31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/27 
Udtalelse om reform af den fælles landbrugspolitik 
Udvalgets udtalelse har ingen tekst som grundlag. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 186. plenarforsamling den 25. og 26. marts 1981, på forslag 
fra sit præsidium af afgive en udtalelse om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 192. plenarforsamling, afholdt i 
Bruxelles den 25. og 26. november 1981, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig art. 47 og 
197, 
under henvisning til art. 20 i sin forretningsorden, 
under henvisning til beslutning truffet af dets præsi­
dium den 24. marts 1981 om at pålægge Landbrugs-
afdelingen at forberede Udvalgets arbejde, 
under henvisning til sit tidligere arbejde på dette 
område og især Landbrugsafdelingens informations-
beretning om den fælles landbrugspolitik af 23. ja­
nuar 1981, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Landbrugs-
afdelingen på det 228. møde den 8. oktober 1981 og 
det 229. møde den 5. og 6. november 1981, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af 
ordføreren, Maurice Zinkin, og 
under henvisning til forhandlingerne på den 192. 
plenarforsamling den 25. og 26. november 1981, 
mødet den 26. november 1981 — 
med 81 stemmer mod 24, mens 11 undlod at 
stemme 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Generelle principper 
1.1. Under drøftelserne af Landbrugsafdelingens 
informationsberetning om den fælles landbrugspoli­tik var der stort set enighed om, at principperne bag 
denne politik (FLAP) var korrekte. 
derfor nok umagen værd at gentage disse 1.2. Det er 
principper. 
1.3. Den centrale tekst er indeholdt i Rom-trakta­
tens artikel 39, som fortjener at gengives uforkor­
tet: 
»Artikel 39 
1. Den fælles landbrugspolitik har til formål: 
a) at forøge landbrugets produktivitet ved fremme 
af den tekniske udvikling, ved rationalisering 
af landbrugsproduktionen og ved den bedst 
mulige anvendelse af produktionsfaktorerne, 
især arbejdskraften; 
b) herigennem at sikre landbrugsbefolkningen en 
rimelig levestandard, især ved en forhøjelse af 
de individuelle indkomster for de i landbruget 
beskæftigede personer; 
c) at stabilisere markederne; 
d) at sikre forsyningerne; 
e) at sikre forbrugerne rimelige priser på land­
brugsvarer. 
2. Ved udarbejdelsen af den fælles landbrugs­
politik og de særlige foranstaltninger, som den kan 
medføre, tages der hensyn til: 
a) landbrugserhvervets særlige karakter, der 
følger af landbrugets sociale struktur og af de 
strukturelle og naturbetingede forskelle mellem 
de forskellige landbrugsområder; 
Nr. C 348/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
b) nødvendigheden af, at ønskelige tilpasninger 
gennemføres gradvis; 
c) den kendsgerning, at landbruget i medlemssta­
terne udgør en sektor, som er snævert forbun­
det med økonomien som helhed.« 
1.4. Endvidere er art. 110, der bl.a. tilsigter at 
fremme den internationale handel, ligeledes af betyd­
ning, og traktaten indeholder desuden specifikke 
bestemmelser m.h.t. muligheden for at yde støtte til 
de mest ugunstigt stillede områder med det formål at 
skabe mere afbalancerede konkurrencevilkår. 
1.5. Det bestemtes i traktatens art. 43, at der skulle 
afholdes en konference med henblik på udformnin­
gen af denne politik. I sluterklæringen fra konferen­
cen (som afholdtes i Stresa i 1958) understregedes 
følgende: 
— landbrugets placering i den økonomiske og so­
ciale struktur; 
— nødvendigheden af at bevare samhandelsforbin­
delserne med tredjelande og samtidig beskytte 
landbruget mod illoyal konkurrence; 
— målsætningerne om en rationel produktionstilret-
telæggelse på grundlag af markedspolitikken og 
fremme af produktivitetsforbedringerne gennem 
strukturpolitikken; 
— betydningen af balancen mellem udbud og 
efterspørgsel, herunder også på import- og 
eksportområdet; 
— en prispolitik, der hindrer overproduktion; 
— en støttepolitik over for ugunstigt stillede områ­
der eller bedrifter for at muliggøre de nødvendige 
tilpasninger; 
— afskaffelse af nationale støtteordninger, som stri­
der imod traktatens ånd; 
— et kapitalafkast og en arbejdsindkomst svarende 
til, hvad der opnås inden for de øvrige erhvervs­
sektorer, gennem forbedrede strukturer; 
— forbedring af familiebedrifternes konkurrence­
evne; 
— omskoling og industrialisering som en løsning på 
de marginale bedrifters problemer. 
1.6. Denne erklæring dannede grundlag for Kom­
missionens konkrete forslag i 1960, som resulterede i 
en række grundforordninger vedrørende forskellige 
afgrøder. Udvalgets generelle beretning (l) om Kom­
missionens forslag behandler mange af de samme 
0) Generel beretning om udkast til forslag om udarbejdelse 
og iværksættelse af den fælles landbrugspolitik i hen­
hold til EØF-traktatens artikel 43 (hovedordfører: L. 
Anchisi) — juli 1960. problemer, som er aktuelle i dag, f. eks., at det er 
vigtigt at undgå overskudsproduktion. 
1.7. Blandt de muligheder, som hjemledes i trakta­
tens artikel 40 (fælles konkurrenceregler, samord­
ning af de forskellige nationale markedsordninger, 
en europæisk markedsordning) valgtes for de fleste 
produkter en europæisk markedsordning. Dette valg 
affødte de tre principper om enhedsmarkedet, og 
dermed fælles priser, fællesskabspræference og fi­
nansiel solidaritet, som nu alle er af afgørende betyd­
ning for den fælles landbrugspolitiks funktion. 
1.8. Disse principper er aldrig blevet definerede, og 
der er stort spillerum for deres anvendelse. 
1.8.1. Fælles priser betyder ikke, at alle landbrugere 
får de samme priser, men at alle EF-garanti- eller 
støtteordninger skal være fælles, idet der dog ydes 
særstøtte til dårligt stillede områder, dvs. bjergegne 
og ugunstigt stillede områder. 
1.8.2. Fællesskabspræferencen udtrykkes normalt i 
afgifter eller told på produkter, hvormed Fællesska­
bet stort set eller helt er selvforsynende, og gennem 
støtte i de tilfælde, hvor der langt fra er tale om 
selvforsyning. 
1.8.2.1. Ved indførsel af produkter, som omfattes af 
fælles markedsordninger, svinger tolden alt efter 
udviklingen i verdensmarkedspriserne; er der der­
imod tale om landbrugsvarer, som ikke omfattes af 
fælles markedsordninger, findes der almindeligvis 
importbestemmelser, hyppigt inden for rammerne af 
GATT; denne situation er i mange tilfælde resultatet 
af aftaler indgået inden for rammerne af GATT, som 
medvirker til en fasttømring af forhold, som en gang 
var aktuelle, men som ikke længere har baggrund i 
realiteter. 
1.8.3. Finansiel solidaritet betyder, at EUGFLs ga­
rantisektions udgifter betales af Fællesskabet. For 
struktursektionens vedkommende betaler Fællesska­
bet generelt kun en del, sædvanligvis den mindste 
del, af udgifterne til de trufne foranstaltninger. Med­
lemsstaternes udgifter til landbruget er således højere 
end Fællesskabets, omend halvdelen går til socialsik­
ring. 
1.8.3.1. Denne finansielle solidaritet, som kun 
vedrører landbruget og i øvrigt ikke har global karak­
ter, kan ikke give sig ud for at korrigere alle de 
eksisterende skævheder. Selv om der er sket frem­
skridt, og selv om der endnu kan gøres meget for at 
31. 12.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/29 
opnå en bedre ligevægt med hensyn til de midler, der 
omfordeles afhængigt af produktioner og regioner, 
så bør der dog gøres brug af andre udligningsmeka-
nismer. 
2. Reform 
2.1. Den måde, hvorpå hovedprincipperne i den 
fælles landbrugspolitik har udviklet sig i årenes løb, 
er stort set blevet godkendt af Udvalget, men samti­
dig er man generelt af den opfattelse, at der nu er 
behov for en reform af den fælles landbrugspolitik. 
2.2. I det næsten kvarte århundrede, som er gået 
siden traktaten trådte i kraft, er der sket mange 
ændringer. Produktiviteten i landbruget er øget vold­
somt, og EF har ikke længere den frygt for knaphed, 
som i 1950 erne gav forbrugerne og industrien anled­
ning til så store bekymringer, men derimod har man i 
en række tilfælde problemet med overskudsproduk­
tion, som igen har indvirkninger på budgettet. Både 
inden for de erhverv, som forsyner landbruget, og 
dem, som forarbejder dets produkter, er der sket en 
vækst, og en lang række serviceydelser er blevet knyt­
tet til fødevareområdet (f.eks. emballering eller ned­
frysning) i leddet mellem producent og forbruger. 
2.3. I det nuværende EF med ti medlemslande er de 
økonomiske forskelle større end i det oprindelige EF 
med seks lande. 
2.3.1. Der forekommer alvorlige skævheder i forde­
lingen af fordele og pligter som følge af EF-medlem-
skabet mellem de ti medlemslande. 
2.4. De forskellige implicerede interesser, hvad en­
ten det drejer sig om landbrugets, forbrugernes eller 
industriens, er langt stærkere organiseret og giver 
udtryk for markante og ofte forskellige synspunkter 
på sådanne spørgsmål som prisniveau, fællesskabs­
præference og produktionsvalg. 
2.5. Tilpasninger til denne nye situation blev aner­
kendt som nødvendige på det europæiske topmøde 
den 30. maj 1980 og Kommissionens rapport på 
grundlag af mandatet af 30. maj (KOM (81)300 
endel.) afstikker de første rammer omkring en sådan 
tilpasning. Arbejdet med at indsamle de nødvendige 
detailoplysninger og -tal med henblik på en konkre­
tisering af disse forslag skrider fremad. 3. Politiske holdninger 
3.1. Udvalget mener, at de accepterede principper i 
den fælles landbrugspolitik i praksis indebærer be­
stemte holdninger, der må anskues i deres helhed: 
a) Den betydning, der i selve traktaten tillægges en 
»forbedring af landbrugernes levestandard gen­
nem højere produktivitet«, indebærer, at andre 
former for politik — f.eks. forsknings- og struk­
turpolitik — bør have denne produktivitetsfor­
bedring som en primær målsætning, og at de 
relevante omkostninger i forbindelse med fast­
sættelsen af fælles producentpriser bør være dem, 
der konstateres hos de »effektive landbrugere«, 
som i teorien om den objektive metode. Der er 
enighed om, at nogle af de med den højere pro­
duktivitet forbundne fordele bør komme forbru­
gerne til gode i form af lavere priser. 
b) Den målsætning, som landbrugerne selv tillægger 
den største betydning, er det sammenlignelige 
afkast for jord og arbejde, som blev afstukket på 
Stresa-konferencen. Begrebet »sammenlignelig« 
er vanskeligt at håndtere. F.eks. har mange land­
brugere kun deltidsbeskæftigelse på deres bedrif­
ter, og jord er en meget specifik form for kapital, 
hvis værdi i sig selv til dels afhænger af omfanget 
af interventioner og støtteordninger under den 
fælles landsbrugspolitik. Det er dog alligevel en 
afgørende målsætning både af økonomiske årsa­
ger (landbruget skal være i stand til på markedet 
at tiltrække den fornødne kapital og de fornødne 
faglige kvalifikationer) og af sociale årsager (de 
personer, der er beskæftigede ved landbruget, bør 
ikke blive en underprivilegeret klasse i samfun­
det). 
c) Rimelige forbrugerpriser betyder, at der i land­
brugspolitikken må tages hensyn til effektiviteten 
og behovene i alle led af kæden ned til forbruger­
ne, også til levnedsmiddelforarbejdningsindu­
strien og distributionsleddet, idet landbrugets del 
af den pris, forbrugerne betaler, normalt ikke 
udgør mere end ca. 40%. Det betyder også, at der i 
priserne ikke alene må tages hensyn til den pro­
duktive landmands omkostninger og indtjening, 
men også til priserne uden for EF, for så vidt der 
er tale om reelle priser, som ikke er resultatet af 
dumping. 
d) Markedsstabiliteten kræver, at EFs markeder må 
beskyttes imod de ofte voldsomme svingninger i 
verdensmarkedspriserne. Det betyder imidlertid 
ikke, at de ikke må ændres. De kan følge en 
mellemfristet udviklingstendens. 
e) Forsyningssikkerheden forudsætter, at forbruge­
ren eller skatteyderen må være rede til at betale en 
Nr. C 348/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
præmie for den produktion, der er af primær 
betydning for fødevareforsyningen og derfor 
nødvendigvis må finde sted inden for Fællesska­
bet. Priserne for den øvrige produktion og navn­
lig den, som kun kan sælges med EF-støtte, bør 
fastsættes med større forsigtighed og med større 
hensyntagen til priserne uden for Fællesskabet, 
forudsat at disse priser afspejler produktionsom­
kostningerne i de større eksportlande. 
f) En åben holdning over for verdenshandelen inde­
bærer, at EF ikke for enhver pris skal stile mod 
selvforsyning eller subsidiere eksporten i højere 
grad, end tilfældet er i konkurrerende lande. Fæl­
lesskabet bør arbejde for at stabilisere verdens­
markedspriserne ved at tage del i verdensom­
spændende landbrugsvareaftaler. 
g) Når der lægges vægt på landbrugets placering i 
den økonomiske og sociale struktur og på fami­
liebedriftens betydning, indebærer det, at der i 
denne politik må tages hensyn til landbrugets 
placering som det centrale punkt i et kompleks af 
forsynings- og forarbejdningsindustrier som det 
skabende og bevarende led i landdistrikterne og 
som arnestedet for uafhængighed og individuel 
foretagsomhed, som det ikke skal være muligt at 
begrænse til et mindre antal store industrienhe­
der, uden at der træffes en ny og velovervejet 
politisk beslutning. 
h) Målsætningerne om produktionsrationalisering 
på grundlag af markedspolitik, balance i udbud 
og efterspørgsel internt og eksternt og forebyg­
gelse af overproduktion betyder, at priserne, mar­
kedsordningerne og forvaltningen skal være pro-
duktionsstyrende og derfor bør opmuntre til pro­
duktion af varer, hvoraf der er mangel, og forhin­
dre, at der opstår overskud, som måske ikke kan 
afsættes på hverken det interne marked eller tred­
jelandemarkeder uden at afføde alt for store 
omkostninger. Den strukturelle markedsligevægt 
bør være et generelt princip for landbrugspolitik­
ken. 
i) Traktatens specifikke bestemmelse om mulighe­
den for at yde støtte til dårligt stillede regioner og 
Stresa-konferencens krav om hjælp til ugunstigt 
stillede områder og bedrifter kræver en række 
politiske gennemførelsesforanstaltninger, som 
går videre end og ud over de normale interven-
tionsafgifts- og støtteformer. Nogle af disse poli­
tiske foranstaltninger må have permanent karak­
ter. De ulemper, der er forbundet med landbrug i 
bjergegne og mindre gunstigt stillede omegne, vil 
f.eks. altid være til stede. Hvis ikke disse områder 
skal ende med at blive totalt affolkede, må de 
omfattes af særlige foranstaltninger af langvarig karakter. Andre foranstaltninger vil i hovedsagen 
blive af midlertidig karakter. Bedrifter, der er for 
små, eller landbrugere, som er for gamle, vil efter­
hånden forsvinde. Det, der kræves, er f.eks. struk­
tur- eller pensionsforanstaltninger, som kan 
fremme processen. Mere permanent kan bedrif­
ter, som ellers ville være for små, gøres rentable, 
hvis det er muligt at skaffe landbrugeren og hans 
familie deltidsarbejde f.eks. inden for industri, 
skovbrug eller turisme. Landbrugere, hvis pro­
duktivitet er utilstrækkelig, skal kunne hjælpes 
via rådgivning og uddannelse. 
j) I spørgsmålet om nationale støtteordninger må 
der foretages sondringer. Social sikring er ganske 
givet et område, der henhører under de enkelte 
medlemsstaters politiske kompetence, skønt et 
vist mål af EF-harmonisering ville være ønskeligt. 
Visse støtteformer, f.eks. rentetilskudsordninger, 
er allerede underkastet EF-lovgivning. Det vigtig­
ste er i denne forbindelse at sikre lovgivningens 
håndhævelse. Andre former for støtte, f.eks. gene­
relle indkomsttilskud, er konkurrenceforvridende 
og bør forbydes. Fristelsen til at opretholde disse 
støtteformer vil altid være for stor, så længe den 
fælles landbrugspolitik ikke ledsages af en gene­
rel økonomisk og monetær politik, idet navnlig 
inflationsraten varierer meget fra det ene med­
lemsland til det andet. 
3.2. Det er Udvalgets opfattelse, at Kommissionen i 
sine forslag om en reform af den fælles landbrugspo­
litik ikke har til hensigt at pille ved disse principper. 
Alle dets kommentarer til disse forslag bør læses med 
dette in mente. 
4. Strategi 
4.1. Et vigtigt nyt oplæg fra Kommissionens side er 
udviklingen af en langsigtet strategi gennem fastlæg­
gelsen af produktionsmålsætninger. 
4.2. Disse målsætninger vil blive baseret på et skøn 
over EFs egne behov, dets sandsynlige import og dets 
ønsker m.h.t. eksport. 
4.3. Udvalget hilser dette forslag velkommen. 
4.4. Udvalget har længe været af den opfattelse, at 
en sådan strategi var nødvendig, og at FLAP i man­
gel heraf konstant stod i fare for at fremstå som en 
31. 12.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/31 
række ad hoc-beslutninger i stedet for en egentlig 
politik. 
4.5. Udvalget erkender, at opstillingen af målsæt­
ninger ikke vil bevirke, at den fælles landbrugspolitik 
»afpolitiseres«. Det årlige prisslagsmål vil sandsyn­
ligvis fortsætte. De fundamentale politiske beslutnin­
ger vil imidlertid blive af mere langsigtet karakter og 
f.eks. dreje sig om, hvad EF ønsker at gøre med sine 
store jordressourcer, hvilken rolle det ønsker at ind­
tage i verdenshandelen og fødevarebistanden, i hvil­
ket omfang og med hensyn til hvilke produkter det 
finder det vigtigt at være selvforsynende, og i hvilken 
grad det ønsker at tillade import (eller at støtte eller 
ikke støtte eksport) begrundet i politiske fordele eller 
solidaritet. 
4.6. De mere præcise beslutninger vil afhænge af 
undersøgelser, som Udvalget ikke har indsigt i, og 
som endnu er under udarbejdelse. Der kan her kun 
blive tale om at nedfælde nogle principper. 
5. Strategiske beslutninger 
5.1. Når der træffes beslutning om, i hvor vid 
udstrækning EF bør være selvforsynende, må man 
bl.a. være opmærksom på, hvad det vil koste at pro­
ducere et givent produkt i EF sammenlignet med 
andetsteds. 
5.1.1. Når man foretager denne sammenligning, må 
der imidlertid tages hensyn til EF-landbrugets mere 
opsplittede struktur, som er forbundet med ekstra 
omkostninger. 
5.1.2. Endvidere skal der sammenlignes med store 
produktionsområder og ikke med små og særlig gun­
stigt stillede områder, hvor der kun dyrkes en 
brøkdel af EFs aktuelle produktion. 
5.2. Endelig må grundlaget for prissammenlignin­
ger inden for og uden for EF ikke være verdensmar­
kedspriserne, som i mange tilfælde overhovedet ikke 
afspejler omkostningerne, men garantipriserne på 
hjemmemarkedet. 
5.3. EF bør tilstræbe en højere grad af produktions-
specialisering under hensyntagen til de enkelte re­
gioners naturlige jordbunds- og klimafordele. 
5.4. De forskellige produkter og deres identiske, 
eller næsten identiske, erstatningsprodukter bør ses 
under ét. 
5.5. Jo større eksport, der planlægges for et givent 
produkt, i jo højere grad bør prisen fastsættes under 
hensyntagen til den sandsynlige udvikling i verdens­
markedspriserne på længere sigt. Dette er specielt 
vigtigt i de tilfælde, hvor EFs eksport er tilstrækkelig stor til alene på grund af sin størrelse at have en 
betydelig indflydelse på de priser, der betales for 
produktet. 
5.5.1. På de markeder, hvor EFs eksport er omfat­
tende, bør eksportmålsætningerne fastsættes under 
hensyntagen til målsætningerne for de øvrige stor­
eksportører. Aftaler om minimums- og maksimums-
priser, størrelsen af reservelagre og måske endog 
kvoter i overensstemmelse med den sædvanlige råva­
reaftalemodel ville kunne bidrage til at begrænse 
fluktuationer og sikre, at markedet blev fordelagtigt 
for alle parter. 
5.5.2. Denne strategi skulle åbne mulighed for ram­
meaftaler uden kvantitative begrænsninger, hvor der 
er udsigt til faste kontrakter; dette gælder f.eks., hvor 
de importerede lande opererer med bestemte kvanti­
teter i deres langsigtede planer, eller i de tilfælde, 
hvor de har en særlig forbindelse med Fællesskabet. 
Udvalget går ud fra, at al eksport, hvorom der er 
truffet aftale, vil foregå via de normale handelskana-
ler. Den faktiske eksport skal være åben for private 
handelsfirmaer. 
5.5.3. Man kan ikke forestille sig en langsigtet 
eksportpolitik baseret på subsidier, som er overdre­
vent store i forhold til markedspriserne, selv om 
kraftige subsidier kan være nødvendige i enkelte år, 
hvor produktionen af klimatiske grunde falder helt 
specielt ud. 
5.5.4. Rimeligt er det derimod, at der ydes subsi­
dier, så EF kan opbygge sin position på de markeder 
og for de varers vedkommende, hvor stigningen i 
befolkning og vækst kan forventes at føre til væsent­
lig større efterspørgsel sidst i 80erne. Hér skal så 
fremhæves, at det ofte vil være bedre at hjælpe de 
fattigere udviklingslande med at udvikle deres egen 
produktion. 
6. Forædlingsindustrierne 
6.1. Siden EFs oprettelse er en stadig større andel af 
landbrugsvarerne blevet forædlet. I enhver strategi 
for landbrugsvarer må der derfor tages højde for den 
sandsynlige udvikling inden for forædlingsindu­
strierne. 
6.1.1. Disse industrier har undertiden brug for 
ganske andre varer end dem, friskvaremarkedet for­
drer, f.eks. højere tørstofindhold i løg til dehydrering, 
særlig syrlighedsgrad i appelsiner til frugtsaft eller 
langkornede ris, som skiller helt ad ved kogningen. 
6.1.2. Forædlingsindustrierne stiller måske også 
særlige standardiseringskrav af hensyn til automatisk 
emballering eller dåseemballering. 
Nr. C 348/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
6.2. EF vinder i værditilvækst og beskæftigelse, 
hvis dets landbrugsvarer eksporteres forædlede i ste­
det for som råvarer. I henseende til eksportrestitutio­
ner bør der derfor ikke forskelsbehandles mellem 
råvarer og forædlede varer, mellem levende kvæg og 
kød f.eks. eller mellem sukker og sukker, der indgår i 
chokolade. 
6.2.1. Det ville være en fordel for industrien, om 
den kunne få fastsat restitutionerne på det tidspunkt, 
hvor den køber de pågældende råvarer til senere 
levering, og hvis niveauet kunne holdes konstant 
over længere perioder; stadige prisændringer virker 
forstyrrende på markederne for produkter, som er 
stærkt efterspurgte. 
6.3. Forædlede varer eksporteres undertiden til an­
dre markeder eller andre kundegrupper end dem, der 
køber råvarerne; der skal tages højde herfor, når 
eksportstrategierne fastlægges. 
7. Fødevarehjælp 
7.1. Alle spådomme går ud på, at det globale hun­
gerproblem vil vokse i det kommende tiår (l). Befolk­
ningen i EF vil derfor af menneskelige solidaritets­
hensyn utvivlsomt være beredt til gradvis at sætte 
fødevarehjælpen i vejret. 
7.1.1. Hjælpen skal ses som et led i udviklingen af 
de lande, den gives til; den må ikke betragtes som et 
middel til at slippe af med EFs overskud; bortset fra 
kortvarige krisesituationer som f.eks. akut hun­
gersnød bør programmerne strække sig over flere år, 
og omkostningerne bør ikke væltes over på den fæl­
les landbrugspolitik. 
7.1.2. En del af hjælpen kan måske ydes som meget 
lavtforrentede, langfristede lån, jf. den amerikanske 
PL 480. Nogle modtagerlande foretrækker denne 
metode, som gør det muligt for dem at udnytte salgs­
provenuet til andre udviklingsprojekter. 
8. Afsætning 
8.1. Målsætningerne tager sigte på fremtiden, ikke 
nutiden. De skal derfor bl.a. baseres på sandsynlige 
ændringer i forbrugerefterspørgslen, både sådanne, 
0) EFT nr. C 310 af 30. 11. 1981, s. 1. som beror på økonomiske og sociale ændringer, og 
sådanne, som er udbyttet af forskernes, landbruger­
nes og agro-industriens indsats og opfindsomhed. 
8.2. Landbruget står desuden over for et mere gene­
relt problem, idet der er en stagnerende fødevareef­
terspørgsel i EF, hvor ernæringsbehovet allerede som 
helhed er dækket, og hvor befolkningstallet næsten 
ikke stiger, hvorimod produktionen fortsætter med at 
vokse med måske 2% om året. 
8.3. Udvalget skønner derfor, at EF må sætte langt 
mere ind end tidligere på at udvikle nye markeder, 
dvs. på afsætning. 
8.4. Markedsforskning er nødvendig for at få 
kendskab til, hvorfor forbrugsvanerne ændrer sig, i 
hvilken retning vanerne bevæger sig, samt hvad for­
brugerne kan ventes at efterspørge. 
8.5. Der skal lægges særlig vægt på fremme af kva­
liteten, især hvor sundhedsspørgsmål spiller ind. Det 
er EFs opgave at fastlægge klare kvalitetsnormer og 
drage omsorg for effektiv kvalitetskontrol. 
8.5.1. Produkter af ringe kvalitet bør ikke godtages 
til intervention. 
8.6. EF yder allerede nogen støtte til afsætning, 
men om en egentlig politik er der ikke tale. Udvalget 
finder, at det, EF nu har brug for, særlig for over-
skudsprodukternes vedkommende, ikke blot er en 
strategi som anført under målsætningerne, men en 
selvstændig afsætningspolitik. 
8.6.1. I denne forbindelse kunne også en styrkelse 
af producenternes brancheorganisationer tjene som 
middel til at forbedre markedsføringen. På en række 
markeder, navnlig inden for frugt- og grønsagssekto-
ren, kunne der gøres betydelige fremskridt ved at 
koncentrere udbuddet. 
9. Forskning, konsulentvirksomhed og produktivitet 
9.1. Til strategien og afsætningspolitikken skal 
knyttes en politik for forskning, landbrugskonsulent­
virksomhed og selektiv produktivitetsforøgelse. 
9.2. Det har hidtil stort set været lagt op til med­
lemsstaterne at udforme en politik på de nævnte 
områder. Når EF først får fastlagt målsætninger, bli­
ver det imidlertid nødt til at koordinere og fungere 
som vejviser for medlemsstaternes politik også på 
disse områder. 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/33 
9.3. Endelig forekommer en koordinering af den 
agronomiske forskning inden for EF at være forud­
sætningen for en bedre anvendelse af de finansielle 
midler, medlemsstaterne giver ud, idet man undgår 
en spredning og et spild af de kræfter, der for øje­
blikket sættes ind, uden at der foregår en virkelig 
samordning. 
9.4. Efter Udvalgets mening har man i de sidste 
tredive år koncentreret sig om at øge produktionen af 
de varer, som EF altid har fremstillet, og om at øge 
arbejdskraftens produktivitet, selv om det indebar et 
stort forbrug af kapital og energi. 
9.5. Nu hersker der massearbejdsløshed, energien 
er kostbar og renten høj, og Udvalget finder derfor 
nytænkning påkrævet. 
9.6. For det første bør der lægges langt mere vægt 
på landbrugets muligheder som beskæftigelseskilde. 
9.6.1. Det forholder sig hyppigt sådan, at det er 
bedre for smålandbrugere at holde fast ved jorden, 
selv om den kun giver dem og deres familie deltids­
beskæftigelse, hvis der kan føres en politik, som sik­
rer dem anden beskæftigelse resten af tiden. 
9.6.2. Beskæftigelsen må stadig forventes at falde, 
efterhånden som de ældre landbrugere dør eller pen­
sioneres, og som følge af den produktivitetsforbed­
ring, som er påkrævet, dersom landbrugerne skal nå 
op på indkomster svarende til resten af samfun­
dets. 
9.6.3. Nogle områder har endnu ikke gennemgået 
elementær mekanisering. 
9.6.4. Afvandringen fra landet ventes dog at blive 
mindre end i de forgangne 20 år. 
9.7. For det andet bør forskning og konsulentvirk­
somhed nu, hvor energien er blevet langt dyrere, 
ledes i retning af produktionsmetoder, som sluger 
mindre energi. 
9.7.1. I denne forbindelse skal der ikke blot tænkes 
på de direkte energibesparelser (f.eks. traktordesign), 
men også på de indirekte, i anvendelsen af pesticider, 
kunstgødning, emballage og transport. 
9.7.2. Lykkes det eksempelvis at udvikle en hvede­
sort, som binder kvælstof, kan megen energi spa­
res. 9.7.3. Der findes måske også afgrøder, som selv kan 
bruges til at fremstille energi; tømmer er et iøjne­
springende eksempel. 
9.8. For det tredje giver biogenetikken nu mulighed 
for at forbedre nogle afgrøders specifikke egenskaber 
på en sådan måde, at EFs produktion bliver mere 
konkurrencedygtig over for importvarerne. 
9.9. Med hensyn til frø er det i Europas interesse at 
fremme og samordne den offentlige og private forsk­
ning, så man undgår at blive for afhængig af eksterne 
leverandører. 
9.10. Konsulentvirksomheden bør centreres om an­
dre punkter, og den teknisk-økonomiske rådgivning 
føres a jour. For de fleste produkters vedkommende 
er det vigtigste ikke maksimalt udbytte, men så lave 
omkostninger og så stor fortjeneste som muligt. Der 
skal lægges langt mere vægt på, om det sidst produ­
cerede kilo eller den sidst producerede liter giver 
dækning for produktionsomkostningerne. 
10. Overskud 
10.1. Deh forrykkede balance på markedet for en 
række landbrugsvarer kan afhjælpes på forskellig vis. 
Udbuddet kan begrænses, efterspørgslen stimuleres 
(afsætning, forskning og konsulentvirksomhed), pri­
serne sænkes, der kan pålægges en form for medan-
svarsafgift, eksportmarkederne kan udbygges. Ud­
valget er enig med Kommissionen i, at metoden må 
variere, alt efter hvilket produkt der er tale om. Og 
metoden behøver ikke at ligge fast en gang for alle. 
Der er dog nogle principper, som Udvalget mener må 
overholdes. 
10.2. Spørgsmålet omkring ligevægt mellem udbud 
og efterspørgsel må ikke blot begrænses til EFs 
interne situation. Spørgsmålet skal også ses i tilknyt­
ning til det eksterne marked under hensyntagen til de 
eventuelle konsekvenser i henseende til finansielle 
byrder. 
10.3. I enhver metode, som skal bringe udbud og 
efterspørgsel i balance, må der tages højde for 
nødvendigheden af at sikre landbrugerne et rimeligt 
indkomstniveau. Landbruget skal kunne konkurrere 
med de øvrige erhverv om de produktionsfaktorer, 
det har brug for, og ikke mindst kunne tiltrække 
dynamiske og foretagsomme kræfter. 
10.4. Når EF skal bringe udbud og efterspørgsel i 
balance, må det på den ene side ikke straffe land-
Nr. C 348/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
mænd, som har holdt produktionen stabil, og på den 
anden side heller ikke gøre EFs produktionsmønster 
for stift eller berøve driftige landmænd håb om udvi­
delser. 
10.5. Foranstaltninger skal udgøre et hele. Udvik­
lingsplaner må eksempelvis ikke have til formål at 
øge produktionen af varer, som der allerede er over­
skud af; kunstigt lave priser på energi må heller ikke 
sinke ændringer, som højere priser ville have 
medført. 
10.6. Dog må det også undgås, at bratte energipris­
stigninger bringer en principiel levedygtig produk­
tion i fare. 
11. Skovbrugspolitik 
11.1. Udvalget vil gerne gentage det synspunkt, at 
Fællesskabet, som det anbefalede i sin udtalelse fra 
juli 1978(i), bør have en skovbrugspolitik. Dette ville 
både øge EFs forsyning af hjemmeproduceret 
tømmer og skabe større balance på markedet for 
visse produkter, idet der bliver alternative mulighe­
der for udnyttelsen af jordarealer samt alternative 
produktionsmuligheder for jordejerne. 
12. Ugunstigt stillede områder og marginale bedrif­
ter 
12.1. Det erkendes i selve traktaten, at fælles priser 
og konkurrencevilkår vil bringe nogle områder ud i 
en urimeligt ugunstig situation. 
12.1.1. Der er ikke kun tale om Middelhavsområ­
der; en stor del af Irland, dele af Skotland og Wales 
samt de franske oversøiske departementer må også 
medregnes. Men på den anden side er ikke samtlige 
Middelhavsområder omfattet; Po-dalen er ikke 
ugunstigt stillet; Middelhavsområder er ikke define­
ret geografisk, men efter de afgrøder, der dyrkes. 
12.2. Udvalget er imidlertid både enig med Kom­
missionen i, at mange Middelhavsområder er ugun­
stigt stillede, og i at dette skyldes en række forskellige 
faktorer. 
12.2.1. Strukturforbedringer er påkrævede, mar­
kedsføringen er undertiden utilsstrækkelig, og in­
frastrukturerne, herunder uddannelsessystemet, kan 
lade noget tilbage at ønske. 
(i) EFT nr. C 230 af 8. 9. 1980. 12.2.2. At overvinde disse handicaps er ikke muligt 
ved hjælp af den fælles landbrugspolitik alene, og 
Udvalget afventer spændt resultaterne af det forsøg 
med integreret udvikling, bl. a. baseret på bevillinger 
fra Regional- og Socialfondene, som Kommissionen 
har startet op, og som Udvalget knytter store forvent­
ninger til. 
12.2.3. Mange af de ugunstigt stillede områder er 
yderst naturskønne, og det er ofte muligt at kombi­
nere landbrug med turisme, håndværk, hjemme-
industri eller skovbrug eller med en pension fra tid­
ligere arbejde. 
12.2.4. Alle disse kombinationer ville endda 
medføre en langt ringere grad af social omvæltning, 
end hvis indkomsterne bringes op på et rimeligt 
niveau gennem en ren strukturomlægning, hvis sigte 
er at gøre samtlige bedrifter rentable som fuldtids-
landbrug. 
12.3. Næsten samtlige de midler, der går til den 
fælles landbrugspolitik, anvendes for øjeblikket på 
EUGFLs garantisektion. En egentlig strukturpolitik 
ville forudsætte, at der var en bedre balance mellem 
garantisektionen og udviklingssektionen. 
12.3.1. Den gennemsnitlige udnyttelsesprocent har 
været henholdsvis 96,5% og 3,5%. Princippet om 
fuldstændig finansiel solidaritet har udelukkende 
haft til formål at beskytte priserne og markederne. 
Genskabelsen af den strukturelle balance har til gen­
gæld bestandig medført udgifter for medlemsstater­
ne, og de er steget fra 50% til 75%. At de afsatte 
midler ikke benyttes, kan derfor ikke fremføres som 
en begrundelse for, at de senere begrænses, tværti­
mod kræver dette, at der gennemføres en mere effek­
tiv og egnet procedure, som samtidig også er baseret 
på solidaritetsprincippet. 
12.4. Der er et specielt punkt, hvor Middelhavsom­
råderne bliver forfordelt. Mange af deres produkter 
behandles ikke på lige fod med nordeuropæiske pro­
dukter som f. eks. mælk, sukker og korn. 
12.4.1. Den Middelhavslandmand, der producerer 
disse produkter, har naturligvis samme beskyttelse 
som landmanden længere nordpå; de højeste mæl­
kepriser finder vi således i Italien, selv om omkost­
ningerne også er højest dér. 
12.4.2. Men typiske Middelhavsprodukter som 
f. eks. de fleste frugter og grønsager nyder en knap så 
sikker beskyttelse og påvirkes i højere grad af de 
aftaler om import på særlige vilkår, som EF har 
indgået, hovedsagelig med udviklingslande. 
31. 12.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/35 
12.4.3. Kommissionens forslag ville mindske af­
standen ved at nedbringe garantierne for visse nord­
europæiske produkter; og effektive garantier er van­
skeligere at opretholde for letfordærvelige produkter. 
Det er dog muligt at skabe en vis balance. Nogle 
frugter og grønsager f. eks. er på nuværende tids­
punkt overhovedet ikke omfattet af nogen form for 
beskyttelse, når der ses bort fra en relativ begrænset 
beskyttelse over for import. 
12.4.4. Udvalget ser derfor med tilfredshed på, at 
Kommissionen nu lægger stor vægt på ækvivalens­
princippet. Ækvivalering betyder naturligvis ikke, at 
alt bør behandles på samme måde. Det betyder, at 
den samlede effekt af samtlige vedtagne former for 
politik ikke bør virke diskriminerende over for land­
bruget i Middelhavsområdet. 
13. Den marginale bedrift 
13.1. Den marginale bedrift frembyder et overor­
dentligt vanskeligt problem. 
13.1.1. Skal prisniveauet være acceptabelt, er det 
ikke muligt at sikre ejeren af en bedrift, der kun er 
baseret på deltidsarbejde, aller hvis afgrøder er meget 
små, et rimeligt udkomme på grundlag af landbruget 
alene. 
13.1.2. Der må udformes en politik på andre områ­
der. De regionale, sociale, industrielle og uddannel­
sesmæssige strukturer er blevet forbedrede i takt med 
den naturlige afgang fra landbruget, og dette vil fort­
sætte. 
13.1.3. Der er imidlertid behov for, at dette følges 
op med muligheder for skole- og faguddannelser, 
således at de, der ønsker at forlade landbruget, kan 
opnå jobs, der tilfredsstiller deres ønsker inden for 
andre erhverv, hvor der tilbydes beskæftigelse. 
13.1.4. Dette kan eventuelt opnås gennem øgede 
muligheder for deltidsarbejde, måske på grundlag af 
en slags social sikringsydelse svarende til, hvad der 
gives en industriarbejder på nedsat arbejdstid. Samt­
lige disse muligheder kræver en gennemgribende 
undersøgelse. 
13.2. Kommissionen foreslår direkte aflønning. En 
sådan vil, hvis den skal være rimelig, blive meget 
kostbar. Det ville også blive vanskeligt at admini­
strere en sådan ordning, selv om den udelukkende 
skulle gælde personer, som kun havde landbrugsind­
komster. Det er erfaringsmæssigt vanskeligt at an­
sætte indkomsten for en mindre bedrift. 
13.2.1. Alligevel mener Udvalget, at det ville være 
en hjælp, hvis der udformedes en brugbar ordning. 
Det afventer derfor med interesse Kommissionens detaljerede forslag. Det er imidlertid af afgørende 
betydning, at en eventuel ordning indeholder ensar­
tede EF-kriterier, som alle medlemsstaterne får på­
lagt at følge. 
14. Forvaltning 
14.1. Udvalget konstaterer, at der er talrige klager 
over forvaltningen af EFs politikker. 
14.2. Såfremt medlemsstaterne mangler penge eller 
blot dygtige embedsmænd, så iværksættes de forskel­
lige politikker kun halvt eller overhovedet ikke. 
14.3. Kommissionen styrer ikke selv altid eksporten 
effektivt. 
14.3.1. De tilladte mængder korn svinger f. eks. 
voldsomt, og undertiden er Fællesskabet helt ude af 
markedet, hvilket ikke er nogen god måde at opbygge 
tillid på blandt køberne eller til at opnå de højeste 
priser på længere sigt. 
14.3.2. Restitutionsniveauet er ofte forskelligt fra 
råvarer til forarbejdede produkter eller fra kød til 
levende dyr. 
14.4. Det er ikke Udvalgets tanke at trække kon­
krete eksempler frem. 
14.4.1. Det vil imidlertid gerne understrege, at det 
for det første er vigtigt at styre markederne på grund­
lag af et så nært samråd som muligt med de berørte 
erhvervsorganisationer, og at det for det andet er 
nødvendigt, at medlemsstaterne fører en ordentlig 
kontrol med iværksættelsen af en given politik. Det 
glæder derfor Udvalget, at Kommissionen nu tilken­
degiver dette som sit erklærede mål. En tredje faktor 
af betydning er tempoet på det handelsmæssige 
område og en fleksibel beslutningsproces. 
15. Budgetudgifter 
15.1. Den fælles landbrugspolitik har kunnet notere 
sig en række gode resultater under opfyldelsen af de 
målsætninger, som er nedfældet i traktaten og Stresa-
konferencen. I visse tilfælde, som med hensyn til 
produktiviteten, har de været imponerende. Den 
voksende kritik, der nu fremføres mod FLAP, skyl­
des bl. a. de seneste års voldsomme stigninger i bud­
getudgifterne, som igen i stort omfang skyldes skæv­
hederne på visse markeder. 
15.2. Hvis man ønsker at bevare de mange positive 
aspekter af denne politik, er det derfor vigtigt at få 
budgetomkostningerne under kontrol. 
Nr. C 348/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.81 
15.2.1. I hvor vid udstrækning dette vil blive muligt, 
afhænger af valget af målsætninger og vilkårene for 
finansiering af ethvert overskud, der ligger udover 
disse målsætninger. 
15.2.2. Kontrol er imidlertid af afgørende betyd­
ning først og fremmest for at genskabe den popula­
ritet, den fælles landsbrugspolitik havde i offentlig­heden i 1960erne, og for det andet for at sætte EF i 
stand til at give sig i kast med andre politikker, uden 
hvilke den fælles landsbrugspolitik, således som 
Udvalget allerede tidligere har gjort opmærksom på, 
fortsat vil stå sørgeligt alene, og endelig for at fjerne 
en af hindringerne for den forøgelse af EFs egne 
ressourcer, som er nødvendig både af hensyn til disse 
andre former for politik og den forestående udvi­
delse af EF med Spanien og Portugal. 
Udfærdiget i Bruxelles den 26. november 1981. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Afstemning med angivelse af navn om udtalelsen som helhed 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Ammundsen 
Arena 
Bagliano 
Benigni 
Bernaert 
Berns 
Blamoutsis 
Blasig 
Bredima 
Butler 
de Caffarelli 
Cammann 
van Campen 
Carroll 
Chabrol 
Clavel 
du Closel 
Couture 
Curlis 
Daul 
De Bievre 
de Bruyn 
De Tavernier 
Emo Capodilista 
Evain 
Gallaener 
Georgiou 
Gingembre 
Glesener van Greunsven 
Hall 
Hatry 
Hennig 
Heuser 
Hicks-Beach 
Hovgaard Jakobsen 
Jaschick 
Jonker W. 
Kenna 
Kolbenschlag 
Lane 
Lauga 
Laur 
Laval 
Law 
Leddy 
Loccufier 
Loebl 
Loughrey 
Marvier 
Masprone 
Mills 
Morselli 
Muhr 
Nielsen Marichen 
Papadopoulos 
Patterson 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 348/37 
Pearson 
de Precigout 
Renaud 
Rizos 
Roberts 
Rollinger 
Romoli 
Rouzier 
Savini 
Scharrenbroich 
Schneider 
Schnieders Staratzke 
Theisen 
van der Veen 
Wagenmans 
Wagner 
Weber 
Wick 
Williams 
Wylie 
Zinkin 
Ziinkler 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte mod udtalelsen: 
Cavazzuti 
Chapple 
Dassis 
Douros 
Drago 
Drain 
Dunet 
Gredal 
Hilkens 
Jenkins 
Karakitsos 
Kirschen Massabiaux 
Masucci 
Meraviglia 
Militello 
Neumann 
Ognibene 
Piga 
Rainero 
Scalia 
Strobel 
Vanni 
Zoli 
Følgende Tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer undlod ad stemme: 
Basnett Engelen-Kefer 
Buckton Fredersdorf 
Cremer Hemmer 
Debunne Milne 
De Grave Nierhaus 
Delourme