C 80/24 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:
— »Kommissionens forordning (EF) om procedurer indledt af Kommissionen i henhold til EF-
traktatens artikel 81 og 82 og om Kommissionens forslag til meddelelser« (1),o g
— »Udkast til meddelelse om samarbejdet inden for netværket af konkurrencemyndigheder« (2)
(2004/C 80/08)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 26. september 2003 under henvisning til
EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de
ovennævnte emner.
Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug.På grund af sagens hastende karakter besluttede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin
404. plenarforsamling den 10. og 11. december 2003 (mødet den 11. december) at overdrage det
forberedende arbejde til Arno Metzler som hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 45 stemmer
for og 4 hverken for eller imod.
1. Indledning
1.1. I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af
16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne
i traktatens artikel 81 og 82 (i det følgende kaldet »FO 1/2003«) har Kommissionen beføjelse til at fastlægge alle deregler, der er relevante for gennemførelsen af denne forordning.
Ovennævnte forslag til Kommissionens forordning (EF) om
Kommissionens procedurer i henhold til EF-traktatens arti-kel 81 og 82 og Kommissionens forslag til meddelelser
vedrører den nye FO 1/2003 og indeholder oplysninger om
dens anvendelse.
1.2. EØSU vil basere sine bemærkninger til forslagene på to
præmisser, som er af afgørende betydning for vurderingen af
den samlede pakke. For det første skulle moderniseringspakkeni væsentlig grad bidrage til at gøre det klart for de aktører, som
de forskellige forslag henvender sig til, hvilken form for
handling der kræves, for at konkurrenceretten kan udvikle sigensartet i de enkelte medlemsstater, og der på længere sigt kan
fremstå en fælles konkurrencekultur uden regionale forskelle.
For det andet bør denne maksime kunne gennemføres udentab af retsstatsprincipper for de berørte virksomheder. Procedu-remæssige forenklinger må ikke føre til tab af juridisk status
på virksomhedernes bekostning.
1.3. Herunder følger en kort oversigt over hovedindholdet
af forslagene til forordning om Kommissionens procedurer i
henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82 (i det følgende kaldet
procedureforordningen) og over de seks meddelelser.
(1) EUT C 243 af 10.10.2003, s. 3.
(2) EUT C 243 af 10.10.2003, s. 10.2. Procedureforordningen
2.1. Resumé
2.1.1. Procedureforordningen indeholder bestemmelser om
indledning af procedurer, som gennemføres af Kommissionen
i henhold til EF-traktatens artikel 81 og 82, giver nærmereoplysninger om Kommissionens meddelelser og udstikker
regler for behandling af klager. Til dette formål vil der blive
indført en ny formular C. Endvidere indeholder forordningenbestemmelser om udøvelse af retten til at blive hørt for de
berørte virksomheder, ret til aktindsigt og behandling af
fortrolige oplysninger.
2.2. Bemærkninger
2.2.1. EØSU anser det for positivt, at Kommissionen i
forbindelse med sine undersøgelser vil forpligte sig til overhol-
delse af yderligere kriterier i forbindelse med interviews med
henblik på at beskytte den interviewede. Dette indebærer, atden pågældende skal oplyses om formålet med interviewet og
om, hvorvidt udtalelserne registreres. Endvidere skal den
interviewede eller virksomheden — ved kontrolundersøgelser— gives mulighed for at få korrigeret disse registrerede
udtalelser.
2.2.2. Kommissionen bør imidlertid supplere artikel 3
(beføjelse til at indhente udtalelser), således at den også på
forhånd skal gøre den person, der afgiver udtalelse, tilstrække-ligt opmærksom på, at det er frivilligt at udtale sig, og skal i
givet fald give oplysninger om retten til ikke at fremkomme
med belastende udsagn og retten til at tilkalde en advokat.Derudover bør Kommissionen oplyse den interviewede om
eventuelle sanktioner, der er forbundet med udtalelsen. Det
samme bør gælde for mundtlige spørgsmål under kontrolun-dersøgelser (artikel 4). Dette opfylder principperne for enrimelig procedure. Det må sikres, at artikel 4 ikke strider imod
30.3.2004 DA C 80/25 Den Europæiske Unions Tidende
artikel 23, stk. 1, litra d), 2. led, i FO 1/2003, som foreskriver,
at virksomhedsrepræsentanter må korrigere udtalelser fra
samtlige personalemedlemmer. Det bør derfor klart fremgå af
artikel 4, stk. 2, at det ikke kun er udtalelser fra ikke-autoriserede personalemedlemmer (og virksomhedsrepræsen-tanter), men også udtalelser fra behørigt autoriserede persona-
lemedlemmer og virksomhedsrepræsentanter, der kan rettes.
Endvidere bør virksomhedsrepræsentanterne og personale-medlemmerne have ret til at kontrollere deres egne udtalelser.
2.2.3. Kommissionen foreslår, at virksomhedernes ret til
forsvar skal begrænses til en bestemt tidsfrist efter meddelelsen
af klagepunkterne. Der vil ikke blive taget hensyn til indlæg,der modtages efter tidsfristens udløb (artikel 10, stk. 2). EØSU
mener, at denne nye regel er en for vidtgående og unødvendig
indskrænkning af virksomhedernes muligheder for at forsvaresig. Den stemmer ikke overens med hidtidig praksis. Hertil
kommer, at der hermed ikke ville kunne tages hensyn til
forhold, som man først havde kendskab til efter udløbet affristen, hvilket ville være urimeligt. Muligheden for senereforelæggelse for en domstol bør heller ikke fjernes.
2.2.4. Ifølge artikel 15, stk. 1, gives der først aktindsigt efter
fremsendelse af klagepunktsmeddelelsen. I praksis har det
imidlertid vist sig hensigtsmæssigt også at give aktindsigt førfremsendelse af klagepunkterne, forudsat at det ikke hindrer
undersøgelserne. Hermed kunne proceduren strammes op.
2.2.5. Kommissionen bør ligeledes i artikel 18 (tidsfrister)
nævne virksomhedernes muligheder for med rimelig begrun-delse at få fristerne forlænget.
3. Meddelelse om samarbejdet inden for netværket og
konkurrencemyndigheder
3.1. Resumé
3.1.1. FO 1/2003 fastsætter princippet om parallel kompe-
tence. Ved overtrædelse af konkurrencelovgivningen kan rets-
forfølgelse indledes af de nationale konkurrencemyndigheder
eller af Kommissionen. »Den bedste egnede myndighed« børtage affære, dvs. den myndighed, på hvis område overtrædelsenhar fundet sted, forudsat at myndigheden kan handle effektivt
og føre de fornødne beviser. Flere nationale konkurrencemyn-
digheder kan være berørt. Hvis mere end tre nationalekonkurrencemyndigheder er berørt (eller er kompetente i det
konkrete tilfælde), er det Kommissionen, som er »den særlig
velegnede myndighed«. Derudover kan Kommissionen ogsåtage sig af tilfælde, som er vigtige for videreudviklingen af
konkurrencepolitikken, for at sikre en effektiv gennemførelse
af konkurrencereglerne, eller tilfælde, som er nært forbundetmed andre af konkurrencerettens områder. Med henblik på en
god sagsfordeling bør myndighederne underrette hinanden
enten før eller kort efter den første undersøgelse. I øvrigt giverFO 1/2003 (artikel 13) den nationale konkurrencemyndighedret til midlertidig eller endelig indstilling af proceduren, hvis
en anden national konkurrencemyndighed er beskæftiget med
sagen. Ingen national konkurrencemyndighed er imidlertidforpligtet til at give afkald på sin ret til at indlede en procedure.3.1.2. Netværket er navnlig værdifuldt, fordi det letter
udvekslingen af informationer. De nationale konkurrencemyn-
digheder skal kunne stille materiale, som er relevant for
anvendelsen af EU’s konkurrenceregler, til rådighed for hinan-den. Forretningshemmeligheder skal imidlertid respekteres, oginformationerne må kun anvendes til et specifikt formål.
Endelig må fysiske personers ret til at forsvare sig respekteres,
når informationer ender i lande, hvor enkeltpersoner kanudsættes for strafferetlige sanktioner som følge af overtrædelse
af konkurrencelovgivningen. Derudover kan de nationale
konkurrencemyndigheder søge hjælp hos hinanden, når derskal indhentes oplysninger, som er nødvendige for retsforføl-
gning ved overtrædelse af konkurrencelovgivningen. Dette
gælder også samarbejdet mellem Kommissionen og de nationa-le konkurrencemyndigheder.
3.1.3. Ønskes behandling efter et samarbejdsprogram, der
giver mulighed for strafnedsættelse, skal der indgives ansøg-
ning til hver enkelt af de myndigheder, der kan have kompeten-
cen i den pågældende sag, og, om muligt, samtidigt. Enansøgning til én myndighed kan ikke udvides til at omfatte
andre myndigheder. Hvis andre nationale konkurrencemyndig-
heder kommer i besiddelse af en sådan ansøgning, må de ikkebenytte de medfølgende oplysninger til selv at indlede en
hurtig procedure. Endvidere kan bevismateriale modtaget fra
ansøgeren kun videregives med dennes samtykke, medmindreansøgeren også har søgt den anden myndighed om behandling
efter samarbejdsordningen, eller denne myndighed har forplig-
tet sig til ikke at bruge oplysningerne til at indlede strafferetligesanktioner mod ansøgeren (eller de personer, der er omfattetaf ansøgningen).
3.2. Bemærkninger
3.2.1. EØSU går ind for et tæt samarbejde mellem Kommis-
sionen og de nationale konkurrencemyndigheder for dermedat fremme sammenhængende beslutninger i de enkeltemedlemsstater og muliggøre en fælles europæisk konkurrence-
kultur. EØSU ønsker imidlertid også en stærk forankring af
one-stop-shop-princippet for at udelukke, at virksomhedernebliver genstand for adskillige parallelle sagsanlæg og sanktioner
i forskellige medlemsstater. Det er tvivlsomt, at meddelelsen
ved blot at opfordre til, at det så vidt muligt kun er énmyndighed, der tager sig af en bestemt sag, giver virksomhe-
derne tilstrækkelig beskyttelse. Det anbefales derfor at opstille
detaljerede kriterier for en klar og entydig tildeling af sager.
3.2.2. En virksomheds ansøgning om strafnedsættelse i
henhold til ét lands samarbejdsregler gælder ikke samtidig som
en tilsvarende ansøgning under andre landes konkurrencelov-
givning. Denne omstændighed viser, at der ikke tages tilstræk-keligt hensyn til virksomhedernes behov for retssikkerhed.
Af effektivitetshensyn bør det være tilstrækkeligt med én
ansøgning inden for netværket for at opfylde ansøgningskrave-ne i samtlige medlemsstater. At være den første, der rapporterer
om uregelmæssigheder, kan p.g.a. konkurrencen mellem virk-
somhederne have ugunstige følger for den pågældende virk-somhed, hvis den senere indgiver ansøgning i en andenmedlemsstat. Det ville være endvidere være hensigtsmæssigt i
en fodnote i meddelelsen at indføje en henvisning til andre
nationale konkurrencemyndigheders regler om samarbejdsbe-tinget strafnedsættelse.
C 80/26 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
4. Meddelelse om samarbejdet mellem Kommissionen
og medlemsstaternes domstole om anvendelsen af
EF-traktatens artikel 81 og 82
4.1. Resumé
4.1.1. Det er ikke kun Kommissionen og de nationale
konkurrencemyndigheder, men også de nationale domstole,der har rettigheder og forpligtelser i forbindelse med anvendel-sen af EF-traktatens artikel 81 og 82 — navnlig i forbindelse
med aftaleretlige søgsmål og skadeserstatningssager (og ofte
hvor der er tale om midlertidig retsbeskyttelse) samt i håndhæ-velsessager. I henhold til EF-traktatsystemet har Kommissio-
nens udlægning af EF-traktatens artikel 81 og 82 ikke generelt
forrang over de nationale domstoles fortolkning af reglerne.Tværtimod har begge en grundlæggende kompetence til at
fortolke EF-traktatens artikel 81 og 82, og begge er kun
underlagt EF-Domstolen. Den fare for divergerende beslutnin-ger, som parallel kompetence frembyder, imødegås af arti-
kel 16, stk. 1, i FO 1/2003, som foreskriver, at nationale
domstole ikke kan træffe afgørelser i henhold til traktatensartikel 81 eller 82, hvis de strider imod en beslutning, somKommissionen enten har truffet i samme sag eller har til
hensigt at træffe i en procedure, som den har indledt.
4.1.2. For at gøre det muligt for de nationale domstole at
overholde artikel 16, stk. 1, i FO 1/2003 med henblik på også
at undgå divergenser mellem Kommissionen og de nationale
domstole i tilfælde, hvor Kommissionen (endnu) ikke harindledt nogen procedure, og for at udnytte Kommissionens
ofte større sagsindsigt, opfordrer artikel 15 i FO 1/2003 til et
omfattende samarbejde mellem de nationale domstole ogKommissionen. Efter en indledende oversigt over de nationale
domstoles pligter ved anvendelsen af EF-traktatens artikel 81
og 82, som fremgår af EF-Domstolens retspraksis og afartikel 16, stk. 1, i FO 1/2003, forklarer meddelelsen, hvordansamarbejdet mellem de nationale domstole og Kommissionen
skal foregå i henhold til artikel 15 i FO 1/2003. Som
Kommissionen udtrykkeligt slår fast i meddelelsens punkt 42er meddelelsen ikke bindende for de nationale domstole, men
kun af vejledende karakter. Endvidere er samarbejdsproceduren
underlagt retsplejelovgivningen i den medlemsstat, hvor denpågældende domstol befinder sig. Samtidig skal EF-Domstolens
generelle retsprincipper imidlertid overholdes.
4.2. Bemærkninger
4.2.1. EØSU støtter målsætningen i FO 1/2003 om at
styrke privatpersoners muligheder for at styrke få håndhævet
konkurrencelovgivningen via de nationale domstole. I overens-
stemmelse med det fælles markeds markedsøkonomiske be-skaffenhed må der ud over Kommissionens og de nationalekonkurrencemyndigheders forvaltningsretlige gennemførelse
af konkurrencelovgivningen også finde en decentral, individuel
gennemførelse sted. EØSU bifalder derfor den forbedredegennemsigtighed, som Kommissionen med denne meddelelseskaber for de nationale domstole. EØSU håber, at også
Kommissionens fremtidige konkrete samarbejde med de natio-
nale domstole i henhold til artikel 15 i FO 1/2003 vil
bidrage til en styrkelse af privatpersoners og virksomhedersretsbeskyttelse på nationalt plan. Navnlig hvad angår tiltrædel-seslandenes domstole, som endnu ikke er særlig fortrolige med
anvendelsen af fællesskabslovgivningen, kan Kommissionen
yde værdifuld hjælp.
5. Meddelelse om uformel rådgivning vedrørende nye
spørgsmål til EF-traktatens artikel 81 og 82, som
rejses i konkrete sager (vejledende skrivelser)
5.1. Resumé
5.1.1. FO 1/2003 afskaffede anmeldelsessystemet, så Kom-
missionen bedre kunne koncentrere sig om alvorlige overtræ-
delser af konkurrencelovgivningen. Som hovedregel må virk-somhederne selv vurdere lovligheden af deres aftaler og adfærd.Ved nye eller uopklarede spørgsmål kan de imidlertid søge
uformel rådgivning hos Kommissionen uden dog at have
krav herpå. De modtager derefter en vejledende skrivelse.Kommissionen understreger, at denne rådgivning kun vil blive
givet, hvis den er forenelig med Kommissionens opgavepriori-
tering. Ud fra tre kriterier overvejer Kommissionen, om det erhensigtsmæssigt at rådgive — problemstillingen skal være ny,
der skal være et behov for en vejledende skrivelse, og det skal
dreje sig om faktiske kendsgerninger. Der vil ikke blive rådgivetom hypotetiske spørgsmål og om spørgsmål, som er under
behandling ved en national domstol eller anden national
konkurrencemyndighed.
5.1.2. Vejledende skrivelser er ikke bindende for de nationa-
le domstole og de nationale konkurrencemyndigheder. Kom-missionen er heller ikke bundet af skrivelserne, men vil tage
hensyn til dem, hvis den skal tage sig af en klage, der vedrører
samme sagsforhold.
5.2. Bemærkninger
5.2.1. Systemet med lovfæstet undtagelse betyder, at virk-
somhederne slipper for unødige administrative byrder. Den
retslige usikkerhed, som denne ændring medfører for virksom-
hederne, kunne imidlertid yderligere afhjælpes i meddelelsen,hvis virksomhederne i bestemte vanskelige enkelttilfælde havde
krav på en begrundet udtalelse fra Kommissionen, i stedet for
at være henvist til uformel rådgivning, som Kommissionenikke er forpligtet til at yde. Hvor der er tale om nye
tekniske og juridiske aspekter, bør Kommissionen under alle
omstændigheder være rede til at give virksomhederne enbindende udtalelse. Værdien af en vejledende skrivelse villeellers være vanskelig at få øje på. På baggrund af de alvorlige
sanktioner, som vil blive skærpet yderligere, giver uformelle
oplysninger fra Kommissionen ikke tilstrækkelig retsbeskyt-telse.
30.3.2004 DA C 80/27 Den Europæiske Unions Tidende
6. Meddelelse om Kommissionens behandling af klager
i henhold til artikel 81 og 82 i EF-traktaten
6.1. Resumé
6.1.1. I meddelelsen anføres for det første, at en berørt
virksomhed kan vælge mellem at lægge sag an ved en national
domstol eller at indgive klage til Kommissionen. For klagergælder Kommissionens og de nationale klagemyndigheders
parallelle kompetence. Kommissionen har ret til at behandle
visse indgivne klager hurtigere end andre, og det er sagensgrad af fællesskabsinteresse, som er afgørende for, hvilkenprioritet klagen skal have. Desuden skal klager indgives på
formular C. Kommissionen undersøger i forbindelse hermed,
om klageren kan godtgøre en berettiget interesse i sagen.
6.1.2. Kommissionen vil vurdere, om der er den krævede
fællesskabsinteresse for at indlede en undersøgelse af sagen ihenhold til følgende kriterier: Om klageren kan føre sag ved
en national domstol for at gøre sine rettigheder gældende,
hvor alvorlige de påståede krænkelser er, hvilken indvirkningde har på konkurrencesituationen inden for Fællesskabet som
helhed, hvor vanskelige de er at bevise, og hvor omfattende
undersøgelser der kræves. Kommissionen vil også undersøge,om den i klagen påståede adfærd i mellemtiden er ophørt og/eller om den anklagede virksomhed er villig til at ændre sin
adfærd.
6.2. Bemærkninger
6.2.1. Netop i systemet med lovfæstet undtagelse vil det i
visse tilfælde ikke længere være så let for Kommissionen ellerde nationale klagemyndigheder at opdage aftaler, som krænker
konkurrencelovgivningen. Klager kan derfor spille en vigtig
supplerende rolle, når det gælder om at afsløre og undersøgekrænkelser. Betingelserne for efterprøvelse af disse bør derfor
ikke være alt for skrappe. Eftersom det i stort omfang er op til
Kommissionens skønsmæssige bedømmelse, er det imidlertidikke på forhånd til at vide for klageren, om Kommissionen
faktisk vil behandle klagen. Det kan afskrække eventuelle
klagere fra at klage, og formular C vil for disse indebæreyderligere bureaukrati. Udvalget efterlyser derfor klarere og for
den enkelte forudsigelige regler om Kommissionens beføjelser
til skønsmæssigt at afgøre, hvilke klager som skal efterprøves,samt en entydig definition af fællesskabsinteressen, som er enforudsætning for, at Kommissionen skal behandle klager.
7. Retningslinjer om begrebet om påvirkning af den
mellemstatslige handel i EF-traktatens artikel 81 og
82
7.1. Resumé
7.1.1. Retningslinjerne indeholder et omfattende resumé af
de principper, som Fællesskabets domstole har udarbejdetvedrørende fortolkningen af begrebet om påvirkning af sam-
handelen, der nævnes i artikel 81 og 82 i EF-traktaten
(»mellemstatslighedsklausulen«). De indeholder også en ny
regel, som Kommissionen har udarbejdet (den såkaldte »NAAT-regel«), og som angiver, hvilke aftaler der i princippet ikke kananses for at have en mærkbar indvirkning på handelen mellem
medlemsstaterne.
7.1.2. Efter en redegørelse for de overordnede principper og
en forklaring af de enkelte dele af mellemstatslighedsklausulen
udvikler retningslinjerne NAAT-reglens begreb om mærkbar
effekt. Ifølge NAAT-reglen bør aftaler principielt ikke omfattesaf mellemstatslighedsklausulen, hvis a) parternes samledemarkedsandele på et marked inden for Fællesskabet, der
påvirkes af aftalen, ikke overstiger 5 %, og b) hvis de
pågældende virksomheders samlede årlige omsætning indenfor Fællesskabet ikke overstiger 40 mio. euro. I retningslinjerne
fastlægges dernæst, hvordan disse principper og NAAT-reglen
skal anvendes i forbindelse med de mest almindelige typeraftaler og krænkelser, nemlig import- og eksportaftaler, kartel-
ler, horisontale samarbejdsaftaler, vertikale aftaler og misbrug
af dominerende markedsstilling i flere medlemsstater. I hverttilfælde skelnes der mellem aftaler og procedurer, som påvirker
flere medlemsstater, og sådanne, som er begrænset til en enkelt
medlemsstat eller en del af denne.
7.2. Bemærkninger
7.2.1. EØSU er tilfreds med Kommissionens detaljerede
beskrivelse af, hvordan mellemstatslighedsklausulen skal an-
vendes, og navnlig med, at den opstiller en liste over de enkelte
typer sager, eftersom der knytter sig forskellige spørgsmål tilhver enkelt af disse. Udvalget sætter imidlertid spørgsmålstegn
ved, om den af Kommissionen udviklede NAAT-regel kan
skabe den fornødne retssikkerhed for de berørte virksomheder,når den blot er indeholdt i en meddelelse. På baggrund
af fællesskabsdomstolenes traditionelt brede fortolkning af
mellemstatslighedsklausulen vil retssikkerheden øge, hvisKommissionen indarbejder reglen i en forordning.
7.2.2. Desuden vil EØSU gerne vide, om det er fornuftigt at
lade fællesskabslovgivning vige for national konkurrencelov-givning, hvilket klart er formålet med NAAT-reglen. Eftersom
stort set alle medlemsstater nu har vedtaget nationale konkur-
renceregler, men Kommissionen og fællesskabsdomstoleneikke kan garantere en ensartet fortolkning af dem, hvismellemstatslighedsklausulen ikke anvendes, opstår der netop i
forbindelse med grænseoverskridende aftaler mellem SMV’er
en risiko for, at flere forskellige lovbestemmelser, som kanfortolkes strengere end EF-lovgivningen, vil finde anvendelse.
C 80/28 DA 30.3.2004 Den Europæiske Unions Tidende
8. Retningslinjer om anvendelse af EF-traktatens arti-
kel 81, stk. 3
8.1. Resumé
8.1.1. Overgang fra fritagelsessystemet til et system med
lovfæstet undtagelse i henhold til forordning (EF) nr. 1/2003
indebærer, at virksomheder selv skal kontrollere både om
betingelserne i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, er opfyldt, ogom undtagelsen i EF-traktatens artikel 81, stk. 3, gælder. For atgøre det lettere for virksomhederne at afgøre dette, har
Kommissionen nu fremlagt retningslinjer for EF-traktatens
artikel 81, stk. 3, som supplerer de nuværende retningslinjerom anvendelse af EF-traktatens artikel 81 i forbindelse med
horisontale samarbejdsaftaler (EFT C 3 af 2001) og retnings-
linjerne om vertikale begrænsninger (EFT C 291 af 2000).
8.1.2. I retningslinjerne forklares først de overordnede
rammer for EF-traktatens artikel 81 og især for anvendelsen afEF-traktatens artikel 81, stk. 1, da EF-traktatens artikel 81,
stk. 3, kun kan fortolkes korrekt på denne baggrund. Dernæst
gives der en redegørelse for hver af de fire betingelser i EF-traktatens artikel 81, stk. 3. Der er hovedsagelig tale om et
resumé af Kommissionens hidtidige beslutningspraksis og
domstolenes retspraksis, men samtidig gives en også endelvis præcisering af kriterierne, tydeligvis så en konkret
økonometrisk kontrol kan foretages.
Bruxelles, den 11. december 2003.
Roger BRIESCH
Formand for
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg8.2. Bemærkninger
8.2.1. EØSU ser positivt på Kommissionens bestræbelser
på at formulere kriterierne om anvendelse af EF-traktatens
artikel 81, stk. 3, på en så klar og tydelig måde. Det er imidlertid
tvivlsomt, om alle tidligere beslutninger om fritagelse lever
op til disse nye detaljerede og kvantitative krav. Efter udvalgetsopfattelse skyldes dette ikke, at Kommissionens tidligerebeslutninger var af ringe kvalitet, men snarere det grundlæg-
gende metodemæssige problem med at kvantificere effektivi-
tetsgevinster, der nævnes i retningslinjerne. Selv i store virk-somheder med yderst detaljerede bogførings- og omkostnings-
beregningssystemer bliver investeringsbeslutninger ikke ene
og alene baseret på detaljerede beregninger, men også —faktisk hovedsagelig — på grundlag af »strategiske visioner«,da det ikke altid er muligt i modeller at gengive alle relevante
virksomhedsøkonomiske faktorers samspil med markedspara-
metre.
8.2.2. EØSU sætter ikke spørgsmålstegn ved Kommissio-
nens grundlæggende økonomiske fremgangsmåde, men kræ-ver, at Kommissionen ved sin bedømmelse i henhold til EF-
traktatens artikel 81, stk. 3, også tager hensyn til den »sunde
forretningssans« hos en (virkelig eller hypotetisk) virksomhedpå det relevante marked. Artikel 81, stk. 3, i EF-traktaten bør
ikke kun finde anvendelse, når man er næsten fuldstændig
sikker på, at der er en nettogevinst for forbrugerne, men ogsånår Kommissionen med tilstrækkelig sikkerhed kan udelukke,at samarbejdspartnerne med deres aftale havde til hensigt at
sætte konkurrencen ud af spil og ikke forbedre deres egen
konkurrenceevne. Kun derved kan man udelukke, at kartelfor-buddet i EF-traktatens artikel 81 sætter en stopper for ønskelig,
innovationsfremmende konkurrence.