31. 12.88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 337/51 
frister for forelæggelse af programmerne, for ikke at 
afskære de personer, der udelukkende af tekniske årsa-
Bryssel, den 27. oktober 1988. 
1. Indledning 
I sin udtalelse (2) af 2. juni 1988 om ovennævnte forslag 
fra Kommissionen tog ØSU forbehold, fordi de da 
foreliggende informationer om Kommissionens initiativ 
ikke var tilstrækkelige til, at man kunne fastslå de 
egentlige årsager til ændringsforslagene. Det stillede 
derfor en tillægsudtalelse i udsigt, som hovedsagelig 
skulle dreje sig om de nye forslag til ændring af forord­
ning (EØF) nr. 3820/85 og forordning (EØF) nr. 
3821/85. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Sigtet med Kommissionens ændringsforslag 
[dok. KOM(88) 21 endelig udg., af 24. marts 1988] er i 
princippet kun at fjerne de vanskeligheder, der angive­
ligt har været med fortolkning, kontrol og mellemstats­
ligt samarbejde i forbindelse med forordningerne (EØF) 
nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85, der først trådte i 
kraft den 29. september 1986. Kommissionen begrunder 
(') EFTnr. C 116 af 3. 5. 1988, s. 15. 
(2) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 26. ger er ude af stand til at overholde disse, fra at nyde 
godt af dem. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
dette i en række betragtninger, der egentlig går ud over 
denne begrænsede målsætning og sætter spørgsmåls­
tegn ved væsentlige dele af de gældende forordningers 
indhold. 
2.1.1. Selv efter fornyet grundig gennemgang af for­
slagene om teknisk justering af de sociale bestemmelser 
inden for landevejstransporten i EF, står det ikke ØSU 
klart, hvad formålet er med at ændre forordningerne 
(EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85. Efter dets 
opfattelse er Kommissionens forslag om at omdefinere 
visse begreber vedrørende køretid, hviletid og pauser 
ikke til nævneværdig nytte for kontrollen. Dermed 
opnår man ikke, havad der var hensigten, og endvidere 
forekommer de nye tekniske begreber hverken trans­
portpolitisk, socialpolitisk eller administrativt fornuf­
tige. 
2.2. Ej heller kan ØSU få øje på eventuelle indirekte 
impulser, som Kommissionens forslag kan udløse, og 
som ad omveje på mellemlang eller lang sigt kan bevirke 
større sociale fremskridt inden for landevejstransporten 
i EF eller større accept af de sociale bestemmelser. Tillægsudtalelse om forslaget til Rådets forordning om ændring af forordningerne (EØF) 
nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vej­
transport og (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport (!) 
(88/C 337/17) 
Det økonomiske og sociale Udvalgs præsidium besluttede den 11. maj 1988 under henvisning 
til forretningsordenens artikel 20, stk. 3, at udarbejde udtalelse om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til sektionen for transport og kommunikation, som 
udpegede K.B. von der Decken til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 12. oktober 
1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 259. plenarforsamling (mødet den 
27. oktober 1988) uden stemmer imod, mens 1 medlem stemte hverken for eller imod, følgende 
udtalelse. 
Nr. C 337/52 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
2.3. ØSU anser de foreliggende ændringsforslag til 
forordningerne for uegnede til at løse eller bare reducere 
problemerne vedrørende overholdelsen af og kontrollen 
med de sociale bestmmelser inden for vejtransporten og 
kan derfor ikke tilslutte sig dem, selv om det nu som 
før(1) principielt går ind for enklere og mere effektiv 
og ensartet kontrol og også har støttet konkrete skridt 
i den retning (2). 
ØSU's henstillinger af 27. februar 1985 blev accepteret 
af både Europa-Parlamentet og Kommissionen som et 
rimeligt grundlag for en mere effektiv anvendelse af 
forordningen. ØSU står ved disse henstillinger og øn­
sker, at der tages hensyn til dem ved næste ændring af 
forordningen. 
2.4. ØSU begrunder sin holdning således: 
2.4.1. Kommissionen har uden tvivl forsøgt at skaffe 
alle informationer fra medlemsstaterne, som er nødven­
dige for at foretage en entydig bedømmelse af de fakti­
ske årsager til de angivelige problemer i forbindelse 
med de sociale bestemmelser. Alligevel er indsigten i 
hele problemkomplekset efter ØSU's opfattelse præget 
af så afgørende mangler, at det ikke er muligt fuldt ud 
at danne sig et billede af rækkevidden i Kommissionens 
nye initiativ. 
De to forordninger trådte først i kraft den 29. september 
1986 og er endnu ikke fuldt ud gennemført i alle med­
lemsstater. Kommissionens hidtidige beretninger om 
gennemførelsen af de sociale bestemmelser og konse­
kvenserne heraf er derfor ufuldstændige; yderligere kan 
de dårligt danne grundlag for en holdbar bedømmelse 
af den juridiske og konkurrencemæssige situation, fordi 
de statistikker, der indgår, bygger på oplysninger fra 
årene 1984 og 1985, da forordningerne endnu ikke 
gjaldt. ØSU ser heri en manglende erkendelse af proble­
met og er derfor ikke i stand til at danne sig et konstruk­
tivt billede af, hvorfor det skulle være nødvendigt allere­
de nu at ændre de bestemmelser, der først blev sat i 
kraft i 1986. 
2.4.2. Det er desuden ØSU's opfattelse, at der heller 
ikke findes saglige eller politiske årsager til her og nu 
at gennemføre en teknisk reform af de sociale bestem­
melser ved hjælp af ny lovgivning: 
(!) En enklere, mere effektiv og ensartet kontrol med de sociale 
bestemmelser blev også af ØSU stillet som et krav i dets 
udtalelse af 2. februar 1985 om Kommissionens forslag vedrø­
rende ændring af forordning (EØF) nr. 543/69 (EFT nr. C 104 
af 25. 4. 1985, s. 4). 
(2) Sin tilslutning til og sit syn på bestræbelserne på snarest 
muligt at få gennemført ensartet kontrol i alle medlemsstater 
har ØSU særlig givet udtryk for i udtalelsen af 2. juni 1988 
om forslaget til Rådets direktiv om ensartet anvendelse af 
forordningerne (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821, side 2. — Årsager af juridisk karakter, som f.eks. tilvejebrin­
gelse af større juridisk ensartethed (samme juridiske 
vilkår), større retssikkerhed eller lettere administra­
tion, påpeger Kommission ikke, ej heller nævner 
den problemer på dette område. ØSU forstår derfor 
ikke Kommissionens juridiske begrundelser. 
— Årsager af politisk karakter, som f.eks. bedre retsbe­
skyttelse, bedre arbejderbeskyttelse, forbedret tra­
fiksikkerhed og forbedring af de små og mellemstore 
transportvirksomheders (respektive det kørende 
personales) konkurrencemæssige situation spiller 
knap nok nogen rolle, og da kun i den historiske 
oversigt. 
— Årsager, som har at gøre med de berørte parters 
interesse, er heller ikke til at få øje på. Det okonomi-
ske og sociale Udvalg er i hvert fald ikke bekendt 
med, at fagforeningerne eller arbejdsgivernes orga­
nisationer for øjeblikket skulle omgås med planer 
om ændringer af forordningerne, svarende til Kom­
missionens forslag. 
— Årsager til de nye tekniske forslag fra Kommissio­
nen, som kan afledes af planerne om gennemførelse 
af det indre marked, kan ikke erkendes. Det er 
åbenbart, at der ikke fra Kommissionens side fore­
ligger nogen overbevisende argumentation for, at 
disse forslag — hvis formål udelukkende er at tjene 
udlægningen af de sociale bestemmelser og at 
forbedre kontrollen og udvekslingen af informatio­
ner mellem myndighederne — nu pludselig skulle 
kunne yde et vigtigt bidrag til gennemførelsen af 
det indre marked. 
2.4.3. ØSU er klar over, hvilke problemer der er 
forbundet med at skabe ensartede sociale regler for 
vejtransport i EF; den finder imidlertid, at man — som 
foreslået af Kommissionen — først bør og kan forsøge 
ved hjælp at EF-direktiver og nationale gennemførelses­
bestemmelser at tilvejebringe den ensartede fortolkning 
af de sociale regler, der er nødvendig af hensyn til 
kontrollen. 
2.5. ØSU er principielt enig i det, der er Kommissio­
nens målsætning, nemlig at ensartede, entydige og an­
vendelige bestemmelser vedrørende køre- og hviletider 
samt pauser for det kørende personale er nødvendige i 
et fælles indre marked. Hvis retsreglerne skal kunne 
anvendes korrekt, må de være så enkle, at de kan 
kontrolleres og håndhæves ensartet og effektivt. 
2.6. Dermed er det imidlertid også nødvendigt med 
ensartede foranstaltninger, som sikrer kontrollens ef­
fektivitet og fastlægger sanktioner. Ikke blot af hensyn 
til retsbevidstheden og administrationen af kontrollen, 
men også af hensyn til de sociale bestemmelser selv er 
det nødvendigt at indføre en ensartet sanktionsbeføjelse 
byggende på ensartede eller sammenlignelige forud-
31. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 337/53 
sætninger. ØSU understreger derfor endnu engang, at 
tekniske kontrolbestemmelser mister deres egentlige 
mening, hvis der ikke samtidig findes et fyldestgørende, 
fornuftigt udformet sanktionsinstrument og egnede in­
stanser med tilstrækkelig kompetence. Sådane elemen­
ter optræder for øjeblikket ikke i Kommissionens for­
slag, hvilket ikke taler til dets fordel. 
2.7. Kommissionen henviser heller ikke til sammen­
hængen mellem køre- og hviletider, på den ene side, og 
sundhedsbeskyttelse, på den anden, som argument for 
sine egne nye tekniske bestemmelser. Men dette tema 
vil efter ØSU's opfattelse få fundamental betydning, 
når spørgsmålene om de sociale vilkår inden for vejtran­
sporten en dag kommer til afstemning i EF's indre 
marked. I den forbindelse bør man på et tidspunkt 
tage det spørgsmål op, om en ensartet begrænsning af 
arbejdstiden kan gavne trafiksikkerheden og arbejdsta­
gernes sociale beskyttelse. Et indre marked uden et 
fundamentalt socialt gode som beskyttelse af arbejdsti­
den kan man ikke forestille sig. 
2.8. Efter afvejningen af de forskellige saglige og 
politiske argumenter, der taler for og imod Kommissio­
nens juridisk-tekniske forslag, anser ØSU det for nyttigt 
at tage konkret stilling til visse detaljer i forslaget til 
ændring af forordningerne. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Ad artikel 1 
3.1.1. Efter ØSU's opfattelse er kernen i ændringen 
af forordningerne, at der indføres en bestemmelse om, 
at ugen defineres som en »mobil« chaufføruge. Ved en 
»mobil chaufføruge« skal forstås et tidsrum på 7 på 
hinanden følgende dage, som er løst fra kalenderugen. 
Denne uge er så at sige speciel for hver chauffør og kun 
bundet til ham. 
3.1.2. ØSU finder den hidtidige definition af begrebet 
»uge«, som er indeholdt i artikel 1, stk. 4, i forordning 
(EØF) nr. 3820/85, klar og entydig, og mener ikke, at 
den bør ændres. Det er en praktisk definition; den er 
anerkendt overalt, forekommer socialt i orden og er i 
overensstemmelse med Den internationale Arbejdsorga­
nisations konvention nr. 153, som medlemsstaterne gan­
ske vist endnu ikke har ratificeret. At indføre en mobil, 
glidende chaufføruge ville kun virke forvirrende og 
foregøgle chaufføren, at han har to weekender til rådig­
hed, nemlig den, som hører til den almindelige kalender­
uge, og desuden hans »mobile« chaufføruges, hvilket i 
længden kan medføre sociale og personlige ulemper for 
det kørende personale. 
i øvrigt indebærer den mobile chaufføruge en reduktion 
af den med forordning (EØF) nr. 3820/85 tilsigtede 
fleksibilitet. To eksempler: — manglende hviletid i en uge kan ikke udlignes i den 
påfølgende uge, fordi ikke afviklet ugentlig hviletid 
ikke må udskydes til næste uge, 
— udnyttelse af den maksimale køretid i en uge medfø­
rer nedsættelse af køretiden i den påfølgende uge, 
hvilket absolut ikke kan begrundes hverken med 
henvisning til trafiksikkerheden eller til sundheds-
og arbejderbeskyttelse. For i stedet for gennemsnit­
ligt 45 køretimer foreslås det, at det i sådanne tilfæl­
de kun skal være tilladt at køre 34 timer. 
For kontrolmyndighederne ville der ikke blive tale om 
nogen lettelse. Det kørende personale ønsker at fasthol­
de kalenderugen. Ikke blot af disse grunde afviser ØSU 
Kommissionens forslag, men også fordi kalenderugen er 
den hævdvundne tidsenhed for speditionsvirksomheder, 
transportkunder og myndigheder. 
3.2. Ad artikel 2 
Ligeledes afviser ØSU ændringen af artikel 4, stk. 6, i 
forordning (EØF) nr. 3820/85, fordi private transport­
virksomheder, der kører for offentlige myndigheder, 
ikke bør stilles anderledes end virksomheder, der kører 
for private kunder. 
3.3. Ad artikel 3 
Denne nye bestemmelse er en logisk følge af artikel 1; 
den må derfor afvises. 
3.4. Ad artikel S 
Forslaget hænger sammen med den afviste »mobile 
chaufføruge«. Det ses derfor ikke at være nødvendigt. 
3.5. Ad artikel 6 
ØSU støtter princippet i dette forslag, som kan gennem­
føres inden for rammerne af det direktiv, som Kommis­
sionen har forelagt og ØSU tilsluttet sig. 
3.6. Ad artikel 7 
Årsberetningen om gennemførelsen af forordningen bør 
ikke blot tilstilles Rådet og Europa-Parlamentet, men 
også Det økonomiske og sociale Udvalg. 
3.7. Ad artikel 8 
Denne bestemmelse måtte uden tvivl anbefales som 
fornuftig og nødvendig af hensyn til kontrollen, hvis 
Nr. C 337/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
den mobile chaufføruge kunnen anses for ønskelig og 
hensigtsmæssig. Men da ØSU betragter den mobile 
Bryssel, den 27. oktober 1988. 
1. Punta del Este-erklæringen af 20. september 1986, 
som var indledningen på den nye runde af multilaterale 
handelsforhandlinger, gav forhandlingerne inden for 
landbrugssektoren en fremherskende placering. Forlø­
bet af de indledende forhandlingsfaser og de kontrahe­
rende parters holdning og forslag til afviklingen af 
forhandlingerne inden for landbrugssektoren samt drøf­
telserne på vigtige møder mellem regeringerne har sna­
rere øget betydningen heraf. Det er grunden til, at ØSU 
finder det på sin plads — med henblik på mødet på 
ministerplan i Montreal — at fremkomme med sit 
syn på afviklingen af disse landbrugsforhandlinger. De 
generelle aspekter af forhandlingerne, som også vedrø­
rer landbruget, behandles i ØSU's udtalelse om »Situa­
tionen og fremtidsudsigterne for GATT/Uruguay-for­
handlingsrunden med hensyn til EF's forhold til de 
vigtigste industrilande, udviklingslandene og statshan­
delslandene« (1). 
(') ØSU af 29. september 1988 (EFT nr. C 318 af 12. 12. 1988). chaufføruge som alt andet end et fremskridt i retning 
af større enkelhed og fleksibilitet, må forslaget afvises. 
Generelle betragtninger 
2. Efter at man i to år har koncentreret sig om at 
identificere formelle problemer og behandle forskellige 
forslag og målsætninger for landbrugsforhandlingerne, 
synes det planlagte møde i Montreal den 4. og 5. decem­
ber 1988 på ministerplan at være yderst nødvendig, da 
man vil kunne gøre status midtvejs i forhandlingerne. 
Dette møde bør også være anledningen til endelig at 
indlede en ægte dialog, gøre status over de punkter, 
hvor man kan skelne en vis enighed og på baggrund 
heraf om muligt fastlægge de store retningslinjer for 
forhandlingerne i de kommende to år, som kan bidrage 
til en bedre balance mellem udbud og efterspørgsel. 
3. I denne forbindelse er det nødvendigt at gentage, 
at forhandlingernes globale karakter respekteres, sådan 
som det fastslås i Punta del Este-erklæringen: »Iværk­
sættelsen, forløbet og gennemførelsen af resultaterne 
af forhandlingerne betragtes som dele af en samlet 
helhed«. Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om situationen og perspektiverne for GATT/Uniguay-forhandlingsrunden med 
særligt hensyn til landbruget og agro-fødevaresektoren 
(88/C 337/18) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 31. maj 1988, i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om situationen og perspektiverne for GATT/ 
Uruguay-forhandlingsrunden med særligt hensyn til landbruget og agro-fødevaresektoren. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for EF's eksterne forbindelser, handels-
og udviklingspolitik, som udpegede Jean-Claude Clavel til ordfører. Sektionen vedtog sin 
udtalelse den 16. september 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 259. plenarforsamling, den 27. oktober 
1988, enstemmigt følgende udtalelse.