24. 10. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 286/9 
mere aftalt tidsrum ikke at gennemføre yderli­
gere handelshindringer indbyrdes eller over foj 
andre lande samt et tilsagn fra Japan om i større 
omfang end hidtil at åbne sine markeder for det 
internationale vare- og kapitalsamkvem. 
7. Specifik beskæftigelsespolitik 
I øjeblikket er det ikke muligt at identificere en 
vækststrategi, som i sig selv vil kunne tilvejebringe et 
varigt højere beskæftigelsesniveau. Derfor må der 
ved siden af en investerings- og vækstfremmende 
politik også sættes ind med specifikke beskæftigel­
sespolitiske foranstaltninger, herunder arbejdstids­
forkortelse, hvis der skal komme nogle konkrete 
resultater ud af arbejdsløshedsbekæmpelsen. Sagen 
er jo den, at indgår arbejdstidsnedsættelse som led i 
et sæt vækst- og beskæftigelsesfremmende foran­
staltninger, kan dette føre til en mere retfærdig for­
deling af det disponible arbejde. Med øget fritid vil 
der samtidig opstå nye behov, som skal dækkes, og 
det vil jo sige, at også en arbejdstidsforkortelsespoli-
tik lader sig indpasse i den vækstpolitik. den form for arbejdstidsnedsættelse, 
bedst i det enkelte tilfælde. der passer 
Udvalget tager også til efterretning, at Kommissio­
nen udfolder store bestræbelser for at afklare 
spørgsmålet, om og i bekræftende fald hvorledes 
den kan udvirke, at arbejdsmarkedets parter på 
europæisk plan tilnærmer deres synspunkter 
omkring arbejdstidsforkortelse og arbejdstidsom-
lægning til hinanden. Disse bestræbelser er i alle 
EF-landes interesse, fordi de har betydning for, at 
det interne markeds funktionsevne og kunkurrence-
evnen opretholdes udadtil. 
I øvrigt vil Udvalget gerne understrege, at der med 
arbejdstidsforkortelsesforanstaltninger kun kan 
opnås positive beskæftigelsesvirkninger, dersom 
disse foranstaltninger ikke medfører en forhøjelse af 
omkostningerne pr. produceret enhed og dermed en 
svækkelse af den internationale konkurrenceevne. 
For så vidt bestemmes arbejdstidsforkortelsens 
værdi også af de betingelser, hvorunder den indfø­
res. 
Den beskæftigelseseffekt, der kan opnås, vil imid­
lertid variere meget alt efter arbejdstidsnedsættel-
sens art og omfang og vil derudover være en funk­
tion af de specifikke forhold, der gør sig gældende i 
det enkelte land, i den enkelte branche og på den 
enkelte virksomhed. Derfor opfordres arbejdsmarke­
dets parter i medlemsstaterne til at lægge mest mulig 
fantasi for dagen, da det gælder om at finde frem til Skal nedsat arbejdstid have den forventede effekt på 
beskæftigelsen, er det nødvendigt, at den ikke opve­
jes af en tilvækst i antallet af overarbejdstimer. 
Endelig kræves der ledsageforanstaltninger til 
fremme af den faglige og geografiske mobilitet for at 
forebygge flaskehalse på arbejdsmarkedet. 
Bruxelles, den 6. juli 1983. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om udviklingen i den sociale situation i Fællesskabet i 1982 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Kommissionen besluttede den 4. juli 1983, i medfør af artikel 198 i traktaten om opret­
telse af Det europæiske økonomiske Fællesskab at høre Det økonomiske og sociale 
Udvalg om det nævnte forslag (')• 
(') Udvalget har taget Kommissionens beretning om udviklingen i den sociale situation i Fælles­
skabet i 1982 til efterretning, men besluttet i udtalelsen kun at beskæftige sig med nogle få af 
de vigtigste problemer. En række andre emner har Udvalget i forvejen taget særskilt stilling 
til. Det gælder: 
— Revision af Den europæiske Socialfond (Plenarforsamling af marts 1983) (EFT nr. C 124 
af 9. maj 1983, s. 4) 
— Erhvervsuddannelsen og de nye teknologier: Nye fællesskabsinitiativer for perioden 
1983-1987 (Plenarforsamling af januar 1983) (EFT nr. C 77 af 21. marts 1983, s. 7) 
— Udkast til Rådets resolution om erhvervsuddannelsespolitikken i De europæiske Fælles­
skaber i 1980'erne (Plenarforsamlings af marts 1983) (EFT nr. C 124 af 9. maj 1983, s. 9) 
— De unges beskæftigelse (Plenarforsamling af juni 1983) (EFT nr. C 211 af 8. august 1983, 
s. 50). 
Nr. C 286/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.10.83 
Procedure 
Afdelingen for sociale anliggender fik til opgave at forberede udtalelsen og udpegede 
Ph. H. Noordwal til ordfører. 
Afdelingen vedtog sin udtalelse på mødet den 16. juni 1983 med 19 stemmer for, ingen 
imod, 12 hverken for eller imod. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse blev vedtaget enstemmigt, idet dog seks 
hverken stemte for eller imod på den 209. plenarforsamling den 6. og 7. juli 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
1. Indledning: Langtidsledigheden — et af de stør­
ste sociale problemer i 1980'erne 
1.1. Den fortsat svage økonomiske vækst i Fælles­
skabet i 1982 har medført en nedgang på 1,1 % i 
antallet af beskæftigede, og da arbejdsstyrken samti­
dig er vokset som følge af befolkningsudviklingen, 
er der tale om en væsentlig forværring af arbejdsløs­
hedsproblemet. Resultatet er, at de arbejdsløses 
antal er steget til næsten 11 mio (mod knap 9 mio i 
1981). Dermed steg arbejdsløshedsprocenten fra 7,9 
til 9,6. Dette tal udgør en ny rekord, men alligevel er 
der ikke udsigt til, at stigningen dermed hører op. 
Kommissionen forventer, at arbejdsløshedsprocen­
ten i 1983 stiger til 10,6 svarende til ca. 12 mio 
arbejdsløse. 
En udførlig redegørelse for den økonomiske udvik­
ling sidste år og i år og en karakteristik af den aktu­
elle økonomiske situation i Fællesskabet findes i 
beretningen fra Afdelingen for økonomiske og 
finansielle anliggender om den økonomiske situa­
tion i Fællesskabet (medio 1983). 
1.2. I forbindelse med den vedvarende tendens til 
stigning i den samlede arbejdsløshed anser Udvalget 
det for særlig foruroligende, at det i Fællesskabets 
medlemsstater kan konstateres, at den strukturelle 
kerne i arbejdsløsheden er blevet konsolideret, idet 
langtidsledigheden er taget til. I 1982 havde ca. 30 % 
af de arbejdsløse over et års ledighed bag sig (mod 
(25,9% i 1980 og 26,6% i 1981). Visse tidligere 
beskæftigede i kriseramte brancher, beboere i nogle 
fællesskabsregioner med svage strukturer og i det 
hele taget arbejdssøgende med ringe eller ingen fag­
lig uddannelse vil finde det mere og mere problema­
tisk at få en arbejdsplads. Særlig alarmerende er det, 
at der er så mange unge blandt de arbejdsløse 
(41,6 % i oktober 1982), og at de unge udgør knap en 
fjerdedel af det samlede antal langtidsledige (24,2 % i oktober 1982). Men man bør heller ikke glemme de 
ældre arbejdsløse, som er helt uden udsigt til at 
finde beskæftigelse igen. 
På baggrund af den forventede befolkningsudvik­
ling og de sandsynlige økonomiske og produktivi-
tetsmæssige vækstrater i de nærmeste år må man 
regne med, at arbejdsløshedens strukturelle kerne 
yderligere tager til i hårdhed, ikke blot i Fællesska­
bet, men overalt i verden. 
1.3. Dermed bliver langtidsledigheden en udfor­
dring på lang og mellemlang sigt for de økonomisk-
og socialpolitiske instanser, for arbejdsmarkedets 
parter og ikke mindst for de berørte selv. Allerede i 
udtalelsen om udviklingen i den sociale situation i 
Fællesskabet i 1981 fremhævede Udvalget, at 
arbejdsløshedens strukturelle kerne blev hårdere, og 
gav udtryk for sin bekymring over, at langtidsledig­
heden bliver så manges skæbne ('). Stillet over for 
skærpelsen af arbejdsløshedsproblemet i almindelig­
hed og langtidsledigheden i særdeleshed, og i 
betragtning af denne udviklings konsekvenser for de 
berørtes fremtidige muligheder for arbejde og social 
integration, for de sociale sikringssystemers stabili­
tet, det økonomiske og sociale sammenhold og 
mulighederne for samfundspolitisk konsensus i Fæl­
lesskabets medlemsstater, må Fællesskabet tage 
udfordringen op og udarbejde en økonomisk- og 
socialpolitisk strategi, ved hvis hjælp de nævnte 
problemer kan løses. 
2. Sociale konsekvenser af langtidsledighed 
2.1. Langtidsledighed betyder ikke blot et kraftigt 
indkomsttab, men også en skæbnesvanger forrin-
(') EFT nr. C 252 af 27. 9. 1982, s. 39. 
24. 10. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 286/11 
gelse af de fremtidige muligheder for at få arbejde. 
Jo længere arbejdsløsheden varer, des mere går det 
ud over de pågældendes kvalifikationer, motivation 
og — til sidst — arbejdsevne, og desto ringere bliver 
arbejdsgivernes tilbøjelighed til at ansætte dem. 
Langtidsledighed virker ikke blot kvalitetsforrin-
gende på produktionsfaktoren arbejde, men påvir­
ker også hele det private og sociale miljø, dvs. foran­
drer de pågældendes livsstil og sociale adfærd. 
Mange eksperter mener, at langtidsledigheden kom­
bineret med andre faktorer såsom fejl i byplanlæg­
ningen, slumkvarterer, manglende sociale strukturer 
samt svækkelsen af familie- og samfundsmæssige 
bånd er en af grundene til den stigende kriminalitet 
og alkoholisme. Desuden kan man konstatere en 
forringelse af både den fysiske og den psykiske 
sundhedstilstand hos de berørte og deres familier. 
Den tiltagende langtidsledighed, især blandt unge 
mennesker, kan også føre til fremmedgørelse og 
skabe tendenser til antidemokratiske, ekstremistiske 
politiske aktiviteter. 
2.2. Da en betragtelig del af de langtidsledige til­
hører i forvejen forfordelte grupper med relativ lav 
indkomst og i mange tilfælde ringe eller slet ingen 
faglig uddannelse, er der fare for tiltagende social 
fattigdom. Socialsikringen i de forskellige medlems­
stater er kommet i en alvorlig finansiel krise som 
følge af stigningen i arbejdsløsheden og er ikke ind­
stillet på en situation med stor og langvarig arbejds­
løshed og tiltagende langtidsledighed. 
2.3. Alt i alt er der i medlemsstaterne en stigende 
tendens til, at samfundet spaltes i »arbejdshavende« 
og arbejdsløse, og denne spaltning gælder såvel den 
disponible indkomst som livsstil og social adfærd. I 
samfund, hvor folk trods manglende beskæftigelses­
muligheder socialt stadig vurderes på grundlag af 
deres arbejde, udsættes de, der i længere tid er uden 
arbejde for at blive isoleret både privat og socialt og 
risikerer at miste selvrespekten. 
2.4. Langtidsarbejdsløshed fremkalder imidlertid 
også hos de berørte en række individuelle og kollek­
tive reaktioner, som må bedømmes bedømmes for­
skelligt. En af de mest uheldige er det sorte arbejde, 
som dog ikke kun udføres af arbejdsløse; og heller 
ikke udelukkende er en følge af langtidsledighed. 
Nye selvorganiserede lokale former for beskæfti­
gelse med projekter og i virksomheder af forskellig art er en anden stadig hyppigere reaktion i mange af 
Fællesskabets medlemsstater, på de manglende 
arbejdsmuligheder i erhvervslivets traditionelle sek­
torer og inden for det offentlige i almindelighed og 
på langtidsledigheden i særdeleshed. Der er først og 
fremmest tale om forsøg på at udvikle nye former 
for social sameksistens i små overskuelige enheder, 
at forbinde bolig, liv og arbejde, og endelig at 
udvikle samfunds- og miljøvenlige produktionsfor­
mer og selvhjælpsorienterede sociale tjenesteydelser. 
I kraft af deres organisationsform indebærer disse 
lokale beskæftigelsesinitiativer en genoplivelse af 
andelstanken og det private initiativ. Udover de 
projekter, der er udtryk for en alternativ økonomi, 
sker der en genoplivelse af arbejdsformer, der har 
karakter af produktionsfællesskab, navnlig i de af 
Fællesskabets industrier, der er ramt af problemer. 
Desuden spiller naturligvis de arbejdspladser, der 
kan skabes i allerede eksisterende eller nyoprettede 
små og mellemstore virksomheder, herunder hånd­
værksvirksomheder, en stor rolle i forbindelse med 
bekæmpelsen af langtidsledigheden. . 
3. En social strategi til bekæmpelse af langtidsle­
dighedens følger 
3.1. Som allerede nævnt i Udvalgets udtalelse om 
»Udviklingen i den sociale situation i Fællesskabet 
1981«, kan der ikke ventes en sådan vækst i natio­
nalproduktet, at arbejdsløshedsproblemet kan løses 
ad den vej inden for dette årti ('). Med fortsat svag 
vækst, høj arbejdsløshed, stigende langtidsledighed 
og tiltagende problemer med at finansiere statsbud­
gettet må de socialpolitiske foranstaltningers tyng­
depunkt forlægges fra det kvantitative — forøgelse 
af den statslige forsorgs ydelser — i retning af en 
mere kvalitativt orienteret socialpolitik. 
3.2. En socialpolitisk strategi for Fællesskabet og 
medlemsstaterne må derfor først og fremmest udfor­
mes under hensyntagen til følgende krav: 
— Først må man naturligvis gøre alt for at udnytte 
de foreliggende muligheder for at skabe økono­
misk vækst og de chancer for at øge beskæftigel­
sen, der ligger deri. 
— Kampen for at modvirke arbejdsløshedens og 
især langtidsledighedens tendens til at skabe 
sociale tabere må intensiveres. 
(') EFT nr. C 252 af 27. 9. 1982, s. 39. 
Nr. C 286/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 10. 83 
— Der må sørges for, at de langtidsledige bl.a. gen­
nem faglig uddannelse får mulighed for at opret­
holde deres arbejdskrafts værdi, og at de gennem 
vedvarende uddannelse og i givet fald omskoling 
kan forbedre deres chancer for fremtidig beskæf­
tigelse. 
— Der må gennemføres en kvantitativ og kvalitativ 
omlægning af de sociale sikringssystemer, så 
man kan kontrollere og begrænse udgiftsstignin­
gen, øge den sociale effekt og komme til rette 
med nye sociale behov. 
— Man må forsøge gennem nedsættelse og omlæg­
ning af arbejdstiden at stille flere arbejdspladser 
til rådighed for de arbejdssøgende end hidtil. 
— De ansvarlige for den økonomiske politik og 
socialpolitikken må indstille sig på, at der i en 
periode med økonomisk stagnation sker en 
afprøvning af nye livs- og arbejdsformer, og det 
må overvejes, om disse lader sig inddrage i en 
positiv socialpolitisk strategi, der kan tjene som 
et vigtigt instrument til tilvejebringelse af sam­
fundsmæssig konsensus. 
— Fællesskabet må til det yderste udnytte sine 
organisatoriske og finansielle muligheder for at 
støtte og supplere medlemsstaternes foranstalt­
ninger med det formål at finde en socialpolitisk 
løsning på arbejdsløshedsproblemet i alminde­
lighed og langtidsledigheden i særdeleshed. 
3.3. At udnytte alle eksisterende muligheder for 
samfundsmæssigt acceptable former for økonomisk 
vækst, specielt at foretage investeringer, er først og 
fremmest en opgave for den private sektor. I beret­
ningen om den økonomiske situation i Fællesskabet 
medio 1983 er der i detaljer redegjort for, hvad med­
lemsstaternes regeringer og Fællesskabet kan gøre 
for at forbedre udbudsbetingelserne, fremme inve­
steringerne, støtte og styrke efterspørgslen, udnytte 
det europæiske interne marked, afværge faren for at 
det internationale økonomiske samarbejde går i 
opløsning (først og fremmest ved at bekæmpe pro­
tektionisme) og omfordele det eksisterende arbejde. 
I den forbindelse må det konstateres, at det vil 
bidrage til at løse arbejdsløshedsproblemet, hvis der 
tilvejebringes virkelig konvergens mellem de for­
skellige staters økonomiske politik. På det punkt må 
man understrege det ansvar, der påhviler medlems­
staternes regeringer. Det er ligeledes vigtigt at udvide støtten til udviklingslandene og knytte kom­
mercielle forbindelser med dem for at øge deres 
købekraft og stimulere verdenshandelen. 
3.4. Stigning i langtidsledigheden betyder øgede 
udgifter til understøttelse og behandling af psykiske 
og fysiske skader ('). 
I det omfang deres finansielle muligheder tillader 
det, bør medlemsstaterne derfor finansiere jobska­
bende investeringer på områder, hvor forbedring af 
levevilkårene på mellemlang sigt kan reducere de 
»sociale udgifter« (f.eks. erhvervsuddannelse, miljø­
beskyttelse, energibesparelse, sanering og boligbyg­
geri). 
3.5. Kampen mod den sociale desintegration, der 
følger med langtidsledigheden, kan kun føres tro­
værdigt og med succes, hvis de nødvendige bespa­
relser på det sociale budget ikke først og fremmest 
eller udelukkende rammer de lavest lønnede, og da 
slet ikke de arbejdsløse. Dette udelukker imidlertid 
ikke, at medlemsstaterne tager de sociale ydelser op 
til revision for at foretage en finansiel sanering, øge 
effektiviteten og forhindre misbrug. Programmer til 
bekæmpelse af fattigdom og foranstaltninger til 
imødegåelse af langtidsledighedens psyko-sociale 
følger bør ikke udsultes finansielt. Men skal man 
kunne afbøde arbejdsløshedens, og specielt langtid­
sledighedens værste følger, må medlemsstaternes og 
Fællesskabets midler (herunder navnlig Social- og 
Regionalfondens (2), der allerede er begrænsede og 
bliver endnu knappere i fremtiden, i højere grad end 
hidtil koncentreres og koordineres, så de kan 
komme beskæftigelsespolitiske problemregioner og 
-grupper til gode. Særlig vægt må der i den forbin­
delse lægges på foranstaltninger til bekæmpelse af 
ungdomsarbejdsløsheden. 
3.6. Massearbejdsløshed med en tiltagende hård 
strukturel kerne betyder nye opgaver for erhversud-
dannelsespolitikken, idet mulighederne må holdes 
åbne for (især de unge) arbejdsløse, så at de er i 
stand til at genindtræde på arbejdsmarkedet, hvis 
den demografiske udvikling ændres, og den økono­
miske vækst bedres. Det forudsætter vedvarende 
videreuddannelse af de arbejdsløse, herunder især 
de langtidsledige, og formidling af kendskab til de 
(') I udtalelsen sidste år anførte Udvalget nogle eksempler 
på, hvad arbejdsløshedsforsikringsydelser og ude­
blevne skatteindtægter og socialsikringsbidrag koster 
det offentlige (se EFT nr. C 252 af 27. 9. 1982, s. 39). 
(2) Se Udvalgets udtalelse om revisionen af Den europæi­
ske Socialfond (se EFT nr. C 124 af 9. 5. 1983, s. 4). 
24.10.83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 286/13 
ændringer, der sker i arbejdsprocessen (f.eks, ny tek­
nik). Ved udformningen og gennemførelsen af sær­
lige erhvervsuddannelsesprogrammer for unge lang­
tidsledige må man specielt sigte på større mobili­
tet (')• 
3.7. Nedsættelse og omlægning af arbejdstiden 
under forskellige former (førtidspension, nedsæt­
telse af arbejdstiden, begrænsning af overarbejde, 
mere deltidsarbejde, længere ferie, kortere skift) har 
inden for de seneste 100 år udviklet sig til et vigtigt 
socialpolitisk instrument. Men i tilgift til denne for­
bedring af leve- og arbejdsvilkår får en sådan ned­
sættelse/omlægning af arbejdstiden i en periode 
med vedvarende lav økonomisk vækst også beskæf­
tigelsespolitisk betydning, idet den kan anvendes til 
at forøge beskæftigelsesprocenten. Det samme gæl­
der en række vigtige potentielle vækstsektorer, der 
imidlertid som følge af den hastige teknologiske 
udvikling ikke i første omgang bliver arbejdskraftin­
tensive. Både i 1982 og i år er der i Fællesskabet 
gennemført en lang række arbejdstidsforkortende 
foranstaltninger med beskæftigelsespolitisk fortegn, 
og man har i den forbindelse anvendt alle mulige 
metoder. 
3.8. Arbejdstidsforkortelse kan anvendes som mid­
del til at forbedre leve- og arbejdsvilkår og løse 
nogle af beskæftigelsesproblemerne. Men omkost­
ningerne må fordeles mellem de berørte parter på en 
måde, der er økonomisk og socialt forsvarlig, set i 
lyset af de produktions- og rentabilitetsmæssige for­
hold. Men den europæiske økonomis konkurrence­
evne må ikke svækkes som følge af arbejdstidsfor­
kortelser, da den i første omgang positive virkning 
på beskæftigelsen så på længere sigt ville blive 
ophævet eller endog blive negativ som følge af sva­
gere vækst og forøgede omkostninger pr. produceret 
enhed. 
3.9. Hvordan en økonomisk- og socialpolitisk plan 
for forkortelse og omlægning af arbejdstiden kon-
(') Udvalget henviser i denne forbindelse til de to udtalel­
ser om erhvervsuddannelsespolitikken, det har vedta­
get i år, og til de deri indeholdte overvejelser over de 
særlige Fællesskabsinstrumenters anvendelsesmulighe­
der. Se udtalelserne om »Erhvervsuddannelsen og de 
nye teknologier: Nye Fællesskabsinitiativer for perio­
den 1983-1987« (se EFT nr. C 77 af 21. 3. 1983, s. 7) og 
om »Erhvervsuddannelsespolitikken i De europæiske 
Fællesskaber i 1980' erne« (se EFT nr. C 124 af 9. 5. 
1983, s. 9). kret skal gennemføres, må først og fremmest overla­
des til arbejdsmarkedsparternes kreativitet og fan­
tasi. Men principielt bør man undgå generaliserin­
ger, som ikke tager højde for de stærkt forskellige 
produktionsvilkår for eksempel i brancher med 
mange små og mellemstore virksomheder. 
3.10. Hvis arbejdstidsforkortelse indgår i en samlet 
politik til forøgelse af vækst og beskæftigelse, kan 
den føre til en mere retfærdig fordeling af arbejdet, 
opfyldelse af retten til beskæftigelse og give bedre 
og mere ligelige chancer på arbejdsmarkedet, især 
for de unge. Dermed er der samtidig uden inflati-
onsskabende virkninger gjort de første skridt for at 
dække de nye behov i samfundet — mere fritid og 
selvvalgt kreativ udfoldelse. Med andre ord ingår 
arbejdstidsforkortelsen i en kvalitativ vækstpolitik, 
der både kan dække økonomiske og sociale behov. 
Der er også et europæisk aspekt i arbejdstidsforkor­
telsen. Udvalget tager til efterretning, at Kommissio­
nen udfolder bestræbelser for at afklare, om Fælles­
skabet med et politisk-retligt rammeinstrument kan 
bidrage til, at arbejdsmarkedets parter nærmer sig 
hinanden i deres syn på forkortelse og omlægning af 
arbejdstiden. 
3.11. Alle bestræbelser — ikke mindst finansielle 
— bør udfoldes for at give de unge arbejdsløse 
mulighed for meningsfyldt beskæftigelse. Det kan 
for eksempel ske via statslig eller kommunal tilskyn­
delse til at virksomhederne ansætter flere unge, eller 
statslige beskæftigelsesskabende foranstaltninger. 
For at kunne tilbyde flere jobs og især hjælpe de 
unge langtidsledige bør man overveje at skabe sær­
lige arbejdsmarkeder inden for visse sektorer, hvor 
førstegangsarbejdssøgende unge kan få et tilbud om 
beskæftigelse med nedsat ugentlig arbejdstid, der 
finansieres med de midler, som medlemsstaterne 
derved undgår at udbetale i arbejdsløshedsunder­
støttelse og socialhjælp. Sådanne særforanstaltnin­
ger med statslige indgreb på arbejdsmarkedet og kor­
tere arbejdstid og dertil svarende lavere indkomst, 
kunne på grund af den ekstra fritid, der ville blive 
tale om, kombineres med erhvervsuddannelse, så de 
pågældende i tilfælde af ændrede demografiske for­
hold og forbedret vækstsituation kunne forlade 
disse særlige arbejdspladser til fordel for alminde­
lige arbejdsforhold. 
Nr. C 286/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24.10.83 
Når det gælder at finde beskæftigelse til de langtids­
ledige, ikke mindst de unge, må man først og frem­
mest tænke på sociale tjenesteydelser inden for 
kommunerne. I stedet for socialhjælp ville der så 
blive udbetalt løn. 
3.12. Som en reaktion på den udbredte arbejdsløs­
hed i almindelighed og på langtidsledigheden i sær­
deleshed, og desuden som følge af de nye sociale 
behov er der i medlemsstaterne fremkommet en lang 
række selvorganiserede lokale beskæftigelsesinitiati­
ver, hvis jobskabende og uddannelsesmæssige 
betydning bør udnyttes i den socialpolitiske plan­
lægning til bekæmpelse af langtidsledigheden. Med­
lemsstaterne bør derfor gennemføre en række ikke 
særlig bekostelige foranstaltninger til støtte for disse 
Bruxelles, den 6. juli 1983. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev 
forkastet af Udvalget under debatten: 
Punkt 3.12 
i sidste punktum indføjes efter »i kooperativer«: 
»..., for hvilke der bør oprettes en passende støttefond«. 
Afstemningsresultat 
Stemmer for: 38, stemmer imod: 69, undlod at stemme: 12. beskæftigelsesformer, såsom lokal og regional råd­
givning om etablering og om mulighederne for del­
tagelse i statslige jobskabelsesprogrammer; dette er 
allerede med held blevet gennemført i visse med­
lemsstater. Desuden bør de administrative hindrin­
ger i forbindelse med oprettelse af nye arbejdsplad­
ser ryddes af vejen. Udvalget glæder sig over, at 
Kommissionen for tiden udarbejder foranstaltninger 
til oprettelse af arbejdspladser i små og mellemstore 
virksomheder og inden for håndværksfagene, i koo­
perativer, i forbindelse med lokale beskæftigelses­
initiativer, i almennyttige organisationer og i den 
offentlige sektor, ligesom den gennemfører undersø­
gelser vedrørende de lokale beskæftigelsesinitiati­
vers jobskabende funktion og arrangerer konferen­
cer med de interesserede parter.