3.1994 og C 164 af 16.6.1994 
forbud mod diskriminering p.g.a. nationalitet; den form for diskriminering, der udgjorde 
en hindring for den fri bevægelighed for arbejdstagere og virksomheder, blev gjort umulig 
med EØF-traktatens artikel 48, 52 og 59, der blev gjort direkte anvendelige af Domstolen 
i 1974; med hensyn til betingelser, der er diskriminerende i forbindelse med adgangen ti! 
erhvervsuddannelse som f.eks. opkrævning af et højere studiegebyr for udlændinge, var 
det først i 1985, at man vurderede, at disse betingelser faldt ind under EØF-traktatens 
artikel 7 (sag 293/83, Gravier); 
retten til indrejse og ophold på hver enkelt medlemsstats territorium for statsborgere fra 
de andre medlemsstater. Denne ret er blevet garanteret med henblik på udøvelse af en 
økonomisk aktivitet med direktiver, der blev vedtaget af Rådet mellem 1964 og 1973 på 
grundlag af artikel 49 og 56 i EØF-traktaten; med hensyn til studerende har det imidlertid 
været nødvendigt at afvente to direktiver fra Rådet, det første udstedt i 1990 i medfør af 
traktatens artikel 2358 og det andet i 1993, i medfør af traktatens artikel 79, med henblik 
på at erstatte det foregående, der var blevet ophævet af Domstolen. 
Der kan på baggrund af denne korte opremsning af indsatsen på området i de første 35 år af 
Fællesskabets eksistens bemærkes tre ting: 
1. Anerkendelsen af eksamensbeviser hviler, hvadenten den er erhervsmæssig eller 
akademisk, på to særskilte, retlige grundpiller, der omfatter tre individuelle rettigheder, 
som er identiske - retten til ikke at blive diskrimineret mod på grund af nationalitet, retten 
til indrejse og retten til ophold - men som har gyldighed på to forskellige områder, nemlig 
i forbindelse med erhvervsaktiviteter og studier. 
2. Fællesskabet havde i 1958 faet beføjelse til at gøre den nødvendige indsats for at sikre 
fri bevægelighed for arbejdstagere og virksomheder inden for et fælles marked; 
Fællcskabet havde ligeledes, i medfør af EØF-traktatens artikel 128, der hørte ind under 
afsnittet om socialpolitik, og som på det pågældende tidspunkt kun vedrørte teknisk 
uddannelse, en vis kompetence på erhvervsuddannelsesområdet; der var imidlertid ingen 
artikler under EØF-traktaten, som gav Fællesskabet kompetence i forbindelse med højere 
uddannelse. Det var en mangel i traktaten, som nok omhandlede et fællesskab, der var 
økonomisk, men som imidlertid tog sigte på et stadigt tættere samarbejde mellem de 
lande, der var medlemmer heraf. Som årene gik, blev denne mangel mere og mere 
tydelig. Alle fællesskabsinstitutionerne, herunder EF-domstolen, bestræbte sig derfor på 
at afhjælpe denne mangel. Det er på grund af denne uligevægt mellem fællesskabs­
kompetencen på det økonomiske område og uddannelsesområdet, at man først begyndte 
at gøre en indsats med akademisk anerkendelse et godt stykke tid efter indsatsen på det 
erhvervsmæssige område, og det er ligeledes på grund heraf, at indsatsen ikke har kunnet 
forberedes og gennemføres under ét. 
3. I dag er situationen en anden, idet traktaten om Den Europæiske Union udtrykkeligt giver 
Fællesskabet kompetence på erhvervsuddannelsesområdet og inden for anden uddannelse 
(den nye artikel 126 og 127 i EF-traktaten), bl.a. med henblik på at fremme den 
akademiske anerkendelse. Spørgsmålet er så, om lighederne - på trods af forskellene 
mellem de fire former for anerkendelse - er tilstrækkelige til, at der kan planlægges 
aktioner vedrørende flere af disse, som er i stand til at fremme denne anerkendelse. 
9 Rådets direktiv af 28. juni 1990 om opholdsret for studerende (90/366/EØF), EFT L 180/30 a f 
13.7.1990 
Rådets direktiv af 29. oktober 1993 om opholdsret for studerende (93/96/EØF) EFT L 317 af 1811993 
B. FORSKELLE, LIGHEDER OG KOMPLEMENTARITET MELER >E FORMÏ^LL . lEt 
FOR ANERKENDELSE AF EKSAMENSBEVISER 
For at beskrive, hvad der adskiller de fire anerkendelsesformer og, hvad de har til fælles, er det 
nødvendigt at foretage to analyser: en, der tager hensyn til de forskellige realiteter og de 
dertilhørende kendetegn, og som afgrænser forskellene og en anden, der fokuserer på de fælles 
karakteristika og afdækker lighederne. Ved at sammenholde disse to analyser kan man finde frem 
til, på hvilke punkter der er overensstemmelse mellem de forskellige former for anerkendelse. 
1. Forakellene 
Den første analyse viser, at de konkrete, politiske mål med erhvervsmæssig anerkendelse og 
akademisk anerkendelse er forskellige; den første er et middel til at virkeliggøre et indre marked, 
som tilbyder den enkelte større muligheder for at udøve sine erhvervsaktiviteter, og som skaber 
mere økonomisk velstand end opsplittede markeder; den anden form for anerkendelse har til 
formål at tilføre undervisningen i de enkelte medlemsstater en europæisk dimension og 
derigennem at forbedre kvaliteten af uddannelsen i hele Fællesskabet. Disse forskellige mål søges 
nødvendigvis realiseret med konkrete metoder, som også i sig selv er forskellige. Dette fremgår 
tydeligt af følgende eksempler: 
a) Forsøget på at skabe et indre marked har ført til, at man for den enkelte borger har 
etableret en subjektiv ret, som bygger på traktaten, og i henhold til hvilken en 
erhvervsuddannelse, der er taget i en medlemsstat, skal anerkendes fuldt ud eller delvist 
i en anden med henblik på udøvelse af et givent erhverv. 
I undervisningen har Fællesskabet til gengæld forsøgt at skabe en europæisk dimension 
gennem incitamenter, bl.a. finansielle, som i første række er henvendt til 
undervisningsinstitutioner, der opfordres til at samarbejde, og i anden række til studerende 
med henblik på, at de benytter de nye uddannelsesmuligheder, der er resultatet af dette 
samarbejde. I forbindelse med denne form for fællesskabsindsats er anerkendelse af 
eksamensbeviser for akademisk uddannelse ikke en individuel rettighed i traktaten, men 
derimod frugten af et frivilligt samarbejde og finansiel fællesskabsstøtte, som den i øvrigt 
er en betingelse for. 
b) Med henblik på gennemførelsen af det indre marked skal der i henhold til EF-traktatens 
artikel 57 vedtages bindende overenskomster med henblik på at indføre erhvervsmæssig 
"de jure "-anerkende Ise og på, efter behov, at harmonisere de berørte, nationale 
uddannelser, mens EF-traktatens artikel 126 - samtidigt med at den udtrykkeligt udelukker 
anvendelsen af obligatorisk harmonisering af medlemsstaternes love og bestemmelser -
tilskynder til udvikling af den europæiske dimension i uddannelsen, herunder akademisk 
anerkendelse af eksamensbeviser og studieperioder. 
c) De to former for akademisk anerkendelse og den erhvervsmæssige "de jure"-anerkendelse 
bygger på retsakter, fordi bevægeligheden i alle tre tilfælde er omfattet af lovgivning om 
studieplaner eller udøvelse af de pågældende erhverv. Den erhvervsmæssige "de facto"-
anerkendelse er imidlertid af en anden art: der er tale om en social bevidstgørelse og 
dermed et sociologisk fænomen, som kan fremmes med velvalgte aktioner, der imidlertid 
ikke må være betinget af retsakter. 
d) I mangel af særlige historiske bånd mellem landene er erhvervsmæssig "de jure"-
anerkendelse sædvanligvis baseret på en sammenligning af uddannelser og den vedrører 
deres niveau, varighed og indhold. En sådan metode er den, der sædvanligvis anvendes 
i forbindelse med akademisk anerkendelse af eksamensbeviser. Den er imidlertid ikke 
velegnet, når erhvervsmæssig "de jure"-anerkendelse sker inden for de institutionelle 
rammer af et fællesskab af medlemsstater, der skal omdannes til en union, fordi de 
nationale erhverv, der udøver de samme aktiviteter, og som skal organiseres inden for et 
8 
erhverv af europæisk dimension, ser sig nødsaget til at indrømme, at deres medlemmer 
i hver enkelt medlemsstat udøver aktiviteter af samme kvalitet og således også til at 
betragte deres uddannelser som værende ens. Denne ændrede tænkemåde har medført, at 
der er blevet skabt et nyt retligt grundlag, i henhold til hvilket en person, der er 
kvalificeret til at udøve sit erhverv i en medlemsstat, også formodes at være i besiddelse 
af tilstrækkelige kvalifikationer til at udøve det samme erhverv i alle de andre 
medlemsstater. I dette tilfælde er erhvervsmæssig "de jure"-anerkendelse hovedsagelig 
baseret på en sammenligning af aktivitetsområdet og ikke af uddannelsen. 
2. ligheder 
Denne første analyse tager imidlertid ikke højde for en kompleks virkelighed, hvis den ikke 
modsvares af en anden analyse, som afdækker de karakteristika, der er fælles for de fire former 
for anerkendelse af eksamensbeviser. 
a) Alle fire former er midler, der bygger på ét intellektuelt princip med henblik på at 
modvirke de ens, negative virkninger, som en enkelt årsag har for personernes frie 
bevægelighed i Unionen. Sameksistensen af tolv nationale uddannelsessystemer frembyder 
hindringer for personer, der er uddannet eller uddanner sig i en medlemsstat, og som 
ønsker at arbejde eller studere i en anden medlemsstat. Med henblik på at overvinde disse 
hindringer anvendes netop disse fire former for erhvervsmæssig anerkendelse og 
akademisk anderkendelse, som hviler på samme princip, nemlig at man, i en medlemsstat, 
der er værtsland for en arbejdssøgende eller studerende, godkender en uddannelse, der er 
gennemført i en anden medlemsstat, uanset om der er tale om en kort eller en lang 
uddannelse. 
b) Erhvervsmæssig anerkendelse vedrører i langt den overvejende del af tilfældene 
universitetsuddannelse. Der er nogle gange sammenfald, når eksamensbeviset vedrører en 
uddannelse, der både er teoretisk og praktisk, og i sig selv giver adgang til et erhverv med 
lovregulerede kvalifikationer. Når erhvervet ikke er lovreguleret, kan beviset fungere som 
en form for crhvcrvsvisitkort. 
c) Betydningen af og behovet for efter- og videreuddannelse bidrager til at eliminere for 
store modsætningsforhold mellem udøvelse af en erhvervsaktivitet og efter- og 
videreuddannelse. 
d) De samme personer kan endelig være omfattet af forskellige former for anerkendelse, hvis 
de f.eks. ønsker at anvende retten til fri bevægelighed i forbindelse med studier eller 
udøvelse af erhverv på forskellige tidspunkter i deres liv. 
3. Komplementaritet 
Efter at have foretaget to forskellige analyser af akademisk anerkendelse og af erhvervsmæssig 
anerkendelse står der tilbage at identificere komplementariteten mellem disse med henblik på at 
definere de aktioner, der er mest velegnede til at skabe synergi. Selv om de fire former for 
anerkendelse, i kraft af de foreliggende forskelle, ikke er indbyrdes substituerbare, har de 
imidlertid en vis begrænset indvirkning pa hinanden. 
a) Den akademiske anerkendelse "gennem akkumulering" og den erhvervsmæssige "de jure"-
anerkendelse er de to former, der ligner hinanden mest. Der er imidlertid principielt 
særskilte retsakter, som ikke kan erstatte hinanden, idet de hver især har deres egen 
målsætning. Dette er årsagen til, at den akademiske anerkendelse "gennem akkumulering" 
i de fleste medlemsstater er op til undervisningsintitutionerne eller de ministerier, de hører 
ind under, mens den erhvervsmæssige "de jure"-anerkendelse foretages af de 
9 
myndigheder, der fører tilsyn med erhverv med lovregule ide kvaîifikatk I visse 
medlemsstater accepterer de myndigheder, der har beføjelse til at foretage akademiske 
anerkendelser, at gøre dette for at lette udøvelsen af en erhvervsaktivitet - i andre 
medlemsstater er dette ikke tilfældet. 
b) Eftersom de midler, der er blevet anvendt indtil nu for at fremme den erhvervsmæssige 
"de facto"-anerkendelse, ikke har været effektive, er der efter ibrugtagelsen af det første 
generelle system til anerkendelse af eksamensbeviser, som blev vedtaget i 1988, opstået 
den ide, at de erhverv, hvis kvalifikationer ikke er lovregulerede, burde lovreguleres for 
at kunne nyde godt af dette system. En sådan løsning er selvfølgelig for omfattende og 
bør forkastes. I dette eksempel kan man ligeledes konstatere, at én form for anerkendelse 
ikke kan erstatte en anden. 
c) En erhvervsmæssig "de jure"-anerkendelse har ikke nogen indvirkning på en akademisk 
anerkendelse "gennem akkumulering", bortset fra i det særlige tilfælde, hvor en 
erhvervsudøver beslutter at genoptage studier i det værtsland, hvor denne har opnået den 
erhvervsmæssige anerkendelse. 
d) De to former for akademisk anerkendelse kan fremme de to former for erhvervsmæssig 
anerkendelse, hvis de vedrører en væsentlig del af den uddannelse, der efterfølgende skal 
tages i betragtning med henblik på erhvervsudøvelse. Anerkendelse af akademisk 
uddannelse finder hyppigst sted "gennem substituering" på grund af den politik, der er 
vedtaget af fællesskabsinstitutionerne inden for rammerne af ERASMUS-programmet, og 
når de vedrører korte uddannelsesperioder kan de ikke have nogen indflydelse på 
erhvervsmæssig anerkendelse, der vedrører teoretisk og praktisk uddannelse af tre, fire, 
fem eller flere års varighed. 
På det politiske og rent praktiske område er der til gengæld en tydelig komplementaritet mellem 
akademisk og erhvervsmæssig anerkendelse: 
a) I Den Europæiske Union repræsenterer de fire former for anerkendelse af eksamensbeviser 
de midler, der til stadighed gør det muligt at forene særpræget hos de nationale 
uddannelsessystemer, som er garanter for den nationale identitet, med retten til 
bevægelighed for Den Europæiske Unions borgere, som ønsker at tilføre deres uddannelse 
eller deres erhvervsaktiviteter en europæisk dimension. 
b) Hvis synergierne hidrørende fra den gensidige effekt af de forskellige former for 
anerkendelse er begrænsede på grund af de enkelte formers særpræg, kan man til gengæld 
søge at skabe eller udvikle dem, som affødes af aktioner, der har til følge samtidigt at 
forbedre flere forskellige former for anerkendelse og derigennem øge deres effektivitet 
og begrænse omkostningerne i forbindelse hermed. 
Der redegøres for forskellige projekter af denne art i det følgende. 
C AKTIONSOMRÅDER, DER ER FASTLAGT MED DET FORMÅL AT UDVIKLE 
SYNERGIEN MELLEM DE FORSKELUGE FORMER FOR ANERKENDELSE AF 
EKSAMENSBEVISER 
Der er blevet fastlagt fire forskellige aktionsområder med henblik på at skabe synergi mellem de 
forskellige former for anerkendelse af eksamensbeviser: 
Information, akademiske netværk og erhvervsnetværk, konsensuel tilpasning af uddannelse og 
evaluering af kvaliteten af erhvervsuddannelse. 
10 
1. Information 
Forskelligartetheden af Fællesskabets uddannelsessystemer gør det nødvendigt at have et 
dybtgående kendskab, ikke blot til opbygningen af studierne, men også til traditioner og tendenser 
i de enkelte systemer. God information er en forudsætning for at forstå metoderne i de andre 
lande, og en sådan forståelse fremmer samarbejdet på universitetsniveau og bidrager til at styrke 
det grundlæggende princip vedrørende gensidig tillid i forbindelse med anerkendelse af 
eksamensbeviser med henblik på erhvervsudøvelse. 
Udveksling af information og samarbejde mellem organisationer, der er ansvarlige for informering, 
er nogle af de områder, der omhandles i EF-traktatens artikel 126 og 127, og i den lovgivning, 
der er afledt af EF-artikel 57. Fællesskabsprogrammerne på området inden for undervisning og 
erhvervsuddannelse SOCRATES og LEONARDO har til formål at styrke dette samarbejde på en 
systematisk og effektiv måde. 
På den anden side vil opbygningen af trans-europæiske netværker, af samkørselsmuligheder for 
EDB-systemerne og sammenslutning via netværker, give muligheder for de europæiske borgere 
og organisationer at få fri adgang til et fælles informationsområde. Tele-arbejde, 
distanceundervisning og igangsættelse af et universitetsnetværk figurerer blandt de 
højstprioriterede foranstaltninger identificeret af Kommissionen. 
Det er nødvendigt at have et overblik over det eksisterende materiale, der er af et betragteligt 
omfang, og som omfatter undersøgelser og databanker. Denne oversigt vil gøre en optimal brug 
af allerede eksisterende materialer mulig, samt identificere ny behov for information. 
a) Der bør udvikles information af høj kvalitet, som kan anvendes til forskellige former for 
anerkendelse af de berørte parter (universiteter, erhverv, kompetente myndigheder m.fl.). 
Den information, der skal anvendes til anerkendelsesformål, vil kunne forbedres via 
udarbejdelse (eller udbygning) af nationale rapporter indeholdende pålidelige oplysninger 
om uddannelse, strukturer inden for det eller de berørte erhverv, adgang til erhvervet og 
dets aktivitetsområde i de forskellige medlemsstater. Det vil være ønskeligt, om disse 
rapporter udarbejdes for de enkelte discipliner ud fra en fælles struktur med henblik på, 
at man kan råde over præcis information. Dette behov gør sig især gældende for erhverv, 
som ikke er omfattet af en af de syv sektorielle ordninger til anerkendelse af 
eksamensbeviser (læger, paramedicinske erhverv og arkitekter). 
For den erhvervsmæssig anerkendelse er der blevet etableret nationale monografier for de 
fleste erhverv, som er dækket af sektorielle ordninger (f.eks. læger). Lignende arbejder 
vil kunne blive iværksat for visse andre erhverv. 
Inden for rammerne af programmet ERASMUS, er Kommissionen ved at organisere 
evalueringer af det inter-universitære samarbejde i de 15 studieområder. Disse 
evalueringer forudser udarbejdelse af nationale rapporter over organiseringen af studierne 
for hver diciplin i hvert medlemsstat. 
Med henblik på at sikre en god anvendelse af de generelle ordninger til anerkendelse vil 
det ligeledes være nyttigt at udarbejde en guide over erhverv med lovregulerede 
kvalifikationer i medlemsstaterne med en beskrivelse af de enkelte 
erhvervsaktivitetsområder. Kommissionen er ved at undersøge mulighederne for at lave 
en sådan guide og resultatet heraf vil blive tilføjet vademecum'et vedrørende den 
generelle ordning til anerkendelse af erhvervskvalifikationer (direktiv 89/48/EØF og 
92/51/EØF), der i øjeblikket er under forberedelse. 
11 
b) Disse oplysninger vil kunne medvirke til at fremme og u ibygge aktivitet--i.se hos de 
eksisterende dokumentations- og informationsorganer (Det Europæiske Fællesskabs net 
af nationale informationscentre vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser (NARIC), 
kontaktsteder, hvor der kan indhentes oplysninger om iværksættelse af direktiver 
vedrørende anerkendelse, og nationale enheder under EURYDIKE). 
Der er allerede blevet iværksat en koordinering af aktiviteterne under disse organer på 
fællesskabsplan med tilrettelæggelsen af fælles møder på Kommissionens foranstaltning. 
Det vil være ønskeligt, om der henad vejen, på nationalt plan, med udgangspunkt i disse 
dokumentations- og informationssteder oprettes nationale kontorer med flere forskellige 
informationsfunktioner. 
Sådanne nationale centre kan have til opgave at videreformidle de nødvendige oplysninger 
- enten med henblik på studier eller erhvervsarbejde i en given medlemsstat eller på at 
anvende retten til fri bevægelighed i en anden medlemsstat. De kan stå til rådighed for 
de aktører, der er beskæftiget med anerkendelse, for studerende og for personer med en 
afsluttet uddannelse. Der vil herefter kunne etableres et netværk af disse nationale 
multiinformationskontorer. som kan anvende databanken ORTELIUS, der er i gang med 
at blive oprettet inden for den videregående uddannelse, og som bør omfatte oplysninger 
om lovregulerede erhverv. 
Disse kontorer bør kunne råde over tilstrækkelige midler og menneskelige ressourcer til 
at kunne fungere hensigtsmæssigt. En koordinering med EURO-informationscentrene, med 
netværket EURES, såvel som med de andre netværker bør sikres på fællesskabsniveau for 
en bedre udbredelse af informationer vedrørende anderkendelsen af kvalifikationer og 
uddannelser. 
c) Der kan eventuelt organiseres informationsseminarer. der henvender sig til de nationalt 
ansvarlige for anerkendelse, i medlemsstaterne med henblik på at videreformidle de 
resultater, der er opnået med akademisk anerkendelse i forbindelse med studier og med 
erhvervsmæssig anerkendelse. Der er tale om et konkret middel til at koordinere de 
forskellige anerkendelsesaktioner og om at tilføre dem en multiplikatoreffekt. 
Emnerne for disse seminarer kan eventuelt være: uddannelsessystemerne i de forskellige 
medlemsstater, erhvervsstrukturer, ordninger til anerkendelse af eksamensbeviser, 
fællesskabsindsatsen på uddannelsesområdet, nationale foranstaltninger til gennemførelse 
af direktiver, det europæiske meritoverføringssystem (ECIS) og mekanismer til 
anerkendelse med henblik på videreførelse af studier. Man kan endvidere kombinere en 
mere generel metode i forbindelse med behov og anerkendelsesinstrumenter med en mere 
disciplinspecifik metode. 
Dette vil kunne gøre det muligt at give et mere dybtgående kendskab til de andre 
nationale systemer og et konkret kendskab til de muligheder, der foreligger i Fællesskabet 
for personer med kvalifikationer, der er erhvervet i en given medlemsstat, hvad enten der 
er tale om videreførelse af studier eller udøvelse af erhverv. 
Disse seminarer kan være åbne for deltagelse fra de anerkendelseskompetente 
myndigheder, tjenester, der varetager internationale forbindelser og immatrikula-
tionsansvarlige organer ved universiteterne, ansvarlige for de interuniversitære 
samarbejdsprogrammer (ICP) under ERASMUS og andre partnerskaber samt ansvarlige 
for forskellige erhvervsorganisationer. 
12 
2. De akademiske netværk og erhvervsnetværk 
Det vil være nyttigt, om man på europæisk plan råder over mødesteder for universitetsfolk og 
andre erhvervsgupper og de myndigheder, de hører ind under i de forskellige medlemsstater. De 
forskellige erhvervsgrupper bør have et bedre kendskab til, hvorledes de kan bruge de beviser, de 
har opnået ved uddannelse i de forskellige medlemsstater, de bør kende nye tendenser og forslag, 
der er under overvejelse. Universitetsfolkene bør have et bedre kendskab til de forskellige 
erhvervs aktivitetsområder i medlemsstaterne, de behov, der opstår, samt forventede 
udviklingstendenser. 
De kan sammen gå ind i overvejelser omkring udviklingen inden for uddannelse og erhverv med 
henblik på at forbedre evnen til at foregribe, hvis betydning er blevet understreget i hvidbogen. 
Man kan bl.a. diskutere følgende spørgsmål på fællesskabsplan: hvordan vil den forventede 
uddannelsesudvikling være på et givent vidensområde, når der tages højde for de 
samfundsmæssige behov og for de videnskabelige fremskridt, der er gjort og de forventede 
fremskridt? Hvilke nye discipliner og nye erhverv vil dukke op? Hvilke er de forventede vilkår 
for udøvelsen af en given gruppe af aktiviteter? Det er denne form for spørgsmål, der kan indgå 
i disse fælles overvejelser, inden for rammerne af af netværk for universitetsfolk og forskellige 
erhverv. 
Disse netværk bør bl.a. have til opgave at koordinere eller gennemføre overvejelser omkring disse 
emner og videreformidle resultaterne heraf til faglige organisationer til universiteter, til de 
anerkendelseskompetente nationale myndigheder samt til alle andre berørte grupper. 
Initiativer til oprettelse af netværk bør overlades til de forskellige aktører, og deres aktiviteter bør 
understøttes på den mest hensigtsmæssige måde af medlemsstaterne og af Fællesskabet. De nye 
aktioner, der er planlagt under fællesskabsprogrammerne SOCRATES og LEONARDO, kan yde 
bistand hertil, og de erfaringer, der er gjort i medlemsstaterne, kan ligeledes søges anvendt i denne 
forbindelse, men idéen bag disse programmer er forskellig fra den, som er foreslået i de 
foregående afsnit. Erfaringerne fra visse medlemsstater, som organiserer fora og informationsdage 
for studerende fra universiteter og erhvervsuddannelser, bør også tages i betragtning. Det samme 
gælder programmet SocialXXXXX, indeholdt i det 4. rammeprogram for forskning og udvikling, 
som ligeledes vil kunne give sit vigtige indlæg på dette område. 
3. Konsensuel tilpasning af udannelser 
Den konsensuelle tilpasning har, både i forbindelse med tilrettelæggelse af undervisningsforløb 
(opdeling i moduler, oprettelse af tværdisciplinære moduler, indførelse af merit­
overføringsordninger, ændring af undervisningsmetoder m.m.) og med hensyn til indhold 
(studieplaner, der er godkendt i fællesskab, fælles oprettelse af undervisningsforløb på de 
videregående uddannelser m.m.), været det mest dynamiske resultat af det interuniversitære 
samarbejde, som Fællesskabet har fremmet i de seneste år inden for rammerne af programmer som 
f.eks. ERASMUS, LINGUA og COMETT. 
Takket være den bevægelighed, der er skabt med disse programmer og især ERASMUS, som 
300.000 studerende og 50.000 undervisere har nydt godt af, har denne tilpasning fundet sted på 
alle uddannelsesområder og medvirket til at højne kvaliteten af den videregående uddannelse i 
Europa. Denne tilpasning sker på grundlag af udveksling af erfaringer og nyskabende metoder 
m.m., og den kommer til udtryk som fælles udviklingsarbejde, der er blevet gennemført i fuld 
enighed, og som gør det muligt at skabe synergi mellem forskelligartetheden og behovene for 
gensidig anerkendelse. 
Tilpasningen af uddannelserne besluttes inden for en gruppe af universitetspartnere på baggrund 
af en fælles undersøgelse af, hvilke uddannelser disse tilbyder. Den kan ske gennem en udvikling 
af eksisterende studieprogrammer eller gennem en fælles fastlæggelse af nye studieprogrammer. 
13 
Tilpasningen kan endvidere konkretisere sig gennem gensidig anvendelse af potti.aellet hos 
partnerne, som vil samarbejde med henblik på at udbygge de uddannelser, som de tilbyder, eller 
om fælles igangsættelse af nye uddannelser. 
Den konsensuelle tilpasning af uddannelsesindholdet er ligeledes et mål, der søges realiseret af 
europæiske organisationer, der omfatter nationale, faglige organisationer inden for samme 
erhverv; for disse sidstnævnte er det at søge at opnå en tilnærmelse af de uddannelser og af disses 
nationale deontologier nemlig de to mest effektive midler, de råder over, til at få kontrol med 
deres egen fremtid og til at sikre en udvikling frem mod et europæisk erhverv. Det er derfor, at 
de forskellige organisationerne inden for de forskellige erhverv (dyrlæger, ergoterapeuter, optikere 
rn.fi.) har taget initiativet til - sammen med uddannelsesinstitutionerne - at fastlægge de 
uddannelser, der er mest velegnede med henblik på udøvelse af de pågældende aktiviteter. 
Initiativerne til konsensuel tilpasning af uddannelserne bør således - hvad enten de hidrører fra 
undervisningsinstitutioner eller fra erhvervsorganisationer - tilskyndes og det i særlig grad, når de 
vedrører erhverv med lovregulerede kvalifikationer, der falder ind under anvendelsesområdet for 
generelle systemer til anerkendelse af eksamensbeviser, der blev indført i 1988 og 1992; de 
bidrager da til at begrænse de betragtelige forskelle med hensyn til indholdet af de forskellige 
uddannelser og derigennem til at tilvejebringe mere automatik i anerkendelsen ved at 
overflødiggøre anvendelsen af såkaldt korrektive foranstaltninger ("tilpasningskurser" eller 
egnethedsprøver). 
De incitamenter, der indgår i SOKRATES-programmet og navnlig i den del af ERASMUS-
programmet, der vedrører den europæiske dimension i den højere uddannelse, vil skabe endnu 
mere dynamik i denne frivillige, gensidige tilpasning af uddannelserne. De overvejelser, der vil 
blive gjort i de ovenfor beskrevne netværk, samt partnerskaberne mellem de videregående 
uddannelsesinstitutioner og erhvervslivet, som er omhandlet i LEONARDO-programmet, kan 
ligeledes bidrage til denne frivillige tilpasningsproces, som udgør et væsentligt bidrag til Den 
Europæiske Unions vækst og konkurrenceevne. 
Det vil ligeledes være nyttigt at tilskynde til etablering af samarbejde, der gør det muligt - i en 
anden medlemsstat - at gennemføre hele eller dele af praktikforløb, som bør være gennemført efter 
afslutningen af den pågældende uddannelse og inden den fuldstændige integrering i erhvervet 
(f.eks. for advokater, sundhedssektorerhvervene eller undervisere). 
4. Evaluering af kvalitet 
Kvalitet i uddannelsen er et af Unionens grundlæggende mål og et mål, som på en meget 
væsentlig måde kan bidrage til vækst og forbedret konkurrenceevne. På grund af 
forskelligartetheden af medlemsstaternes uddannelsessystemer og kulturelle traditioner har det 
forekommet at være nødvendigt, at der opnås enighed på fællesskabsplan om de kriterier, der 
anvendes til at definere denne kvalitet. 
Til det formål har Kommissionen på foranledning af undervisningsministrene netop lanceret to 
pilotprojekter til evaluering af den højere uddannelse på to store områder: ingeniøruddannelse og 
kommunikationsuddannelse. De 46 uddannelsesinstitutioner, der deltager i disse pilotprojekter, 
anvender fælles retningslinjer, der er baseret på de eksisterende evalueringsordninger i Europa, 
og de bistår de nationale myndigheder med at indføre evalueringsordninger, der er 
sammenlignelige med dem, der findes i andre medlemsstater. 
Det er i første række uddannelserne, der vil nyde godt af dette initiativ, som vil gøre det muligt 
for hver enkelt uddannelsesinstitution at identificere sine svagheder og fokusere på sine stærke 
sider gennem udarbejdelsen af en selvevalueringsrapport, der vil blive gennemgået med 
ekspertgrupper ("peer-re views"). Det vil være ønskeligt, om de nationale udvalg, der oprettes i 
forbindelse med disse pilotprojekter, kommer til at omfatte repræsentanter for forskellige 
14 
erhvervsgrupper og fra erhvervslivet med henblik på, at man kan evaluere uddannelsernes kvalitet 
i forhold til arbejdsmarkedets behov og i forhold til hvert erhvervs specifikke behov. 
Fastlæggelse af en metode til kvalitetsevaluering i medlemsstaterne vil gøre det muligt at styrke 
den gensidige tillid, som er grundlaget for anerkendelse erhvervsuddannelsesdiplomer på alle 
niveauer. 
Resultaterne af disse pilotprojekter vil blive behandlet mere dybtgående for at udvide 
evalueringerne for hver diciplin med deltagelse fra erhvervlivet. 
KONKLUSIONER 
Kommissionen betragter denne meddelelse som den første etape i udviklingen af synergier mellem 
de forskellige former for anerkendelse af eksamensbeviser 
Kommissionen, for sit vedkommende, har til hensigt at tage initiativer inden for sin kompetence, 
for at udvikle synergier på et meget vigtigt område og som sigter på at fremme den fri 
bevægelighed for personer og tjenesteydelser samt friheden til at etablere sig og at styrke Den 
Europæiske Unions plads på det internationale arbejdsmarked. Kommissionen har til hensigt at 
udbygge disse overvejelser i fremtiden til at omfatte alle uddannelsesniveauer, herunder 
erhvervsuddannelse. Den højere uddannelse er således kun et første skridt på vejen. 
Formålet med denne meddelelse er at gøre de forskellige fællesskabsinstitutioner interesseret i 
disse overvejelser og at skabe diskussion på alle niveauer i medlemsstaterne (i 
uddannelsesinstitutionerne for de højere uddannelser, i faglige organisationer og inden for 
erhvervslivet), således at de enkelte aktører kan yde deres bidrag inden for deres kompetence- og 
aktivitetsområder. 
Kommissionen ønsker inden den 1 .juli 1995 at opnå reaktioner fra fælleskabsinstitutionerne såvel 
som fra de interesserede deltagere, som helst bedes præsentere disse reaktioner i samarbejde med 
deltagere fra andere medlemsstater. 
15 

ISSN 0254-1459 
KOM (94) 596 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 16 
Katalognummer : CB-CO-94-621-DA-C 
ISBN 92-77-83499-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
"****•' '^""«WIGFfW*^"^"'^ "^^'r '^WWfflWSWW^