P6_TA(2006)0497

Kvinder i international politik

Europa-Parlamentets beslutning om kvinder i international politik (2006/2057(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til de principper, som er fastlagt i EF-traktatens artikel 2, artikel 3, stk. 2, artikel 13, artikel 137, stk. 1, litra i), og artikel 141,

- der henviser til EU's charter om grundlæggende rettigheder, som proklameredes i 2000 [1], særlig artikel 23, hvori det hedder som følger: "Der skal sikres ligestilling mellem mænd og kvinder på alle områder, herunder i forbindelse med beskæftigelse, arbejde og løn. Princippet om ligestilling er ikke til hinder for opretholdelse eller vedtagelse af foranstaltninger, der giver det underrepræsenterede køn specifikke fordele",

- der henviser til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder fra 1950,

- der henviser til Europarådets henstillinger og særlig den resolution og handlingsplan, som vedtoges på Europarådets 6. ministerkonference om ligestilling mellem kvinder og mænd i Stockholm den 8.- 9. juni 2006, især bilagets del I, punkt F, vedrørende en ligelig deltagelse af kvinder og mænd i beslutningstagningen,

- der henviser til ministererklæringen fra den europæiske konference om kvinder i magtpositioner i Athen i 1992, hvor det blev fastslået, at "kvinder repræsenterer halvdelen af menneskehedens potentielle talenter og færdigheder, og at deres underrepræsentation i beslutningstagningen udgør et tab for samfundet som helhed",

- der henviser til ministererklæringen afgivet i Paris i 1999 om kvinder og mænd i magtpositioner — "A Caring Society, a Dynamic Economy and a Vision for Europe",

- der henviser til sluterklæringen fra den årlige konference for netværket af parlamentsudvalg for lige muligheder for kvinder og mænd (NCEO), der vedtoges i Rom den 21. november 2003,

- der henviser til Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse fra marts 2000 og navnlig til den betydning, denne strategi tillægger kønsopmærksomme økonomiske politikkers positive indvirkning på EU's overordnede strategi for vækst og konkurrenceevne,

- der henviser til Rådets resolution af 27. marts 1995 [2] og Rådets henstilling 96/694/EF af 2. december 1996 [3] om ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningsprocessen,

- der henviser til sin beslutning af 18. januar 2001 [4] om Kommissionens beretning om gennemførelsen af henstilling 96/694/EF og sin beslutning af 2. marts 2000 om kvinder i beslutningsprocessen [5],

- der henviser til ministererklæringen fra konferencen for ministre med ansvar for ligestilling mellem kønnene, som afholdtes den 4. februar 2005 i Luxembourg,

- der henviser til Kommissionens køreplan for ligestilling mellem kvinder og mænd (2006-2010) (KOM(2006)0092) og navnlig dens forslag om at støtte oprettelsen af et netværk af kvinder på beslutningstagende poster,

- der henviser til De Forenede Nationers (FN's) verdenserklæring om menneskerettigheder fra 1948,

- der henviser til FN's konvention om fjernelse af alle former for diskrimination mod kvinder fra 1979 (CEDAW), hvori det bl.a. hedder, at signatarstaterne skal træffe alle egnede foranstaltninger til fjernelse af diskrimination mod kvinder i det politiske og offentlige liv i deres respektive lande,

- der henviser til den valgfrie protokol til CEDAW, der vedtoges i 1999, ifølge hvilken individer eller grupper af individer, der mener, at de rettigheder, som er fastsat i konventionen, er tilsidesat, kan rette henvendelse til domstolene i en signatarstat,

- der erindrer om, at det i konventionen om kvinders politiske rettigheder fra 1952 hedder, at kvinder skal ligestilles med mænd og uden forskelsbehandling være berettiget til at stemme ved alle valg, være valgbare til alle offentligt valgte organer oprettet i henhold til national lovgivning samt være berettiget til at bestride offentlige hverv og udøve alle offentlige funktioner oprettet i medfør af national lovgivning,

- der henviser til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder fra 1966, særlig artikel 25, ifølge hvilken alle borgere skal have ret til og mulighed for at deltage i varetagelsen af offentlige anliggender, direkte eller gennem frit valgte repræsentanter, og stemme og modtage valg ved reelle og regelmæssigt afholdte valg,

- der henviser til den fjerde verdenskonference om kvinder, der afholdtes i september 1995 i Beijing, erklæringen og handlingsplatformen, som vedtoges i Beijing, samt de efterfølgende slutdokumenter, der vedtoges af FN's særlige samlinger "Beijing +5" og "Beijing +10" vedrørende yderligere tiltag og initiativer til gennemførelse af Beijing-erklæringen og handlingsplatformen, som vedtoges henholdsvis den 9. juni 2000 og den 11. marts 2005,

- der henviser til millenniumudviklingsmålene, navnlig mål 3 om fremme af ligestillingen mellem kønnene og styrkelse af kvinders indflydelse og status som en forudsætning for at overvinde sult, fattigdom og sygdomme, indførelse af ligestilling på alle uddannelsesniveauer og alle arbejdsområder samt sikring af ligelig kontrol over ressourcerne og ligelig repræsentation i det offentlige og politiske liv,

- der henviser til FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 vedtaget den 31. oktober 2000 ("UNSCR 1325 (2000)"), særlig artikel 1, hvori medlemsstaterne opfordres til at sikre en øget repræsentation af kvinder på alle beslutningsniveauer i nationale, regionale og internationale institutioner og mekanismer til forebyggelse, styring og løsning af konflikter, samt formandserklæringen, som vedtoges i forbindelse med femårsdagen for UNSCR 1325(2000) i oktober 2005,

- der henviser til sin beslutning af 30. november 2000 om kvinders deltagelse i fredelig løsning af konflikter [6],

- der henviser til sin beslutning af 1. juni 2006 om kvinders situation under væbnede konflikter og deres rolle i forbindelse med genopbygningen og den demokratiske proces i lande i postkonfliktsituationer [7],

- der henviser til konklusionerne fra Rådets samling (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 23. og 24. maj 2005 vedrørende den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik og til udkastet til retningslinjer for gennemførelsen af UNSCR 1325(2000) i forbindelse med europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP), som godkendtes af Det Europæiske Råd den 16. december 2005,

- der henviser til den norske regerings beslutning om ved lov at indføre en kvote på 40 % for kvindelig repræsentation i selskabsbestyrelser,

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling (A6-0362/2006),

A. der henviser til den milepæl, som Beijing-konferencen 1995 udgjorde med hensyn til at fremme ligestillingsdagsordenen, herunder i forbindelse med kvinders deltagelse i politik,

B. der henviser til, at en ligelig deltagelse af kvinder og mænd i den politiske proces og beslutningstagning bedre afspejler samfundets sammensætning og er af afgørende betydning for de kommende generationer og for, at demokratiske samfund kan fungere ordentligt,

C. der henviser til, at en forsvarlig styreform indebærer respekt for de grundlæggende frihedsrettigheder og behandling af kvinders rettigheder som grundlæggende rettigheder,

D. der henviser til, at kvinders situation i international politik først og fremmest afhænger af kvinders situation på nationalt plan og af de strategier til forbedring af kvinders situation, der er indført på nationalt plan,

E. der henviser til den væsentlige rolle, FN's generalsekretær spiller i kraft af FN's ansættelsespolitik, der vil kunne tjene som eksempel for en mere kønsafbalanceret international politiske scene,

F. der henviser til, at af de 191 lande, der i øjeblikket er medlemmer af FN, er kun 47 signatarer og 115 part i konventionen om kvinders politiske rettigheder af 20. december 1952, og at kvinder følgelig ikke kan udøve deres politiske rettigheder i fuldt omfang og forbydes at deltage i valg eller varetage offentlige hverv i en række lande,

G. der henviser til, at kun 16,4 % af de 43961 parlamentsmedlemmer verden over (underhuse og overhuse tilsammen) er kvinder (dvs. 7195) ifølge Den Interparlamentariske Union; der henviser til, at de skandinaviske lande tæller flest kvindelige parlamentsmedlemmer (40 %) efterfulgt af det amerikanske kontinent (19,6 %) og Europa (OSCE-landene med undtagelse af de skandinaviske lande) med et gennemsnit på 16,9 %, hvilket er en smule højere end Afrika syd for Sahara (16,4 %), Asien (16,3 %), Stillehavsområdet (12 %) og de arabiske stater (8,3 %),

H. der henviser til, at disse procentsatser er udtryk for et grundlæggende demokratisk underskud både på europæisk plan og i den bredere internationale sammenhæng,

I. der henviser til, at der trods den retlige ligestilling i de fleste europæiske lande og på verdensplan fortsat eksisterer uligheder med hensyn til fordelingen af magt, ansvar og adgang til økonomiske, sociale og kulturelle ressourcer mellem kvinder og mænd som følge dels af fastlåste kønsroller og deres betydning for den ulige fordeling af det familiemæssige ansvar og dels forsøget på at forene familieliv og arbejde for de fleste kvinder,

J. der henviser til, at den kønsbestemte lønforskel i EU i gennemsnit udgør 15 % for stillinger af samme værdi trods de seneste 30 års lovgivning på europæisk og nationalt plan,

K. der henviser til, at flere kvinder end mænd i dag har en universitetseksamen,

L. der henviser til, at et krav om at indføre kønsafbalancerede kandidatlister ikke vil være effektivt, hvis kvinderne i alle tilfælde placeres på bunden af listerne, og at en perfekt afbalanceret liste ikke vil føre til de ønskede resultater, hvis landet anvender et valgsystem med "åbne lister", hvor vælgerne kan ændre kandidaternes rækkefølge på listen,

M. der henviser til den afgørende rolle, de politiske partier spiller med hensyn til at hæmme eller øge kvinders deltagelse i politik gennem forskellige midler; der konstaterer, at selv om stadig flere politiske partier hævder, at deres medlemsskare i almindelighed er kønsafbalanceret, så afspejler de politiske partiers øvre niveauer sjældent dette, idet kun 11 % af partilederne på verdensplan er kvinder,

N. der med stor interesse konstaterer, at der er en lang række andre værktøjer til rådighed til sikring af øget deltagelse af kvinder i politik, f.eks. positiv forskelsbehandling, som går ud på at sikre kvinders tilstedeværelse og aktivitet i parlamenter og på andre valgte poster,

O. der understreger, at der i postkonfliktlande, hvis valgsystem er blevet udarbejdet af FN, og hvor tilrettelæggelsen af valghandlingen blev overladt til FN, generelt er flere kvinder på valgte poster, fordi FN har krævet en mere ligelig deltagelse af mænd og kvinder,

P. der henviser til betydningen af at ændre den kulturelle accept af en afbalanceret beslutningstagning gennem informationskampagner og til, at sikringen af ligestilling mellem mænd og kvinder i politik ofte kræver holdningsændringer hos offentligheden,

Q. der henviser til, at deling af det familiemæssige ansvar mellem kvinder og mænd har indvirkning på kvinders fulde deltagelse i politik,

R. der erkender den afgørende rolle, ikke-statslige og frivillige organisationer spiller med hensyn til at forsøge at få samfundet som helhed til at acceptere en mere retfærdig kønsfordeling i politik,

S. der henviser til, at kvinder yder og har ydet et positivt bidrag til tilvejebringelsen af en ændringskultur med hensyn til ligestilling mellem mænd og kvinder og vigtige samfundsmæssige og politiske anliggender som helhed gennem deres indsats på græsrodsplan,

T. der henviser til vigtigheden af undervisning i den tidlige barndom til sikring af, at kvinder udvikler den viden, de færdigheder og den sikkerhed, der er nødvendig for en fuld deltagelse i samfundet og i politik,

U. der henviser til, at kvinder har bidraget til en bedre belysning af kvinders særlige behov således at den fremtidige politik kommer til at rumme kønsaspektet og i højere grad tjene demokratiet som helhed,

V. der understreger, at kollegers anerkendelse af kvinders positive bidrag til international politik er vigtig for udviklingen i retning af en mere kønsafbalanceret politisk kultur, og konstaterer, at kun 12 ud af 92 modtagere af Nobels fredspris har været kvinder,

1. erindrer om, at man allerede på europæisk plan — i dets ovennævnte beslutning af 2. marts 2000 — har erkendt, at en ligelig deltagelse af mænd og kvinder i beslutningstagningen er en nødvendig forudsætning for demokratiet;

2. bemærker de valg, der i den seneste tid har sikret kvinder det højeste embede som stats- eller regeringschef i en række medlemsstater og tredjelande;

3. glæder sig over de stats- og regeringschefer, som har udvalgt medlemmer til deres kabinetter på grundlag af objektive og ikke-diskriminerende kriterier;

4. beklager dybt, at ulighed og kønsdiskrimination samt underrepræsentation af kvinder inden for politik fortsat eksisterer i Europa og i resten af verden, til trods for at der verden over er vedtaget et stort antal politiske erklæringer og anbefalinger samt handlingsprogrammer, og at der på nationalt plan er indført specifik lovgivning; noterer sig især, at procentdelen af kvinder, der er valgt til Europa-Parlamentet, varierer mellem 58 % og 0% i de forskellige medlemsstater (med et gennemsnit på lidt over 30 %), og at procentdelen af kvinder, der er valgt til medlemsstaternes nationale parlamenter, svinger mellem 45 % og 9 %;

5. henleder opmærksomheden på, at kvinders ringe deltagelse i beslutningstagning og ledelse på topplan ofte skyldes problemer med at forene familieliv og arbejde, en ulige fordeling af familieansvaret samt forskelsbehandling på arbejdsmarkedet og inden for de faglige uddannelser;

6. understreger behovet for ikke alene at koncentrere sig om tal, men også at se på, hvorledes politisk aktive kvinder påvirker styreform og konfliktløsning, og hvorledes de bidrager til at sikre, at reform af styreform, demokratisk kontrol og retsstatsprincippet indtager en fremtrædende plads på den politiske dagsorden på nationalt og internationalt plan;

7. understreger, at kvinders ringe deltagelse i politik berøver Europa et værdifuldt menneskeligt potentiale;

8. støtter det arbejde, som udføres af Den Interparlamentariske Union til fordel for en mere kønsafbalanceret politisk scene;

9. udtrykker tilfredshed med inkorporeringen af spørgsmålet om ligelig deltagelse af kvinder og mænd i beslutningstagningsprocesserne på alle niveauer i CEDAW's arbejdsprogram for 2006 og ser frem til konklusionerne og anbefalingerne; anmoder Kommissionen og rådsformandskabet om at orientere Parlamentet om CEDAW-forhandlingerne;

10. beklager, at kvinder er underrepræsenteret på poster som særlige og personlige repræsentanter og udsendinge samt personlige og særlige rådgivere for FN's generalsekretær og i andre højere stillinger i FN generelt;

11. tilskynder FN's generalsekretær til at udpege flere kvinder til stillingerne som særlige og personlige repræsentanter og udsendinge, og som generalsekretærens personlige og særlige rådgivere; understreger, at det ville være på sin plads, hvis FN's medlemsstater indstillede kvindelige kandidater sideløbende med mandlige kandidater, når FN's generalsekretær skal besætte sådanne høje poster;

12. tilskynder FN's Sikkerhedsråds delegationer til at optage kvinder for at sikre kønsfokusering i alle fredsbevarende, konfliktløsende eller fredsskabende missioner og til at mødes med kvindeorganisationer på lokalt plan i forbindelse med besøg i konfliktområder;

13. udtrykker tilfredshed med Rådets beslutning om at udsende et spørgeskema til medlemsstaterne med anmodning om oplysninger om, hvilke skridt de har taget til gennemførelse af UNSCR 1325(2000); opfordrer Rådet til at meddele resultaterne af undersøgelsen til Parlamentet;

14. opfordrer på det kraftigste til, at der i EU's og FN's fredsbevarende missioner optages kvindelige politifolk og til, at civile og militære poster også besættes med kvinder i disse missioner, for at styrke dialogen med kvinder i de lokale samfund og med de lokale samfund i almindelighed;

15. beklager, at der på nuværende tidspunkt kun er en kvinde, der fungerer som personlig repræsentant for EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) af de 14 poster som EU's særlige repræsentant/personlige repræsentant/særlige udsending eller særlige koordinator [8]; henstiller indtrængende til EU's højtstående repræsentant for FUSP at udpege flere kvinder til posterne som særlig repræsentant for generalsekretæren, repræsentant eller særlig udsending; opfordrer EU's højtstående repræsentant for FUSP til at anmode medlemsstaterne om at forelægge navne på både kvindelige og mandlige kandidater, når denne skal besætte disse høje poster;

16. opfordrer EU's højtstående repræsentant for FUSP, Kommissionen og alle medlemsstaterne til at ansætte flere kvinder på både civile og militære poster samt som politifolk og oprette et center for ligestillingsspørgsmål i alle ESFP-missioner, således som man har gjort i EUFOR-missionen for Den Demokratiske Republik Congo;

17. tilråder på det kraftigste, at der indføres en orientering i kønsspecifikke spørgsmål for alt personale, der udsendes i forbindelse med ESFP-missioner; tilråder desuden, at der offentliggøres en praktisk vejledning om de kønsspecifikke problemer, som kan opstå i konflikt- og postkonfliktsituationer, for alle, der deltager i ESFP-opgaver;

18. glæder sig over det store antal kvindelige kommissærer i Barroso-Kommissionen, men beklager, at der endnu ikke er opnået fuld ligestilling på kommissærplan, med henblik på at tjene som eksempel i Europa og i den øvrige verden;

19. glæder sig over Kommissionens nye køreplan for ligestilling mellem kvinder og mænd, navnlig Kommissionens beslutning om at støtte oprettelsen af et netværk af kvinder på beslutningstagende poster;

20. glæder sig over at der vil blive oprettet et europæisk ligestillingsinstitut, der får til opgave at styrke kvinders deltagelse i international politik;

21. opfordrer Kommissionen til regelmæssigt at holde det orienteret om udviklingen i arbejdet i gruppen af kommissærer for grundlæggende rettigheder, bekæmpelse af diskrimination og lige muligheder;

22. beklager, at kun syv ud af 107 EU-delegationer i tredjelande i øjeblikket ledes af en kvinde; opfordrer Kommissionen til at udpege flere kvinder til topposter i EU-delegationerne i tredjelande;

23. opfordrer Kommissionen til at udnytte EU's instrumenter for eksterne forbindelser og udviklings- og samarbejdspolitikken i bestræbelserne på at styrke kvinders stilling i politiske anliggender, navnlig kvinders deltagelse som vælgere og politiske kandidater, og integreringen af kønspolitiske spørgsmål i de politiske partiers programmer under valgkampagner samt i forbindelse med samarbejdet med andre regionale organisationer, især hvad angår kapacitetsopbygning;

24. opfordrer Kommissionen til at øge sin støtte til projekter, der tilsigter at sikre kvinders deltagelse i det politiske liv i og uden for EU, især i udviklingslandene;

25. anbefaler, at dets kompetente udvalg etablerer og støtter et permanent og regelmæssigt samarbejde mellem kvindelige parlamentsmedlemmer fra hele verden; slår til lyd for, at der stilles ressourcer til rådighed, således at Kvindeforummet under Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU og lignende fora i andre parlamentariske forsamlinger, som EU deltager i, kan afholde møder og iværksætte fælles initiativer;

26. opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til om nødvendigt at fremme uddannelsesprogrammer, der bevidstgør borgerne, og især unge mennesker, om kvinders lige rettigheder til at deltage fuldt ud i det politiske liv fra en tidlig alder;

27. opfordrer det kommende europæiske ligestillingsinstitut til med jævne mellemrum at rapportere til Europa-Parlamentet om dets indsamling af data og om virkningerne af medlemsstaternes nationale ligestillingslovgivning og -politik samt om de europæiske og nationale politiske partiers bedste praksis;

28. opfordrer endvidere ligestillingsinstituttet til at overvåge og evaluere fremskridtet med hensyn til at sikre en ligelig deltagelse af kvinder og mænd i det politiske og offentlige liv i hele Europa ved hjælp af fastlæggelse og anvendelse af indikatorer for overvågning og evaluering på basis af internationalt sammenlignelige kønsopdelte data og dernæst offentliggøre rapporter om de foranstaltninger, der er truffet, og om de fremskridt, der er gjort, med hensyn til kvinders deltagelse i beslutningstagningen, og sikre en bred formidling af disse rapporter;

29. opfordrer ligeledes ligestillingsinstituttet til at varetage forbindelsen til uafhængige organer, f.eks. et observationsorgan for ligestilling eller et særligt uafhængigt formidlingsorgan oprettet på nationalt plan med henblik på at overvåge regeringens politik til fremme af ligelig deltagelse af kvinder og mænd i det politiske og offentlige liv;

30. opfordrer også ligestillingsinstituttet til at samarbejde med forskningsinstitutioner med henblik på en nærmere undersøgelse af hindringerne for kvinders adgang til højtstående offentlige poster og det politiske liv, bl.a. gennem forskning i de traditionelle kvinderoller inden for politik;

31. opfordrer endelig ligestillingsinstituttet til ikke alene at koncentrere sig om tal, men også at se på, hvorledes kvinder påvirker den politiske dagsorden både nationalt og internationalt, navnlig med hensyn til at fremme forsvarlig styreform, demokratisk kontrol og retsstatsprincippet;

32. anerkender, at staterne er primus motor for væsentlige ændringer i den politiske repræsentation; opfordrer alle stater til at følge op på deres forpligtelser i henhold til erklæringen og handlingsplatformen, der vedtoges i Beijing i september 1995 og under samlingerne "Beijing +5" og "Beijing +10", samt deres forpligtelser ifølge international ret, specielt hvad angår gennemførelsen af UNSCR 1325(2000) og Lissabonstrategien;

33. opfordrer alle medlemsstater til at anspore kvinder til at ansøge om højtstående poster på den internationale scene og tilskynder på det kraftigste medlemsstaterne til at offentliggøre navnene på kvindelige kandidater sammen med navnene på mandlige kandidater til højtstående poster i internationale forhandlinger og politisk arbejde, navnlig i internationale organisationer;

34. opfordrer Kommissionen til at analysere og formidle bedste praksis vedrørende internationale og nationale foranstaltninger, der går ud på at sikre, at flere kvinder beklæder højtstående poster i international politik;

35. opfordrer medlemsstaterne til at tiltrække, uddanne og udpege flere kvindelige diplomater og at styrke en ligelig repræsentation af kvinder og mænd i deres delegationer til De Forenede Nationer og i forbindelse med andre internationale møder og konferencer;

36. opfordrer EU-landenes regeringer til at skabe en større bevidsthed i offentligheden med henblik på at udrydde negative holdninger i samfundet til kvinders evne til at deltage på lige fod i den politiske proces på nationalt og internationalt plan; tilskynder medlemsstaterne til at fremme målsætningen om ligelig repræsentation af mænd og kvinder i alle offentlige stillinger;

37. opfordrer medlemsstaterne til at iværksætte foranstaltninger, der sigter mod at skabe forening mellem det sociale liv, familielivet og arbejdet i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Barcelona den 15. og 16. marts 2002 og Lissabon-strategien, og dermed skabe et egnet miljø for kvinders fulde deltagelse i politik;

38. opfordrer medlemsstaterne til at træffe egnede lovgivningsmæssige og/eller administrative foranstaltninger med henblik på at hjælpe valgte repræsentanter med at forene familieliv og offentligt ansvar og især anspore parlamenter og lokale og regionale myndigheder til at sikre, at deres tidsplaner og arbejdsmetoder sætter valgte repræsentanter af begge køn i stand til at forene arbejde og familieliv;

39. opfordrer medlemsstaterne til at tilbyde kvinder øgede uddannelsesmuligheder med henblik på erhvervelse af egnede kvalifikationer, der letter adgangen til en karriere inden for politik og til højtstående poster;

40. opfordrer de politiske partier i hele Europa til at fremme en ligelig repræsentation af mænd og kvinder på deres kandidatlister;

41. tilskynder de politiske partier i hele Europa til at fjerne alle barrierer, som direkte eller indirekte udgør en forskelsbehandling af kvinder for at sikre, at kvinder har ret til at deltage fuldt ud på alle beslutningsniveauer i alle interne politikskabende strukturer og udnævnelsesprocesser og i ledelsen af politiske partier på lige fod med mænd;

42. opfordrer de kompetente myndigheder til at tilbyde kvinder og mænd, som ønsker at deltage i politisk arbejde, uddannelse inden for dette område, herunder uddannelse i at holde taler ved offentlige arrangementer;

43. tilskynder på det kraftigste de politiske partier til at opstille kvalificerede kvinder og mænd på partilisterne til valgte poster;

44. opfordrer de politiske partier til at tilskynde kvinder til at deltage i og stemme ved valg og øge den generelle opmærksomhed omkring kvinders specifikke behov og ønsker i de respektive partiers partiprogrammer;

45. tilskynder sine interparlamentariske delegationer samt udvalgsmissioner og -delegationer til som led i deres virksomhed at tage højde for ligestillingsspørgsmålet og tilstrækkelig kvindelig repræsentation i deres institutionelle samarbejde;

46. bekræfter igen sin forpligtelse til kønsmainstreaming og en kønsafbalanceret repræsentation i alle delegationer og missioner, herunder valgobservationsmissioner;

47. tilskynder valgobservationsmissioner, som ledes af medlemmer af Europa-Parlamentet, til at være særlig opmærksomme på spørgsmål vedrørende kvinders deltagelse i politiske kampagner, hvad enten det sker som kandidater eller vælgere;

48. går ind for at fremme unge kvinders virke inden for civilsamfundsorganisationer for at sætte dem i stand til at erhverve erfaringer, kvalifikationer og færdigheder, som kan overføres til et politisk aktivt liv;

49. tilskynder til etablering af ikke-statslige organisationer — navnlig organisationer som fremmer kvinders selvstændiggørelse — som tilbyder uddannelse inden for lederskab, beslutningstagning, evnen til at holde tale ved offentlige arrangementer, anvendelse af informations- og kommunikationsteknologi, tillidsskabelse og politisk kampagnevirksomhed;

50. tilskynder medierne til at anerkende betydningen af kvinders deltagelse i den politiske proces, sikre en fair og afbalanceret dækning af mandlige og kvindelige kandidater samt være opmærksomme på, om partiprogrammerne tilgodeser kvinders behov, rettigheder og demokratiske repræsentation;

51. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen, de øvrige EU-institutioner og -organer og til medlemsstaternes og FN's medlemmers regeringer og parlamenter samt FN's generalsekretær.

[1] EFT C 364 af 18.12.2000, s. 1.

[2] EFT C 168 af 4.7.1995, s. 3.

[3] EFT L 319 af 10.12.1996, s. 11.

[4] EFT C 262 af 18.9.2001, s. 248.

[5] EFT C 346 af 4.12.2000, s. 82.

[6] EFT C 228 af 13.8.2001, s. 186.

[7] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0245.

[8] Annalise Gianella, Javier Solana's personlige repræsentant vedrørende ikke-spredning af masseødelæggelsesvåben.

--------------------------------------------------