Nr. C 37/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
C. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  har på sin 115.  plenarsamling,  der holdtes  den  29. november  1973  i Strasbourg, 
vedtaget  sin udtalelse  om den  under  pkt.  B ovenfor  nævnte  tekst  med  enstemmighed 
blandt  de tilstedeværende  eller  repræsenterede  madlemmer. 
Udtalelsen  lyder  som  følger: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR 
under  henvisning  til den  anmodning,  som  forman-
den for Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  frem-
satte  den  24.  september  1973,  om  en udtalelse  om 
»Forslag  til Rådets  forordning  (EØF)  om  ændring 
af Rådets  forordning  (EØF)  nr. 1496/68  af 27. sep-
tember  1968  om fastsættelse  af Fællesskabets  toldom-
råde«, 
under  henvisning  til artikel  198  i EØF-traktaten, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  dets  præsi-
dium  traf  den  26.  september  1973,  om  at pålægge 
Afdelingen  for industri,  handel,  håndværk  og tjene-
steydelser  at udarbejde  en udtalelse  og beretning 
herom, 
under  henvisning  til Rådets  forordninger  (EØF)  nr. 
1496/68  og 2744/72  om fastsættelse  af Fællesskabets 
toldområde, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  afgivet 
af Afdelingen  for industri,  handel,  håndværk  og tje-
nesteydelser  på mødet  den  7. november  1973, under  henvisning  til forhandlingerne  ved  dets  115. 
plenarforsamling  den 29. november  1973, 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  godkender  forsla-
get til forordning.  Den  noterer  sig,  at formålet  med 
dette  er at forlænge  gyldigheden  indtil  30. juni  1977 
af bestemmelserne  i Rådets  forordning  (EØF)  nr. 
2744/72  af 19. december  1972  om ændring  af forord-
ning  (EØF)  nr. 1496/68  om fastsættelse  af Fællesska-
bets toldområde. 
Udvalget  spørger  sig selv,  om tiden  ikke  er inde  til 
at revidere  selve  fastsættelsen  af Fællesskabets  told-
område  med  henblik  på en simplificering.  Bevarel-
sen af et vist  antal  ejendommeligheder  af historisk 
oprindelse,  i øvrigt  fuldt  ud berettigede,  medfører  i 
virkeligheden  ved  gennemførelsen  af fællesskabsbe-
stemmelserne  visse  vanskeligheder,  der  overhovedet 
ikke står  i forhold  til de interesser,  som  det  er me-
ningen,  disse  bestemmelser  skal  respektere. 
Udfærdiget  i Strasbourg,  den  29. november  1973. 
Formanden  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
HØRING  AF DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
Kommissionens  meddelelse  til Rådet  om en første  iværksættelse  af retningslinjerne  og 
de vigtigste  foranstaltninger  for en fælles  energipolitik 
A. ANMODNING  OM  UDTALELSE 
Rådet  har på sin 256.  samling  den  24. september  1973  besluttet  fakultativt  at høre  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  vedrørende  den  ovennævnte  meddelelse. 
Anmodningen  om  udtalelse  er af formanden  for Rådet  rettet  til formanden  for Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  den  25. september  1973. 
B. TEKST  HVOROM  DER  ER FORETAGET  HØRING 
Den tekst,  hvorom  der er foretaget  høring,  er endnu  ikke  offendiggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende. 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/9 
C. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  har  på sin  115.  plenarsamling,  der  afholdtes  den  29.  november  1973  i 
Strasbourg,  vedtaget  sin udtalelse  om  den  under  pkt.  B ovenfor  nævnte  tekst  med 
50 stemmer  for og 18 mod  af de 73 tilstedeværende  eller  repræsenterede  medlemmer, 
idet 5 undlod  at stemme. 
Udtalelsen  lyder  som  følger: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR 
under  henvisning  til traktaten  om oprettelse  af EØF, 
særlig  artiklerne  5, 113,  145  og 213, 
under  henvisning  til brev  af 25.  september  1973, 
hvorved  formanden  for  Rådet  for  De  europæiske 
Fællesskaber  anmodede  det  om  en udtalelse  om 
Kommissionens  meddelelse  til Rådet  om  en første 
iværksættelse  af »Retningslinjer  og vigtigste  foran-
staltninger  for  en fælles  energipolitik«  og de dertil 
knyttede  seks  forslag, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  dets  præsi-
dium  traf  den  26. september  1973  om at pålægge  Af-
delingen  for energi  og nukleare  anliggender  at udar-
bejde  en udtalelse  og en beretning  herom, 
under  henvisning  til dets  udtalelse  af 27.  juni  1973 
om »Forslag  til Rådets  forordning  om indførelse  af 
en fælles  ordning  for import  af kulbrinter  indført  fra 
tredjelande«, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  som  Afdelingen 
for energi  og nukleare  anliggender  fremsatte  ved  sit 
møde  den  9. november  1973, 
under  henvisning  til den  beretning,  som  ordføreren, 
hr. Bonomi,  aflagde, 
under  henvisning  til dens  drøftelser  under  den  115. 
plenarforsamling  den 29. november  1973,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Fællesskabets  afhængighed  af kulbrinteindførsler 
kræver  en forsyningspolitik,  der  sikrer  fortsatte  le-
verancer  på tilfredsstillende  økonomiske  betingelser; 
præcise  og fuldstændige  oplysninger  fra de nationale 
og Fællesskabets  offentlige  myndigheder  om  betin-
gelserne  for Fællesskabets  forsyning  med  kulbrinter 
er absolut  nødvendige, 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
I. ALMINDELIGE  BEMÆRKNINGER 
I en generel  vurdering  af Kommissionens  forslag  bør 
der tages  hensyn  til Kommissionens  meddelelse  til Rådet  om  en første  iværksættelse  af »Retningslinjer 
og vigtigste  foranstaltninger  for en fælles  energipoli-
tik«,  det dokument,  som  har  dannet  grundlaget  her-
for — som  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  ikke 
har fremsat  en speciel  udtalelse  om — og til de kon-
klusioner,  der  blev  draget  ved  ministerrådsmødet 
den 22. maj  1973. 
Ved dette  møde  nøjedes  Rådet  med  at erklære,  at 
hvad  angik  kulbrinter  udgjorde  »Retningslinjerne 
og de vigtigste  foranstaltninger«  i store  linjer  et veleg-
net diskussionsgrundlag  for  Fællesskabets  foran-
staltninger  for at garantere  en sikker  olieforsyning  til 
Fællesskabet;  det angav  endvidere  de emner,  som  det 
forventede,  at Kommissionen  ville  fremsætte  forslag 
om; foruden  de emner,  som  er behandlet  i den  med-
delelse,  som  her  er forelagt,  omfattes  desuden  udvi-
det atomenergiforbrug,  kullets  fremtidige  andel  i 
fællesskabsforsyningen,  brug  og fremme  af naturgas-
sen, miljøbeskyttelsesforanstaltningernes  indflydelse 
på energipolitikken,  rationelt  energiforbrug  og 
planlægning  af videnskabeligt  og  teknisk  arbejde 
med henblik  på at opnå  nye  energikilder. 
Udvalget  ønsker  at understrege,  hvilken  interesse  dis-
se studier  i den  anden  emnegruppe  frembyder,  der 
sigter  på at forbedre  Fællesskabets  energisituation  på 
mellemlangt  og langt  sigt  ved  hjælp  af foranstaltnin-
ger, som  kan  give  Fællesskabet  bedre  muligheder  for 
at træffe  selvstændige  beslutninger  end  dem,  som 
kulbrinteforanstaltningerne  frembyder  i øjeblikket. 
Kommissionens  meddelelse,  som  nu er til behand-
ling,  omhandler  da også  de tre  emner,  som  var 
fremhævet  i dokumentet  »Retningslinjer  og vigtigste 
foranstaltninger«,  som  Rådet  har  behandlet:  Fælles-
skabets  forhold  til de lande,  som  importerer  og eks-
porterer  energi  samt  tilrettelæggelse  af Fællesskabets 
oliemarked. 
Udvalget  erkender,  at det her  drejer  sig om proble-
mer,  som  Fællesskabet  står  over  for,  idet  det søger  at 
nå frem  til »sikker  og stabil  forsyning  på tilfreds-
stillende  økonomiske  betingelser«  i en situation, 
Nr. C 37/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
hvor  oliemarkedet  før begivenhederne  i oktober  var 
kendetegnet  ved  manglende  overskud  på udbud  i 
forhold  til efterspørgslen,  prisstigninger  på rå og raf-
finerede  produkter  samt  store  ændringer  i forholdene 
mellem  produktionslandene  og de selskaber,  som 
forsyner  Fællesskabet. 
Fællesskabet  bør  derfor  gøre  en indsats  for at søge 
at give  de bedst  mulige  løsninger  på disse  proble-
mer,  som  er af vital  interesse,  da det  er et område, 
hvor  der  er et stort  forbrug  af olie,  som  produceres 
uden  for  dets  territorium,  og i overvejende  grad  af 
virksomheder,  som  falder  uden  for dets  eget  økono-
miske  system. 
Kommissionen  fremhæver,  at de tre problemer  ikke 
kan behandles  enkeltvis  »af politiske,  logiske  og ef-
fektivitetsmæssige  grunde«;  den  afviser  således  mu-
ligheden  af at opstille  dem  i en rangfølge  og dermed 
i en prioritetsorden  og behandle  dem  i henhold 
hertil. 
Udvalget  er ikke  fuldstændig  uenig  i denne  opfattel-
se, men  mener,  at den  bør være  mere  nuanceret. 
Det synes  imidlertid  som  om aftaler  mellem  aftager-
landene  er af mindre  betydning  end  aftaler  mellem 
Fællesskabet  og de producerende  lande,  hvis  man 
skal nå Fællesskabets  målsætninger;  i den  situation, 
der er opstået  i de seneste  år, er det nemlig  disse  lan-
de, som  afgør  betingelserne  for produktion  og afsæt-
ning af olie  samt  den  position,  som  produktionssel-
skaberne  og aftagerlandene  indtager.  Endvidere  kan 
det interne  marked  kun  tilrettelægges  i henhold  til en 
oliepolitik,  hvor  forsyningspolitikken  er domineren-
de, idet  det bør  påses,  at efterspørgslen  dækkes.  I en 
forbrugerzone  der i høj grad  er afhængig  af import, 
er det  forholdet  mellem  de producerende  lande  og 
olieselskaberne,  som  udgør  grundlaget  for  forsy-
ningspolitikken. 
Udvalget  må konstatere,  at den  forelagte  meddelelse 
ikke udgør  noget  stort  skridt  fremad  i forhold  til det 
tidligere  dokument  hvad  angår  problemerne  i forbin-
delse  med  Fællesskabets  forhold  til aftagerlandene  og 
de producerende  lande.  Imidlertid  erkender  den,  at 
de politiske  og diplomatiske  aspekter  af de eventuel-
le foranstaltninger,  som  kan  træffes  på disse  to om-
råder,  gør det vanskeligt  at gøre  det konkrete  indhold 
og betingelserne  mere  præcise,  især  på grund  af man-
gelen  på klare  politiske  retningslinier  fra  Rådets 
side.  Udvalget  må i denne  situation  nøjes  med  at un-
derstrege,  at retningslinjerne  fra Kommissionen  — 
hvor  generelle  de end  måtte  være  — frembyder  ube-tinget  interesse,  og den  håber,  at de vil få konkrete 
resultater  så hurtigt,  som  den  fortsatte,  hastige  ud-
vikling  i situationen  gør det påkrævet. 
Begivenhederne  i oktober  og deres  indflydelse  på 
oliesituationen  viser  i endnu  tydeligere  grad,  hvor 
nødvendigt  det  er at udarbejde  en virkelig  fælles 
energipolitik  med  aktioner,  som  muliggør  en mere 
varieret  forsyning  og dermed  giver  mindre  afhængig-
hed af olien. 
Med  hensyn  til tredie  del af Kommissionens  forslag 
— tilrettelæggelse  af Fællesskabets  marked  — deler 
udvalget  i hovedtrækkene  Kommissionens  opfattelse, 
hvorefter  forsyningssikkerhed  bør  prioriteres  højest; 
dette  problem  er i den  aktuelle  situation  af større 
betydning  end  konkurrenceproblemet.  Målsætninger-
ne for  de konkrete  foreslåede  foranstaltninger  er: 
tilstrækkelig  oplysning,  snævrere  samarbejde  mellem 
medlemsstaterne  og olieselskaberne,  iværksættelse  af 
en fælles  ordning  for import  og eksport  af kulbrin-
ter. 
De seks  forslag  til forordning  og beslutning  vil blive 
gennemgået  i detaljer  i »særlige  bemærkninger«. 
Udvalget  mener  først  og fremmest,  at disse  bestem-
melser  vil kunne  udgøre  en ramme  om de aktioner, 
som skal  forbedre  kendskabet  til forholdene  på 
Fællesmarkedet,  og  samordningsproceduren  med 
henblik  på at afstemme  medlemsstaternes  og oliesel-
skabernes  holdning  og således  — efter  Kommissio-
nens  opfattelse  — »at  fastlægge  de specielle  aktio-
ner, som  er nødvendige,  dersom  man  skal  nå målene 
for Fællesskabets  kulbrintepolitik,  efterhånden  som 
der bliver  behov  herfor«. 
Imidlertid  er denne  samling  bestemmelser  tydeligvis 
ikke afpasset  efter  en sådan  politik,  som  burde  in-
debære  specielle  aktioner.  For  eksempel  falder  et så 
væsentligt  led  som  de nye  forbindelser,  der  skal 
knyttes  med  eksportlandene,  uden  for disse  rammer, 
skønt  de kan  få indflydelse  på de selskaber,  som  le-
verer  råolie,  såvel  som  på de forbindelser  som  knyt-
tes i down-stream-faserne  på det  fælles  marked.  Så 
længe  denne  ramme  ikke  er fastlagt  på det politiske 
og lovgivningsmæssige  plan,  vil det  være  usikkert, 
hvordan  man  skal  fortolke  følgerne  af de opståede 
situationer  på grundlag  af indhentede  oplysninger, 
og det vil være  problematisk  og virkningsløst  at an-
vende  de handelspolitiske  normer.  Ikke  mindst  hvad 
angår  indførslerne  kan  overgangen  fra tilsynsordnin-
gen til Fællesskabets  beskyttelsesforanstaltninger  blive 
vanskelig  eller  ligefrem  umulig  af mangel  på forsy-
ningspolitiske  kriterier. 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/11 
Udvalget  mener  i øvrigt,  at den  først  og fremmest 
bør fremsætte  krav  om,  at der tages  stilling  til forsy-
ningssikkerhedsproblemet  som  helhed. 
Under  de nuværende  forhold  på olie-  og energimar-
kedet  — som  vil forblive  de samme  i en lang  perio-
de — er påkrævet,  at der findes  en løsning  i form  af 
et konsekvent  system  af politiske,  industrielle  eller 
forordningsmæssige  aktioner,  uden  hvilke  Fællesska-
bet ikke  vil have  effektive  muligheder  for  at virke. 
Udvalget  tvivler  imidlertid  på, at den  fælles  import-
ordning  — således  som  Kommissionen  siger  — kan 
udgøre  »grundlaget  for  iværksættelse  af en fælles 
energipolitik,  i den  udstrækning  de følges  op af hen-
sigtmæssig  oplysning  fra  Fællesskabets  offentlige 
myndigheder  og en rimelig  samordning  mellem  disse 
myndigheder  og olieselskaberne«. 
II. SÆRLIGE  BEMÆRKNINGER 
1. Forbindelser  med  de lande,  som  indfører  energi 
Udvalget  tilslutter  sig Kommissionens  synspunkt,  at 
dersom  forsyningen  skal  foregå  under  tilfredsstillen-
de betingelser,  bør  aftagerlandene  gøre  sig klart,  at 
dersom  de strømmer  til for at aftage  de til rådighed 
stående  mængder,  risikerer  de at fremkalde  yderlige-
re prisstigninger. 
Skal man  nå dette  mål,  forekommer  det  imidlertid 
ikke  tilstrækkeligt  — således  som  det  foreslås  af 
Kommissionen  — at landene  enes  om  en definition 
på »overbud«  og fastsætter  de former  for praksis  el-
ler handlemåde,  som  kan  virke  forstyrrende  på mar-
kedets  stabilitet,  omend  »prisindikatorerne«  (der  så-
vidt det erindres  er baseret  på de priser,  som  er ble-
vet indhentet  efter  iværksættelsen  af importtilsynet) 
kunne  udgøre  et nyttigt  led  i bevisførelsen  for  at 
»overbud«  forefindes.  Hvad  angår  Fællesskabets  in-
teresser  og på grundlag  af markedssituationen  mener 
Udvalget,  at eventuelle  foranstaltninger  for at forhin-
dre sådanne  overbud,  ikke  er mulige  eller  tilstedelige, 
medmindre  man  ved,  hvem  de iværksættes  af, af hvil-
ke grunde  det gøres,  samt  hvilke  mængder  det drejer 
sig om. 
Udvalget  mener,  at det som  helhed  må siges,  at over-
budsfænomenet  forekommer,  når  der  ikke  findes  et 
overskud  af udbud  i forhold  til efterspørgslen,  eller 
endog  blot  formodningen  om,  at der  vil opstå  en 
sådan  knaphed  i udbuddet.  Sådanne  fænomener  kan 
kun vanskeligt  bekæmpes,  så længe  man  ikke  fjerner 
den egentlige  grund  hertil,  eller  der føres  en markeds-
politik  med  stramme  bestemmelser  i almindelighed, 
hvilket  man  vanskeligt  kan  forestille  sig. 
2. Forbindelser  med  lande,  som  udfører  energi 
Kommissionens  meddelelse  henviser  her  til proble-
merne  i tilknytning  til de forbindelser,  som  skal  hol-des ved  lige  med  de energieksporterende  lande.  Det 
er klart,  at det er i Fællesskabets  interesse,  at forbin-
delserne  med  disse  lande  giver  de bedste  muligheder 
for at garantere  stabile  energileverancer  til Fællesska-
bet. Udvalget  mener  ikke  desto  mindre,  at dersom 
man holder  sig til Kommissionens  definition  på disse 
forbindelser,  sigter  den  først  og fremmest  på de lan-
de, som  leverer  olie. 
Ifølge  dokumentet  »retningslinjer  og vigtigste  foran-
staltninger«  bygger  disse  forbindelser  på den  hoved-
tanke,  at Fællesskabets  forsyningssikkerhed  på kul-
brinteområdet  kunne  forbedres,  hvis  der  opstod  et 
»tillidsforhold«  mellem  Fællesskabet  og de produce-
rende  lande  på basis  af en styrkelse  af de komple-
mentære  økonomiske  bånd. 
Kommissionen  erkender  altså,  at der  nødvendigvis 
må være  en forbindelse,  der allerede  er blevet  postu-
leret  af andre  institutioner  og deriblandt  OPEC  — 
mellem  produktionslandenes  forskelligartede  økono-
miske  udvikling  og stabiliteten  i deres  leverancer  til 
aftagerlandene.  Udvalget  mener,  at disse  forslag  ikke 
udgør  noget  stort  skridt  fremad,  hverken  på vejen 
mod  gennemførelse  af det  fornævnte  generelle  prin-
cip eller  mod  en uddybelse  af mulighederne  for  at 
gennemføre  en så omfattende  og ambitiøs  målsætning 
og de konkrete  elementer  heri. 
Kommissionen  foreslår: 
a) at man  opregner  de forskellige  samarbejdsmulig-
heder  med  energieksporterende  lande,  som  by-
der sig for  Fællesskabets  eller  det  enkelte  lands 
myndigheder  og de økonomiske  instanser; 
b) at man  knytter  kontakter  mellem  Fællesskabets 
industridrivende  og de interesserede  lande; 
c) at man  indleder  orienterende  forhandlinger  med 
eksportlandene;  først  og fremmest  med  dem,  som 
har udvist  interesse  herfor,  og dernæst  eventuelt 
med andre,  for således  at skabe  kontraktmæssige 
forbindelser  med  henblik  på handelsmæssigt  og 
økonomisk  samarbejde. 
Forslagene  er opstillet  således,  at de fremhæver  den 
rolle,  som  Fællesskabet  skal  spille  i produktionslan-
denes  økonomiske  udvikling,  men  de sættes  ikke  i 
forbindelse  med  den  kulbrinteforsyningsgaranti,  som 
Fællesskabet  kan  opnå.  Dersom  Kommissionen  vir-
kelig  har  sat  sig  for  at »finde  muligheder  for  i 
fælles  interesse  at skabe  kontraktmæssige  forbindelser 
for et kommercielt  og økonomisk  samarbejde  mel-
lem Fællesskabet  og disse  lande«,  ville  det have  været 
ønskeligt,  dersom  Kommissionen  i sin meddelelse  til 
Rådet  i højere  grad  end  det er tilfældet  i »Retnings-
linjer  og vigtigste  foranstaltninger«  havde  understre-
Nr. C 37/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende i. 4.74 
get, at Fællesskabet  som  storimportør  af olie  og gas 
og de producerende  lande,  som  skal  udvikle  deres 
økonomi  har  interesser,  som  udgør  to sider  af sam-
me sag. 
Da emnet  er yderst  omfattende,  kan  Det  økonomi-
ske og sociale  Udvalg  ikke  behandle  alle  de forskelli-
ge aspekter  af dette  problem  på udtømmende  vis i 
en udtalelse.  Hvis  man  tager  i betragning,  at Rådet 
skal udtale  sig om  Kommmissionens  meddelelse  — 
og sandsynligvis  også  om  dennes  anmodning  om at 
få mandat  til at knytte  kontakter  med  de interessere-
de lande  — må Udvalget  i det mindste  fremsætte  vis-
se spredte  og skematiske  betragtninger: 
— det  er et spørgsmål,  om  et »tillidsforhold«  kan 
været  et resultat  af et mere  fremskredent  økono-
miske  samarbejde,  hvis  Fællesskabets  initiativer 
ikke er af en sådan  størrelsesorden,  at de er af-
passet  efter  de problemer,  som  de producerende 
lande  ønsker  og håber  at løse; 
— hvis  der skal  være  håb  om,  at dette  kan  gennem-
føres  med  held  på det  påkrævede  niveau,  dvs.  i 
forholdet  til Fællesskabets  hovedleverandørlande, 
må man  kunne  opfylde  to betingelser,  som  ikke 
er forenelige  med  Fællesskabets  situation  i en 
overskuelig  fremtid,  nemlig: 
i) at det drejer  sig om en virkelig  fællesskabspo-
litik,  som  føres  i vidt  omfang  og med  soli-
darisk  indsats  fra alle  medlemslandene; 
ii) at det  lykkes  Fællesskabet  fortsat  at »gå  i 
dybden«  og således  løser  de brændende  pro-
blemer  inden  for industri-,  egnsudviklings-  og 
handelspolitikken  samt  politikken  udadtil, 
der skyldes  produktionslandenes  store  udvik-
lingsarbejde; 
— man  må frygte,  at man  i virkeligheden  bliver  vid-
ne til spredte  uplanlagte  initiativer,  hvis  betyd-
ning  ikke  står  i forhold  til den  virkning,  man 
ønsker  at opnå; 
— de nye  forbindelser  mellem  Fællesskabet  og de 
producerende  lande  vil ikke  kunne  medføre  be-
dre forsyningsbetingelser  for  Fællesskabet,  med 
mindre  de ikke  direkte  angår  olien  og ændrer  det 
internationale  oliemarkeds  struktur  og funktion, 
således  at aftagerlandene  inddrages  i produkti-
onslandenes  og de internationale  selskabers  vigti-
ge afgørelser; 
— Kommissionen  nævner  overhovedet  ikke  proble-
met i forbindelse  med  anvendelse  af de produce-
rende  landes  enorme  valutareserver,  som  udgør 
et enormt  problem  såvel  på valutaområdet  som for udviklingen  af samarbejdet  mellem  de olie-
producerende  og  de ikke-producerende  landes 
samt  for Fællesskabets  olieforsyningssikkerhed; 
Udvalget  minder  om,  at det allerede  har taget  stilling 
til problemerne  i forbindelse  med  det  økonomiske 
samarbejde  mellem  aftagerlandene  og de produce-
rende  lande  og til valutaproblemerne  i forbindelse 
med udvidet  kulbrinteproduktion;  dette  er sket  i ud-
talelsen  om Kommissionens  meddelelse  til Rådet  om 
»De nødvendige  fremskridt  i Fællesskabets  energipo-
litik«. 
3. Tilrettelæggelse  af fællesskabsmarkedet 
Flvad  angår  tilrettelæggelsen  af fællesskabsmarkedet, 
falder  de seks  bestemmelsesforslag  i tre grupper  ba-
seret  på målsætningerne:  bestemmelser  med  henblik 
på oplysning  om  kulbrintebevægelserne;  forslag  om 
indførelse  af en fælles  import-  og eksportordning  for 
kulbrinter  samt  bestemmelser  om  fælles  procedure 
for konsultation. 
INDBERETNING 
»Forslaget  om  anvendelse  af Rådets  forordning 
(EØF)  nr. 1055/72  af 18. maj  1972  om indberetning 
til Kommissionen  om indførsel  af kulbrinter  på olie-
produkter  henhørende  under  pos.  27.10  og  pos. 
27.11  A i den fælles  toldtarif«  afhjælper  et savn  med 
hensyn  til kendskabet  til indførsel,  som  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalg  allerede  gjorde  opmærksom 
på i sin udtalelse  om »Forslag  til Rådets  forordning 
til indførelse  af en fælles  ordning  for import  af kul-
brinter«,  og udvalget  kan  således  tilslutte  sig,  at den 
vedtages. 
Der er ikke  særlige  bemærkninger  til forslagets  tekst, 
idet den  er udformet  på grundlag  af forordning  EØF 
nr. 1055/72  og de dertil  hørende  bilag,  som  allerede 
er trådt  i kraft. 
»Forslag  til Rådets  forordning  om  indberetning  til 
Kommissionen  om  udførsel  af kulbrinter  til tredie-
lande«  har  til formål  at give  et bedre  indblik  i 
Fællesskabets  forsyningssituation  ved  at udvide  ind-
beretningen  til Kommissionen  om  udførsel  af kul-
brinter  til også  at omfatte  råolie  og mineraloliepro-
dukter  og naturgas.  Da der  kan  opstå  markedssitua-
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/13 
tioner,  hvor  der  bliver  ringere  udbud  af varer  til in-
ternt  forbrug  som  følge  af udførsler  til tredielande, 
er det  berettiget,  at Kommissionen  anmoder  herom. 
Dette  forslag  er knyttet  til forordningsforslaget,  som 
udvider  forordning  nr. EØF  2603/69  (jf.  senere)  til 
også  at omfatte  kulbrinter. 
Også  i dette  tilfælde  gengiver  teksten  til forordnin-
gen og de dertil  hørende  bilag  med  de nødvendige 
ændringer  bestemmelserne  i forordning  EØF  nr. 
1055/72,  som  allerede  er trådt  i kraft,  hvad  angår 
indberetningen  til Kommissionen  om  kulbrinteind-
førsler. 
Med  hensyn  til de oplysninger,  som  skal  gives,  me-
ner Udvalget,  at man  bør  søge  at undgå  tung  admi-
nistration  både  for virksomhedernes  og de nationale 
myndigheders  skyld.  Da ind-  og udførslerne  af raffi-
nerede  varer  kun  er af ringe  betydning,  og da disse 
kun lejlighedsvis  finder  sted,  foreslår  Udvalget,  at 
indberetningen  til Kommissionen,  hvad  angår  bereg-
ningerne  for  det  følgende  år, begrænses  til ind-  og 
udførsler,  der overstiger  100  000  tons  pr. år. Udval-
get mener  endvidere,  at det  ville  være  på sin plads, 
at man  ved  udførslerne  ligeledes  skulle  opgive  svovl-
indholdet,  hvilket  kun  kræves  ved  indførsler. 
FÆLLES  ORDNING  FOR  IND-  OG  UDFØRSEL  AF 
KULBRINTER 
a) Bemærkninger  om  udførselsbestemmelserne 
Hvad  angår  udførslerne  omfatter  Kommissionens 
forslag  to bestemmelser,  hvoraf  det  ene  er »Rådets 
beslutning  om  fjernelse  af visse  varer  fra bilaget  til 
forordning  (EØF)  nr. 2603/69  om  fastlæggelse  af en 
fælles  udførselsordning«.  Det  hedder  i artikel  10 i 
forordning  (EØF)  nr. 2603/69,  at princippet  om  ud-
førselsfrihed,  som  er fastsat  i artikel  1 i denne  for-
ordning,  ikke  skal  finde  anvendelse  på de varer,  som 
er nævnt  i toldtarifpositionerne  27.09  og 27.10,  så 
længe  Rådet  ikke  har  fastsat  en fælles  ordning  her-
for. 
Denne  beslutning  er udelukkende  af teknisk  betyd-
ning;  når  den  gøres  ugyldig  for de varer,  som  er an-
givet  i bilaget  til forordning  (EØF)  nr. 2603/69,  fri-
giver  den  samtidig  udførslerne  af samme  varer  til 
tredielande  i henhold  til forordningens  artikfel  1, 
hvorefter  »Forordningen  om  regler  for  anvendelse 
af forordning  (EØF)  nr. 2603/69  på udførsler  af kul-
brinter  til tredielande«  gøres  gældende;  denne  sigter 
på: 
1. at indføre  en tilsynsordning  for de nævnte  varer  i 
lighed  med  den,  som  er gældende  for indførsler  i henhold  til forordning  (EØF)  nr. 1025/70,  hvilket 
imidlertid  ikke  er fastsat  i forordning  (EØF)  nr. 
2603/69; 
2. at gøre  beskyttelsesforanstaltningerne  i kapitel  III 
i forordning  (EØF)  nr. 2603/69  gældende  for så-
danne  udførsler. 
b) Bemærkninger  om  indførselsbestemmelserne 
Hvad  angår  indførslerne  foreslår  Kommissionen  »Rå-
dets beslutning  om  regler  for  anvendelse  af forord-
ning  (EØF)  nr. 1025/70  på indførslerne  af kulbrinter 
fra tredielande«,  som  gør  Fællesskabets  tilsynsbe-
stemmelser  i bilag  III til forordning  (EØF)  nr. 1025/ 
70 gældende  for  indførsler  af kulbrinter  fra  pos. 
27.09,  27.10  og 27.11  i DFT. 
Kommissionen  har  anmodet  om,  at  forordning 
(EØF)  nr. 1025/70  skal  udvides  til også  at omfatte 
kulbrinter  i det omfang,  som  er blevet  forelagt  Rå-
det den  4. oktober  1972. 
Denne  forordning  er endnu  til behandling  i Rådet. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  har  ved  sin ple-
narforsamling  den  27.  juni  1973  afgivet  en negativ 
udtalelse  herom. 
Denne  negative  udtalelse  blev  begrundet  med  den 
konstatering,  at Fællesskabet  endnu  ikke  havde  fast-
lagt en forsyningspolitik  for  kulbrinter,  og at det 
ikke var  ønskeligt  at godkende  princippet  om,  at 
importen  af disse  skulle  iske  under  en liberalise-
ringsordning.  Udvalget  står  over  for det problem,  at 
det skal  afgøre,  hvorvidt  anvendelsen  af den  tilsyns-
procedure,  der  er fastsat  i kapitel  III i forordning 
(EØF)  nr. 1025/70  på de pågældende  produkter  vil 
være  tilstrækkelig  til at ændre  Udvalgets  bedømmelse 
og til at anbefale  vedtagelsen  af det  forslag  til for-
ordning,  som  blev  fremsat  den  4. oktober  1972,  og 
den beslutning,  som  nu er til behandling. 
Der er ingen  tvivl  om,  at hvis  man  underkaster  kul-
brinteimporten  tilsyn,  vil det betyde,  at Fællesskabet 
får et interventionsinstrument.  En sådan  beslutning 
ville  snarere  berettige  en udvidelse  af forordning 
(EØF)  nr.  1025/70  til kulbrinter,  da forsyningssik-
kerheden  er det  klart  udtykte  mål  for  denne  foran-
staltning,  3. betragtning  i udtalelsen,  i stedet  for 
målsætningen  i forordning  (EØF)  nr.  1025/70,  som 
består  i et forsvar  for den  interne  produktion. 
Generelt  må udvalget  fremhæve,  at selv  om man  an-
vender  de almindelige  regler  for den  fælles  handels-
politik  på de specielle  forhold,  som  gælder  for  kul-
brinter,  udgør  det ikke  et effektivt  middel  til at gen-
Nr. C 37/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
nemføre  en  energipolitik,  der  er  afpasset  efter 
Fællesskabets  interesse,  så ikke  mindst  i betragtning 
af, at sådanne  foranstaltninger  er af tvivlsom  værdi 
på et marked,  der  har  tabt  sin  elasticitet,  og som 
vanskeligt  vil kunne  bringes  ud af denne  situation  i 
en overskuelig  fremtid. 
Deraf  kan  sluttes,  at såfremt  Rådet  mener  at måtte 
godkende  det  forslag  til forordning,  som  udvider 
forordning  (EØF)  nr.  1025/70  til kulbrinter,  fordi 
man på samme  tid beslutter  at underlægge  indførs-
lerne  tilsyn,  kan  udvalget  erklære  sig enig,  idet  den 
dog opretholder  det generelle  forbehold,  der er givet 
udtryk  for  ovenfor  med  hensyn  til om  disse  foran-
staltninger  er i overensstemmelse  med  Fællesskabets 
behov  på olieforsyningsområdet. 
c) Bemærkninger  vedrørende  foranstaltninger  for 
indførsel  og  udførsel 
Både  hvad  angår  indførsler  og udførsler  bevirker  de 
foranstaltninger,  der  er foreslået  af Kommissionen, 
at de oplysninger,  der er indhentet  af medlemsstater-
ne i kraft  af tilsynsordningen,  ikke  omfattes  af ind-
beretningen  til Kommissionen,  medmindre  Kommis-
sionen  beslutter  det modsatte. 
Udvalget  gør  først  opmærksom  på,  at teksterne  om-
handlende  de to foranstaltninger  på dette  punkt  af-
viger  betydeligt  fra hinanden,  og at de må præciseres 
og harmoniseres.  Den  bemærker  især,  at teksten  til 
artikel  2 i de to bestemmelser  bevirker,  at den  eneste 
betydningsfulde  bestanddel,  der  er indhentet  i hen-
hold  til tilsynsproceduren,  som  udgør  en yderligere 
informationsprocedure,  nemlig  »de  på basis  af cif-
prisen  beregnede  beløb«  hvad  angår  de importerede 
mængder  (art.  8 og 9 i forordning  (EØF)  nr. 1025/ 
70), og »angivelse  af fob-prisen  (og  ikke  cif-prisen) 
franco  grænse«  for  de mængder,  der  svarer  til de 
forskellige  udførselstilladelser  (artikel  1 i forord-
ningsforslaget  om  udstrækkelse  af tilsynsproceduren 
til udførsler). 
Udvalget  mener,  at udelukkelsen  af disse  angivelser 
fra dem,  som  skal  indberettes  til Kommissionen,  er i 
modstrid  med  Kommissionens  ønske  om  »et  fælles 
grundlag  for  bedømmelse  af forsyningsomkostnin-
ger«,  »tilfredsstillende  kendskab  til de normale  pris-
betingelser  i det  mindste  hvad  angår  råolie  (Kom-
missionens  meddelelse  side  2, 3. afsnit  og side  6, 3. 
afsnit)  og med  forslaget  om »fastsættelse  af prisindi-
katorer  ved  indførsel  af råolie  i Fællesskabet«. 
Udvalget  mener,  at angivelsen  af cif-prisen  ved  ind-
førsel  kunne  være  et egnet  instrument  til at nå det særlige  mål  og til mere  generelt  at tegne  det  »hel-
hedsbillede«,  af Fællesskabets  forsyning,  som  Kom-
missionen  henviser  til i »Meddelelsen  til Rådet  om 
de første  retningslinjer  for en fællesskabsenergipoli-
tik« af 18.  december  1968,  som  ligger  til grund  for 
forordning  (EØF)  nr. 1055/72. 
Udvalget  mener  desuden,  at det må præciseres,  hvil-
ke myndigheder  i medlemsstaterne  der  skal  indhente 
oplysninger  om priser,  for at undgå  sådanne  forskel-
le i de nationale  procedurer,  der  kunne  gøre  de ind-
hentede  oplysninger  værdiløse  og gøre  det umuligt  at 
sammenligne  dem.  Da tilsynsordningen  er et instru-
ment  for  forsyningspolitikken,  og da den  indebærer, 
at der  må bevilges  en indførsels-  eller  udførselstilla-
delse,  forekommer  det  klart,  at priserne  må  noteres 
af den  myndighed,  der  er ansvarlig  for oliepolitik  og 
ikke f.eks.  af finansministeriet  eller  ministeriet  for 
udenrigshandel. 
Dette  forekommer  så meget  mere  vigtigt,  som  prisin-
dikatorerne,  der  er baseret  på priser  noteret  ifølge 
tilsynsordningen,  bør  anvendes  til at erkende  og 
bekæmpe  »overbud«.  Udvalget  udtrykker  allerede  nu 
forbehold  over  for en sådan  anvendelse  af indikato-
rer, men  det  afstår  fra en mere  præcis  stillingtagen, 
indtil  de forslag,  som  Kommissionen  tilbageholder 
om dette  emne,  er kendt. 
HØRINGSPROCEDURE 
Kommissionen  mener  i sit »Forslag  til Rådets  for-
ordning  (EØF)  om  indførelse  af en fælles  procedure 
for høring  om  Fællesskabets  kulbrinteforsyning«,  at 
det er nødvendigt  at indføre  en »samordning«  mel-
lem medlemsstaterne  og Kommissionen  vedrørende 
vilkårene  for  og  strukturerne  i denne  forsyning. 
Denne  samordning  må baseres  på gensidig  informa-
tion og konsultation. 
Udvalget  konstaterer  dog,  at det både  i Meddelelsen 
til Rådet  og i Betragtningerne  til det  foreliggende 
forslag  drejer  sig om  en »samordning«,  mens  over-
skriften  til nævnte  forslag  og artiklerne  kun  nævner 
en »høring  mellem  medlemsstaterne  og Kommissio-
nen«. 
I hvert  fald  synes  det som  om dette  forslag  til et for-
syningsudvalg  for kulbrinter  er defineret  i artikel  1, 
som fastsætter  en gensidig  høring  mellem  medlems-
staterne  og Kommissionen  og  endvidere  mulighed 
for ifølge  artikel  3 at høre  olievirksomhederne. 
1. 4. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 37/15 
Muligheden  for  konsultation  bør  også  udvides  til at 
omfatte  repræsentanter  for de virksomheder,  som  an-
vender  kulbrinter,  samt  til fagforenings-  og forbru-
gerorganisationer. 
Udvalget  erklærer  sig  i princippet  velvilligt  stemt 
overfor  nedsættelsen  af et rådgivende  udvalg.  Men 
da man  på den  ene  side  ved  en samordning  forfølger 
andre  mål  end  ved  en høring,  og da Kommissionen 
på den  anden  side  har  anvendt  de to begreber  uden 
utvetydigt  at angive  det  mål,  den  forfølger,  har Ud-
valget  vanskeligt  ved  at tage  stilling  til de samlede 
foreslåede  foranstaltninger.  Da  man  ikke  nøjagtigt 
kender  Kommissionens  hensigt,  giver  den  udtryk  for 
sit mest  udtrykkeligt  forbehold  i hvert  fald  hvad  an-
går de fire  første  artikler  i det foreliggende  forslag. 
Uafhængigt  af dette  almindelige  forbehold  giver  for-
ordningens  anvendelsesområde,  som  er defineret  i 
artikel  4, anledning  til en del bemærkninger. 
Derfor  stiller  det  spørgsmålet,  hvordan  det  vil være 
muligt  at indføre  en smidig  høring  baseret  på gensi-
dig god  vilje,  hvis  man  på den  ene  side  konstaterer 
arten  af oplysningerne  om  de områder,  der  er nævnt 
i artikel  4 og på den  anden  side  de usmidige  bestem-
melser  om høring  af virksomheder. 
Udvalget  mener  navnlig,  at listen  over  de områder, 
hvorpå  der  skal  foretages  høringer,  og som  er nævnt 
i artikel  4, omfatter  emner,  der  har  meget  forskellige 
egenskaber  og betydning. 
— de to første  led omhandler  faktisk  kun  de oplys-
ninger,  som  Kommissionen  allerede  får i kraft  af 
de gældende  forordninger  og dem,  der  er til be-
handling  for tiden; 
— den  forventede  forsyningsfrist,  især  hvad  angår 
den geografiske  spredning,  som  der  er tale  om  i 
8. led,  kendes  allerede  i stor  udstrækning  gennem 
disponibel  dokumentation; 
— hvad  angår  den  tekniske  og finansielle  kapacitet 
hos de virksomheder,  som  forsyner  Fællesskabet 
(5. led),  synes  der  ikke  at være  flere  oplysninger 
at give  end  dem,  virksomhederne  allerede  selv 
har offentliggjort.  Det  er ligeledes  udelukket,  at 
de oplysninger,  der  er nævnt  i 6. led,  kan  omfatte 
oplysninger  af en sådan  art,  at de kan  bringe  det 
heldige  udfald  af virksomhedernes  handelsfor-
handlinger  i fare  og skade  disses  private  interes-
ser. 
Hvad  angår  de virksomheder,  som  kan  høres  ifølge 
artikel  3 konstaterer  udvalget  at en række  grundlæg-
gende  spørgsmål  ikke  besvares  på grund  af artiklens 
manglende  præcision,  ad angår  de omhandlede  virk-somheders  særegenhed.  Hvad  er i virkeligheden  in-
den for  oliebranchen  en lille  eller  en mellemstor 
virksomhed?  Da der  desuden  mangler  enhver  defini-
tion på størrelsen  af virksomhederne,  hvorfor  skal 
da nogle  virksomheder  indkaldes  individuelt,  mens 
andre  skal  have  mulighed  for  at lade  sig repræsente-
re kollektivt  af en faglig  sammenslutning. 
Hvad  angår  anvendelsen  af de oplysninger,  der  ind-
hentes  gennem  høringerne,  er det  ifølge  Udvalget 
nødvendigt,  at forsyningsudvalgets  medlemmer  ser 
bort fra de hørte  virksomheders  nationalitet  ved  be-
handlingen  af disse  fortrolige  oplysninger. 
Endelig  betvivler  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg, 
at Kommissionens  mulighed  for  i henhold  til artikel 
5 at idømme  virksomheder  bøder  eller  konventional-
bod er forenelig  med  dette  forsyningsudvalgs  ikke-
juridiske  karakter,  og at den  er af den  sådan  art,  at 
den kan  medvirke  til det  heldige  udfald  af høringer-
ne, som  skal  afvikles  i en fortrolig  atmosfære.  I den-
ne forbindelse  minder  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  i øvrigt  om,  at hverken  forordningerne  (EØF) 
nr. 1055/72  eller  nr. 1056/72  fastsætter  anvendelsen 
af sanktioner  over  for virksomheder. 
Den foreliggende  udtalelse  er udarbejdet  før de sene-
ste politiske  begivenheder  i Mellemøsten.  Det  er ikke 
blot derfor,  men  også  af mere  væsentlige  grunde,  at 
der ikke  tages  hensyn  til de virkninger,  som  disse 
begivenheder  har  haft  på olieforsyningssituationen. 
Men  Udvalget  er sig bevidst,  hvor  store  og uopsætte-
lige problemer,  Europa  står  over  for  med  hensyn  til 
olieforsyningen,  og da disse  problemer  er blevet  ac-
centueret  af den  nuværende  krise,  som  kan  få varige 
konsekvenser  for  økonomien  i alle  medlemsstater, 
anmoder  det fællesskabsmyndighederne  om: 
— straks  at træffe  alle  de nødvendige  foranstaltnin-
ger på  fællesskabsplan,  så at de  øjeblikkelige 
vanskeligheder  kan  overvindes; 
— at fastlægge  en  sammenhængende  og  effektiv 
fælles  energipolitik,  som  skal  udmøntes  i foran-
staltninger  med  henblik  på en bedre  fordeling  af 
forsyningen  og en formindskelse  af afhængighe-
den af olie. 
Udvalget,  der  ønsker  at deltage  i definitionen  af 
denne  politik,  beslutter,  at det med  henblik  herpå  vil 
udarbejde  en studie  over  målene  for  og indholdet  af 
en energipolitik  på fællesskabsplan  og samtidig  af 
forsyningssituationen  for råvarer  i almindelighed. 
Udfærdiget  i Strasbourg,  den  29.  november  1973. 
Formanden  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Nr. C 37/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 1. 4. 74 
BILAG 
Udtalelse  fra Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Forkastede  ændringsforslag 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  ved  en afstemning  ved  navneopråb  med  42 stemmer 
for, 50 imod  og idet  4 undlod  at stemme: 
Følgende  tekst  tilføjes  i slutningen  af udtalelsen: 
»Den  foreliggende  udtalelse  kunne  ikke  tage  hensyn  til de problemer,  der er opstået  på grund 
af de olieproducerende  landes  boykot.  Skønt  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  gentagne 
gange  har  opfordret  Kommissionen  til at skitsere  en energipolitik  på fællesskabsplan  for  at 
garantere  tilstrækkelige  forsyninger  med  primærenergi,  har  Fællesskabet  først  og fremmest 
stolet  på de internationale  olieselskaber,  der lovede  at dække  60 °/o af energibehovet  indtil  1985. 
Olieselskaber  har  imidlertid  mistet  en væsentlig  del af sin indflydelse  på, hvor  store  mængder 
der skal  produceres  samt  på fastsættelsen  af producentpriserne.  De er følgelig  ikke  længere 
i stand  til at sikre  en stabil  og regelmæssig  forsyning  af Fællesskabet  med  råolie. 
Denne  politik  medfører,  at der  må  forventes  langvarige  virkninger  for  alle  medlemsstaters 
økonomi,  og at millioner  af arbejdstageres  arbejdspladser  bringes  i fare. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  opfordrer  derfor  Kommissionen  og Ministerrådet  til at skabe 
mulighed  for  direkte  forhandlinger  med  producentlandene  for  at overvinde  »flaskehalsen« 
i energiforsyningen.  Desuden  kræver  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg,  at der  straks  ind-
kaldes  til en energikonference  i Fællesskabet,  på hvilken  der  skal  udarbejdes  konkrete  forslag 
til nødforanstaltninger  til sikring  af en ensartet  sikring  af energiforsyningen  i Fællesskabet. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  kræver  desuden,  at bestræbelserne  for  at sætte  en fælles 
energipolitik  i gang  rettes  mod  følgende  mål: 
— koordinering  af de foranstaltninger,  der  allerede  er iværksat,  eller  som  skal  iværksættes  i 
forbindelse  med  den  aktuelle  krise,  under  hensyntagen  til traktaternes  bestemmelser  og andre 
forskrifter  på dette  område; 
— søgen  efter  og udnyttelse  af nye  energikilder; 
— mere  intensiv  og rationel  udnyttelse  af Fællesskabets  energikilder; 
— oprettelse  af europæiske  uraniumberigelsesanlæg  og samordning  på fællesskabsplan  af 
nationale  og internationale  initiativer  på forsknings-  og udviklingsområdet  med  henblik 
på større  udbredelse  af kerneenergien; 
— Det  er nødvendigt,  at det  offentlige  tager  et initiativ,  såfremt  det private  initiativ  ikke  er 
tilstrækkeligt  til at sikre,  at energipolitikkens  mål  nås.  Dette  initiativ  skal  samstemmes  med 
de mål,  som  er sat på andre  områder:  regionalpolitik,  socialpolitik  osv. 
Endelig  beklager  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg,  idet  det dog  anerkender,  at de ni medlems-
staters  erklæring  vedrørende  situationen  i Mellemøsten  udgør  et skridt  i retning  af en 
europæisk  politisk  enhed,  at De Ni ikke  har  ofret  samme  opmærksomhed  på de internationale 
olieselskabers  holdning,  navnlig  i betragtning  af, at de første  forsyningsvanskeligheder,  som 
begyndte  i begyndelsen  af året,  ikke  var  forbundet  med  konflikten  i Mellemøsten,  men  med 
selskabernes  politik«. 
HØRING  AF DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
vedrørende  forslag  til tillæg  til Rådets  forordning  (EØF)  (nr. 543/69  af 25. marts  1969 
om visse  bestemmelser  på det sociale  område  inden  for landevejstransport 
A. ANMODNING  OM  UDTALELSE 
Rådet  har på sin 206.  samling  den  25.-26.  september  1972  besluttet  i overensstemmelse 
med bestemmelserne  i artikel  75 i traktaten  om oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske 
Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  vedrørende  ovennævnte  forslag 
til forordning.