Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om udstyr på skibe () (96/C 97/06)

Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 8. august 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 84, stk. 2, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. januar 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 332. plenarforsamling af 31. januar-1. februar 1996, mødet den 31. januar 1996, enstemmigt følgende udtalelse.

1. Indledning

Det foreliggende direktivforslag optræder blandt de foranstaltninger, der omtales i Kommissionens meddelelse af 24. februar 1993 om »En fælles politik for sikkerhed til søs« KOM(93) 66 endelig udg.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg har afgivet en udtalelse om førnævnte meddelelse (), hvori ØSU foreslog at løse problemet omkring sikkerhed til søs ved at indføre gensidig anerkendelse af sikkerhedsudstyr og en løbende kontrol af fordelene ved en sådan harmonisering.

1.1. Direktivforslaget efterkommer også opfordringerne i Rådets resolution af 8. juni 1993 () med hensyn til det primære mål om at forbedre sikkerheden til søs.

2. Situationen i dag

2.1. De internationale konventioner, der er vedtaget af Den Internationale Søfartsorganisation (IMO), om skibes sikkerhed og forebyggelse af forurening fra skibe foreskriver, hvilket udstyr (apparater, materiel, instrumenter og anordninger) der kræves af hensyn til den generelle sikkerhed, driftssikkerheden og forebyggelse af forurening.

2.2. Disse konventioner fastsætter de generelle krav til udstyret. De detaljerede normer og driftssikkerhedskravene til udstyr så som rednings- og brandbeskyttelsesudstyr, radiokommunikationsudstyr og navigationsudstyr til brug om bord er fastsat i IMO's eller andre internationale organisationers henstillinger eller standarder.

2.3. Det udstyr, der er omfattet af konventionerne, skal være godkendt af de nationale myndigheder. Før myndighederne godkender udstyret, skal de sikre sig, at det er blevet afprøvet og opfylder enten kravene i IMO's henstillinger eller tilsvarende kriterier, der under ingen omstændigheder må være lempeligere.

2.4. IMO har for nylig beskæftiget sig med spørgsmålet om gensidig anerkendelse af skibsudstyr i forbindelse med et forslag om fastlæggelse af internationale godkendelsesprocedurer ved hjælp af en IMO-kode for typegodkendelse af skibsudstyr.

2.5. Dette forslag blev ikke vedtaget, fordi nogle lande støttede den nuværende praksis med bilaterale og multilaterale aftaler.

3. Forslagets indhold

3.1. Hensigten med dette direktivforslag er at forbedre sikkerheden om bord gennem ensartet anvendelse af de internationale standarder og at harmonisere procedurerne for overensstemmelsesvurdering af det udstyr, der obligatorisk skal forefindes om bord.

3.2. Som situationen er i dag i de enkelte medlemsstater, er der stor forskel på hhv. kvaliteten af de organer, som de nationale myndigheder har bemyndiget til at godkende udstyret, og på de forskellige landes kriterier for anvendelse af de internationale standarder.

3.3. Efter Kommissionens opfattelse kan man ud fra disse betragtninger konkludere, at sikkerhedssituationen endnu ikke er tilfredsstillende, og at der derfor er et reelt behov for at harmonisere dette område på EU-plan for at sikre, at det påbudte udstyr om bord er driftssikkert og i stand til at redde menneskeliv og beskytte havmiljøet i bred forstand.

3.4. Ud over at højne det generelle sikkerhedsniveau burde iværksættelsen af klare EU-regler også skabe fri bevægelighed for denne slags udstyr i alle medlemslandene.

3.5. Sådanne produkter skal forsynes med et EU-mærke, der fritager producenterne fra at ansøge om særlig godkendelse i de øvrige medlemslande, hvor de agter at sælge deres produkter.

3.6. Efter Kommissionens opfattelse vil det skabe besparelser, idet det vil reducere de administrative omkostninger, og man vil opnå stordriftsfordele, da udstyret takket være EU-mærkningen kan få adgang til et større marked.

3.7. Direktivforslaget anvender en passende differentiering ved at opdele udstyret i to bilag:

A1 - udstyr, for hvilket detaljerede prøvningsstandarder allerede findes på internationalt niveau.

A2 - udstyr, for hvilket sådanne prøvningsstandarder endnu ikke findes.

4. ØSU's bemærkninger

4.1. Generelle bemærkninger

4.1.1. ØSU tilslutter sig Kommissionens forslag med forbehold af nedenstående bemærkninger, og det går stærkt ind for de overordnede målsætninger:

- at forbedre sikkerheden til søs,

- at harmonisere prøvningsstandardernes gennemførelse inden for EU,

- at skabe fri bevægelighed i alle medlemslandene for udstyr, der er godkendt i henhold til EU-normer og -krav.

4.1.2. ØSU er enig i den grundlæggende betragtning, at optimale sikkerhedsbetingelser forudsætter, at udstyret om bord på skibene er sikkert og pålideligt. Der er altså en klar forbindelse mellem på den ene side ulykkerne til søs og havforureningen og på den anden side kvaliteten af skibsudstyret.

4.1.3. Imidlertid ser det ud til, at direktivforslaget i højere grad er koncentreret om at fjerne hindringerne for udstyrets fri bevægelighed end om at forsøge at højne sikkerhedsniveauet yderligere.

4.1.4. ØSU mener, at sikkerheden er en ufravigelig målsætning, og anbefaler Kommissionen at udarbejde en lovgivning på dette område og i den forbindelse altid at have de sikkerheds- og miljøbeskyttelsesmæssige aspekter for øje. Disse aspekter har ØSU altid lagt stor vægt på i sine udtalelser om søfarten, begyndende med »En fælles politik for sikkerhed til søs«.

4.2. Direktivforslaget i international sammenhæng

4.2.1. ØSU mener, at fri bevægelighed for udstyr og harmonisering af prøvningskriterierne er vigtige målsætninger og forudsætninger for en automatisk, gensidig anerkendelse af udstyr inden for EU.

4.2.2. Ikke desto mindre mener ØSU, at EU bliver nødt til at yde en afgørende indsats, for at de høje sikkerheds- og kvalitetskrav, som EU arbejder hen imod, kommer til at gælde for hele den internationale skibsfart.

4.2.3. Dette mål kan nås, hvis IMO tager initiativ til at genoptage forhandlinger, der kan garantere en reel og effektiv anvendelse af de internationale standarder for sikkert og pålideligt udstyr, som skal være gældende over hele verden.

4.2.4. Vedvarende forskelle mellem forskellige områders standarder risikerer at få negative konsekvenser for de europæiske rederes konkurrenceevne, og de kan muligvis betyde, at sikkerheds- og miljøbeskyttelsesniveauet sænkes - især i forbindelse med tredjelandeskibe, der sejler i EU-farvande.

4.3. Kvalitetssikring af produkter

4.3.1. Hvad angår den kvalitetssikring af produktionen, der omtales i de bilagte moduler C og D, ser kravene ud til at være velegnede til at garantere en høj produktkvalitet.

4.3.2. Alligevel henstiller ØSU, at Kommissionen sikrer, at der tages mest muligt hensyn til brugernes sikkerhed, når den anmoder IMO om at fastlægge standarder og afprøvningskriterier for det i bilag A2 omtalte udstyr.

4.3.3. Dette skal ske ved hjælp af:

- en snæver fortolkning og en fortsat tilpasning af de kriterier, der er opstillet i direktivets artikel 9, 12 og 13, samt af bestemmelserne i bilag C,

- stor omhu fra medlemsstaternes side i forbindelse med udpegelse af de kontrolorganer, der skal bemyndiges til at foretage den i artikel 9 fastlagte overensstemmelsesvurdering.

4.3.4. Selv om ØSU har forståelse for Kommissionens bevæggrunde, er det spørgsmålet, om ikke overensstemmelsesmærket i bilag D, som afviger fra den harmoniserede CE-mærkning, indført med direktiv 93/68/EØF, kan give anledning til forvirring og uoverensstemmelse i forhold til allerede eksisterende bestemmelser for redningsudstyr.

4.4. Særlige bemærkninger

4.4.1. Artikel 1

Det fornuftige princip om at forbedre sikkerheden, som stadfæstes i denne artikel, burde i større omfang slå igennem i teksten i de efterfølgende artikler.

4.4.2. Artikel 2

I definitionen af »internationale konventioner« bør henvisningen til konventionen af 1966 udgå, da denne ikke omtaler nogen form for udstyr.

I definitionen af »prøvningsstandarder« skal der også henvises til andre organer (såsom CEN og CENELEC), der er anerkendte europæiske standardiseringsorganer.

4.4.3. Artikel 4, 5 og 6

Disse artikler udgør kernen i direktivforslaget, idet de sigter mod at styrke sikkerhedsprincippet og den fri bevægelighed for skibsudstyr.

4.4.4. Artikel 7

I artikel 7, stk. 2 og 4, påtager Kommissionen sig visse opgaver på Fællesskabets vegne. ØSU kan tilslutte sig disse bestemmelser, som helt klart går i retningen af fremover at tildele Kommissionen rollen som medlemslandenes koordinator på EU-plan.

4.4.5. Artikel 8

Det burde fremgå tydeligere, at bestemmelserne i denne artikel også skal gælde for skibe fra tredjelande, som bliver overført til et skibsregister i et af medlemslandene.

4.4.6. Artikel 13

Tilsidesættelse af stk. 1, litra c), vedrørende »utilstrækkelige prøvningsstandarder« er ikke ensbetydende med en lovovertrædelse. Litra c) bør derfor udgå, da der i modsat fald kan opstå praktiske og juridiske problemer, hvis et medlemsland griber ind.

4.4.7. Artikel 14

Anvendelsesområdet for stk. 2 bør defineres nærmere for at slå fast, om det også gælder for udstyr produceret i tredjelande.

Bruxelles, den 31. januar 1996.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 218 af 23. 8. 1995, s. 9.

() EFT nr. C 34 af 2. 2. 1994, s. 47.

() EFT nr. C 271 af 7. 10. 1993, s. 1.