ISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 600 endelig udg. 
Bruxelles, den 14. december 1993 
MEDDELELSE 
om gennt•mførelsen af 
pa·otokollt•n om sodnl og nrbejdsmarkedspolitikken 
fremh1gt af Kommissionen 
foa· Rådet og Europa-Parlamentet 
IN /JI/0/ .. DSFORTE(INELSE 
RESUME ...................................................... 3 
INDLEDNING . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 7 
Nye impulser fra Maastricht- Traktaten ..................... 7 
Aftal ens rækkevidde . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 9 
Oprindelsesgrundlaget for artikel 3 og 4 i aftalen . . . . . . . . . . . . 10 
Dialogen mellem arbejdsmarkedets parter . . . . . . . . . . . . . . . . . . 11 
HØRING AF ARH/.;.JDSA4ANKI·:JJ!t!S PAR'l'l~·u ............................. 12 
FRI~MME AF HØRINCI·:N AF ARIU·~JDSA4ARKI~·IJI~'l:\' PAR'lER ................ 12 
HØRING .. \.,PROCI·:DliRI~·RNI~· ......................................... 12 
Den nuværende situation . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 12 
Ny fremgangsmåde . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 14 
ORGANISATIONI~R. f)f·:U SKAl. HvJ/u~·s ................................. 15 
Resume af den nye fremgangsmåde i forbindelse med høringer . . . 17 
1~1U HØRING 'lJ/ .. FORIIAN/JlJNU .................................... 18 
GENNFMFØRELSEN AF AFTAl.I~RN/~· ........................ ' .......... 20 
RADETS AFGØREI.SI~ ............................................. 21 
GENNEMFØRI~I.SI·:N AF IJIIU·.'K'l'lVI·.'RZ 
VIA KOLLEKTIV!·: AF'l'Afj~·u 
·; KONKLUSION .. •••••• o ••••• o ••• o ••••••• o ••• o •••• o 
BILAG 
l. Oversigt over de vigtigste retlige grundlag på 22 
24 
på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område .................. 25 
2. Fortegnelse over de arbcjdsmarkedsorganisationer, der på det 
nuværende trin op(yldcr kriterierne i meddelelsens punkt 24 
- 2 -27 
3. 
4. Oe vigtigste resultater af undersugeisen vedrørende 
arbejdsmarkedets parter (hvor repræsentative er de) 
Skema, der viser, hvorledes den praktiske gennemførelse 
af aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken foregår 
... 
-.l -
RESUME 
I. Ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union medfører samtidig ikrafttrædelse 
af protokollen om social-og arbejdsmarkedspolitikken og aftalen om social-og 
arbejdsmarkedspolitikken. 
2. I protokollen og aftalen speciticcrcs det, at elleve medlemsstater "ønsker at gå videre ad 
den vej, der blev afstukket i Fællesskabspagten af 1989", idet det præciseres, at dette ikke 
"berører bestemmelserne i traktaten, særlig bestemmelserne vedrørende social-og 
arbejdsmarkedspolitikken, som udgør en integrerende del af gældende fællesskabsret". 
3. Mindst indtil 1996 vil social-og arbejdsmarkedspolitikken være omfattet af dels 
bestemmelserne i EF-traktaten og dels bestemmelserne i aftalen om social-og 
arbejdsmarkedspolitikken, som udgør et nyt grundlag for Fællesskabets indsats på 
området, IH.·nuHk·r mul ighcdl'll ror, at dl' d lev l' medlemsstater. der har undertegnet aftalen, 
kan træffe en r~t·kke foranstaltningL·r pii lovgivningsområdct. Der er endnu aldrig opstået 
en sådan situation i Fællesskabet. 
4. Artikel 3 og 4 i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken medfører en væsentlig 
ændring af artikel 118 A i traktaten. l artiklerne omdefineres Kommissionens opgave i 
forbindelse med fremme af dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, idet den dels skal 
fremme høringen af arbejdsmarkedets parter og dels høre dem, inden den fremsætter 
forslag vedrørende social-og arbejdsmarkedspolitikken. Artiklerne åbner ligeledes op for 
en række nye perspektiver vedrørende dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsplan, som fremover vil kunne føre til en række overenskomstmæssige 
forbindelser, herunder aftaler, der i klart fastlagte tilfælde kan gen~emføres via en 
afgørelse, som Rådet træfTer på forslag af Kommissionen. 
5. I artikel 3 og 4 i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken gengives i næsten 
identiske termer den aftale, der i ad hoc gruppen, som skal definere den rolle og 
betydning, dialogen mellem arbejdsmarkedets parter skal have i forbindelse med de nye 
fællesskabsrammer, blev i ndgåct mellem UN IC E. EFS og CEEP den 31. oktober 1991. 
- 4 -
1~1?EMME AF HØRJN(i/~N AF ARBJ~JJJSMARKEJJE'l:\' PAR'l·1~R 
6. I henhold til artikel 3, stk. l, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikk~r 
arbejdsmarkedets parter nu ret til at blive hørt af Kommissionen vedrørende s~·.;e~ 
retningslinjerne for social-og arbejdsmarkedspolitikken som Fællesskabets aktion'! p~ 
området. 
For at fremme dialogen mellem arbejdsmarkedets parter påhviler det 
Kommissionen at sikre "en afbalanceret støtte til begge parter". Blandt de 
forskellige foranstaltninger, der kan være med til at fremme denne dialog, kan 
nævnes afholdelsen af møder, bistand til undersøgelser, der gennemføres i 
fællesskab, eller til blandede arbejdsgrupper samt den tekniske bistand, der 
vurderes at være nødvendig for at støtte dialogen. 
7. Et vist antal organisationer kan på grundlag af nedenstående kriterier høres. 
Kommissionen erkender samtidig, at den dialog, der er blevet iværksat mellem UNICE, 
CEEP og EFS, har gjort det muligt at få en betydelig række erfaringer på området. 
Generelt mener Kommissionen, at organisationerne skal høres som fastsat i 
bestemmelserne i artikel 3 i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken, for 
så vidt som de alt i alt opfylder følgende kriterier: 
Organisationerne skal: 
være tværfaglige eller dække flere sektorer eller kategorier og operere på 
europæisk plan~ 
være sådanne, som selv indgår som et integreret og anerkendt element i 
strukturerne for dialogen mellem arbejdsmarkedets parter i den pågældende 
medlemsstat, og med kapacitet til at forhandle aftaler og i så stor 
udstrækning som muligt være repræsentative for samtlige medlemsstater; 
have relevante strukturer, der sikrer en effektiv deltagelse i 
høringsproceduren. 
-s -
HØRINGSPROCI·J J l 1/0~·NNJ·: 
8. I artikel 3, stk. 2 og 3, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken specificeres 
følgende: "Med henblik herpå konsulterer Kommissionen arbejdsmarkedets parter om de 
mulige retningslinjer for en fællesskabsindsats, før den fremsætter forslag på det sociale 
og arbejdsmarkedspolitiske område. Hvis Kommissionen efter denne konsultation finder 
en fællesskabsindsats hensigtsmæssig, konsulterer den arbejdsmarkedets parter om 
indholdet af det påtænkte forslag. Arbejdsmarkedets parter afgiver en udtalelse, eller om 
nødvendigt, en henstilling til Kommissionen". 
9. På baggrund af de allerede indhøstede erfaringer foreslår Kommissionen, at 
første fase af høringen af arbejdsmarkedets parter indledes med, at 
Kommissionen sender en skrivelse til disse; den ønskede høring kan ske 
skriftligt, hvis arbejdsmarkedets parter ønsker det, eller på ad hoc-møder; 
høringsperioden må ikke vare mere end seks uger~ 
Kommissionen tager stilling på grundlag af de bemærkninger, den har 
modtaget i forbindelse med den t~lrste høring, og beslutter, om man skal 
videre ti l anden fase~ 
anden fase af høringen består i, at arbejdsmarkedets parter modtager endnu 
en skrivelse fra Kommissionnen, som indeholder det fremlagte forslag, 
herunder angivelse af dets mulige retlige grundlag; 
i forbindelse med den anden høring skal arbejdsmarkedets parter skriftligt 
komme med en udtalelse til Kommissionen, og, hvis de ønsker et ad hoc­
møde, anføre de punkter, hvor de er enige, og de punkter, hvor de er 
uenige i forbindelse med deres respektive holdninger til det fremsatte 
forslag~ de kan eventuelt fremsætte en hensti Iling, hvori de anfører deres 
fælles holdning til forslaget; anden fase af høringen må heller ikke vare 
mere end seks uger. 
FRA HØRING 11/J FORHANDIJN(i 
l O. Når Kommissionen har hørt arbejdsmarkedets parter om forslaget til en fællesskabsaktion, 
kan de komme med en udtalelse eller eventuelt fremsætte en henstilling til Kommissionen. 
De kan ligeledes meddele Kommissionen, at de er villige til uafuængigt at iværksætte 
forhandlinger, der kan føre til en aftale, der indgås direkte mellem de berørte parter. 
Forhandlingerne kan vare i op ti l ni måneder og kan forlænges, hvis Kommissionen giver 
tilladelse hertil. 
-(l -
Il. Ved eller før udløbet af de ni måneder skal arbejdsmarkedets parter fremlægg..; en rap:.Jorr 
for Kommissionen, hvori de redegør for forhandlingernes forløb og rne~~:;~.:.::....:r 
Kommissionen: 
(a) enten at de har indgået en aftale og i fællesskab opfordrer Kommissionen 
til at foreslå Rådet at træffe afgørelse om gennemførelsen af aftalen 
(b) eller at de har indgået en indbyrdes aftale og foretrækker at gennemføre 
denne i overensstemmelse med de procedurer og den praksis, der er 
typiske for arbejdsmarkedets parter i de enkelte medlemsstater 
(c) eller at de agter at fortsætte forhandlingerne ud over de ni måneder og 
følgelig anmoder Kommissionen om i samarbejde med dem at fastsætte en 
ny frist 
(d) eller at de er ude af stand til at nå til en aftale. 
12. I tilfælde af en situation som anført under (d) undersøger Kommissionen muligheden for 
på grundlag af det udførte arb~jde at fremsætte et forslag til retsakt på det pågældende 
område og informerer Rådet om de overvejelser, den har gjort sig. I overensstemmelse 
med de procedurer, der er fastsat i traktaten, skal Det Økonomiske og Sociale Udvalg og 
Europa-Parlamentet ligeledes høres. 
13. Gennemførelsen af de aftaler, der er indgået på fællesskabsplan, sker enten i henhold til 
de procedurer og den praksis, der er typiske for arbejdsmarkedets parter i de enkelte 
medlemsstater, eller, for så vidt angår forhold, der omfattes af artikel 2, på fælles 
anmodning af de underskrivende parter via en rådsafgørelse baseret på et forslag fra 
Kommissionen. 
Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal, undtagen hvis den pågældende aftale 
indeholder en eller flere bestemmelser vedrørende et af de områder, der er omfattet af 
artikel 2, stk. 3, hvor det træffer afgørelsen med enstemmighed. 
14. I henhold til bestemmelserne i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken er 
Kommissionen ikke juridisk forpligtet til at høre Europa-Parlamentet i forbindelse med 
de anmodninger, den modtager fra arbejdsmarkedets parter vedrørende gennemførelsen 
af en aftale via en rådsafgørclse. Kommission<.~n har dog til hensigt at informere Europa­
Parlamentet og s<.·ndc det aftalen saml forslagel til afgørelse og begrundelsen, således at 
det, hvis det tinder det ønskeligt, kan meddele Kommissionen og Rådet dets holdning. 
- 7 -
•• 
15. Kommissionen tinder, at Rådets afgørelse kun vedrører aftalen i den form, den er blevet 
indgået mellem arbejdsmarkedets parter. Hvis aftalen blev ændret, ville den ikke længere 
blive betragtet som en aftale, arbejdsmarkedets parter frit havde indgået. 
16. Hvis Rådet i overensstemmelse med procedurerne i artikel 4, stk. 2, sidste afsnit, beslutter 
ikke at gennemføre aftalen i den form, den blev indgået mellem arbejdsmarkedets parter, 
trækker Kommissionen sit forslag til afgørelse tilbage og undersøger, om det er muligt 
at fremlægge et forslag til retsakt på det pågældende område. 
GENNEMFØRELSJ~ AF JJI/U~·K'l1VI·.:RNI~· VIA KO/.J-l~K'l'IVE AFTALER 
17. I aftalen fastsættes et generelt princip om, at direktiverne kan gennemføres via kollektive 
aftaler. Dette princip er anerkendt i Domstolens retspraksis, og det er ligeledes i 
overensstemmelse med henstillingerne fra Den Internationale Arbejdsorganisation og 
Europarådet. 
- 8 -
lfV/)/.J!J)/V/tv(i 
l. Ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union medfører samtidig ikrafttrædd~t 
af protokollen om social-og arbejdsmarkedspolitikken samt af aftalen om social-og 
arbejdsmarkedspolitikken indgået mellem Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater med 
undtagelse af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland. 
2. Formålet med denne meddelelse er at beskrive Kommissionens fremgangsmåde ved 
gennemførelsen af denne protokol og denne aftale under hensyntagen til de indhøstede 
erfaringer på dette område. Kommissionen er parat til at tage disse procedurer op til 
fornyet behandling og ændre dem på grundlag af de indhøstede erfaringer og resultatt:me 
af de drøftelser, som den i samarbejde med de øvrige fællesskabsinstitutioner, 
medlemsstaterne samt arbejdsmarkedets parter vil fremme på fællesskabsplan. Dette vil 
være en dynamisk proces, der med tiden vil udvikle sig og antage et stadigt større 
omfang. Det er derfor Kommissionens faste overbevisning, at den praktiske erfaring med 
anvendelsen af denne aftale vil være den nødvendige forudsætning for at kunne 
konstatere, hvilke ændringer og tilpasninger der er nødvendige. Den rapport om 
gennemførelsen af målene i artikel l i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken, 
som Kommissionen i henhold til aftalens artikel 7 er forpligtet til at udarbejde hvert år, 
vil give mulighed for en sådan revison. Denne rapport vil af praktiske årsager i høj grad 
ligne rapporten om gennemførelsen af Fællesskabspagten om Arbejdstagernes 
Grundlæggende /\rbcjdsmarkcdsm,t·ssigc og Sociale Rettigheder. 
3. Ved at indgå denne aftale om social-og arbejdsmarkedspolitikken i Maastricht i form af 
en protokol, som tolv medlemsstater har godkendt, har de eJleve signatarmedlemsstater 
givet udtryk for deres vilje til at udstyre Fællesskabet med de midler, der er nødvendige 
for at udbygge den sociale dimension i samme tempo som de øvrige områder, især det 
økono~iske, der indgår i opbygningen af Europa. 
4. I aftalen præciseres de mål for social-og arbejdsmarkedspolitikken, som allerede blev 
fastsat i Fællesskabspagten af 1989. Disse mål omfatter fremme af beskæftigelsen, 
forbedring af leve-og arbejdsvilkårene, passende social beskyttelse, dialogen på 
arbejdsmarkedet, udvikling af de menneskelige ressourcer, der skal muliggøre et varigt 
højt beskæftigelsesniveau, og bekæmpelse af social udstødelse. 
5. Disse mål supplerer de generelle og specifikke arbejdsopgaver, som påhviler Fællesskabet 
i henhold til afsnit 11, artikel 2, i traktaten om Den Europæiske Union, og som især består 
i at fremme et højt beskæftigelsesniveau og et højt socialt beskyttelsesniveau. 
- 9 -
Nye impulser fi·a Maastricht- 'li'(fktaten. 
6. Ved analen Olll social-og arbejdsmarkedspolitikken tilføjes der tre forskellige nye 
elementer: 
a) En udvidelse og tydeliggørelse af Fællesskabets kompetence. 
b) I aftalen fastsættes der særlige bestemmelser for vedtagelsen af de 
foranstaltninger, der forelægges i denne sammenhæng. 
For det første bekræftes muligheden for at træffe afgørelser med 
kvalificeret flertal hvad angår sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, og 
der gives nu samme mulighed på følgende nye områder: 
arbejd s vi l kår 
information og høring af arbejdstagerne 
lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder 
erhvervsmæssig integration af mænd og kvinder, der er udstødt fra 
arbejdsmarkedet. 
For det andet er afgørelser, som træffes med enstemmighed af de elleve 
signatarmedlemsstatcr, begrænset til at omfatte følgende områder: 
finansielle bidrag til beskæftigelsesfremmende foranstaltninger og 
jobskabelse 
arbejdstagernes socialsikring og sociale beskyttelse 
beskyttelse af arbejdstagerne ved ophævelse af en arbejdskontrakt 
repræsentation af arbejdstagerne og medbestemmelse 
beskæfti gelsesvil kår for tredj el andsstatsborgere, der l o vi igt opholder 
sig på Fællesskabets område. 
• 
Endvidere præciseres det udtrykkeligt, at spørgsmål vedrørende lønninger, 
foreningsrct, str~jkcret og ret til at foretage lock out, ikke henhører under 
aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken. 
c) l aftalen bekræftes den anerkendelse- som allerede blev indført ved artikel 
118 B i Fællesakten -af den afgørende rolle, som arbejdsmarkedets parter 
spiller for gennemførelsen af den sociale dimension på fællesskabsplan. I 
henhold til det grundlæggende princip om subsidaritet, der er fastsat i 
artikel 3 B i traktaten om Den Europæiske Union, anerkender man to 
former for subsidiaritet på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område: 
dels det subsidiaritctsprincip, der gælder for valget mellem bestemmelser 
på nationalt plan og p<'i f~dlcsskabsplan, dels den subsidiaritet, der på 
fællesskabsplan er afgørende for valget mellem lovgivning og 
overenskomster. 
-IO-
Det er utvivlsomt dette tredje punkt, som må formodes at få de s~ v·~ s!:. 
konsekvenser, og det er en stor tilfredsstillelse for Kommissionen at !T·;-!:tc· 
konstatere, at princippet med dobbelt subsidiaritet på det sociale 
arbejdsmarkedsmæssige område, som Kommissionen havde indført son. i ed 
i sit bidrag til regeringskonferencen, er blevet ovenaget 
arbejdsmarkedets parter og senere blevet indføjet i aftalens tekst 
Det skal H geledes fremhæves, at anerkendelsen af arbejdsmarkedets psrters 
rolle sker på to forskellige niveauer: 
på nationalt plan, da "en medlemsstat kan overlade det til arbejdsmarkedets 
parter, efter en fælles anmodning fra disse, at gennemføre direktiver", der 
er udstedt som led i denne aftale (artikel 2, stk. 4). 
på fællesskabsplan, da der ved aftalen indføres en særlig høringsprocedure 
af arbejdsmarkedets parter, "der, hvis parterne finder det ønskeligt, kan 
føre til forhandlinger, dvs. til overenskomstmæssige forbindelser" (artikel 
4). 
Aftalen\· rækkevidde. 
7. Aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken har et retligt grundlag, da det er 
protokollen om social-og arbejdsmarkedspolitikken, som alle tolv medlemsstater har 
vedtaget, og som således har gyldighed som traktat, der gør det muligt at træffe 
foranstaltninger kun omfattende elleve medlemsstater. 
i 
Det er således ubestridt, at de foranstaltninger, der træffes som led i denne aftale, 
har fællesskabskarakter. På grund af dette forhold vil Domstolen have kompetence 
til at efterprøve gyldigheden af direktiver vedtaget af elleve medlemsstater og til 
at fortolke disse direktiver. l øvrigt er rækkevidden af disse direktiver undergivet 
territorialprincippet direktiverne finder ikke anvendelse på Det Forenede 
Kongeriges område~ en britisk statsborger -eller et datterselskab af en britisk 
virksomhedsgruppe -, der betinder sig på en af de øvrige elleve medlemsstaters 
territorium, vil imidlertid være undergivet denne medlemsstats harmoniserede 
lovgivning. Protokollen indgår således i den gældende fællesskabsret ligesom 
enhver anden bestemmelse i EØF-Traktaten. · 
- l l -
8. Det skal imidlertid fremhæves, at Traktaten om Den Europæiske Union ikke berører 
institutionernes mulighed for på det sociale-og arbejdsmarkedsmæssige område at 
anvende de bestemmelser, der er fastsat i EF-traktaten, i henhold til de procedurer der er 
bindende for tolv medlemsstater. 
For fremtiden vil socialpolitikken derfor være styret af: 
bestemmelserne i EF-traktaten som ændret ved traktaten om Den 
Europæiske Union 
de bestemmelser, der indføres via aftalen om social-og arbejdsmarkeds­
politikken, som vil udgøre et nyt grundlag for fællesskabsaktioner, 
herunder eventuel vedtagelse af lovgivningsbestemmelser af de elleve 
medlemsstater, som har underskrevet aftalen. 
Social-og arbejdsmarkedspolitikken er således omfattet af to selvstændige retlige 
grundlag, der supplerer hinanden Uf. bilag 1). 
Kommissionens hovedmål er at fremme udviklingen af en europæisk social-og 
arbejdsmarkedspolitik, som er til gavn for alle borgere i Den Europæiske Union, 
og som alle medlemsstater så vidt muligt kan støtte. 
Kommissionen kan derfor kun håbe på, at fællesskabsaktioner på det sociale og 
arbejdsmarkedsmæssige område igen kommer til at bygge på et enkelt retligt 
grundlag. Det giver konferencen for medlemsstaternes regeringsrepræsentanter i 
1996 stor mulighed for. 
De væsentligste forhold, der skal være med til at afgøre, hvilken procedure der 
skal vælges -EF-traktaten eller aftalen indgået mellem elleve medlemsstater -er 
bl.a. følgende: 
forslagets art 
arb~jdsmarkedets parters holdning til forslaget 
behovet for at fremme den sociale dimension i takt med den politik, der 
føres på andre områder og således Rådets mulighed for at træffe afgørelse 
med kvalificeret flertal 
viljen til at lade alle arbejdstagere i Fællesskabet få gavn af 
bestemmelserne 
muligheden for, at alle tolv medlemsstater sammen fortsætter fremad. 
-12 -
Med hensyn til de fremtidige forslag vil Kommissionen afbængig af de ovenfor 
nævnte kriterier i hvert enkelt tilfælde vurdere, hvorvidt det vil være 
hensigtsmæssigt at anvende protokollen. Hvad angår sikkerhed og sundhed på 
arbejdspladsen vil Kommissionen dog give fortrinsret til det juridiske grundlag, 
der gør det muligt for alle tolv medlemsstater at træffe en afgørelse. 
Med hensyn til de forslag, der er under behandling i Rådet, og som blev fremsat 
inden for rammerne af handlingsprogrammet for det sociale og arbejdsmarkeds­
mæssige område, beslutter Kommissionen i hvert enkelt tilfælde, om bestemmel­
serne i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken skal anvendes eller ej for 
at fremme forslagene i tilfælde af, at behandlingen i Rådet trækker ud. I de 
tilfælde, hvor Kommissionen vælger at anvende procedurerne i aftalen, gør den 
sit yderste -eventuelt med de berørte arbejdsmarkedsparters accept -for at der 
tages hensyn til det allerede afsluttede arbejde for derved at fremskynde 
afviklingen af høringsprocessen. 
Oprindelsesgrundlaget for artikel 3 og -1 i (!fia/en 
9. Artikel 3 og 4 i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken er stærkt inspireret af den 
aftale, der blev indgået den 31. oktober 1991 mellem UNICE (Sammenslutningen af 
Industri- og Arbejdsgiverorganisationer i Det Europæiske Fællesskab), EFS (Den 
Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation) og CEEP (Det Europæiske Center for 
Offentlige Virksomheder), og kan betragtes som en afgørende videreudvikling af 
traktatens artikel 11881. J disse artikler omdefineres Kommissionens opgave i forbindelse 
med at fremme dialogen mellem arbejdsgivere og arbejdstagere (arbejdsmarkedets parter), 
idet den dels skal fremme høringen af disse parter og dels høre dem, inden den fremsætter 
forslag på det sociale og arbejdsmarkedspolitiske område. Ved disse to artikler åbnedes 
der også nye perspektiver for dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan, 
så denne nu kan føre til overenskomstmæssige forbindelser, herunder aftaler, som under 
visse fastsatte omstændigheder kan gennemføres ved en afgørelse, som Rådet træffer på 
forslag af Kommissionen. 
Indsat ved Fællesakten med følgende ordlyd: "Kommissionen bestræber sig på at 
udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan, idet denne 
dialog, hvis partnerne finder det ønskeligt, kan føre til, at der knyttes aftalernæssige 
forbindelser". 
-l J -
/Jialogen mellem arbejdsmarkedets parter. 
10. Den traditionelle dialog mellem arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan i henhold til 
artikel 118 B i EF-traktaten foregik via drøftelser og udvekslinger af synspunkter om 
spørgsmål af fælles interesse. Selv om disse møder ikke har ført til formelle aftaler 
mellem arbejdsmarkedets parter, har de ført til adskllige fælles holdninger om vigtige 
emner som f.eks. vedrørende makro-økonomiske problemer, indførelse af ny teknologi 
eller arbejdsmarkedets tilpasningsmuligheder. 
Med henblik på gennemførelsen af aftalen er det vigtigt klart at skelne mellen 
følgende to funktioner, som dialogen mellem arbejdsmarkedets parter har: 
høring af arhejdvmarkedets parter med henblik på at blive informeret om 
de europæiske arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationers holdning og 
henstillinger til forskellige forslag, som Kommissionen er ved at udarbejde 
forhandliiiKer mellem arhejdwnarkedel.\' parter, som inden for rammerne 
af deres muligheder for at indgå aftaler og i henhold til artikel 3, stk. 4, 
kan føre til indgåelsen af en aftale. 
-14 -
l/ØR/N(,' AF AHBE.IIJSMARKEJJE7:.\' PARTER 
FRFMME AF HØRINGI~N AF ARHI~Jl>SMARKI~'l>J~l:\' PART~1l 
Il. I henhold til artikel 3, stk.. l, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken "har 
Kommissionen til opgave at fremme konsultationen af arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsplan og træffe alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at lette 
dialogen mellem dem, idet den samtidig sørger for en afbalanceret støtte til begge parter". 
Arbejdsmarkedets parter har nu krav på at blive hørt af Kommissionen både om 
retningslinjerne for Fællesskabets social-og arbejdsmarkedspolitik og om indholdet af 
fællesskabsaktionerne. Det krav, der påhviler Kommissionen, om at fremme dialogen 
mellem arbejdsmarkedets parter, er nu formuleret mere klart i forhold til den tidligere 
formulering i artikel 118 B i EF-traktaten ("Kommissionen bestræber sig på at ~dvikle 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan"), idet aftalen indbholder 
følgende formulering "Kommissionen har til opgave at fremme konsultationen" og træffer 
"alle nødvendige foranstaltninger med henblik på at lette dialogen mellem dem". 
12. De underskrivende parter har således tildelt Kommissionen en dynamisk rolle i 
forbindelse med fremme af denne dialog ved at give den til opgave aktivt at gribe ind for 
at overvinde enhver form for vanskeligheder eller modstand, som den ene eller anden af 
parterne kunne give udtryk for, og som eventuelt kunne være til hinder for at opnå 
fremskridt. De foranstaltninger, der er relevante for at fremme denne dialog, kan 
grupperes Lmder forskellige fonner for bistand: tilrettelæggelse af møder, støtte til fælles 
undersøgelser eller fælles arbejdsgrupper, den tekniske bistand, der anses for at være 
nødvendig som et bærende grundlag for dialogen. 
13. For at fremme dialogen mellem arbejdsmarkedets parter påhviler det Kommissionen at 
sikre "en afbalanceret støtte til begge parter". Med henblik på dette og for at sikre en 
gennemsigtig og afbalanceret fremgangsmåde gennemgår Kommissionen for øjeblikket 
, den bistand, som den i den seneste tid har ydet til de forskellige parter på 
arbejdsmarkedet. Kommissionen agter for fremtiden årligt at offentliggøre en redegørelse 
om del) ydede stolte. 
HØRINGSP ROCI~/Jlf/U-_RNJ·; 
14. I artikel 3, stk. 2 og 3, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken specificeres 
følgende: "Med henblik herpå konsulterer Kommissionen arbejdsmarkedets parter om de 
mulige retningslinjer for en fællesskabsindsats, før den fremsætter forslag på det sociale 
og arbejdsmarkedspolitiske område. llvis Kommissionen efter denne konsultation finder 
en fællesskabsindsats hensigtsmæssig, konsulterer den arbejdsmarkedets parter om 
indholdet af det påtænkte forslag. Arbejdsmarkedets parter afgiver en udtalelse, eller om 
nødvendigt en henstilling til Kommissionen". 
-15 -
/Jen nuværende situation 
15. Det er vigtigt at fremhæve, at Kommissionen under udarbejdelsen af sine forslag, altid 
har foretaget omfattende høringer. På det sociale og arbejdsmarkedspolitiske område 
finder denne høring ofte sted via en række rådgivende udvalg, der hvert har deres eget 
særlige ansvarsområde. Der er tale om trepartsudvalg (bestående af regerings-, arbejds­
giver-og arbejdstagerrepræsentanter), hvis medlemmer udpeges af Rådet efter forslag fra 
medlemsstaternes respektive regeringer. De forskellige fælles udvalg varetager en lignende 
rådgivende rolle. Disse udvalg oprettes af Kommissionen i sektorer, hvor der anvendes 
en fælles politik, eller hvor man forbereder en fælles politik. I andre tilfælde finder 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og høringen af disse inden for den pågældende 
sektor om forskellige kommissionsforslag, der kan få konsekvenser på det sociale og 
arbejdsmarkedspolitiske område, sted på uofficielle møder. 
16~ Der er ligeledes parallelt til disse særlige rådgivningsorganer blevet udarbejdet ad hoc­
høringsprocedurer. Det er nyttigt at minde om, at Kommissionen efter aftale med 
Styringsgruppen for Dialogen mellem Arbejdsmarkedets Parter2 vedtog følgende 
høringsprocedure ved visse lovgivningsmæssige forslag, som arbejdsmarkedets parter 
tillægger stor betydning, men som ikke falder inden for rammerne af de eksisterende 
rådgivningsorganers arbejdsområder. Arbejdsmarkedets parter høres i en totrinsprocedure 
i fællesskab om hvert enkelt forslag -den første høring finder sted på grundlag af et 
arbejdsdokument fra Kommissionens side, og følges af den anden høring, der afholdes 
inden for de følgende tre måneder, på grundlag af et nyudarbejdet arbejdsdokument fra 
Kommissionen, der er mere detaljeret og i højere grad i overensstemmelse med det 
foreløbige udkast, som den ansvarlige tjenestegren agter at forelægge for Kommissionen. 
Efter disse høringer udarbejder Kommissionens tjenestegrene på grundlag af 
arbejdsmarkedets parters udtalelser en fortegnelse over de punkter, der er enighed eller 
uenighed om, og videregiver dette dokument til Kommissionen med henblik på de 
endelige drøftelser af det pågældende forslag. 
17. Parallelt til denne totrins-høring har Kommissionens tjenestegrene gennemført supplerende 
høringer af arbejdsmarkedets parter inden for visse industri- og tjenesteydelsessektorer, 
der i højere grad berøres af de særlige forslag, som er under udarbejdelse; ligeledes er der 
blevet afholdt høring af andre større organisationer, som ikke indgår i dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan. 
Som led i denne fælles totrinshøring har Kommissionens tjenestegrene udvidet 
deres høringer til at omfatte andre organisationer, der er repræsentative både for 
det økonomiske og det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område. 
Oprettet på politisk plan af repræsentanter for UNICE, CEEP, EFS og 
Kommissionen 
-16 -
18. Disse første høringer har utvivlsomt bidraget til at tilnærme synspunkterne til hinanden 
og til at forbedre den gensidige forståelse, selv om forskellige opfattelser i en række 
tilfælde ikke har kunnet overvindes mellem de parter, som ønsker lovgivning på 
fællesskabsplan, og de, der er imod. 
Ny fremgang~ttmåde 
19. I aftalen formaliseres disse to trin: 
o 
o I artikel 3, stk. 2, præciseres det, at "Kommissionen hører 
arbejdsmarkedets parter om de mulige retningslinjer for en 
fællesskabsindsats, før den fremsætter forslag på det sociale og 
arbejdsmarkedspolitiske område" . 
.. Hvis Kommissionen efter denne konsultation finder en fællesskabsindsats 
hensigtsmæssig, konsulterer den arbejdsmarkedets parter om indholdet af 
det påtænkte forslag. Arbejdsmarkedets parter afgiver en udtalelse eller, 
om nødvendigt, en henstilling, til Kommissionen (artikel 3, stk. 3, i aftalen 
om social-og arbejdsmarkedspolitikken). 
På baggrund af de allerede indhøstede erfaringer foreslår Kommissionen, at 
første fase af høringen af arbejdsmarkedets parter indledes med, at 
Kommissionen sender en skrivelse til disse~ den ønskede høring kan ske 
skriftligt, hvis arbejdsmarkedets parter ønsker det, eller på ad hoc-møder; 
høringsperioden må ikke vare mere end seks uger~ 
Kommissionen tager stilling på grundlag af de bemærkninger, den har 
modtaget i forbindelse med den første høring, og beslutter, om man skal 
gå videre til anden fase~ 
anden fase af høringen består i, at arbejdsmarkedets parter modtager endnu 
en skrivelse fra Kommissionen, som indeholder det fremlagte forslag, 
herunder angivelse af dets eventuelle retlige grundlag. 
i forbindelse med den anden høring skal arbejdsmarkedets parter skriftligt 
komme med en udtalelse til Kommissionen, de kan ligeledes give udtryk 
for ønsket om et ad hoc-møde, idet de anfører de punkter, hvor de er 
enige, og de punkter, hvor de er uenige i forbindelse med deres respektive 
-17 -
holdninger til det fremsatte forslag; de kan eventuelt fremsætte en 
henstilling, hvori de anfører deres fælles holdning til forslaget; anden fase 
af høringen må ikke vare mere end seks uger. 
20. De nye høringsprocedurer vil ikke fuldstændigt erstatte de tidligere, især når disse 
indebærer inddragelse af de allerede oprettede trepartsrådgivningsudvalg. Følgende udvalg 
vil tjene til høring af arbejdsmarkedets parter, herunder, om nødvendigt, ved høring i 
henhold til artikel 3: Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og 
Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen samt Det Faglige Udvalg for Arbejdskraftens Frie 
Bevægelighed. De to procedurer kan således lejlighedsvis forløbe parallelt afhængigt af, 
hvilket område det specifikke forslag omhandler. Kommissionen agter imidlertid at sikre, 
at overlapning undgås, og at der er et maksimum af gennemsigtighed på alle trin i de 
forskellige procedurer. 
21. Kommissionen tinder det hensigtsmæssigt atter at undersøge, hvorledes dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter fungerer i dag med henblik på at fremme denne dialog som led 
i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken. Kommissionen agter følgelig at træffe 
egnede foranstaltninger til at rationalisere de forskellige høringsprocedurer, herunder også 
de sektorbestemte. 
ORGANISATIONER, /JER SKAl.. HØRES 
22. Ved udarbejdelsen af de forskellige foranstaltninger, som Kommissionen foreslog i 
forbindelse med handlingsprogrammet om gennemførelsen af Fællesskabspagten om 
Arbejdstagernes Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Sociale Rettigheder, var det 
Kommissionens holdning, at det ville være ønskeligt at gøre mange initiativer med 
afgørende politisk betydning til genstand for dybtgående høringer som led i dialogen 
mellem arbejdsmarkedets parter. Disse initiativer var ikke omfattet af de eksisterende 
rådgivende udvalgs arbejdsområder. Endvidere fik styringsgruppert i overensstemmelse 
med konklusionerne, der blev vedtaget enstemmigt, fra mødet afholdt i Palais d'Egmont 
den 12. januar 1989, bemyndigelse til at opfordre Kommissionen til at "høre 
erhvervslivets to parter om ethvert projekt eller forslag til beslutning i den indledende 
fase". 
Som led i de fælles totrinshøringsprocedurer, som Kommissionen indgik aftale om 
med repræsentanter fra EFS, UNICE og CEEP, har Kommissionens tjenestegrene 
udvidet høringerne til at omfatte andre organisationer, der er repræsentative både 
på det økonomiske og det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område. 
-18 -
23. Efter vedtagelsen af Maastricht- Traktaten og protokollen om social-og arbejds­
markedspolitikken samt aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken har et antal 
organisationer, som ikke dettager i den nuværende dialog mellem arbejdsmarkedets parter, 
formelt anmodet Kommissionen om at kunne deltage direkte i dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter. For at kunne afgøre disse spørgsmål på grundlag af et omfattende 
kendskab til de faktiske forhold gennemførte Kommissionen en undersøgelse vedrørende 
europæiske arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer for således at fl mulighed for at 
opnå et bedre kendskab til de forskellige mekanismer, der gælder for opbygningen af 
repræsentative dialoger mellem arbejdsmarkedets parter på nationalt plan, og for at kunne 
vurdere, hvorledes denne proces bedst kan gennemføres på fællesskabsplan. 
Denne undersøgelse om arbejdsmarkedets parter, og hvoraf de vigtigste resultater 
er indeholdt i bilag 3, er tilgængelig for offentligheden på anmodning herom. 
Kommissionen har uddraget følgende to konklusioner af undersøge) sen: 
(a) forskellene i praksis i de forskellige medlemsstater er af en sådan karakter, 
at der ikke findes en model, der kan overtages til anvendelse på europæisk 
plan 
(b) udformningen og udviklingen af de forskellige systemer i medlemsstaterne 
har været meget tidskrævende, og det vi Ile derfor være illusorisk at 
forestille sig, at man via en administrativ beslutning kunne skabe et 
europæisk system fra den ene dag til den anden. 
24. Som et generelt princip er det Kommissionens opfattelse, at organisationerne, for så vidt 
som de opfylder følgende kriterier, i henhold til aftalens artikel 3 skal høres: 
de skal være tværfaglige eller dække flere sektorer eller kategorier og 
operere på europæisk plan~ 
de skal være sådanne organisationer, som selv indgår som et integreret og 
anerkendt element i strukturerne for dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter i den pågældende medlemsstat, og med kapacitet til at forhandle 
aftaler og i så stor udstrækning som muligt være repræsentative for samt­
lige medlemsstater~ 
have relevante strukturer, der sikrer en effektiv deltagelse 
høringsproceduren. 
Bilag 2 indehotder en liste over de organisationer, som på nuværende tidspunkt 
alt i alt opfylder disse kriterier. Listen vil blive revideret på grundlag af de 
erfaringer, man får i forbindelse med de ny procedurer, der fastlægges i aftal~n om 
social- og arbejdsmarkedspolitikken, og udviklingen i dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter. 
-19 -
25. Kommissionen anerkender samtidig, at den dialog mellem arbejdsmarkedets parter, der 
er blevet iværksat mellem UNICE, CEEP og EFS, giver et omfattende erfaringsgrundlag. 
Kommissionen har ligeledes mærket sig deres fælles holdning vedrørende gennemførelsen 
af de nye procedurer, der er fastsat i aftalen. 
26. Der findes en række organisationer, der opfylder kriterierne i punkt 24, og som potentielt 
er egnede til at blive inddraget i høringsproceduren. Kommissionen ønsker ikke at 
anlægge en restriktiv synsvinkel på dette punkt, men er samtidig klar over de praktiske 
problemer, som et eventuelt stort antal deltagere vil rejse. Det er kun organisationerne 
selv, der er i stand til at udvikle deres egne dialog-og forhandlingsorganer. 
Kommissionen bestræber sig på at fremme udviklingen af nye forbindelsesstrukturer 
mellem alle arbejdsmarkedets parter for derved at bidrage til rationaliseringen og forbed­
ringen af processen. Der skal i den forbindelse lægges særlig vægt på de små og 
mellemstore virksomheders repræsentation. 
27. Dette rejser spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt eller ej i den første fase at skabe 
en form for rådgivningsorgan eller et overordnet forbindelsesudvalg med henblik på de 
procedurer, der fastsættes i artikel 3 i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken. 
Efter nøje at have overvejet dette spørgsmål finder Kommissionen, at en sådan 
fremgangsmåde på dette indledende trin ikke vil være den bedste vej fremad, selv om det 
utvivlsomt vil være nødvendigt at genbehandle dette spørgsmål på baggrund af de 
indhøstede erfaringer i løbet af processen. 
Resume af den nye ji·emKangsmåde i forhindeise med høringer 
28. Situationen i forbindelse med høringen af arbejdsmarkedets. parter om social-og 
arbejdsmarkedspolitikken ser nu ud som følger: 
Kommissionen gennemfører som tidligere en række omfattende høringer 
for derved at sikre, at dens politik bliver så hensigtsmæssig som mulig i 
forhold til situationen på det økonomiske, sociale og 
arbejdsmarkedsmæssige område. Høringerne vil komme til at omfatte alle 
europæiske og eventuelt nationale organisationer, der kunne være 
interesseret i Fællesskabets social-og arbejdsmarkedspolitik. 
Den vil inden for rammerne af bestemmelserne i artikel 3 i aftalen om 
social-og arbejdsmarkedspolitikken iværksætte en række formelle høringer 
af de europæiske organisationer, der repræsenterer arbejdsmarkedets parter, 
der er nævnt i bilag 2, og som opfylder de i punkt 24 fastsatte kriterier. 
Kommissionen mener, at det vil være hensigtsmæssigt at anvende de 
særlige høringsprocedurer, der er omhandlet i artikel 3 i aftalen, i 
forbindelse med alle forslag på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
-20-
område, uanset hvilket retligt grundlag man vælger at anvende. Endvidere 
forbeholder Kommissionen sig ret til at iværksætte en række særlige 
høringer om alle andre generelle forslag og forslag som vedrører visse 
sektorer, og som påvirker det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område. 
De formelle høringer af arbejdsmarkedets parter, der er fastsat i artikel 3 
i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken, kan føre til en udtalelse, 
en henstilling eller til overenskomstmæssige forbindelser, herunder aftaler 
på de områder, der henhører under arbejdsmarkedets parters kompetence. 
-21 -
F'HA 1/ØHJN(,' Til .. FORIIANIJLING 
29. I forbindelse med Kommissionens høring om indholdet af et forslag til en fælles­
skabsaktion kan arbejdsmarkedets parter afgive en udtalelse eller, eventuelt, en henstilling 
til Kommissionen. Alternativt kan arbejdsmarkedets parter, som fastsat i artikel 3, stk. 4, 
"meddele Kommissionen, at de ønsker at indlede processen i artikel 4'1. Såfremt de 
beslutter sig for sidstnævnte aktionsform, kan de inden for rammerne af deres 
forhandlingsmæssige uafuængighed indlede en forhandlingsproces, der kan føre til 
indgåelse af en direkte aftale mellem parterne. Forhandlingsprocessen kan vare i op til 9 
måneder og kan forlænges, hvis Kommissionen giver tilladelse hertil. 
30. Spørgsmålet om, hvorvidt en aftale mellem en række parter på arbejdsmarkedet, som 
repræsenterer visse erhverv eller sektorer, kan udgøre et tilstrækkeligt grundlag for 
Kommissionen til at indstille sin aktion på det lovgivningsmæssige område, må behandles 
i hvert enkelt tilfælde under særlig hensyntagen til forslagets art og rækkevidde og den 
mulige virkning af en aftale mellem arbejdsmarkedets parter vedrørende de spørgsmål, 
som foreslaget sigter mod. 
31. Under deres selvstændige forhandlinger er arbejdsmarkedets parter på ingen måde 
forpligtet til at begrænse sig til kun at behandle indholdet af de forslag, der er under 
udarbejdelse i Kommissionen, eller til kun at foreslå ændringer, eftersom det kun er på 
de områder, der er omfattet af Kommissionens forslag, der vil kunne gennemføres en 
fællesskabsaktion. De pågældende arbejdsmarkedsparter vil være de parter, der indvilliger 
i at forhandle indbyrdes. Indgåelse af sådanne aftaler er fuldt ud overladt til de forskellige 
organisationer. Kommissionen mener dog, at de organisationer, der underskriver en aftale, 
bør huske på bestemmelserne om små og mellemstore virksomheder i artikel 2, stk. 2, i 
aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken. 
32. Forhandlingerne må ikke vare mere end 9 måneder, medmindre de berørte 
arbejdsmarkedsparter og Kommissionen i fællesskab træffer beslutning om en forlængelse. 
Ifølge aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken er det Kommissionen, der vurderer 
de to parters muligheder for at nå frem til en aftale inden for den fastsatte periode, 
således at man undgår nyttesløse forhandlinger, der i sidste instans ville virke blokerende 
for Kommissionens mulighed for at fastsætte bestemmelser. Ved gennemførelsen af denne 
vurdering vil Kommissionen fuldt ud respektere arbejdsmarkedets parters uafuængighed. 
-22 -
33. Ved eller før udløbet af de ni måneder skal arbejdsmarkedets parter følgelig forelæge 
en rapport for Krnnmissionen9 hvori de redegør for forhandlingernes forløb og meddeler 
Kommissionen: 
a) enten at de har indgået en aftale og t fællesskab anmoder Kommissionen om at 
foreslå Rådet at træffe afgørelse om genaemføreJse af en aftale 
b) eller at de bar indgået en indbyrdes aftale og foretrækker at gennemføre denne i 
overensstemmelse med de procedurer og den praksis, der er typiske for 
arbejdsmarkedets parter og de påøældende medlemss&ater 
c) eller at de agter at fortsætte forhandlingerne ud over de ni mineder og følgelig 
anmoder Kommissionen om i samarbejde med dem at fastsætte en ny frist 
d) eller at de er ude af stand til at nå til en aftale. 
34. I tilfælde af en situation som anført under (d) undersøger Kommissionen muligheden for 
på grundlag af det udførte arbejde at fremsætte et forslag til retsakt på det pågældende 
område og informerer Rådet om de overvejelser, den har gjort sig. l overensstemmelse 
med de procedurer, der er fastsat i traktaten, skal Det Økonomiske og Sociale Udvalg og 
Europa-Parlamentet ligeledes børes . 
35. Under alle o&nstændigheder og uden at bryde princippet om arbejdsmarkedets parters 
frihed, hvilket er indeholdt t artikel J og 4 i aftalen om social-og arbejdsmarkeds­
politikken, finder Kommissionen, at Europa-Parlamentet fortsat skalinformerersunder alle 
faser af den eventueHe hørings- eller forhandlingsprocedure mellem arbejdsmarkedets 
parter. 
36. Med hensyn til høringen af medfemsstaterne vil denne finde sted som hidtil. Med hensyn 
til situationen i landene, der er med i EØS-aftalen, er det i det foregAende blevet nævnt, 
at protokollen indgår i den gældende fællesskabslovgivning, ligesom alle andre 
bestemmelser i EF-traktaten. En afgørelse truffet pi grundlag af artikel 4 vil siledes være 
anvendelig på førnævnte lande. l praksis dækker arbejdsmarkedsorganisationerne generelt 
disse lande, således at de de facto er inddraget i alle høringens faser, idet forhandlingen 
i øvrigt er overladt tit arbejdsmarkedets parter. 
-23-
CIENNEMFØREL~\'EN AF AFTALERNE 
37. Aftaler indgået på fællesskabsplan skal gennemføres: 
a) enten i overensstemmelse med de procedurer og den praksis, der er typiske 
for arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne, idet denne bestemmelse 
ledsages af følgende erklæring: 
"De Il høje kontraherende parter erklærer, at det første trin i 
gennemførelsen af aftalerne mellem arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabplan -der er nævnt i artikel 4, stk. 2 -består i at udbygge 
aftalens indhold ved kollektive forhandlinger og efter de regler, der gælder 
i de enkelte medlemsstater, og at dette derfor ikke indebærer, at 
medlemsstaterne har pligt til direkte at anvende disse aftaler eller 
udarbejde regler for gennemførelse heraf, eller at de har pligt til at ændre 
gældende nationale bestemmelser for at lette iværksættelsen af disse". 
b) eller for de spørgsmål, der er omfattet af artikel 2, efter fælles anmodning 
fra de underskrivende parter, ved en afgørelse, som Rådet træffer på 
forslag af et forslag fra Kommissionen. 
Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal, undtagen i de tilfælde, hvor 
den pågældende aftale indeholder en eller flere bestemmelser vedrørende 
et af de områder, der omhandles i artikel 2, stk. 3, hvor Rådet træffer 
afgørelse med enstemmighed. 
l tilfælde af at forhandlingerne resulterer i en aftale, som arbejdsmarkedets parter 
beslutter at gennemføre ad frivillighedens vej, vil bestemmelserne i denne aftale 
være bindende for deres medlemmer og vil kun vedrøre disse og det kun i det 
omfang, de er i overensstemmelse med den praksis og de procedurer, der er 
typiske for arbejdsmarkedets parter i de enkelte medlemsstater. 
-24 -
RÅ/JETS AFGØRELSE 
38. Hvis arbejdsmarkedets parter anmoder om, at en aftale, der er indgået på fællesskabsplan, 
gennemføres via Rådets afgørelse på grundlag af Kommissionens forslag, har Rådet i 
henhold til Kommissionen ikke mulighed for at ændre aftalen. Kommissionen nøjes 
derfor, efter at den har set nærmere på den aftale, arbejdsmarkedets parter har indgået, 
under alle omstændigheder med at foreslå, at Rådet vedtager en afgørelse vedrørende 
aftalen i den form, i hvilken den er blevet indgået. 
39. I kraft af sin rolle som traktaternes vogter udarbejder Kommissionen sine forslag til 
afgørelse, som den forelægger Rådet, idet den tager hensyn til de kontraherende parters 
repræsentative status, deres mandat samt "lovmæssigheden" af enhver bestemmelse i den 
kollektive aftale i forhold til fællesskabslovgivningen og under overholdelse af 
bestemmelserne vedrørende små og store virksomheder i artikel 2, stk. 2. Under alle 
omstændigheder agter Kommissionen at udarbejde en begrundet udtalelse om ethvert 
forslag, som forelægges for Rådet v~oxirørcndc dette område, med Kommissionens 
bemærkninger til og vurdering af den aftale, der er indgået mellem arbejdsmarkedets 
parter. 
Når Kommissionen finder, at den ikke bør forelægge et forslag om en afgørelse 
til gennemførelse af en aftale for Rådet, vil Kommissionen ufortøvet meddele de 
kontraherende parter grundene til sin beslutning. 
40. I artikel 4, stk. 2, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken fastsættes ikke, at 
Kommissionen skal høre Europa-Parlamentet i forbindelse med de anmodninger, den 
modtager fra arbejdsmarkels parter vedrørende gennemførelsen af en aftale via Rådets 
afgørelse. Kommissionen har dog til hensigt at informere Europa-Parlamentet og sende 
det aftalen samt forslaget til afgørelse og begrundelsen, således at det, hvis det finder det 
ønskeligt, kan meddele Kommissionen og Rådet dets holdning. 
41. Rådets afgørelse begrænses til at gøre bestemmelserne i den fælles aftale, der er indgået 
mellem de pågældende arbejdsmarkedsparter, bindende for disse, således at aftalens tekst 
ikke vil indgå som en del af afgørelsen, men vil foreligge som bilag hertil. 
42. Såfremt Rådet beslutter i overensstemmelse rried de procedurer, der er fastsat i sidste 
afsnit i artikel 4, stk. 2, ikke at iværksætte aftalen i den form, den er indgået mellem 
arbejdsmarkedets parter, trækker Kommissionen sit forslag til afgørelse tilbage og 
undersøger muligheden for på grundlag af det udførte arbejde at fremsætte et forslag til 
retsakt på det pågældende område. 
-25-
(iENNEMFØREI ... SEN AF /JIREKTIVER VIA KOLLEKTIVE AFTALER 
43. I artikel 2, stk. 4, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken bestemmes det, at en 
medlemsstat "kan overlade det til arbejdsmarkedets parter, efter en fælles anmodning fra 
disse, at gennemføre direktiver, der er udstedt i henhold til stk. 2 og 3". Som det fremgår 
af Kommissionens praksis, er medlemsstaterne imidlertid stadig ansvarlige for at sikre, 
at arbejdsmarkedets parter har indført de nødvendige bestemmelser ad aftalernæssig vej", 
og for at de træffer "de nødvendige foranstaltninger for på et hvilket som helst tidspunkt 
at være i stand til at sikre de resultater, der er foreskrevet i det pågældende direktiv". 
Denne gennemførelse af et direktiv ved hjælp af en aftale skal være sket "senest på den 
dato, hvor et direktiv skal være gennemført i overensstemmelse med artikel 189". 
44. Ved denne bestemmelse indføjes som led i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken 
det generelle princip, at direktiver kan gennemføres ved hjælp af kollektive aftaler. Dette 
princip er blevet anerkendt i Domstolens retspraksis3, og er også i overensstemmelse med 
Den Internationale Arbejdsorganisations gennemførelseskrav4 og Europa-Rådets5. 
45. Artikel 2, stk. 4, i aftalen om social-og arbejdsmarkedspolitikken skal fortolkes på 
baggrund af de mål, der er fastsat i samme aftales artikel l: fremme af dialogen mellem 
arbejdsmarkedets parter under hensyntagen til forskellene i national praksis, særlig på 
overenskornstom rådet. 
46. Det kræves ikke i artikel 2, stk. 4, at medlemsstaterne indfører særlige eller specielle 
procedurer, eller at arbejdsmarkedets parter tildeles et specielt og officielt mandat; ej 
heller kræves det af disse, at de forelægger en fælles anmodning forud for fælles 
forhandlinger om en aftale om gennemførelse af det pågældende direktiv. Den faktiske 
indgåelse af en aftale og meddelelse af denne aftale til medlemsstatens kompetente 
myndighed skal opfattes som en stiltiende fælles anmodning i den betydning, der er 
fastlagt i første afsnit i artikel 2, stk. 4. 
3 Sag 193/83 [1985] SML 427 
4 ILO-konventioner nr. l 00, l O l, l 06, III, 171, 172, osv. 
5 Artikel 35, stk. l, i Den Europæiske Socialpagt 
-26 -
47. I henhold til andet afsnit i artikel 2, stk. 4, er de pågældende medlemsstater ansvarlige 
med hensyn til sikring af, at usenest på den dato, hvor et direktiv skal være gennemført 
i overensstemmelse med artikel 189, vil arbejdsmarkedets parter ved en aftale have indført 
de nødvendige foranstaltninger", og for, at der træffes "de nødvendige foranstaltninger for 
på et hvilket som helst tidspunkt at være i stand til at sikre de resultater, der er 
foreskrevet i det pågældende direktiv". Ved denne formulering, der er en let ændret 
udgave af tilsvarende bestemmelser i en række direktiver, bestemmes det, at den 
pågældende medlemsstat skal tilvejebringe procedurer, hvorved man, om nødvendigt, kan 
afbøde mangler i aftalen om gennemførelsen af direktivet. Formålet med dette er at sikre, 
at de pågældende arbejdstagere i praksis indrømmes de rettigheder, der er fastsat i det 
pågældende direktiv.6 
48. I henhold til artikel 2, stk. 4, skal medlemsstaten "sikre de resultater, der er foreskrevet 
i det pågældende direktiv", selv om medlemsstaten kan overdrage gennemførelsen til 
arbejdsmarkedets parter. I denne forbindelse er omtalen i aftalens artikel l af 
foranstaltninger, "der tager hensyn til forskellene i national praksis, særlig på overens­
komstområdet" relevant. 
6 Artikel 2(1) i Rådets directiv 92/56/EØF af 27/6/1992 
Artikel 9(1) i Rådets directiv 91/538ÆØF af 14110/1991 
-27-
49. Den nye situation, der er opstået på grund af eksistensen af to retlige rammer for aktioner 
på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område, vil blive vanskelig at forvalte. 
Den nye rolle, arbejdsmarkedets parter spiller, er et betydeligt skridt fremad, men 
videreudviklingen af denne rolle vil kræve tid. 
Kommissionen vil gøre, hvad der står i dens magt, for at anvende disse nye procedurer 
effektivt og samtidigt fleksibelt. Det afgørende punkt på dette tidlige trin i gennemførelsen 
af de nye mekanismer er, at der gives spillerum for en naturlig videreudvikling. 
Oprettelsen af stive strukturer vil næppe medføre de bedste resultater på dette tidlige trin. 
Kommissionen er af den opfattelse, at med denne meddelelse fastlægges en række 
grundlæggende regler for gennemførelsen af de nye procedurer med henblik på at sikre 
en effektiv og gennemskuelig aktion, og at der er tale om en dynamisk proces, der med 
tiden vil udvikle sig, og som de( senere vil være nødvendigt at tage op til fornyet 
behandl i n g. 
Kommissionen har derfor besluttet at udarbejde en tidsplan for jævnlige evalueringer og 
nybehandlinger af aftalen, der vil blive foretaget i samarbejde med Rådet, Europa­
Parlamentet og arbejdsmarkedets parter selv på grundlag af de indhøstede erfaringer. 
-28 -
Bilag l 
OVERSIGT tJYER DE Y/C,TK."..\IE RET/.~IGE GRIJNDI~G PÅ DET SOCIALE OG 
, ARBEJil.tMARKEDSMÆY.WGE OMIIÅDE 
MAASTRICHT-PROTOKOLLEN 
KVALDnCERETFLERTAL 
(44166) (arL l, stk. l) 
forbedring af især arbejdsn1iljøet for 
at beskytte arbejdstagernes sikkerhed 
og sundhed 1 
arbejdsvil kårene 
information og høring af 
arbejdstagerne 
lige muligheder f()f mænd og kvinder 
pi arbejdsmarkedet og lige 
behandl i n g i arbejdet 
erhvervsmæssig 
personer, der 
arbejdsmarkedet integration 
er udstødt af 
fra 
ENSTEMMIGHED( li) NØDVENDIG 
(art. l, stk. 3) 
arbejdstagernes sociale sikring og 
sociale beskyttelse 
beskyttelse af arbejdstagere ved 
ophævelse af en arbejdskontrakt 
repræsentation af og kollektivt 
forsvar for arbejdstagernes og 
-l -EF-TRAKTATEN 
KVALIFICERET PURTAL 
(54176) 
art. 49: arbejdskraftens frie 
bevægelighed 
art. 54: etableringsret 
art. 57: glensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser 
art. 125 (ny): ESF (gennem-
førelsesbestemmelser) 
art. 127 (ny): erhvervsuddannelse 
art. IlSA: sundhed og sikkerhed pi 
arbejdspladsen 
art. IOOA, art. 43: landbrug, 
art. 75: transport 
ENSTEMMIGHED (12) NØDVENDIG 
art. 51: social tryghed (foran­
staltninger, der er nødvendige med 
henhfik på arbejdskraftens frie 
bevægelighed) 
beskæftigelsesvilkår for tredje­
landsborgere, der lovligt opholder sig 
på Fællesskabets område 
finansielle bidrag til beskæf-
tigelsesfremme og jobskabelse 
EJ OMFATTET AF 
FÆLLESSKABETS 
KOMPETENCE (art. 2, stk. 6) 
lønforhold 
organisationsret, strejkeret, ret til 
lock-out 
- 2 -art. l 00: det indre marked 
art. 1300: arbejdsopgaver, pnon­
terede mål og opbygningen af 
strukturfondene 
art. 235. 
Bilag 2 
Fortegnelse ot'f!r cle arbejtlsnulrketl.'itJTJ:llnbmtioner, der 1111 tiet nut'ærende trin opfyltler kriteri­
erne i IIU!ddelelsens punkt 24 
1. Generelle tværfaglige organisatiot1er 
Sammenslutningen af Industri- og Arbejdsgiverorganisationer i De Europæiske 
Fællesskaber og dennes sektororganisationer (UNICE) 
Det Europæiske Center for Offentlige Virksomheder (CEEP) 
Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS) 
2. Tværfaglige organisationer, der •·epræsenterer visse kategorier af arbejdstagere eller 
virkson1hedc.•r· 
Den Europæiske Sammenslutning af Håndværk og Små og Mellemstore 
Virksomheder (UEAPME, EUROPMI og andre tilknyttede organisationer) 
Den Europæiske Sammenslutning af Virksomhedsledere (CEC) 
Eurocadres 
3. Specifikke org~1nisationer· 
EUROCHAMBERS 
4. Sektorbestemte organisationer, der tværfagligt ikke er tilknyttet andre 
organisationer' 
EUROCOMMERCE 
COPA/COGECA 
Association of European Cooperativc lnsurers (AECI) 
International Association of lnsurance and Reinsurance lntermediaries (BIPAR) 
European lnsurance Commitlee (CEA) 
Banking Federation of the European Community 
Savings Banks Group of the European Community (GCE-CEE) 
Association of Cooperative Banks of the EC 
Vil også blive hø11 afl1ængig af behovene i sektororganisationerne under UNICE og 
fagforeningsudvalgene under EFS (jf. kategori l). 
- 1 -
)l 
European Timher Assucialion (ETA) 
European Construction 1ndustry Federalion (FIEC) 
Confederation of tl1e N~tional Hotel and Restaurant Associations in the European 
Community, HOTREC· 
European Regional Airlines Organisation (ERA) 
International Civil Airports Association (ICAA) 
Association des aeroports civils internationaux (ACI) 
Association of European Community Airlines (ACE) 
Association of European Airlines (AEA) 
Organisation europeenn.c des bateliers 
International Union for lnland Navigation 
European Community Shipowners' Association (ECSA) 
Community of European Railways 
International Road Traqsport ~nion (fRU) 
- 2 -
32. 
/)e l'igtigste resu/Itlier tlf untlerstJge/sen vetlrorende 
arhejtL,ntt~rketlets pt~rter (hl'tJr repræsentati1'e de er) Bilag 3 
Hovedformålet med undersøgelsen er at få et overblik over, hvem en række europæiske 
forbund inden for alle industrigrene og på alle niveauer repræsenterer (nedenfor forklares, 
hvorledes disse er blevet udvalgt). Undersøgelsen skal ikke give en fuldstændig beskrivelse 
af alle arbejdsmarkedets parters repræsentative organisationer inden for alle industrigrene 
eller sektorer på fællesskabsplan eller nationalt plan. 
De vigtigste spørgsmål, der blev behandlet i den indledende fase (eksperternes rapporter) 
I undersøgelsens første fase udarbejdede en uatl1ængig ekspert fra de respektive lande en rapport 
bestående af to dele for hver medlemsstat. Den første del af eksperternes rapporter indeholdt en 
række grundlæggende data, der viser, hvorledes følgende spørgsmål vedrørende, hvor repræsen­
tative arbejdsgivernes og arbejdstagernes organisationer er, behandles i forbindelse med både 
formelle høringer og kollektive forhandlinger: 
-Hvis der eksisterer en form for formel eller gensidig anerkendelse af arbejdsmarkedets parter, 
hvilke kriterier anvendes da til at afgøre, om de er repræsentative eller ej? 
-Hvis der findes en formel procedure for høring af arbejdsmarkedets parter på nationalt eller 
regionalt plan eller på sektorplan, hvem er da involveret heri? · 
-Hvis der både finder formelle høringer (på nationalt eller regionalt plan eller på sektorplan) og 
forhandlinger sted, ønskes en liste over alle relevante juridiske, administrative og politiske 
bestemmelser vedrørende arbejdstagernes og arbejdsgivernes organisationer, navnlig bestemmelser 
vedrørende inddragelse og/eller udelukkelse af visse organisationer. 
Anden del af eksperternes rapporter bestod af et "individuelt datakort" for hver relevant (inden 
for rammerne af undersøgelsen) arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisation i det pågældende land 
med angivelse af: 
-type: dens aktivitetsområde (hvilke industrigrene dækker den)~ 
-kvantitative oplysninger: om dens medlemmer og tilsluttede organisationer; 
-kvalitative oplysinger om medle~rnerne: hvilken form for medlemsskab (over-eller 
underrepræsentation af visse kategorier eller sektorer)~ 
-rolle i forbindelse med kollektive forhandlinger: i hvilken udstrækning organisationen er 
involveret i indgåelsen af kollektive aftaler: 
-rolle i forbindelse rned høringer: organisationens rolle i forbindelse med formelle høringer på 
nationalt plan (eventuelt på regionalt plan eller sektorplan, hvis dette er mere hensigtsmæssigt); 
-l -
organisationens forbindelse til and.-e organisationer, navnlig dens medlemsskab af 
organisationer på højere plan (nationalt plan eller fællesskabsplan); 
repræsentation: direkte og indirekte på de årlige møder i ILO. 
Valg af organisationer, der er medtaget i undersøgelsen 
Undersøgelsen vedrører europæiske forbund af arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer inden 
for alle industrigrene. Udvælgelsen af "relevante" organisationer, der skulle med i undersøgelsen, 
blev foretaget som følger: 
Forbund, hvis medlemsorganisationer klart repræsenterer deres medlemmers interesser som enten 
arbejdsgiver- eller arbejdstagerorganisationer både i forbindelse med forhandlinger (med "den 
anden side") og høringer, blev medtaget. Nogle organisationer blev medtaget i undersøgelsen, selv 
om det a priori ikke var helt klart, i hvilken udstrækning de ville kunne opfylde dette kriterie, 
idet et af formålene med undersøgelsen var at afgøre, af hvilken art de var. Nogle organisationer 
blev tilføjet på listen over "relevante" organisationer, fordi de udtrykkeligt anmodede 
Kommissionen om at blive inddraget i dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsplan. 
Der blev udvalgt tolv organisationer på grundlag af følgende: 
UNICE, CEEP og EFS, fordi de allerede deltager i dialogen mellem arbejdsmarkedets 
parter på europæisk plan; 
på arbejdstagersiden forsøger følgende to organisationer at komme til at deltage i dialogen 
mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan: CEC og CESI; 
på arbejdsgiversiden anmodede UEAPME, EUROPMI og muligvis EMSU om det samme 
på vegne af de små og mellemstore virksomheder~ AECM og CEDI, som ligeledes 
repræsenterer de små og mellemstore virksomheder på europæisk plan, blev medtaget for 
derved at gøre det muligt at foretage en mere fuldstændig sammenligning mellem disse 
"konkurrerende" organisationer; 
EUROCOMMERCE, selv om det ikke er en organisation, der omfatter hele industrien, 
men flere sektorer, og som har et betydeligt antal små og mellemstore virksomheder som 
medlemmer, anmodede også om at blive anerkendt som den førende repræsentant for 
handelssektoren i forbindelse med arbejdsmarkedsfc:>rhold og sociale forhold snarere end 
UNICE; ECWIT A, et (med EUROCOMMERCE) delvis konkurrerende forbund, der 
omfatter flere sektorer, blev medtaget for at få et større overblik over handelssektoren 
(engroshandel). 
Det forhold, at ingen andre forbund, der dækker flere sektorer, blev medtaget, betyder ikke, at 
de er mindre repræsentative, hverken i deres egen sektor eller på europæisk plan, men blot, at 
der i de øvrige sektorer ikke på samme måde opstod problemer med, hvorvidt en organisation 
var repræsentativ eller ej. 
• 2 -
Det forhold, at visse forbund er •nedtaget i undea·søgelsen, betyder derfor på ingen måde, 
at man på forhånd har vurder·et, nt de er r·epr·æsentative. Det betyder hovedsageligt, at der 
var brug for flere oplysninger on1, hvad de repræsenterer, og om deres (indbyrdes) 
forbindelse. Visse anda·e euro1>æiske orgnnisntioner, som i sig selv er meget vigtigere end 
nogle af de ovenfor nævnte, blev ikke medtaget, fordi der ikke i forbindelse med 
gennemførelsen af protokollen oan aa·bejdsmnrkeds- og socialpolitikken var behov for at få 
dem belyst på saanme anåde. 
Den anvendte metodologi 
Undersøgelsen blev gennemført i perioden september 1992-juli 1993. 
Oprindeligt blev arbejdet hovedsageligt udført af de nationale eksperter, Kommissionen havde 
udvalgt, og som havde ansvaret for at udarbejde et udkast til rapport om deres eget land, der 
skulle indholde det ovenfor nævnte. 
I næste fase analy,serede GO V alle tolv rapporter og udarbejdede et resume heraf i form af 
såkaldte "hurtiganalyser". Del A og B var hovedsageligt baseret på rapporterne, men indeholdt 
også oplysninger, som eksperterne havde givet Kommissionen, efter at de havde afsluttet den 
endelige rapport. 
Disse dokumenter blev sendt til de tolv europæiske forbund, som skulle se nærmere på dem og 
få mulighed for at reagere på beskrivelserne heri og kontrollere, at navnlig oplysningerne om 
deres egen organisation var korrekte. I de tleste tilfælde drøftede man også de foreløbige 
resultater med dem (under uformelle, bilaterale møder). 
Dokumenterne er også blevet grundigt drøftet med medlemsstaternes nationale administrationer 
(i de fleste tilfælde med arbejdsministeriet eller socialministeriet), som fra begyndelsen af 
september l 992 blev dybt involveret i delte undcrsogclscsprojckt gennem møderne med 
generaldirektørerne for arbejdsmarkedsforhold, og som alle har været med til at revidere de første 
udkast til dokumenterne. 
Det seneste udkast er derfor stadigvæk b~tser·et på de nationale eksperters oprindelige 
arbejde, men mange bemærkninger og oplysninger fra de hørte organisationer og 
administrationer er blevet medtaget. 
l undersøgelsen stilles navnlig følgende spørgsmål: 
l. 1-tvilke former for anerkendelse af arht."jdsnuu·kedcts parter· findes der i medlemsstaterne? 
Hvad angår kollektive forhandlinger er det grundlæggende i de fleste lande den gensidige 
anerkendelse, men der kan være en række yderligere formelle eller lovgivningsmæssige krav, der 
skal opfyldes (f.eks. en række kvantitative kriterier, der er fastsat i lovgivningen eller på anden 
vis) for derved at skelne mellem organisationer, der har et betydeligt (det betydeligste) antal 
medlemmer, og organisationer, der er mindre repræsentative. 
~ -_, -
Med henblik på andre forhold (f.eks. repræsentation i høringsorganer) tindes der i halvdelen af 
medlemsstaterne formelle anerkendelsesmekanismer, som er forskellige eller mere omfattende end 
dem, der anvendes i forbindelse med kollektive forhandlinger. 
Undersøgelsen viser, at der er stor forskel på de systemer og mekanismer for anerkendelse af 
arbejdsmarkedets parter, der anvendes i de forskellige medlemsstater, og at det er svært at tinde 
en fællesnævner, som let vil kunne overføres på fællesskabsplan, bortset fra princippet om 
gensidig anerkendelse i forbindelse med forhandlinger. 
2. Hvilke kriterier anvendes der indenfor de formelle systemer for anerkendelse af 
arbejdsmarkedets parter for at afgøre, on1 de er repræsentative? 
Der anvendes (undertiden implicit) i forbindelse med disse systemer, hvis der eksisterer sådanne, 
en række kvantitative kriterier af forskellig art i ca. halvdelen af medlemsstaterne. Generelt synes 
de kvalitative kriterier at være mindre væsentlige. Undersøgelsen bekræfter, der er stor forskel 
på de fremgangsmåder, der anvendes. 
J. llvilke foranelle naeknnisnaer for lutring ~•f ~•rhejdsmaa·kedets 11arter findes der pA 
nationalt plan? 
l de fleste medlemsstater tindes der mindst et formelt organ af varierende betydning til brug i 
forbindelse med høringer af arbejdsmarkedets parter. l de fleste tilfælde er der tale om en eller 
anden form for trepartsorgan. 
4. Hvem er involveret i disse formelle høringer? 
Generelt er det de store nationale paraplyorganisationer, der er tilsluttet UNICE og EFS, der har 
flest sæder i de formelle høringsorganer, der er nævnt under punkt 3. I de fleste tilfælde gives 
der imidlertid et mindre antal pladser til andre organisationer. 
5. Hvad repræsenterer de tolv undersøgte uatllængige europæiske arbejdsgiver- eller 
arbejdstagerorganisationer i hvea· enkelt nledlenlSstat? Hvad kan der på grundlag heraf 
konkluderes om deres "betydning" ellea· hvoa· a·e11ræsentative de er pA fællesskabsplan? 
I undersøgelsen gives et resume at~ hvad de tolv undersøgte europæiske forbund hver især 
grundlæggende repræsenterer i den enkelte medlemsstat, uden at der gås i detaljer med, hvilke 
svagheder eller stærke sider de måtte have i de specifikke sektorer. 
Det er imidlertid også muligt på grundlag af undersøgelsens resultater at nå frem til følgende 
inddeling af de undersøgte organisationer i kategorier: 
På arbejdsaiversiden 
De mest repræsentative arbejdsgiverorganisationer, der omfatter alle industrigrene, og som 
er involveret i alle høringer er UNICE~ CEEP anerkendes generelt også som et 
arbejdsgiverforbund på europæisk plan. 
- 4 -
Arbejdsgiverforbund eller -foreninger, der er meget repræsentative for særlige kategorier 
af virksomheder eller særlige aspekter af deres aktiviteter, navnlig: 
I forbindelse med små og mellemstore virksomheder: UEAPME (og dets fælles 
struktur med EUROPMI). 
I samme gruppe muligvis også EUROCOMMERCE, som er en organisation, der 
repræsenterer flere sektorer, og som har mange små og mellemstore virksomheder 
som medlemmer, og som hævder, at dets medlemmer beskæftiger ca. 20 mio. 
mennesker (men med betydelige overlapninger med UNICE). Der kunne imidlertid 
også findes argumenter for at betragte den som den mest repræsentative 
arbejd s giverorganisat i o n i handelssektoren. 
I forbindelse med uddannelses- eller beskæftigelsesprojekter er organisationer som 
f.eks. EUROCHAMBERS, CECOP og YES FOR EUROPE involveret. 
Når de liberale erhverv er direkte berørt: S EP LIS (ikke omfattet af undersøgelsen), 
idet det endnu ikke er afgjort. hvor repræsentativ den er). 
Hovedsageligt arbejd;giverforbund eller -foreninger, der er repræsentative i sektorer, og 
som vil blive hørt i forbindelse med forslag, der direkte vedrører deres særlige sektorer. 
11 På arbejdstagersiden 
De mest repræsentative arbejdstagerorganisationer, der omfatter alle industrigrene, og som 
er involveret i alle høringer, er EFS. 
Der findes en anden generel fagforening, der omfatter aJle industrigrene, og som hævder 
at være den mest repræsentative på europæisk plan: CESI. Dens samlede antal 
medlemmer, der hovedsageligt skal findes i den offentlige og halvoffentlige sektor, menes 
imidlertid kun at udgøre ca. en tiendedel af EFS's. CESI har ingen medlemmer i 
Danmark, Grækenland og Irland, og endvidere er dens medlemsorganisationers rolle i 
forbindelse med både kollektive forhandlinger og formelle høringer på nationalt plan ikke 
særlig betydningsfuld i de fleste andre medlemsstater. Det er usandsynligt, at 
arbejdsgiverforbundene vil anerkende CESI som værende en meget betydningsfuld 
forhandlingspartner pa f~cllcsskahsplan. 
Arbejdstagerforbund eller -foreninger. der er meget repræsentative for særlige kategorier 
af arbejdstagere, navnlig hvad angår højere indplaceret personale i kontorsektoren og 
ledere: CEC. 
Samme kategori er også organiseret i EFS gennem EUROCADRES, som hævder at være 
mindst lige så repræsentativ. 
Hovedsageligt fagforbund eller -foreninger, der er repræsentative i sektorer, og som høres 
i forbindelse med forslag, der direkte vedrører deres særlige sektorer. 
- 5 -
Resultaterne af undersøgelsen er opdelt i tre adskilte bilag. 
Bilag I til undersøgelsen indeholder de vigtigste resultater. 
Bilag II til undersøgelsen indeholder en række sammenfattende skemaer, der giver en oversigt 
over de tolv undersøgte europæiske forbunds medlemmer i de forskellige medlemsstater. Svarene 
til spørgsm~l 5 kommer hovedsageligt fra disse skemaer. 
l mange tilfælde har forbundene flere end en organisation pr. land som medlem, og skemaerne 
giver ikke altid en oversigt over alle medlemmer i det pågældende land (jf. de forklarende 
b~m-~rkninger til skemaerne). 
I bilag III gives en mere detaljeret oversigt (særskilte afsnit for hver medlemsstat) over svarene 
på spørgsmål 1-4 end hvad der er tilfældet i bilag l. 
De tre bilag til undersøgelsen kan fls ved henvendelse til Kommissionen. 
- 6 -
Første høring 
Anden høring 
··:···· <3.ehnen1fø.re.l.se .i 
overe.nstem.rrE!I.~~ med·· 
... · .•. natiC)p~l pr~ksi$.Joc< .. 
.·· åf"b~J9$:fu~r~~g~l~ P~rt~.r Skema, der viser, hvorledes den praktiske 
gennemførelse af aftalen om social-og 
arbejdsmarkedspolitikken foregår 
··········k~Ø~J~i)~~~~~i· · .• rn.4ligeretningsUnjerfor>·~- _ _._ 
en fællesskabsiridsats Forslaget opgives 
:·<:.:.. .:·:::::·::. Forhandlinge mislykket 
(underretning f EP og ØSU) 
..• komrni.ssionens. forslag 
> . til Råc:ft}t~·afQIZJfels~ · · ··. · .•.: lJdtål~ls~ ijJr~F ? : ; : 
.·.··•··· · ..•.. ·•·• .· •• h~ns~.HiQ9 fra( · < · 
... ·~rb~JdsfT'la~ecj~t.~. p~rt~r·. 
·. . :~ V~dt(igetse. ~f 
instr~m~n;:ft 
~~~·~ 
Underretning 
afEPogØSU Aftale i 
Rådet Anneks 4 
Samarbejde 
t 
afhængig 
af området 
Høring