Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om en EU-foranstaltning inden for satellitbaserede personkommunikationstjenester i Den Europæiske Union« () (96/C 204/04)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 19. februar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport og Kommunikation, som udpegede Michael Mobbs til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. april 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 335. plenarforsamling af 24.-25. april 1996, mødet den 25. april 1996, med 46 stemmer for, 7 imod og 7 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Indførelsen af satellitbaseret personkommunikation er et afgørende skridt hen imod en egentlig global informationsinfrastruktur. Ved hjælp af satellitsystemer vil der kunne skabes forbindelse og mobilitet overalt i verden gennem brug af personlige mobilhåndsæt til tale- og datakommunikation (og i fremtiden desuden video). Satellitterne vil blive anvendt til mange applikationer og tjenester og vil typisk blive placeret i lav eller mellemhøj bane om jorden i konstellationer af 10 til 66 satellitter i elliptiske eller (undertiden) geostationære baner.

1.2. Satellitsystemer vil ofte blive brugt i tilknytning til eller i stedet for jordbaserede mobilsystemer eller faste systemer. I regioner med få eller slet ingen faste infrastrukturer udgør satellitbaserede kommunikationstjenester et alternativt kommunikationsmiddel, som giver alle borgere mulighed for at sende og modtage kommunikation. Dette er i overensstemmelse med Den Internationale Telekommunikationsunion, ITU's anbefaling af en fuldkommen sammenkobling af de satellitbaserede personkommunikationstjenester med eksisterende internationale jordbaserede net.

1.3. Det er langt fra klart, hvor stort markedet er, eller på hvilken måde behovene skal dækkes.

1.3.1. Enorme pengesummer af størrelsesordenen 2-4 mia. ECU investeres i de enkelte satellitbaserede personkommunikationstjeneste-konstellationer. Der er stor interesse for at udvikle disse kapitalintensive systemer. Til dato er der indgivet over 50 anmeldelser af forskellige satellitbaserede personkommunikationssystemer verden over til ITU med henblik på teknisk frekvenskoordinering. Af disse menes dog kun et fåtal faktisk at ville blive anvendt. På dette område har USA skaffet sig et temmelig stort forspring.

1.3.2. De europæiske virksomheder står allerede godt rustet til at deltage i udviklingen af satellitbaserede personkommunikationstjenester, og visse tjenesteleverandører og udstyrsproducenter investerer allerede i støttesystemer til personkommunikationsoperatører. De europæiske virksomheders betydning som støtte for rumsegmentoperatører, tjenesteleverandører og udstyrsproducenter (f.eks. af gateway-stationer og håndsæt) ventes at vokse yderligere. Men eftersom den jordbaserede dækning allerede er meget høj i Europa - navnlig gennem GSM-håndsæt (GSM: globalt mobilkommunikationssystem) - og satellitbaseret personkommunikation vil kræve ekstra investeringer, tvivler mange på, at der er behov for et satellitbaseret personkommunikationssystem med hjemsted i Europa.

1.3.3. Som følge af de satellitbaserede personkommunikationstjenesters globale karakter bliver operatørerne mere eller mindre tvunget til at koble sig sammen med jordbaserede operatører. Dette kræver handelsaftaler, som forhandles mellem enkeltparter. Det europæiske GSM-systems succes - det dækker det meste af Europa såvel som store dele af resten af verden - vil betyde, at man ikke kan komme uden om europæisk deltagelse. Operatører inden for satellitbaseret personkommunikation sørger derfor for, at deres håndsæt har dobbeltfunktion (satellit- og GSM-funktion). Uden en sådan dobbeltfunktion ville anvendelsen blive begrænset og de satellitbaserede personkommunikationssystemer ville gå glip af indtægter i de dele af verden, hvor GSM står stærkt.

1.4. Når man diskuterer satellitbaseret personkommunikation, bør man bl.a. tage hensyn til følgende:

1.4.1. Den europæiske industri står over for en betydeligt mere konkurrencedygtig amerikansk civil rumindustri som følge af teknologioverførslen fra militæret til den civile sektor (»fredsgevinsten«), navnlig inden for visse satellitsystemer.

1.4.2. De enkelte delspørgsmåls internationale aspekter har særlig stor betydning, når det gælder satellitbaseret personkommunikation. Aftaler om anvendelse af frekvensspektret, allokering af frekvenser og gensidig anerkendelse af godkendelser må foregå på internationalt plan, hvis de globale tjenester skal være rentable.

1.4.3. Der er kun et begrænset frekvensspektrum til rådighed for satellitsystemerne. Der er derfor brug for aftaler, som kan sikre kompatibilitet (sammenkobling og interoperabilitet) i hele det område, som satellitterne dækker. De første radiofrekvensbånd blev afsat på den verdensomspændende administrative radiokonference i 1992 (WARC-1992) - konferencen var arrangeret af ITU - og nye aftaler blev indgået under radiokonferencerne i 1993 (WRC 93) og 1995 (WRC 95). ITU står for gennemførelsen af den internationalt godkendte metode for koordinering af satellitsystemer.

1.5. Ethvert nyt satellitsystem rejser nye spørgsmål med hensyn til den nationale og internationale administration af frekvensspektret.

1.5.1. Hvert eneste nye satellitsystem, som foreslås, har sine egne kendetegn - fra de enkelte operatørers investeringsprofil til størrelsen af satellitternes »fodaftryk«, system-pålideligheden og omfanget og arten af de tjenester, der tilbydes.

1.5.2. Hvert eneste aspekt af satellitbaserede personkommunikationssystemer og deres funktionsmåde stiller særlige forskriftsmæssige krav, som i øjeblikket såvel nationalt som internationalt føres ind under eksisterende lovgivning og forskrifter. Dette gør sig især gældende inden for tilrådighedsstillelse af rumsegment, drift af gateway-stationer, tjenesteydelser og typegodkendelse af håndsæt. Foruden spørgsmålet om godkendelse berøres også konkurrence- og anti-trust-lovgivningen.

1.5.3. »Licens til rumsegmentoperatører«

Princippet om lige adgang til de sparsomme kommunikationsressourcer er stadfæstet i ITU-konventionen og radioreglementet. For så vidt angår satellitbaseret personkommunikation, er der tale om princippet »den, der kommer først til mølle ...«. Dette er et forhold, som Kommissionen er meget opmærksom på, eftersom en stor del af de attraktive frekvensallokeringer til satellitbaseret personkommunikation (i det mindste i første ombæring) kan gå til systemer, der godkendes af de nationale myndigheder, der kommer først med en anmeldelse hos ITU.

1.5.3.1. Parallelt med, at den centrale kommunikationsstyrelse i USA, FCC (Federal Communications Commission), har anmeldt amerikanske systemer hos ITU, har de britiske myndigheder således taget de første vigtige skridt til etableringen af Inmarsat-P-systemet (International Mobile Satellite Organization - en international aftaleorganisation) med henblik på drift gennem et associeret kommercielt foretagende ICO. Andre lande har anmeldt deres planlagte systemer til ITU.

1.5.4. »Drift af gateway-stationer«

Dette er et område, der hører ind under de nationale myndighedsorganer. ITU kan ikke give en systemoperatør tilladelse til at oprette jordbaserede gateway-stationer eller til at koble sig til et lands offentlige telefonnet eller levere slutbrugertjenester. De nationale myndighedsorganer skal give grønt lys, før rumsegmentet kan kobles sammen med de relevante offentlige telefonnet.

1.5.5. »Tilrådighedsstillelse af tjenester«

Visse lande vil måske gennem lovgivning kræve af systemoperatørerne, at de slår tjenester og håndsæt fra inden for deres territorium. Men i betragtning af mobilhåndsættenes mobilitet vil det blive vanskeligt i praksis at lade godkendelsesproceduren foregå i de enkelte stater. Det er derfor vigtigt, at frekvensallokeringen koordineres på europæisk plan via Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer (CEPT).

1.5.6. »Typegodkendelser«

Man er allerede langt fremme med typegodkendelse af mobilhåndsæt gennem CEPT- og ETSI-procedurer (ETSI: Det Europæiske Institut for Telestandarder) ikke kun i USA, men også i Europa. I Europa griber man det an på samme måde som ved indførelsen af GSM.

1.5.7. Arbejdet med de fire slags godkendelse er i fuld gang, men man er ikke nået lige langt i alle lande.

1.6. For at driften af satellitbaserede personkommunikationssystemer kan krones med held, må operatørerne indgå aftaler om sammenkobling med de offentlige telefonnet. Dette er et nationalt anliggende, der formentlig vil blive behandlet forskelligt fra land til land. Det kan ordnes gennem bi- eller multilaterale aftaler, som forhandles mellem operatørerne og enkeltlande eller grupper af lande i en region (f.eks. CEPT-området). Der bliver tillige brug for roaming-aftaler, ligesom i forbindelse med GSM.

1.7. Signaler fra mobilhåndsæt sendes via satellit til et andet mobilhåndsæt eller til deres endelige destination, f.eks. en gateway-station (faste jordstationer af betydelig størrelse), der fører signalerne over i det offentlige telefonnet eller andre mobile håndsæt. Gateway-stationerne vil være udstyret med omstillings- og netfunktioner. Der forventes kun et begrænset antal gateway-stationer, og antallet kan variere fra system til system. I gennemsnit forventes der installeret to til tre gateway-stationer i Europa pr. satellitsystem.

1.8. Markedet i Europa forventes at blive noget anderledes på grund af den allerede eksisterende og planlagte, store udbredelse af digitale, jordbaserede celleopbyggede net (GSM, DECT, DCS 1800). Satellitsystemoperatørerne mener ikke desto mindre, at der eksisterer et betydeligt primærmarked i de områder, hvor dækningsgraden for jordbaserede mobilsystemer er lavere, især i Central- og Østeuropa og i visse Middelhavslande, dvs. i områder, som på grund af dårlige faste netværk og/eller ugunstig geografisk beliggenhed ikke har kunnet drage fordel af den teknologiske udvikling inden for mobiltelefoni og andre trådløse systemer.

1.9. For de europæiske virksomheder er det især GSM-brugernes anvendelse af mobilhåndsæt uden for EU og eksportmulighederne, der er interessante (den europæiske industris stærke side). Kommissionen skønner, at markedet for mobilhåndsæt vil stige til 20-30 mio. abonnenter med en omsætning på ca. 2-3 mia. ECU om året på verdensplan.

1.10. Satellitkommunikationstjenester falder uden for Kommissionens normale definition af taletelefonitjenester. Medlemsstaterne kan ikke desto mindre vælge at gøre levering af satellitbaserede personkommunikationstjenester betinget af en generel godkendelse (»class licenses«) eller lignende for at sikre overholdelse af grundlæggende krav ().

1.11. Kommissionen anser ikke satellitbaserede personkommunikationstjenester for at være mobiltjenester i gængs forstand. De er derfor ikke medtaget i forbindelse med Kommissionens ændring af direktiv 90/388/EØF. Satellitbaserede personkommunikationssystemer vil således være underlagt de grundlæggende krav i direktiv 94/46/EØF.

1.12. Det fremgår således, at satellitbaseret personkommunikation er et teknisk kompleks gebet, der involverer hele verden lige fra starten. Frekvensallokeringen til Europa vil berøre alle medlemsstater.

1.13. Det er et meget vigtigt politisk spørgsmål, om EU's hidtidige arbejde med harmonisering af licenser skal anvendes i forbindelse med mobil- og personkommunikationstjenester, herunder de satellitbaserede tjenester. Der er flere muligheder for at fremme en licensudstedelse i overensstemmelse med fælles principper og grundlæggende krav, så en tjenesteleverandør, der har opnået licens i ét medlemsland, kan udbrede sine tjenester til hele EU's område (»one stop shop« eller bestemmelser vedrørende fælleseuropæiske tjenester).

1.14. I betragtning af frekvensspektrets finitte karakter - ikke mindst for satellitbaserede tjenester - plæderer Kommissionen for, at tilrådighedsstillelsen af rumsegmenter reguleres på fælleseuropæisk plan frem for på nationalt plan. I Kommissionens meddelelse af 10. juni 1994 »Satellitkommunikation: tilrådighedsstillelse af - og adgang til - rumsegmentkapacitet« (KOM(94) 210), som ØSU ikke blev anmodet om at afgive udtalelse om, foreslog Kommissionen, at man overlader det til Unionen at administrere Fællesskabets rumsegment - navnlig for så vidt angår fremtidige ansøgninger til ITU - i nært samarbejde med Det Europæiske Udvalg for Retsforskrifter på Teleområdet (ECTRA) og Den Europæiske Radiokommunikationskomité (ERC).

1.15. Man skal ikke forklejne de eksisterende internationale organisationers rolle. ITU er allerede nævnt, men også en organisation som Verdenshandelsorganisationen (WTO) har stor betydning i denne sammenhæng. Efter Uruguay-runden er man enedes om en international politisk ramme i »telekommunikationsbilaget«, hvis kerne er en bestemmelse om, at alle WTO's nuværende medlemslande skal garantere international adgang til og anvendelse af deres »offentlige net og tjenester«. EU's medlemsstater samarbejder løbende i WTO på dette felt.

2. Kommissionens forslag

2.1. Kommissionens forslag vedrørende dette komplekse emne fylder lidt over 60 sider, hvoraf kun ca. 10 består af egentlige retsartikler (herunder 4 sider betragtninger). I resten af teksten behandles emnets teknologiske, lovgivningsmæssige og politiske aspekter.

2.2. Kommissionen foreslår en koordinerende foranstaltning på EU-plan. Foranstaltningen er begrænset til en periode på 3 år med mulighed for forlængelse på yderligere 2 år.

2.3. Kommissionens udgangspunkt har været, at der kun vil blive brug for et begrænset antal gateway-stationer i Europa, og at markedet for satellitbaserede personkommunikationstjenester lader til at ville blive domineret af konsortier med hjemsæde i USA, hvis Den Europæiske Union ikke optræder samlet, eftersom USA (og Storbritannien - gennem ICO) har fået et forspring.

2.4. Kommissionen anser det for nødvendigt med en EU-foranstaltning.

2.5. I betragtning af de begrænsede frekvensressourcer mener Kommissionen, at det kan blive nødvendigt at foretage en udvælgelse gennem sammenligning af bud for så vidt muligt at hindre uforenelige nationale beslutninger om udvælgelse og licensudstedelse til satellitsystemer.

2.6. De vigtigste målsætninger i Kommissionens forslag er:

2.6.1. udvælgelse af rumsegmentoperatører til satellitbaseret personkommunikation gennem »indkaldelse af interessetilkendegivelser« i EF-Tidende;

2.6.2. vedtagelse af fælles godkendelsesvilkår for rumsegmentoperatører inden for satellitbaseret personkommunikation;

2.6.3. i overensstemmelse med direktiv 94/46/EF: fastlæggelse af harmoniserede godkendelsesvilkår for tjenesteleverandører og gateway-operatører inden for satellitbaseret personkommunikation, og om nødvendigt med udvalgte rumsegmentoperatører;

2.6.4. etablering af et internationalt samarbejde med henblik på at fremme udviklingen af satellitbaserede personkommunikationstjenester og fjerne hindringer for denne udvikling i Europa;

2.6.5. fastlæggelse af en procedure for udvælgelse af rumsegmentoperatører i samarbejde med myndighedsorganerne i medlemsstaterne;

2.6.6. samarbejde med CEPT, ETSI og udvalg herunder (ERC, ECTRA) om at undersøge, hvilke tekniske kriterier og vilkår der er behov for, og medvirken ved fastsættelsen af fælles og harmoniserede kriterier;

2.6.7. oprettelse af et rådgivende udvalg og et forskriftsudvalg til at bistå Kommissionen;

2.6.8. indledning af forhandlinger på Den Europæiske Unions vegne med tredjelande og internationale organisationer som ITU og WTO.

2.7. Kommissionen mener, at det haster med en foranstaltning, eftersom den første generation af satellitbaserede personkommunikationssystemer allerede ventes omkring år 1997.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Satellitkommunikationstjenester har allerede været genstand for flere rådsbeslutninger og kommissionsforslag samt en meddelelse om »satellitbaseret personkommunikation« (KOM(93) 171), som ØSU ikke blev anmodet om at udtale sig om. Det er således første gang, ØSU får lejlighed til at afgive en udtalelse om emnet.

3.2. ØSU bifalder det foreliggende initiativ fra Kommissionen, men nærer bekymring for fremtiden, fordi EU halter bagefter i denne sektor. ØSU opfordrer Kommissionen til - ud over foranstaltningerne i dette forslag til beslutning - at udstikke et egentligt forskningsprogram med det mål på mellemlang sigt at iværksætte et program for udviklingen af et europæisk satellitbaseret personkommunikationssystem, der kan give EU mulighed for at gøre sig gældende i disse højteknologiske sektorer. Dette kan tilføre den industrielle udvikling langt mere dynamik i kapløbet om satellitbaseret personkommunikation.

3.3. Efter ØSU's mening skal Europa effektivt søge at udnytte mulighederne for at deltage i den satellitbaserede personkommunikationssektor. Dette gælder så meget desto mere, som de europæiske udstyrsleverandører får væsentligt bedre muligheder for at bygge jordsegmentfaciliteter og producere anden relevant udrustning. Som det fremgår af punkt 1, er europæiske selskaber medinvestorer i flere konstellationer med hjemsæde i USA, ligesom de deltager i ICO. Det ligger altså ikke de europæiske virksomheder fjernt at investere i sådanne systemer.

3.4. Eftersom ICO og konsortier med hjemsæde i USA har opnået et betydeligt forspring i udviklingen af satellitsystemer, melder spørgsmålet sig: hvordan skal EU gribe sagen an? Dette spørgsmål er både af politisk og praktisk art.

3.4.1. Det er et stort spørgsmål af politisk art, når Kommissionen anmoder om at få mandat fra medlemsstaterne til at forhandle internationale aspekter af satellitbaseret personkommunikation på deres vegne. Hvis medlemsstaterne går med til dette, må de være klar over, at de afgiver suverænitet på en række områder.

3.4.2. Et andet suverænitetsaspekt (og dermed et andet politisk spørgsmål) er, om beslutninger om udvælgelse af satellitsystemoperatører, der træffes af det i artikel 9 foreslåede forskriftsudvalg, vil krænke de nationale myndighedsorganers godkendelsesbeføjelser. Kommissionen foreslår en udvalgsprocedure, hvor tvistigheder mellem medlemsstater og Kommissionen sendes tilbage til Rådet, som træffer afgørelse med kvalificeret flertal. En utilfreds medlemsstat kan med andre ord få sit afslag underkendt ved et kvalificeret flertal i Rådet, hvorefter landets nationale myndighedsorgan bliver nødt til at udstede den godkendelse, de i første omgang har nægtet. Dette er i modstrid med tidligere rådsbeslutninger, ifølge hvilke sager af denne art i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet falder ind under de nationale myndighedsorganers kompetence. Der rejses tillige spørgsmål af praktisk art - f.eks. vedrørende overholdelsen af Kommissionens tidsplan for 1997.

3.5. På grund af de fundamentale spørgsmål, som Kommissionens forslag rejser, vil det være nyttigt at opregne argumenter for og imod forslaget:

3.6. Mulige argumenter for:

3.6.1. tiden kan være en vigtig faktor (de første amerikanske satellitbaserede personkommunikationssystemer forventes i drift i 1997); kun en foranstaltning, som er koordineret og ledet af Kommissionen, må i så fald formodes at have gennemslagskraft;

3.6.2. i betragtning af det begrænsede frekvensspektrum, som er til rådighed for satellitbaserede personkommunikationssystemer på verdensplan, er det nødvendigt med en koordineret udvælgelsesprocedure;

3.6.3. virksomhederne støtter fuldt ud i hvert fald dele af Kommissionens forslag;

3.6.4. de grundlæggende foranstaltninger, der involverer CEPT, er frivillige og ikke juridisk bindende;

3.6.5. forordning (EF) nr. 94/46 har allerede bragt levering af satellittjenester og -udstyr ind under EU-lovgivningen;

3.6.6. EU vil stå sig bedst som samlet blok i de kommende internationale forhandlinger med henblik på en aftale om satellittjenester m.v.;

3.6.7. en EU-foranstaltning er nødvendig, hvis man vil opnå driftsgodkendelse i USA.

3.7. Nogle af argumenterne imod:

3.7.1. forslaget stemmer ikke overens med det etablerede princip, at tele- og radiokommunikationstjenester hører under medlemsstaternes kompetence;

3.7.2. satellit- og mobilapplikationer, teknologier og regulering lapper ind over eksisterende CEPT-arbejde. Hvorfor lave dobbelt arbejde? CEPT kan fremvise gode resultater som fælleseuropæisk organisation (ikke kun omfattende EU's 15 medlemsstater). Kommissionen vil under alle omstændigheder skulle trække på CEPT, eftersom den ikke selv sidder inde med den nødvendige ekspertise;

3.7.3. selv om virksomhederne måske nok støtter visse dele af Kommissionens forslag, er det samtidig en udbredt opfattelse, at foranstaltninger skal gennemføres i form af et samarbejde mellem fuldstændigt uafhængige nationale myndighedsorganer, så medlemsstaterne kan sikre deres interesser. Den tekniske koordinering af satellitsystemer foregår inden for ITU gennem de nationale myndighedsorganer; typegodkendelse af udstyr foregår i CEPT/ETSI; konkurrencespørgsmål behandles efter traktatens artikel 85 og 86. Så hvad nyt kan forslaget tilføre en proces, der allerede er sat i gang?

3.7.4. europæiske virksomheder har allerede indgået mange handelsaftaler med amerikanske satellitsystemkonsortier og ICO. Hvad får man ud af at stille uret tilbage?

3.8. ØSU mener, at en række grundlæggende spørgsmål bør uddybes, før det kan afgive en tilbundsgående udtalelse. Herunder f.eks.:

3.8.1. Er USA og Storbritanniens forspring blevet så stort, at man ikke skal gøre sig håb om at kunne påvirke dem?

3.8.2. Selv om den centrale kommunikationsstyrelse i USA (FCC) har givet midlertidig godkendelse til en række systemer, er der stadig uløste tekniske, økonomiske og lovgivningsmæssige problemer. Man har stadig ikke forhandlet om vilkår og betingelser for den internationale drift, og forhandlingerne skal foregå på nationalt plan. De nationale myndighedsorganer sidder inde med godkendelseskompetencen for det nationale marked, og GD IV har kompetencen i konkurrencesager. Vil Kommissionens forslag forbedre medlemsstaternes forhandlingsposition?

3.8.3. Den kommercielle udvælgelse af virksomheder er i mange tilfælde godt i gang. Hvad har Kommissionen at tilbyde?

3.8.4. Hvor skal den tekniske bistand, som Kommissionens forslag kræver, komme fra? Hvis svaret er, at den skal komme fra CEPT og ETSI's eksperter, indebærer forslaget så ikke bare mere overflødig bureaukrati?

3.8.5. Der kan være fordele ved at harmonisere godkendelseskriterierne, men kan det nås inden 1997?

3.8.6. Hvad er der galt med den eksisterende koordination mellem de europæiske lande - kan Kommissionen gøre det bedre?

3.8.7. Ifølge Rådets beslutning af 28. juni 1990 () skal CEPT-mekanismerne anvendes i forbindelse med frekvensallokering inden for ITU, og fælles aftaler skal træffes inden for CEPT's rammer. Er der brug for mere bureaukrati?

3.9. ØSU er utilfreds med, at fristen for afgivelse af denne udtalelse pludselig blev rykket frem, efter at man var gået i gang med arbejdet. Dette har medført en betydelig afkortning af ØSU's behandling.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Efter ØSU's mening kan Kommissionen yde et nyttigt bidrag til udviklingen af satellitbaserede personkommunikationstjenester inden for Unionen og fremme den europæiske industris interesser ved at

4.1.1. gøre det klart for USA, at USA ikke er det eneste land i verden, selv om det bestemmer tempoet inden for satellitbaseret personkommunikation. Resten af verden vil også være opmærksom på, hvad Europa gør (også andre handelspartnere, f.eks. Japan);

4.1.2. samordne den internationale indførelse af satellitbaserede personkommunikationstjenester med ikke europæiske lande, navnlig med USA;

4.1.3. kontrollere de nationale myndighedsorganers godkendelsesprocedurer i henhold til Unionens telekommunikationslovgivning (herunder enhver form for forpligtelser til passende tilrådighedsstillelse, grundlæggende krav o.lign.) og konkurrencelovgivningen, og iværksætte de nødvendige sanktioner over for medlemsstater, der ikke overholder bestemmelserne;

4.1.4. samordne informationsindsamling m.m. med CEPT (jf. Kommissionens »Call for Information«, der blev offentliggjort den 20. december 1995 i EF-Tidende) ();

4.1.5. koncentrere sig om principperne og en overordnet ramme for verdensmarkedet for satellittjenester med henblik på at sikre en rimelig og åben adgang til markederne (f.eks. det amerikanske og japanske marked) igennem:

- GATS ()/NGBT () og den transatlantiske dialog,

- forskellige bi- eller multilaterale handelsaftaler,

- aftalen mellem USA og EU om konkurrencemyndighedernes samarbejde;

4.1.6. støtte CEPT, men ikke lade sig involvere i driftsmæssige detaljer ud over godkendelsesproblematikken for jordsegmentet (se Kommissionens forslag til direktiv om ensartede principper for almene tilladelser og enkeltlicenser for teletjenester - KOM(95) 545 - krydshenvisning til satellittjenester), som ØSU er i færd med at udarbejde en udtalelse om.

4.2. Med hensyn til andre dele af forslaget - især med hensyn til de konkrete forslag til godkendelsesbestemmelser - mener ØSU ikke, at man kan opnå mere gennem forslaget, end de nationale myndighedsorganer og Kommissionen (herunder GD IV) kan opnå i forvejen.

5. Konklusioner

5.1. ØSU glæder sig over, at Kommissionen befatter sig med satellitbaserede personkommunikationstjenester. Det er klar over, at tiden er knap, og det anerkender, at Kommissionen har en vigtig rolle at spille, således som det fremgår af punkt 4.1.

5.2. ØSU beder Kommissionen klargøre

- visse nøgleaspekter af forslaget, som kan fortolkes på mere end én måde, samt

- hvad den agter at foretage sig på de områder, hvor den har en rolle at spille, navnlig hvordan den vil sikre en koordinering af medlemsstaternes indsats.

Bruxelles, den 25. april 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 15 af 20. 1. 1996, s. 6.

() Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net (ONP).

() General Agreement on Telecommunication Services.

() Negotiating Group on Basic Telecommunications.

() EFT nr. C 166, 1990.

() EFT nr. C 347 af 28. 12. 1995, s. 24.