EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 24.11.2021 COM(2021) 743 final FORSLAG TIL KOMMISSIONENS OG RÅDETS FÆLLES RAPPORT OM BESKÆFTIGELSEN





Indholdsfortegnelse NØGLEBUDSKABER OVERSIGT OVER TENDENSER PÅ ARBEJDSMARKEDET OG SOCIALE TENDENSER OG UDFORDRINGER I DEN EUROPÆISKE UNION 1.1 Tendenser på arbejdsmarkedet 1.2 Sociale tendenser 1.3 Den reviderede sociale resultattavle: oversigt over udfordringer i forbindelse med søjleprincipperne 1.4 EU's overordnede mål inden 2030 BESKÆFTIGELSESMÆSSIGE OG SOCIALPOLITISKE REFORMER — MEDLEMSSTATERNES RESULTATER OG INDSATS 2.1. Retningslinje 5: Skabe øget efterspørgsel efter arbejdskraft 2.1.1 Nøgleindikatorer 2.1.2 Politiske tiltag 2.2 Retningslinje 6: Styrke udbuddet af arbejdskraft og forbedre adgangen til beskæftigelse, færdigheder og kompetencer 2.2.1 Nøgleindikatorer 2.2.2 Politiske tiltag 2.3 Retningslinje 7: Forbedre arbejdsmarkedernes funktion og effektiviteten af den sociale dialog 2.3.1 Nøgleindikatorer 2.3.2 Politiske tiltag 2.4 Retningslinje 8: Fremme lige muligheder for alle, støtte social inklusion og bekæmpe fattigdom

2.4.1 Nøgleindikatorer 2.4.2 Politiske tiltag

NØGLEBUDSKABER Den fælles beskæftigelsesrapport fra Europa-Kommissionen og Rådet overvåger på årsbasis og i overensstemmelse med artikel 148 i TEUF beskæftigelsessituationen i Unionen og gennemførelsen af beskæftigelsesretningslinjerne. Beskæftigelsesrapporten giver et årligt overblik over de vigtigste beskæftigelsesmæssige og sociale tendenser i Den Europæiske Union og over medlemsstaternes seneste politiske foranstaltninger i overensstemmelse med retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker . Den udpeger også de relaterede prioritetsområder for politiske tiltag. Kommissionens forslag til rapporten er en del af det europæiske semesters efterårspakke. Efter dialog mellem Kommissionen og dens forberedende organer vil den endelige tekst blive vedtaget af Rådet for Beskæftigelse, Socialpolitik, Sundhed og Forbrugerpolitik (EPSCO-Rådet). 2022-udgaven af den fælles beskæftigelsesrapport har et stærkere fokus på gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder i overensstemmelse med forpligtelserne i handlingsplanen fra marts 2021 og tilsagnene fra EU's ledere i Portoerklæringen af 8. maj. Dens gennemførelse vil styrke Unionens indsats i retning af en grøn, digital og retfærdig omstilling og vil bidrage til at opnå opadgående social og økonomisk konvergens og tackle de demografiske udfordringer. Den vil også bidrage til opfyldelsen af målene for bæredygtig udvikling. Med denne rapport styrkes overvågningen af den sociale søjle, navnlig via tematiske tekstbokse, der omhandler centrale udfordringer på de tre områder vedrørende lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår samt social beskyttelse og inklusion. Rapporten omfatter også EU's tre nye overordnede mål for 2030 om beskæftigelse, færdigheder og fattigdomsbekæmpelse i søjlehandlingsplanen, som blev hilst velkommen af EU's ledere på det sociale topmøde i Porto og på Det Europæiske Råds møde i juni. EU forpligtede sig til at nå følgende overordnede mål inden 2030: ·mindst 78 % af befolkningen i alderen 20-64 år bør være i beskæftigelse ·mindst 60 % af befolkningen i alderen 25-64 år bør deltage i efteruddannelse hvert år, og ·antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse bør falde med mindst 15 millioner sammenlignet med 2019. Sammen med samhørighedsfondene vil gennemførelsen af de reformer og investeringer, der er planlagt i medlemsstaternes genopretnings- og resiliensplaner, fremme en retfærdig, inklusiv og bæredygtig genopretning. Genopretnings- og resiliensfaciliteten skal fremme den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i EU ved at forbedre medlemsstaternes modstandsdygtighed, kriseberedskab, tilpasningsevne og vækstpotentiale. På denne måde bidrager faciliteten også til gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder med særlig vægt på at tackle de udfordringer, der er udpeget i de landespecifikke henstillinger . Fire af de seks søjler, der definerer facilitetens anvendelsesområde, er relevante i denne henseende, nemlig: i) intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, ii) social og territorial samhørighed, iii) sundhed og økonomisk, social og institutionel resiliens og iv) politikker for den kommende generation, børn og unge. Som led i analysen af den politiske reaktion indeholder den fælles beskæftigelsesrapport også en række foranstaltninger, der støttes af genopretnings- og resiliensfaciliteten og andre EU-finansieringskilder, herunder Den Europæiske Socialfond Plus, Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Fonden for Retfærdig Omstilling. Den reviderede sociale resultattavle ligger til grund for analysen i den fælles beskæftigelsesrapport 2022 og omhandler søjleprincipperne mere detaljeret. Som en del af handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder fra marts 2021 foreslog Kommissionen en revision af den sociale resultattavle med henblik på at opnå en bedre overvågning af søjlen med et revideret sæt nøgleindikatorer, som EPSCO-Rådet godkendte i juni 2021. I den fælles beskæftigelsesrapport 2022 vurderes derfor medlemsstaternes resultater med hensyn til det reviderede sæt nøgleindikatorer . Disse omfatter nu indikatorer, der gør det muligt at registrere vigtige dimensioner som f.eks. voksenuddannelse, integration af mennesker med handicap på arbejdsmarkedet, risikoen for fattigdom eller social udstødelse for børn og overdrevent høje boligudgifter. Dokumentationen fra den reviderede sociale resultattavle giver sammen med de landespecifikke analyser af dokumentationen og den politiske kontekst et mere nøjagtigt billede af de centrale beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og sociale udfordringer i EU og i medlemsstaterne (se figur 1). Det muligt at foretage en nøjere overvågning af den sociale udvikling og forskellene. EPSCO-Rådets rådgivende udvalg vil overveje et forslag fra Spanien og Belgien om en procedure for sociale ubalancer baseret på artikel 148 i TEUF inden for rammerne af det europæiske semester. Figur 1: Beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og sociale udfordringer i EU's medlemsstater efter nøgleindikatorer i den reviderede sociale resultattavle Bemærk: 1) Der foreligger endnu ikke data for indikatoren for voksnes deltagelse i uddannelse, 2) indikatoren for digitale færdigheder henviser til data fra 2019, og 3) der mangler data for visse lande i nogle indikatorer: forklaringerne til alle indikatorer findes i bilaget til rapporten. Covid-19-krisens indvirkning på arbejdsmarkedet er blevet afbødet af en hurtig og beslutsom politisk indsats på medlemsstats- og EU-plan. Arbejdsmarkedet er ved at komme på fode igen, men beskæftigelsen og det samlede antal arbejdstimer er endnu ikke nået op på niveauet fra før krisen . Efter at have nået et lavpunkt på 71,6 % i andet kvartal 2020 er beskæftigelsesfrekvensen blevet delvist genoprettet til 72,8 % for personer i alderen 20-64 år i andet kvartal 2021, hvilket er under toppunktet på 73,3 %, som blev opnået i fjerde kvartal 2019. Den økonomiske genopretning vil understøtte jobskabelsen, men beskæftigelsen forventes først at nå tilbage til niveauet fra før krisen i 2022. Som det fremgår af EU's overordnede mål for beskæftigelsesfrekvensen, er et højt beskæftigelsesniveau en central prioritet for 2030 for at sikre. at alle kan deltage fuldt ud i økonomien og samfundet og for at hjælpe med at reducere antallet af personer i risiko for fattigdom. Generelt har stigningen i arbejdsløsheden ligget under, hvad man kunne have forventet i betragtning af konsekvenserne af covid-19 for økonomien. Dette skyldes de politiske foranstaltninger, som medlemsstaterne har indført, også med støtte fra EU-midler (navnlig det europæiske instrument for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE) og genopretningsbistanden til samhørighed og til områder i Europa (REACT-EU)), og i mindre grad det forhold, at nogle mennesker i det mindste midlertidigt blev ikke-erhvervsaktive, fordi det blev vanskeligere at finde arbejde. Arbejdsmarkedet er ved at komme på fode igen 72,8 % beskæftigelse i andet kvartal 2021 (1,2 procentpoint højere end et år tidligere) 6,7 % arbejdsløshed i september 2021 (1 procentpoint lavere end et år tidligere) 17,4 % ungdomsarbejdsløshed i andet kvartal 2021 (0,6 procentpoint højere end i andet kvartal 2020) +13,3 % arbejdstimer pr. arbejdstager i andet kvartal 2021 sammenlignet med fjerde kvartal 2020 (dog 2,7 % lavere end i andet kvartal 2019) Erhvervsfrekvens, arbejdsløshed og andelen af unge, der hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse i EU-27, % Samlet antal arbejdstimer pr. arbejdstager og fravær fra arbejdet i EU-27 Bemærk: Brud i datarækken for kvartalsvis arbejdsløshed siden første kvartal 2021. Kilde: Eurostats database [une_rt_q], [une_ltu_q] og LFS [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Sæsonkorrigerede, ikke kalenderkorrigerede data.

Covid-19-krisen satte en stopper for de seneste års positive udvikling i erhvervsfrekvensen. Erhvervsfrekvensen i EU-27 for aldersgruppen 20-64 år faldt en smule som følge af pandemien, men er allerede nået op på niveauet fra før krisen på kvartalsbasis. Dette skyldtes hovedsagelig kvinders og de 55-64-åriges deltagelse på arbejdsmarkedet. I absolutte tal er EU's befolkning i den erhvervsaktive alder dog blevet mindre i det seneste årti, hvilket også medvirker til den stigende mangel på arbejdskraft. I denne sammenhæng er det vigtigt med politikker, der bringer flere mennesker ud på arbejdsmarkedet, giver mulighed for et længere og sundere arbejdsliv og øger produktiviteten på mellemlang sigt. Forbedring af arbejdsvilkårene og bedre tilpasning af dem til arbejdstagernes skiftende behov i løbet af deres levetid vil have en positiv indvirkning på udbuddet af arbejdskraft og kan dermed potentielt støtte højere beskæftigelsesfrekvenser. Covid-19 har haft forskellige konsekvenser for sektorer og typer af arbejdstagere Højeste vækst i beskæftigelsen siden andet kvartal 2020 inden for bygge- og anlægssektoren, offentlig administration og IKT-aktiviteter Laveste vækst i beskæftigelsen siden andet kvartal 2020 inden for engros- og detailhandel, kunst og underholdning samt landbrug 1,6 millioner færre ansatte (20-64-årige) på tidsbegrænsede kontrakter i andet kvartal 2021 sammenlignet med andet kvartal 2019 Ændringer i beskæftigelsen efter økonomisk aktivitet (indenlandsk begreb, sæson- og kalenderkorrigerede data), EU-27 Kilde: Eurostats database [tec00109]. Bemærk: *NACE Rev.2-aktiviteter. Efterhånden som økonomien kommer på fode igen efter covid-19-chokket, vil alle job næppe blive genoprettet, og støtte til jobskifte bliver særlig vigtig. Siden andet kvartal 2020 har den højeste vækst i beskæftigelsen været inden for bygge- og anlægssektoren, offentlig forvaltning og IKT-aktiviteter, mens den laveste vækst har været inden for engros- og detailhandel, kunst og underholdning samt landbrug. For nogle af de berørte virksomheder har pandemien kun skabt et forbigående chok. For andre vil den føre til gennemgribende ændringer i forretningsmodeller, som delvist er udløst af ændringer i forbrugernes præferencer (f.eks. bredere anvendelse af e-handel) og virksomhedernes organisation og arbejdsmetoder (herunder digitalisering og tilskyndelse til mere bæredygtige produktionsmetoder). I dette perspektiv kan nogle opgaver blive overflødige, hvilket vil kræve omstrukturering med hensyn til arbejdsmetoder og input af arbejdskraft og forstærke nødvendigheden af, at politiske beslutningstagere og virksomheder støtter jobskifte i overensstemmelse med Kommissionens henstilling om en effektiv og aktiv støtte til beskæftigelse (EASE). Genopretningen giver også mulighed for at styre hen imod et mere bæredygtigt socioøkonomisk system med nye forretningsmodeller og vidtrækkende konsekvenser for de typer job, der tilbydes, og de færdigheder, der er behov for. Der kræves en hurtig omfordeling af arbejdskraften understøttet af effektive aktive arbejdsmarkedspolitikker og opkvalificerings- og omskolingsforanstaltninger for at afhjælpe manglen på arbejdskraft, bidrage til at øge produktiviteten, lønningerne og den sociale samhørighed og fremme den grønne og den digitale omstilling. Arbejdsdelingsordninger kan spille en nyttig rolle i denne forbindelse ved at lette og støtte omstruktureringsprocesser. De bør forblive en del af den politiske værktøjskasse efter krisen og flytte fokus til moderniseringen af økonomien (via f.eks. tilknyttede foranstaltninger til udvikling af færdigheder) uden at forsinke strukturelle tilpasninger. Krisen har understreget de unges mere vanskelige arbejdsmarkedssituation 13,7 % unge NEET'er (15-29 år) i 2020 1,3 procentpoint højere ungdomsarbejdsløshed mellem 2019 og 2020 To gange flere unge, som er i ufrivillig midlertidig ansættelse, end personer i alderen 25-64 år Unge, som hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (%, 15-29 år, 2020) Bemærk: Nogle forvaltningsenheder på øer og i regioner i den yderste periferi er ikke repræsenteret. Kilde: Eurostat, LFS [edat_lfse_35]. © EuroGeographics for de administrative grænser. Covid-19-krisen har i højere grad påvirket unge, især dem, der er nye på arbejdsmarkedet, og det kræver en hurtig og beslutsom politisk indsats. Ungdomsarbejdsløsheden (15-24-årige) i EU viste begyndende tegn på genopretning i midten af 2021, men lå stadig på 17,4 % i andet kvartal 2021, hvilket er næsten det tredobbelte af arbejdsløsheden for befolkningen i alderen 25-74 år. Covid-19-chokket vendte de seneste seks års tendens med et faldende antal unge, som hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET'er), navnlig som følge af de unges usikre stilling på arbejdsmarkedet. Dette kræver en beslutsom politisk indsats for at forebygge risici for mere langsigtede negative virkninger for deres trivsel og karrieremuligheder. Reduktion af antallet af NEET'er er netop en af de supplerende EU-ambitioner, som Kommissionen har fremsat i handlingsplanen for den sociale søjle. Den styrkede ungdomsgaranti støtter indsatsen for at tilvejebringe kvalitetstilbud om beskæftigelse, videreuddannelse, en lærlingeuddannelse eller et praktikophold, senest fire måneder efter at en person er blevet arbejdsløs eller har forladt det formelle uddannelsessystem . ALMA-initiativet (Aim, Learn, Master, Achieve) vil hjælpe ugunstigt stillede unge NEET'er med at opnå erhvervserfaring i udlandet, herunder også den nødvendige sociale støtte, med det formål at integrere dem i uddannelse, erhvervsuddannelse eller beskæftigelse af høj kvalitet. I betragtning af krisens uensartede indvirkning på forskellige grupper af arbejdstagere er det vigtigt med skræddersyede aktive arbejdsmarkedspolitikker for at sikre en inklusiv genopretning. Arbejdstagere i atypisk beskæftigelse har været hårdt ramt, særligt arbejdstagere med tidsbegrænsede kontrakter i medlemsstater med større andele af arbejdstagere i midlertidig beskæftigelse . Personer, der er født uden for EU, har oplevet større tab af beskæftigelse end den indfødte befolkning. Der er desuden et betydeligt potentiale for at øge beskæftigelsen blandt personer med handicap: Forskellen mellem beskæftigelsesfrekvensen for personer med handicap og andre varpå 24,5 procentpoint i EU i 2020. Pandemien har endvidere fremhævet de mangeårige udfordringer i forbindelse med kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet. Der er ikke dokumenteret en stærkere negativ indvirkning på kvindernes beskæftigelsesfrekvens sammenlignet med mændenes, men kvinderne har oplevet et kraftigere fald i arbejdstiden end mændene i isolationsperioderne. Bag denne udvikling er der forskelle i repræsentationen af kvinder og mænd i sektorer og erhverv, der er berørt af krisen, kønsforskelle i brugen af telearbejde og det forhold, at påtager sig en større del af omsorgsansvaret. Under krisen oplevede enlige kvinder med børn desuden større tab af beskæftigelse end kvinder uden. Dette understreger, at der skal være tilbud om børnepasning og langtidspleje for at øge kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet. I denne forbindelse har direktivet om balance mellem arbejdsliv og privatliv, som skal være gennemført af medlemsstaterne senest den 2. august 2022, til formål sikre kvinder og mænd lige adgang til og en afbalanceret anvendelse af orlovsordninger. Dette vil gøre det muligt for forældre med børn eller arbejdstagere med omsorgskrævende pårørende at opnå en bedre balance mellem omsorgs- og arbejdsforpligtelser. Samtidig hæmmer udformningen af skattesystemerne fortsat sekundære forsørgere (som oftest er kvinder) i at deltage på arbejdsmarkedet i en række medlemsstater. Der er stadig store kønsforskelle på arbejdsmarkedet Forskelle i beskæftigelsesfrekvensen mellem personer med og uden børn under 6 år i 2020 (i procentpoint, efter køn, 25-49 år) Kilde: Eurostat, LFS [lfst_hheredch]. Beskæftigelsesfrekvensen for kvinder med små børn i EU er 11,8 procentpoint lavere end for kvinder uden børn Antallet af arbejdstimer faldt mere for kvinder ofte som følge af omsorgsforpligtelser (6,1 point for kvinder mod 4,3 for mænd) Store forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til deltagelse i børnepasningsordninger Der er potentiale til at øge beskæftigelsen blandt visse grupper, men den voksende mangel på arbejdskraft i mange medlemsstater viser, at der er markant behov for mere opkvalificering og omskoling. Nedgangen i den økonomiske aktivitet som følge af covid-19 førte til et fald i manglen på arbejdskraft i næsten alle medlemsstater. Efter lempelsen af nedlukningsforanstaltningerne og den gradvise økonomiske genopretning begyndte antallet af ledige stillinger igen at stige i de fleste medlemsstater i 2021. Sektorer som f.eks. bygge- og anlægssektoren, sundhed og langtidspleje samt IKT rapporterede størst mangel på arbejdskraft bl.a. som følge af den langvarige mangel på kvalifikationer. Som følge af den grønne og den digitale omstilling kan der forventes øget efterspørgsel efter arbejdskraft i sektorer inden for vedvarende energi, byggeri og anlæg samt landbrug og skovbrug, primært i gruppen med mellemhøje kvalifikationer. Manglen på arbejdskraft er steget i takt med den økonomiske genopretning 2,1 % andel af ubesatte stillinger i andet kvartal 2021, 0,5 procentpoint højere end i andet kvartal 2020 og kun 0,1 procentpoint lavere end i andet kvartal 2019 Langvarig mangel på kvalificeret arbejdskraft præger udviklingen i bygge- og anlægssektoren, sektorerne for sundhed og langtidspleje samt IKT-sektoren Andel af ledige stillinger og arbejdsløshed (15-74 år) i EU-27 Bemærk: NACE Rev. 2-aktiviteter B-S. Arbejdsløshed, kvartalsvise data, sæsonkorrigerede data. Kilde: Eurostat, LFS [jvs_q_nace2] og [une_rt_q] Et job giver ikke altid en anstændig indkomst. Fattigdommen blandt personer i arbejde steg fra 8,5 % i 2010 til 9 % i 2019 i EU-27. Generelt står arbejdstagere med tidsbegrænsede kontrakter over for en langt højere risiko for fattigdom blandt personer i arbejde end dem, der er omfattet af tidsubegrænsede kontrakter (16,2 % mod 5,9 %), hvilket også er tilfældet for lavtuddannede arbejdstagere sammenlignet med højtuddannede arbejdstagere (19 % mod 4,9 %). Hertil kommer, at arbejdstagere, der er født uden for EU, har en meget større sandsynlighed for at opleve fattigdom blandt personer i arbejde end personer, der er født i det pågældende land. Trods de seneste stigninger i mindstelønnen i mange medlemsstater er de lovbestemte mindstelønninger ofte fortsat lave i forhold til andre lønninger i økonomien. I overensstemmelse med Kommissionens forslag til direktiv om passende mindstelønninger i Den Europæiske Union spiller kollektive overenskomstforhandlinger en central rolle med hensyn til at opnå passende beskyttelse af mindstelønninger i hele Unionen. Omfanget af tidsbegrænset ansættelse er blevet mindre siden pandemiens begyndelse, hvor der er tabt flere tidsbegrænsede stillinger end faste stillinger, selv om omfanget af tidsbegrænset ansættelse stadig er betydeligt i flere medlemsstater. Tidsbegrænsede kontrakter er fortsat særlig udbredte blandt kvinder, unge og ansatte født uden for EU. Tidsbegrænsede kontrakter, der tjener som "springbræt" til mere permanente job, er afgørende for at forbedre jobkvaliteten generelt. I nogle medlemsstater vælger arbejdstagere primært tidsbegrænsede kontrakter, fordi de har vanskeligt ved at finde et fast job. Arbejdstagere med ufrivillige tidsbegrænsede kontrakter giver ofte udtryk for lavere jobtilfredshed, hvilket kan påvirke deres præstationer og tilegnelse af færdigheder. Andelen af deltidsbeskæftigelse i EU faldt i 2020 sammenlignet med det foregående år, men ufrivilligt deltidsarbejde påvirker stadig en betydelig procentdel af de ansatte. Den pludselige betydelige stigning i telearbejde har afsløret både fordelene og ulemperne ved telearbejde. Under sundhedskrisen viste telearbejde sig at være vigtigt for, at mange virksomheder kunne sikre forretningskontinuiteten og deres ansattes sundhed. I normale tider giver det også mulighed for kortere transporttid til arbejde, større fleksibilitet og bedre balance mellem arbejdsliv og privatliv for de ansatte og øget effektivitet og produktivitet for virksomhederne. Telearbejde kan dog også udviske grænserne mellem arbejdsliv og privatliv, så arbejdsintensiteten øges, og så det i nogle tilfælde bliver vanskeligere at sikre kollektiv repræsentation og deltagelse i beslutningstagning og uddannelse på arbejdspladsen. Digitale teknologier har gjort det muligt at opskalere telearbejde og har støttet en bedre matchning af efterspørgslen efter og udbuddet af arbejdskraft, men skaber også udfordringer for visse gruppers muligheder for at deltage fuldt ud på arbejdsmarkedet og i samfundet, herunder navnlig lavtuddannede og ældre. Dette kan igen øge risikoen for digitale kløfter og udstødelse fra arbejdsmarkedet og samfundet, og det er derfor vigtigt, at alle udstyres med de digitale færdigheder, der er nødvendige for at drage fordel af den digitale omstilling. Pandemien har fremskyndet de igangværende tendenser inden for digitalisering, herunder ved at sætte skub i arbejdet via platforme, hvilket kræver en politisk indsats for at håndtere de tilknyttede forandringer — navnlig hvad angår arbejdsvilkår og adgang til social beskyttelse. Digitale teknologier skaber nye lærings- og arbejdsmetoder samt nye muligheder for virksomheder og forbrugere. På arbejdsmarkedet skaber de beskæftigelsesmuligheder og kan bidrage til en bedre matchning mellem arbejdsgivere og ansatte. De kan dog også indebære risici for eksisterende job og for kvaliteten af beskæftigelsen, navnlig i forbindelse med rutineprægede aktiviteter og for lavtuddannede. Parallelt med omfordelingen af arbejdskraften hen imod erhverv, der kræver digitale færdigheder, kan der ske en omfordeling til erhverv, der er knyttet til den digitale arbejdsplatformsøkonomi. Efter onlinearbejdskraft har været hastigt stigende under pandemien (med indtægter, der er femdoblet i de seneste fem år), hvilket igen understreger betydningen af at afklare platformsarbejderes retlige status og forbedre deres vilkår. I flere medlemsstater udgør brugen af deltidsbeskæftigelse og utraditionelle ansættelsesforhold en vigtig ufrivillig komponent 13,3 % ansatte med tidsbegrænsede kontrakter i EU i 2020 (1,5 procentpoint lavere end i 2019, 15-64 år) Herunder 6,8 % i ufrivillig midlertidig beskæftigelse med stærk forekomst af unge 17,2 % deltidsansatte i EU i 2020 (1,2 procentpoint lavere end i 2019) 25 % i ufrivillig deltidsbeskæftigelse i EU i 2020 Tidsbegrænsede kontrakter i procent af den samlede beskæftigelse (15-64 år) i 2020. Ufrivillig midlertidig beskæftigelse (15-64 år) i 2020, EU-27 Deltidsansættelseskontrakter i procent af den samlede beskæftigelse (15-64 år) i 2020. Ufrivillig deltidsbeskæftigelse (15-64 år) i 2020, EU-27 Kilde: Eurostats database [tesem190] og LFS [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] og [lfsa_etpgan].

Omstillingen til den grønne økonomi og tilsagnet om at opnå klimaneutralitet inden 2050 udgør en enestående mulighed for at relancere EU's økonomi på en bæredygtig, inklusiv og modstandsdygtig måde. Såfremt de rette ledsagende politikker indføres, kan omstillingen til klimaneutralitet skabe op til en million yderligere job inden 2030, selv om virkningerne forventes at variere på tværs af erhverv, sektorer og regioner. Der vil hovedsagelig blive skabt job i gruppen med mellemhøje kvalifikationer, og det kan bidrage til at afbøde tendenserne til polarisering af arbejdsmarkedet. Den grønne omstilling vil dog ikke påvirke alle europæere i lige høj grad og vil have negative konsekvenser for nogle, herunder jobtab og omstrukturering i visse sektorer (navnlig sektorerne for råstofforekomster og meget energiintensive sektorer), samt øget pres på husstandsindkomsterne. I mange sektorer vil de eksisterende job også kræve, at arbejdstagerne tilegner sig supplerende færdigheder for at støtte den grønne omstilling. Disse ændringer kan være en udfordring, især for de mest sårbare, og for visse regioner, navnlig de regioner, der er berørt af den industrielle omstilling eller ændringer i forbrugsmønstrene, og kulmineregioner. Samtidig har mange aktiviteter i forbindelse med omstillingen til en mere cirkulær økonomi et betydeligt potentiale til at bidrage til den sociale økonomi og skabelsen af lokale arbejdspladser. Opkvalificering, omskoling og støtte til jobskifte vil være afgørende for at overvinde disse udfordringer. De kan sikre folk de rette færdigheder og fremme en hurtig omfordeling af arbejdskraften, der bidrager til effektivitetsgevinster, produktivitet og lønninger. Som bebudet i den europæiske dagsorden for færdigheder vil der ske en styrkelse af overvågningen af indsatsen for at gøre erhvervene grønnere og fastlæggelsen af den type tilpasning af færdigheder der er behov for i bestemte erhverv og sektorer. Energifattigdom er en voksende form for fattigdom, som kræver målrettede foranstaltninger. Energifattigdom rammer i dag op til 34 millioner mennesker i EU, hvor hver femte, der har en indkomst under fattigdomsgrænsen, angiveligt ikke kan holde sit hjem tilstrækkeligt varmt. I oktober 2021 vedtog Kommissionen meddelelsen Håndtering af stigende energipriser , hvor den fremhævede fair skatte- og socialsikringssystemer, målrettede indkomststøtteforanstaltninger og inklusive renoveringspolitikker som centrale elementer i en værktøjskasse til at afbøde energifattigdom og imødegå de seneste prisstigningers umiddelbare konsekvenser. En socialt retfærdig grøn omstilling kræver ledsagende beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og socialpolitiske foranstaltninger, der tackler udfordringen. Kommissionen har til hensigt at foreslå en henstilling fra Rådet om de sociale og arbejdsmarkedsmæssige aspekter af klimaomstillingen i december 2021. Kvalitetsfokuseret og effektiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter er en forudsætning for, at den europæiske sociale markedsøkonomi kan fungere og sikre mere bæredygtige og inklusive politiske resultater. Mere end halvdelen af alle foranstaltninger inden for aktive arbejdsmarkedspolitikker og indkomstbeskyttelse, der er vedtaget siden pandemiudbruddet, er enten aftalt eller forhandlet med arbejdsmarkedets parters organisationer. I beskæftigelsesretningslinjerne opfordres medlemsstaterne til at sikre rettidig og meningsfuld inddragelse af arbejdsmarkedets parter i udformningen og gennemførelsen af beskæftigelsesmæssige, sociale og, hvor det er relevant, økonomiske reformer og politikker, herunder ved at støtte deres øgede kapacitet. I overensstemmelse med national praksis og nationale institutionelle rammer har samarbejdet med arbejdsmarkedets parter på alle niveauer til formål at forbedre udformningen af reformer og sikre deres ejerskab. Generelt har kvaliteten af inddragelsen af arbejdsmarkedets parter i de nationale beskæftigelses- og socialpolitikker været stabil eller er blevet lidt bedre i de seneste år, men varierer stadig betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. Inddragelsen af civilsamfundsorganisationer er også vigtig og er befordrende i denne forbindelse. Dette er særlig vigtigt i en tid, hvor der er behov for stærk konsensus for at sikre en stærk genopretning og støtte den grønne og den digitale omstilling. Fremover vil det være vigtigt med en passende inddragelse af arbejdsmarkedets parter og civilsamfundsorganisationerne i gennemførelsen af genopretnings- og resiliensplanerne for at sikre, at de planlagte foranstaltninger kan gennemføres med godt resultat. Arbejdsmarkedets parter har spillet en central rolle i strategien for genopretning efter covid-19-krisen Form for inddragelse af arbejdsmarkedets parter i udformningen af politiske foranstaltninger vedtaget i 2021 Mere end halvdelen af alle foranstaltninger inden for forretningskontinuitet, beskyttelse og fastholdelse af arbejdspladser, tilpasning af arbejdspladser og indkomstbeskyttelse, som blev vedtaget i 2021, var aftalt eller forhandlet med arbejdsmarkedets parter Kvaliteten af inddragelsen varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat Bemærk: Figuren illustrerer 184 eksempler på lovgivning eller anbefaling og trepartsaftaler for perioden mellem den 1. januar 2021 og den 13. september 2021. Kilde: Eurofound (2021), COVID-19 EU PolicyWatch-databasen. Uddannelsesresultaterne er fortsat tæt forbundet med den socioøkonomiske baggrund. Covid-19 har sat medlemsstaternes uddannelsessystemer under stærkt pres. Andelen af unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt, er fortsat med at falde under pandemien, om end i et langsommere tempo, og der er stadig betydelige forskelle landene imellem. De første undersøgelser fra medlemsstaterne viser et betydeligt læringstab under pandemien, som især har ramt studerende med en lavere socioøkonomisk baggrund eller med tredjelandsmigrantbaggrund. Ud over ulige adgang til digital onlineuddannelse har et mindre gunstigt læringsmiljø i hjemmet f.eks. hæmmet deres læring. Uanset pandemien er elevernes socioøkonomiske baggrund eller migrantbaggrund en stærk indikator for deres digitale færdigheder. Med hensyn til grundlæggende færdigheder er andelen af 15-årige elever, der klarer sig dårligere, igen stigende, efter at der tidligere er sket visse fremskridt. Dette understreger betydningen af at tilbyde kvalitetsuddannelse fra de tidligste år. På trods af stigningen i andelen af personer, der gennemfører en videregående uddannelse, er der stadig sociale forskelle i deltagelsen i de videregående uddannelser i de fleste medlemsstater på tværs af generationer. Behovet for at styrke uddannelsernes relevans for arbejdsmarkedet og øge deltagelsen i videregående uddannelser understreges også af det eksisterende misforhold mellem udbudte og efterspurgte færdigheder, navnlig i sektorer med voksende efterspørgsel, f.eks. informations- og kommunikationsteknologi (IKT) og STEM-fag (naturvidenskab, teknologi, ingeniørvirksomhed og matematik). Forebyggelse og reduktion af ulighed med hensyn til uddannelsesresultater, der er knyttet til socioøkonomisk baggrund eller migrantbaggrund, er afgørende for at skabe lige muligheder for alle, og det vil have gavnlige virkninger på den enkeltes færdighedsniveau og økonomiens vækstpotentiale. Uddannelsesmæssige uligheder kan være afgørende for personers forskellige udgangspunkter på arbejdsmarkedet og karrieremuligheder En forskel på 26,6 procentpoint i læsefærdigheder mellem elever i de nederste og øverste kvartiler i indekset for økonomisk, social og kulturel status Elevernes socioøkonomiske baggrund eller migrantbaggrund er en stærk indikator for deres digitale færdigheder Unge, der er født uden for EU, er næsten tre gange mere tilbøjelige til at forlade skolen før tiden Tidlig afgang fra uddannelsessystemet (18-24 år, 2020) Bemærk: Nogle forvaltningsenheder på øer og i regioner i den yderste periferi er ikke repræsenteret. Kilde: Eurostat LFS EDAT_LFSE_02. © EuroGeographics for de administrative grænser. Videreudvikling af voksnes færdigheder er langt fra almindelig praksis i hele EU med store forskelle på tværs af landene og en alvorlig indvirkning af pandemien. EU's overordnede mål inden 2030 vil støtte en yderligere indsats på dette område. Det er derfor fortsat en stor udfordring at sikre, at arbejdsstyrken har de nødvendige kvalifikationer til fremtidens arbejdsmarkeder. Prognoserne for færdigheder peger i retning af en ændring af færdighedsprofilerne på arbejdsmarkedet i lyset af den hurtige teknologiske udvikling, herunder som følge af den grønne og den digitale omstilling, og et yderligere fald i de beskæftigelser, der kræver lave færdighedsniveauer. Dette medfører et presserende behov for opkvalificering og omskoling. På denne baggrund blev EU's overordnede mål for voksenuddannelse (i det foregående år) fastsat til 60 %. Det tilsvarende mål i 2016 var 37,4 %. Deltagelsen i voksenuddannelse blandt lavtuddannede og migranter lå stadig betydeligt under gennemsnittet. Øget deltagelse i voksenuddannelse kræver en integreret tilgang, der tackler de forskellige hindringer på en sammenhængende måde, herunder gennem viden om og prognoser for færdigheder i samarbejde med relevante interessenter. Dette kræver, at finansiel støtte til direkte omkostninger, f.eks. individuelle uddannelsesrettigheder, kombineres med betalt uddannelsesorlov og erhvervsvejledning, og at der opstilles en oversigt over kvalitetssikrede uddannelsesmuligheder med oplysninger om validering og certificering af færdigheder. Opkvalificering og omskoling af arbejdsstyrken er afgørende for at lette jobskifte og støtte den grønne og den digitale omstilling 9,2 % af alle voksne deltog i uddannelse (i de foregående fire uger) i EU i 2020 Heraf kun 3,4 % af de lavtuddannede voksne 89 % af de voksne i EU er enige om, at bedre finansielle vilkår ville tilskynde til deltagelse i uddannelse Deltagelse i voksenuddannelse i forhold til den samlede befolkning og antallet af arbejdsløse i 2020 (i %, 25-64 år, i de seneste fire uger) Kilde: Eurostat LFS [trng_lfse_02] EU's medlemsstater har registreret begrænsede fremskridt med hensyn til at sikre voksne grundlæggende digitale færdigheder, og der er behov for en betydelig yderligere indsats med hensyn til avancerede digitale færdigheder. Pandemien har øget efterspørgslen efter digitale færdigheder på alle niveauer betydeligt som et tværgående krav på tværs af mange erhverv og sektorer. De seneste tilgængelige data for nøgleindikatoren på den sociale resultattavle (2019) viser, at kun 56 % af alle voksne som minimum havde grundlæggende digitale færdigheder. Indikatoren viser også, at der er mangel på konvergens mellem medlemsstaterne, og at der kun er gjort meget langsomme fremskridt siden 2014. Der kræves digitale færdigheder (på et relevant niveau) i over 90 % af de nuværende job og i næsten alle sektorer i økonomien. Fremskridt på dette område er afgørende, hvis EU skal opfylde borgernes voksende behov for digitale færdigheder for at kunne deltage i samfundet og økonomiens specifikke behov for IKT-specialister. På trods af covid-19-krisen forblev de samlede husstandsindkomster i gennemsnit stort set stabile i alle EU's medlemsstater i 2020 takket være den ekstraordinære hurtige politiske reaktion på medlemsstats- og EU-plan. Da pandemien ramte, faldt husstandsindkomsterne drastisk i andet kvartal 2020, men steg igen ved årets udgang og forblev generelt stabile i perioden 2019-2020. Faldet i aflønning af ansatte var størst, ligesom der var store fald i selvstændiges indkomst og i nettoformueindkomsten. I løbet af 2020 bidrog sociale nettoydelser kraftigt til den samlede indkomst og spillede en vigtig rolle i afbødningen af det samlede fald i husstandsindkomsterne i andet kvartal, som i en vis udstrækning også blev støttet af justeringer af indkomst- og formueskatter. På baggrund af et fald i det reale real BNP på 6 % på årsbasis er denne stabilitet i de samlede husstandsindkomster i 2020 et bevis for effektiviteten af de ekstraordinære diskretionære politikker, der blev indført for at afbøde krisens sociale virkninger, men også af den automatiske stabiliserende virkning af de sociale beskyttelsessystemer og skattesystemerne. I andet kvartal 2021 steg både realt BNP og aflønningen af ansatte hurtigt i næsten samme takt, som de faldt året før. Samlet set steg den reale disponible bruttohusstandsindkomst mere i dette kvartal, end det faldt året før, bl.a. fordi de sociale nettoydelser faldt langsommere end andre indkomstkilder. På trods af covid-19-krisen forblev de samlede husstandsindkomster i gennemsnit stort set stabile i EU's medlemsstater i 2020 Indkomstuligheden (S80/S20) faldt lidt eller forblev stabil i de fleste medlemsstater Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) var stabil med omkring en ud af fem personer i 2020 i EU BNP-vækst, vækst i den reale disponible bruttohusstandsindkomst og hovedkomponenterne heraf (EU-27) Kilde: Eurostat, nationalregnskaber [ nasq_10_nf_tr ] og [ namq_10_gdp ]. Bemærk: Se selve rapporten. De sociale beskyttelsessystemer hjalp med at afbøde covid-19-krisen uden væsentlige stigninger i fattigdomsrisikoen eller indkomstuligheden. Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) og hver af dens komponenter samt den samlede indkomstulighed var generelt stabil mellem 2019 og 2020 i de fleste medlemsstater. Dette afspejler virkningen af skatte- og socialsikringssystemerne samt den store offentlige støtte, herunder gennem arbejdsdelingsordninger og andre foranstaltninger til fastholdelse af arbejdspladser, som blev indført eller forlænget under covid-19-krisen, navnlig for sårbare grupper. Tidlige skøn over udgifterne til social beskyttelse i 2020 for 19 medlemsstater peger på hidtil usete niveauer og store stigninger i forhold til 2019. På trods af visse midlertidige foranstaltninger vedrørende forbedret adgang til (tilstrækkelig) social beskyttelse er der stadig mangler i mange lande, særligt for atypiske arbejdstagere og selvstændige. Nogle medlemsstater har annonceret forskellige strukturreformer i deres nationale planer om gennemførelsen af Rådets henstilling fra 2019 om adgang til social beskyttelse for arbejdstagere og selvstændige . Risikoen for fattigdom og social udstødelse er dog stadig høj for visse befolkningsgrupper, især for familier med børn, personer med handicap, personer, der er født uden for EU, og romaer. Fattigdommen blandt husstande med meget lav arbejdsintensitet er steget i løbet af de seneste ti år. I de fleste medlemsstater er børn mere udsatte for fattigdom (herunder vedvarende fattigdom) end den voksne befolkning. Børn, der vokser op i fattigdom eller social udstødelse, har dårligere chancer for at klare sig godt i skolen, få et godt helbred og realisere deres fulde potentiale senere i livet. I handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder fremlægges en ambition i tillæg til EU's overordnede mål for 2030 om fattigdomsbekæmpelse, nemlig at reducere antallet af børn, der er truet af fattigdom eller social udstødelse, med mindst 5 millioner inden 2030. I nogle medlemsstater er fattigdomsrisikoen for børn af enlige forældre, børn fra familier med mere end tre børn eller børn med migrant- eller romabaggrund op til tre gange højere end for andre børn. Rådets henstilling af 14. juni 2021 omhandler en europæisk børnegaranti, der netop har til formål at forebygge og bekæmpe social udstødelse ved at sikre, at børn i nød har adgang til en række nøgletjenester. Personer, der er født uden for EU, har også en højere risiko for fattigdom eller social udstødelse. Et stort flertal af romaerne lever under den nationale fattigdomsgrænse. Andelen af husstande med overdrevent høje boligudgifter fortsatte med at falde på EU-plan inden krisen, men situationen er fortsat kritisk for personer, der lever under fattigdomsgrænsen. I 2020 boede omkring en tiendedel af EU's befolkning i husstande, der brugte 40 % eller mere af deres ækvivalerede disponible indkomst på boligudgifter. I den del af befolkningen, der er i risiko for fattigdom, var de overdrevent høje boligudgifter væsentligt højere, og der er store forskelle mellem medlemsstaterne. De sociale overførslers indvirkning på fattigdomsbekæmpelse har været stabil i EU-27 siden 2015, men varierede umiddelbart inden krisen. De sociale overførsler (ekskl. pensioner) reducerede fattigdomsrisikoen med ca. en tredjedel i gennemsnit i EU. Der er dog betydelige forskelle mellem medlemsstaterne fra ca. 16 % til over 50 %. Mellem 2019 og 2020 blev forskellene mellem medlemsstaterne øget. Der er betydelige forskelle med hensyn til social beskyttelse, navnlig blandt atypiske arbejdstagere og selvstændige, mens mindsteindkomstydelserne som en procentdel af fattigdomsgrænsen faldt i næsten alle medlemsstater i 2019. Mindsteindkomstniveauet ligger betydeligt under 60 % af fattigdomsgrænsen i 12 medlemsstater. Kommissionen har til hensigt at foreslå en henstilling fra Rådet om mindsteindkomst for effektivt at støtte og supplere medlemsstaternes politikker. De sociale sikkerhedsnets tilstrækkelighed varierer fra medlemsstat til medlemsstat Mindsteindkomstydelserne som en procentdel af fattigdomsgrænsen faldt i 16 medlemsstater mellem 2018 og 2019 Mindsteindkomstydelser på under halvdelen af fattigdomsgrænsen i en tredjedel af medlemsstaterne i 2019 Virkningen af sociale overførsler på fattigdomsbekæmpelse varierer mellem 16 % og 52 % på tværs af medlemsstaterne Modtagere af nettomindsteindkomst som en procentdel af fattigdomsrisikogrænsen (udjævnet over tre år) og af indkomsten for en lavtlønnet arbejdstager (indkomståret 2019). Kilde: GD EMPL-beregning på grundlag af EU-SILC-mikrodata. Bemærk: For IE afspejler dataene indkomståret 2020 for mindsteindkomstydelser. For IE, IT, LU og LV foreligger AROP SILC 2020-grænsen endnu ikke. Diagrammet vedrørende enlige uden børn. Nettoindkomsten for en mindsteindkomstmodtager kan også omfatte andre typer ydelser (f.eks. boligstøtte) end mindsteindkomsten. Den lavtlønnede arbejdstager, der tages i betragtning, tjener 50 % af gennemsnitslønnen og arbejder fuld tid. Uanset pandemien tyder den indledende dokumentation på, at selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling generelt var stabile i de fleste medlemsstater i 2020, men der er store forskelle fra medlemsstat til medlemsstat. Der er større sandsynlighed for, at visse grupper, f.eks. personer i lavindkomsthusstande eller personer med migrantbaggrund, oplever uopfyldte behov for lægebehandling, selv om omfanget af forskellene i forhold til den samlede befolkning varierer fra medlemsstat til medlemsstat. Der kan stadig være udfordringer i forbindelse med udsættelse af lægebehandling og en betydelig afbrydelse af rutinebehandlinger, som også er forbundet med uopfyldte behov for lægebehandling, som var mere omfattende ved begyndelsen af covid-19-krisen. Behovet for at styrke sundhedsplejens modstandsdygtighed, kvalitet og tilgængelighed er blevet fremhævet af pandemiudbruddet.

Befolkningens aldring forventes at føre til en kraftig stigning i behovet for langtidspleje. I gennemsnit havde 26,6 % af befolkningen i alderen 65 år eller derover, som bor i private husstande, behov for langtidspleje i 2019 i EU. Det er vigtigt at styrke adgangen til formel langtidspleje for at sikre social retfærdighed og ligestilling mellem kønnene, og det giver også mulighed for jobskabelse. For at kunne tilbyde alle et tilgængeligt alternativ til plejehjem er det vigtigt med hjemmepleje af god kvalitet og langtidspleje i lokalsamfundet. Husstande med behov for langtidspleje har ofte begrænset adgang til formel hjemmehjælpstjenester, da de ikke er økonomisk overkommelige eller slet ikke er tilgængelige. I 2019 rapporterede 46,5 % af EU's befolkning på 65 år eller derover, der havde alvorlige problemer med personlig pleje eller husholdningsaktiviteter, at de havde et uopfyldt behov for hjælp i forbindelse med sådanne aktiviteter. Denne mangel på hjælp var betydeligt mere udtalt for personer i den laveste indkomstkvintil. Manglen på adgang til formel pleje kan føre til uopfyldte plejebehov eller en byrde for uformelle plejere (oftest kvinder), som står for den største del af plejen. Generelt varierer tilstrækkeligheden af den sociale beskyttelse i forbindelse med langtidspleje betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, og plejekrævende personer afkræves i nogle tilfælde meget høje egenbetalinger for formel langtidspleje, selv efter at de har modtaget sociale ydelser. Demografiske ændringer udgør fortsat langsigtede udfordringer for pensionssystemerne. Pensionernes tilstrækkelighed forblev overordnet set stabil i 2020. Der er fortsat store kønsbetingede pensionsforskelle til trods for et gradvist fald i de seneste ti år. Reformer bør have til formål at opbygge inklusive og bæredygtige pensionssystemer, der giver mænd og kvinder samt personer i forskellige typer kontrakter og økonomiske aktiviteter lige adgang, samtidig med at der sikres en passende mindsteindkomst i alderdommen, og de offentlige finansers bæredygtig bevares. ************* Medlemsstaterne bør tage skridt til at tage fat på de beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og socialpolitiske udfordringer, der er konstateret i denne fælles beskæftigelsesrapport. I rapportens analyse fremhæves en række prioriterede områder for politiske tiltag. Disse bør sigte mod at fremme en inklusiv genopretning ved at styrke jobskabelse, lette overgangen fra arbejdsløshed til beskæftigelse og på tværs af sektorer, forbedre den økonomiske og sociale modstandsdygtighed og sikre en retfærdig grøn og digital omstilling, samtidig med at der gøres fremskridt hen imod opfyldelsen af EU's overordnede 2030-mål for beskæftigelse, færdigheder og fattigdomsbekæmpelse. I overensstemmelse med beskæftigelsesretningslinjerne opfordres medlemsstaterne til: ·at sikre en gradvis overgang fra nødforanstaltninger til genopretningsforanstaltninger på arbejdsmarkederne og træffe foranstaltninger til at fremme øget arbejdsmarkedsdeltagelse og genaktivering af de arbejdstagere, der er hårdest ramt af pandemien ·at udvikle sammenhængende politiske pakker med ansættelses- og omstillingsincitamenter, opkvalificerings- og omskolingsforanstaltninger samt øget støtte fra arbejdsformidlingerne til jobskifte i overensstemmelse med EASE-henstillingen ·at styrke effektiviteten og virkningen af aktive arbejdsmarkedspolitikker og offentlige arbejdsformidlinger, herunder ved at investere i digital infrastruktur og digitale tjenester (samtidig med tilgængeligheden sikres), viden om og prognoser for færdigheder (også vedrørende den grønne og den digitale omstilling), profileringssystemer og tilstrækkelig uddannelse af personalet ·at forbedre unges muligheder på arbejdsmarkedet ved at fremme inkluderende erhvervsuddannelse og videregående uddannelse af høj kvalitet, tilbyde målrettet støtte via arbejdsformidlinger (herunder mentorordninger, vejledning og rådgivning) og støtte lærlingeuddannelser af høj kvalitet (navnlig i SMV'er) i overensstemmelse med den styrkede ungdomsgaranti ·at sikre ligestilling mellem kønnene og styrke kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet, herunder gennem politikker til opnåelse af balance mellem arbejdsliv og privatliv, adgang til økonomisk overkommelig langtidspleje, førskoleundervisning og børnepasning og ordninger, der sikrer, at forældre og andre personer med omsorgsforpligtelser har adgang til familieorlov og fleksible arbejdsordninger, og som samtidig fremmer en afbalanceret udnyttelse af disse rettigheder mellem kvinder og mænd; ·at forbedre læringsresultaterne og reducere ulighederne inden for uddannelse og erhvervsuddannelse, udvide adgangen til videregående uddannelse (især for dårligt stillede grupper), forebygge skolefrafald, øge deltagelsen og arbejdsmarkedsrelevansen af videregående uddannelser yderligere med særligt fokus på sektorer som f.eks. IKT og STEM, herunder gennem mikroeksamensbeviser ·at investere i omskoling og opkvalificering af voksne, navnlig i de færdigheder, der kræves i forbindelse med den digitale og den grønne omstilling, ved at styrke bestemmelserne om individuelle uddannelsesrettigheder, herunder gennem individuelle læringskonti, støtte storstilede offentlig-private partnerskaber med flere interessenter under pagten for færdigheder og koalitionen for digitale færdigheder og job, give større incitamenter for virksomheder og arbejdstagere til at engagere sig i opkvalificering og omskoling samt investere i infrastruktur og udstyr, herunder digitalt ·at styrke elevers og voksnes digitale kompetencer og øge den digitale talentmasse på arbejdsmarkedet ved at udvikle digitale uddannelsesøkosystemer støttet af centrale katalysatorer såsom højhastighedsforbindelser til skoler, udstyr og læreruddannelse og støtte institutioner med knowhow om digitalisering med særligt fokus på inklusion og mindskelse af den digitale kløft ·at reformere arbejdsmarkedslovgivningen og skatte- og socialsikringssystemerne med henblik på at mindske arbejdsmarkedssegmenteringen og fremme skabelsen af kvalitetsjob og sikre, at arbejdstagere i atypiske ansættelsesforhold og selvstændige har adgang til passende social beskyttelse i overensstemmelse med Rådets henstilling om adgang til social beskyttelse ·at sørge for, at arbejdsmiljøer er sikre og tilpassede til kravene efter pandemien, og at der er adgang til fleksible arbejdsordninger ·at sikre en socialt retfærdig omstillingsproces ·at fremme kollektive overenskomstforhandlinger, social dialog og inddragelse af arbejdsmarkedets parter, herunder i forbindelse med gennemførelsen af genopretnings- og resiliensplanerne ·at give alle børn, der er truet af fattigdom eller social udstødelse, gratis og effektiv adgang til sundhedspleje, førskoleundervisning og børnepasning, uddannelse og skoleaktiviteter, effektiv adgang til sund ernæring og passende boliger, i overensstemmelse med henstillingen om en børnegaranti ·at investere i passende og bæredygtige sociale beskyttelsessystemer for alle, herunder mindsteindkomstordninger, som støtter reformer med henblik på at opretholde og styrke beskyttelsesniveauet, og som forbedrer beskyttelsen af dem, der ikke er eller ikke er tilstrækkeligt dækket, forbedre tilstrækkeligheden af ydelser, muligheder for overførsel af rettigheder, adgang til tjenester og støtte til integration på arbejdsmarkedet af dem, der er i stand til at arbejde, styrke udbuddet af bæredygtige langtidsplejetjenester af høj kvalitet, som er økonomisk overkommelige, og vurdere de fordelingsmæssige konsekvenser af politikker ·at sikre inklusive og bæredygtige pensionssystemer, der giver mænd og kvinder samt personer i forskellige typer kontrakter og økonomiske aktiviteter lige adgang, samtidig med at der sikres en passende mindsteindkomst i alderdommen

·at tackle hjemløshed som den mest ekstreme form for fattigdom, fremme investeringer i renovering af almennyttige og sociale boliger og lette adgangen til økonomisk overkommelige boliger af høj kvalitet, sociale boliger eller boligstøtte, hvor det er relevant ·at investere i sundhedssystemets kapacitet, herunder primær sundhedspleje, koordinering af sundhedspleje, sundhedspersonale og e-sundhed, reducere egenbetaling, forbedre sundhedsdækningen og fremme opkvalificering og omskoling af sundhedspersonale. EU-finansiering, herunder via Den Europæiske Socialfond Plus, Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og genopretnings- og resiliensfaciliteten, støtter medlemsstaterne i indsats for at intensivere de politiske tiltag på disse områder. En fuldstændig og ambitiøs gennemførelse af reformerne og investeringerne i de nationale genopretnings- og resiliensplaner vil være afgørende for at sikre en effektiv støtte til genopretningen og til en retfærdig grøn og digital omstilling. Dette vil i høj grad bidrage til at tackle de beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og socialpolitiske udfordringer, der er identificeret i de landespecifikke henstillinger som led i det europæiske semester. De foranstaltninger, der er knyttet til disse politikområder i de nationale planer, som Rådet allerede har godkendt, beløber sig til ca. 135 mia. EUR, dvs. omkring 30 % af de samlede finansielle tildelinger i disse godkendte planer, hvilket vil være et vigtigt bidrag til gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder.

OVERSIGT OVER TENDENSER PÅ ARBEJDSMARKEDET OG SOCIALE TENDENSER OG UDFORDRINGER I DEN EUROPÆISKE UNION 1.1 Tendenser på arbejdsmarkedet Arbejdsmarkedet er ved at komme på fode igen, men beskæftigelsen er endnu ikke nået op på niveauet fra før krisen. I andet kvartal 2021 nåede det samlede antal beskæftigede i EU op på 207,5 millioner mennesker. Det er 4,1 millioner flere end i andet kvartal 2020, men stadig 2 millioner under toppunktet i fjerde kvartal 2019. Efter at have nået et lavpunkt på 71,6 % i andet kvartal 2020 er beskæftigelsesfrekvensen blevet delvist genoprettet til 72,8 % i andet kvartal 2021, hvilket er under toppunktet på 73,3 %, som blev opnået i fjerde kvartal 2019. På årsbasis lå beskæftigelsesfrekvensen på 72,5 % i 2020 i EU, 0,7 procentpoint under 2019-niveauet. Inden for visse økonomiske aktiviteter er beskæftigelsesniveauet betydeligt lavere end før krisen. Engros- og detailhandel, transport samt hotel- og restaurationsaktiviteter har eksempelvis stadig 2,3 millioner færre beskæftigede i andet kvartal 2021 sammenlignet med fjerde kvartal 2019 (en reduktion på 4,5 %), efterfulgt af fremstillingsvirksomhed (et faldt på 2,5 %). Sektorer som f.eks. bygge- og anlægssektoren og IKT-sektoren har derimod allerede genvundet deres beskæftigelsesniveau fra før pandemien. Samlet set forventes beskæftigelsen at stige med 0,8 % i 2021 og med 1 % i 2022, inden den udjævnes til 0,6 % i 2023. EU-målet om, at mindst 78 % af befolkningen i alderen 20-64 år skal være i beskæftigelse inden 2030, afspejler et fælles tilsagn om en inklusiv genopretning med høj beskæftigelse (se afsnit 1.4). Samtidig er andelen af ledige stillinger nu efter det første fald i forbindelse med covid-19-krisen nu steget til næsten rekordhøje niveauer. Inden krisen, dvs. andet kvartal 2019, lå andelen af ledige stillinger på 2,4 % i EU-27. Inddæmningsforanstaltninger til bekæmpelse af pandemien og den dermed forbundne standsning eller nedgang i de økonomiske aktiviteter førte til et fald i andelen af ledige stillinger. Andelen faldt til 1,6 % i EU-27 i andet kvartal 2020, det laveste siden første kvartal 2016. Siden da, har den været stigende og nåede op på 2,3 % i andet kvartal 2021, dvs. at den næsten fuldstændig genabsorberede virkningerne af covid-19-chokket. Det er normalt, at ledige stillinger reagerer hurtigere end arbejdsløshed på konjunkturudsving, men både tendenser og undersøgelser (dvs. Eurofound) viser, at potentielle mangler på arbejdskraft skal overvåges nøje (se afsnit 2.1). Den hurtige politiske reaktion bidrog til at afdæmpe indvirkningen på arbejdsmarkedet i forbindelse med covid-19-krisen. Pandemien udløste en folkesundhedskrise med omfattende konsekvenser for den økonomiske aktivitet, arbejdsmarkederne og samfundet. Arbejdsløsheden (15-74 år) steg fra 6,6 % i fjerde kvartal 2019 (det laveste niveau nogensinde registreret i EU-27) op til 7,6 % i tredje kvartal 2020. I euroområdet var arbejdsløsheden lidt højere, nemlig 8,5 % i tredje kvartal 2020 (1,1 procentpoint over værdien i fjerde kvartal 2019). På det seneste har lempelserne af inddæmningsforanstaltningerne og udrulningen af vaccinationskampagner hjulpet med at få EU's økonomier i gang igen og har bidraget til at sænke arbejdsløsheden til 7,3 % i andet kvartal 2021 (8 % i euroområdet). Generelt var stigningen i arbejdsløsheden lavere end, hvad man kunne have forventet i betragtning af konsekvenserne af covid-19 for økonomien. Dette skyldes de politiske foranstaltninger, som medlemsstaterne indførte. herunder med støtte fra EU-midler (navnlig SURE, men også REACT-EU og investeringsinitiativerne som reaktion på coronavirusset (CRII og CRII+)), og også den omstændighed, at mange forlod arbejdsmarkedet og blev inaktive, fordi det blev vanskeligere at finde arbejde, og de derfor ophørte med at søge arbejde. De seneste månedlige data viser, at arbejdsløsheden faldt yderligere til 6,7 % i EU i september 2021 (7,4 % i euroområdet), og at den dermed nærmer sig niveauet før krisen. Der er dog stor forskel mellem medlemsstaterne (se afsnit 2.1). Langtidsledigheden nåede op på 2,9 % af den erhvervsaktive befolkning i andet kvartal 2021 i EU, hvilket viser en moderat, men støt stigning i forhold til det rekordlave niveau i andet kvartal 2020 (2 %). Der er sket en delvis genopretning af det samlede antal arbejdstimer efter det kraftige fald som følge af pandemien, men det ligger stadig under niveauet fra før krisen. I andet kvartal 2021 lå antallet på 82,8 milliarder. Dette er 9,7 milliarder timer mere end det rekordlave antal i andet kvartal 2020 (73,1 milliarder), hovedsagelig på grund af de forbedrede arbejdsmarkedsforhold, udvidelsen af mulighederne for telearbejde og reduktionen af det ugentlige fravær fra arbejde (fra 19,4 % af den samlede beskæftigelse i andet kvartal 2020 til 10,5 % i andet kvartal 2021). Dette er dog stadig næsten 2,5 milliarder timer mindre end toppunktet i første kvartal 2019, og det fremhæver den rolle, som arbejdsdelingsordninger og midlertidige afskedigelser har haft eller havde for mange arbejdstagere, sammen med de afskedigelsesrestriktioner, som flere medlemsstater indførte for at hjælpe med at bevare beskæftigelsen (se afsnit 2.1). Antallet af arbejdstimer pr. beskæftiget person havde været langsomt, men støt faldende i det seneste årti i EU, hvilket navnlig skyldtes den øgede andel af deltidsarbejde og andre fleksible arbejdsordninger (dvs. nultimerskontrakter eller tilkaldearbejde i forbindelse med platformsarbejde). Covid-19-pandemiens udbrud satte en stopper for de seneste års positive udvikling i erhvervsfrekvensen. EU's erhvervsfrekvens for personer i alderen 20-64 år lå på 77,8 % i 2020, 0,5 procentpoint lavere end i 2019. I andet kvartal 2021 var den imidlertid steget til 78,3 %, dvs. den var på samme niveau som før krisen. Bag det samlede tal kan der konstateres en stigning for kvinder (til 72,7 %, 0,3 procentpoint højere end i fjerde kvartal 2019), men der kan konstateres et fald for mænd (til 84 %, 0,3 procentpoint lavere end i fjerde kvartal 2019). De mest positive resultater kunne konstateres for aldersgruppen 55-64 år med kun et let fald, da krisen toppede, og tal for andet kvartal 2021, der var højere end niveauerne før pandemien. Mens beskæftigelsesfrekvensen for kvinder er faldet lidt mindre end for mænd som følge af covid-19-krisen, er der fortsat betydelige kønsforskelle. I 2020 faldt beskæftigelsesfrekvensen for kvinder (20-64 år) til 66,9 %, 0,5 procentpoint lavere end i 2019, mens den for mænd faldt til 78 %, 0,9 procentpoint lavere end i det foregående år. Kvartalsvis faldt beskæftigelsesfrekvensen for kvinder fra 67,4 % i fjerde kvartal 2019 til 66,1 % i andet kvartal 2020, men steg til 67,2 % i andet kvartal 2021. Beskæftigelsesfrekvensen for mænd lå på 78,3 % i andet kvartal 2021, 0,8 procentpoint under fjerde kvartal 2019. Denne udvikling førte til en mindre reduktion af den kønsbetingede forskel i beskæftigelsen på 11,1 procentpoint i andet kvartal 2021 sammenlignet med 11,6 procentpoint i fjerde kvartal 2019 (11,1 procentpoint og 11,5 procentpoint på årsbasis i henholdsvis 2020 og 2019). Krisen har haft alvorlig indvirkning på unges arbejdsmarkedsresultater, selv om deres situation er blevet bedre siden slutningen af 2020. Ungdomsarbejdsløsheden (15-24 år) nåede op på 17,1 % i 2020 i EU, 1,8 procentpoint højere end i 2019. I andet kvartal 2021 lå ungdomsarbejdsløsheden på 17,4 %, dvs. 2,6 procentpoint højere end i fjerde kvartal 2019, men 1 procentpoint under toppunktet i tredje kvartal 2020. Samlet set var omkring 3,2 millioner unge (15-24 år) arbejdsløse i EU i andet kvartal 2021, og tallet nåede op på 5,1 millioner, hvis alle unge, der hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET), tages i betragtning, og 9,4 millioner for den større aldersgruppe 15-29 år. Den kvartalsvise NEET-andel for denne aldersgruppe var på 13,2 % i EU i andet kvartal 2021 (0,7 procentpoint højere end i fjerde kvartal 2019, men 1,5 procentpoint under toppunktet i andet kvartal 2020). De ældre arbejdstagere har været mindre ramt af covid-19-krisens virkninger end andre grupper. Beskæftigelsesfrekvensen for ældre arbejdstagere (55-64 år) har været forholdsvis stabil siden covid-19-udbruddet. Den nåede op på 60,2 % i andet kvartal 2021, 0,4 procentpoint over niveauet i fjerde kvartal 2019 og med en støt stigende tendens over det eneste årti. Beskæftigelsesfrekvensen for voksne i alderen 25-54 år lå på 80,3 % i andet kvartal 2021, hvilket stadig var lidt lavere end niveauet før pandemien (80,8 % i fjerde kvartal 2019). Arbejdsløsheden i EU for personer i alderen 55-74 år er steget moderat fra 4,7 % i fjerde kvartal 2019 til 5,3 % i andet kvartal 2021. Figur 1: Krisens indvirkning på beskæftigelsen har været forskellig fra den ene aldersgruppe til den anden Beskæftigelsesfrekvens efter køn og aldersgruppe i EU-27, sæsonkorrigerede, ikke kalenderkorrigerede data (i %)

Bemærk: Brud i tidsserie fra første kvartal 2021. Kilde: Eurostat, LFS [lfsi_emp_q]. Arbejdstagere i atypiske ansættelsesforhold og selvstændige blev ramt særligt hårdt af krisen. Af det samlede antal ansatte (i alderen 20-64 år) i EU i 2020 (161,6 millioner) havde ca. 19,9 millioner (12,4 %) en tidsbegrænset ansættelseskontrakt (1,3 procentpoint under tallet for 2019). Omkring 21,3 millioner arbejdstagere (20-64 år, sæsonkorrigerede data) havde tidsbegrænsede kontrakter i andet kvartal 2021, hvilket stadig er 0,8 millioner færre end i fjerde kvartal 2019. Andelen er meget højere for unge (15-24 år) end for resten af befolkningen og betydeligt højere for lavtuddannede end for mellem- og højtuddannede arbejdstagere. Andelen af ufrivillig tidsbegrænset ansættelse faldt fortsat (med 1,1 procentpoint) sammenlignet med 2019 og lå på 6,8 % i 2020. Andelen af tidsbegrænsede kontrakter af den samlede beskæftigelse (20-64 år) steg fra det laveste niveau i andet kvartal 2020 (10,1 %) til 11,3 % i andet kvartal 2021. Antallet af deltidsbeskæftigede steg støt i løbet af 2020. Andelen af deltidsansatte (20-64 år) af den samlede beskæftigelse nåede følgelig op på 17,7 % i andet kvartal 2021 (0,6 procentpoint under værdien for fjerde kvartal 2019). Andelen af ufrivillige deltidsansatte faldt til 25 % i 2020 (1,5 procentpoint lavere end i 2019). Siden pandemiens begyndelse i første kvartal 2020 er antallet af selvstændige faldet med 0,7 millioner personer (fra ca. 25,8 millioner til 25,1 millioner i andet kvartal 2021). Figur 2: Udbredelsen af tidsbegrænsede kontrakter varierer efter aldersgruppe og kvalifikationsniveau Andel af ansatte på tidsbegrænsede kontrakter efter alder og uddannelsesniveau i EU-27 (2020) Kilde: Eurostat, LFS [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] og [lfst_r_e2tgaedcu]. Arbejdsmarkedsresultater for personer født uden for EU er blevet stærkt påvirket af krisen. I 2020 lå beskæftigelsesfrekvensen (20-64 år) for personer, der er født uden for EU, på 65,3 %, hvilket er 2,4 procentpoint under 2019-niveauet og 8,2 procentpoint lavere end frekvensen for personer, der er født i EU. Arbejdsløsheden (15-74 år) for personer, der er født uden for EU, lå på 12,3 % i 2020 og er steget fra 10,8 % i det foregående år. Arbejdsløshedstallene er steget fra 13,5 % i andet kvartal 2020 til 13,9 % i andet kvartal 2021. 1.2 Sociale tendenser På trods af covid-19-krisen forblev husstandsindkomsterne i gennemsnit stort set stabile i EU's medlemsstater i 2020 takket være den hurtige politiske reaktion. Da pandemien ramte, faldt den reelle disponible bruttohusstandsindkomst drastisk med 3,3 % i andet kvartal 2020 i forhold til året før, men steg igen ved årets udgang og forblev generelt stabil mellem 2019 og 2020 (med et faldt på 0,25 %). Faldet i aflønning af ansatte var størst (‑5,5 %), men aflønningen af selvstændige (‑1,4 %) og nettoformueindkomsten (‑3,3 %) faldt også markant (se figur 3). I løbet af 2020 bidrog sociale nettoydelser kraftigt til den samlede indkomst og spillede en vigtig rolle i afbødningen af det samlede fald i husstandsindkomsterne i andet kvartal, som i en vis udstrækning også blev støttet af justeringer af indkomst- og formueskatter. Denne tendens fortsatte i andet og tredje kvartal 2020 samt i første kvartal 2021, hvor væksten i indkomst fra sociale ydelser mere end opvejede nedgangen i aflønningen af ansatte og selvstændige (meget lavere sammenlignet med faldet i andet kvartal) og faldet i nettoformueindkomsten. På baggrund af et fald i markedsindkomsten og det reale BNP på 6 % i forhold til det foregående år er denne stabilitet i de samlede husstandsindkomster et resultat af støtten fra de ekstraordinære diskretionære politikker, der blev indført for at afbøde krisens sociale virkning, og de automatiske stabiliserende virkninger af de sociale beskyttelsessystemer og skattesystemerne. Ændringer i andet kvartal 2021 markerede et vendepunkt: I andet kvartal steg både realt BNP og aflønningen af ansatte hurtigt i næsten samme takt, som de faldt året før. Samlet set steg den reale disponible bruttohusstandsindkomst mere, end det faldt året før, bl.a. fordi de sociale nettoydelser faldt langsommere end andre indkomstkilder. Figur 3: Bred stabilitet i de gennemsnitlige samlede husstandsindkomster i EU i forbindelse med covid-19-krisen som følge af den hidtil usete politiske reaktion BNP-vækst, vækst i den reale disponible bruttohusstandsindkomst og hovedkomponenterne heraf (EU-27) Bemærk: GD EMPL's beregninger. Den nominelle disponible bruttohusstandsindkomst blev deflateret med forbrugerprisinflationsindekset. Den reale vækst i den disponible bruttohusstandsindkomst i EU anslås som et vægtet gennemsnit af medlemsstaternes værdier, når der foreligger kvartalsdata baseret på ENS 2010 (samlet 95 % af den disponible bruttohusstandsindkomst i EU). Kilde: Eurostat, nationalregnskaber [ nasq_10_nf_tr ] og [ namq_10_gdp ]. Tallene er ikke sæsonkorrigerede. Samlet set forblev indkomstuligheden stort set stabil i de fleste medlemsstater. Ifølge Eurostats foreløbige skøn forblev den gennemsnitlige indkomstkvintilsats (S80/S20) i EU stabil eller faldt let i 2020. Dette var igen resultatet af den massive offentlige støtte, der blev indført, og den stærke automatiske stabilisering, der afbødede krisens konsekvenser, især for sårbare grupper. Indkomsterne fra beskæftigelse anslås at være faldet med 10 % for de første indkomstkvintiler og 2 % for den femte, men den samlede indvirkning på de disponible indkomster blev generelt dæmpet over hele indkomstfordelingen af skatte- og socialsikringssystemernes gavnlige udjævnende virkning og indførelsen af arbejdsdelingsordninger og andre foranstaltninger til fastholdelse af arbejdspladser. Andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse var stort set stabil i det første år af covid-19-krisen. I 2020 var omkring en ud af fem personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse i EU (21,9 %). Alle tre komponenter af AROPE-indikatoren var stabile for de fleste medlemsstater i forhold til året før. Ifølge Eurostats foreløbige skøn var risikoen for fattigdom uændret i mindst halvdelen af medlemsstaterne sammenlignet med 2019. Disse skøn viser, at de nyligt indførte politiske foranstaltninger sammen med skatte- og socialsikringssystemerne afbødede virkningerne af covid-19-krisen, stabiliseret indkomsterne og bidrog væsentligt til at forebygge en stigning i fattigdomsrisikoen. Dette resulterede også i en bred stabilitet i andelen af alvorlige materielle og sociale afsavn (6,8 %, en stigning på kun 0,2 procentpoint). Andelen af personer, der lever i delvis arbejdsløse husstande, forblev også stabil (på 8,2 %, en stigning på kun 0,1 procentpoint), hvilket afspejler den afbødende virkning med hensyn til jobtab, som også kan tilskrives arbejdsdelingsordninger og andre foranstaltninger til fastholdelse af arbejdspladser. Energifattigdom er en stadig vigtigere form for fattigdom. Den 13. oktober 2021 vedtog Kommissionen meddelelsen Håndtering af stigende energipriser , hvor den fremhævede fair skatte- og socialsikringssystemer, målrettede indkomststøtteforanstaltninger og inklusive renoveringspolitikker som centrale elementer i en værktøjskasse til at afbøde energifattigdom og imødegå de umiddelbare konsekvenser af prisstigninger. Risikoen for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) for børn var også stabil, men med større forskelle landene imellem og en stigning i den monetære fattigdom. Der var større forskelle med hensyn til risikoen for fattigdom eller social udstødelse for børn mellem medlemsstaterne: I fire medlemsstater lå andelen over 30 %, mens den i fire andre lå under 15 %. Den monetære fattigdom blev ikke afdæmpet i så høj grad, idet den steg betydeligt i en tredjedel af medlemsstaterne i 2020. Enlige forældre og store familier var i betydelig større risiko for fattigdom eller social udstødelse (%) end familier med 1-2 børn (henholdsvis 42,1 % og 29,6 % i gennemsnit i EU).

Fattigdom blandt personer i beskæftigelse er fortsat en udfordring. Fattigdommen blandt personer i arbejde i EU-27 steg med 0,5 procentpoint (fra 8,5 % til 9 %) i perioden 2010-2019. Der foreligger endnu ikke fuldstændige data for 2020, men situationen synes ikke at have ændret sig væsentligt siden 2019. Generelt er situationen vanskeligere for sårbare arbejdstagere: Arbejdstagere med tidsbegrænsede kontrakter står over for en højere risiko for fattigdom blandt personer i arbejde end dem, der er omfattet af tidsubegrænsede kontrakter (16,2 % mod 5,9 %), hvilket også er tilfældet for lavtuddannede arbejdstagere sammenlignet med højtuddannede arbejdstagere (19 % mod 4,9 %) og arbejdstagere født uden for EU sammenlignet med arbejdstagere født i EU (20,1 % mod 8,1 %). På trods af generelt social modstandsdygtighed blev sårbare grupper berørt mere negativt af covid-19-krisen. Isolationsforanstaltningerne har haft en uforholdsmæssig stor indvirkning på f.eks. personer med handicap, navnlig med hensyn til adgang til sundhedspleje, uddannelse og andre onlinestøttetjenester, og har forværret allerede eksisterende begrænsninger med hensyn til adgang til beskæftigelse. Risikoen for fattigdom og social udstødelse har i nogle tilfælde været dobbelt så høje for personer med migrantbaggrund som for personer født i landet. Nedlukningerne under pandemien afskar mange romaer, der lever i segregerede bosættelser, fra alle indtægtskilder og (formelle og uformelle) økonomiske aktiviteter, og det førte til en yderligere forværring af deres fattigdom . 1.3 Den reviderede sociale resultattavle: oversigt over udfordringer i forbindelse med søjleprincipperne Analysen i den fælles beskæftigelsesrapport 2022 er baseret på et revideret sæt nøgleindikatorer for den sociale resultattavle, som er godkendt af Rådet. I handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder, som blev offentliggjort i marts 2021, blev der fremlagt et forslag til en revideret social resultattavle, som derefter blev drøftet med Beskæftigelsesudvalget (EMCO) og Udvalget for Social Beskyttelse (SPC) og godkendt af Rådet for Beskæftigelse, Socialpolitik, Sundhed og Forbrugerpolitik (EPSCO-Rådet) den 14. juni 2021. Revisionen har til formål at sikre en mere omfattende dækning af søjleprincipperne og styrke den sociale resultattavles rolle som det vigtigste kvantitative redskab til at overvåge fremskridtene hen imod gennemførelsen af søjlen inden for rammerne af det europæiske semester. Den reviderede resultattavle vil også bidrage til at supplere de eksisterende overvågningsværktøjer, navnlig overvågningen af beskæftigelsesresultater og overvågningen af socialbeskyttelsesresultater. Nøgleindikatorerne i den reviderede sociale resultattavle understøtter overvågningen af 18 ud af de 20 søjleprincipper (fire mere end under den foregående udgave), og det bidrager til at vurdere centrale beskæftigelsesmæssige og sociale udfordringer i medlemsstaterne. Sættet af nøgleindikatorer blev revideret efter principperne om påholdenhed, tilgængelighed, sammenlignelighed og statistisk robusthed. Følgende indikatorer er knyttet til hvert af de tre kapitler under søjlen (nye indikatorer er markeret med **, og reviderede indikatorer er markeret med *): ·Lige muligheder oVoksnes deltagelse i uddannelse i de seneste 12 måneder (25-64 år)** oAndel af unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt (18-24 år) oAndel af befolkningen med grundlæggende generelle eller mere end grundlæggende generelle digitale færdigheder (16-74 år) oUnge i alderen 15-24 år, som hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET-andelen) (15-29 år)* oKønsbetinget forskel i beskæftigelsesfrekvensen (20-64 år) oIndkomstulighed målt som kvintilsats (S80/S20) ·Retfærdige og rimelige arbejdsvilkår oBeskæftigelsesfrekvens (20-64 år) oArbejdsløshed (15-74 år) oLangtidsledighed (15-74 år) oDen disponible bruttohusstandsindkomst i faste priser pr. indbygger ·Social beskyttelse og inklusion oAndelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse (0+ år) (AROPE 0+)

oAndel af børn i risiko for fattigdom eller social udstødelse (0-17 år) (AROPE 0-17)** oSociale overførselsindkomsters virkning (bortset fra pensioner) for fattigdomsbekæmpelse oForskel mellem beskæftigelsesfrekvensen for personer med og uden handicap(20-64 år)** oAndel af husstande med overdrevent høje boligudgifter** oBørn under 3 år i formelle børnepasningsordninger oSelvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling (16+ år). For nøgleindikatoren "Forskel mellem beskæftigelsesfrekvensen for personer med og uden handicap" anvendes midlertidigt EU-SILC som statistisk kilde, men skifter til EU-LFS fra og med 2022 for at opnå større nøjagtighed i de data, der fremlægges i 2023. Kommissionens tjenestegrene, herunder Eurostat, vil fortsat overvåge kvaliteten og revidere indikatoren på mellemlang sigt, når der foreligger LFS-baserede data (2023), og vil støtte yderligere tiltag for at forbedre sammenligneligheden mellem landene og undersøge udviklingen af yderligere indikatorer på dette område. For nøgleindikatoren "Voksnes deltagelse i uddannelse i de seneste 12 måneder" anvendes også EU-LFS fra og med 2022. Kommissionen vil overvåge indikatoren sammen og foretage en grundig analyse af dataene fra de to undersøgelseskilder, når de foreligger (2023), med henblik på at sikre datakvalitet og -sammenlignelighed. For at sikre overvågningen af beskæftigelsesretningslinje 6 og 7, herunder med hensyn til aktive arbejdsmarkedspolitikker, vil indikatoren for voksnes deltagelse i uddannelse i de seneste fire uger (25-64 år) undtagelsesvis blive anvendt i denne fælles beskæftigelsesrapport. Nøgleindikatorerne analyseres ved hjælp af den fælles metode, der er vedtaget af Beskæftigelsesudvalget og Udvalget for Social Beskyttelse (se bilag 4 for yderligere oplysninger). Med denne metode evalueres situationen og udviklingen i medlemsstaterne ved at se på niveauer og ændringer i det foregående år for hver af de nøgleindikatorer, der indgår på den sociale resultattavle. Niveauer og ændringer klassificeres efter forskellen i forhold til de respektive (uvægtede) gennemsnit i EU. Medlemsstaternes resultater med hensyn til niveauer og ændringer kombineres efterfølgende ved hjælp af en foruddefineret regel, således at hver medlemsstat placeres i en ud af syv kategorier ("de, der præsterer bedst", "bedre end gennemsnittet", "god, men bør overvåges", "gennemsnitlig/neutral", "svag, men i bedring", "bør holdes øje med" og "situationen er kritisk"). På dette grundlag giver tabel 1 en oversigt over aflæsningerne af resultattavlen ifølge de seneste tal, som er tilgængelige for hver indikator. Nøgleindikatorerne for den sociale resultattavle giver et indtryk af de centrale udfordringer i EU's medlemsstater på de tre områder vedrørende lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår samt social beskyttelse og inklusion. Med hensyn til "situationen er kritisk" (rød i figur 4) står et forholdsvis stort antal medlemsstater stadig over for betydelige udfordringer i forbindelse med kvinders arbejdsmarkedssituation og børns deltagelse i formelle børnepasningsordninger (med fem røde flag for begge indikatorer). Andre gruppers arbejdsmarkedsresultater giver også anledning til bekymring i et relativt stort antal medlemsstater, idet der er rejst røde flag for seks og fire lande for henholdsvis forskel mellem beskæftigelsesfrekvensen for personer med og uden handicap og unge NEET'er. Andelen af unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt, er også stadig kritisk i fire medlemsstater. På området for social beskyttelse og inklusion er sociale overførselsindkomsters virkning (bortset fra pensioner) for fattigdomsbekæmpelse endelig kritisk i et stort antal medlemsstater (6), og hele fire medlemsstater står over for kritiske udfordringer med hensyn til både fattigdomsrisici generelt og børnefattigdom i særdeleshed. Indkomstkvintilsatsen er også "kritisk" i fire medlemsstater. Hvis analysen udvides til også at omfatte de situationer, der "bør holdes øje med", i tillæg til de "kritiske" situationer, giver de tre indikatorer for unge NEET'er, de sociale overførslers indvirkning på fattigdomsbekæmpelse og børn under 3 år i formelle børnepasningsordninger anledning til størst bekymring i ti lande for de første to og i 11 lande for den sidste. I kapitel 2 præsenteres en detaljeret analyse af de 16 indikatorer, herunder langsigtede tendenser, og yderligere indikatorer, når det er relevant. Finansiel og teknisk EU-støtte til beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og socialpolitiske foranstaltninger Der ydes betydelig EU-støtte via forskellige finansielle værktøjer til gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder. Med ca. 500 mia. EUR (inkl. national medfinansiering) for perioden 2021-2027 har EU's samhørighedspolitiske fonde (navnlig Den Europæiske Socialfond Plus, ESF+, og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, EFRU), til formål at mindske socioøkonomiske forskelle, støtte opadgående økonomisk og social konvergens og fremme strukturelle ændringer. I maj 2020 fremsatte Kommissionen forslag til NextGenerationEU (807 mia. EUR i løbende priser, som indgår i EU's flerårige finansielle ramme 2021-2027) med henblik på at afbøde krisens økonomiske og sociale virkning, styrke den økonomiske og sociale modstandsdygtighed og gøre de europæiske økonomier og samfund mere bæredygtige, modstandsdygtige og bedre forberedt på de udfordringer og muligheder, der er forbundet med den grønne og den digitale omstilling, herunder i forhold til deres retfærdige dimension. Den nye genopretnings- og resiliensfacilitet er kernen i NextGenerationEU (se nedenfor for yderligere oplysninger). Virkningen af EU-finansieringen forstærkes yderligere gennem teknisk bistand, der finansieres gennem instrumentet for teknisk støtte. Hensigten med sidstnævnte er — efter anmodning — at støtte de nationale myndigheder med banebrydende politisk rådgivning og skræddersyet kapacitetsopbygning inden for prioriterede reformområder, herunder på områderne for beskæftigelse, færdigheder og socialpolitik. Teknisk støtte kan tilbydes på bilateral basis eller til flere lande. Med genopretnings- og resiliensfaciliteten (til en værdi af 723,8 mia. EUR i løbende priser) ydes der omfattende finansiel støtte til reformer og investeringer i medlemsstaterne, som støtter bæredygtig og inklusiv vækst og jobskabelse, med særlig vægt på reformer og investeringer, der har til formål at imødegå de udfordringer, der er udpeget i de landespecifikke henstillinger i forbindelse med det europæiske semester. Hele fire af de seks søjler, der definerer facilitetens anvendelsesområde, er relevante for gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder: intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst, social og territorial samhørighed, sundhed og økonomisk, social og institutionel resiliens samt politikker for den kommende generation, børn og unge. Som følge heraf lægges der behørig vægt på beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og socialpolitiske områder i de genopretnings- og resiliensplaner, som medlemsstaterne har fremlagt, og som Kommissionen og Rådet har godkendt. Med et budget på næsten 99,3 mia. EUR for perioden 2021-27 vil ESF+ støtte, supplere og tilføre merværdi til medlemsstaternes politikker på områderne for beskæftigelse, færdigheder og socialpolitik. Fonden vil finansiere foranstaltninger, der sikrer lige muligheder, lige adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår af høj kvalitet, social beskyttelse og inklusion med fokus på inkluderende uddannelse af høj kvalitet, livslang læring, investeringer i børn og unge og adgang til grundlæggende tjenester. I begyndelsen af covid-19-krisen blev der reageret hurtigt med investeringsinitiativerne som reaktion på coronavirusset (CRII og CRII+) under samhørighedsfondene, og det betød, at midlerne til beskæftigelses- og sundhedsforanstaltninger var forøget med et nettobeløb på over 11 mia. EUR i november 2021. Et yderligere beløb på 50,6 mia. EUR i genopretningsbistand til samhørighed og til områder i Europa (REACT-EU) bidrog til at styrke medlemsstaternes kriseberedskabskapacitet. Endelig er der blevet stillet lån på 100 mia. EUR til rådighed gennem instrumentet for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE) til arbejdsdelingsordninger og lignende foranstaltninger til fastholdelse af arbejdspladser, navnlig for selvstændige. Som led i investeringsplanen for den europæiske grønne pagt blev mekanismen for retfærdig omstilling oprettet for at støtte en retfærdig omstilling til klimaneutralitet. Den første søjle er Fonden for Retfærdig Omstilling (FRO) , som er oprettet inden for rammerne af samhørighedspolitikken, og som yder 19,3 mia. EUR til at afbøde de negative virkninger af omstillingen til en klimaneutral økonomi ved at støtte de mest berørte områder. Figur 4: Beskæftigelsesmæssige, færdighedsmæssige og sociale udfordringer i EU's medlemsstater efter nøgleindikatorer i den reviderede sociale resultattavle Bemærk: 1) Der foreligger endnu ikke data for indikatoren for voksnes deltagelse i uddannelse, 2) indikatoren for digitale færdigheder henviser til data fra 2019, og 3) der mangler data for visse lande i nogle indikatorer: forklaringerne til alle indikatorer findes i bilaget.

Tabel 1. Nøgleindikatorer for den sociale resultattavle: oversigt over udfordringer på tværs af medlemsstaterne

År De, der præsterer bedst Bedre end gennemsnittet God, men bør overvåges Gennemsnitlig/neutral Svag, men i bedring Bør holdes øje med Situationen er kritisk Lige muligheder Unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt (% af befolkningen i alderen 18-24 år) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Borgernes digitale færdigheder 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO Unge NEET'er (% af den samlede befolkning i alderen 15-29 år) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Kønsbetinget forskel i beskæftigelsesfrekvensen 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Indkomstkvintilsats (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Retfærdige og rimelige arbejdsvilkår Beskæftigelsesfrekvens (% af befolkningen i alderen 20-64 år) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Arbejdsløshed (% af den erhvervsaktive befolkning i alderen 15-74 år) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Langtidsledighed (% af den erhvervsaktive befolkning i alderen 15-74 år) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES Vækst i den disponible bruttohusstandsindkomst pr. indbygger (2008=100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Social beskyttelse og inklusion Andel af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Andel af børn i risiko for fattigdom eller social udstødelse (0-17 år) 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Sociale overførselsindkomsters virkning (bortset fra pensioner) for fattigdomsbekæmpelse 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Forskel mellem beskæftigelsesfrekvensen for personer med og uden handicap 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI TT CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Andel af husstande med overdrevent høje boligudgifter 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Børn under 3 år i formelle børnepasningsordninger 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Bemærk: Ajourført den 28. oktober 2021. Indkomstkvintilsats, andel af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse, andel af børn i risiko for fattigdom eller social udstødelse, sociale overførslers indvirkning på fattigdomsbekæmpelse, husstande med overdrevent høje boligudgifter, børn under 3 år i formelle børnepasningsordninger og selvrapporterede uopfyldte behov for lægebehandling foreligger ikke for Irland og Italien. Vækst i den disponible bruttohusstandsindkomst pr. indbygger foreligger ikke for Bulgarien, Estland, Frankrig og Rumænien. Forskel mellem beskæftigelsesfrekvensen for personer med og uden handicap foreligger ikke for Irland, Italien og Letland. Brud i serier og flag er angivet i bilag 1 og 2. 1.4 EU's overordnede mål for 2030 EU har fastsat tre overordnede mål for 2030 om beskæftigelse, færdigheder og fattigdomsbekæmpelse som fremlagt i den europæiske søjle for sociale rettigheder. De overordnede mål blev godt modtaget af EU's ledere i Portoerklæringen af 8. maj og på Det Europæiske Råds møde i juni, ligesom de blev godkendt af EPSCO-Rådet i juni. Sammen med de supplerende mål, der præsenteres nedenfor, afspejler de søjlens tre kapitler, dvs. lige muligheder og adgang til arbejdsmarkedet, rimelige arbejdsvilkår samt social beskyttelse og inklusion. De tre mål vil bidrage til at styre indsatsen hen imod en vækst- og genopretningsmodel med høj beskæftigelse og livslang læring, der giver arbejdstagerne mulighed for at få mest muligt ud af de økonomiske og samfundsmæssige omstillinger, samtidig med at fattigdom og social udstødelse bekæmpes i EU, og som bidrager til at nå målene for bæredygtig udvikling. De er fastsat på ambitiøse, men realistiske niveauer, hvor der tages hensyn til den socioøkonomiske kontekst, de bredere tendenser og de planlagte reformer og investeringer, herunder under genopretnings- og resiliensfaciliteten. Følgende mål skal efter aftale nås i EU senest i 2030: ·mindst 78 % af de 20-64-årige bør være i beskæftigelse ·mindst 60 % af alle voksne (25-64 år) bør deltage i efteruddannelse hvert år ·antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse bør reduceres med mindst 15 millioner. Medlemsstaterne arbejder aktuelt med at fastsætte deres egne nationale mål i overensstemmelse med ambitionerne i EU's overordnede mål. I Portoerklæringen af 7. maj 2021 (undertegnet af formanden for Europa-Parlamentet, formanden for Europa-Kommissionen, Portugals premierminister, arbejdsmarkedsparter EU og den sociale platform) opfordres medlemsstaterne til at fastsætte ambitiøse nationale mål, der under behørig hensyntagen til hvert enkelt lands udgangsposition udgør et passende bidrag til opfyldelsen af de europæiske mål. I juli 2021 opfordrede Kommissionen medlemsstaterne til at indgive deres første forslag til nationale mål for 2030. Både EU's overordnede mål og de nationale mål vil blive overvåget inden for rammerne af det europæiske semester. Som det fremgår af det overordnede mål for beskæftigelsesfrekvensen, er et højt beskæftigelsesniveau en central prioritet for 2030 for at sikre. at alle kan deltage fuldt ud i økonomien og samfundet. Deltagelse på arbejdsmarkedet er vigtigt for at støtte et bæredygtigt og inklusivt vækstpotentiale, fremme aktiv deltagelse i samfundet og bidrage til de sociale beskyttelsessystemers tilstrækkelighed og finanspolitiske holdbarhed, også i lyset af befolkningens aldring. For at nå dette mål skal der gøres fremskridt inden for grøn og digital omstilling. Beskæftigelsesfrekvensen for hele EU lå på 72,5 % i 2020, 5,5 procentpoint under ambitionen på 78 % i 2030, som er fastsat i det overordnede mål (se figur 5). Der er fastsat supplerende mål i handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder med henblik på at øge kvinders og unges deltagelse på arbejdsmarkedet og derved støtte det overordnede mål for beskæftigelsesfrekvensen. De supplerende ambitioner sigter mod at halvere den kønsbetingede forskel i beskæftigelsesfrekvensen, øge udbuddet af formel førskoleundervisning og børnepasning og reducere andelen af unge (15-29 år), der hverken er i beskæftigelse eller under uddannelse (NEET), til 9 %. Det er vigtigt at øge kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet for at hæve vækstpotentialet og imødegå udfordringerne i forbindelse med befolkningens aldring og den stadig mindre arbejdsstyrke. Med støtte fra formel førskoleundervisning og børnepasning kan øget deltagelse af kvinder på arbejdsmarkedet også bidrage til at mindske fattigdom og social udstødelse, herunder gennem den positive indvirkning på husstandsindkomsterne. Tilsvarende betyder en reduktion af NEET-andelen, at de unges hidtil uudnyttede potentiale aktiveres, og at deres fulde deltagelse i samfundet sikres. Figur 5. Beskæftigelsesfrekvens for de 20-64-årige i 2020 Kilde: Eurostat, indikatoren [ tesem010 ] Det overordnede 2030-mål for voksnes deltagelse i uddannelse afspejler behovet for at sikre tilpasning og kapacitet til at udnytte fordelene i en situation med hastigt skiftende arbejdsmarkedsbehov efter covid-19-chokket og i lyset af den grønne og den digitale omstilling. Pandemiens indvirkning på økonomien og samfundet samt de strukturelle ændringer, der venter forude, fremhæver behovet for omskoling og udvikling af færdigheder gennem hele arbejdslivet. Dette er vigtigere end nogensinde, da den digitale og den grønne omstilling forventes grundlæggende at ændre kvalifikationskravene til mange job og skabe nye. På denne baggrund blev EU's overordnede mål for voksenuddannelse fastsat til 60 %. Det tilsvarende mål i 2016 var 37,4 % (se figur 6). 2030-målet blev således fastsat på et ambitiøst niveau med en styrket indsats fra EU's og medlemsstaternes side udløst af den europæiske dagsorden for færdigheder samt adgangen til betydelige yderligere EU-midler, bl.a. under genopretnings- og resiliensfaciliteten (se kapitel 2.2). Målet for voksenuddannelse kan kun nås, hvis der etableres et solidt grundlag i uddannelsessystemerne, og tilegnelsen af færdigheder skal tilpasses de fremtidige arbejdsmarkedsbehov. Afslutning af en uddannelse er en afgørende faktor for unges beskæftigelsesmuligheder, som også er grundlaget for læring senere i livet. På trods af dette havde hele 9,9 % af de unge i EU ikke afsluttet mindst en ungdomsuddannelse i 2020. I søjlehandlingsplanen fastsættes der derfor supplerende mål om yderligere at mindske skolefrafald og øge deltagelsen i ungdomsuddannelser. Med det supplerende mål om, at mindst 80 % af befolkningen i alderen 16-74 år skal have mindst grundlæggende digitale færdigheder, anerkendes disse færdigheders centrale betydning for at sikre fuld deltagelse på fremtidens arbejdsmarked og i fremtidens samfundet. Det haster særligt med en indsats på dette område, navnlig i lyset af det langsomme fremskridt i hele EU siden 2015 (fra 54 % i 2015 til 56 % i 2019). Figur 6. Voksnes deltagelse i uddannelse i de seneste 12 måneder (%, 2016) Kilde: Særligt dataudtræk, findes online fra Eurostat . Opnåelse af et ambitiøst fald i fattigdom og social udstødelse er afgørende at sikre inklusiv vækst og opadgående social og økonomisk konvergens i EU. 2030-målet indebærer, at antallet af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse reduceres med 15 millioner inden 2030. I 2020 lå andelen af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse i EU på 21,9 % (se figur 7). For at opfylde ambitionerne i EU's mål for fattigdomsbekæmpelse skal medlemsstaterne træffe foranstaltninger inden for de tre dimensioner af indkomststøtte, adgang til varer og tjenesteydelser og integration på arbejdsmarkedet. I handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder er der fastsat et supplerende mål om at reducere antallet af børn, der er i risiko for fattigdom eller social udstødelse. For at bryde fattigdomscirklen mellem generationerne og bidrage til lige muligheder i EU skal fokus rettes mod børnene. For at opfylde denne ambition foreslås det under dette supplerende mål, at antallet af børn, der er i risiko for fattigdom eller social udstødelse, reduceres med mindst 5 millioner inden 2030.

Figur 7: Andel af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse for hele befolkningen i 2020 (%) Kilde: Eurostat, indikatoren [ tepsr_lm410 ]. 2030-målet om en reduktion på 15 millioner personer inden 2030 svarer til en andel af personer i risiko for fattigdom eller social udstødelse på 17,6 % i forhold til basisværdien i 2019 og Eurostats centrale demografiske scenario for 2020-årtiet. Benchmarkingrammer til støtte for analyser og politikudformning I meddelelsen fra 2017 om den europæiske søjle for sociale rettighederforeslog Kommissionen benchmarking som et redskab til at støtte strukturreformer og fremme opadgående konvergens på beskæftigelsesområdet og det sociale område. Som et multilateralt element kombinerer benchmarkingrammer kvantitative indikatorer (for ydeevne og resultater) med kvantitative analyser med elementer af politikudformning og politiske redskaber, der kendetegner god politikudformning. Ud over at støtte politikudformningen bidrager benchmarkingrammerne sammen med indikatorerne for den sociale resultattavle til analysen i det europæiske semester og den fælles beskæftigelsesrapport. Siden 2017 har Kommissionen udviklet benchmarkingrammer inden for en række områder og drøftet disse med medlemsstaterne efter en fælles tilgang, der er vedtaget af Beskæftigelsesudvalget og Udvalget for Social Beskyttelse. Disse rammer har omhandlet 1) arbejdsløshedsunderstøttelse og aktive arbejdsmarkedspolitikker, 2) voksnes færdigheder og uddannelse og 3) mindsteindkomst. De vigtigste resultater af disse evalueringer er rapporteret i de tidligere fælles beskæftigelsesrapporter. Kommissionen er også begyndt at arbejde på yderligere rammer for eventuel anvendelse i de kommende semestercyklusser, navnlig i samarbejde med Beskæftigelsesudvalget om benchmarking af mindstelønninger og kortlægning af kollektive overenskomstforhandlinger og med Udvalget for Social Beskyttelse om pensioners tilstrækkelighed og om børnepasning og hjælp til børn. Rammen for børnepasning og hjælp til børn blev vedtaget af Udvalget for Social Beskyttelse i oktober 2021. Den indeholder resultatindikatorer (for deltagelse i førskoleundervisning og børnepasning, børnefattigdom og børnespecifikke afsavn) og præstationsindikatorer (forskelle i deltagelse i børnepasning for børn i forskellige indkomstkvintiler, de sociale overførslers indvirkning på børnefattigdom, forskelle i overdrevent høje boligudgifter og andelen af børn, der lider alvorlige boligafsavn, forældreskabs indvirkning på beskæftigelsen i aldersgruppen 25-49 år og andelen af befolkningen i alderen 25-49 år, som er ikke-erhvervsaktive eller arbejder på deltid på grund af omsorgsforpligtelser, efter køn). For at vurdere, om indkomststøtte er tilstrækkelig, blev der aftalt to indikatorer vedrørende indkomsten for et ikke-erhvervsaktivt par med to børn og indkomsten for et lavtlønnet par med én indtægt med to børn, begge i procent af fattigdomsgrænsen. Der gives en række kontekstuelle oplysninger for at forbedre analysen af medlemsstaternes situation i forbindelse med overvågning af tendenser. Nogle områder fremhæves også med henblik på yderligere undersøgelser, især vedrørende politiske redskaber. Ved at styrke den fælles forståelse af de relevante indikatorer og politiske redskaber inden for et politikområde yder benchmarkingrammerne et stærkt bidrag til gennemførelsen af den europæiske søjle for sociale rettigheder. Efter vedtagelsen af handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder vil fremtidige benchmarkingrammer blive tilpasset den reviderede sociale resultattavle. De vigtigste resultater af disse evalueringer er rapporteret i den fælles beskæftigelsesrapport.

BESKÆFTIGELSESMÆSSIGE OG SOCIALPOLITISKE REFORMER — MEDLEMSSTATERNES RESULTATER OG INDSATS 2.1. Retningslinje 5: Skabe øget efterspørgsel efter arbejdskraft I dette afsnit gennemgås gennemførelsen af beskæftigelsesretningslinje 5, hvori medlemsstaterne anbefales til at skabe gunstige betingelser for at fremme efterspørgslen efter arbejdskraft og jobskabelsen i overensstemmelse med søjleprincip 4 (aktiv beskæftigelsesstøtte) og 6 (lønninger). Underafsnit 2.1.1 omhandler centrale tendenser på arbejdsmarkedet, herunder virkningerne af covid-19-krisen. I underafsnit 2.1.2 redegøres der for de foranstaltninger, som medlemsstaterne har gennemført på disse områder, med særligt fokus på dem, der bevarede beskæftigelsen under covid-19-krisen, og som støtter jobskabelse. 2.1.1 Nøgleindikatorer Efter det første chok fra covid-19-krisen har arbejdsmarkedets resultater stabiliseret sig i 2021. Selv om EU's BNP faldt med 6 % i 2020 i forhold til året før, steg arbejdsløsheden kun med 0,4 procentpoint fra gennemsnitligt 6,7 % til 7,1 % i samme periode (med en stigning på 1,4 procentpoint månedligt til lavpunktet før krisen på 6,3 % i marts 2020 til toppunktet på 7,7 % i september 2020). Støtteforanstaltninger i form af arbejdsdelingsordninger og andre foranstaltninger til fastholdelse af arbejdspladser bidrog til den relativt begrænsede stigning i arbejdsløsheden. Lavere deltagelse på arbejdsmarkedet, primært som følge af frygt for smitte og ringere chancer for at finde et job som følge af den afdæmpede økonomiske aktivitet, afbødede også stigningen i arbejdsløsheden. Den økonomiske genopretning vil understøtte jobskabelsen, men beskæftigelsen forventes først at nå tilbage til niveauet fra før krisen i 2022, selv om arbejdsløsheden nærmer sig niveauet før krisen (6,7 %) i september 2021. Antallet af arbejdstagere omfattet af arbejdsdelingsordninger og lignende jobfastholdelsesordninger forblev højt indtil midten af 2021. Alle EU-medlemsstater indførte eller styrkede arbejdsdelingsordninger og/eller lignende jobfastholdelsesordninger under covid-19-krisen. Under pandemiens første bølge (april-maj 2020) nåede anvendelsen af sådanne ordninger op på hidtil usete niveauer (op til 40 % af det samlede antal ansatte i op til 60 % af alle virksomheder i medlemsstater som f.eks. Frankrig og Italien, se figur 2.1.1). Disse ordninger blev fortsat anvendt i betydeligt omfang i andet halvår 2020 og første halvår 2021, dog på et lavere niveau. Disse støtteforanstaltninger bidrog væsentligt til at begrænse pandemiens indvirkning på arbejdsmarkedet, navnlig med hensyn til beskæftigelsesfrekvens og for arbejdstag