26. 6. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/13 
Artikel 14, stk. 3, bør derfor ændres i overensstemmelse 
hermed: en opfinder, som ikke er forædler, kan udnytte 
sin opfindelse kommercielt, såfremt en sådan udnyttelse 
kun kan ske i form af en sort, ved at anvende en 
licensmekanisme. 
3.7. Artikel 15, stk. 3, litra b) ii) 
Følgende tilføjes: 
»Og retten til at udnytte patenterede opfindelser for 
på markedet at få et tilstrækkeligt udbud på rimelige 
betingelser.« 
3.8. Artikel 17 
ØSU er ikke overbevist om, at det er nødvendigt at 
afvige fra de almindelige retsregler ved at indføre om­
vendt bevisbyrde. 
Ud over at ændre retspraksis i mange medlemsstater, 
kan den omvendte bevisbyrde sætte forædleren af en 
Bryssel, den 26. april 1989. 
I. GENERELLE BEMÆRKNINGER 
1. Det økonomiske og sociale Udvalg er sig fattig-
(!) EFT nr. C 60 af 9. 3. 1989, s. 11. »e sort, hvori der er inkorporeret en bioteknologisk opfin-
te delse, i en vanskelig position, især i lyset af den udvidede 
>e patenterbarhed, direktivet i øvrigt indfører. 
n 
Endelig forekommer der at være en tendens til at af­
svække forædlerrettigheder i forhold til patentrettighed, 
hvis man skal dømme efter Kommissionens holdning 
til den i artikel 14, stk. 4, omtalte domstol. 
At man overlader det til nationale domstole at mægle i 
>r tvister mellem patenthavere og indehavere af forædler-
;e rettigheder angående spørgsmål som f.eks. betydningen 
af det tekniske fremskridt eller licensgebyrets størrelse 
indebærer i øvrigt en risiko for konkurrenceforvridning, 
der forekommer overflødig. 
3.9. Artikel 19, litra a) 
Landbrugssektoren stiller sig forbeholden over for med­
tagelsen af spiselige svampe, celler og alger i betragtning 
af indvirkningerne på forædlerrettighederne. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
domsproblemets omfang og kompleksitet inden for 
Fællesskabet fuldt bevidst. ØSU har i en informations-
rapport udarbejdet af dets sektion for social-, familie-, 
uddannelses- og kulturspørgsmål peget på disse tunge 
kendsgerninger, og for at gøre indsatsen mere effektiv Udtalelse om forslaget til Rådets afgørelse om iværksættelse af et EF-handlingsprogram på 
mellemlang sigt for økonomisk og social integration af de dårligst stillede befolknings­
grupper i1) 
(89/C 159/06) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 16. januar 1989 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Roger Burnel til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
13. april 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 265. plenarforsamling, den 26. april 1989, 
uden stemmer imod, mens 1 hverken stemte for eller imod, følgende udtalelse. 
Nr. C 159/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 6. 89 
begrænsede ØSU sine kommentarer og forslag til tre 
centrale emner: 
— retten til almen og faglig uddannelse, 
— retten til kommunikation og information, 
— en garanteret minimumsindkomst til sikring af den 
erhvervs- og samfundsmæssige integration. 
I informationsrapporten om fattigdommen understrege­
des det ligeledes, at den vigtigste opgave er at bekæmpe 
fattigdommens årsager for at forebygge dens virkninger, 
især ved først og fremmest at gøre en energisk indsats 
for at skabe beskæftigelse. Det konstateredes endvidere, 
at der bør iværksættes initiativer på boligområdet, og 
analfabetismen skal bekæmpes. 
Ud over de generelle foranstaltninger skal der gennem­
føres initiativer på lokalt plan, tæt på de virkelige 
forhold, til fordel for de mest sårbare grupper som 
f.eks. de handicappede (1). 
ØSU minder om, at det altid har tillagt den sundheds­
mæssige og sociale beskyttelse af enkeltpersoner og 
familier stor betydning, bl.a. gennem en social sikring 
baseret på solidaritet. 
Det er derfor nødvendigt at iværksætte politiske foran­
staltninger på nationalt plan og på EF-plan. Kommissio­
nens forslag skal virke som et supplement til de foran­
staltninger, der skal iværksættes nationalt, regionalt og 
lokalt. 
2. ØSU har allerede konstateret, at der skal betydeli­
ge midler til for at skabe en meningsfuld aktion og for 
at trænge det onde, der udhuler vores samfund, tilbage. 
3. Det foreliggende forslag til et »EF-handlingspro-
gram på mellemlang sigt for økonomisk og social inte­
gration af de dårligst stillede befolkningsgrupper«, som 
ØSU skal udtale sig om, har en væsentlig større beløbs­
ramme at råde over end de foregående, men den er 
stadig for lille i betragtning af problemernes omfang og 
uopsættelighed. Programmet har eksperimentel karak­
ter, da det først og fremmest koncentrerer sig om 30 
interventioner, såkaldte prototyper. Disse skal tjene til 
eksempel for medlemsstaternes og EF-institutionernes 
foranstaltninger. 
4. Det er således i bevidstheden om programmets 
begrænsning, men også om de fordele, der kan høstes, 
når erfaringer konfronteres, at projektets styrke og 
svagheder skal vurderes. 
5. ØSU beklager i første omgang, at projektet ikke i 
højere grad udnytter erfaringerne fra de foregående 
programmer til at fastlægge prototypeforanstaltninger, 
der skal fremmes. Det foreliggende projekt ville i mindre grad have lignet en anmodning om bevilling af udgifter, 
hvis det havde været muligt at klassificere disse foran­
staltninger i nogle hovedkategorier som f.eks. afprøv­
ning i et andet land og i en anden social sammenhæng 
af forsøg, der har haft succes i et land, analyse af 
grundene til, at forsøg i et tidligere program blev en 
fiasko, iværksættelse af forsøg på et nyt grundlag osv. 
5.1. ØSU lægger stor vægt på, at de prototypeforan­
staltninger, der godkendes, skal tjene som eksempler, 
således at alle nationale, regionale ag lokale parter kan 
tage ved lære af dem i deres bekæmpelse af fattigdom­
men. Det er kun under denne forudsætning, at et kapløb 
om EF-finansiering kan undgås i de tolv medlemsstater. 
5.2. Da EF-handlingsprogrammet kun giver mulig­
hed for at finansiere 30 prototypeprojekter til hjælp 
for knap 100 000 fattige, fremstår det som noget helt 
væsentligt, at udvælgelsen af projekterne sker på grund­
lag af deres karakter af eksempel og ikke ud fra et forsøg 
på at sprede midlerne jævnt eller i den rækkefølge, 
projektansøgningerne indgår i. 
5.3. ØSU har gentagne gange fremhævet den afgø­
rende betydning af forebyggende foranstaltninger ved 
bekæmpelse af fattigdommen samt af foranstaltninger, 
der sigter på at fjerne de dybere liggende årsager hertil 
(af social og strukturel art). ØSU ønsker derfor, at der 
iværksættes prototypeforanstaltninger med henblik på 
forebyggelse af fattigdom i områder i tilbagegang eller 
tilbagestående områder samt i områder, der risikerer at 
blive svækket som følge af gennemførelsen af det store 
indre marked. 
5.4. Handlingsprogrammet til bekæmpelse af fattig­
dom og strukturfondenes intervention bør tilsammen 
kunne give EF-aktionen en vægt, der er tilstrækkelig 
stor til, at medlemsstaternes regeringer, de regionale og 
lokale myndigheder tilskyndes til at give økonomisk 
bistand til ambitiøse projekter. Det er ligeledes vigtigt, 
at Kommissionen påser, at regeringer samt regionale 
og lokale myndigheder arbejder sammen i marken i 
overensstemmelse med Rådets afgørelse om kontrol 
med anvendelsen af strukturfondenes midler og med 
gennemførelsesbestemmelserne hertil. 
5.5. I forbindelse med programmets iværksættelse 
foreslår ØSU, at man udarbejder en integreret økono­
misk og social strategi for at bekæmpe fattigdommen i 
alle dens aspekter. 
{l) Se ØSU's udtalelse om de handicappede (EFT nr. C 347 af 
22. 12. 1987 og EFT nr. C 189 af 28. 7. 1986). 6. ØSU's anden generelle bemærkning knyttes til den 
relativt store andel af det foreslåede budget (9 millioner 
26. 6. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 159/15 
ECU ud af et budget på 70 millioner ECU), der afsættes 
til teknisk bistand og opfølgning af programmet. Uden 
at ville underkende værdien af erfaringsudveksling i 
dette handlingsprogram og den tekniske bistands betyd­
ning rejser ØSU spørgsmålet, om det ikke er muligt at 
finde en mindre udgiftskrævende, men dog effektiv 
måde at følge programmet op på. Med denne bemærk­
ning foreslås det, at Kommissionen skaffer sig egne 
midler uden af den grund at give afkald på den nødven­
dige og uundværlige ekspertise udefra. 
7. Den tredje generelle bemærkning gælder ud­
dybningen af kendskabet til fattigdomsfænomenerne. 
ØSU kan kun bifalde princippet om en mere nøjagtig 
definition af fattigdomstærskler og om iværksættelsen 
af et program, der gør sammenligninger mellem med­
lemsstaterne mulige. ØSU led selv under mangelen på 
pålidelige oplysninger i forbindelse med udarbejdelsen 
af den før omtalte informationsrapport. 
7.1. Uddybningen af kendskabet til fattigdomsfæno-
mener bør dog først og fremmest være en opgave for 
De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor samt 
for de statistiske kontorer i medlemsstaterne og dækkes 
af deres budget. På den anden side erkender ØSU, at 
det er nødvendigt med incitamenter, og det bifalder, at 
der afsættes bevillinger fra EF-handlingsprogrammet til 
uddybning af kendskabet til fattigdomsfænomener. 
7.2. ØSU finder det endvidere vigtigt, at der hyppige­
re foretages analyser af programmets opfølgning, og at 
resultaterne forelægges ØSU. 
8. Det er endvidere nødvendigt at udbygge samarbej­
det med de internationale organisationer, navnlig De 
forenede Nationers organisation for Uddannelse, Vi-
Bryssel, den 16. april 1989. denskab og Kultur (UNESCO) og Den internationale 
Arbejdsorganisation (ILO), samt med de store ikke-
statslige organisationer, som arbejder med fattigdoms­
problemerne. 
II. SÆRLIGE BEMÆRKNINGER 
Artikel 2 
ØSU minder om sine bemærkninger i informationsrap-
porten om, hvor vanskeligt det er at give en definition, 
som kan have gyldighed på alle former og tilfælde af 
fattigdom overalt og til enhver tid. ØSU finder endvide­
re, at udtrykket »dårligst stillede« ikke er heldigt valgt. 
Artikel 3 
ØSU mener, at der bør foretages en prioritering bl.a. 
på grundlag af tidligere erfaringer. 
Artikel 5 
Kommissionens og konsulenternes rolle bør defineres 
nærmere. 
Artikel 9 
Det rådgivende udvalg bør også omfatte ikke-statslige 
eksperter, der har mange års erfaring med bekæmpelse 
af. fattigdom i alle dens former. 
Artikel 12 
Beretningerne om iværksættelsen og resultaterne af pro­
grammet bør ligeledes forelægges ØSU. 
Alberto MASPRONE 
formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg