MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN —

Teknisk vejledning om klimasikring af infrastruktur i perioden 2021-2027

(2021/C 373/01)

ANSVARSFRASKRIVELSE: Formålet med denne meddelelse er at give teknisk vejledning om klimasikring af investeringer i infrastruktur i programmeringsperioden 2021-2027. I henhold til artikel 8, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/523 (1) ( InvestEU-forordningen ) skal Kommissionen udarbejde bæredygtighedsretningslinjer. I artikel 8, stk. 6, litra a), fastsættes der krav til modvirkning af og tilpasning til klimaændringer. I henhold til artikel 8, stk. 6, litra e), skal bæredygtighedsretningslinjerne forsyne gennemførelsespartnerne med retningslinjer for de oplysninger, der skal fremlægges med henblik på screening af finansierings- og investeringstransaktioners miljømæssige, klimamæssige eller sociale virkning. I henhold til artikel 8, stk. 6, litra d), skal bæredygtighedsretningslinjerne gøre det muligt at identificere projekter, der er uforenelige med opfyldelsen af klimamålene. Denne vejledning om klimasikring af infrastruktur er en del af disse bæredygtighedsretningslinjer. Kommissionens vejledning om klimasikring af infrastrukturprojekter, der er i overensstemmelse med den vejledning, der er udarbejdet for andre EU-programmer, hvor det er relevant, er også omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1153 (2) ( CEF-forordningen ). Vejledningen anses også for at være en relevant reference for klimasikring af infrastruktur i henhold til artikel 2, nr. 37), og artikel 67, stk. 3, litra j), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1060 (3) ( forordningen om fælles bestemmelser ) samt under genopretnings- og resiliensfaciliteten (4). Vejledningen er udarbejdet af Kommissionen i tæt samarbejde med potentielle gennemførelsespartnere for InvestEU sammen med EIB-Gruppen. Denne vejledning kan suppleres med yderligere nationale og sektorspecifikke overvejelser og retningslinjer.

FORKORTELSER

AR4 IPCC's fjerde vurderingsrapport AR5 IPCC's femte vurderingsrapport C3S Copernicus-Klimaændringstjenesten CC Klimaændringer CBA Cost-benefit-analyse CEF Connecting Europe-faciliteten SF Samhørighedsfonden CJEU Den Europæiske Unions Domstol CMIP Coupled Model Intercomparison Projects (sammenligningsprojekter vedrørende koblede modeller) CO2 Kuldioxid CO2e Kuldioxidækvivalent CPR Forordning (EU) 2021/1060 DNSH Princippet om ikke at gøre væsentlig skade DWL Specificeret levetid EAD Forventet årlig skade EEA Det Europæiske Miljøagentur VVM Miljøkonsekvensvurdering EPCM Projekterings-, udbuds- og anlægsforvaltning EFRU Den Europæiske Fond for Regionaludvikling ESG Miljø, sociale forhold og god selskabsledelse ESIA Vurdering af miljømæssige og sociale virkninger ECP Udvidet koncentrationsscenarie FEED Front-end teknisk projektering GHG Drivhusgas GIS Geografisk informationssystem GWP Globale opvarmningspotentiale IPCC Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer JRC Det Fælles Forskningscenter, Europa-Kommissionen FRO Fonden for Retfærdig Omstilling KPI Centrale resultatindikatorer NECP Nationale energi- og klimaplaner O&M Drift og vedligeholdelse PCM Projektcyklusforvaltning RRF Genopretnings- og resiliensfaciliteten RCP Repræsentativt koncentrationsscenarie SMV Strategisk miljøvurdering TEUF Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. RESUMÉ 7

2. VEJLEDNINGENS ANVENDELSESOMRÅDE 8

3. KLIMASIKRING AF INFRASTRUKTUR 11

3.1. Forberedelse af klimasikring 13

3.2. Modvirkning af klimaændringer (klimaneutralitet) 18

3.2.1. Screening — fase 1 (modvirkning) 20

3.2.2. Detaljeret analyse — fase 2 (modvirkning) 21

3.2.2.1. CO 2 -fodaftryksmetoden for infrastrukturprojekter 21

3.2.2.2. Vurdering af drivhusgasemissioner 25

3.2.2.3. Referenceværdier (CO 2 -fodaftryk og cost-benefit-analyse) 26

3.2.2.4. Skyggeomkostninger ved CO 2 26

3.2.2.5. Bekræft foreneligheden med et troværdigt scenarie for reduktion af drivhusgasemissionerne frem til 2030 og 2050 28

3.3. Tilpasning til klimaændringer (modstandsdygtighed over for klimaændringer) 28

3.3.1. Screening — fase 1 (tilpasning) 31

3.3.1.1. Følsomhed 32

3.3.1.2. Eksponering 32

3.3.1.3. Sårbarhed 34

3.3.2. Detaljeret analyse — fase 2 (tilpasning) 34

3.3.2.1. Virkninger, sandsynlighed og klimarisici 34

3.3.2.2. Sandsynlighed 35

3.3.2.3. Virkninger 36

3.3.2.4. Risici 39

3.3.2.5. Tilpasningsforanstaltninger 39

4. KLIMASIKRING OG PROJEKTCYKLUSFORVALTNING 41

5. KLIMASIKRING OG MILJØKONSEKVENSVURDERING (VVM) 43

Bilag A EU-finansiering af infrastruktur 2021-2027 46

Bilag B Klimasikringsdokumentation og verifikation 49

Bilag C Klimasikring og projektcyklusforvaltning 52

Bilag D Klimasikring og miljøkonsekvensvurdering (VVM) 64

Bilag E Klimasikring og strategisk miljøvurdering 77

Bilag F Anbefalinger til støtte for klimasikring 87

Bilag G Ordliste 89

Figurer

Figur 1: Klimasikring og søjlerne vedrørende »klimaneutralitet« og »modstandsdygtighed over for klimaændringer« 10

Figur 2: Oversigt over klimasikringsproces fra tabel 1. 12

Figur 3 Fremskrivninger af den globale opvarmning frem til 2100 16

Figur 4: Oversigt over processen vedrørende modvirkning af klimaændringer i forbindelse med klimasikring 20

Figur 5: Begrebet »område« i forbindelse med CO 2 -fodaftryksmetoden 23

Figur 6: Skyggeomkostninger ved CO 2 for drivhusgasemissioner og -reduktioner i EUR/tCO 2 e, 2016-priser 27

Figur 7: Oversigt over den klimatilpasningsrelaterede proces for klimasikring 29

Figur 8: Vejledende oversigt over klimasårbarheds- og risikovurderinger og identifikation, vurdering og planlægning/integration af relevante tilpasningsforanstaltninger 30

Figur 9: Oversigt over screeningsfasen i sårbarhedsanalysen 31

Figur 10: Oversigt over screeningsfasen i sårbarhedsanalysen 32

Figur 11: Oversigt over eksponeringsanalysen 33

Figur 12: Oversigt over sårbarhedsanalysen 34

Figur 13: Oversigt over vurderingen af klimarisici i fase 2 35

Figur 14: Oversigt over sandsynlighedsanalysen 36

Figur 15: Oversigt over konsekvensanalysen 37

Figur 16: Oversigt over risikovurderingen 39

Figur 17: Oversigt over processen med at identificere, vurdere og planlægge/integrere tilpasningsløsninger 40

Figur 18: Oversigt over klimasikring og projektcyklusforvaltning 42

Figur 19: Organer, der leder de forskellige faser af projektudviklingen 43

Figur 20: Miljøvurderinger og projektcyklusstyring 44

Figur 21: Oversigt over elementerne i klimasikringsdokumentationen 49

Figur 22: Oversigt over projektcyklusfaser og projektudviklingsaktiviteter 52

Figur 23: Projektpromotorens inddragelse i de forskellige projektcyklusfaser 54

Figur 24: Oversigt over forbindelserne mellem projektcyklusforvaltning og modvirkning af klimaændringer 57

Figur 25: Oversigt over forbindelserne mellem projektcyklusforvaltning og tilpasning til klimaændringer 59

Tabeller

Tabel 1: Resumé af klimasikring af infrastrukturprojekter 8

Tabel 2: Screeningliste — CO 2 -fodaftryk — eksempler på projektkategorier 20

Tabel 3: Oversigt over de tre områder, der indgår i CO 2 -fodaftryksmetoden og vurderingen af indirekte emissioner for vej-, jernbane- og bytransportinfrastruktur 23

Tabel 4: Tærskler for EIB's CO 2 -fodaftryksmetoden 25

Tabel 5: Skyggeomkostninger ved CO 2 for drivhusgasemissioner og reduktioner i EUR/tCO 2 e, 2016-priser 26

Tabel 6: Skyggeomkostninger ved CO 2 pr. år i EUR/tCO 2 e, 2016-priser 27

Tabel 7: Omfang af konsekvenserne på tværs af forskellige risikoområder 37

Tabel 8: Faser, bygherrens mål og typiske processer og analyser i projektcyklussen 52

Tabel 9: Oversigt over projektcyklusforvaltning og modvirkning af klimaændringer 57

Tabel 10: Oversigt over projektcyklusforvaltning og tilpasning til klimaændringer 59

Tabel 11: Oversigt over projektcyklusforvaltning og miljøvurderinger (miljøkonsekvensvurdering og strategisk miljøvurdering) 62

Tabel 12: Oversigt over integrationen af klimaændringer i VVM-processens vigtigste faser 65

Tabel 13: Eksempler på centrale spørgsmål om modvirkning af klimaændringer i forbindelse med miljøkonsekvensvurderinger 73

Tabel 14: Eksempler på centrale spørgsmål om tilpasning til klimaændringer i forbindelse med miljøkonsekvensvurderinger 74

Tabel 15: Eksempler på klimaændringsspørgsmål, der skal tages i betragtning som led i den strategiske miljøvurdering 79

Tabel 16: Centrale spørgsmål om strategisk miljøvurdering i forbindelse med modvirkning af klimaændringer 82

Tabel 17: Centrale spørgsmål om strategisk miljøvurdering i forbindelse med tilpasning til klimaændringer 84

1. RESUMÉ

I dette dokument gives der teknisk vejledning om klimasikring af infrastruktur i programmeringsperioden 2021-2027.

Klimasikring er en proces, der integrerer foranstaltninger til modvirkning af klimaændringer og tilpasningsforanstaltninger i udviklingen af infrastrukturprojekter. Derved kan europæiske institutionelle og private investorer træffe informerede beslutninger om projekter, der anses for forenelige med Parisaftalen. Processen er opdelt i to søjler (modvirkning og tilpasning) og to faser (screening og detaljeret analyse). Den detaljerede analyse er baseret på resultatet af screeningfasen, hvilket mindsker den administrative byrde.

Infrastruktur er et bredt begreb, som omfatter bygninger, netinfrastruktur og en lang række opførte systemer og aktiver. InvestEU-forordningen indeholder f.eks. en omfattende liste over støtteberettigede investeringer under politikområde for bæredygtig infrastruktur.

Vejledningen i dette dokument opfylder følgende krav, som er fastsat i lovgivningen for flere EU-fonde, navnlig InvestEU, Connecting Europe-faciliteten (CEF), Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU), Samhørighedsfonden (FF) og Fonden for Retfærdig Omstilling:

— Den er i overensstemmelse med Parisaftalen og EU's klimamål, dvs. den er i overensstemmelse med et troværdigt scenarie for reduktion af drivhusgasemissioner på linje med EU's nye klimamål for 2030 og klimaneutralitet inden 2050 samt med klimarobust udvikling. Ved infrastruktur med en levetid, der strækker sig længere end 2050, indregnes drift, vedligeholdelse og endelig nedlukning under klimaneutrale betingelser, som kan omfatte overvejelser om den cirkulære økonomi.

— Dette er i overensstemmelse med princippet om »energieffektivitet først«, som er defineret i artikel 2, nr. 18), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 (5).

— Det følger princippet om »ikke at gøre væsentlig skade«, som er afledt at EU's til bæredygtig finansiering og fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 (6) (klassificeringsforordningen). Denne vejledning omhandler to af miljømålene i artikel 9 i klassificeringsforordningen, dvs. modvirkning af og tilpasning til klimaændringer.

Kvantificering og værdisætning af drivhusgasemissioner er fortsat grundlaget for cost-benefit-analysen og analysen af løsninger. Vejledningen indeholder en opdateret metode til fastsættelse af CO2-fodaftrykket og en vurdering af skyggeomkostningerne ved CO2 .

Klimasårbarheds- og risikovurderingen udgør stadig grundlaget for at identificere, vurdere og gennemføre foranstaltninger vedrørende tilpasning til klimaændringerne.

Det er vigtigt, at klimasikringsmetoderne og -processerne dokumenteres specifikt og troværdigt, især fordi dokumentation og verifikation af klimasikring udgør en væsentlig del af begrundelsen for at træffe investeringsbeslutninger.

På grundlag af erfaringerne fra klimasikringen af større projekter i perioden 2014-2020 integreres klimasikring med processerne for projektcyklusforvaltning, miljøkonsekvensvurdering (VVM) og strategisk miljøvurdering i denne vejledning, som også indeholder anbefalinger vedrørende støtte til nationale klimasikringsprocesser i medlemsstaterne.

Tabel 1

Resumé af klimasikring af infrastrukturprojekter

Klimaneutralitet Modvirkning af klimaændringer Modstandsdygtighed over for klimaændringer Tilpasning til klimaændringer Screening — fase 1 (modvirkning): Sammenlign projektet med screeninglisten i tabel 2 i denne vejledning: — Hvis projektet ikke kræver en vurdering af CO2-fodaftrykket, sammenfattes analysen i en erklæring om screening for klimaneutralitet, hvor der i princippet (7) gives en konklusion om klimasikring for så vidt angår klimaneutralitet. — Fortsæt til fase 2 nedenfor, hvis projektet kræver en vurdering af CO2-fodaftrykket. Screening — fase 1 (tilpasning): Udfør en analyse af klimafølsomhed, -eksponering og -sårbarhed i overensstemmelse med denne vejledning: — Hvis der ikke er nogen væsentlige klimarisici, der kræver yderligere analyse, samles dokumentationen, og analysen sammenfattes i en erklæring om screening for klimamodstandsdygtighed, hvor der i princippet gives en konklusion om klimasikring for så vidt angår klimamodstandsdygtighed. — Fortsæt til fase 2 nedenfor, hvis der er væsentlige klimarisici, der kræver yderligere analyse. Detaljeret analyse — fase 2 (modvirkning): — Drivhusgasemissionerne kvantificeres i et typisk driftsår ved hjælp af CO2-fodaftryksmetoden. Der foretages en sammenligning med tærsklerne for absolutte og relative drivhusgasemissioner (se tabel 4). Hvis drivhusgasemissionerne overstiger en af tærsklerne, foretages følgende analyse: — Drivhusgasemissionerne værdisættes på grundlag af skyggeomkostningerne ved CO2 (se tabel 6), og princippet om »energieffektivitet først« integreres dybt i projektudformningen, analysen af løsninger og cost-benefit-analysen. — Projektets forenelighed med et troværdigt scenarie for at nå de overordnede 2030- og 2050-mål for reduktion af drivhusgasemissionerne bekræftes. I denne forbindelse bekræftes projektets forenelighed med drift, vedligeholdelse og endelig nedlukning under klimaneutrale betingelser for infrastruktur med en levetid, der strækker sig længere end 2050. Detaljeret analyse — fase 2 (tilpasning): — Udfør klimarisikovurderingen, herunder sandsynligheds- og konsekvensanalyserne, i overensstemmelse med denne vejledning. — Væsentlige klimarisici imødegås ved at identificere, vurdere, planlægge og gennemføre relevante og passende tilpasningsforanstaltninger. — Omfanget af og behovet for regelmæssig overvågning og opfølgning, herunder kritiske antagelser i forbindelse med fremtidige klimaændringer, vurderes og følges op. — Bekræft overensstemmelsen med EU's og, hvor det er relevant, nationale, regionale og lokale strategier og planer for tilpasningen til klimaændringer samt andre relevante strategi- og planlægningsdokumenter. Dokumentationen samles, og analysen sammenfattes i erklæringen om sikring af klimaneutralitet, hvor der i princippet gives en konklusion om klimasikring for så vidt angår klimaneutralitet. Dokumentationen samles, og analysen sammenfattes i erklæringen om sikring af klimamodstandsdygtighed, hvor der i princippet gives en konklusion om klimasikring for så vidt angår klimamodstandsdygtighed. Ovennævnte dokumentation og sammenfatninger samles i et konsolideret dokument om klimascreening/-sikring, som i de fleste tilfælde vil udgøre en vigtig del af grundlaget for investeringsbeslutninger. Der medtages oplysninger om planlægning og gennemførelse af klimasikringsprocessen.

2. VEJLEDNINGENS ANVENDELSESOMRÅDE

Infrastruktur — det byggede miljø — er afgørende for, at det moderne samfund og økonomien kan fungere. Den tilvejebringer de grundlæggende fysiske og organisatoriske strukturer og faciliteter, der understøtter mange af vores aktiviteter.

De fleste infrastrukturer har en lang levetid eller brugstid. Mange af de infrastrukturer, der i dag bruges i EU, blev udformet og bygget for mange år siden. Størstedelen af den infrastruktur, der blev finansieret i perioden 2021-2027, vil desuden fortsat være i brug et godt stykke ind i anden halvdel af århundredet og derefter. Samtidig vil økonomien gennemgå en omstilling til nettonulemission af drivhusgasser inden 2050 (klimaneutralitet) i overensstemmelse med Parisaftalen og den europæiske klimalov, herunder opfyldelse af de nye mål for drivhusgasemissioner for 2030. Klimaændringerne vil dog fortsat øge hyppigheden og alvoren af en række ekstreme vejrforhold, og EU skal derfor forfølge målet om at blive et klimarobust samfund, som er fuldt tilpasset de uundgåelige virkninger af klimaændringer, opbygger dets tilpasningskapacitet og minimerer dets sårbarhed i overensstemmelse med Parisaftalen, den europæiske klimalov og EU-strategien for tilpasning til klimaændringer (8). Det er derfor vigtigt klart at identificere — og følgelig investere i — infrastruktur (9), der er forberedt til en klimaneutral og klimarobust fremtid. De to søjler af klimasikring er illustreret i 1.

Infrastruktur er et bredt begreb, der omfatter:

— bygninger, der strækker sig fra private boliger til skoler og industrianlæg, og som er den mest almindelige type infrastruktur og grundlaget for vores bebyggelser

— naturbaserede infrastrukturer som f.eks. grønne tage, vægge, rum og dræningssystemer

— netinfrastruktur, der er nødvendig for, at nutidens økonomi og samfund kan fungere, navnlig energiinfrastruktur (f.eks. net, kraftværker og rørledninger), transport (10) (anlægsaktiver som f.eks. veje, jernbaner, havne, lufthavne eller infrastruktur til transport ad indre vandveje), informations- og kommunikationsteknologi (f.eks. mobiltelefonnet, datakabler og datacentre) og vand (f.eks. vandledninger, reservoirer og spildevandsrensningsanlæg)

— systemer til håndtering af affald fra virksomheder og husholdninger (indsamlingssteder, sorterings- og genanvendelsesanlæg, forbrændingsanlæg og deponeringsanlæg)

— andre fysiske aktiver inden for en bredere vifte af politikområder, herunder kommunikation, beredskabstjenester, energi, finans, fødevarer, offentlig forvaltning, sundhed, uddannelse og erhvervsuddannelse, forskning, civilbeskyttelse, transport og affald eller vand

— andre støtteberettigede typer infrastruktur kan også været fastsat i fondsspecifik lovgivning. InvestEU-forordningen indeholder f.eks. en omfattende liste over støtteberettigede investeringer under politikområdet for bæredygtig infrastruktur.

Under behørig hensyntagen til de berørte offentlige myndigheders kompetencer er denne vejledning primært rettet mod projektmotorer og eksperter, der er involveret i forberedelsen af infrastrukturprojekter. Den kan også være en nyttig reference for offentlige myndigheder, gennemførelsespartnere, investorer, interessenter og andre. Den indeholder f.eks. vejledning i, hvordan klimaændringsspørgsmål integreres i miljøkonsekvensvurderinger (VVM) og strategiske miljøvurderinger.

Figur 1

Klimasikring og søjlerne vedrørende »klimaneutralitet« og »modstandsdygtighed over for klimaændringer«

Generelt vil projektpromotoren inkludere den ekspertise, der er nødvendig for klimasikring, i projektorganisationen og koordinere indsatsen med andre tiltag under projektudviklingsprocessen, f.eks. miljøvurderinger. Afhængigt af projektets særlige karakter kan dette omfatte inddragelse af en klimasikringsansvarlig og et team af eksperter i modvirkning af og tilpasning til klimaændringer.

Fra datoen for Kommissionens første offentliggørelse af denne vejledning bør den integreres i forberedelsen og klimasikringen af infrastrukturprojekter i perioden 2021-2027. Det anbefales på det kraftigste, at der for infrastrukturprojekter, for hvilke miljøkonsekvensvurderingen (VVM) er blevet afsluttet, for hvilke der er udstedt en tilladelse senest ved udgangen af 2021, for hvilke de nødvendige finansieringsaftaler (herunder om EU-finansiering) er blevet indgået, og hvor anlægsarbejdet vil blive påbegyndt senest i 2022, udføres klimasikring efter denne vejledning.

Under driften og vedligeholdelsen af infrastruktur kan det ofte være relevant at revidere klimasikringen og alle kritiske antagelser. Dette kan ske med jævne mellemrum (f.eks. hvert 5.-10. år) som led i kapitalforvaltningen. Supplerende foranstaltninger kan træffes for yderligere at reducere drivhusgasemissionerne og imødegå nye klimarisici.

Den tid, de omkostninger og den indsats, der afsættes til klimasikring, bør stå i et rimeligt forhold til fordelene. Dette afspejles f.eks. i den måde, hvorpå klimasikringsprocessen er opdelt i to faser med screening i fase 1 og en detaljeret analyse, der kun udføres i fase 2, hvor det er nødvendigt. Planlægning og integration i projektudviklingscyklussen kan bidrage til at undgå dobbeltarbejde, f.eks. mellem klimasikring og miljøvurderinger, og mindske omkostningerne og den administrative byrde.

3. KLIMASIKRING AF INFRASTRUKTUR

I figur 2 illustreres de to søjler og de vigtigste trin i klimasikring. Hver søjle er opdelt i to faser. Den første fase er screening, og resultatet heraf afgør, om anden fase skal gennemføres.

Figur 2

Oversigt over klimasikringsproces fra tabel 1

Som det fremgår af figur 2, bør klimasikringsprocessen dokumenteres i et samlet dokument om klimascreening/-sikring, som varierer alt efter de gennemførte faser (se bilag B).

3.1. Forberedelse af klimasikring

Når projektpromotoren ansøger om støtte under specifikke instrumenter, forbereder, planlægger og dokumenterer vedkommende den klimasikringsproces, der dækker modvirkning og tilpasning. Dette omfatter:

— vurdering og specificering af projektets kontekst samt projektets grænser og samspil

— udvælgelse af vurderingsmetoden, herunder nøgleparametre for sårbarheds- og risikovurderingen

— identifikation af, hvem der bør inddrages, og tildeling af ressourcer, tid og budget

— indsamling af vigtige referencedokumenter, f.eks. den gældende nationale energi- og klimaplan og relevante tilpasningsstrategier og -planer, herunder eksempelvis nationale og lokale strategier for katastrofeforebyggelse

— sikring af overholdelse af gældende lovgivning, regler og forskrifter, f.eks. vedrørende bygningsteknik og miljøkonsekvensvurdering samt, hvor det er muligt, strategisk miljøvurdering.

I denne vejledning beskrives klimasikring som en lineær tilgang, der gennemføres ved at følge en række specifikke trin. Det vil imidlertid ofte være nødvendigt at gå tilbage til et tidligere trin i projektudviklingscyklussen, f.eks. hvis projektet omfatter en tilpasningsforanstaltning, som gør det relevant at revidere følsomhedsanalysen. Det kan også være nødvendigt at gå et skridt tilbage for at sikre, at eventuelle ændringer (f.eks. nye krav) integreres ordentligt.

Det er vigtigt med en god forståelse af projektets kontekst, dvs. det foreslåede projekt og dets mål, herunder alle supplerende aktiviteter, der er nødvendige for at støtte projektets udvikling og drift. Klimaændringernes indvirkning på en af projektaktiviteterne eller et af projektelementerne kan undergrave projektets vellykkede gennemførelse. Det er vigtigt at få klarhed over den overordnede betydning og funktionalitet af selve projektet og dets rolle i den overordnede kontekst eller i det overordnede system og vurdere, hvor vigtig (11) denne infrastruktur er.

Metoden og tilgangen til klimasikring bør planlægges og forklares på en logisk og klar måde, herunder dens vigtigste begrænsninger. Data- og informationskilderne bør angives. Detaljeringsgraden, de trin, der skal følges, og den usikkerhed, der er forbundet med de underliggende data og analyser, bør også forklares. Målet er at sikre en tilgængelig, gennemsigtig og sammenlignelig validering af klimasikringsprocessen, der kan bruges i beslutningsprocessen.

Forberedelsen af klimasikring omfatter valg af et troværdigt scenarie for at nå EU's 2030- og 2050-mål for reduktion af drivhusgasemissionerne i overensstemmelse med målene i Parisaftalen og den europæiske klimalov. Dette vil typisk kræve en ekspertvurdering (12), som tager højde for både mål og krav. Målet er at sikre, at målene for reduktion af drivhusgasemissioner og princippet om energieffektivitet først integreres i projektudviklingscyklussen.

Bemærk, at tidsrammen for klimasårbarheds- og risikovurderinger bør svare til den tilsigtede levetid for den investering, der finansieres under projektet. Levetiden er ofte (betydeligt) længere end den referenceperiode, der anvendes i f.eks. cost-benefit-analysen.

Et af hovedbegreberne i eurokodekserne (13) er den specificerede levetid (design working life — DWL), der defineres som den periode, hvori konstruktionen vil blive anvendt med forventet vedligeholdelse, men uden større reparationer. DWL for bygninger og andre almindelige bygværker, der er udformet efter eurokodekserne, er 50 år, og DWL for monumentbygninger og broer er 100 år. På denne måde vil bygværker, der er udformet i 2020, kunne modstå klimatiske påvirkninger (f.eks. sne, vind og temperaturer) og ekstreme hændelser, der forventes frem til 2070 (for bygninger) og frem til 2120 for broer og monumentbygninger.

De klimadata, der ligger til grund for den nuværende generation af eurokodekserne, er generelt 10-15 år gamle med undtagelse af nylige ajourføringer af nationale data. Den nationale anvendelse af eurokodekserne — med hensyn til valget af nationalt bestemte parametre, som er relevante for udvælgelsen af klimatiltag — er analyseret i JRC's nylige rapport (14) om status for den harmoniserede anvendelse af eurokodekserne. JRC giver også vejledning til lande, der indfører eurokodekserne, om anvendelsen af kort over seismiske og klimatiske foranstaltninger i forbindelse med byggeri og anlæg (15).

I 2016 blev arbejdet med anden generation af eurokodekserne indledt (forventes afsluttet inden 2023). Dette bør omfatte revision og ajourføring af sne-, vind- og temperaturrelaterede foranstaltninger, omregning af ISO-standarder for påvirkninger fra bølger og strømme samt for atmosfærisk tilisning og udarbejdelse af et dokument med de sandsynlighedsberegninger, der ligger til grund for beregningen af delvise sikkerhedsfaktorer og belastningskombinationsfaktorer under hensyntagen til klimaindsatsernes variabilitet og indbyrdes afhængighed.

I løbet af infrastrukturprojektets planlagte levetid kan der ske betydelige ændringer i hyppigheden og intensiteten af ekstreme vejrforhold som følge af klimaændringer, der bør tages i betragtning. I projekterne bør der også tages højde for en potentiel stigende vandstand i havene, som forventes at fortsætte i fremtiden, selv om den globale opvarmning stabiliseres i overensstemmelse med temperaturmålene i Parisaftalen.

Som en af de første opgaver skal projektpromotoren og ekspertgruppen vælge de datasæt for klimafremskrivning, der skal anvendes til klimasårbarheds- og risikovurderingerne — og dette bør dokumenteres.

I de fleste tilfælde vil de krævede datasæt være tilgængelige i den pågældende medlemsstat (16). Hvis disse nationale/regionale datasæt ikke er tilgængelige, kan følgende informationskilder vedrørende klimaændringer overvejes som et alternativt grundlag for analysen:

— Copernicus Klimaændringstjeneste (17) (C3S), som bl.a. tilbyder klimafremskrivninger inden for Copernicus Climate Data Store (18) (CDS).

— Andre troværdige nationale/regionale kilder (19) med oplysninger, data og fremskrivninger vedrørende klimaændringer (20), f.eks. data fra de pågældende regionale klimamodeller for regioner i den yderste periferi (21).

— Ud over Copernicus-Klimaændringstjenesten (22) omfatter Copernicus (23)-programmet Copernicus-Atmosfæreovervågningstjenesten (24), Copernicus-Havovervågningstjenesten (25), Copernicus-Landovervågningstjenesten (26), Copernicus-Sikkerhedstjenesten (27) og Copernicus-Beredskabsstyringstjenesten (28). Disse tjenester kan give nyttige data, som supplerer C3S.

— Nationale risikovurderinger (29), hvis det er relevant og muligt.

— Oversigt (30) over de katastroferisici, som EU kan blive udsat for.

— Den europæiske klimatilpasningsplatform (Climate-ADAPT (31)).

— Europa-Kommissionen, Det Fælles Forskningscenter (32) (JRC).

— Disaster Risk Management Knowledge Centre (DRMKC), f.eks. Risk Data Hub (33), PESETA IV-datasæt, der hostes på og kan downloades fra Risk Data Hub, med fremskrivninger af potentielle virkninger og metoder (34), og Disaster Loss-data (35).

— Det Europæiske Miljøagentur (36) (EEA).

— IPCC Data Distribution Centre (DDC (37)), IPCC's (38) femte vurderingsrapport (AR5 (39)), IPCC Special Report on Global Warming of 1.5 °C (40), IPCC Special Report on Climate Change and Land (41) og forberedende arbejde til den sjette vurderingsrapport (AR6 (42)).

— World Bank Climate Change Knowledge Portal (43).

I henhold til Parisaftalens artikel 2, litra a), er det målet at »holde stigningen i den gennemsnitlige globale temperatur et godt stykke under 2 °C over de førindustrielle niveauer og fortsætte indsatsen for at begrænse temperaturstigningen til 1,5 °C over de førindustrielle niveauer«.

Et infrastrukturprojekt, der er tilpasset tærsklen for global opvarmning på 2 °C, vil i princippet være i overensstemmelse med det aftalte temperaturmål. Hvert land, der er part i Parisaftalen, skal imidlertid beregne, hvordan det vil bidrage til det globale temperaturmål. De nuværende tilsagn i form af de eksisterende og forelagte nationalt bestemte bidrag kan stadig føre til global opvarmning på ca. 3 °C, hvis ambitionsniveauet ikke hæves (44), hvilket »er langt mere vidtgående end Parisaftalens mål om at begrænse den globale opvarmning til et godt stykke under 2 °C fortsætte bestræbelserne på at begrænse den til 1,5 °C«. Det kan derfor overvejes at stressteste infrastrukturprojekter — gennem klimasårbarheds- og risikovurderinger — for højere niveauer af global opvarmning. Det nuværende sæt nationalt bestemte bidrag skal revideres inden COP26 i Glasgow i november 2021, og EU har allerede formelt forelagt (45) FN sit højere ambitionsniveau for at opnå en reduktion på mindst 55 % inden 2030 i forhold til 1990-niveauerne.

Den forventede stigning i den globale gennemsnitstemperatur er ofte afgørende for udvælgelsen af globale og regionale klimadatasæt. For en bestemt projektplacering kan de lokale klimavariabler imidlertid ændre sig på en anden måde end det globale gennemsnit. Temperaturstigningen er f.eks. normalt højere over land (hvor de fleste infrastrukturprojekter er beliggende) end over havet. Stigningen i gennemsnitstemperaturen over land i Europa er generelt højere end stigningen i den globale gennemsnitstemperatur. De mest hensigtsmæssige klimadatasæt skal derfor vælges, uanset om det drejer sig om en bestemt region eller fremskrivninger fra nedskalerede modeller.

De seneste datasæt for klimafremskrivning henviser til det underliggende repræsentative koncentrationsscenarie (RCP). Der er udvalgt fire scenarier til klimamodellering og til de drivhusgasforløb, der anvendes af IPCC (46) i den femte vurderingsrapport (AR5) (47). Næsten alle de foreliggende klimafremskrivninger er baseret på disse fire repræsentative koncentrationsscenarier. Et femte RCP1.9 (48) blev offentliggjort i forbindelse med IPCC's særlige rapport om global opvarmning på 1,5 °C (SR15 (49)).

Scenarierne betegnes RCP 2.6, RCP 4.5, RCP 6.0 og RCP 8.5. I figur 3 vises fremskrivningen af den globale opvarmning frem til 2100 (i forhold til perioden 1986-2005, for hvilken den gennemsnitlige globale opvarmning er ca. 0,6 °C over det førindustrielle niveau (50)).

De fleste simuleringer for AR5 blev udført med fastsatte CO2-koncentrationer på 421 ppm (RCP 2.6), 538 ppm (RCP 4.5), 670 ppm (RCP 6.0) og 936 ppm (RCP 8.5) senest i 2100.

Til sammenligning fortsætter den atmosfæriske kuldioxid med at stige hurtigt, idet gennemsnittet for maj 2019 toppede med 414,7 ppm ved Mauna Loa Observatory (51).

Til praktiske anvendelser kan RCP 4.5 anvendes i klimafremskrivninger indtil omkring 2060. For de efterfølgende år undervurderes ændringerne muligvis under RCP 4.5 — særligt hvis drivhusgasemissionerne viser sig at være højere end forventet. Det vil derfor muligvis være mere relevant at anvende RCP 6.0 og RCP 8.5 til aktuelle fremskrivninger frem til 2100. Opvarmningen under RCP8.5 anses dog generelt for at være større end de nuværende status quo-scenarier (52).

Figur 3

Fremskrivninger af den globale opvarmning frem til 2100

Kilde: Figur SPM.6 fra Summary for Policymakers, Synthesis Report, IPCC 5 th Assessment Report

Til de indledende analyser af screeningtypen anbefales det at anvende klimafremskrivninger baseret på RCP 6.0 eller RCP 8.5. Hvis RCP 8.5 anvendes til den detaljerede klimasårbarheds- og risikovurdering, er der muligvis ikke behov for yderligere stresstest (53). RCP 4.5 kan være mere relevant for projekter, hvor det er praktisk muligt at øge modstandsdygtigheden over for klimaændringer i løbet af projektets levetid, i det omfang det er nødvendigt. Dette vil normalt kræve, at ejeren af aktiverne regelmæssigt overvåger klimaændringer, -virkninger og -modstandsdygtighed. Det kan f.eks. være muligt gradvist at øge højden af visse oversvømmelsessikringssystemer.

Projektpromotoren samt den klimasikringsansvarlige og de tekniske specialister er ansvarlige for at vælge klimafremskrivningerne. Dette bør ses som en integreret del af projektrisikostyringen. De nationale retningslinjer og regler skal også følges.

I IPCC's 6. vurderingsrapport anvendes ajourførte klimafremskrivninger (baseret på CMIP6 (54)) i forhold til 5. vurderingsrapport (CMIP5) og et nyt sæt repræsentative koncentrationsscenarier. Det vil være vigtigt at integrere det nyeste sæt klimafremskrivninger i klimasikringsprocessen, når det foreligger. I CMIP6 er der f.eks. tilføjet et nyt scenarie (SSP3-7.0) i midten af den serie af referenceresultater, der er genereret af energisystemmodeller, som muligvis kan erstatte RCP8.5 i forbindelse med klimasikring.

Med hensyn til tidsrammen dækker klimafremskrivningerne typisk dække ovennævnte tidsrum, dvs. projektets forventede levetid. Tiårige klimafremskrivninger (55) kan anvendes til kortsigtede projekter, dvs. sædvanligvis frem til det næste årti. Tiårige fremskrivninger er baseret på de nuværende klimaforhold (f.eks. havtemperaturer) og de seneste tidligere ændringer, hvilket giver en rimelig grad af sikkerhed for denne tidshorisont. For mellem- til langsigtede projekter, dvs. frem til 2030 og frem til slutningen af århundredet og derefter, vil det være nødvendigt at anvende scenariebaserede klimafremskrivninger.

De ressourcer, der er til rådighed i medlemsstaterne til udvikling af klimarobust infrastruktur, er kortlagt i en undersøgelse (56) foretaget af Kommissionen og offentliggjort i 2018. I undersøgelsen anvendes der syv kriterier (datatilgængelighed, vejledning, metoder, værktøjer, byggestandarder, system- og lovrammer samt institutionel kapacitet), og den dækker transport, bredbånd, byudvikling, energi samt vand- og affaldssektorerne.

De første erfaringer fra store projekter i perioden 2014-2020, hvor de klimaændringsrelaterede krav i begyndelsen var nye, og hvor medlemsstaterne havde få tidligere erfaringer, afslører påviselige og væsentlige fremskridt med hensyn til kvaliteten af klimasikring, selv om der stadig er visse problemer:

— Ifølge støttemodtagerne er det ofte vanskeligt at godtgøre, hvordan projekterne bidrager til EU's og de nationale klimapolitiske mål.

— Støttemodtagernes kendskab til nationale og regionale strategier og planer er ofte ringe.

— For transportprojekter er der normalt behov for en tilstrækkeligt detaljeret trafikmodel til beregning af absolutte og relative drivhusgasemissioner. Den bør i første omgang anvendes i projektcyklussens strategi- og planlægningsfase, når de vigtigste valg, der påvirker drivhusgasemissionerne, træffes, og derefter som led i cost-benefit-analysen. Der er udviklet trafikmodeller i de fleste lande og regioner/byer. Mangel på trafikmodeller kan vanskeliggøre analysen, f.eks. analyse af løsninger, trafikoverflytninger og relative drivhusgasemissioner.

— Der var færrest problemer med hensyn til rapportering om modvirkning af klimaændringer for projekter i vandsektoren, men for andre sektorer, f.eks. energi, var det vanskeligere at integrere beregninger af drivhusgasemissioner i cost-benefit-analysen.

— Det blev konstateret, at klimaændringer ikke var blevet anvendt som kriterium i løsningsanalysen i næsten alle de reviderede projekter, da de fleste projekter var baseret på en analyse af de historiske løsningsmodeller, men undtagelse af specifikke klimatilpasningsprojekter.

— Der blev konstateret større fremskridt i lande, hvor de største støttemodtagere (f.eks. transportmyndigheder) begyndte at indsamle deres egne data om klimaændringer og arbejde på scenarier og tilpasningsbehov. I nogle medlemsstater er planlægningssystemet retroaktivt (reaktion på udviklingsforslag) snarere end proaktivt (dvs. styring af udviklingsmønstre i retning af kulstoffattige og modstandsdygtige former).

Oplysninger om bytilpasning i Europa kan f.eks. findes i EEA-rapport nr. 12/2020 (57). I rapporten beskrives de klimarelaterede konsekvenser for europæiske byer og tilpasningsforanstaltningernes effektivitet og omkostningseffektivitet.

Teknisk vejledning om anvendelsen af princippet om »ikke at gøre væsentlig skade« findes i Kommissionens meddelelse 2021/C 58/01 (58) under genopretnings- og resiliensfaciliteten (59), hvor der henvises til denne vejledning om klimasikring af infrastruktur 2021-2027. I arbejdsdokumentet »Guidance to Member States — Recovery and resilience plans«, SWD(2021) 12 final (60), opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at anvende vejledningen om klimasikring, der er oprettet under InvestEU-forordningen.

3.2. Modvirkning af klimaændringer (klimaneutralitet)

Modvirkning af klimaændringer indebærer dekarbonisering, energieffektivitet, energibesparelser og anvendelse af vedvarende energikilder. Det indebærer, at der tages skridt til at reducere drivhusgasemissionerne eller øge bindingen af drivhusgasser, og er styret af EU's politik vedrørende målene for reduktion af drivhusgasemissioner for 2030 og 2050.

Medlemsstaternes myndigheder spiller en vigtig rolle i gennemførelsen af EU's politiske målsætninger for reduktionsmål og kan fastsætte særlige krav for at nå disse mål. Vejledningen i dette afsnit berører ikke de krav, der er fastsat i medlemsstaterne, og heller ikke de offentlige myndigheders tilsynsrolle.

Med princippet (61) om » energieffektivitet først « understreges behovet for at prioritere alternative omkostningseffektive energieffektivitetsforanstaltninger, når der træffes investeringsbeslutninger, navnlig omkostningseffektive energibesparelser i slutanvendelserne.

Kvantificering og værdisætning af drivhusgasemissioner kan lægges til grund for investeringsbeslutninger.

En væsentlig andel af de infrastrukturprojekter, der vil blive støttet i perioden 2021-2027, vil desuden have en levetid, der rækker ud over 2050. Der er derfor behov for en ekspertanalyse for at kontrollere, om projektet er foreneligt med f.eks. drift, vedligeholdelse og endelig nedlukning i den overordnede kontekst med nettonulemission af drivhusgasser og klimaneutralitet.

I denne vejledning anbefales det, hvor det er relevant, at anvende EIB's CO2-fodaftryksmetode (til at kvantificere drivhusgasemissioner) og EIB's metode vedrørende skyggeomkostninger ved CO2 (til at værdiansætte drivhusgasemissioner).

I denne vejledning anvendes CO2-fodaftryk til at anslå drivhusgasemissionerne for et projekt, når det er parat til at blive gennemført, og — hvilket er endnu vigtigere — til at understøtte analysen og integrationen af lavemissionsløsninger i planlægnings- og projekteringsfaserne. Det er derfor vigtigt at integrere klimasikring i projektcyklusforvaltningen fra starten. Hvis der er gennemført en grundig klimasikringsproces, kan det være afgørende for, om et projekt er støtteberettiget.

Der kræves imidlertid ikke en specifik cost-benefit-analysemetode, da den kan være afhængig af fondsspecifikke udlånskrav og andre faktorer. For energiprojekter under Connecting Europe-faciliteten er de primære referencer f.eks. ENTSO-E- og ENTSO-G-cost-benefit-analysemetoderne i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 347/2013 (62). Kommissionens Guide to Cost-Benefit Analysis of Investment Projects (63) anvendes i forbindelse med store projekter i perioden 2014-2020 og er stadig en relevant reference (for både modvirkning og tilpasning).

I mange medlemsstater anvendes der også en cost-benefit-analyse i forbindelse med mindre projekter til at indsamle og vurdere alle eksterne virkninger, der genereres af et projekt, og dets samlede virkning og værdi set med offentlighedens øjne. I 2021 vil Kommissionen offentliggøre en vejledning om økonomiske vurderinger med en forenklet værktøjskasse, som finansieringsinstitutterne frivilligt kan anvende i perioden 2021-2027.

En tidlig og konsekvent vurdering af et projekts forventede drivhusgasemissioner i de mange udviklingsfaser kan bidrage til at modvirke dets indvirkning på klimaændringerne. En række valg, navnlig i planlægnings- og udformningsfaserne, kan påvirke projektets samlede drivhusgasemissioner i hele dets levetid fra anlæg og drift frem til nedlukning.

I visse sektorer, f.eks. transport, energi og byudvikling, er det først og fremmest på planlægningsniveau, at der skal gøres en effektiv indsats for at reducere drivhusgasemissionerne. Det er faktisk i denne fase, at der træffes et valg mellem de transportformer, der skal betjene visse destinationer eller ruter (f.eks. offentlig transport i forhold til privatbilisme), som ofte er en vigtig faktor, der påvirker både energiforbrug og drivhusgasemissioner. Politiske og »blødere« foranstaltninger spiller ligeledes også en vigtig rolle, f.eks. som incitamenter til at benytte offentlig transport, cykle og gå.

CO2-fodaftryksmetoder kan f.eks. udvides til planlægning af transportnet for at få en umiddelbar vurdering af, i hvilket omfang planen har den forventede positive indvirkning på drivhusgasemissionerne. Dette kan være en af de vigtigste resultatindikatorer for sådanne planer. Beregningerne er typisk baseret på en trafikmodel, der gengiver status for trafikken på nettet (f.eks. strømme, kapacitet og trængselsniveau).

Der kan anvendes en lignende tilgang til byudvikling, navnlig i betragtning af, hvordan beslutninger om lokalisering af visse aktiviteter indvirker på mobilitet og energiforbrug, f.eks. mulighederne for at forme udviklingen via byplanlægning (f.eks. med hensyn til tæthed, placering, arealanvendelse, konnektivitet og permeabilitet samt tilgængelighed). Der er dokumentation for, at forskellige byformer og boligmønstre påvirker drivhusgasemissioner, energiefterspørgsel, udtømning af ressourcer osv.

Der skal udvises særlig forsigtighed i infrastrukturprojekter, der drives af eller transporterer fossile brændstoffer, selv om det omfatter energieffektivitetsforanstaltninger. Der bør under alle omstændigheder foretages en specifik vurdering for at vurdere foreneligheden med og undgå væsentlig skade på målene for modvirkning af klimaændringer.

I byerne stammer størstedelen af drivhusgasemissionerne f.eks. fra transport, energiforbrug i bygninger, elforsyning og affald. Projekter i disse sektorer bør derfor have til formål at opnå klimaneutralitet senest i 2050, dvs. nettonulemission af drivhusgasser i praksis. Der er med andre ord behov for kulstoffrie teknologier for at opnå kulstofneutralitet.

Inden for EU skal alle byggeprojekter — hvad enten det er renoveringsprojekter eller nye byggeprojekter — opfylde kravene i EU's direktiv om bygningers energimæssige ydeevne (64), som medlemsstaterne har omsat til nationale bygningsreglementer. For renoveringer kræver dette, at de omkostningsoptimale renoveringsniveauer opfyldes. For nye bygninger betyder det næsten energineutrale bygninger.

Figur 4

Oversigt over processen vedrørende modvirkning af klimaændringer i forbindelse med klimasikring

3.2.1. Screening — fase 1 (modvirkning)

I tabel 2 vises processen for screening af infrastrukturprojekter med hensyn til deres drivhusgasemissioner, hvor projekterne er opdelt i to grupper baseret på projektkategorien.

Tabel 2

Screeningliste — CO2-fodaftryk — eksempler på projektkategorier (65)

Screening Kategorier af infrastrukturprojekter Generelt kræves der IKKE en vurdering af CO2-fodaftrykket i disse projektkategorier, afhængigt af projektets omfang. Med henvisning til klimasikringsprocessen for modvirkning af klimaændringer i figur 7 afsluttes processen med fase 1 (screening). — Telekommunikationstjenester — Drikkevandsforsyningsnet — Net til opsamling af regnvand og spildevand — Mindre industriel spildevandsrensning og kommunal spildevandsrensning — Ejendomsudvikling (66) — Anlæg til mekanisk-biologisk behandling af affald — Forsknings- og udviklingsaktiviteter — Lægemidler og bioteknologi Generelt kræves (67) der en vurdering af CO2-fodaftrykket i disse projektkategorier. Med henvisning til klimasikringsprocessen for modvirkning af klimaændringer i figur 7 omfatter processen for denne type projektkategorier fase 1 (screening) og fase 2 med en detaljeret analyse. — Deponeringsanlæg for fast kommunalt affald — Kommunale affaldsforbrændingsanlæg — Store spildevandsrensningsanlæg — Fremstillingsindustri — Kemikalier og raffinering — Minedrift og metal — Papirmasse og papir — Køb af rullende materiel, skibe og transportflåder — Vej- og jernbaneinfrastruktur (68) og bytransport — Havne og logistiske platforme — Højspændingsledninger — Vedvarende energikilder — Brændstofproduktion, -forarbejdning, -oplagring og -transport — Fremstilling af cement og kalk — Fremstilling af glas — Varme- og kraftværker — Fjernvarmenet — Anlæg til naturgaslikvefaktion og genforgasning — Gastransmissionsinfrastruktur — En anden infrastrukturprojektkategori eller et andet projektomfang, hvor de absolutte og/eller relative emissioner kan overstige 20 000 ton CO2e/år (positiv eller negativ) (jf. tabel 7)

3.2.2. Detaljeret analyse — fase 2 (modvirkning)

Den detaljerede analyse omfatter kvantificering og værdiansættelse af drivhusgasemissioner (og -reduktioner) samt vurdering af overensstemmelsen med klimamålene for 2030 og 2050.

3.2.2.1. CO2-fodaftryksmetoden for infrastrukturprojekter

I denne vejledning anbefales EIB's CO2-fodaftryksmetoder (69) til beregning af infrastrukturprojekternes CO2-fodaftryk. Metoden omfatter standardmetoden til beregning af emissioner for f.eks.:

— Spildevands- og slamrensning

— Affaldshåndteringsanlæg

— Deponeringsanlæg for fast kommunalt affald

— Vejtransport

— Jernbanetransport

— Bytransport

— Bygningsrenovering

— Havne

— Lufthavne

Til værdisætning af drivhusgasemissioner kan EIB's CO2-fodaftryksmetode anvendes og suppleres af den særskilte publikation The Economic Appraisal of Investment Projects at the EIB (2013) (70) og Shadow Cost of Carbon (se afsnit 3.2.2.4).

EIB's metode er i overensstemmelse med International Financial Institution Framework for a Harmonised Approach to Greenhouse Gas Accounting, som blev offentliggjort i november 2015.

Mange infrastrukturprojekter fører til emissionsreduktioner eller -stigninger sammenlignet med scenariet, hvor projektet ikke blev gennemført, dvs. referenceemissionerne. Mange projekter udleder desuden drivhusgasser til atmosfæren enten direkte (f.eks. emissioner fra brændstofforbrænding eller produktionsprocesser) eller indirekte gennem købt elektricitet og/eller varme.

De drivhusgasser, der medregnes i EIB's CO2-fodaftryksmetode, omfatter de syv gasser, der er opført i UNFCCC's Kyotoprotokol (71), nemlig: kuldioxid (CO2), metan (CH4), dinitrogenoxid (N2O), hydrofluorcarboner (HFC'er), perfluorcarboner (PFC'er), svovlhexafluorid (SF6) og nitrogentrifluorid (NF3). Ved kvantificeringen af drivhusgasemissioner omregnes alle emissioner til ton kuldioxid, såkaldte CO2-ækvivalenter (CO2e), ved hjælp af globale opvarmningspotentialer (GWP) (72).

CO2-vurderingen bør indgå i hele projektudviklingscyklussen med henblik på at fremme lavemissionsvalg og -løsninger og bør anvendes som et redskab til at prioritere og vælge løsninger (herunder i miljøkonsekvensvurderingen og den strategiske miljøvurdering).

Den samme tilgang bør anvendes i planlægningsfasen, f.eks. i transportsektoren, hvor de vigtigste løsninger med henblik på at reducere drivhusgasemissionerne vedrører nettets operationelle struktur og valget af transportformer og -politikker.

I CO2-fodaftryksmetoden anvendes begrebet »område« (scope) som defineret i GHG-protokollen (73).

Figur 5

Begrebet »område« i forbindelse med CO2-fodaftryksmetoden (74)

Kilde: Figur 1 fra publikationen »EIB Project Carbon Footprint Methodologies«.

Tabel 3

Oversigt over de tre områder, der indgår i CO2-fodaftryksmetoden og vurderingen af indirekte emissioner for vej-, jernbane- og bytransportinfrastruktur

Område Vej-, jernbane- og bytransportinfrastruktur Alle andre projekter Område 1: Direkte drivhusgasemissioner opstår fysisk fra kilder, der drives af projektet. Emissioner fra f.eks. forbrænding af fossile brændstoffer, industrielle processer og diffuse emissioner, f.eks. kølemidler eller metanudsivning. Hvis relevant: Brændstofforbrænding, proces/aktivitet og diffuse emissioner Ja: Brændstofforbrænding, proces/aktivitet og diffuse emissioner Område 2: Indirekte drivhusgasemissioner i forbindelse med energi (elektricitet, opvarmning, køling og damp), der forbruges men ikke produceres i forbindelse med projektet. Disse er medtaget, fordi projektet har direkte kontrol over energiforbruget, f.eks. ved at forbedre det med energieffektivitetsforanstaltninger eller ved at skifte til forbrug af elektricitet fra vedvarende energikilder. Hvis relevant: Transportinfrastrukturprojekter (primært elektriske jernbaner), der drives af ejeren af infrastrukturen Ja: Elektricitet, opvarmning og køling Område 3: Andre indirekte drivhusgasemissioner, der kan betragtes som en konsekvens af projektaktiviteterne (f.eks. emissioner fra produktion eller udvinding af råmaterialer eller råstoffer og køretøjsemissioner fra brugen af vejinfrastruktur, herunder emissioner fra togs og elbilers elforbrug). Ja: Indirekte drivhusgasemissioner fra køretøjer, der anvender transportinfrastruktur, herunder trafikoverflytningsvirkninger Hvis relevant: Direkte og eksklusive upstream- eller downstreamemissioner under område 1 og 2

CO2-fodaftryksmetoden omfatter følgende hovedtrin:

1. Definition af projektgrænse

2. Definition af vurderingsperioden

3. Emissionsområder, der skal medtages

4. Kvantificering af absolutte projektemissioner (Ab)

5. Fastlæggelse og kvantificering af referenceemissioner (Be)

6. Beregning af relative emissioner (Re = Ab – Be).

Projektgrænsen beskriver, hvad der skal medtages ved beregningen af de absolutte og relative emissioner:

— Absolutte emissioner er baseret på en projektgrænse, der omfatter alle væsentlige emissioner under område 1, område 2 og område 3 (alt efter hvad der er relevant), der forekommer inden for projektet. Projektgrænsen for en motorvejsstrækning er f.eks. den motorvejslængde, der er fastsat i finansieringskontrakten, idet projektet og beregningen af de absolutte emissioner dækker drivhusgasemissionerne fra køretøjer, der anvender den pågældende motorvejsstrækning i et typisk år.

— Relative emissioner er baseret på en projektgrænse, der i tilstrækkelig grad dækker scenarierne »med projekt« og »uden projekt«. Den omfatter alle væsentlige emissioner under område 1, område 2 og område 3 (alt efter hvad der er relevant), men kan også kræve en afgrænsning uden for projektets fysiske grænser for at repræsentere referencescenariet. Uden motorvejen ville trafikken f.eks. stige på sekundære veje uden for projektets fysiske grænser. I beregningen af de relative emissioner anvendes der en grænse, som dækker hele den region, der er berørt af projektet.

De absolutte (Ab) drivhusgasemissioner er de skønnede årlige emissioner for et gennemsnitligt driftsår for projektet.

Referenceværdien for drivhusgasemissionerne (Be) er de emissioner, der vil blive genereret under det forventede alternative scenarie, som med rimelighed repræsenterer de emissioner, der vil blive genereret, hvis projektet ikke gennemføres.

De relative (Re) drivhusgasemissioner repræsenterer forskellen mellem de absolutte emissioner og referenceemissionerne.

De absolutte og relative emissioner bør kvantificeres for et typisk driftsår.

CO2-vurderingen bør indgå i hele projektudviklingscyklussen og anvendes som et redskab til at prioritere og vælge løsninger med henblik på at fremme lavemissionsvalg og -løsninger samt princippet om energieffektivitet først.

Den CO2-vurdering, der præsenteres i denne vejledning, er derfor et mere omfattende redskab til støtte for omstillingen til en lavemissionsøkonomi, som går langt videre end den engangsvurdering, der normalt ledsager støtteansøgninger til en finansiel institution.

Projektgrænsen beskriver, hvad der skal medtages ved beregningen af de absolutte emissioner, referenceemissionerne og de relative emissioner.

Alle relevante oplysninger bør medtages i kvantificeringen af et projekts drivhusgasemissioner.

Beregning af CO2-fodaftryk indebærer mange former for usikkerhed, herunder usikkerhed med hensyn til fastlæggelsen af sekundære virkninger, referencescenarierne og de skønnede referenceemissioner. Drivhusgasvurderingerne er derfor pr. definition omtrentlige.

Usikkerhederne i drivhusgasskøn og -beregninger bør derfor reduceres i det omfang, det er praktisk muligt, og skævheder i skønsmetoderne undgås. Hvis præcisionsniveauet er lavt, bør de data og antagelser, der anvendes til at kvantificere drivhusgasemissionerne, være konservative.

CO2-fodaftryksmetoden bør derfor baseres på konservative antagelser, værdier og procedurer. Konservative værdier og antagelser er dem, der oftest overvurderer absolutte emissioner og »positive« relative emissioner (nettostigninger) og undervurderer »negative« relative emissioner (nettoreduktioner). Hvis der er forskelle i graden af usikkerhed eller skævhed mellem scenarierne »med projekt« og »uden projekt«, kan der være behov for særlig forsigtighed.

3.2.2.2. Vurdering af drivhusgasemissioner

Drivhusgasemissioner bør vurderes i forhold til denne vejledning for individuelle investeringsprojekter med betydelige emissioner (75). Brugerne opfordres desuden til at kontrollere den lovgivning, der gælder for deres investering.

I tabellen nedenfor vises de tærskler, der er fastsat for EIB's CO2-fodaftryksmetode.

Tabel 4

Tærskler for EIB's CO2-fodaftryksmetoden (76)

— Absolutte emissioner på over 20 000 ton CO2e/år (positiv eller negativ) — Relative emissioner på over 20 000 ton CO2e/år (positiv eller negativ)

Infrastrukturprojekter (77) med absolutte og/eller relative emissioner på over 20 000 ton CO2e/år (positiv eller negativ) skal være omfattet af både fase 1 (screening) og fase 2 (detaljeret analyse) af klimasikringsprocessen for modvirkning af klimaændringer, som vist i figur 7.

Ifølge forskning (78) (under EIB's projektportefølje) tegner tærsklerne i tabel 4 sig for ca.95 % af de absolutte og relative drivhusgasemissioner fra projekter.

3.2.2.3. Referenceværdier (CO2-fodaftryk og cost-benefit-analyse)

Referenceværdien for CO2-fodaftryksmetoden omtales ofte som det »sandsynlige alternativ« til planen/projektet, og referenceværdien for cost-benefit-analysen omtales ofte som det »kontrafaktiske referencescenarie«. For visse projekters vedkommende kan der være forskel mellem disse referenceværdier. I sådanne tilfælde er det vigtigt at sikre sammenhæng mellem kvantificeringen af drivhusgasemissioner og cost-benefit-analysen. Dette bør beskrives fyldestgørende i cost-benefit-analysen (hvor det er relevant) og sammenfattes i klimasikringsdokumentationen.

Cost-benefit-analysen har typisk form af en sammenligning mellem scenarierne »med projekt« og »uden projekt«. Set ud fra et klimasikringsperspektiv (modvirkningsperspektiv) er det vigtigt, at referencescenariet er en troværdig repræsentation af EU's klimapolitik. Dette udelukker f.eks. en referenceværdi, hvor højemissionsintensive brændstoffer stadig er i brug i 2050. Den bør derimod være forenelig med en troværdig strategi for reduktion af drivhusgasemissioner i overensstemmelse med EU's nye klimamål for 2030 og klimaneutralitet senest i 2050.

3.2.2.4. Skyggeomkostninger ved CO2

I denne vejledning anvendes de skyggeomkostninger ved CO2, der er offentliggjort af EIB, som den bedste tilgængelige dokumentation (79) for omkostningerne ved at opfylde Parisaftalens temperaturmål (dvs. 1,5 °C-målet). Skyggeomkostningerne ved CO2 måles i real værdi og angives i 2016-priser.

De skyggeomkostninger ved CO2, der skal anvendes til infrastrukturprojekter for perioden 2021-2027, er anført i tabellen nedenfor (se også tabel 6, som indeholder de årlige værdier for skyggeomkostningerne ved kulstof).

Tabel 5

Skyggeomkostninger ved CO2 for drivhusgasemissioner og reduktioner i EUR/tCO2e, 2016-priser

År 2020 2025 2030 2035 2040 2045 2050 EUR/tCO2e 80 165 250 390 525 660 800

Kilde: EIB-Gruppens Climate Bank Roadmap 2021-2025.

Som et eksempel tages et projekt, der vurderes med henblik på finansiering i dag. Opførelsen tager fire år, og derefter drives det i 20 år fra 2025, dvs. indtil 2045. Projektplanen indeholder de forventede emissioner for hvert driftsår. For det første driftsår værdisættes emissionerne til 165 EUR pr. ton. Værdien af de emissioner, der forventes at forekomme i 2030, er 250 EUR pr. ton. Eventuelle emissioner fra projektet i 2045 værdisættes til 660 EUR pr. ton.

For at undgå tvivl anvendes disse tal kun til at anslå værdien af nettokulstofbesparelser eller -emissioner i en cost-benefit-analyse, der repræsenterer samfundets synspunkt. Efterspørgselsprognoser og andre relaterede aspekter af den økonomiske analyse eller projekternes økonomiske levedygtighed drives af aktuelle markedsprissignaler, som påvirkes af alle støttepolitikker.

I figuren nedenfor vises skyggeomkostninger ved CO2 for perioden 2020-2050:

Figur 6

Skyggeomkostninger ved CO2 for drivhusgasemissioner og -reduktioner i EUR/tCO2e, 2016-priser

Kilde: EIB-Gruppens Climate Bank Roadmap 2021-2025

I tabel 6 nedenfor vises skyggeomkostninger ved CO2 for hvert år i perioden 2020-2050. Værdierne i tabel 6 er beregnet på grundlag af værdierne i tabel 5.

Tabel 6

Skyggeomkostninger ved CO2 pr. år i EUR/tCO2e, 2016-priser

År EUR/tCO2e År EUR/tCO2e År EUR/tCO2e År EUR/tCO2e 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Skyggeomkostningerne ved CO2 er en minimumsværdi, der anvendes til at værdiansætte drivhusgasemissioner og -reduktioner. Højere værdier for skyggeomkostningerne ved CO2 kan anvendes til klimasikring og cost-benefit-analyse, f.eks. når højere værdier anvendes i den pågældende medlemsstat eller af det pågældende långivende institut, eller hvis der er andre krav. Skyggeomkostningerne ved CO2 kan også justeres, når der foreligger flere oplysninger.

Cost-benefit-analysen omfatter normalt diskontering af værdisatte drivhusgasemissioner. Der henvises til Kommissionens vejledning (80), hvor den sociale diskonteringssats forklares. Ifølge denne vejledning bør der anvendes en social diskonteringssats på 5 % for større projekter i samhørighedslandene og på 3 % i de andre medlemsstater (81). Vejledningen omhandler perioden 2014-2020, men den kan også bruges som reference for perioden 2021-2027. I dokumentationen for klimasikring bør den anvendte sociale diskonteringssats beskrives.

3.2.2.5. Bekræft foreneligheden med et troværdigt scenarie for reduktion af drivhusgasemissionerne frem til 2030 og 2050

Projektpromotoren bør bekræfte projektets forenelighed med et troværdigt scenarie i overensstemmelse med (82) EU's 2030- og 2050-mål for reduktion af drivhusgasemissionerne i overensstemmelse med målene i Parisaftalen og den europæiske klimalov (se kapitel 3.1). Som led i denne proces bør projektpromotoren bekræfte projektets forenelighed med eksempelvis drift, vedligeholdelse og endelig nedlukning under klimaneutrale betingelser for infrastruktur med en levetid, der strækker sig længere end 2050. Dette kan f.eks. betyde, at der tidligt i projektudviklingscyklussen tages hensyn til den cirkulære økonomi og omstillingen til vedvarende energikilder.

I forordning (EU) 2018/1999 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen (forordningen om forvaltning) opstilles der endvidere en forvaltningsmekanisme, der er baseret på langsigtede strategier, integrerede nationale energi- og klimaplaner, som dækker tiårige perioder fra 2021 til 2030, medlemsstaternes tilsvarende integrerede nationale energi- og klimastatusrapporter og Kommissionens integrerede overvågning.

I de nationale energi- og klimaplaner fastsættes de nationale målsætninger, mål og bidrag for energiunionens fem dimensioner, herunder dimensionen »dekarbonisering«, som henviser til »Unionens tilsagn for drivhusemissioner på lang sigt i overensstemmelse med Parisaftalen, andre målsætninger og mål, herunder sektormål og tilpasningsmål«.

De nationale energi- og klimaplaner er en yderligere og relevant reference for bekræftelsen af foreneligheden med et troværdigt scenarie for reduktion af drivhusgasemissionerne (når de nationale energi- og klimaplaner ændres og vurderes i 2023 til at omfatte EU's nye mål for 2030 og klimaneutralitet senest i 2050 i overensstemmelse med den europæiske klimalov).

Projektpromotoren bør påvise, at projektets drivhusgasemissioner vil blive begrænset på en måde, der er i overensstemmelse med EU's overordnede mål for 2030 og 2050 og eventuelle mere ambitiøse mål for den sektor, som projektet tilhører.

3.3. Tilpasning til klimaændringer (modstandsdygtighed over for klimaændringer)

Infrastruktur (83) har normalt en lang levetid og kan i mange år blive udsat for et omskifteligt klima med stadig mere ugunstige og hyppige ekstreme vejr- og klimapåvirkninger.

Under de berørte offentlige myndigheders tilsyn og kontrol bidrager sårbarheds- og risikovurderinger til at identificere de væsentlige klimarisici. Dette danner grundlag for at fastlægge, vurdere og gennemføre målrettede tilpasningsforanstaltninger. Dette vil bidrage til at reducere restrisikoen til et acceptabelt niveau.

Projektpromotoren bør give de offentlige myndigheder alle de oplysninger, der er nødvendige for at verificere, at det acceptable niveau for resterende klimarisici er blevet fastsat under behørig hensyntagen til alle retlige, tekniske eller andre krav.

Som forklaret i kapitel 4 og bilag C bør klimasårbarheds- og risikovurderingen integreres fra begyndelsen af projektudviklingsprocessen (84), herunder miljøkonsekvensvurderingen, da dette generelt vil give flest muligheder for at vælge de optimale tilpasningsløsninger.

Projektets placering, som ofte fastlægges på et tidligt tidspunkt, kan f.eks. være afgørende for klimasårbarheds- og risikovurderingen. Der vil normalt være flere begrænsninger, når klimasårbarheds- og risikovurderingen indledes senere i projektudviklingen, hvilket kan føre til, at der vælges suboptimale løsninger

Figur 7

Oversigt over den klimatilpasningsrelaterede proces for klimasikring

Foranstaltninger vedrørende tilpasning til klimaændringerne for infrastrukturprojekter har ofte til formål at sikre den nødvendige modstandsdygtighed over for virkningerne af klimaændringer, som omfatter akutte hændelser såsom mere intense oversvømmelser, skybrud, tørke, hedebølger, naturbrande, storme, jordskred og orkaner, samt kroniske hændelser såsom den fremskrevne stigende vandstand i havene og ændringer i den gennemsnitlige nedbørsmængde, jordfugtighed og luftfugtighed.

Ud over at tage hensyn til projektets modstandsdygtighed over for klimaændringer skal der træffes foranstaltninger til at sikre, at projektet ikke øger tilstødende økonomiske og sociale strukturers sårbarhed. Dette kan f.eks. ske, hvis et projekt omfatter en dæmning, der kan øge oversvømmelsesrisikoen i det omkringliggende område.

Figur 8

Vejledende oversigt over klimasårbarheds- og risikovurderinger og identifikation, vurdering og planlægning/integration af relevante tilpasningsforanstaltninger

Ifølge denne vejledning kan der anvendes alternative tilgange til den beskrevne klimasårbarheds- og risikovurdering, som er nye og internationalt anerkendte tilgange og metodologiske rammer, f.eks. den tilgang, der anvendes af IPCC i forbindelse med den sjette vurderingsrapport (AR6) (85). Målet er fortsat at identificere betydelige klimarisici som grundlag for at fastlægge, vurdere og gennemføre målrettede tilpasningsforanstaltninger.

3.3.1. Screening — fase 1 (tilpasning)

En analyse af et projekts sårbarhed over for klimaændringer er et vigtigt skridt med henblik på at finde frem til de rigtige tilpasningsforanstaltninger, der skal træffes. Analysen er opdelt i tre trin, som omfatter en følsomhedsanalyse, en vurdering af den nuværende og den fremtidige eksponering og derefter sårbarhedsvurderingen, som er en kombination af de to.

Tekniske specialister specificerer typisk klart niveauet for og opløsningen af de data, der er nødvendige for at analysere problemerne tilstrækkeligt.

Formålet med sårbarhedsanalysen (86) er at udpege de relevante klimafarer (87) for den pågældende specifikke projekttype på den planlagte placering. Et projekts sårbarhed er en kombination af to aspekter: følsomheden af projektets elementer over for klimafarer generelt (følsomhed) og sandsynligheden for, at disse farer vil opstå på projektets placering nu og i fremtiden (eksponering). Disse to aspekter kan vurderes særskilt (som beskrevet nedenfor) eller samlet.

Figur 9

Oversigt over screeningsfasen i sårbarhedsanalysen

I figur 9 gives der et overblik over følsomheds-, eksponerings- og sårbarhedsanalysen, som udgør fase 1 (screening) i den samlede proces, der er illustreret i 8.

En indledende screening kan fokusere på klimafarer, der er klassificeret som »høje« i følsomhedsanalysen og/eller eksponeringsanalysen, som input til sårbarhedsvurderingen.

3.3.1.1. Følsomhed

Formålet med følsomhedsanalysen er at fastslå, hvilke klimafarer der er relevante for den pågældende projekttype, uanset projektets placering. En stigende vandstand i havene vil sandsynligvis være en betydelig fare for de fleste havneprojekter, uanset hvor de er placeret.

Følsomhedsanalysen bør omfatte projektet som helhed, idet der ses på de forskellige dele af projektet, og hvordan det fungerer inden for det bredere net eller system, f.eks. ved at skelne mellem de fire temaer:

— aktiver og processer på stedet

— input som f.eks. vand og energi

— output som f.eks. produkter og tjenesteydelser

— adgangs- og transportforbindelser, selv om de ligger uden for projektets direkte kontrol.

Tildeling af følsomhedsscorer til projekttyper udføres bedst af tekniske eksperter, dvs. ingeniører og andre specialister med godt kendskab til projektet.

Projektets udformning kan desuden i kritisk grad afhænge af specifikke (tekniske eller andre) parametre. Udformningen af en bro kan f.eks. være kritisk afhængig af vandstanden i den flod, som den krydser, og kontinuerlig drift af et varmekraftværk kan være kritisk afhængig af tilstrækkeligt kølevand og af minimumsvandstanden og den maksimal vandtemperatur i den tilstødende flod. Det kan være vigtigt at medtage sådanne kritiske konstruktionsparametre i klimafølsomhedsanalysen.

I 10 gives der et overblik over følsomhedsanalysen, som er en del af fase 1 (screening) som illustreret i 7.

Figur 10

Oversigt over screeningsfasen i sårbarhedsanalysen

Scoren »høj«, »middel« eller »lav« bør tildeles for hvert tema og hver klimafare:

— høj følsomhed: klimafaren kan have en væsentlig indvirkning på aktiver og processer, input, output og transportforbindelser

— middel følsomhed: klimafaren kan have en mindre indvirkning på aktiver og processer, input, output og transportforbindelser

— lav følsomhed: klimafaren har ingen (eller ubetydelig) indvirkning.

3.3.1.2. Eksponering

Formålet med eksponeringsanalysen er at fastslå, hvilke farer der er relevante for projektets planlagte placering, uanset projekttype. Oversvømmelser kan f.eks. være en betydelig klimafare for en placering ved en flod i oversvømmelsesområde.

Eksponeringsanalysen fokuserer derfor på placeringen, mens følsomhedsanalysen fokuserer på projekttypen.

Eksponeringsanalysen kan opdeles i to dele: eksponering for det nuværende klima og eksponering for det fremtidige klima. De tilgængelige historiske og aktuelle data for projektets placering (alle alternative projektplaceringer) bør anvendes til at vurdere den nuværende og den tidligere klimaeksponering. Klimamodellernes fremskrivninger kan bruges til at finde frem til, hvordan eksponeringsniveauet kan ændre sig i fremtiden. Der bør lægges særlig vægt på ændringer i hyppigheden og intensiteten af ekstreme vejrforhold.

I 11 gives der et overblik over følsomhedsanalysen, som er en del af fase 1 (screening) som illustreret i 7.

Figur 11

Oversigt over eksponeringsanalysen

Forskellige geografiske placeringer kan være eksponeret for forskellige klimafarer. Det er nyttigt at forstå, hvordan eksponeringen af forskellige geografiske områder i Europa vil ændre sig som følge af ændrede klimafarer, som illustreret i listen nedenfor.

Eksempelvis:

— områder, hvor befolkningens eksistensgrundlag er afhængigt af naturressourcer

— kystområder, øer og offshoreområder, som er særligt eksponerede for stigende stormhøjder, bølgehøjder, oversvømmelser i kystområder og erosion

— områder med lav og faldende sæsonbestemt nedbør, som ofte er mere eksponerede for øget risiko for tørke, nedsynkning og skovbrande

— områder med høje og stigende temperaturer, som ofte er mere udsatte for hedebølger

— områder med øget sæsonbestemt nedbør (eventuelt kombineret med hurtigere tøbrud og skybrud), som ofte er mere eksponerede for pludselige stærke oversvømmelser og erosion

— områder med både materiel og immateriel kulturarv.

Det er vigtigt at forstå, hvad de eksponerede områder er, og hvordan de og befolkningen i disse områder vil blive påvirket, da disse steder ofte vil opnå de største fordele ved proaktiv tilpasning.

Jo mere lokale og specifikke dataene er, jo mere nøjagtig og relevant vil vurderingen være (se f.eks. listen over datakilder for fremtidens klima i afsnit 3.1).

Nogle farer kræver lokalitetsspecifikke data og undersøgelser, f.eks. pludselige stærke oversvømmelser.

3.3.1.3. Sårbarhed

Sårbarhedsanalysen kombinerer resultatet af følsomhedsanalysen og eksponeringsanalysen (når de udføres særskilt).

I 12 gives der et overblik over sårbarhedsanalysen, som samler resultaterne fra følsomheds- og eksponeringsanalyserne (se 7).

Figur 12

Oversigt over sårbarhedsanalysen

Sårbarhedsvurderingen har til formål at fastlægge potentielle væsentlige farer og dermed forbundne risici, og den danner grundlag for beslutningen om at gå videre til risikovurderingsfasen. Den viser typisk de mest relevante farer for risikovurderingen (disse kan være de sårbarheder, der klassificeres som »høje« og muligvis »middel« afhængigt af skalaen). Hvis det efter sårbarhedsvurderingen konkluderes, at alle sårbarheder er lave eller ubetydelige, og dette kan begrundes, er der ikke behov for yderligere risikovurdering (vedrørende klimaet) (dermed afsluttes screeningen og fase 1). Beslutningen om, hvilke sårbarheder der skal gøres til genstand for en detaljeret risikoanalyse, afhænger imidlertid af projektpromotorens og klimavurderingsteamets begrundede vurdering.

En infrastrukturs placering kan sammen med lokale virksomheders, regeringers og lokalsamfunds tilpasningskapacitet påvirke et aktivs klimafølsomhed og sårbarhed. Sårbarhed over for flere klimafarer kan også være stærkt sektorspecifik og tæt forbundet med den teknologi, der anvendes til anlæg og drift.

3.3.2. Detaljeret analyse — fase 2 (tilpasning)

3.3.2.1. Virkninger, sandsynlighed og klimarisici

Risikovurderingen er en struktureret metode til at analysere klimafarer og deres virkninger med henblik på at tilvejebringe oplysninger til brug for beslutningstagningen.

Under denne proces vurderes sandsynlighederne og alvoren af de virkninger, der er forbundet med de farer, der blev udpeget under sårbarhedsvurderingen (eller den indledende screening af relevante farer), og risikoens betydning for projektets vellykkede gennemførelse.

Dette bør indgå i den overordnede projektrisikovurderingslogik, som ligger til grund for hele projektudviklingsprocessen, således at risikoen kan håndteres holistisk og ikke ud fra en særskilt vurdering.

Risikovurderingsprocessen bør indledes så tidligt som muligt i projektplanlægningen, fordi risici, der konstateres tidligt, sædvanligvis lettere og mere omkostningseffektivt kan håndteres og/eller undgås.

Formålet er at kvantificere betydningen af risiciene for projektet under de nuværende og fremtidige klimaforhold.

I 13 gives der et overblik over sandsynlighedsanalysen, konsekvensanalysen og risikovurderingen, som danner grundlag for at udpege, vurdere, vælge og gennemføre tilpasningsforanstaltninger. Hele processen er illustreret i 8.

Figur 13

Oversigt over vurderingen af klimarisici i fase 2

Sammenlignet med sårbarhedsanalysen gør risikovurderingen det lettere at udpege længere kæder af årsagssammenhænge, som forbinder klimafarer med den måde, hvorpå projektet klarer sig på tværs af flere dimensioner (tekniske, miljømæssige, sociale/inkluderende/tilgængelige og finansielle osv.), og omhandler samspillet mellem faktorer. Med en risikovurdering kan problemer, som ikke opfanges med sårbarhedsvurderingen, derfor udpeges.

I ISO 14091 (88) anvendes begrebet »virkningskæder« (impact chains), som er et effektivt værktøj, der kan bidrage til bedre at forstå, visualisere, systematisere og prioritere de faktorer, der driver risici i systemet. Virkningskæder udgør et analytisk udgangspunkt for den samlede risikovurdering. De angiver, hvilke farer der potentielt kan forårsage direkte og indirekte klimaændringer, og udgør derfor den grundlæggende struktur i risikovurderingen. De bruges som væsentlige kommunikationsværktøjer for at drøfte, hvad der skal analyseres, og hvilke klimamæssige og socioøkonomiske, biofysiske eller andre parametre der bør tages i betragtning. På denne måde kan de bruges til at fastslå, hvilke målrettede tilpasningsforanstaltninger der skal træffes.

Risikovurderingen kan omfatte ekspertvurderinger fra vurderingsteamet og en gennemgang af relevant litteratur og relevante historiske data. Dette omfatter ofte en workshop om risikoidentifikation (89) med henblik på at udpege farer, konsekvenser og centrale klimarelaterede risici og fastlægge, hvilken yderligere analyse der skal udføres for at måle risicienes betydning.

Den detaljerede risikovurdering gennemføres typisk som kvantitative eller semikvantitative vurderinger, der ofte omfatter numerisk modellering. Disse udføres bedst på mindre møder eller som ekspertanalyser.

3.3.2.2. Sandsynlighed

Denne del af risikovurderingen omhandler sandsynligheden for, at de udpegede klimafarer vil opstå inden for en given tidsramme, f.eks. projektets levetid.

I 14 gives der et overblik over sandsynlighedsanalysen, som er en del af fase 2 som illustreret i 13. Der kan også anvendes alternative skalaer til at vurdere sandsynligheden, f.eks. den skala, der anvendes af IPCC (90).

Figur 14

Oversigt over sandsynlighedsanalysen

For visse klimarisici kan der være betydelig usikkerhed med hensyn til sandsynligheden for, at de opstår. Det kan være nødvendigt at anvende ekspertvurderinger baseret på de aktuelt bedste tilgængelige oplysninger og data fra registre, statistikker, simuleringer og nuværende/tidligere viden indhentet fra høringer af interessenter. Dette bør også omfatte henvisninger til nationale, regionale og/eller lokale klimadata og -fremskrivninger. Hvordan sandsynligheden for klimarisici kan udvikle sig over tid, bør også overvejes. Klimabetingede stigninger i gennemsnitstemperaturen kan f.eks. øge sandsynligheden for visse klimarisici betydeligt i løbet af et projekts levetid.

3.3.2.3. Virkninger

Denne del af risikovurderingen omhandler konsekvenserne, hvis den udpegede klimafare opstår. Dette bør vurderes på en skala med virkning pr. fare. Dette kaldes også alvor eller omfang.

Konsekvenserne vedrører generelt fysiske aktiver og operationer, sundhed og sikkerhed, miljøvirkninger, sociale virkninger, indvirkning på tilgængeligheden for handicappede, økonomiske konsekvenser og omdømmemæssige risici. Vurderingen skal muligvis omfatte tilpasningskapaciteten for det system, hvori projektet gennemføres. Det kan også være relevant at overveje, hvor grundlæggende denne infrastruktur er for det bredere net eller system (dvs. kritikalitet), og om der kan opstå bredere virkninger og kaskadevirkninger.

I figur 15 gives der et overblik over konsekvensanalysen, som er en del af fase 2 som illustreret i figur 13.

Figur 15

Oversigt over konsekvensanalysen

Infrastrukturprojekter har i reglen en lang levetid, ofte mellem 30 og 80 år. Midlertidige projekter og nødprojekter kan imidlertid have kortere levetid. Alle elementer i et infrastrukturprojekt skal ikke nødvendigvis vurderes med hensyn til den samme (lange) levetid. Jernbaneskinner udskiftes f.eks. hyppigere (som led i regelmæssig vedligeholdelse) end jernbanedæmninger. Ved infrastrukturprojekter med en levetid på under fem år foretages der i mange tilfælde ikke klimafremskrivninger, men de bør stadig være modstandsdygtige over for det nuværende klima.

For en række klimafarer må det forventes (91), at sandsynligheden og virkningerne vil ændre sig i løbet af projektets levetid, efterhånden som den globale opvarmning og klimaændringerne udvikler sig. De fremskrevne ændringer i sandsynlighed og virkninger bør indarbejdes i risikovurderingen. Til dette formål kan det være nyttigt at opdele levetiden i en sekvens af kortere perioder (f.eks. 10-20 år). Der bør lægges særlig vægt på ekstreme vejrforhold og kaskadevirkninger.

Som illustreret nedenfor bør risikovurderingen omfatte de risikoområder, der er relevante for hvert klimaændringsscenarie, og flere niveauer af konsekvenser:

Tabel 7

Omfang af konsekvenserne på tværs af forskellige risikoområder (*1) (92)

Risikoområder Konsekvensens omfang 1 Ubetydelig 2 Mindre 3 Moderat 4 Alvorlig 5 Katastrofal Skade på aktiver/ konstruktioner/ driftsmæssige Virkningen kan absorberes gennem normal aktivitet En negativ hændelse, der kan absorberes ved at træffe foranstaltninger for at sikre forretningskontinuitet En alvorlig hændelse, der kræver yderligere foranstaltninger for at sikre forretningskontinuitet En kritisk hændelse, der kræver ekstraordinære foranstaltninger/nødforanstaltninger for at sikre forretningskontinuitet Katastrofe, der potentielt kan føre til nedlukning, kollaps eller tab af aktiv/net Sikkerhed og sundhed Førstehjælp Mindre personskade, lægebehandling Alvorlig personskade eller tab af arbejde Alvorlige eller flere personskader, permanent kvæstelse eller invaliditet Enkelt eller flere dødsfald Miljø Ingen indvirkning på referencemiljøet. Lokaliseret i kildeområdet. Ingen genopretning påkrævet Lokaliseret inden for anlæggets grænser. Målbar genopretning inden for en måned efter virkningen Moderat skade med mulig større virkning. Genopretning inden for et år Væsentlig skade med lokal virkning. Genopretning over mere end et år. Manglende overholdelse af miljøbestemmelser/miljøgodkendelse Væsentlig skade med udbredt virkning. Genopretning over mere end et år. Begrænset udsigt til fuld genopretning Sociale Ingen negative sociale virkninger Lokale, midlertidige sociale virkninger Lokale, langsigtede sociale virkninger Manglende beskyttelse af fattige eller sårbare (93). Nationale, langsigtede sociale virkninger Tab af sociale tilladelser til at drive virksomhed. Protester fra lokalsamfundet Finansielle (for enkelt ekstrem hændelse eller årlig gennemsnitlig indvirkning) (*2) x % internt afkast (*3) < 2 % af omsætningen x % internt afkast 2-10 % af omsætningen x % internt afkast 10-25 % af omsætningen x % internt afkast 25-50 % af omsætningen x % internt afkast > 50 % af omsætningen Omdømmemæssige Lokal, midlertidig indvirkning på den offentlige mening Lokal, kortsigtet indvirkning på den offentlige mening Lokal, langsigtet indvirkning på den offentlige mening med negativ lokal mediedækning National, kortsigtet indvirkning på den offentlige mening, negativ national mediedækning National, langsigtet indvirkning, som potentielt på påvirke regeringens stabilitet Kulturart og kulturelle bygninger Ubetydelig indvirkning Kortsigtet virkning. Mulig genopretning eller reparation. Alvorlig skade med bredere indvirkning på turistindustrien Væsentlig skade med national og international indvirkning Permanent tab med deraf følgende virkning på samfundet

3.3.2.4. Risici

Når sandsynligheden for og virkningen af hver fare er vurderet, kan betydningen af hver potentiel risiko estimeres ved at kombinere de to faktorer. Risiciene kan indsættes i en risikomatrice (som led i den samlede projektrisikovurdering) for at udpege de mest betydelige risici og de risici, hvor der skal træffes tilpasningsforanstaltninger.

Figur 16

Oversigt over risikovurderingen

I figur 16 gives der et overblik over risikovurderingen, som samler resultaterne af sandsynligheds- og konsekvensanalysen (se figur 13).

Projektpromotoren og ekspertgruppen, som udfører vurderingen, er ansvarlig for at vurdere, hvad der er et acceptabelt risikoniveau, og hvad der ikke er, for det specifikke projekt.

Den anvendte kategorisering skal kunne forsvares, være klart specificeret og være beskrevet på en klar og logisk måde, og den skal indarbejdes på en ensartet måde i den samlede projektrisikovurdering. Det kan f.eks. vurderes, at en katastrofal hændelse, selv om den er sjælden eller usandsynlig, stadig udgør en ekstrem risiko for projektet, da konsekvenserne er så alvorlige.

3.3.2.5. Tilpasningsforanstaltninger

Hvis det efter risikovurderingen konkluderes, at der er betydelige klimarisici for projektet, skal risiciene styres og reduceres til et acceptabelt niveau.

For hver betydelig risiko, der udpeges, bør målrettede tilpasningsforanstaltninger vurderes. De foretrukne foranstaltninger bør derefter indarbejdes i projektudformningen og/eller dets drift med henblik på at forbedre modstandsdygtigheden over for klimaændringer (94).

I 17 gives der et overblik over processen med at udpege, vurdere/udvælge og gennemføre/integrere/planlægge tilpasningsløsninger baseret på de foregående trin i 8.

Figur 17

Oversigt over processen med at identificere, vurdere og planlægge/integrere tilpasningsløsninger

Der offentliggøres stadig mere litteratur og erfaringer om tilpasningsløsninger, vurdering og planlægning (95) samt relaterede ressourcer (96) i medlemsstaterne.

Flere oplysninger om tilpasningsplanlægning i medlemsstaterne kan findes på Climate-ADAPT (97).

Tilpasning indebærer i mange tilfælde, at der anvendes en blanding af strukturelle og ikkestrukturelle foranstaltninger. Strukturelle foranstaltninger omfatter ændring af udformningen eller specifikationen af fysiske aktiver og infrastruktur eller indførelse af alternative eller forbedrede løsninger. Ikke-strukturelle foranstaltninger omfatter fysisk planlægning, forbedrede overvågnings- eller beredskabsprogrammer, personaleuddannelse og kompetenceoverførsel, udvikling af strategiske rammer eller rammer for vurdering af klimarisici, finansielle løsninger, f.eks. forsikring mod fejl i forsyningskæden, eller alternative tjenester.

Forskellige tilpasningsløsninger bør vurderes for at finde den rette foranstaltning eller blanding af foranstaltninger, der kan gennemføres for at reducere risikoen til et acceptabelt niveau.

Fastlæggelsen af det »acceptable risikoniveau« afhænger af den ekspertgruppe, der foretager vurderingen, og den risiko, som projektpromotoren er parat til at acceptere. Der kan f.eks. være aspekter af projektet, der anses for at være ikkevæsentlig infrastruktur, hvor omkostningerne til tilpasningsforanstaltninger opvejer fordelene ved at undgå risiciene, og den bedste løsning vil være at acceptere, at den ikkevæsentlige infrastruktur mislykkes under visse omstændigheder.

I betragtning af den betydelige usikkerhed i fremskrivningerne af klimafarer er det ofte afgørende at finde tilpasningsløsninger (hvor det er muligt), som vil kunne fungere godt i den nuværende og i alle fremtidige scenarier. Sådanne foranstaltninger kaldes ofte »low regret«- eller »no regret«-løsninger.

Det kan også være hensigtsmæssigt at overveje fleksible/adaptive foranstaltninger, f.eks. overvågning af situationen og gennemførelse af kun fysiske foranstaltninger, når situationen når en kritisk tærskel (eller overvejelse af tilpasningsscenarier (98)). Denne løsning er især nyttig, hvis klimafremskrivningerne er behæftet med stor usikkerhed. Det er hensigtsmæssigt, så længe tærsklerne eller tærskelværdierne er klart fastsat, og de fremtidige foreslåede foranstaltninger kan bevises med henblik på at imødegå risiciene i tilstrækkelig grad. Overvågningen bør integreres i processerne for forvaltning af infrastrukturen.

Vurderingen af tilpasningsløsningerne kan være kvantitativ eller kvalitativ, afhængigt af tilgængeligheden af oplysninger og andre faktorer. Under visse omstændigheder, f.eks. infrastruktur med relativt lav værdi med begrænsede klimarisici, kan det være tilstrækkeligt med en hurtig ekspertvurdering. Under andre omstændigheder, navnlig for løsninger med væsentlige socioøkonomiske virkninger, vil det være vigtigt at anvende mere omfattende oplysninger, f.eks. om klimafarens sandsynlighedsfordeling, den økonomiske værdi af de tilknyttede (undgåede) skader og de resterende risici.

På det næste trin integreres de vurderede tilpasningsløsninger i projektet i den rigtige udviklingsfase, herunder investerings- og finansieringsplanlægning, overvågnings- og indsatsplanlægning, fastlæggelse af roller og ansvarsområder, organisatoriske ordninger, uddannelse, teknisk projektering og sikring af, at løsningerne er i overensstemmelse med de nationale retningslinjer og gældende lovgivning.

Som god ledelsespraksis bør projektet løbende overvåges gennem hele dets driftslevetid med henblik på at: i) kontrollere nøjagtigheden af vurderingen med det formål at anvende resultaterne heraf i fremtidige vurderinger og projekter og ii) fastslå, om det er sandsynligt, at bestemte tærskelværdier eller tærskelværdier vil blive nået, med angivelse af behovet for yderligere tilpasningsforanstaltninger (dvs. trinvis tilpasning).

Tilpasningssøjlen for klimasikring bør omfatte følgende trin:

— Bekræft overensstemmelsen med EU's og, hvor det er relevant, nationale, regionale og lokale strategier og planer for tilpasningen til klimaændringer samt andre relevante strategi- og planlægningsdokumenter; og

— Vurder omfanget af og behovet for regelmæssig overvågning og opfølgning, herunder kritiske antagelser i forbindelse med fremtidige klimaændringer, og følg op på dette.

Begge aspekter bør integreres i projektudviklingscyklussen.

4. KLIMASIKRING OG PROJEKTCYKLUSFORVALTNING

Projektcyklusforvaltning er processen med at planlægge, organisere, koordinere og kontrollere et projekt på en effektiv måde i alle dets faser fra planlægning, gennemførelse og drift til nedlukning.

Klimasikring bør integreres i projektcyklusforvaltningen fra starten, som det er illustreret i figur 18 og nærmere forklaret i bilag C.

Figur 18

Oversigt over klimasikring og projektcyklusforvaltning

Klimasikringsprocessen kan ledes af forskellige organer i de forskellige faser af projektudviklingscyklussen. Offentlige myndigheder kan f.eks. lede strategi-/planfasen, projektpromotoren kan lede forundersøgelses- og udformningsfasen, og ejerne og forvalterne af aktiver kan lede de senere faser.

Klimasikringsdokumentationen verificeres ofte, inden projektpromotoren indgiver projektansøgningen til godkendelse hos den finansielle partner, som det illustreres i figur 19. I dette tilfælde bør verifikationen foretages af en uafhængig verifikator. Dokumentationen kan dog også verificeres af den finansielle partner som et første skridt i den proces, der fører til investeringsbeslutningen.

Figur 19

Organer, der leder de forskellige faser af projektudviklingen

5. KLIMASIKRING OG MILJØKONSEKVENSVURDERING (VVM)

Overvejelser vedrørende klimaændringer kan udgøre en vigtig del af et projekts miljøkonsekvensvurdering (VVM). Dette gælder begge klimasikringsprocessens søjler, dvs. modvirkning af og tilpasning til klimaændringer.

Miljøkonsekvensvurderingen (VVM) er defineret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU (99) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/52/EU (100) (»VVM-direktivet«).

Direktiv 2014/52/EU (VVM-direktivet fra 2014) finder i henhold til artikel 3 anvendelse på projekter, for hvilke der er iværksat screening (for bilag II-projekter), eller hvor afgrænsningen blev indledt, eller VVM-rapporten blev forelagt af bygherren (for bilag I og II-projekter, der er omfattet af en VVM-procedure), den 16. maj 2017 eller derefter.

Direktiv 2011/92/EU (VVM-direktivet fra 2011) finder anvendelse på projekter, for hvilke der er iværksat screening (for bilag II-projekter), eller hvor afgrænsningen blev indledt, eller VVM-rapporten blev forelagt af bygherren (for bilag I og II-projekter, der er omfattet af en VVM-procedure), inden den 16. maj 2017.

Det ændrede VVM-direktiv indeholder bestemmelser om klimaændringer. For projekter omfattet af VVM-direktivet fra 2014 er der en overlapning mellem VVM-processen og klimasikringsprocessen. De to processer bør planlægges sammen for at drage fordel af overlapningen.

VVM-processen finder anvendelse på offentlige og private projekter, der er opført i bilag I og II til VVM-direktivet. Alle projekter, der er opført i bilag I, anses for at have væsentlig indvirkning på miljøet og er derfor genstand for en miljøkonsekvensvurdering. For projekter, der er opført i bilag II, skal de nationale myndigheder afgøre, om der er behov for en miljøkonsekvensvurdering. Denne udføres via en screeningprocedure, hvorved den kompetente myndighed vurderer, om et projekt vil få væsentlige virkninger, på grundlag af tærskler/kriterier eller en undersøgelse fra sag til sag, under hensyn til kriterierne i bilag III til VVM-direktivet.

Dette afsnit omhandler projekter, der er genstand for en miljøkonsekvensvurdering, dvs. bilag I-projekter og bilag II-projekter, som de kompetente myndigheder har medtaget efter en screening.

De projekter, der er opført i bilag I og II til VVM-direktivet (herunder eventuelle ændringer eller udvidelser af projekter, der bl.a. på grund af deres art eller omfang indebærer risici, der med hensyn til deres indvirkning på miljøet svarer til dem, som projektet selv indebærer), vil på grundlag af de angivne projekttyper normalt kræve klimasikring (modvirkning og/eller tilpasning).

For bilag II-projekter, som de kompetente myndigheder har udeladt efter en screening i henhold til VVM-direktivet fra 2011, dvs. når en miljøkonsekvensvurdering ikke er påkrævet, kan det alligevel være relevant at gennemføre klimasikring i overensstemmelse med denne vejledning, f.eks. for at overholde retsgrundlaget for den målrettede EU-finansiering.

Figur 20

Miljøvurderinger og projektcyklusstyring

Yderligere vejledning om klimaændringshensyn i miljøkonsekvensvurderinger findes i bilag D.

Endelig kan klimaændringshensyn være et vigtigt element i den strategiske miljøvurdering af en plan eller et program, idet den fastsætter rammerne for udvikling af visse projekter. Dette gælder begge klimasikringsprocessens søjler, dvs. modvirkning af og tilpasning til klimaændringer. Se bilag E for vejledning om klimasikring og strategisk miljøvurdering. Med henvisning til figur 23 kan dette imidlertid ligge uden projektpromotorens ansvarsområde.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/523 af 24. marts 2021 om oprettelse af InvestEU-programmet og om ændring af forordning (EU) 2015/1017 (EUT L 107 af 26.3.2021, s. 30).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1153 af 7. juli 2021 om oprettelse af Connecting Europe-faciliteten og om ophævelse af forordning (EU) nr. 1316/2013 og (EU) nr. 283/2014 (EUT L 249 af 14.7.2021, s. 38).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/1060 af 24. juni 2021 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond Plus, Samhørighedsfonden, Fonden for Retfærdig Omstilling og Den Europæiske Hav-, Fiskeri- og Akvakulturfond og om finansielle regler for nævnte fonde og for Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden, Fonden for Intern Sikkerhed og instrumentet for finansiel støtte til grænseforvaltning og visumpolitik (EUT L 231 af 30.6.2021, s. 159).

(4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2021/241 af 12. februar 2021 om oprettelse af genopretnings- og resiliensfaciliteten (EUT L 57 af 18.2.2021, s. 17).

(5) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2018/1999 af 11. december 2018 om forvaltning af energiunionen og klimaindsatsen, om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 663/2009 og (EF) nr. 715/2009, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF, 98/70/EF, 2009/31/EF, 2009/73/EF, 2010/31/EU, 2012/27/EU og 2013/30/EU, Rådets direktiv 2009/119/EF og (EU) 2015/652 og om ophævelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 525/2013 (EUT L 328 af 21.12.2018, s. 1), https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX:32018R1999.

(6) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2020/852 af 18. juni 2020 om fastlæggelse af en ramme til fremme af bæredygtige investeringer og om ændring af forordning (EU) 2019/2088 (EUT L 198 af 22.6.2020, s. 13), https://eur-lex.europa.eu/legal- content/EN/TXT/?uri=CELEX:32020R0852.

(7) Fondsspecifikke krav til f.eks. cost-benefit-analysen kan omfatte drivhusgasemissioner.

(8) EU-strategien for tilpasning til klimaændringer: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=COM:2021:82:FIN.

(9) Ny infrastruktur samt f.eks. fornyelse, opgradering og udvidelse af eksisterende infrastruktur.

(10) Se f.eks. fælles meddelelse »Styrkede forbindelser mellem Europa og Asien — byggesten til en EU-strategi«, JOIN(2018) 31 final af 19.9.2019, vedrørende bæredygtig konnektivitet.

(11) Nogle infrastrukturer er udpeget som »kritisk infrastruktur« i henhold til Rådets direktiv 2008/114/EF af 8. december 2008 om indkredsning og udpegning af europæisk kritisk infrastruktur og vurdering af behovet for at beskytte den bedre (EUT L 345 af 23.12.2008, s. 7), som indeholder følgende definition. Denne vejledning om klimasikring kan anvendes på infrastruktur, uanset om den er udpeget som »kritisk infrastruktur« eller ej.

(12) På baggrund af f.eks. vejledningen om tilpasning af nye projekter til scenarier for lave drivhusgasemissioner i EIB's Climate Bank Roadmap: https://www.eib.org/en/publications/the-eib-group-climate-bank-roadmap.

(13) Eurokodekserne er de nyeste byggestandarder for bygninger, infrastrukturer og anlægsarbejder. De udgør den anbefalede reference for tekniske specifikationer i offentlige kontrakter og er udviklet med henblik på at skabe mere ensartede sikkerhedsniveauer inden for bygge- og anlægssektoren i hele Europa.

(14) JRC Report: M.L. Sousa, S. Dimova, A. Athanasopoulou, S. Iannaccone, J. Markova, (2019) State of harmonised use of the Eurocodes, EUR 29732, doi:10.2760/22104, https://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/handle/JRC115181.

(15) JRC Report: P. Formichi, L. Danciu, S. Akkar, O. Kale, N. Malakatas, P. Croce, D. Nikolov, A. Gocheva, P. Luechinger, M. Fardis, A. Yakut, R. Apostolska, M.L. Sousa, S. Dimova, A. Pinto, Eurocodes: background and applications. Elaboration of maps for climatic and seismic actions for structural design with the Eurocodes, EUR 28217, doi:10.2788/534912, JRC103917 https://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/handle/JRC103917.

(16) Undersøgelse fra 2018 »Climate change adaptation of major infrastructure projects« udført for GD REGIO: https://ec.europa.eu/regional_policy/en/information/publications/studies/2018/climate-change-adaptation-of-major-infrastructure-projects.

(17) Copernicus C3S: https://climate.copernicus.eu/.

(18) Copernicus CDS: https://cds.climate.copernicus.eu/#!/home.

(19) Undersøgelse fra 2018 »Climate change adaptation of major infrastructure projects« udført for GD REGIO: https://ec.europa.eu/regional_policy/en/information/publications/studies/2018/climate-change-adaptation-of-major-infrastructure-projects.

(20) Horisont 2020-projekter om klima- og vandmodstandsdygtighed, f.eks. CLAIRCITY, ICARUS, NATURE4CITIES, GROWGREEN, CLARITY og CLIMATE-FITCITY.

(21) https://cordex.org/.

(22) Copernicus-Klimaændringstjenesten: https://www.copernicus.eu/en/services/climate-change.

(23) Copernicus: https://www.copernicus.eu/en.

(24) Copernicus-Atmosfæreovervågningstjenesten: https://www.copernicus.eu/en/services/atmosphere.

(25) Copernicus-Havovervågningstjenesten: https://www.copernicus.eu/en/services/marine.

(26) Copernicus-Landovervågningstjenesten: https://www.copernicus.eu/en/services/land.

(27) Copernicus-Sikkerhedstjenesten: https://www.copernicus.eu/en/services/security.

(28) Copernicus-Beredskabsstyringstjenesten: https://www.copernicus.eu/en/services/emergency.

(29) Ifølge Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU af 17. december 2013 om en EU-civilbeskyttelsesmekanisme (EUT L 347 af 20.12.2013, s. 924), http://ec.europa.eu/echo/what/civil-protection/mechanism_en og http://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=celex:32013D1313.

(30) SD(2020) 330 final, https://ec.europa.eu/echo/sites/echo-site/files/overview_of_natural_and_man-made_disaster_risks_the_european_union_may_face.pdf.

(31) Climate-ADAPT: https://climate-adapt.eea.europa.eu/.

(32) JRC: https://ec.europa.eu/jrc/en/research-topic/climate-change og https://data.jrc.ec.europa.eu/collection?q=climate samt JRC's rapport: https://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/bitstream/JRC109146/mapping_of_risk_web-platforms_and_risk_data_online_final.pdf (sidstnævnte omfatter en liste over datasæt vedrørende eksponering/sårbarhed på EU-niveau, som også anvendes af medlemsstaterne).

(33) Risk Data Hub: https://drmkc.jrc.ec.europa.eu/risk-data-hub/#/.

(34) PESETA IV: https://ec.europa.eu/jrc/en/peseta-iv.

(35) Disaster Loss-data: https://drmkc.jrc.ec.europa.eu/risk-data-hub#/damages.

(36) EEA: https://www.eea.europa.eu/.

(37) IPCC Data Distribution Centre (DDC): http://www.ipcc-data.org/ og https://www.ipcc.ch/data/.

(38) IPCC: Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer, https://www.ipcc.ch/.

(39) IPCC 5th Assessment Report (AR5): https://www.ipcc.ch/report/ar5/syr/.

(40) IPCC Special Report on Global Warming of 1.5 °C: https://www.ipcc.ch/sr15/.

(41) IPCC Special Report on Climate Change and Land: https://www.ipcc.ch/report/srccl/.

(42) IPCC 6th Assessment Report (AR6) (planlagt til 2021 og 2022): https://www.ipcc.ch/reports/.

(43) World Bank Climate Change Knowledge Portal: https://climateknowledgeportal.worldbank.org/.

(44) FN's miljøprogram (UNEP og UNEP DTU) — The Emissions Gap Report 2020: https://www.unep.org/emissions-gap-report-2020.

(45) https://www.consilium.europa.eu/en/press/press-releases/2020/12/18/paris-agreement-council-transmits-ndc-submission-on-behalf-of-eu-and-member-states/ og https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14222-2020-REV-1/en/pdf.

(46) IPCC: FN's Mellemstatslige Panel om Klimaændringer: https://www.ipcc.ch/.

(47) IPCC AR5: https://www.ipcc.ch/report/ar5/syr/.

(48) https://www.carbonbrief.org/new-scenarios-world-limit-warming-one-point-five-celsius-2100.

(49) IPCC SR15: Special report on the impacts of global warming of 1,5 °C above pre-industrial levels and related global GHG emission pathways, https://www.ipcc.ch/sr15/.

(50) Perioden 1986-2005 er ca. 0,6 °C varmere end før industrialiseringen ifølge en simpel sammenligning mellem tallene SPM.1 og SPM.6 i Summary for Policy M