KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 01.07.199X 
KOM( 1998) 395 endelig udi*. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
/// Europa-Parlamentet, Rådet, 
Den Europæiske Centralbank og Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
RAMMER FOR EN AKTION VEDRØRENDE 
BEKÆMPELSE AF 
SVIG OG FORFALSKNING I FORBINDELSE MED 
ANDRE BETALINGSMIDLER END KONTANTER 

Indledning 
Samtidig med at der er et enestående potentiale for økonomisk vækst i EU takket være del 
indre marked og informationssamfundet, er den organiserede kriminalitet ved at blive en 
større og større trussel for samfundet, da den organiseres på tværs af nationale grænser og 
dermed drager nytte af den frie bevægelighed for varer, kapital, tjenesteydelser og personer. 
Teknologiske nyskabelser såsom Internet og elektroniske finansielle tjenesteydelser viser 
sig ikke kun at gøre de lovlige transaktioner lettere, men også at være praktiske værktøjer til 
enten at begå kriminalitet eller til al overføre udbyttet heraf til tilsyneladende lovlige 
aktiviteter. 
loi al sikre, al de økonomiske og sociale aktiviteter foregår på en ordentlig og regulær 
måde til fordel for brugere og leverandører al varer og tjenesteydelser, er der i samfundet 
behov for sunde, brugervenlige, effektive og sikre betalingssystemer. En måde, hvorpå den 
nødvendige tillid kan opbygges, er at sørge for, al der findes passende garantier for, at 
betalingsinstrumenter ikke kan anvendes til eller i forbindelse med ulovlige aktiviteter. 
Det Europæiske Råd i Dublin i december 1996 fremhævede, at det var fast besluttet på at 
bekæmpe den organiserede kriminalitet, og understregede med henblik herpå 
nødvendigheden af en sammenhængende og koordineret politik fra EU's side. Det 
Europæiske Råd i Amsterdam i juni 1997 omsatte denne beslutsomhed til konkrete 
foranstaltninger, idet det godkendte en handlingsplan til bekæmpelse af organiseret 
kriminalitet1, hvori Rådet og Kommissionen bl.a. opfordres til inden udgangen af 1998 at 
undersøge og fastsætte bestemmelser om svig og forfalskning i forbindelse med alle former 
for betalingsinstrumenter bortset fra kontanter, herunder elektroniske 
betalingsinstrumenter2. Denne meddelelse er koncentreret om andre betalingsinstrumenter 
end kontanter. Kommissionen behandler særskilt spørgsmålet om efterligning og 
forfalskning af eurosedler og euromønter. 
Rent national svig er ved at blive international svig. Kriminalitet i forbindelse med 
betalingskort kan f.eks. begås overalt, hvor kort accepteres som el betalingsmiddel eller til 
hævning af penge. Da andre betalingsmidler end kontanter som regel kan accepteres i 
transaktioner, der ikke indebærer personlig kontakt, spiller de en vigtig rolle i de fleste 
grænseoverskridende transaktioner, hvad enten de finder sted på traditionel vis eller som led 
i elektronisk handel. Endvidere involverer omfattende svig altid en lang række 
"specialiserede" aktører og begås for det meste af organiserede grupper af kriminelle. 
Kriminalitetens avancerede metoder og internationalisering understreger behovet for en 
koordineret indsats på europæisk plan. 
Behovet for at tage fat på problemet med kriminelle aktiviteter, der er rettet mod eller 
involverer betalingsmidler, forstærkes på baggrund af de nuværende og forventede 
institutionelle, økonomiske og teknologiske forandringer, især: 
Handlingsplan lil bekæmpelse al'organiseret kriminalitet, vedlaget al Kadet den 2X. april l'W7, III t 
251, 97/C 251/()I, al 15. august 1997. 
Komissionen er ved at udarbejde en grønbog om bekæmpelse af forfalskning og piratvirksomhed i det 
indre marked, som tager sigte pa at beskytte den intellektuelle ejendomsret og samtidig sikre det indre 
markeds funktion. 
I 
• overgangen til den fælles valuta, som navnlig i hele overgangsperioden inden 
indførelsen af eurosedler og euromønter vil blive lettet, hvis der er gennemsigtige og 
sikre elektroniske betalingssystemer til rådighed, 
• informationssamfundet og den elektroniske handel, der, som det er fremhævet i 
meddelelsen om "Et europæisk initiativ inden for elektronisk handel" \ kræver 
effektive betalingssystemer. 
I en undersøgelse, som Kommissionen i 1997 lod foretage af de former for svig, der 
forekommer i Den Europæiske Union, understregedes navnlig hyppigheden af svig i 
forbindelse med betalingskort og de betydelige beløb, der var forbundet hermed4. I 
december 1996 stod Kommissionen for en konference, som udelukkende drejede sig om 
organiseret kriminalitet i forbindelse med betalingskort, og som yderligere understregede 
disse tendenser samt de mangler, der findes i den nationale lovgivning.5 
1. Nærværende meddelelse indeholder Kommissionens vurdering af problemet samt forslag 
til en række foranstaltninger til skabelse af et tilstrækkeligt "sikkert miljø" for 
betalingsinstrumenter og de underliggende systemer. Der indgår to komponenter heri: 
2. For det første forelægger Kommissionen (i bilag 1) et forslag til udkast til en fælles 
aktion, formålet med den fælles aktion er at sikre, at svig og forfalskning i forbindelse 
med andre betalingsmidler end kontanter i alle medlemsstater anerkendes som en 
kriminel handling, der kan straffes med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt 
forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. 
3. For det andet anføres der andre foranstaltninger (i bilag 2), som skal drøftes af alle 
berørte parter. For klart at kunne vurdere, hvilke yderligere foranstaltninger der er 
nødvendige på dette område, opfordrer Kommissionen alle berørte parter til (skriftligt) at 
fremsætte deres bemærkninger til disse foranstaltninger inden den 31. december 1998 og 
fremsende dem til: 
Generaldirektoratet - GD XV 
Europa-Kommissionen 
Rue de la Eoi 200 
B-1049 Bruxelles 
Fax:(132 2)295.65.00 
E-mail: John.M()(ft>(«JI)(i15eec.be 
Meddelelse til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, 
KOM(97)l57af 15. april 1997. 
Rapporten fra undersøgelsen - Fraud Without Frontiers - er offentliggjort på: 
http://www.deloitte.ca/Whatsnew/Headlines/lnternatFraud.htm 
I den endelige rapport i forbindelse med projektet 'Co-operation to Combat Organised Payment Card 
Crime', som blev gennemfort af Metropolitan Police, Kngland, og National Police Agency, 
Nederlandene, beskrives den forskning, der hidtil er gennemfort, samt resultalerne af konferencen. 
1. Arten og omlanget af problemet 
Selv om forskellige former for betalingsmidler bortset fra kontanter omfatter en række 
komponentsystemer eller -instrumenter (se afsnit 2. a) nedenfor), der til stadighed ændrer 
sig, stammer de statistiske oplysninger om omfanget af problemet med svig og forfalskning 
primært fra de ældre systemer, såsom checks og betalingskort. Omsætningen inden for 
sektoren for betalingskort er på verdensplan hastigt ved at nærme sig 2 000 mia. USD pr. 
år, hvoraf ca. 3 mia. USD hvert år skønnes tabt som følge af kriminalitet i forbindelse med 
betalingskort. Dette udgør måske kun 0,15% af den samlede omsætning, men der er dog 
tale om betydelige beløb, og på baggrund af, at antallet af nye kort, der udstedes, på 
årsbasis forventes at stige med indtil 25%, er der langtfra tale om ubetydelige beløb. Ca. 
25% af alle tab i forbindelse med betalingskort opstår hos udstedere i Den Europæiske 
Union. Selv om tabene for hovedpartens vedkommende traditionelt er opstået i indlandet, 
sker de nu i stigende grad i forbindelse med kriminalitet, der har sin oprindelse i udlandet. 
Foranstaltninger til bekæmpelse al svig træffes hovedsagelig på nationalt plan, hvilket i 
mange tilfælde har ført til i det mindste midlertidige laid i forekomsten af svig på nationalt 
plan, mens kriminaliteten viser sin tilpasningsevne ved at stige forholdsmæssigt på 
internationalt plan. Foruden problemet med svig og forfalskning i forbindelse med checks 
og betalingskort er der en potentiel risiko for svig i forbindelse med systemet, dvs. angreb 
("hacking") på det underliggende computernet, som også kan indvirke på 
betalingsinstrumenterne og -systemerne. Grænseoverskridende kriminalitet i forbindelse 
med betalingskort er derfor et reelt problem for EU^medlemsstaterne samt for udbyderne af 
betalingssystemer og brugerne. 
Europa Parlamentet, som blev konsulteret om et udkast til fælles aktion omhandlende 
udveksling af information mellem retshåndhævende institutioner og betalingskort 
industrien, insisterede i sin resolution af 15. maj 1998 på behovet for en konsistent og 
forståelig aktion. 
Betalingstjenester udføres ikke i et retligt tomrum. Formålet med Fællesskabets gældende 
lovbestemmelser er oprettelsen af et fælles område, hvor kapital, personer, varer og 
tjenesteydelser kan bevæge sig frit. En kort oversigt over indholdet i disse bestemmelser 
findes i bilag 1. 
2. Betalingssystemerne og aktorerne 
I dette afsnit beskrives andre betalingsinstrumenler end kontanter og de underliggende 
betalingssystemer - deres karakteristika - hoveddeltagerne deri og deres respektive 
funktioner. I betragtning af den haslige udvikling inden for sektoren, er nedenstående tabel 
blot vejledende. Endvidere kan de mest nyskabende betalingsinstrumenter give indehaverne 
mulighed for at foretage en lang række funktioner. 
a) Klassifikation af betalingsinstrumenter og -systemer i overensstemmelse med 
deres funktioner 
For at lette analysen kan betalingsinstrumenterne, bortset fra lovlige betalingsmidler (dvs. 
pengesedler og i vidt omfang mønter), omfatte følgende: 
• for udbetalte papirbaserede instrumenter (f.eks. rejsechecks, vouchers, bonuser osv.) 
• forudbetalte elektroniske instrumenter (dvs. forudbetalte kort og softwarebaserede 
elektroniske penge) 
traditionelle papirbaserede instrumenter (f.eks. checks) 
traditionelle (quasi-)elektroniske instrumenter (f.eks. alle former for betalingskort, 
undtagen forudbetalte kort: kreditkort, debetkort, debetkort med forsinket debitering og 
f&E-kort) 
elektroniske bankapplikationer med fjernadgang (dvs. homebanking 
/telefonbankforretninger/PC-teknikker). 
BKTALINCSINSTRUMENTER 
(bortset fra kontanter) 
_ _ 
Forudbetalte Forudbetalte 
papirhaserede elektroniske 
instriimeiitcr instriimenter 
i) rejsechecks i) forudbetalte 
kort 
ii) vouchers ii) software-
baserede 
elektroniske 
penge 
iii) bonuser Bl. 
Traditionelle 
papirbaserede 
instrumenter B2. (quasi-) 
elektroniske 
instrumenter B3. Elek­
troniske bank-
applikationer 
med 
fjernadgang 
i) checks, i) alle former i) home-
veksler for betalings- banking/ 
kort (undtagen telefonbankfor-
forudbetalte retninger/ PC-
kort) teknikker 
ii) papirbase- ii) papirbase- ii) papirbase-
rede og elek- rede og elek- rede og elek­
troniske kredit troniskc kredit troniske kredit 
/debet over- /debet over- /debet over-
fnrselsordrer forselsordrer lorselsordrer 
b) Definition af aktørerne i et betalingssystem 
På nuværende tidspunkt forekommer der i forbindelse med et betalingssystem så godt som 
altid følgende deltagere (og funktioner): 
• "udsteder": dette er sædvanligvis den (finansielle) institution, der som led i sin 
virksomhed (i henhold til en kontrakt, der er indgået med brugeren) stiller et 
instrument, der kan anvendes til at foretage betalinger, til rådighed for brugeren6, 
• "bruger": dette er sædvanligvis en person (fysisk og/eller juridisk), der (i henhold til 
en kontrakt, der er indgået med udstederen) er indehaver af et betalingsinstrument, der 
kan anvendes til at foretage betaling, 
• "modtager": dette er sædvanligvis den handels- eller servicevirksomhed, der på egne 
vegne eller på vegne af sit net, tager imod betaling for varer og tjenesteydelser fra 
indehavere, som bruger et betalingsinstrument, 
• "erhverver": dette er sædvanligvis den (finansielle) institution, som indsamler 
transaktionsoplysninger fra modtageren og står for afregningen over for denne. 
1 betragtning af, at der i alle ordninger dellager mange forskellige udstedere, brugere, 
modtagere og erhververe, er det ikke usædvanligt, at systemet beror på indbyrdes aftalte 
procedurer for clearingen (dvs. overførslen, afstemningen og bekræftelsen af 
I forbindelse med elektroniske penge kan udstederen af elektronisk penge, udstederen afkortet og den 
institution, som stiller kortet til rådighed for brugeren, være forskellige enheder. 
bctalingsordivr) og afregningen (dvs. opfyldelsen af forpligtelserne mellem parterne 
gennem overførsel aide skyldige beløb) af transaktioner. I denne henseende bør man være 
opmærksom på den rolle, stun netoperatørerne (f.eks. hyppigt, men ikke udelukkende 
teleoperatører) spiller som fremførere al finansielle oplysninger, selv om de ikke direkte 
deltager i et betalingssystem. 
3. Informationssamfundet og elektronisk handel 
Den globale informationsrevolution, og dens mest markante eksempler er Internettet og den 
stigende elektroniske handel, er allerede ved at resultere i en gennemgribende forandring af 
interaktionen mellem virksomheder og personer. Det besidder potentialet til at kunne blive 
det centrale incitament for verdensøkonomien ind i det næste århundrede. Det synes at være 
blevet el vigtigt værktøj for erhvervslivet og indvirker også på hverdagen. Internettet 
besidder derfor potentialet til at nedbringe start- og transaktionsomkostningerne til en 
brokdel af de mere traditionelle transaktionsmetoder. Dette kunne navnlig gælde for 
sektoren for finansielle tjenesteydelser og især for betalingssystemer og -instrumenter. 
I den nuværende sammenhæng er det måske vigtigere at forstå, om og i givet fald hvordan 
kriminelle kan udnytte informationsteknologien. Del spørgsmål, der skal besvares, er, om 
informationssamfundet og især den elektroniske handel med den deraf følgende øgede brug 
af informationskommunikationssystemer resulterer i nye trusler eller blot fremskynder de 
traditionelle mønstre7. 
Inden for rammerne af sit arbejde med informationssamfundet og elektronisk handel har 
Kommissionen allerede iværksat en række initiativer, som navnlig tager sigte på at 
fastlægge klare rammer for dets videre udvikling for derved at stimulere investeringer i 
tjenesteydelser i forbindelse med den elektroniske handel med deraf følgende fordele for 
EU med hensyn til vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse 8. Snarlige fremskridt på 
området og en vellykket gennemførelse af disse initialiver vil uden tvivl bidrage til, at der 
skabes et miljø med større sikkerhed, og i sidste instans således også gavne 
betalingssystemerne og -instrumenterne. 
(il) XIII har ladet foretage en undersøgelse af computerrelaterede kriminelle aktiviteter (COMCRIME-
undersogclscn), som for nylig blev færdiggjort af professor Sieber, Wurzburg Universitet, og professor 
Kaspersen, Det 1 rie Universitet i Amsterdam, http://www2.echo.lu/legal/en/comcrime/sieber.html. 
Disse initiativer omfatter: meddelelsen om et europæisk initiativ inden for elektronisk handel 
|KOM(97H57 endelig udg. af I5.04.IW7I; forslaget til l-uropa-Parlamentets og Rådets direktiv 
IkOivKWoo ciulclig udg. af 09.07.1997 (97/0198 (COD)| om retlig beskyttelse af adgangsstyrede og 
aduaimsstvreiulc tjenester; meddelelsen Ira Kommissionen til Kuropa-Parlamentet, Rådet, Det 
Okonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget |KOM(97)503 endelig udg. af I. oktober 19971 om 
sikkerhed ou tillid i elektronisk kommunikation: imod europæiske rammer for digitale signaturer og 
kryptering; forslaget til lluropa-l'arlamcnlets og Rådets direktiv |K()M(98)297 endelig udg. al 
I Vt)S.|«)i)K| (,m fælles rammer for elektroniske signaturer; meddelelsen om (ilobaliseringcn og 
infomiaiiniissamfundcl - Der må stærkere samordning lif |KOM(98)50 endelig udg.|; den foreslåede 
handlingsplan til fremme al sikker anvendelse al Internet (III C 48 at 13.02.1998), som tager sigte pa 
al oge lilliden til nettene gennem en række foranstaltninger og indgår derfor i aktiviteterne til tremme al 
elektronisk handel. 
6 
4. Strafferet 
a) materiel ret - former for kriminelle handlinger 
Straffelovgivningen i forbindelse med belalingsinstrumenter er i alle medlemsstater 
generelt baseret på begreberne "efterligning" og "forfalskning". Disse begreber har 
imidlertid ikke samme betydning i alle medlemsstaters straffelov, (ienerelt beslår de to 
clementer i denne adfærd i at fremstille et falsk instrument eller al efterligne et ægte 
instrument og den svigagtige hensigt al bruge del. I henhold lil nogle retssystemer er der 
andre krav, f.eks. at der skal være tale om en "betydelig virkning". 
I alle medlemsstaters straffelovgivning er forfalskning af sedler og mønter en strafbar 
handling. Men med hensyn til traditionelle papirbaserede instrumenter (dvs. checks) er 
forskellen mellem lovgivningen i medlemsstaterne mere markant. Med hensyn til 
betalingsmetoder såsom betalingskort er forskellen endnu mere markant. For at begå 
lovovertrædelsen skal lovovertræderen i nogle lande rent faktisk bruge betalingsmidlerne, 
og underliden kræves der endog bevis for forsætlighed. Den blotte og bare besiddelse af et 
stjålet eller forfalsket betalingskort eller tyveri af et betalingskort betragtes ikke som 
lovovertrædelser i alle medlemsstater. Vanskelighederne øges, når kriminelle fremstiller, 
bruger og besidder forfalskede betalingskort i stedet for at misbruge tabte eller stjålne kort. 
De Heste medlemsstater har ingen love, som udtrykkeligt vedrører kriminalitet i forbindelse 
med betalingskort, og henholder sig til i\cn eksisterende lovgivning, der er udarbejdet til 
mere klassiske former for bedrageri på grundlag af dokumenter, og som ikke er fuldt ud 
tilpasset de teknologiske innovationer. 
Der er en interaktion mellem misbrug i forbindelse med computer- og 
informationsteknologi og svig i forbindelse med betalinger, hvor lovovertræderne udnytter 
et elektronisk betalingssystem, eller i de tilfælde, hvor betalingstransaktionen bearbejdes 
elektronisk. Kriminelt misbrug af computere med henblik på at handle svigagtigt over for 
modtageren af en betaling, betalingskortudstederen eller den finansielle institution er ikke 
altid omfattet af den eksisterende lovgivning. Uautoriseret adgang betragtes ikke som en 
strafbar handling alle steder. Manipulation af data med henblik på en ulovlig overførsel af 
midler er ikke nødvendigvis omfattet af begrebet bedrageri, hvor dette kræver svig eller 
udnyttelse af fejlagtig tro, hvilkel ikke let kan finde anvendelse inden for computerstyret 
kommunikation. 
Kriminelle organisationer udnytter sådanne forskelle og opererer fra det mindst beskyttede 
marked. Disse forskelle mellem medlemsstaternes retssystemer skaber betydelige 
vanskeligheder i forbindelse med efterforskningen og forfølgningen af svig på tværs al 
nationale grænser. 
|{n første konklusion, der kan drages, er derfor, at når man forsøger at tackle el 
fælleseuropæisk problem, bør man undgå at tage udgangspunkt i disse etablerede begreber 
og i stedet koncentrere sig om de handlinger, der er årsag til problemet. 
En anden konklusion er, at man bør opgive enhver instrumentbaseret eller 
instrumentafhængig klassifikation til fordel for mere holdbare og fleksible kategorier. 
Kriminelle aktiviteter er ikke a priori og i sig selv instrumentspecifikke. Kriminelle 
handlinger kan meget snarere være: 
(i) rettet mod selve betalingsinstrumentet og mod de sikkerhedsforholdsregler, der 
muliggør, begrænser og/eller beskytter adgangen til brugen af betalingsinstrumentet, 
(ii) rettet mod selve betalingstransaktionen, herunder systemet til bestilling, 
opkrævning, behandling, clearing og afregning herafog/eller 
(iii) relateret til midlerne til forberedelse og videreførelse af den kriminelle aktivitet, 
herunder (udarbejdelsen al) apparaturet til fremstilling af udstyr. 
Som følge heraf foreslås det, at de former for adfærd, som bør bekæmpes, beskrives, og at 
man samtidig undgår at tage udgangspunkt i etablerede forbrydelser, men sætter fokus på 
lovovertræderens mål. Denne klassifikation bør være "hensigtsrelateret" og 
"instrumentneutral" for at undgå en alt for præcis kodificering af lovovertrædelser, som 
kunne undermineres af teknologien eller serviceinnovationer, og som kunne føre til 
divergerende fortolkninger af lovovertrædelserne. 
Endelig er det på sin plads at gøre opmærksom på, at en adfærdsrelateret metode allerede er 
blevet gennemført - og synes i vidt omfang at være vellykket - i De forenede Stater, hvor 
den ældre straffelovgivning for forbrugerbeskyttelse i forbindelse med kreditkort sammen 
med nyere lovgivning vedrørende de fleste former for manipulationer med adgangsudstyr 
dækker alle ikke-papirbaserede betalingsmetoder med særligt fokus på produkter med 
fjernadgang. 
b) procesret 
For at en domstol kan afsige dom i forbindelse med en persons adfærd, skal domstolen 
forvisse sig om, at den har straffemyndighed eller ret til at afsige kendelse i sagen. 
Inden for strafferetten er kompetencekriterierne normalt, at den kriminelle handling har 
fundet sted på området i den stat, hvor domstolen er beliggende, selv om det i nogle 
medlemsstater og for nogle lovovertrædelsers vedkommende er lovovertræderens 
nationalitet, der er det afgørende element, uanset hvor lovovertrædelsen blev begået. For så 
vidt angår de Heste kriminelle handlinger i forbindelse med andre betalingsmidler end 
kontanter og navnlig systemer, der er baseret på teleinfrastrukturer, kan en transaktion 
krydse en eller fiere straffemyndigheder på vejen mellem ophavsmanden (gerningsmanden) 
og målet (ofret) eller omvendt. Afhængigt af strafferettens udformning i de pågældende 
slater kan afsenderstaten og modtagerstaten være værneting på samme tid. Det modsatte 
kan også være tilfældet, at ingen af staterne har straffemyndighed, hvorfor ethvert forslag 
om en tilnærmelse af de materielle strafferetlige bestemmelser bør efterfølges af en 
diskussion af kompetencespørgsmålet, og forud for enhver diskussion om gensidig 
retshjælp skal der finde en sådan diskussion sted. 
Samarbejdet mellem retsmyndigheder i straffesager er hovedsagelig i form af gensidig 
retshjælp og arrangementer om udlevering. 
I førstnævnte tilfælde kan en medlemsstat, som ønsker at forfølge lovovertrædelser, men 
mangler oplysninger Ira en anden medlemsstat, anmode om og modtage sådanne 
oplysninger fra den pågældende stat. Arrangementerne til at kunne gøre dette er i 
hovedsagen baseret på bilaterale aftaler mellem stater og den europæiske konvention om 
gensidig retshjælp fra 1959 og protokollen derlil. Medlemsstaterne arbejder på nuværende 
tidspunkt på et udkast til en Eli-konvention, som skal supplere bestemmelserne i 
konventionen fra 1950, for så vidl som de gælder for ElJ-medlemsslulerne. 
Den fremtidige konvention vil tilstræbe at forbedre og gøre de gældende procedurer mere 
effektive. I den handlingsplan, som blev godkendt af Det Europæiske Kåd i Amsterdam, 
henvises i henstilling 16 til betydningen af dette arbejde, for at del retlige samarbejde om 
bekæmpelsen af organiseret kriminalitet kan gøres mere effektivt. 
Der er også indgået arrangementer om udlevering, hvorved en medlemsstat kan få en 
person, der er sigtet for en grov lovovertrædelse eller dømt for en sådan lovovertrædelse, 
udleveret fra en anden medlemsstat med henblik på retsforfølgning, eller for at 
vedkommende kan afsone sin dom i den pågældende medlemsstat. Det instrument, der 
primært indeholder arrangementer til et sådant samarbejde, er den europæiske 
udleveringskonvention fra 1957 og protokollerne dertil. For at supplere og lette 
anvendelsen af denne konvention vedlog medlemsstaterne i 1995 en EU-konvention om 
forenklet udleveringsprocedure, som giver mulighed for en forenklet procedure for 
personer, som giver deres samtykke til udlevering. Eli-konventionen fra 1996 om 
udlevering forbedrer yderligere de betingelser, der gælder for udlevering mellem 
medlemsstaterne, idet liere former for lovovertrædelser kan medføre udlevering gennem en 
nedsættelse af den sanktionslærskel, der er nødvendig, for at en forbrydelse kan medføre 
udlevering. 
5. Internationale aspekter 
Til sikring af, at de strategier, der er fastsat på internationalt plan, er sammenhængende og 
forenelige med EU's strategi, er det af særlig betydning, at alle parter (myndigheder, 
udbydere og brugergrupper) tilstræber at samordne deres initiativer i de relevante 
internationale fora og grupper og opnår de globale aftaler, der måtte være mulige. Efter 
topmødet i Halifax nedsatte (J8 f.eks. en ekspertgruppe vedrørende transnational 
organiseret kriminalitet, den såkaldte "Lyon-gruppe". Gruppen har bl.a. drøftet 
iværksættelsen af fælles projekter med henblik på at efterforske og bekæmpe visse former 
for organiseret kriminalitet. Svig i forbindelse med betalingskort og andel adgangsudstyr 
var genstand for særlig opmærksomhed i denne forbindelse. Få nuværende tidspunkt 
deltager Kommissionen i drøftelserne i alle disse fora med henblik på at undgå 
unødvendigt dobbeltarbejde og lette koordineringen. 
Endvidere er en arbejdsgruppe under Europarådet (FC-CY- eller "Cybercrime"-
arbejdsgruppen) ved at udarbejde el udkast til konvention om compulerrelateret 
kriminalitet, og et vigtigt element heri er en liste, som skelner mellem traditionelle 
lovovertrædelser, der kan begås i et computermiljø (f.eks. "bedrageri"), og nye 
lovovertrædelser, som er egentligt computerrelateredc (f.eks. "hacking"). 
Bortset fra løbende udvekslinger af informationer med lande i Central- og Østeuropa og 
Fhare-finansierede projekter, bor det bemærkes, at (iKOTHJS- og OlSIN-programmerne 
inden for afsnit VI potentielt kan finansiere individuelle projekter, der tager sigte på at 
forbedre samarbejdet på tværs af grænserne gennem øget viden, uddannelse og kompetence 
blandt de relevante faggrupper i medlemsstaterne, og at der også er adgang til disse 
programmer for deltagere fra ansøgerlandene. 
Endelig tilstræbes det som led i førtiltrædelsesstrategien og tiltrædelsespartnerskaberne at 
udvikle programmer, som tager hensyn til politikken i forbindelse med bekæmpelse af 
organiseret kriminalitet. Dette kunne i givet fald omfatte problemet med svig og 
forfalskning i forbindelse betalingssystemer, der ikke er baseret på kontanter. 
6. Mod en EU-politik: ansvarsdeling 
I lyset af afsnittene ovenfor mener Kommissionen, at svaret på problemet er at finde i en 
fælles strategi i stedet for isolerede og begrænsede initiativer. Endvidere er det 
grundlæggende element i et sådant svar, at det kræver, at alle (direkte eller indirekte) 
berørte parter deler ansvaret, inden for et hierarki af ansvarsområder. 
bor det første skal instrumenterne og de underliggende systemer og de særlige måder, de 
bruges på, være teknisk egnede, da det er nødvendigt at reducere den potentielle mulighed 
for strafbart misbrug. Dette er absolut en "conditio sine qua non" og det første skridt mod et 
effektivt svar på kriminalitet. Ilele sektoren (og de deltagende finansielle institutioner 
individuelt) har et grundlæggende ansvar for at tilstræbe stadig mere sikre 
betalingssystemer, da det drejer sig om, at brugerne klart lår kendskab til det faktiske 
sikkerhedsniveau i forbindelse med de forskellige betalingsprodukter, der udbydes. Dette 
ansvar skal udvides til også at gælde for netoperatørerne, hvem det påhviler at sørge for en 
sikker udveksling af finansielle oplysninger. 
Der er imidlertid ingen tvivl om, at teknisk sikkerhed alene kun vil hjælpe, for så vidt som 
og i det omfang det lykkes at hæve beskyttelsesgrænsen. Det er ikke og bør ikke betragtes 
som den endelige løsning. Alle berørte aktører og myndigheder skal også gøre deres for at 
fremme og gennemføre passende rammer, som vil: 
- skabe incitamenter til foranstaltninger til tidlig påvisning (forebyggelse) og 
- etablere et sikkerhedsnet, der skal sanktionere lovovertrædelserne dér, hvor de er 
begået (sanktioner). 
bor det andet er kriminalitet på ingen måde et geografisk begrænset fænomen, og dette 
endnu mindre i lyset af den på nuværende tidspunkt vordende informationsrevolution. Til 
styrkelse af enhver foranstaltnings effektivitet er del, når det er muligt, nødvendigt at sikre 
en konsekvent strategi på internationalt plan. Dette gælder navnlig for organiseret 
kriminalitet, som gang på gang har vist, med hvilken lethed den bekvemt kan Hytte sig til 
og operere fra mere sikre tilflugtssteder. 
Fælles aktion om svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end 
kontanter 
Med henblik på at tage den udfordring op, som udgøres af truslerne om kriminalitet i form 
af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter, forelægger 
Kommissionen et forslag til udkast til en fælles aktion. Formålet med den fælles aktion er at 
sikre, at svig i forbindelse med alle former for betalingsmidler bortset fra kontanter 
anerkendes som en kriminel handling, der i alle EU-medlemsstater kan straffes med 
sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en 
afskrækkende virkning, og at der tilvejebringes passende samarbejdsmekanismer med 
henblik på at kunne forfølge disse lovovertrædelser effektivt. Delte berører ikke 
medlemsstaternes mulighed for at gøre andre former for f.eks. computerkriminalitet 
strafbare, såsom den blotte og bare uautoriserede adgang til et 
informationsteknologisbaseret betalingssystem. 
Den fælles aktion undgår bevidst at anvende nøje definerede kodifikationer i henhold til 
den eksisterende strafferet, da de ikke overalt omfatter de samme elementer. Det, der i 
stedet er taget udgangspunkt i, er en beskrivelse af de forskellige former for adfærd, som 
bør betragtes som kriminelle handlinger i hele EU, på en måde, som ikke begrænser den 
fælles aktions anvendelse på særlige former for betalingsinstrumenter bortset fra kontanter. 
Med henblik herpå blev listen i artikel 2 udarbejdet på grundlag af det direkte mål, som 
forfølges af lovovertræderen. Der tages udgangspunkt i, hvilket umiddelbart mål den, der 
begår svig, har: om angrebet er rettet mod betalingsinstrumentet eller mod fremstillingen af 
betalingsinstrumenter, eller om det er rettet mod en eller flere betalingstransaktioner, eller 
mod selve systemet til bestilling, opkrævning, behandling, clearing og afregning af 
betalingstransaktionerne. 
Derfor blev formen fælles aktion foretrukket: den angiver det tilsigtede mål, men overlader 
det til de nationale myndigheder at bestemme midlerne for gennemførelsen. Den foreslåede 
fælles aktion er naturligvis blevet udarbejdet på grundlag af Maastricht-traktaten. Den vil 
skulle tilpasses den ny lovgivningsramme og vil blive en rammeafgørelse, når Amsterdam­
traktaten træder i kraft''. Under den nuværende traktat er artikel 3, stk. 6 og 7. og artikel 6, 
som vedrører retligt samarbejde, ikke formelt omfattet af Kommissionens initiativ. De 
forelægges af Kommissionen til drøftelse med det formål at færdiggøre teksten. Endelig 
skal forslaget ses på baggrund af andre instrumenter, der allerede er vedtaget, eller som 
stadig er under behandling, såsom den fælles aktion, der gør det ulovligt at deltage i en 
kriminel organisation10, den fælles aktion om oprettelse af del europæiske retlige netværk" 
og udkastet til konvention om gensidig retshjælp12. 
Dette betyder navnlig, at artikel 35 i den konsoliderede udgave af traktaten om Den Europæiske Union 
finder anvendelse, som foreskriver, at Domstolen har kompetence til at afgøre præjudicielle spørgsmål 
om gyldigheden og fortolkningen af rammeafgørelser, på grundlag af erklæringer fremsat af 
medlemsstaterne. Den indeholder også mulighed for at indgive indlæg eller andre skriftlige udtalelser til 
Domstolen og giver Domstolen kompetence til at prøve lovligheden af rammeafgørelser og at afgøre 
tvister mellem medlemsstaterne vedrorende fortolkningen af rammeafgørelser, hvis sådanne tvister ikke 
kan bilægges af Rådet inden seks måneder efter, at et medlem af Rådet har forelagt det sagen. 
Udkast til fælles aktion vedtaget af Rådet på grundlag af artikel K.3 i Traktaten om Den europæiske 
Union om at gore del stralbart at deltage i en kriminel organisation i Den Europæiske Unions 
medlemsstater (ikke offentliggjort). 
forslag til en tælles aktion om oprettelse af et europæisk retligt netværk (ikke offentliggjort). 
Udkast til konvention om gensidig retshjælp i straffesager mellem Den Europæiske Unions 
medlemsstater (ikke offentliggjort). 
Yderligere foranstaltninger 
Endvidere er der anført en række foranstaltninger i bilag 2. Alle berørte parter opfordres til 
at drøfte disse foranstaltninger med henblik på at tage de skridt, der er nødvendige, for at de 
kan gennemføres effektivt. For klart at kunne vurdere, hvilke yderligere foranstaltninger der 
bør træffes på dette område, herunder også lovgivningsforanstaltninger, har Kommissionen 
endvidere til hensigt at anspore til en vidtgående debat med alle berørte parter og opfordre 
dem til at reagere på de spørgsmål, der er rejst i denne meddelelse. Bemærkninger til disse 
foranstaltninger kan indgives (skriftligt) inden den 31. december 1998. 
12 
Bilag 1 
FÆLLES AKTION 
OM BEKÆMPELSE AF 
SVIG OG FORFALSKNING I FORBINDELSE 
MED ANDRE BETALINGSMIDLER END 
KONTANTER 
13 
BEGRUNDELSE 
Bemærkninger til artiklerne 
Artikel I 
Artikel 1 indeholder definitioner af de begreber, der anvendes i den fælles aktion. Disse 
definitioner berører ikke mere specifikke definitioner i medlemsstaterne. 
1. Stk. 1 og 2 indeholder definitioner, der er centrale for den fælles aktion. Stk. 1 
definerer "betalingsinstrument (bortset fra kontanter)", dvs. alle betalingsinstrumenter 
bortset fra sedler og mønter. 
2. Stk. 2 definerer "betalingstransaktion" som enhver transaktion til opnåelse af penge 
eller værdi, foretagelse eller modtagelse afbetalinger for varer, tjenesteydelser eller enhver 
anden ting af værdi og/eller afgivelse af en ordre, der indebærer overførsel af midler, ved 
hjælp af et betalingsinstrument. 
3. Definitionerne omfatter software og er forbundet med artikel 2, litra k), som anfører 
forbudte aktiviteter i forbindelse med apparatur til fremstilling af udstyr. 
4. Definitionen af "juridisk person" er taget fra den anden protokol til konventionen 
om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser13. 
5. "hvidvaskning a/penge" er defineret som i Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 
1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til 
hvidvaskning af penge. 
6. Udtrykket "egne statsborgere" skal fortolkes i overensstemmelse med 
medlemsstaternes erklæringer til artikel 6, stk. 1, litra b, i den europæiske 
udleveringskonvention af 13. december 1957. Udleveringskonventionen finder i henhold til 
denne fælles aktion anvendelse på grove tilfælde, som anført i artikel 3, stk. 3, litra a). 
Artikel 2 
Artikel 2 beskriver de former for adfærd, som ifølge den fælles aktion bør gøres strafbare i 
alle medlemsstater, såfremt det endnu ikke er tilfældet, og underkastes bestemmelserne i 
artikel 3,4, 5 og 6. De former for adfærd, der er anført i artikel 2, omfatter ikke simple 
overtrædelser af kontraktforpligtelser. 
a) svarer typisk til tyveri af checks eller kort 
b) omfatter f.eks. fremstilling af fuldstændig falske kort samt efterligning af eksisterende 
kort 
m7TC22l af 19.7.1997, s. II. 
14 
c) svarer til salg, videregivelse osv. af betalingsinstrumenter, falske eller forfalskede, samt 
af ægte instrumenter, men uden tilladelse fra den lovlige indehavers side 
d) omfatter den forsætlige besiddelse af et betalingsinstrument, der falder ind under a) 
eller b) 
e) tager sigte på den faktiske brug af et betalingsinstrument, der falder ind under a) eller 
b) 
t) vedrører den situation, hvor en handlende eller en tjenesteyder forsætligt accepterer en 
betaling, som er foretaget under de under e) beskrevne omstændigheder 
g) vedrører tilfælde, hvor f.eks. ægte kortidentifikationsdata anvendes uden tilladelse fra 
den lovlige indehaver til foretagelse af en betaling pr. telefon 
h) omfatter det tilfælde, hvor der anvendes fuldstændig falske data til det samme formål; 
det skal ikke forstås som et forbud mod pseudonymer som identifikation af den lovlige 
indehaver 
i) vedrører f.eks. den situation, hvor de oplysninger, der rundsendes i 
databehandlingssystcmet, forsætligt ændres med henblik på at lede ordren ind på en 
anden konto end den lovlige modtager af ordren 
j) omhandler det tilfælde, hvor identifikationsdata videregives til en person, som ikke har 
ret til at få disse oplysninger og ville eller kunne anvende dem til at opnå en 
værdimæssig eller økonomisk fordel 
k) vedrører midlerne til forberedelse eller videreførelse af en af de former for kriminel 
adfærd, der er beskrevet ovenfor 
1) omfatter f.eks. besiddelse af specielt designede hologrammer eller papir til trykning af 
checks 
m) udvider strafbarhed til at omfatte enhver, som støtter eller tilskynder til nogen af de 
former for adfærd, der er beskrevet ovenfor, eller som forsætligt drager fordel deraf. 
Artikel 3 
1. I henhold til denne artikel skal medlemsstaterne revidere deres nuværende 
lovgivning og praksis for at sikre, at de foranstaltninger, der er fastsat i stk. 1-7, 
gennemføres. 
2. Ifølge stk. 1 skal de former for adfærd, der er anført i artikel 2, klassificeres som 
kriminelle handlinger. 
3. I henhold til stk. 2 kan juridiske personer kendes ansvarlige for de lovovertrædelser, 
der er omhandlet i stk. 1 og 5, og som, for at skaffe dem vinding, er begået af en person, der 
handler enten individuelt eller som medlem af et organ under den juridiske person i 
overensstemmelse med bestemmelserne i den nationale lovgivning. Teksten er udformet på 
grundlag af artikel 3 i den anden protokol til konventionen om beskyttelse af De 
Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, men den er blevet ændret, således at der 
ikke er krav om, at den person, der begår lovovertrædelsen, skal have en ledende stilling i 
organisationen og omfatter ikke ansvar som følge af utilstrækkeligt tilsyn eller 
utilstrækkelig kontrol. 
is 
4. Stk. 3 forpligter medlemsstaterne til at sørge for en passende forfølgning af 
lovovertrædelser. For så vidt angår fysiske personer, er bestemmelserne udformet på 
grundlag af bestemmelser i konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers 
finansielle interesser, protokollen hertil samt konventionen om bekæmpelse af bestikkelse, 
som involverer tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber eller i Den Europæiske 
Unions medlemsstater. Sanktionerne skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til 
overtrædelsen og have en afskrækkende virkning14. 
Medlemsstaterne har, når de skal efterkomme denne bestemmelse, en vis skønsmargen med 
hensyn til at bestemme arten af de sanktioner, som idømmes, saml hvor strenge de skal 
være. Disse behøver ikke altid at indebære frihedsstraf. Som et supplement eller et 
alternativ til fængsling, kan der idømmes bødestraf. 
Ifølge artiklen skal medlemsstaterne dog i de groveste tilfælde sørge for, at der idømmes 
frihedsstraf, som kan medføre udlevering. Medlemsstaterne skal selv beslutte, hvilke 
kriterier der bestemmer en lovovertrædelses grovhed på baggrund af deres respektive 
retstraditioner. 
For så vidt angår juridiske personer, findes begrebet strafferetligt ansvar for juridiske 
personer ikke i nogle retssystemer. Dette forhold erkendes i artikel 4 i den anden protokol 
til konventionen om beskyttelse af De Europæiske fællesskabers finansielle interesser, og 
denne bestemmelse er udformet på grundlag af denne artikel 4, men sanktioner, som er 
mere passende for lovovertrædelser, som involverer EU-ljeneslemænd og nationale 
tjenestemænd, er ikke medtaget i denne teksl. Kravel er, at der iværksættes sanktioner, der 
er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning, og 
der skal mindst være tale om bødestraf eller administrativt idømte bøder. 
5. Da alle medlemsstater endnu ikke har ratificeret Europarådets konvention om 
hvidvaskning, efterforskning samt beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbare 
forhold fra 1990, skal medlemsstaterne ifølge stk. 4 træffe de nødvendige foranstaltninger 
for at muliggøre beslaglæggelse og konfiskation eller berøvelse af redskaber, der er anvendt 
til at begå de i stk. 1 omhandlede lovovertrædelser og hvidvaskning af penge, samt af 
udbyttet herfra eller af andre formuegoder af en tilsvarende værdi. Redskaber, udbytte eller 
andre formuegoder, som beslaglægges eller konfiskeres, skal behandles efter den nationale 
lovgivning. 
6. Bestemmelserne om hvidvaskning af penge i den europæiske konvention fra 1990 
anvendes til at fastsætte lovovertrædelser i overensstemmelse med erklæringer afgivet al 
parterne til den pågældende konvention. EF-direktivet er på nuværende tidspunkt begrænset 
til udbytte, som hidrører fra lovovertrædelser i forbindelse med narkotikahandel, selv om 
direktivet i fremtiden kan blive omfattet til al gælde for alle former for grov kriminalitet. 
Stk. 5 fastslår, at hvidvaskning af penge i tilknytning til det økonomiske udbytte af de i 
denne fælles aktion omhandlede lovovertrædelser er en kriminel handling. Hvidvaskning al 
penge defineres i artikel 1 i overensstemmelse med Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 
1991. 
7. Da svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter er et internationalt 
fænomen, er det med henblik på en effektiv bekæmpelse nødvendigt, at reglerne vedrørende 
Formuleringen er taget fra en dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol (sag 68/88, dom af 
21.9.1989, Sml. s. 2965), hvori det hedder: (medlemsstaterne) "skal drage omsorg for, at overtrædelser 
af fællesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret 
gælder for overtrædelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstændigheder være 
effektiv, sta i forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning." 
16 
straffemyndighed og udlevering er klare og så vidtgående, som de nationale retssystemer 
tillader, som værn mod, at personer unddrager sig retsforfølgning. Bestemmelserne i dette 
stk. er derfor udformet på grundlag af bestemmelser, der anvendes til former for 
kriminalitet med særlige internationale dimensioner. De tekster, der er taget udgangspunkt 
i, er kompetencebestemmelserne i konventionen om beskyttelse af De Europæiske 
Fællesskabers finansielle interesser, protokollen til denne konvention og konventionen om 
bekæmpelse af bestikkelse, som involverer tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber 
eller i Den Europæiske Unions medlemsstater. 
8-. I stk. 6 opstilles en række kriterier, hvorefter der tillægges nationale 
retshåndhævende og retlige myndigheder kompetence til at forfølge sager vedrørende 
lovovertrædelser, der er omfattet af den fælles aktion. 
En medlemsstat skal fastlægge sin straffemyndighed i to situationer: 
- i de tilfælde, hvor lovovertrædelsen helt eller delvis er begået på dens område, uanset 
den pågældende persons status eller nationalitet (territorialitetsprincippet) 
- i de tilfælde, hvor lovovertræderen er statsborger i medlemsstaten (det aktive 
personprincip). Kriterierne for lovovertræderens status betyder, at straffemyndigheden 
kan fastlægges uanset lex locus delicti. Det er op til medlemsstaterne at forfølge 
lovovertrædelser, der er begået i udlandet. Dette er særlig vigtigt for medlemsstater, der 
ikke udleverer deres egne statsborgere. 
Men da alle medlemsstaters retspraksis ikke anerkender eksterritorial kompetence, kan 
medlemsstaterne i henhold til forpligtelsen i stk. 7 begrænse deres straffemyndighed til den 
første af disse to situationer. Hvis de ikke gør dette, kan de endvidere stadig gøre 
kompetencebestemmelsen i den anden situation betinget af særlige situationer eller 
betingelser. 
9. Stk. 7 tager højde for, at nogle medlemsstater ikke udleverer deres egne 
statsborgere, og søger at sikre, at personer, der er sigtet for at have begået svig i forbindelse 
med andre betalingsmidler end kontanter, ikke unddrager sig retsforfølgning, fordi 
udlevering i princippet nægtes under henvisning til nationalitet. 
En medlemsstat, som ikke udleverer sine egne statsborgere, skal træffe de nødvendige 
foranstaltninger for at fastlægge sin straffemyndighed med hensyn til de pågældende 
lovovertrædelser, når de begås af medlemsstatens egne statsborgere uden for dens område. 
Lovovertrædelserne kan være begået i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. Under 
sådanne omstændigheder skal den anmodede medlemsstat forelægge sagen for sine 
retsmyndigheder med henblik på retsforfølgning. Bestemmelsen berører ikke de nationale 
regler for retsforfølgning. Den begærende medlemsstat skal oversende akter, oplysninger og 
bevismidler vedrørende den strafbare adfærd til den medlemsstat, der skal forfølge 
lovovertrædelsen. Den begærende medlemsstat underrettes om retsforfølgningen og 
resultaterne heraf. 
Artikel 4 
Formålet med artikel 4 er at etablere et samarbejde mellem offentlige og private 
myndigheder og organer, som står for kontrollen med betalingssystemer, og de 
myndigheder, der er ansvarlige for efterforskning og forfølgning af de i den fælles akt 
omhandlede lovovertrædelser. Hver medlemsstat skal inden for rammerne af sin nationale 
lovgivning træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de pågældende organer 
underretter de relevante myndigheder, når der er rimelig grund til at antage, at der er begået 
en lovovertrædelse, samt give de pågældende myndigheder alle relevante oplysninger og 
17 
eventuelt deltage som eksperter i retssager. Denne artikel er udformet på grundlag af 
bestemmelserne i den fælles aktion om bekæmpelse af menneskehandel og seksuel 
udnyttelse af børn1 \ 
Artikel 5 
Formålet med denne bestemmelse er at præcisere, at hver medlemsstat skal sikre, at 
forpligtelserne på grundlag af direktiv 95/46/EF om beskyttelse af fysiske personer i 
forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne 
oplysninger også opfyldes med hensyn til behandlingen af de personoplysninger, der er 
omhandlet i denne fælles aktion. Muligheden for udveksling af personoplysninger opstår 
navnlig i artikel 4. Den foreslåede ordlyd er under forbehold af den kommende generelle 
drøftelse af spørgsmålet om databeskyttelse i forbindelse med spørgsmål inden for afsnit 
VI. 
Artikel 6 
1. Formålet med denne artikel er at styrke de internationale samarbejdsinstrumenter, 
som medlemsstaterne deltager i, og som vil gælde for denne fælles aktion. 
Internationalt samarbejde mellem retsmyndigheder i straffesager sker hovedsagelig på 
grundlag af gensidig retshjælp og gennem arrangementer om udlevering. 
Der er indeholdt arrangementer om gensidig retshjælp i en række bilaterale og multilaterale 
aftaler, navnlig den europæiske konvention om gensidig retshjælp fra 1959 og protokollen 
dertil fra 1978, konventionen om Schengen-aftalen fra 1990 og Benclux-traktaten. EU-
medlemsstaterne.arbejder på nuværende tidspunkt på et udkast til en europæisk konvention 
og en protokol til supplering af bestemmelserne i i\cn europæiske konvention om gensidig 
retshjælp fra 1959 og protokollen dertil. 
Arrangementer om udlevering er omfattet af den europæiske udleveringskonvention fra 
1957 og protokollerne dertil samt Schengen-konventionen og Benelux-traktaten. 
Medlemsstaterne vedtog i 1995 en EU-konvention om forenklet udleveringsprocedure, som 
indeholder en forenklet procedure for personer, der giver deres samtykke til udlevering. En 
konvention om udlevering, der blev undertegnet i 1996, forbedrer de betingelser, der gælder 
for udlevering mellem medlemsstaterne. Begge disse instrumenter vil træde i kraft efter 
afslutningen af de nationale ratifikationsprocedurer. 
Andre aftalte eller planlagte EU-instrumenter i forbindelse med organiseret kriminalitet vil 
indvirke på bekæmpelsen af svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter. 
Eksempler herpå er den fælles aktion om oprettelse af et retligt netværk til fremme af det 
retslige samarbejde mellem medlemsstaterne samt den. fælles aktion, der gør det ulovligt at 
deltage i en kriminel organisation. 
2. Ifølge stk. I skal medlemsstaterne i videst muligt omfang yde hinanden gensidig 
retshjælp med hensyn til efterforskning, retsforfølgning og fuldbyrdelse af den idømte strål 
i forbindelse med de lovovertrædelser, der er omhandlet i denne fælles aktion. 
3. Hvis der opstår en reel konflikt om stedlig kompetence, skal medlemsstaterne i 
henhold til stk. 2 aftale indbyrdes, hvorledes deres indsats kan samordnes med henblik på 
en effektiv retsforfølgning. 
EFT 63. 4.3.97, s. 2. 
18 
4. Stk. 3 forpligter medlemsstaterne til at sørge for, at oplysninger om de 
lovovertrædelser, der er omhandlet i den fælles aktion, og oplysninger om personer, der er 
dømt for sådanne lovovertrædelser, samt oplysninger, der er nyttige for efterforskningen og 
retsforfølgningen, behandles således, at de er tilgængelige og kan udnyttes effektivt og 
udveksles med andre medlemstater. Denne bestemmelse er udformet på grundlag af en 
lignende bestemmelse i den fælles aktion om bekæmpelse af menneskehandel og seksuel 
udnyttelse af børn16. 
Artikel 7 
Dette er en slandardartikel, som henviser til opfølgningen og forpligtelserne i forbindelse 
med iværksættelsen af denne fælles aktion. Det fastsættes, at Kadet på grundlag af en 
rapport fra Kommissionen vil vurdere, om medlemsstaterne har opfyldt deres forpligtelser, 
inden udgangen af år 2000. 
EFT 63, 4.3.97, s. 2. 
19 
F/KLLKS AKTION 
vedtaget af Rådet 
på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union 
om svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig artikel K.3, stk. 2, litra b), 
under henvisning til rapporten fra Gruppen på Højt Flan vedrørende Organiseret 
Kriminalitet, der godkendtes af Det Europæiske Rik\ i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997, 
særlig henstilling nr. IX i handlingsplanen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter foregår ofte på 
internationalt plan, 
andre instrumenter, der er vedtaget af Rådet, såsom den fælles aktion om oprettelse af det 
europæiske retlige netværk og den fælles aktion, der gør det ulovligt at deltage i en kriminel 
organisation i EU-medlemsstaterne, bidrager også til at bekæmpe svig i forbindelse med 
andre betalingsmidler end kontanter, 
Rådet erkender betydningen af det arbejde, der er udviklet af forskellige internationale 
organisationer (f.eks. Europarådet, (î8, OECD, Interpol og FN), 
Rådet finder, at visse former for svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter 
er blevet så alvorlige og har udviklet sig på en sådan måde, at det er nødvendigt at finde 
overordnede løsninger, herunder både repressive og forebyggende strategier, der er baseret 
på ansvarsdeling mellem udbyderne af betalingssystemer, de enkelte brugere og 
myndighederne. 
Kommissionen har forelagt en meddelelse med titlen "Rammer for en aktion vedrørende 
bekæmpelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter", 
som slår til lyd for en EU-polilik, som omfatter både forebyggende og repressive aspekter 
af problemet, 
denne fælles aktion er ét element i en sådan overordnet strategi, 
der er behov for et klart retligt instrument for at opnå en tilnærmelse af lovgivningen, der 
gør svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter strafbar, 
VEDTAGET FØLGENDE FÆLLES AKTION: 
20 
Artikel 1 - Definitioner 
I denne fælles aktion, og med forbehold af mere specifikke definitioner i medlemsstaternes 
lovgivning, forstås ved: 
/. "betalingsinstrument (bortset fra kontanter)": el instrument, bortset fra lovlige 
betalingsmidler (dvs. sedler og mønter), som alene eller sammen med et andet 
(betalings)instrument gør det muligt for den lovlige indehaver/betaler, med henblik på 
at opnå penge eller værdi, at foretage eller modtage betalinger for varer, 
tjenesteydelser eller enhver anden ting af værdi, at afgive en ordre eller besked, hvori 
der anmodes om eller på anden måde tillades overførsel af midler (i form af et 
pengekrav på en part) til en betalingsmodtagers ordre 
2. "betalingstransaktion": opnåelse af penge eller værdi, foretagelse eller modtagelse af 
betalinger for varer, tjenesteydelser eller enhver anden ting af værdi, og/eller afgivelse 
af en ordre eller besked, hvori der anmodes om eller på anden måde tillades overførsel 
af midler (i form af et pengekrav på en part) til en betalingsmodtagers ordre, ved hjælp 
af et betalingsinstrument 
3. "apparatur til fremstilling af udstyr": enhver form for apparatur (herunder software), 
der er konstrueret eller bearbejdet med henblik på adgang til, fremstilling eller ændring 
af et eller en del af et betalingsinstrument eller en betalingstransaktion og omfatter 
apparatur, der er konstrueret eller bearbejdet til at forandre eller ændre oplysninger 
eller data, som fremføres på eller i et betalingsinstrument eller en betalingstransaktion 
4. "juridisk person": enhver enhed, der har denne status i henhold til den nationale 
lovgivning, der finder anvendelse, dog ikke stater og andre offentlige organer under 
udøvelsen af offentligretlige beføjelser samt offentligretlige internationale 
organisationer 
5. "hvidvaskning af penge ": de handlinger, der er defineret i tredje led i artikel 1 i Rådets 
direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod 
anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge 
6. en medlemsstats "egne statsborgere" fortolkes i overensstemmelse med 
medlemsstatens eventuelle erklæring i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), i den 
europæiske udleveringskonvention af 13. december 1957. 
21 
Artikel 2 - Beskrivelse af adfærd 
Med henblik på at bekæmpe svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler 
end kontanter og betalingstransaktioner forpligter medlemsstaterne sig til al revidere deres 
relevante lovgivninger vedrørende de foranstaltninger, der er fastsal i artikel 3, 4, 5 og 6, for 
så vidt angår følgende former for adfærd: 
a) uretmæssig tilegnelse af et betalingsinstrument 
b) forfalskning eller efterligning af et betalingsinstrument 
c) forsætlig omgang med et betalingsinstrument uden indehaverens tilladelse 
d) forsætlig besiddelse af et uretmæssigt tilegnet, forfalsket eller efterlignet 
betalingsinstrument 
e) forsætlig brug af et uretmæssigt tilegnet, forfalsket eller efterlignet betalingsinstrument 
0 forsætlig accept af en betaling, der foretages under de omstændigheder, der er omfattet af 
det foregående led 
g) forsætlig uautoriseret brug af identifikationsdata til initiering eller gennemførelse af en 
betalingstransaktion 
h) forsætlig brug af fiktive identifikationsdata til initiering eller gennemførelse af en 
betalingstransaktion 
i) manipulation af relevante data, herunder kontooplysninger eller andre 
identifikationsdata, til initiering eller gennemførelse af en betalingstransaktion 
j) uautoriseret videregivelse af identifikationsdata til initiering eller gennemførelse af en 
betalingstransaktion 
k) uautoriseret fremstilling af, omgang med, besiddelse eller brug af apparatur til 
fremstilling af udstyr med henblik på: 
• fremstilling eller ændring af et betalingsinstrument eller en del deraf 
• initiering eller gennemførelse af en betalingstransaktion eller 
• forandring eller ændring af oplysninger eller data, som fremføres på eller i et 
betalingsinstrument eller en betalingstransaktion 
I) forsætlig uautoriseret besiddelse af et element eller en del af et betalingsinstrument 
m)mcddclagtig i eller ophavsmand til eller forsætlig deltagelse i opnåelse al en 
værdimæssig eller pekuniær fordel ved en af de ovennævnte former for adfærd, som 
indebærer et strafbart forsæt. 
22 
Artikel 3 - Foranstaltninger, der skal træffes på nationalt plan 
Medlemsstaterne reviderer den eksisterende lovgivning og praksis med henblik på at sørge 
for følgende: 
1. De former for adfærd, der er omhandlet i artikel 2, gøres strafbare. 
2. Juridiske personer kan kendes ansvarlige for de i stk. 1 og 5 omhandlede 
lovovertrædelser, der, for at skaffe dem vinding, er begået af en person, der handler 
enten individuelt eller som medlem af et organ under den juridiske person i 
overensstemmelse med betingelser, der skal fastsættes i medlemsstatens nationale 
lovgivning. 
3. Sanktionerne for disse lovovertrædelser og for forsætlig deltagelse i eller forsøg på al 
begå sådanne handlinger bør være: 
a) for så vidt angår fysiske personer, strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i el 
rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, herunder, i det 
mindste i grove tilfælde, forvaringsstraf i form af frihedsberøvelse, som kan 
medføre udlevering 
b) for så vidt angår juridiske personer, sanktioner, som er effektive, står i et rimeligt 
forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, og som omfatter bødestraf 
eller administrativt idømte bøder. 
4. Der træffes de nødvendige foranstaltninger for at muliggøre beslaglæggelse og, med 
forbehold af de rettigheder, der tilkommer tredjemand i god tro, konfiskation eller 
berøvelse af redskaber, der er anvendt til at begå de i stk. 1 og 5 omhandlede 
lovovertrædelser, saml af udbyttet herfra eller af formuegoder af en tilsvarende værdi. 
Redskaber, udbylte eller andre formuegoder, som beslaglægges eller konfiskeres, 
behandles efter medlemsstaternes nationale lovgivning. 
5. Hvidvaskning af penge i tilknytning til udbyttet af den i stk. 1 omhandlede adfærd 
gøres strafbar. 
6. Medlemsstaten fastlægger sin straffemyndighed med hensyn til, de lovovertrædelser, 
der er omhandlet i stk. 1 og 5, i de tilfælde, hvor: 
a) lovovertrædelsen helt eller delvis er begået på dens område 
b) gerningsmanden er statsborger i denne medlemsstat. 
Med forbehold af bestemmelserne i stk. 7 kan enhver medlemsstat begrænse 
anvendelsen af sin straffemyndighed til de i stk. 6, litra a), fastsatte bestemmelser. En 
medlemsstat, som ikke anvender en sådan begrænsning, kan dog kun anvende sin 
straffemyndighed på de i stk. 6, litra b), fastsatte bestemmelser i særlige tilfælde eller 
på særlige betingelser. 
7. Hvis en medlemsstat ikke udleverer sine egne statsborgere, fastlægger den sin 
straffemyndighed med hensyn til de lovovertrædelser, der er omhandlet i stk. 1 og 5, 
når de begås af medlemsstatens egne statsborgere uden for dens område. 
23 
En medlemsstat skal, når en af dens statsborgere er sigtet for i en anden medlemsstat 
at have udvist en strafbar adfærd som fastlagt i medfør af forpligtelserne i stk. 1 og 5, 
og den ikke udleverer den pågældende til den anden medlemsstat udelukkende under 
henvisning til vedkommendes nationalitet, forelægge sagen for sine kompetente 
myndigheder med henblik på retsforfølgning, hvis der er anledning dertil. For at 
muliggøre retsforfølgning skal akter, oplysninger og bevismidler vedrørende den 
strafbare adfærd oversendes i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6 i den 
europæiske udleveringskonvention af 13. december 1957. Den begærende 
medlemsstat underrettes om retsforfølgningen og resultaterne heraf. 
Artikel 4 - Samarbejde fra offentlige og private myndigheder og organer 
Hver medlemsstat træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de offentlige og 
private myndigheder og organer, der står for forvaltning, overvågning og tilsyn med 
betalingssystemerne, inden for den nationale lovgivnings rammer samarbejder med de 
myndigheder, der har faet overdraget efterforskningen og forfølgningen af de i denne fælles 
aktion fastsatte lovovertrædelser. De skal bl.a.: 
- på eget initiativ underrette vedkommende myndigheder, når der er rimelig grund til at 
antage, at der er begået en af disse lovovertrædelser 
efter anmodning eller på eget initiativ give de pågældende myndigheder alle relevante 
oplysninger 
eventuelt deltage i retssager som eksperter. 
Artikel 5 - Databeskyttelse 
Med hensyn til behandling af personoplysninger skal der i forbindelse med iværksættelsen 
af denne fælles aktion sikres et beskyttelsesniveau, som svarer til den beskyttelse, der er 
fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF om beskyttelse af fysiske 
personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af 
sådanne oplysninger. Data bør kun anvendes til de formål, de er blevet videregivet til. 
24 
Artikel 6 - Samarbejde mellem medlemsstaterne 
1. I overensstemmelse med gældende konventioner, multilaterale eller bilaterale aftaler 
eller arrangementer yder medlemsstaterne i videst muligt omfang hinanden gensidig 
retshjælp i forbindelse med de af denne fælles aktion omfattede lovovertrædelser. 
2. Når flere medlemsstater har straffemyndighed med hensyn til de i denne fælles aktion 
omhandlede lovovertrædelser, aftaler disse stater indbyrdes, hvorledes deres indsats 
kan samordnes, så der foretages en effektiv retsforfølgning. 
3. Hver medlemsstat sørger for, at oplysninger om lovovertrædelser, der er omhandlet i 
denne fælles aktion, og om personer, der er dømt for sådanne lovovertrædelser, samt 
oplysninger, der i givet fald kan være nyttige for efterforskningen og forfølgningen af 
sådanne lovovertrædelser, behandles således, at de er umiddelbart tilgængelige og kan 
udnyttes effektivt og udveksles med andre medlemsstater, med forbehold af den 
nationale lovgivning vedrørende tavshedspligt i forbindelse med retsforhandlinger. 
Artikel 7 - Forpligtelser og opfølgning 
1. Hver medlemsstat forelægger passende forslag om iværksættelse af denne fælles 
aktion, som de kompetente myndigheder drøfter med henblik på vedtagelse. 
2. Rådet vurderer på grundlag af en rapport fra Kommissionen, om medlemsstaterne har 
opfyldt deres forpligtelser ifølge denne fælles aktion, inden udgangen af år 2000. 
3. Denne fælles aktion offentliggøres i Tidende. 
4. Den træder i kraft på dagen for offentliggørelsen. 
?s 
Bilag 2 
Foranstaltninger tilforhindring af, at svig opstår 
a) Hele sektoren for betalingssystemer, herunder netoperatører, opfordres til at 
I ) styrke sikkerheden i forbindelse med det udbudte betalingsprodukt, systemerne 
til behandling af transaktioner, der stammer derfra, herunder netsystemer til 
fremføring 
2) forbedre sikkerheden i forbindelse med værktøjer, der giver mulighed for 
adgangsstyring og diskriminerende adgang til brugen af betalingsproduklerne 
3) oprette strukturer til udveksling af oplysninger og erfaringer samtidig med, at 
der også sikres et højt fortrolighedsnivcau, og fysiske personers grundlæggende 
rettigheder og frihedsrettigheder beskyttes, samt navnlig beskyttelsen af 
privatlivets fred. 
Endvidere opfordres sektoren for betalingssystemer til at 
4) iværksætte uddannelsesprogrammer, som primært er bestemt til de finansielle 
institutioners eget personale, samt udvikle de nødvendige muligheder for 
systematisk indberetning af kriminelle aktiviteter til de håndhævende 
myndigheder 
5) udarbejde informationsmateriale til brugerne af betalingsprodukter 
(hovedsagelig detailhandlere og indehavere). 
Kommissionen mener, at sektoren navnlig bør tage højde for behovet for en tidlig 
påvisning af kriminelle handlinger, når betalingsinstrumentet og de underliggende 
systemer (jf. 1 og 2) udvikles og i forbindelse med indberetning af (potentiel) svig 
til de strukturer, der er udviklet til dette formål (jf. 3). 
Til sikring af, at markedet for betalingstjenester udvikler sig harmonisk og i et 
konkurrencepræget miljø, er Kommissionen endvidere af den opfattelse, at man bør 
sørge for, at foranstaltningerne under 1 ) og 2) ikke fører til en uberettiget hindring 
af konkurrencen og af hele informationssamfundets udvikling, navnlig gennem 
metoder, der er ensbetydende med begrænsninger for adgangen til et system eller 
for den frie udveksling af tjenesteydelser på tværs af grænserne samt i form af 
eksklusivitetsaftaler. 
b) Individuelle udstedere og individuelle brugere (detailhandlere og indehavere) opfordres 
til at 
fremme en rimelig og retfærdig fordeling al ansvar og forpligtelser mellem de 
forskellige parter i el betalingssystem (dvs. mellem udsteder/indehaver; mellem 
erhverver/detailhandler), som virker til fremme for: 
26 
overholdelse af vilkår og betingelser for udstedelse, brug og accept af et 
betalingsinstrument 
den tidligst mulige anmeldelsesprocedure. 
Kommissionen mener, at det som et generelt politisk mål skal prioriteres at sikre, at 
de enkelte brugere ikke lider skade som følge af kriminalitet, der begås i forbindelse 
med brugen af et betalingsinstrument og betalingssystemer, medmindre det kan 
bevises, at de har deltaget i den kriminelle handling. I betragtning af de teknologiske 
aspekter, som kontrolleres af de deltagende (finansielle) institutioner, bør 
bevisbyrden desuden ikke påhvile indehaveren. 
Alligevel bør brugerne informeres om de sikkerhedsforanstaltninger, de skal 
overholde, og de bør som borgere have borgerpligt til al deltage aktivt i 
bekæmpelsen af svig, især ved tidligst muligt at anmelde uregelmæssigheder, som 
de måtte bemærke, navnlig i forbindelse med de oplysninger, de modtager efter en 
transaktion. 
c) Myndighederne opfordres til at 
koordinere informationsindsamling og bevidstgørelsesinitiativer, som kan 
omfatte udbyderne17 
støtte udbydere, individuelle udstedere og brugere i deres indsats for at opnå et 
sikkert miljø. På unionsplan vil dette involvere et arbejde for, at der i hele EU 
etableres understøttende lovgivnings- og ikke-lovgivningsmæssige rammer. 
Kommissionen har allerede taget en række initiativer med denne hensigt. 
På unionsplan 
understreger Kommissionen, at de gældende EF-lovgivningsrammer i det væsentlige 
tager sigte på oprettelsen af et fælles marked, hvor der er fri bevægelighed for 
finansielle tjenesteydelser, og navnlig for betalingstjenester. 
Endvidere er EF-lovgivningen på dette område hovedsagelig koncentreret om at 
gennemføre traktatbestemmelserne i praksis. Dette er opnået ved at koordinere 
bestemmelserne vedrørende adgang til at optage og udøve virksomhed som 
finansielle institutioner. Disse bestemmelser er blevet støttet af en række specifikke 
bestemmelser, der harmoniserer de grundlæggende tilsynsregier. 
Det Forenede Kongerige stillede for nylig forslag om en fælles aktion med henblik på oprettelse af et net 
af kontaktpunkter i medlemsstaterne for at forbedre udvekslingen af information om svig i forbindelse 
med kreditkort. Interpols generalforsamling vedtog i oktober 1997 et forslag om oprettelse af et 
universelt klassifikationssystem for "dårlige" kreditkort, hvorved Interpols sekretariat i realiteten vil fa 
en clearing house-funktion og med hjælp fra sektoren for kreditkort indsamler oplysninger og udbreder 
dem gennem de koutuktlinjer til nationale politimyndigheder, det allerede lindes hos Interpol 
Ivuioparådets l»('-C'Y har modtaget et forslag Ira en belgisk ekspert om oprettelse al konlaklpunkter i 
forbindelse med cyber-kriminalitet generelt. 
27 
En række af Kommissionens specifikke initiativer er rettet mod en passende retlig 
ramme for det område, som denne meddelelse dækker. 
I denne henseende arbejder Kommissionen for øjeblikket på et udkast til et forslag, 
som har til formål at sikre den finansielle integritet for udstedere af elektroniske 
penge og derved fremme forbrugernes tillid til dette nye betalingsmiddel. 
Endvidere har Kommissionen i forbindelse med informationssamfundet og 
elektronisk handel allerede for nylig vedtaget en række foranstaltninger, bl.a. 
forslaget til direktiv om retlig beskyttelse af adgangsstyrede eller adgangsstyrende 
tjenester og forslaget til direktiv om elektroniske signaturer. For så vidt angår sikre 
betalingssystemer til elektronisk handel, har Kommissionen desuden medfinansieret 
adskillige branchedækkende F&U-initiativer som led i forskellige informations- og 
telekommunikationsteknologiprogrammer18. 
Kommissionen har allerede for nylig offentliggjort en henstilling19 om transaktioner 
med elektroniske betalingsmidler, især forholdet mellem udsteder og indehaver, og 
fastsatte derved minimumskravene med hensyn til gennemsigtighed, ansvar, 
forpligtelser og klagemuligheder. Kommissionen skal føre tilsyn med 
gennemførelsen af henstillingen indtil udgangen af 1998. Hvis gennemførelsen ikke 
findes tilfredsstillende, vil Kommissionen foreslå et direktiv på dette område. 
Desuden har Kommissionen bebudet, at den også agter at modernisere og ajourføre 
en tidligere henstilling20 fra 1987 med henblik på at fastlægge klare regler for 
forholdet mellem indehavere af elektroniske betalingsmidler og betalingsmodtagere. 
I denne forbindelse kan Kommissionen overveje muligheden af at anvende særlige 
betingelser for opkrævningen i forbindelse med betalingskort for at tage højde for, 
om der foreligger svig eller ej. Dette vil bidrage til al reducere risikofaktoren i 
forbindelse med betalingsinstrumentet og det underliggende system. 
I.eks. projekt AC026 SI MIMIK - Secure Hlcilronic Marketplace for l-urope. 
Meddelelse Ira Kommissionen til Furopa-I'arlamenlel, Kadet, Del europæiske Monelære Institut og Del 
Økonomiske og Sociale Udvalg: Tremme af forbrugernes tillid til elektroniske betalingsmidler inden 
for det indre marked"; KOM(97) 353 endelig udg. af 09.07.1997; FIT I. 208 af 02.08.1997, s. 52. 
Kommissionens henstilling 87/598/RØF af 8. december 1987 om en europæisk adfærdskodeks for 
elektronisk betaling (forbindelserne mellem penge- og finansieringsinstitutter og 
handlende/tjenesteydere samt forbrugere), KIT L 365 af 24. december 1987, s. 72. 
2 o 
Bilag 3 
Gældende EF-lovgivningsrammer 
I dette bilag opsummeres kort de centrale elementer i fællesskabsretten, som udgør de 
lovgivningsrammer, inden for hvilke finansielle tjenesteydelser, og specielt 
betalingstjenester, tilbydes, formidles og anvendes. 
Den primære lovkilde er EF-traktaten. Som en absolut betingelse for at integrere de 
nationale finansmarkeder og derved for et indre marked for finansielle tjenesteydelser 
fastsætter EF-traklatcns artikel 73 B-73 C» for det første ordningen med fri bevægelighed 
for kapital og betalinger i Fællesskabet og i relation til tredjelande. For det andet udgør 
traktatens artikel 52 (etableringsfrihed) og 59 (fri udveksling af tjenesteydelser) 
grundstenene i opbygningen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser, idet de gør 
det muligt for virksomheder at etablere sig (og få meddelt tilladelse) i én medlemsstat, idet 
de er underlagt tilsyn af den pågældende medlemsstats myndigheder, samt frit at udveksle 
tjenesteydelser i hele Fællesskabet på grundlag af en enkelt tilladelse i 
etableringsmedlemsstaten. 
Den anden lovkilde med hensyn til finansielle tjenesteydelser findes i den række af EF-
bestemmelser, der har til formål at gennemføre de pågældende traktatbestemmelser i 
praksis. 
Dette er først og fremmest blevet opnået gennem en koordinering af bestemmelserne 
vedrørende adgang til at optage og udøve virksomhed som finansielle institutioner, navnlig 
kreditinstitutter, investeringsselskaber og forsikringsselskaber. Disse bestemmelser er 
blevet ledsaget og støttet af en række specifikke bestemmelser, der harmoniserer de 
grundlæggende tilsynsregier. 
Blandt direktiverne på området finansielle tjenesteydelser er Rådets direktiv om 
forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af del finansielle system til hvidvaskning af 
penge21. 1 erkendelse af, at hvidvaskning af penge ofte foregår på internationalt plan, 
således at midlernes ulovlige oprindelse og udbyttet derfra bedre kan skjules, tilvejebringer 
direktivet grundlaget for en international koordinering af en ikke-strafferetlig karakter, idet 
der stilles en række krav til medlemsstaterne: bl.a. et krav om at forbyde hvidvaskning af 
penge, krav til kredit- og finansieringsinstitutter om at kræve legitimation af deres kunder 
og registrere transaktioner, der overstiger visse tærskler, krav til institutionerne om at 
undersøge og registrere enhver transaktion, som menes at kunne have tilknytning til 
hvidvaskning af penge, samt et krav om, at de myndigheder, der er ansvarlige for 
bekæmpelsen af delte fænomen, samarbejder med kredit- og finansieringsinstitutterne og 
tilsynsmyndighederne. 
Rådets direktiv af 10. juni 1991 ; EFT L 166/77 af 28.6.91. 
29 
Selv om direktiverne vedrørende finansielle tjenesteydelser primært er rettet mod sektoren 
for finansielle tjenesteydelser, tager de også fat på spørgsmålet om forbrugernes rettigheder 
og interesser. De indeholder visse bestemmelser, som sikrer forbrugernes ret til at fa 
korrekt og fyldestgørende information, beskytter deres retlige interesse og giver dem 
klagemuligheder. 
I den senere tid er der opstået et øget pres for at få styrket ideen om, at det indre marked for 
finansielle tjenesteydelser ikke blot er for erhvervslivet. I maj 1996 besluttede 
Kommissionen at offentliggøre en grønbog om Finansielle tjenesteydelser: opfyldelse af 
forbrugernes forventninger for at lå overordnet debat om forbrugerpolitikken i relation til 
de finansielle tjenesteydelser. Som opfølgning hertil vedtog Kommissionen den 26. juni 
1997 en meddelelse om Finansielle tjenesteydelser: øget forbrugertillid22. I meddelelsen 
bebudes en række kommende initiativer, hvoraf nogle allerede er blevet iværksat (f.eks. en 
udvidelse af anvendelsesområdet for henstillingen om nye betalingsmidler) eller er på vej 
til at blive iværksat, f.eks. et fremtidigt forslag om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. 
KOM(97)309 endelig udg. af 26.6.1997. 
30 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 395 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 10 
Katalognummcr : CB-CO-98-432-DA-C 
ISBN 92-78-37885-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg