Udtalelse om EF's energipolitik (94/C 393/20)

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 23. marts 1993 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde udtalelse om EF's energipolitik.

Det forberedende arbejde henvistes til OESU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, som udpegede José Ignacio Gafo Fernandez til ordfoerer og Giuseppe Frandi og K. B. von der Decken til medordfoerere. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. juli 1994.

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg vedtog paa sin 318. plenarforsamling, moedet den 14. september 1994, med et stort flertal af stemmer for, 11 imod og 6 hverken for eller imod, foelgende udtalelse.

1. Begrundelse for udtalelsen

1.1. Energi er af afgoerende betydning for EF-oekonomiens konkurrenceevne og for de europaeiske borgeres livskvalitet.

1.2. Derfor udarbejdede Europa-Kommissionen - i anledning af de regeringskonferencer, der skulle forberede Maastricht-traktaten - et forslag til et energikapitel, som skulle indfoeres i traktaten. Det endte med, at energikapitlet blev trukket tilbage, da der ikke kunne opnaas politisk enighed om det, og fordi nytten af et saadant kapitel ikke var tilstraekkeligt gennemdiskuteret, hverken i Faellesskabets institutioner eller blandt de europaeiske interesseorganisationer.

1.3. Imidlertid vedtog Europa-Parlamentet og OESU kort tid efter udtalelser om det indre marked for el og naturgas, hvori man udtrykte stoette til ideen om en faelles energipolitik, og hvori man endvidere haevdede, at dette var et vigtigt skridt i retning af det indre markeds gennemfoerelse. OESU er ogsaa bevidst om, at selv om energiforsyningssituationen lige nu er stabil, saa kan den paa mellemlang sigt paavirkes af politisk ustabile forhold i forskellige energiproducerende omraader, og det paa et tidspunkt, hvor Den Europaeiske Union i stigende grad bliver afhaengig af eksterne energiforsyninger. Derfor forsoeger man at finde en faelles energistrategi, som i naerhedsprincippets navn proever at kombinere respekten for hver enkelt medlemsstats energisituation med vedtagelsen af en faelles holdning til omverdenen. Paa den maade skulle man kunne nyde godt af de oekonomiske og politiske fordele, man opnaar ved, at Den Europaeiske Union optraeder samlet paa energiomraadet, uden at det indebaerer flere indgreb og regler.

1.4. Paa denne baggrund mener OESU, at det ville vaere nyttigt at udarbejde denne udtalelse, som ogsaa omfatter et forslag til energikapitel, og sende dokumentet ud til andre faellesskabsinstitutioner, til medlemsstaternes regeringer og til de forskellige interesseorganisationer med henblik paa at starte en tilbundsgaaende diskussion af omfanget og betimeligheden af en faelles energipolitik for Den Europaeiske Union.

1.5. For at faa kendskab til de forskellige EU-parters syn paa energispoergsmaal har OESU afholdt to offentlige hoeringer med deltagelse af uafhaengige sagkyndige og hovedinteresseorganisationerne i energisektoren. Endvidere har studiegruppen afholdt et saerligt moede paa De Kanariske OEer (Spanien) med randomraadernes repraesentanter med det sigte at faa kendskab til disse regioners forhold og saerlige prioriteter paa energiomraadet. Mange af de synspunkter, som blev fremfoert paa disse hoeringer, har vaeret afgoerende for denne udtalelses udarbejdelse.

2. Tilbageblik

2.1. Efter EKSF-traktaten fra 1951 og Euratom-traktaten fra 1957, som rummede bestemmelser om henholdsvis kul og atomkraft som energikilder betragtet, stammer det vigtigste tilloeb til en EF-energipolitik fra Det Europaeiske Raad i Paris i december 1972 og fra Raadets resolution af 17. september 1974 om en ny energipolitisk strategi for EF ().

2.2. I disse tekster defineres tankegangen bag det, som senere blev til »EF's energimaalsaetninger« og de foerste talmaessige maalsaetninger for hele EF, kaldet »energimaal for 1985«.

2.3. Tankegangen bag maalene byggede paa tre grundlaeggende principper.

2.3.1. Det foerste var, at EF-energimaalene skulle bestaa af et saet scenarier med tal paa, der skulle vaere holdepunkt for indsatsen paa lang sigt, baade fra medlemsstaternes og fra de enkelte virksomheders og borgeres side.

2.3.2. Det andet var, at maalene skulle vaere vejledende, men ikke bindende. Retsformen var en raadshenstilling, som ikke er formelt bindende. Energipolitikken skulle vaere summen af medlemsstaternes individuelle energipolitikker, som paa frivilligt grundlag skulle konvergere hen imod EF's energimaal, men uden at Kommissionen raadede over de noedvendige retsbefoejelser til at gennemtvinge en saadan konvergens.

2.3.3. Det tredje princip var det internationale samarbejde om loesning af klodens energiproblemer i samarbejde med energiproducenterne og senere i samarbejde med resten af klodens energiforbrugende lande inden for Det Internationale Energiagentur (IEA).

2.4. Disse oprindelige energimaal blev siden ajourfoert og udbygget, og der blev udsendt maalsaetninger for 1990 og for 1995. De havde alle et faelles element, nemlig det grundlaeggende oenske om at sikre EF's forsyningssikkerhed til en acceptabel pris, hvilket er lykkedes i praksis siden halvfjerdserne, selv under den nylige Golf-krise.

2.5. Dog skal det bemaerkes, at de enkelte landes energipolitikker kun i begraenset omfang har konvergeret hen imod EF's maal. En af hovedaarsagerne er, at strukturerne for primaerenergianvendelse fortsat er meget forskellige fra land til land.

2.6. Der er derfor intet maerkeligt i, at Kommissionen i 1988 i dokumentet om det indre energimarked pegede paa de fortsat store hindringer for etableringen af et energimarked og de store forskelle i priser, beskatning og adgang til energikilder mellem de forskellige medlemsstater indbyrdes.

2.7. 1988-dokumentet indebar en radikal aendring. Fra en filosofi, som udelukkende var baseret paa det eksterne aspekt, forsyningssikkerhed, gik man over til en tostrenget strategi, som uden at man opgav dette aspekt, skulle kombinere det med en udvidelse af det indre marked til ogsaa at omfatte energisektoren.

2.8. Siden 1988 er der gjort store fremskridt med etableringen af det indre energimarked, selv om tempoet, specielt inden for el og naturgas, er langsommere end i andre oekonomiske sektorer, hvilket bl.a. skyldes manglen paa konvergens i medlemsstaternes energipolitikker.

3. Energiscenarier for EF og resten af verden indtil aar 2010 og derefter

3.1. En EF-energipolitik skal tage hoejde for nogle fremtidsscenarier for EF og resten af verden med hovedtal for udbud og efterspoergsel baade for al energi under ét og for de enkelte energikilder. For de vigtigste tendensers vedkommende boer man se laengere frem end til aar 2010, idet der isaer i oliesektoren forestaar en koncentration i retning af OPEC-landene (jf. pkt. 5.3.4).

3.2. OESU har derfor set naermere paa de forskellige eksisterende scenarier og paa disses udvikling igennem de seneste aar. Man har dog foretrukket ikke at henvise til et bestemt scenario i denne udtalelse, fordi valget af et enkelt scenario vil kunne forlede beslutningstagere til at faeste for stor lid til en enkelt prognose.

4. Generelle betragtninger over en EF-energipolitik

4.1.

Energipolitikken som led i den makrooekonomiske politik

4.1.1. Energipolitikken er et af de vigtigste instrumenter i et lands oekonomiske politik. Som saadan er energipolitikken af afgoerende betydning for de store generelle maal, isaer for vaekst, inflation, beskaeftigelse og velstandsfordeling.

4.1.2. Det henstilles derfor, at der tilvejebringes en gunstig ramme for investeringer i sektoren, idet der maa gaas ud fra, at saadanne investeringer foerst vil kunne tjenes ind igen paa meget langt sigt. En gennemsigtig lovgivningsmaessig ramme, som er stabil paa lang sigt, er derfor paakraevet.

4.2.

Forsyningssikkerhed

4.2.1. Kontinuitet i forsyningen med importerede braendstoffer har siden 1973 vaeret et af EF-energisamarbejdets hovedelementer. Den relative overforsyning med energi har sat dette samarbejde paa vaageblus, men det er givet, at EU's afhaengighed af energi udefra, som i de seneste aar er steget fra 44 % i 1985 til 52 % i dag, goer det tilraadeligt at fastholde dette princip som en af energipolitikkens hjoernestene, samt at styrke det yderligere.

4.2.2. Forsyningssikkerheden kan forbedres paa forskellig vis. For det foerste ved en passende kombination af de forskellige primaerenergikilder under hensyntagen til forhold som koncentrationen af udbudet, paaviste reservers omfang og de relative udgifter ved deres udvinding. For det andet ved en god geografisk kombination af forsyningernes oprindelse, hvor der tages hoejde for geopolitiske forhold som leverandoerregionernes naerhed eller politik. For det tredje ved brug af interne instrumenter saasom strategiske reserver eller kvoteplaner i tilfaelde af eventuelle forsyningskriser som anfoert i OESU's udtalelse om dette spoergsmaal (). Endelig maa man ikke overse den betydning for forsyningssikkerhed, som effektiv energiudnyttelse og konkurrencemaessig udnyttelse af Den Europaeiske Unions egne ressourcer kan have, forudsat at der tages de fornoedne miljoebeskyttelseshensyn.

4.2.3. Under alle omstaendigheder beror den bedste garanti for forsyninger udefra paa et fasttoemret samarbejde mellem medlemsstaterne paa EF-plan og det politiske tryk, som et saadant samarbejde maa kunne oeve paa vore eksterne energileverandoerer.

4.2.4. Forsyningssikkerhed er imidlertid ikke blot et spoergsmaal om afhaengighed udefra. I en tidligere OESU-udtalelse () blev den defineret ikke blot som vaerende et spoergsmaal om adgang til tilstraekkelige energiressourcer, men ogsaa et spoergsmaal om forsyningens regelmaessighed, hvilket isaer gaelder for elektricitet og naturgas. Ligeledes boer forsyningsgarantien udvides til at omfatte hele EU's omraade, herunder ikke mindst oe-regioner og fjernomraader, paa oekonomiske vilkaar, der er tilfredsstillende for alle parter.

4.2.5. Ekstern sikkerhed kombineret med energileverancernes regelmaessighed og garanti for tilfredsstillende leverancer paa regionalt plan er efter OESU's opfattelse de tre afgoerende elementer i begrebet forsyningssikkerhed.

4.3.

Etablering af det indre energimarked

4.3.1. OESU udtalte sig herom for nylig. Rent konkret vurderede OESU, at det indre energimarked er et noegleelement i hele det store indre marked, som ikke vil vaere fuldendt, hvis ikke energi medtages. Det indre energimarked skal endvidere styrke EF-oekonomiens globale konkurrenceevne.

4.3.2. I saerdeleshed blev maalet med det indre energimarked defineret som opnaaelse af den bedst mulige forsyning med energi til sammenlignelige priser i hele EF.

4.3.3. En forudsaetning herfor er imidlertid, at foelgende to kriterier opfyldes: el- og naturgassektorernes forpligtelser som »offentlig tjeneste« over for en stor del af samfundet, og det noedvendige i at sikre oekonomisk og social samhoerighed mellem EF's forskellige regioner.

4.3.4. OESU mener, at etableringen af det indre energimarked, tillige med forsyningssikkerheden, er de to hovedhjoernestene, som skal danne det harmoniske grundlag for udformning og udvikling af en faelles energipolitik i EU.

4.4.

Energi og oekonomiske og fiskale instrumenter

4.4.1. De oekonomiske og fiskale instrumenter, som baade rummer skattebyrder og afgiftsstoette, er defineret som nogle elementer, hvis maal det er at internalisere de eksterne omkostninger eller »diseconomies«, som opstaar ved belastningen af miljoeet og forbruget af en raekke naturressourcer, hvor markedet ikke noedvendigvis lader de relevante omkostninger afspejle sig korrekt i den endelige pris. Dette goer det muligt at styre brugen/forbruget paa en maade, som er forenelig med den baeredygtige udvikling paa lang sigt. Disse instrumenter er derfor et muligt element af stor betydning i gennemfoerelsen af en politik som f.eks. energipolitikken, idet nogle energiformer kan afgiftsbelaegges og andre subventioneres.

4.4.2. OESU konstaterer, at energisektoren, og mere konkret olie, i dag er belagt med hoeje afgifter, hvilket der skal tages hensyn til, hvis der skal tages nye instrumenter i brug, eller hvis de eksisterende instrumenter aendres.

4.4.3. OESU stoetter brugen af disse instrumenter som et middel til at fremme rationel energiudnyttelse og miljoebeskyttelse, forudsat at de opfylder foelgende kriterier:

4.4.3.1. De skal i stigende grad rettes imod specifikke maal og i mindre grad blot fungere som indtaegtskilder, dog saaledes, at det ikke rammer den europaeiske industris internationale konkurrenceevne.

4.4.3.2. Der skal herske gennemskuelighed i den maade, hvorpaa de defineres og administreres, og de skal vaere i samklang med de maal, der skal naas. Endvidere skal man vaere opmaerksom paa deres indvirkning paa beskaeftigelsen.

4.4.3.3. Myndighederne, herunder regionale og lokale myndigheder, i de enkelte medlemsstater har mulighed for at anvende instrumenter, der passer til netop deres specielle behov.

4.4.3.4. Det paahviler Kommissionen, inden for dens befoejelser, at foreslaa Raadet de oekonomiske og beskatningsmaessige instrumenter, der skal etableres i hele EU for at naa de energipolitiske maal. Det er ogsaa Kommissionen, der skal undersoege, om de instrumenter, der anvendes nationalt og lokalt, ikke laegger hindringer i vejen for det indre marked.

4.5.

Energi og forskning

4.5.1. OESU har ved flere lejligheder udtrykt sin fulde stoette til den faelles politik for forskning og teknologisk udvikling (). Denne politik har - isaer i energisektoren - vaeret medvirkende til at oege udnyttelsen af lokale energiressourcer, at fremme brugen af vedvarende energikilder (), at forbedre energieffektiviteten og at opnaa et mere miljoevenligt energiproduktionsniveau og -forbrug ().

4.5.2. Forskningspolitikken boer derfor fremover vaere totalt integreret i energipolitikken, og den boer med sin indbyggede lange tidsramme udstikke retningen for denne. Det er ogsaa noedvendigt at holde oeje med mere kortsigtede problemer og tendenser, der - ofte som et resultat af politiske beslutninger - paavirker energipolitikken.

4.5.3. Forskningspolitikken skal ogsaa opmuntre til formidling af resultaterne af hensyn til bedre udnyttelse af de investerede midler. Denne resultatformidling skal rettes mod EU's egne energiproducerende og -forbrugende sektorer og mod de tilsvarende sektorer i andre lande, isaer de lande, som EU har aftaler om teknisk og oekonomisk samarbejde med. THERMIE II-programmerne skal i hoej grad beskaeftige sig med denne formidling af energiteknologierne.

4.6.

Energi og miljoe

4.6.1. Tilsvarene bemaerkninger kan fremsaettes om miljoepolitikken. OESU er klar over, at mange former for energiproduktion og -anvendelse indvirker staerkt og muligvis negativt paa miljoeet, men det er samtidig velkendt, at energi understoetter fremskridt, vaekst og livskvalitet. Derfor er det vigtigt at sigte paa at opnaa en balance, der tager hensyn til saavel de positive som negative virkninger af energiforbrug ().

4.6.2. Efter OESU's opfattelse er det muligt at loese maalsaetningskonflikter mellem miljoepolitik og energipolitik rationelt og gennem anvendelse af den teknologiske udvikling. Miljoepolitiske ideer stemmer ofte overens med kravet om effektiv energiudnyttelse, -omsaetning og -anvendelse. OESU gaar ind for i faellesskab at optimere binomiet energi og miljoe under vilkaar, som gradvis bliver strengere under forudsaetning af, at disse vilkaar bygger paa et solidt teknologisk grundlag, at de tager hoejde for saavel de positive som negative indvirkninger (cost-benefit ratio), og at de frem for alt ikke bringer en sikker og regelmaessig energiforsyning i fare.

4.7.

Energi og oekonomisk og social samhoerighed

4.7.1. Energisamhoerigheden skal tilstraebe forsyningssikkerhed og regelmaessige tjenesteydelser og skal foregaa paa vilkaar, som er oekonomisk tilfredsstillende og sammenlignelige i samtlige EU-regioner. Det konstaterer OESU, som har udarbejdet en udtalelse specielt om dette emne.

4.7.2. OESU er klar over, at omkostningerne ved at opretholde energiforsyninger ikke kan vaere ens i alle EU's regioner. Af samme grund boer de transeuropaeiske energinet - der betragtes som rygraden i det indre marked paa dette omraade - suppleres af interregionale energinet, der for de daarligst stillede regioners vedkommende medfinansieres af Samhoerighedsfonden. Formaalet med dette er at nedbringe de ekstra, faste omkostninger, der er i disse fjerntliggende eller tyndt befolkede omraader, og derved fremme en oekonomisk udvikling i disse.

4.7.3. Lignende overvejelser gaelder for EU's fjerntliggende regioner - isaer oe-omraaderne - hvad angaar forsyningssikkerhed. Her ville det vaere absurd, om man for fjerntliggende og isolerede energisystemer kraevede en diversificeringsstrategi magen til den, der findes i EU's kerneomraade. Derfor boer man finde passende midler, spaendende fra prioriteret forsyning i krisesituationer til EU-medfinansiering af stoerre infrastrukturinvesteringer, der er noedvendige for at opnaa en rimelig forsyningsgaranti og et tilsvarende serviceniveau.

4.8.

Energipolitik og subsidiaritetsprincippet

4.8.1. Det er klart, at lageret af de fossile braendstoffer, der bruges i dag, ikke er ubegraenset. Den teknologiske udvikling gennem de sidste aartier har foert til, at energi fra tidligere at have vaeret et nationalt nu er blevet et globalt anliggende. Samtidig traeffes stadig flere beslutninger om energiproduktion og -udnyttelse paa regionalt og lokalt plan, hvilket isaer gaelder beslutninger om vedvarende energikilder og rationel energiudnyttelse.

4.8.2. OESU er ogsaa klar over de store fejl, der er begaaet i planlaegningen af udbud og efterspoergsel af energi i samtlige medlemsstater. Disse fejl skyldes forkerte forudsigelser af den oekonomiske vaekstrate, et vaesentligt fald i energiintensiteten (isaer i perioden 1979-1985), hvilket medfoerte et lavere energiforbrug end forventet, de teknologiske fremskridt samt opdagelse og udnyttelse af nye, lokale ressourcer. OESU er foruroliget over, at der efter perioden 1979-1985 atter har vaeret en tendens til stigende energiintensitet. OESU foreslaar, at aarsagerne hertil undersoeges, og at ethvert praktisk middel til at imoedegaa dette inddrages i energiplanlaegningen.

4.8.3. Energibeslutninger kraever en lang tidshorisont for design og konstruktion samt storinvesteringer og kan ofte ikke goeres om. Omkostningerne ved energioverkapacitet, isaer i elsektoren, har vaeret meget store for baade medlemsstaterne og for hele verdensoekonomien.

4.8.4. OESU har udtrykt sin stoette til etableringen af en paneuropaeisk energisikkerhed (), som det mener skal prioriteres hoejt og foerst skal indfoeres i selve EU.

4.8.5. Af alle disse grunde boer anvendelsen af subsidiaritetsprincippet paa energiomraadet efter OESU's mening betyde, at man til Den Europaeiske Union kun overfoerer befoejelser, som er begrundet i dette princips sigte om at opnaa stoerst mulig effektivitet. I denne sammenhaeng boer Den Europaeiske Union have tilstraekkeligt med befoejelser paa felter som forsyningssikkerhed, harmonisering af bl.a. bestemte beskatnings- og miljoemaessige aspekter samt aspekter vedroerende forpligtelsen som offentlig tjeneste. Dette vil give foelgende fordele:

4.8.5.1. En styrkelse af EU-solidariteten i udnyttelsen af EU's egne energiressourcer, men under iagttagelse af princippet om den nationale ret til at bestemme over egne energiressourcer.

4.8.5.2. En forbedring af forsyningssikkerheden gennem vedtagelsen af en faelles strategi inden for IEA, som koordineres paa EU-plan, og som er fleksibel nok til ogsaa at omfatte forskellige nationale og regionale initiativer.

4.8.5.3. En nedskaering af systemets reservekapacitet - isaer i elsektoren - hvilket vil medfoere lavere forsyningsomkostninger, uden at det gaar ud over sikkerheds- og serviceniveauet.

4.8.5.4. En hjaelp til efterhaanden at indfoere det indre energimarked og naa de dermed forbundne maal.

4.8.5.5. OEget accept af kraftvaerker paa lokalt plan.

4.8.5.6. En styrkelse af EU's foerende stilling paa verdensplan, baade i politisk og i oekonomisk henseende.

4.9.

Den internationale dimension i EU's energipolitik

4.9.1. OESU anerkender den vigtige rolle, som Det Internationale Energiagentur (IEA) har spillet og fortsat boer spille; IEA bestaar af de vigtigste energiforbrugende lande i OECD. Dog kan Den Europaeiske Union gennem koordineringen af medlemsstaternes energipolitik styrke de enkelte landes individuelle betydning i IEA. OESU mener derfor, at denne koordinering boer bero paa foelgende principper:

4.9.1.1. Energisamarbejde og -solidaritet paa verdensplan: dette princip blev formuleret i 1973 og har bevist sin styrke og relevans gennem de sidste 20 aar! Et af de nyeste udtryk herfor er Det Europaeiske Energicharter (). OESU gaar fuldt og helt ind for dette princip, idet man er klar over behovet for loesninger forhandlet paa grundlag af solidaritet. Et saadant samarbejde boer daekke alle omraader, men foerst og fremmest udbredelsen af forskningsresultater, rationel energiudnyttelse og en formindskelse af energianvendelsens miljoevirkninger.

4.9.1.2. EU's foerende stilling paa energiomraadet: Paa baggrund af denne filosofi for samarbejde boer EU ogsaa indtage en foererstilling, naar det gaelder om at finde globale loesninger paa energiproblemer. Denne foererstilling boer indtages af saavel EU som af medlemsstaterne inden for deres specielle kompetenceomraader. Det er dog noedvendigt, at De Tolv taler med en koordineret stemme i internationale energifora.

4.9.2. OESU understreger, at denne internationale dimension af EU's energipolitik, baseret paa princippet om samarbejde, solidaritet og foererstilling, ikke alene skal bidrage til stabilitet og fremskridt i verden, man ogsaa er den eneste vej til at garantere en sikker og vedvarende energiforsyning under tilfredsstillende oekonomiske forhold, hvilket er det endelige maal med denne politik.

5. Sektoraspekter

5.1.

Verdenssituationen

5.1.1. Siden 1973 har EU's energibalance udviklet sig saerdeles tilfredsstillende (bilag 1). Ikke blot er energiforbruget pr. produceret enhed faldet kraftigt, men ogsaa importafhaengigheden er faldet fra 62,5 % i 1973 til 52 % i dag, selv om der i de seneste aar har vaeret en foruroligende tendens til stigning. Endvidere er de forskellige primaerenergikilders andel blevet langt mere velafbalanceret, idet brugerne har faaet langt bedre muligheder for at bruge andre energikilder, hvilket har forbedret virksomhedernes konkurrenceevne.

5.1.2. Dog bestaar der meget store forskelle i de enkelte medlemsstaters primaerenergibalance, per capita-forbrug og importafhaengighed. Dette beror paa en raekke geografiske, oekonomiske og sociale faktorer, som skal huskes ved udformningen af en faelles energipolitik.

5.2.

Faste braendstoffer

5.2.1. Situationen i dag: i 1992 udgjorde de faste braendstoffer 21 % af det samlede primaerenergiforbrug. Deres andel i den samlede balance har vaeret stort set uaendret siden 1973. Fire EU-lande producerer kul med hoejt energiindhold, og seks producerer brunkul og toerv. I 1992 blev 35 % af det samlede forbrug importeret fra mange forskellige lande.

5.2.2. Naar der ses bort fra kul udvundet i aabne lejer, er hovedparten af det kul, som fremstilles i EU, betydelig dyrere end importeret kul oplagret i EU. Dette kommer af og til fra lande, hvis udvindingsomkostninger er lave, fordi de opretholder arbejds- og miljoevilkaar, der ligger meget langt fra EU's standarder. Denne forskel i omkostninger har historisk set medfoert et omfattende program med national stoette til baade produktion og afsaetning. Stoetten skal paa forhaand gennemgaas, analyseres og godkendes af Europa-Kommissionen. Raadet har godkendt en ny stoetteordning for perioden 1994-2002, svarende til EKSF-traktatens gyldighedsperiode. Foelgen vil blive en gradvis stoettenedsaettelse og lukning af de mindst konkurrencedygtige miner. OESU mener, at man meget noeje boer vurdere, hvilken virkning minelukninger kan faa for forsyningssikkerheden paa mellemlang og lang sigt. Man boer ogsaa se paa de oekonomiske muligheder for genaabning af midlertidigt lukkede anlaeg.

5.2.3. Makrooekonomisk virkning: Kulsektoren skaber mange arbejdspladser, men investeringerne, som er store (1,142 milliarder ECU i 1990), er laenge om at blive rentable. Produktionsog udvindingsmetoderne rummer muligheder for teknologisk innovation.

5.2.4. EF's kulproduktion har stor betydning for forsyningssikkerheden, ikke blot i henseende til de leverede energimaengder, men ogsaa fordi kul primaert benyttes til elfremstilling paa kraftvaerker naer minerne. Ved en paataenkt reduktion i kapaciteten skal der tages hensyn til indvirkningen paa de paagaeldende elvaerkers forsyninger, specielt udgifterne til alternative anlaeg til modtagelse og transport af faste braendstoffer. Importeret kul vil ogsaa faa stadig stoerre betydning for spredning af de fremtidige forsyninger.

5.2.5. De store omkostninger ved landtransport af kul bevirker, at det forbruges lokalt; denne sektor indvirker derfor kun indirekte paa det indre energimarked i kraft af den fremstillede elektricitet.

5.2.6. OEkonomiske samt skatte- og afgiftsmaessige midler er staerkt udbredte i sektoren i form af produktionsstoette og bistand til daekning af de meget store sociale omkostninger. En eventuel miljoeafgift vil ramme sektoren haardt. Det samme gaelder enhver anden form for byrde paa produktion og udnyttelse. Dette skyldes minernes lave rentabilitet og den skrappe konkurrence fra importeret kul.

5.2.7. Faste braendstoffer har haft en betydelig, negativ effekt paa alle stadier (udvinding, bearbejdning, transport og udnyttelse). Den teknologiske udvikling og den stigende brug af kul af bedre kvalitet vil dog muliggoere en miljoevenlig anvendelse. Import af kul af hoej kvalitet boer derfor foretraekkes frem for de mere forurenende typer.

5.2.8. Forskningen paa dette felt er primaert koncentreret om rene forbraendingsteknologier, roegrensning, forgasning, rentabel genvinding af affaldsprodukter samt forbedring af arbejds- og sikkerhedsforholdene i minerne.

5.2.9. Den underjordiske produktion af faste braendstoffer har meget store samfundsmaessige konsekvenser, ikke mindst paa regionalt og lokalt plan. Derfor boer der ved minelukninger tages hensyn til mulighederne for i de beroerte regioner at udvikle andre arbejdspladsskabende erhvervsaktiviteter.

5.3.

Olie

5.3.1. Situationen i dag: I 1992 udgjorde olie 45 % af det samlede primaerenergiforbrug, det vil sige et betydeligt fald siden 1973 (62 %). Oliens andel har dog stort set vaere uaendret siden 1982.

5.3.2. Af denne andel blev 78 % importeret fra mange forskellige lande, dog hovedsageligt OPEC-lande. Af de nuvaerende EU-lande er kun Storbritannien en stoerre producent. Derimod er raffineringskapaciteten i EU lidt for stor, selv om den primaere destillationskapacitet er kraftigt nedskaaret, nemlig med 30 % fra 1980 til 1990, samtidig med at produkterne er blevet af bedre kvalitet for at imoedekomme de stoerre miljoekrav fra forbrugernes side.

5.3.3. Makrooekonomisk set har oliesektoren stor betydning for beskaeftigelsen med ca. 1 million direkte og indirekte arbejdspladser samt i henseende til bruttovaerditilvaekst og investeringer, isaer hvis man ogsaa medtager den petrokemiske sektor. Endvidere er oliens indvirkning paa oekonomien, ikke mindst inden for samtlige aktiviteter med tilknytning til transportsektoren, overmaade stor, hvilket fremgik med al oenskelig tydelighed under oliekriserne i 70'erne.

5.3.4. Oliesektoren er foelsom i henseende til forsyningssikkerhed. Den store spredning i leverandoerlande er en forsyningsgaranti. Man maa dog ikke glemme, at denne energikilde er mest afhaengig af import, og at der bestaar en tendens til koncentration af udbudet paa et begraenset antal lande, hvilket goer det tilraadeligt at opretholde en geografisk spredning af forsyningskilderne. Hertil vil kunne komme, at forsyningerne fra paaviste reserver i nye udvindingsomraader vil blive oeget i medfoer af stigende priser.

5.3.5. Hovedproblemerne med det indre energimarked for olie drejer sig fortsat om den helt utilstraekkelige harmonisering af de saerlige afgifter paa olieprodukter.

5.3.6. Brugen af oekonomiske og fiskale midler er staerkt udbredt i oliesektoren. Til de saerlige afgifter skal foejes andre store byrder, som paalignes for eksempel flydende og atmosfaeriske udledninger fra raffinaderier, afgifter paa spildolier og jordbehandling paa servicestationer. Alt dette udgoer en meget betydelig del af medlemsstaternes afgiftsbaserede indtaegter. Alle disse instrumenter er brugt naesten udelukkende som indtaegtskilder. Fremover boer denne indfaldsvinkel aendres, og midlerne boer i det mindste delvis benyttes til energiformaal saasom forbedring af energieffektiviteten, udvikling af vedvarende energikilder eller til ydelse af stoette til brug af mere miljoevenlige braendstoffer. Miljoeafgiften vil ogsaa ramme olie, men dog ikke i lige saa hoej grad som faste braendstoffer.

5.3.7. Oliens indvirkning paa miljoeet under baade produktion, distribution og forbrug er ogsaa betydelig. Der er dog ivaerksat omfattende programmer for at mindske denne virkning, hvilket imidlertid kraever store investeringer.

5.3.8. Oliesektoren har ikke vaeret et prioriteret omraade for EU-finansieret forskning, selv om denne maa anses for at vaere af fundamental betydning. Forskningen har vaeret koncentreret om nye efterforsknings- og produktionsteknikker og i mindre omfang om nye, renere forbraendingsprocesser. Det skal understreges, at det ville vaere af stor betydning for forsyningssikkerheden i EU, hvis de eksisterende olieforekomster blev udnyttet blot lidt mere effektivt.

5.3.9. Olieprodukternes fleksible transport- og anvendelsesmuligheder bevirker, at denne primaerenergikilde udgoer et vigtigt element i den oekonomiske og sociale samhoerighed, da disse braendstoffer kan leveres til samtlige regioner i EU paa stort set samme vilkaar med hensyn til kvalitet og pris.

5.4.

Naturgas

5.4.1. Situationen i dag: I 1992 tegnede naturgas sig for 19 % af EU's samlede primaerenergiforbrug. Tallet er steget langsomt, men uafbrudt, fra 12 % i 1973, og tendensen ventes at fortsaette i de kommende aar.

5.4.2. Importens andel er stadig beskeden, men er steget jaevnt siden 1980 og udgoer i dag 38 % af det samlede forbrug. Paa baggrund af de saerlige karakteristika, som kendetegner forsyningen med naturgas - store begraensninger i udbudsfleksibiliteten og i transportmulighederne - er der kun fire hovedleverandoerer uden for EU: Norge, SNG, Algeriet og i mindre omfang Libyen.

5.4.3. Makrooekonomisk set har naturgas en vaesentlig betydning for jobskabelse og investeringer i efterforskning og distribution.

5.4.4. Naturgasforsyningssikkerheden kan betegnes som udmaerket paa kort sigt, men ikke helt farefri paa mellemlang og lang sigt. Dette skyldes den staerke koncentration i det potentielle udbud, faldet i EF's egen produktion og leveringsaftalernes vilkaar. Imidlertid maa man ikke glemme andre positive forhold, saasom Norges snaevrere tilknytning til EU og eventuelle indtraeden i EU, den politiske stabilisering i forholdet til SNG, som Det Europaeiske Energicharter skulle kunne afstedkomme, samt EU's egen interesse i at sikre den politiske stabilitet i SNG og Nordafrika ved hjaelp af regelmaessige naturgasindkoeb.

5.4.5. Den nye regelramme, som skal goere det muligt at naa det indre markeds maal i denne sektor, er endnu ikke fastlagt ().

5.4.6. For oejeblikket bruges der kun oekonomiske og fiskale midler i begraenset omfang i naturgassektoren. Indfoerelsen af en miljoeafgift vil kun faa begraenset virkning.

5.4.7. Produktion, distribution og forbrug af naturgas har begraenset indvirkning paa miljoeet; SO2- og partikelemissionen er minimal og CO2-emissionen forholdsvis lav.

5.4.8. Inden for denne sektor boer der isaer forskes i anvendelse af naturgas til elproduktion med henblik paa forbedring af anlaeggenes ydeevne.

5.4.9. Indvirkningen paa den oekonomiske og sociale samhoerighed er betydelig. Paa grund af naturgassens saerlige beskaffenhed gaelder det for en betragtelig del af EU's omraade - isaer de perifere og meget fjerntliggende regioner samt landdistrikterne med lave indkomster - at der ingen naturgasforsyning er, eller kun forsyning paa et meget lokalt plan. At forsyne disse regioner med naturgas paa markedsbetingelser ville vaere meget bekosteligt.

5.5.

Atomkraft

5.5.1. Situationen i dag: Atomkraft udgoer i dag ca. 13 % af EU's primaere energiforsyning. Dermed indtager atomkraft en fjerdeplads efter olie (44 %), kul og gas. Denne procentdel er hoejere end i Japan og USA (begge under 10 %), og for hele verden ligger tallet paa 6 %.

5.5.2. Set paa verdensplan har EU forholdsmaessigt den hoejeste andel af elektricitet produceret fra atomkraft, nemlig 33 % (over hele verden bruges atomkraft naesten udelukkende til at fremstille elektricitet - se pkt. 5.8). Ikke desto mindre foregaar produktionen i EU i kun 6 medlemsstater og paa hoejst forskelligt niveau. Atomkraftens andel af de enkelte landes samlede elproduktion er foelgende: 1) Frankrig: 75 %, 2) Belgien: 60 %, 3) Spanien: 36 %, 4) Tyskland: 27 %, 5) UK: 21 %, 6) Holland: 6 %, 7) de oerige medlemsstater: 0 %.

5.5.3. Indtil for nylig har vaeksten i atomkraft vaeret ret stor (1986-1991: 4,5 % p.a.), men fremover forventes der stagnation i saavel EU som i USA. Forskellene mellem de enkelte medlemsstater traeder tydeligt frem med hensyn til den politiske vurdering af atomkraftens anvendelse og i sidste ende ogsaa af dens sikkerhed. Befolkningerne i medlemsstaterne betragter endvidere atomkraft med forskellige grader af accept. Derfor henstiller OESU i sin initiativudtalelse om teknologiske problemer vedroerende nuklear sikkerhed (), at EU naar frem til en vis grad af konsensus om atomkraftens fremtidige rolle.

5.5.4. Makrooekonomiske virkninger: bruttovaerditilvaeksten ved elproduktion fra atomkraft er stor paa grund af fordelene ved elektriciteten (se pkt. 5.8). Atomkraftenergi er fri for CO2, hvilket kan blive meget vigtigt i fremtiden. OESU paapeger i denne forbindelse, at loesningen paa problemerne omkring sikkerhed, nedlukning og slutdeponering kraever en ganske saerlig indsats.

5.5.5. Forsyningssikkerhed: takket vaere uranlejernes store spredning over hele verden og den lette adgang til store (strategiske) reserver af raastoffer paa et begraenset omraade og til en relativt lav pris yder atomkraft et betydeligt bidrag til forsyningssikkerheden, men naturligvis ud fra den forudsaetning, at der er opnaaet et hoejt sikkerhedsniveau. Ud fra denne kendsgerning og paa baggrund af den hoeje andel af elektricitet, som produceres via atomkraft (ca. 33 %), paa den ene side, og den forskellige grad af atomkraftaccept i de enkelte medlemsstater paa den anden, forekommer foelgende tre situationsiagttagelser at vaere paa sin plads:

- En maerkbar foroegelse af atomkraftbaseret elproduktion i EU ville forbedre EU-energiforsyningssikkerheden yderligere.

- Det er i oejeblikket naeppe sandsynligt, at atomkraftproduktionen i EU kan udvides, saa laenge den offentlige mening generelt er bekymret, for ikke at sige direkte fjendtlig, over for atomkraft.

- Desuden kunne accepten af atomkraft ogsaa blive paavirket staerkt i negativ retning, hvis der trods alle bestraebelser skulle ske en stoerre atomulykke.

- Hvis der ikke sker aendringer, kan der opstaa en alvorlig energikrise i de kommende 10-15 aar, hvis en stor del af de i dag eksisterende atomkraftvaerker lukkes af tekniske aarsager ved udloebet af deres udnyttelsesperiode, og deres produktion skal erstattes.

5.5.5.1. Baggrunden for disse iagttagelser er foelgende: der bestaar ingen mulighed for, at vedvarende energikilder kan udfylde det energitomrum, som vil opstaa. Det kan maaske, i det mindste delvist, udfyldes via en foroegelse af kulproduktionen i EU. Dette vil imidlertid forudsaette, at der aabnes nye miner (eller at gamle miner genaabnes) sandsynligvis med betydelige omkostninger. Og naturligvis kan tomrummet udfyldes ved, at man i stort omfang importerer energi - i hovedsagen kul og naturgas. Dermed ville Den Europaeiske Unions afhaengighed af importeret energi stige drastisk.

5.5.5.2. Af disse grunde er det klart, at diskussionen om atomkraftens fremtid, accept af atomkraft samt dens bidrag til energiproduktionen udgoer et meget vigtigt tema i tilknytning til EU's forsyningssikkerhed paa mellemlang og lang sigt.

5.5.6. Det indre marked: Gennem mange aar har der vaeret handlet med elektricitet i EU - og derfor ogsaa el produceret fra atomkraft - med nogle medlemsstater som nettoimportoerer og andre som nettoeksportoerer. Yderligere udbygning af atomkraft, tillige med en bedre integration af transportforbindelserne over lange distancer, kan forstaerke den positive indvirkning paa det indre marked.

5.5.7. OEkonomiske og skattemaessige midler: Da atomkraft stadig var i sin udviklingsfase, blev den stoettet oekonomisk via midler til forskning og udvikling i mange lande i verden, herunder i EU. Denne stoette er dalet kraftigt i medlemsstaterne, efter at atomkraft er introduceret paa markedet. Men landene har stadig en raekke pligter, herunder at overvaage sikkerhed, nedlukning og slutdeponering.

5.5.8. Miljoe: Ved normal drift holder atomkraft sig inden for de tilladte emissionsgraenser for radioaktive stoffer og udsender ingen fossile udslip saasom svovloxid, kvaelstofoxid og kuldioxid. Med den teknologi, der findes i dag, bestaar der dog altid en risiko for stoerre uheld. Derfor henstiller OESU, at atomkraftteknologiens sikkerhed forbedres grundlaeggende.

5.5.9. Forskning og udvikling: Fremtidig forskning og udvikling boer vaere koncentreret om forbedring af sikkerheden, garanti for sikker slutdeponering, samt udbygning af anvendelsesmulighederne for kombineret el- og varmeproduktion (kraftvarme), f.eks. til fjernvarme.

5.5.10. OEkonomisk og social samhoerighed: EU kan og skal med sin store knowhow og erfaring vaere med til at saette internationale standarder og regler for atomkraftsikkerhed og isaer hjaelpe landene i Central- og OEsteuropa med at loese deres sikkerhedsproblemer. Ved at yde stoette til udviklingslande via eksport af atomkraftanlaeg inden for rammerne af internationale aftaler om overvaagning kan EU udvide sin industrivirksomhed og dermed gavne den oekonomiske og sociale samhoerighed.

5.6.

Vandkraft

5.6.1. Vandkraft tegnede sig i 1992 for 1,2 % af Den Europaeiske Unions forbrug af primaer energi, selv om den bidrog med 9 % af elproduktionen og tegnede sig for 18 % af den samlede installerede kapacitet.

5.6.2. Vandkraftens makrooekonomiske virkning har tidligere vaeret betydelig og gjort det muligt at korrigere regionale og saesonbetingede uligevaegte i vandforsyningen samt at daekke landbrugets behov og befolkningens behov for drikkevand. Da de stoerste vandkraftressourcer imidlertid allerede udnyttes, vil vandkraftens fremtidige bidrag blive begraenset og i praksis blive koncentreret om udvikling af pumpekraftvaerker til brug i tilfaelde af overskudskapacitet.

5.6.3. Trods nedboersmaengdens store betydning for vandkraftproduktionen, er vandkraftens bidrag til hele elsektoren betydeligt, fordi den medvirker til at foroege driftsfleksibiliteten og nedbringe de samlede produktionsomkostninger. Vandkraftelektricitet er et ideelt supplement til termisk elfremstilling.

5.6.4. Vandkraftens bidrag til forsyningssikkerheden er stor i nogle medlemsstater, men dog begraenset for EU set under ét. Vandkraft er dog et vigtigt supplement til de enkelte landes elproduktionssystemer.

5.6.5. Vandkraftens bidrag til det indre energimarked beror hovedsagelig paa den ovenfor omtalte supplerende karakter. I dag tegner vandkraften sig for hovedparten af de saesonbaserede eludvekslingskontrakter, som er indgaaet mellem medlemsstaterne.

5.6.6. OEkonomiske og skattemaessige midler kan bringes i anvendelse i denne sektor, hvis paalaeggelsen af afgifter paa forbrug af vand til disse formaal vinder generel udbredelse. Dette vil imidlertid skade vandkraftens rentabilitet. Man boer ogsaa vurdere de positive virkninger af opdaemning for landbruget, regulering af vandstandsniveauet samt forebyggelse af oversvoemmelser.

5.6.7. De eksisterende vandkraftvaerker har en moderat indvirkning paa miljoeet. Imidlertid er modstanden mod bygning af nye daemninger taget voldsomt til.

5.7.

Vedvarende energikilder

5.7.1. Situationen i dag: de vedvarende energikilder udgjorde i 1992 0,4 % af det samlede primaerenergiforbrug. De vigtigste former er biomasse, udnyttelse af byaffald, solenergi, vindmoelleenergi og minivandkraftvaerker.

5.7.2. De vedvarende energikilders betydning beror ikke saa meget paa deres andel af energiforsyningen som paa deres ringe indvirkning paa miljoeet og paa deres bidrag til mindskelse af energiproblemerne i fjerntliggende regioner. Det er saaledes oenskeligt, at de vedvarende energikilder udbygges betydeligt paa mellemlang og lang sigt.

5.7.3. Den makrooekonomiske effekt fra denne sektor er beskeden, selv om vedvarende energikilder rummer en stoerre og bredere vaerditilvaekst pr. produceret enhed end konventionelle energikilder. I modsaetning til andre energikilder kan den teknologi, der kraeves for at udnytte visse vedvarende energikilder, installeres af smaa og mellemstore virksomheder.

5.7.4. Hvad angaar forsyningssikkerheden i EU set som et hele, er bidraget fra de vedvarende energikilder lille. Dog udgoer de, specielt i mange oe-regioner, det eneste baeredygtige alternativ til olie.

5.7.5. Ses der bort fra den elektricitet, som den vedvarende energi tilfoerer distributionsnettene, er indvirkningen paa det indre marked for energi meget begraenset.

5.7.6. OEkonomiske og skattemaessige midler er hovedsagelig blevet anvendt til finansiel etableringsstoette. Det er rimeligt, at denne stoette ogsaa fortsaetter fremover.

5.7.7. De vedvarende energikilder er som hovedregel temmelig miljoevenlige.

5.7.8. Forskning er meget vigtig paa dette omraade for at goere anvendelsen af vedvarende energi mere effektiv og oekonomisk.

5.7.9. Den samfundsmaessige effekt af brugen af vedvarende energikilder er forholdsvis langt stoerre end bidraget til energiforsyningen. Imidlertid kan vedvarende energi i hoej grad bidrage til udviklingen i isolerede regioner, til forbedring af de paagaeldende regioners befolknings livskvalitet, til en spredning af energiforsyningskilderne og til betydelig jobskabelse.

5.8.

Elektricitet

5.8.1. Situationen i dag: I EU anvendes elektricitet, hvis fremstilling staar for 36 % af primaerenergiforbruget, i dag som en sekundaer netvaerksenergi. En tilsvarende procentsats gaelder for resten af den industrialiserede verden.

5.8.2. Makrooekonomisk effekt: Elektricitet er den vigtigste sekundaere energi i de moderne industrisamfund. Det afspejles foerst og fremmest af den kendsgerning, at den gennemsnitlige aarlige vaekst er fortsat med at stige i de seneste aar, endda selv om det primaere energiforbrug har vaeret dalende. Bruttovaerditilvaeksten er meget hoej, fordi elektricitet har saa mange udnyttelsesmuligheder i industrien (f.eks. til at producere varme og kraft) og ikke mindst paa grund af dens anvendelse inden for informationsteknologien.

5.8.3. Forsyningssikkerhed: Hvad angaar elektricitet er forsyningssikkerheden forholdsvis stor, da produktionen foregaar i de enkelte medlemsstater, da de primaere energikilder er relativt godt fordelt blandt disse, og da eltransmissionsnettene i EU er velfungerende. Netsammenkoblingen boer dog udbygges yderligere.

5.8.4. Det indre marked: Heller ikke i elsektoren er der endnu taget beslutning om EU-direktiver om harmonisering, liberalisering og nye juridiske rammer.

5.8.5. OEkonomiske og skattemaessige midler: er igennem elsektorens historiske udvikling blevet anvendt i stoerre eller mindre grad i medlemsstaterne. Endvidere har udbredelsen af el altid vaeret et spoergsmaal om strukturpolitik - for at skabe de samme faciliteter i landomraaderne som i byerne - og energi- og socialpolitik. I den forbindelse er det vigtigt at goere energipriserne lettere gennemskuelige og at harmonisere visse skattemaessige instrumenter i EU.

5.8.6. Miljoe: Naar der bortses fra egentlig elproduktion, er elektricitet fordelt via net den mest miljoevenlige sekundaere energikilde. Frygten for, at elektromagnetiske felter kan vaere sundhedsskadelige, boer give anledning til naermere undersoegelser.

5.8.7. OEkonomisk og social samhoerighed: elektricitet er som netvaerksenergi og paa grund af dens store betydning for det moderne industrisamfund et godt middel til at oege den oekonomiske og sociale samhoerighed i EU.

5.9.

Rationel energiudnyttelse

5.9.1. Situationen i dag: Det faldende energiforbrug i EU har tidligere vaeret en positiv indikator for en mere rationel energiudnyttelse forstaaet som effektiv udnyttelse af energiressourcerne. Efterhaanden er denne indikator dog blevet paavirket af andre - og ikke specielt energirelaterede - faktorer som f.eks. strukturelle aendringer i bruttonationalproduktet i Europa som helhed og den gradvist aftagende betydning af basisindustrier med et meget hoejt energiforbrug pr. produceret enhed.

5.9.2. Rationel energiudnyttelse er en af EU's vigtigste egne energikilder. Den viser sig hovedsageligt paa tre omraader: stoerre effektivitet i energiomsaettelsen, nedbringelse af erhvervslivets og husholdningernes forbrug samt udnyttelse af den overskudsvarme, som opstaar ved kombineret kraftvarmeproduktion. Imidlertid virker netop disse forhold, tillige med de lave energipriser, haemmende paa lysten til dels at investere i bedre udnyttelse af energien, dels at spare paa den.

5.9.3. Der findes ikke som saadan en sektor med et rationelt energiforbrug, men hver enkelt sektor udvikler sine egne kriterier for at oege effektiviteten. Heraf foelger, at den makrooekonomiske effekt kun kan goeres op i form af ikke-brugt energimaengde samt i oeget konkurrenceevne, hvilket er umuligt at saette tal paa.

5.9.4. Rationel energiudnyttelse er en noeglefaktor med hensyn til at garantere forsyningssikkerheden, idet enhver reduktion i forbruget er med til at oege graden af selvforsyning.

5.9.5. Rationel energiudnyttelse har ikke nogen direkte indvirkning paa det indre energimarked.

5.9.6. Anvendelsen af oekonomiske og skattemaessige midler har bidraget til at begraense og rationalisere forbruget. Tidligere har skattemaessige hensyn imidlertid altid vejet tungest, og man har ikke stoettet rationel energiudnyttelse i tilstraekkelig grad.

5.9.7. Rationel energiudnyttelse () er totalt uskadelig for miljoeet og er derfor af afgoerende betydning for fremskridt i miljoebeskyttelsen.

5.9.8. Forskningen paa dette omraade er ikke aktiv nok, selv om den i de senere aar paa mange fronter er blevet betydeligt mere effektiv. Der findes utallige oekonomisk rentable veje til paa én gang at reducere energiforbruget og bevare livskvaliteten. Disse teknikker benyttes imidlertid i mange tilfaelde ikke. Det kan dels skyldes, at man oensker at holde basisinvesteringerne nede, dels potentielle ledelsesproblemer eller mangel paa bevidstgoerelse eller motivation fra brugernes side.

5.9.9. Rationel energiudnyttelse har en vigtig indirekte, positiv indvirkning paa beskaeftigelsen baade i kraft af mulighederne for direkte jobskabelse inden for fabrikation og installering og i kraft af de nye muligheder, som kan opstaa i regioner og omraader, hvor der bestaar faerre muligheder for at udnytte andre traditionelle energikilder.

5.10.

Sektorkonklusioner

5.10.1. Den interne produktion af fast braendsel yder et maerkbart, positivt bidrag til forsyningssikkerhed, jobskabelse og social samhoerighed. Kul medvirker til spredning i udbudet. Men indvendingerne imod dette braendsel - forurening og manglende konkurrenceevne for den underjordiske produktions vedkommende - medfoerer et fald i dette braendsels andel i energibalancen. OESU anbefaler, at der sker en gradvis nedtrapning, saa der opstaar saa faa negative foelger for samfundet som muligt, idet man tager hoejde for den store betydning for elproduktion og forsyningssikkerhed.

5.10.2. Oliesektoren er stadig rygraden i EU's energiforsyning. Den lever stort set op til de krav, EU stiller til sin energipolitik, bortset fra at den store afhaengighed af import boer mane til forsigtighed med hensyn til oliens andel i energibalancen paa lang sigt.

5.10.3. Naturgassektoren er en energikilde med gode vaekstmuligheder. Det er dog vigtigt at tage hensyn til de negative aspekter i forbindelse med forsyningssikkerheden, som isaer er foruroligende paa mellemlang sigt, samt til den usikkerhed, som er forbundet med etableringen af det indre marked. Endvidere maa man soerge for balance med hensyn til den oekonomiske og sociale samhoerighed mellem regionerne i EU.

5.10.4. Atomkraftsektoren bidrager med sine ca. 33 % i vaesentlig grad til elproduktionen i EU. Atomkraft bruges dog i meget forskelligt omfang i de enkelte medlemsstater. I henseende til forsyningssikkerhed og miljoeet maa statusopgoerelsen over denne sektor betegnes som positiv. Den potentielle risiko for store uheld kommer man dog ikke uden om. OESU paapeger, at loesningen paa problemerne omkring sikkerhed, nedlukning og slutdeponering stadig kraever en saerlig indsats. Diskussionen om atomkraftens fremtid og dennes bidrag til elproduktionen er imidlertid et meget vigtigt tema af betydning for EU's forsyningssikkerhed paa mellemlang og langt sigt.

5.10.5. Vandkraft, som er ret udbredt i nogle medlemsstater, har begraensede muligheder for fremtidig vaekst. Vandkraftens store fleksibilitet, lave variable omkostninger og positive bidrag til optimering af de nationale elsystemer bevirker, at vandkraft har en vaerdi, som er langt stoerre end dens procentvise bidrag til energiforsyningen.

5.10.6. Forsyningssikkerhed og miljoebeskyttelse er to af de vedvarende energikilders positive punkter (for at sikre forsyningssikkerhed skal det noedvendige produktionsudstyr og de naturlige forudsaetninger dog vaere til stede). Der er ligeledes betydelige fordele for samfundet forbundet med disse energikilder, selv om deres andel af den samlede energiforsyning er ringe. Derfor boer man, hvor det er oekonomisk rationelt, saette skub i vedvarende energi i isolerede omraader, og isaer i EU's yderste periferi.

5.10.7. Elsektoren er den vigtigste sekundaere energikilde og har derfor afgoerende betydning for oekonomien, forsyningssikkerheden, miljoeet samt den oekonomiske og sociale samhoerighed.

5.10.8. Rationel energiudnyttelse er en af de sektorer, der har de bedste fremtidsudsigter. Dens bidrag er absolut positivt i henseende til bedre konkurrenceevne, forsyningssikkerhed og miljoebeskyttelse.

6. Elementerne i en faelles energipolitik

6.1.

Behovet for en faelles energipolitik

6.1.1. Paa baggrund af analyserne i de foregaaende kapitler finder OESU det vigtigt, at der fastlaegges en faelles energipolitik.

6.1.2. Ordentlig koordinering af medlemsstaternes energipolitik og dermed skabelsen af et gunstigt klima for investering i energiproduktion og - distribution er noedvendig paa grund af (i) de betragtelige forskelle i medlemsstaternes energivilkaar og historiske udvikling, (ii) behovet for forsyningssikkerhed, (iii) skabelsen af et indre marked og (iv) oekonomisk og social samhoerighed.

6.1.3. OESU mener, at et energikapitel boer indfoejes i Traktaten om Den Europaeiske Union, naar den skal revideres naeste gang. Ved at indfoeje dette kapitel - og i noeje overensstemmelse med naerhedsprincippet - skulle det vaere muligt at faa fastlagt mekanismerne til koordinering af de nationale energipolitikker og ad den vej naa frem til en faelles energipolitik.

6.2.

Denne politiks omfang

6.2.1. Endemaalet med energipolitikken er at forbedre EU-oekonomiens konkurrenceevne og at hoejne borgernes livskvalitet. For at opnaa dette maa der etableres en energiforsyning paa de bedst mulige oekonomiske vilkaar for samtlige forbrugergrupper med en tilfredsstillende grad af forsyningssikkerhed og miljoebeskyttelse. Det boer foregaa inden for rammerne af de frie markedskraefter, samtidig med at man respekterer behovet for oekonomisk og social samhoerighed.

6.2.2. Energipolitikken boer bygge paa et saet minimumselementer, der tilsammen danner en faelles energipolitik. Elementerne defineres ud fra en noeje anvendelse af naerhedsprincippet samt en harmonisering af en raekke aspekter paa EU-niveau.

6.2.3. Kommissionen skal komme med forslag til, hvilke elementer der skal indgaa i den faelles energipolitik, men der kraeves medvirken af Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg og enstemmig godkendelse i Raadet. De omraader, der skal harmoniseres, skal behandles i henhold til traktaternes bestemmelser for hvert enkelt tilfaelde.

6.3.

Elementer i den faelles politik

6.3.1. Den Europaeiske Unions energipolitik boer bygge paa en raekke faelles maalsaetninger og paa en raekke elementer vedroerende forsyningssikkerhed, fastlaeggelse af omfanget af forpligtelserne som offentlig tjeneste i denne sektor, oekonomisk og social samhoerighed og forbindelserne mellem energisektoren og EU's politik paa andre omraader, isaer miljoe, konkurrence og forskning.

6.3.2.

Faelles energimaal

6.3.2.1. De faelles energimaal boer vaere vejledende baade for medlemsstaterne og for virksomhederne og borgerne i EU. De opstilles for en tiaarig periode og revideres med jaevne mellemrum. De udarbejdes af Kommissionen, der under dette arbejde tager hensyn til medlemsstaternes nationale energipolitik. Maalene skal harmonere med lignende tiltag, som EU har arbejdet paa siden 1973.

6.3.3.

Forsyningssikkerhed

6.3.3.1. I overensstemmelse med kommentarerne i punkt 4.2 skal politikken vedroerende energiforsyningssikkerhed under normale omstaendigheder omfatte koordinering af det energipolitiske forhold til tredjelande, tilskyndelse til mere effektiv energiudnyttelse og fremme af interne energikilder. Der boer fastlaegges en faelles strategi for krisesituationer.

6.3.3.2. Vedtagelsen af en faelles energistrategi i tilfaelde af forsyningskriser kan indebaere vedtagelse af koordinerede aktioner i EU og inden for Det Internationale Energiagentur med hensyn til reduktion af forbruget, brug af strategiske lagre, begraensning af den frie bevaegelighed for varer, oprettelse af et nationalt system med kontrollerede maksimumspriser og vedtagelse af princippet om, at EU taler med een stemme i sager, der drejer sig om EU's eksterne energirelationer. Kommissionen stiller forslag til foranstaltninger, som derpaa skal vedtages enstemmigt i Raadet. Medlemsstaterne faar ansvaret for at gennemfoere beslutningerne paa den maade, som de finder mest egnet til at naa de opstillede maal.

6.3.3.3. Det energipolitiske forhold til tredjelande skal udformes i overensstemmelse med traktaternes retningslinjer for den faelles tredjelandepolitik.

6.3.3.4. Der boer opstilles programmer til stoette for effektiv energiudnyttelse og udnyttelse af Den Europaeiske Unions interne energikilder, samtidig med at man overholder det frie markeds principper og princippet om miljoebeskyttelse.

6.3.4.

Det indre marked og forpligtelserne som offentlig tjeneste

6.3.4.1. Det indre marked boer ogsaa omfatte energisektoren; dog boer der her paa harmonisk vis tages hoejde for energiens saerlige karakteristika, saasom forsyningssikkerhed og forpligtelserne som offentlig tjeneste.

6.3.4.2. Den faelles fastlaeggelse af forpligtelserne som offentlig tjeneste i el- og naturgassektoren skal - saa vidt det er muligt og hensigtsmaessigt - omfatte en generel forsyningspligt og et faelles vedtaget prisudligningssystem med et naermere fastlagt geografisk omfang for de forbrugergrupper, som ikke giver afkald paa denne ret.

6.3.4.3. Medlemsstaterne kan selv afgoere, om de vil fastlaegge disse forpligtelser som offentlig tjeneste eller ej. Hvis forpligtelserne fastlaegges, skal der tilvejebringes en passende balance med de oevrige kapitler i traktaterne, saasom konkurrencelovgivning og fri bevaegelighed for varer. OESU oensker at understrege, at det gaar ind for, at alle medlemsstaterne fastlaegger disse forpligtelser som offentlig tjeneste.

6.3.5.

OEkonomisk og social samhoerighed

6.3.5.1. Selve det at opstille faelles energimaal bidrager til oekonomisk og social samhoerighed. Samhoerigheden boer dog suppleres med energinet og saerlig hensyntagen til energibehovene i randomraader og saerligt fjerntliggende omraader.

6.3.5.2. De transeuropaeiske net var bestemt til at udgoere rygraden i det indre marked. De vil helt klart ogsaa vaere nyttige, naar det gaelder om at forbedre gas- og elforsyningssikkerheden i hele EU, reducere omkostningsforskelle mellem medlemsstaterne og mellem grupper af forbrugere samt udnytte de interne energikilder optimalt.

6.3.5.3. Derfor boer nettene udvides gennem etablering af transregionale energinet, som fortrinsvis skal modtage stoette fra strukturfondene og fra Den Europaeiske Investeringsbank. Paa denne maade bidrager de til at reducere de ekstra, faste omkostninger til energiforsyningsinfrastrukturer til EU's fjerntliggende eller tyndt befolkede regioner. Dette vil endvidere yderligere fremme opfyldelsen af de foernaevnte forpligtelser som offentlig tjeneste - den obligatoriske generelle serviceforpligtelse og prisudligningspolitikken, med udgangspunkt i EF-initiativprojekterne under REGEN/INTEREG II.

6.3.5.4. Samhoerighed indebaerer ogsaa, at randomraader og saerligt fjerntliggende omraader, som har begraensede egne energiressourcer, faerre muligheder for at diversificere deres energibalance og stoerre energiforbrug til transport, skal have fortrinsadgang til forsyninger i en krisesituation efter regler, som fastlaegges naermere af hver enkelt medlemsstat.

6.3.5.5. Der boer udarbejdes saerlige EF-programmer, som muliggoer fuld udnyttelse af det energipotentiale, der findes i disse regioner. Man boer opfordre disse regioner til at samarbejde og til at finde faelles loesninger.

6.3.6.

Forbindelserne med de andre EF-politikker

6.3.6.1. Den faelles definition af forbindelserne mellem denne og andre EF-politikker bliver isaer relevant i forbindelse med oekonomi-, miljoe-, konkurrence-, transport- og forskningspolitikken.

6.3.6.2. Ved fastlaeggelsen af oekonomiske og skatte- og afgiftsmaessige instrumenter paa energiomraadet skal der naturligvis i foerste raekke tages hoejde for makrooekonomiske og sociale betragtninger. Dog boer disse instrumenters indvirkning paa energipolitikkens maalsaetninger samt deres forenelighed hermed analyseres naermere. National stoette til fremme af produktionen af interne energikilder har ganske saerlig relevans her.

6.3.6.3. Kommissionen skal have ansvaret for godkendelse af foreneligheden af disse nationale instrumenter og vurdere deres bidrag til de faelles maal og til det indre marked. Naar der er tale om faelles instrumenter for hele Den Europaeiske Union, skal Kommissionen fremlaegge et forslag, som skal vedtages enstemmigt af Raadet i samarbejde med Europa-Parlamentet og efter hoering af Det OEkonomiske og Sociale Udvalg.

6.3.6.4. Miljoepolitikken og energipolitikken skal indgaa i et samspil og koordineres indbyrdes. I denne sammenhaeng boer man fremme energiforanstaltninger, som bidrager til at naa de miljoepolitiske maal, herunder rationel energiudnyttelse og udnyttelse af vedvarende energikilder, og man boer undgaa foranstaltninger, som er urimeligt miljoeskadelige. Ligeledes boer miljoepolitikken udformes saaledes, at man undersoeger foranstaltningernes indvirkning paa de faelles energimaal og eventuelt opstiller alternative metoder til at naa maalene.

6.3.6.5. Der boer ske en passende koordinering mellem energipolitikken og konkurrencepolitikken, saaledes at noeje gennemfoerelse af konkurrencepolitikken ikke skader forsyningssikkerheden, overholdelsen af forpligtelserne som offentlig tjeneste eller den oekonomiske og sociale samhoerighed. Paa den anden s. boer energipolitikken gennemfoeres paa en saadan maade, at der ikke opstaar unoedige hindringer for den frie konkurrence paa energimarkedet.

6.3.6.6. Ved fastsaettelse af maal for transportpolitikken maa der tages hensyn til deres effekt paa energisektoren, og isaer paa maalene for rationel udnyttelse af energi.

6.3.6.7. Forskningspolitikken paa energiomraadet skal koordineres med de faelles maal og fremlaegge loesninger paa mellemlang og lang sigt, som kan anvendes af saa mange potentielle forbrugere i medlemsstaterne som muligt. Der skal tilskyndes til udbredelse af resultaterne af forskningen, isaer blandt smaa og mellemstore virksomheder, som det sker med THERMIE-programmet.

6.4.

Elementer, der skal harmoniseres i energisektoren

6.4.1. De elementer, der skal harmoniseres i energisektoren, er de, der er noedvendige for at realisere det indre marked, og de, der kraeves i den faelles energipolitik.

6.4.2. De vigtigste er energibeskatningen og de faktorer, der dels paavirker beskyttelsen af miljoeet, dels har med forpligtelserne som offentlig tjeneste at goere.

6.4.3. EF-harmoniseringen skal foregaa paa basis af minimumskrav, som medlemsstaterne i henhold til naerhedsprincippet kan gaa ud over, alt efter deres behov og prioriteringer. Kommissionen skal sikre, at minimumskravene bidrager til at naa de faelles energimaal, og at medlemsstaternes beslutninger er forenelige med disse maal og med det indre marked.

6.4.4. Harmoniseringsprocessen omfatter det minimum, som er noedvendigt for at kunne naa de faelles maal. Den skal foregaa via direktiver, hvor retsgrundlaget afhaenger af det paagaeldende sagsomraade. Direktiverne skal overlade stoerst mulig handlefrihed til medlemsstaterne, samtidig med at de sigter mod de faelles maal.

6.5.

Indfoejelse af et kapitel om energi

6.5.1. Et saadant kapitel maa udarbejdes paa regeringskonferencen i 1996, hvor man skal forberede revisionen af EU-traktaten. Ved udformningen af dette kapitel er det noedvendigt at tage saerligt hensyn til energisituationen i de lande, der soeger om optagelse i EU, og isaer til Det Europaeiske Energicharter.

6.5.2. Det OEkonomiske og Sociale Udvalg er klar over, at dets rolle er at afgive udtalelse om forslag til EU-lovgivning; OESU oensker imidlertid over for de oevrige EU-institutioner at benytte sin initiativret til at opstille nogle elementer, som kan medtages i et eventuelt energikapitel i traktaterne. Paa dette grundlag fremsaetter OESU et forslag til udformning af et energikapitel, der baade fungerer som et sammendrag af kommentarerne i det foregaaende og et bidrag til debatten og eventuelt den endelige udformning af kapitlet.

7. Forslag til kapitel om energi

Eksempel til brug for andre EU-institutioners arbejde.

AFSNIT XVIII

ENERGI

Artikel 130 A

Den Europaeiske Unions maal paa energiomraadet er at forbedre faellesskabsoekonomiens konkurrenceevne og at hoejne borgernes livskvalitet. For at opnaa dette maa der etableres en energiforsyning paa de bedst mulige oekonomiske vilkaar for samtlige forbrugergrupper med en tilfredsstillende grad af forsyningssikkerhed og miljoebeskyttelse. Det boer foregaa inden for rammerne af de frie markedskraefter, uden at behovet for oekonomisk og social samhoerighed af den grund glemmes.

Artikel 130 AB

1. For at naa disse maal skal der defineres en raekke elementer, som tilsammen danner en sammenhaengende faelles energipolitik, og en raekke aspekter, som skal harmoniseres paa EU-plan.

2. Kommissionen fremlaegger forslag til, hvilke elementer der skal indgaa i den faelles energipolitik. Der kraeves enstemmig godkendelse i Raadet i samarbejde med Europa-Parlamentet og efter hoering af Det OEkonomiske og Sociale Udvalg. De aspekter, der skal harmoniseres, behandles som beskrevet i traktaterne i hvert enkelt tilfaelde.

Artikel 130 AC

1. Elementerne i den faelles politik er foelgende: forsyningssikkerhed, definition af forpligtelserne som offentlig tjeneste paa dette felt, forbindelserne mellem energisektoren og Faellesskabets politik paa andre omraader samt oekonomisk og social samhoerighed.

2. Der skal opnaas forsyningssikkerhed via en raekke faelles vejledende energimaal, koordinering af de energipolitiske forbindelser med tredjelande og fastlaeggelse af en faelles strategi for krisesituationer.

3. Det energipolitiske forhold til tredjelande skal bygge paa den faelles tredjelandepolitik, som er nedfaeldet i traktaterne.

4. Vedtagelsen af en faelles strategi i tilfaelde af forsyningskrise indebaerer koordinerede aktioner med henblik paa reduktion af forbruget, brug af strategiske lagre, undtagelsesforanstaltninger til begraensning af den frie bevaegelighed for varer og vedtagelse af princippet om, at Den Europaeiske Union taler med én stemme i sager, der drejer sig om EU's eksterne energirelationer.

5. Forpligtelserne som offentlig tjeneste i energisektoren omfatter en generel forsyningspligt og et prisudligningssystem for forbrugergrupper og energikilder, som fastlaegges efter faelles aftale i de medlemsstater, der frivilligt beslutter at fastlaegge og gennemfoere disse forpligtelser. Disse forpligtelser som offentlig tjeneste skal opretholde en passende balance med de oevrige kapitler i traktaterne saasom konkurrencelovgivning og fri bevaegelighed for varer.

6. Den faelles energipolitik skal i overensstemmelse med disse maal tage hoejde for indvirkninger paa Den Europaeiske Unions omraader, isaer inden for miljoe, konkurrence, transport og forskning. Hvis maalene for den faelles energipolitik paavirkes vaesentligt af den maade, hvorpaa politikken paa disse omraader udfoeres i praksis, skal Raadet i enstemmighed - paa forslag fra Kommissionen - beslutte sig for en helhedsloesning, der bedst tjener Unionens interesser.

7. Ved udformningen af denne faelles politik skal der ogsaa tages hensyn til den oekonomiske og sociale samhoerighed. Det sker ved at udvide de transeuropaeiske net til Den Europaeiske Unions randomraader og fjerntliggende omraader, ved at udnytte disses eget energipotentiel og ved at overholde forpligtelserne som offentlig tjeneste.

Artikel 130 AD

1. Harmonisering i energisektoren skal foregaa i det omfang, som er noedvendigt for at gennemfoere det indre marked i sektoren, eller afhaengig af hvad der kraeves for at gennemfoere den faelles energipolitik.

2. Isaer foelgende omraader skal harmoniseres: energibeskatning, forhold vedroerende miljoebeskyttelse og forhold angaaende opfyldelse af forpligtelserne som offentlig tjeneste.

Bruxelles, den 14. september 1994.

Susanne TIEMANN

Formand for

Det OEkonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 153 af 9. 7. 1975, s. 1.

() EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992.

() EFT nr. C 73 af 15. 3. 1993, s. 31.

() EFT nr. C 19 af 25. 1. 1993 og nr. C 201 af 26. 7. 1993.

() EFT nr. C 19 af 25. 1. 1993.

() EFT nr. C 269 af 14. 10. 1991.

() EFT nr. C 352 af 30. 12. 1993.

() EFT nr. C 73 af 15. 3. 1993, s. 65.

() F.eks anvendelse af integreret ressourceplanlaegning [»Integrated Resource Planning« (IRP)]. (Kommissionen definerer IRP som et middel til at skabe balance mellem loesninger paa forsyningssiden og foranstaltninger paa efterspoergselssiden for at begraense omkostningerne ved energitjenesteydelserne i forbrugerleddet og dermed sikre et rationelt ressourceforbrug.)