Regionsudvalgets udtalelse om "Europæisk erhvervslivs konkurrenceevne i den globale økonomi - Forslag til styrkelse af erhvervslivets konkurrenceevne"

(2000/C 57/05)

REGIONSUDVALGET har-

under henvisning til meddelelse fra Kommissionen om "Europæisk erhvervslivs konkurrenceevne i den globale økonomi - Forslag til styrkelse af erhvervslivets konkurrenceevne" (KOM(1998) 718 endelig udg.),

under henvisning til Kommissionens beslutning af 25. Januar 1999 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 1 at anmode om Regionsudvalgets udtalese,

under henvisning til præsidiets beslutning af 10. marts 1999 om i henhold til EF-;traktatens artikel 198 C, stk. 4, at afgive udtalelse og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 6 "Beskæftigelse, Økonomisk Politik, Det Indre Marked, Industri, SMV",

under henvisning til Underudvalg 6's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 134/99 rev. 1), som blev vedtaget den 27. september 1999 med Jean-Louis Joseph (F/PSE) som ordfører -

på den 31. plenarforsamling den 17.-18. november 1999 (mødet den 18. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Regionsudvalget glæder sig over nærværende initiativ, hvor Kommissionen med afsæt i ovennævnte meddelelse søger at indkredse og formulere konkrete løsningsforslag til den europæiske konkurrenceevneproblematik på baggrund af den aktuelle, hastigt fremskridende globalisering af økonomierne. Det er vigtigt, at der gås fra ord til handling og tages hul på debatten om, hvilke instrumenter der skal udformes - og det er helt klart Regionsudvalgets hensigt at bidrage hertil.

1.2. Det europæiske niveau er uden tvivl det mest relevante, når det drejer sig om at udforme de mest egnede politiktiltag og redskaber - men subsidiaritetsprincippet skal, hver gang forholdene tilsiger det, omsættes på såvel det nationale som det lokale niveau. Hvad angår selve begrebet konkurrenceevne, er det rimeligt klart defineret, når det relateres til virksomheder, hvorimod det bliver vanskeligt at definere, ja endog tvetydigt, når det relateres til et geografisk område.

1.3. Globaliseringen af økonomierne er klart en uafvendelig proces. Spørgsmålet er næppe, om globaliseringen er den rette vej i den økonomiske og sociale udvikling; det handler snarere om, hvordan Den Europæiske Union i sin helhed skal positionere sig bedst muligt i verden af i morgen. Målet kan ikke reduceres til en snæver økonomisk synsvinkel, hvor man blot ser på den økonomiske stilling ud fra en markedsandelsbetragtning. Mere overordnet må kriteriet på konkurrenceevne snarere være, om Europa kan indfri de europæiske borgeres forventninger med hensyn til levestandard og livskvalitet og følge en udviklingsbane kendetegnet ved bæredygtig vækst, samt om Europa kan sikre kommende generationer levevilkår kendetegnet ved velstand, respekt for menneskerettighederne og miljøet samt fred og samkvem med de øvrige folkeslag på kloden.

1.4. Regionsudvalget må imidlertid forbavses over meddelelsens meget negative bedømmelse af Europas og europæisk erhvervslivs position i globaliseringsprocessen. Et utilsløret katalog over Europas stærke og svage sider er nok en nødvendighed for at kunne diskutere, hvordan tingene skal gribes an og med hvilke midler. Men problemet er, at Kommissionen nok kommer med en klar og korrekt analyse af Europas svage sider, men samtidig er meget påholdende med at fremhæve de positive sider i det europæiske potentiale, hvor den "europæiske model" jo ellers har været en succes, der har gjort det muligt at opbygge et forenet og solidarisk Europa. Omvendt tilslører den konstante fremhævelse af den "amerikanske models" succes det faktum, at amerikanernes model heller ikke er problemfri (store uligheder og tiltagende fattigdom, vold); hvortil kommer, at en sådan samfundsmodel har sin egen ideologiske, historiske og kulturelle baggrund og ikke uden videre kan overføres. Dette udelukker naturligvis ikke, at man kan bruge denne såvel som andre modeller som inspirationskilde, når man skal fastlægge effektive angrebsvinkler. Inspirationen til de store europæiske samarbejdsprogrammer på forskningsområdet er således i sin tid hentet i den japanske model. Det korte af det lange er, at den fortsatte opbygning af et retfærdigt og stærkt Europa med et erhvervsliv, der kan høste succes på verdensmarkederne, stiller krav om udformning og cementering af en europæisk angrebsvinkel.

1.5. Etableringen af det indre marked i Europa (der ganske vist ikke er fuldført, når det drejer sig om tjenesteydelser og intellektuel ejendomsret m.v.) repræsenterer et fornemt eksempel på succes. Det indre marked er i dag det største hjemmemarked i verden, hvilket imidlertid ikke rokker ved den kendsgerning, at det amerikanske markeds skala har været helt afgørende for den amerikanske økonomis konkurrenceevne. Erfaringerne med det europæiske samarbejde på forskningsområdet har heller ikke været så negative endda - selv om der naturligt nok har været svage punkter. Med afsæt i denne samarbejdsmodel, der hviler på en sammenlægning af FTU-rammeprogrammerne og strukturfondene og et gensidigt samspil mellem disse, er det lykkedes på én gang at befæste konkurrenceevnen og den økonomiske og sociale samhørighed i Europa(1).

1.6. Endelig skal man gøre sig klart, at såvel de europæiske enhedsbestræbelser som globaliseringen er inde i et udviklingsforløb. Forløbet kan ikke betragtes som afsluttet, hverken for den ene eller den anden størrelse. Dette betyder især, at verdensøkonomiens funktionsmåde ikke er givet én gang for alle. Spillereglerne er ikke lagt fast (de er hverken faste eller definitive). Det er op til Europa selv at finde ud af, hvordan det kan blive inddraget i fastlæggelsen af disse spilleregler, og hvordan det kan dreje dem i en for det selv fordelagtig retning(2). I Kommissionens meddelelse understreges vigtigheden af forhandlinger omkring den internationale handel og om igangværende og kommende direkte internationale investeringer. Det er ganske vist to områder med høj prioritet, men opbygningen af et internationalt økonomisk system må nødvendigvis dreje sig om andet og mere end verdenshandel med udgangspunkt i en frihandelsdoktrin. Mere overordnet handler det om, hvordan Europa indtager en stærk stilling og samtidig bevarer sine særlige kendetegn og sin mangfoldighed. Det er baggrunden for, at et kommunernes og regionernes Europa er en faktor, man ikke kommer udenom, når det drejer sig om at sikre europæisk konkurrenceevne.

2. Konkurrenceevne, europæisk integration, økonomisk og social samhørighed

2.1. Regionsudvalget konstaterer, at begrebet konkurrenceevne dækker over noget forskelligt afhængigt af, om man anskuer begrebet under en virksomhedssynsvinkel eller relaterer det til et bestemt geografisk område (Europa, medlemsstatsniveau, regionalt niveau). En virksomheds konkurrenceevne er et spørgsmål om virksomhedens evne til at tage konkurrencen op på et givet marked (det lokale, det nationale, det europæiske marked eller verdensmarkedet); mindre velafgrænset bliver begrebsdefinitionen imidlertid, hvis skalaen ikke længere blot er virksomheden, men et helt geografisk område. I øvrigt er måleproblemet i en globaliseringssammenhæng meget delikat, således som det også meget rigtigt påpeges af Kommissionen. I den sammenhæng bør man søge at give svar på specielt tre spørgsmål.

2.2. For det første er sammenhængen mellem virksomhedernes konkurrenceevne og et bestemt geografisk områdes konkurrenceevne ikke entydig. Den er imidlertid blevet vigtig til forståelse af, i hvilket omfang opbygningen af Den Europæiske Union påvirkes af de europæiske virksomheders konkurrenceevne, og som baggrund for udformningen af en politik til stimulering af erhvervenes konkurrenceevne. Sammenhængen bliver ikke mindre kompleks af, at en række virksomheder er opbygget over adskillige faste forretnings- eller driftssteder, hvorved deres aktiviteter udfolder sig i et økonomisk rum, som almindeligvis ikke falder sammen med det betragtede geografiske område.

2.3. Konkurrenceevnebegrebets indhold og betydning skifter alt efter den betragtede geografiske skala (Europa, medlemsstaterne, lokal/regional) og er end ikke altid i samklang med det pågældende områdes interesser og politiske prioritering. Man kan f.eks. forestille sig, at en region søger at tiltrække udefra kommende beskæftigelsesfremmende investeringer, som ikke er forenelige med hensynet til et sammenhængende nationalt eller europæisk industripotentiale inden for en given erhvervssektor. Globaliseringen sprænger de rumlige grænser, og den erhvervsmæssige enhed følger ikke længere politisk afstukne grænser.

2.4. Endelig er der spørgsmålet om virksomhedens nationalitet eller rettere europæiske tilhørsforhold. Hvad er kriteriet på, at en virksomhed er europæisk: kapitalens nationalitet, koncernhovedsædets beliggenhed, direktionsmedlemmernes nationalitet eller forretningsstedernes geografiske placering? Det er klart, at ingen af kriterierne giver tilfredsstillende svar på spørgsmålet. Er en udenlandsk virksomhed, som via datterselskaber genererer beskæftigelse, skatteprovenu og udviklingsimpulser i Europa, mindre europæisk end en europæisk virksomhed, hvis konkurrencedygtighed skyldes, at den har etableret datterselskaber i USA og i Asien?

2.5. Lige så vigtigt er det at bemærke, at virksomhedernes indbyrdes konkurrence - og dermed konkurrenceevne - i Europa er med til at opbygge en europæisk konkurrenceevne udadtil. I øvrigt konkurrerer de europæiske virksomheder ikke kun på det europæiske marked - i mange tilfælde vil de også være rivaler på markeder uden for Europa.

2.6. Regionsudvalget erkender betimeligheden af en række definitioner af konkurrenceevne, der har det til fælles, at de fokuserer på det kriterium, at borgernes velstand og velfærd bevares og forbedres. OECD definerer f.eks. konkurrenceevne som "virksomheders, erhvervssektorers, regioners, staters og supranationale regioners evne til at skabe et relativt højt indkomstniveau og opnå et højt beskæftigelsesniveau samtidig med, at de er udsat for international konkurrence". Regionsudvalget lægger imidlertid vægt på den betragtningsmåde, at hovedformålet med den regionale konkurrenceevne må være at bidrage til beskæftigelsesskabelse på det lange sigt og at fremme en bæredygtig økonomisk udvikling. Regionsudvalget deler det synspunkt, som eksperterne fra Den Rådgivende Gruppe om Konkurrenceevne fremfører, hvorefter "visse mere specifikke målsætninger, såsom forøgelse af indtjeningen eller af markedsandelene på verdensmarkederne, skal betragtes som underordnede i forhold til den overordnede målsætning om at skabe en økonomi med høj værditilvækst, som sikrer et højt beskæftigelsesniveau. Det vil også være forkert at tale om et valg mellem konkurrenceevne og social sammenhængskraft. De eksisterende spændinger er et spørgsmål om, hvordan man gennemfører de krævede justeringer og efter hvilken tidsplan"(3).

2.7. I disse bemærkninger ligger, at man ikke må glemme, at sådanne konkurrenceevnemålsætninger kun har nogen mening, hvis man sørger for på de forskellige relevante geografiske niveauer at etablere, udvikle og befæste produktive systemer, som på én gang sikrer bæredygtighed og velstand, som for en stor dels vedkommende atter må omsættes i en ny produktion.

2.8. På den anden side forudsætter de principper, som Den Europæiske Union bygger på, at ovennævnte målsætninger er forenelige med hensynet til en styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed på europæisk plan. Med andre ord må "vinderregionerne"(4) ikke skabe deres succes på bekostning af "taberregionerne". Endvidere bør der også på dette sted mindes om, at de interne skævheder i Den Europæiske Union ikke kun afspejler forskelle i levestandard og levevis, men også rummer en risiko for en konkurrence inden for Europa, som rækker ud over det ønskelige - med andre ord økonomisk og social dumping.

2.9. Mere overordnet må den europæiske model, navnlig denne models sociale dimension, ikke betragtes som et handicap eller som en binding, man blot må finde sig i. Dels bygger modellen på værdier i det europæiske samfund, som der bør værnes om (ikke prioritere det økonomiske på bekostning af det sociale). Dels er det med rette, at meddelelsen betragter den sociale dimension som en faktor, der styrker konkurrenceevnen på lang sigt: modellen skaber velkvalificerede, motiverede og sunde arbejdstagere, og det vil i stadig højere grad være nøglen til en langsigtet innovations- og kvalitetsorienteret konkurrencedygtighed.

2.10. I en kontekst, hvor globalisering er en uafvendelig proces, er det derfor afgørende at være konkurrencedygtig, så man kan bevare, cementere og styrke den europæiske model. Det er vigtigt at være konkurrencedygtig, hvis man vil opbygge et varigt bæredygtigt Europa, som forstår at udfylde sin plads i verden af i morgen, et Europa, hvor borgere trives, hvor der er velstand og social samhørighed frem for arbejdsløshed, udelukkelse, stigende ulighed, fattigdom og utryghed. Konkurrenceevne bør med andre ord betragtes som et middel og ikke som et mål.

3. Internationalisering, frihandel, vækst og bæredygtig udvikling

3.1. Skal væksten i verdenshandelen betragtes som en afgørende kilde til vækst og velstand i Europa? Man kan næppe uden videre sætte et sådant lighedstegn. Selv om der er en sammenhæng, befinder kilderne til vækst sig på forskellige niveauer: makroøkonomisk politik og valutarisk stabilitet, opbygningen af det store indre marked, videnskabelige og tekniske fremskridt, uddannelse og kultur, miljøbeskyttelse, infrastrukturforbedringer og økonomisk, social og erhvervsmæssig organisation. På den baggrund må globaliseringen betragtes ikke som en kilde til vækst, men som en form for vækst, i og med at globaliseringen fører til større markeder. Dette gør krav på tre vigtige bemærkninger.

3.2. For det første kan der konstateres en stærkere vækst i den intrasektorielle handel end i den intersektorielle handel. Denne statistiske kendsgerning betyder, at der ikke er tale om en videre international specialisering byggende på komparative fordele, men om en udvidelse af de relevante fysiske rum. Industrien organiserer sig i dag i sammenhængende økonomiske enheder af international skala og opnår derved konkurrencefordele og komplementaritet mellem firmaer af forskellig nationalitet. Arten og omfanget af industriernes transnationale organisation varierer betydeligt fra den ene sektor til den anden og fra den ene erhvervsgren til den anden. Den internationale arbejdsdeling er derfor frem for alt resultatet af fordele, der er opnået ved sammenlægning af strategier til deployering og udvikling af virksomheder og gennem opbygning af ressourcer på forskellige grafiske niveauer (lokal/regional, national, europæisk).

3.3. For det andet foregår en stor del af den internationale handel mellem firmaer inden for samme koncern. Det understreger den rolle, de internationale selskaber spiller i opbygningen af et internationalt økonomisk system; selvsagt har politiske beslutninger om deregulering og privatisering, sænkning af toldtariffer samt international regulering af konkurrencen ligeledes spillet en betydelig rolle. Dette peger frem mod spørgsmålet om sammenkædningen mellem virksomheders konkurrenceevne og geografiske områders konkurrenceevne samt spørgsmålet om at definere, hvad man er blevet enige om at kalde "en europæisk virksomhed".

3.4. Endelig gælder det, at medens visse produkter eller visse normer klart antager global karakter, så bygger det internationale økonomiske system fortsat på forskelle i tilgange i form af differentiering af produkter som funktion af smag og forbrugsvaner og i form af innovative systemer, der støtter sig til den pågældende regions specifikke, diversificerede potentiale. Globaliseringen består ikke i en ensartetgørelse af verden, og det er også Europas rolle at sætte sit fingeraftryk på globaliseringsprocessen og sikre, at mangfoldigheden tilgodeses.

3.5. Når dette er sagt, skal Regionsudvalget minde om, at nok er globaliseringen generelt anerkendt som et spil, der giver et positivt facit, men fordelingen af overskuddet fra spillet er meget ofte ulige og potentielt svingende. "Ifølge nyere økonomiske teorier knytter der sig en på lang sigt bæredygtig økonomisk vækst og en øgning af indkomstkløften mellem lande til virkningerne af akkumulationen af såvel fysisk som menneskelig kapital - og dette fænomen påvirkes på sin side af den internationale handel"(5). Med andre ord bygger konkurrenceevnen på tilstedeværelsen og udviklingen af gunstige og dermed ulige bytteforhold og er således ifølge sin natur kilde til asymmetrier. Det er i øvrigt påfaldende, at Europa i det store og hele har et ugunstigt bytteforhold i forhold til USA og Japan og normalt et gunstigt bytteforhold i forhold til de øvrige tredjelande, dvs. lande, som for en stor del er udviklingslande.

3.6. Vender vi blikket mod Europa, fremgår det af Kommissionens rapport fra 1998 om den europæiske industris konkurrenceevne, at den europæiske levestandard målt ved BNP pr. indbygger i købekraftstandarder (PPS) ligger 33 % under USA's og 13 % under Japans. I øvrigt er der en betydelig spredning i denne købekraft inden for Den Europæiske Union, nemlig på 1:2,6 mellem medlemsstaterne og på 1:4,5 fra den fattigste til den rigeste europæiske region. I øvrigt er de regionale uligheder helt klart mere udtalte i de lande, der ligger over det europæiske gennemsnit, end i de lande, der ligger under(6).

3.7. Hvad Europa angår, dækker de summariske vækstindikatorer over kraftige asymmetrier. Opbygningen af det indre marked har begunstiget en intrasektoriel vækst i handelen, hvor produkter, der er differentieret med hensyn til pris og kvalitet, vinder frem, medens standardprodukternes markedsandele er forblevet de samme. Denne udvikling er kendetegnet ved kontraster i specialiseringsmønsteret, idet man på den ene side har højprisvarer kendetegnet ved idéundfangelse, forskning og udvikling samt reklame over for på den anden side varer i den nedre ende af prisskalaen, hvor det overordnede mål er nedbringelse af produktionsomkostningerne. Et land kan imidlertid meget vel forfølge de to strategier inden for forskellige sektorer; hvis vi ser på de fire største europæiske industrilande, er der en klar tendens til specialisering i varer af høj kvalitet i Tyskland, af mellemhøj kvalitet i Frankrig og af middelkvalitet i Storbritannien, medens Italien af de fire lande er det, der er mest specialiseret i varer nederst på skalaen og mindst specialiseret i varer øverst på skalaen. Disse forskelle går igen for så vidt angår udenlandske investeringer, hvor der er tale om et spænd på 1:4,5 mellem Italien (0,4 % af BNP) og Storbritannien (1,8 % af BNP, med særlig kraftig repræsentation af lande uden for EU), og for så vidt angår koncentrationer i erhvervslivet, hvor der er store forskelle fra land til land, men også fra sektor til sektor. Den største variation har således kunnet observeres i den udvikling, der har fundet sted i perioden fra 1985-1995, der er kendetegnet ved en øget spredning omkring gennemsnittet. Udviklingen betyder, at "den europæiske integration synes at ske på en måde, hvor forskellige modeller sameksisterer"(7).

3.8. Spørgsmålet om konvergens i produktionsstrukturerne har været noget helt centralt i de monetære enhedsbestræbelser. Mere generelt er social samhørighed og regionale asymmetrier centrale problemstillinger i forbindelse med europæisk integration. Regionalpolitikkens og strukturfondenes opgave er især at sætte ind for at nedbringe disse asymmetrier. Hvor de mere gængse makroøkonomiske indikatorer peger på et stadigt fremskridt i konvergensen, har en nylig studie(8) blotlagt andre mindre synlige asymmetrier, som kan få alvorlige konsekvenser på det lange sigt og derfor må give anledning til bekymring. Ser vi på de enkelte medlemsstaters stilling i handelen med højteknologiske produkter, viser det sig, at der er meget store forskelle, som ikke har så stor makroøkonomisk betydning på det korte sigt, men som man bør se på med stor alvor, når det handler om Europas indpasning i verdensøkonomien i et mere langsigtet tidsperspektiv.

3.9. Spanien, der kan fremvise alle de karakteristika, der kendetegner et forbilledligt konvergensforløb, er således i virkeligheden meget sårbar, når det drejer sig om teknologiske produkter, idet dets balance i handelen med højteknologiske produkter såvel over for tredjelande som over for de øvrige EU-medlemsstater placerer det som et af de lande, der har det største underskud, på linje med Grækenland og Portugal. På baggrund af dette eksempel bliver det lettere at forstå, hvordan EU's handel med teknologiske produkter, der skriver sig for 10 % af verdenshandelen, indebærer et samlet overskud for EU på 1,7 [permil ], der imidlertid dækker over et underskud for lavprisprodukter (-2,7 [permil ]), som mere end opvejes af en positiv balance for mellemprisprodukter (+ 1,2 [permil ]) og produkter i toppen af prisskalaen (+ 3,1 [permil ]).

3.10. Regionsudvalget henleder Kommissionens opmærksomhed på den risiko, der vil være ved at fremme de europæiske virksomheders konkurrenceevne uden at tage højde for denne form for asymmetrier, der er åbenbare medlemsstaterne imellem, og som uden tvivl vil vise sig at være endnu mere udtalte, hvis det var muligt at foretage en lignende undersøgelse af situationen regionerne imellem. En konkurrenceevnepolitik kan i modsat fald risikere at forstørre disse uligheder. Selv om de teknologiske produkter statistisk set kun repræsenterer en lille del af verdenshandelen, så indebærer den omstændighed, at de har kumulative effekter og er lokaliseret i givne regioner - noget, der kendetegner en vidensøkonomi - at de genererer effekter, som har meget mere gennemgribende virkninger for væksten på lang sigt. Hvis vi vil undgå, at der inden for Europa gradvis skabes en dyb kløft og en kraftig polarisering som følge af den teknologiske specialisering, er det derfor vigtigt, at disse problemstillinger gribes mere effektivt an, end det hidtil er sket via strukturfondene.

4. Globalisering, konkurrenceevne og regional udvikling

4.1. Globaliseringen er som allerede antydet ikke ensbetydende med, at verden bliver gjort ensartet. De multinationale selskaber har forstået budskabet og deployerer deres aktiviteter globalt og drager fordel af denne differentiering, såvel med hensyn til faktoromkostninger som med hensyn til særlige ressourcer. Der er ikke nogen bestemt model, der er den rigtige, og det, der er rigtigt på det globale plan, er også fuldt ud rigtigt på europæisk plan; diversiteten er en af Europas fundamentale rigdomme.

4.2. Globaliseringen foregår i et forløb, hvor verden åbnes og bliver mere kompleks - undertiden taler man også om internationalisering; fænomenet dækker over en gensidig åbning af fysiske og sektorielle rum og en interpenetration mellem disse. Velstanden har sit udspring i kombinationen heraf, og det er i kraft heraf, at globaliseringen af den internationale handel og accelerationen heri frembyder et enormt vækstpotentiale.

4.3. Denne dobbelte dimension i globaliseringen kommer på spektakulær måde til udtryk i virksomhedernes strategier:

- en acceleration i virksomhedernes internationale aktivitetsdeployering, som ikke kun er begrundet i, at markederne derved rykker nærmere, men også i adgangen til specifikke lokale ressourcer, navnlig kompetence, nærhed til andre virksomheder, effekterne af virksomhedssammenhobninger (clusters);

- virksomhederne breder sig over stadig flere aktiviteter: indtrængen på nye forretningsområder, opkøb af virksomheder inden for nye nicher, virksomhedsalliancer og virksomhedssamarbejder.

4.4. I dette globaliseringsforløb fremstår regionerne (eller subregionerne) som veritable støttepunkter for den industrielle vækst i to forskellige henseender:

- rene omkostningsfordele (tingene kan gøres billigere her end andre steder);

- fordele i form af adgang til specifikke ressourcer (man kan gøre ting her, som ikke lader sig gøre andetsteds).

4.5. De to aspekter dækker set fra virksomhedens synspunkt to dimensioner i konkurrenceevnen, idet det er blevet almindeligt anerkendt at sondre mellem omkostningsbetinget konkurrenceevne og ikke-omkostningsbetinget konkurrenceevne. Denne sondring falder også sammen med to betragtningsmåder i virksomhedens strategi, nemlig en kortsigtet betragtningsmåde baseret på fremstilling af standardiserede goder og en mere langsigtet betragtningsmåde sigtende mod diversifikation og innovation. De to betragtningsmåder udelukker naturligvis ikke hinanden og kan udmærket indgå i et positivt samspil.

4.6. I det fysiske rum dækker denne sondring over to alternative hensyn. Det ene er hensynet til faktorpriserne på stedet. Formålet med offentlig støtte til lokalisering er netop at kompensere for de meromkostninger, virksomheden har i forhold til en alternativ, mere attraktiv lokalisering. Der opstår på den baggrund en konkurrence mellem regionerne baseret på faktoromkostningerne alene. Konsekvensen er, at regionerne ofte ender i en overbudsspiral, hvor den offentlige støtte når højder, der strider mod al fornuft. Eller, hvad værre er, fører denne fremfærd til strategier som skattedumping og social dumping, hvor regionerne er ude i et farligt ærinde, der kun kan give bagslag. En adfærd i denne retning, som desværre endnu er meget udbredt, fører til en volatil adfærd fra virksomhedernes side og til, at virksomhederne går på shopping efter det bedste tilbud.

4.7. Det andet hensyn lægger derimod vægten på et ressourceopbygningsforløb i regionen. Forløbet, der er selvbærende, er resultatet af tætte samspil mellem virksomheder i regionen og mellem erhvervslivet og de øvrige aktører i nærområdet: offentlige og halvoffentlige institutioner, forsknings- og uddannelsesinstitutioner m.v. Men en sådan proces kommer sjældent i gang af sig selv. Den er i nogle tilfælde resultatet af en lang historisk proces, i andre tilfælde er der tale om tilstedeværelsen af en videnskabelig-teknologisk tiltrækningspol på højt kompetenceniveau (Stanford for Silicon Valleys vedkommende, MIT for Bostons vedkommende samt Route 128, Orsay og CEA for Paris-Suds vedkommende), i atter andre tilfælde er processen resultatet af en bevidst strategi fra en magtfuld offentlig eller privat industriel aktørs side (CNES i Toulouse, IBM i Montpellier), men der kan også være tale om en bevidst politik fra offentligt hold (Sophia Antipolis, Silicon Glen).

4.8. Den lokale vækst og udvikling bygger ikke længere på blot at tiltrække lokaliseringssøgende erhvervsinvesteringer, men er resultatet af et samspil mellem udefra kommende erhvervsinvesteringer (eksogen udvikling) og lokale vækst- og innovationskræfter (endogen udvikling). Selvom "nomadisme" bliver noget stadigt mere nødvendigt for virksomhederne, hvis de vil leve op til globaliseringens krav, er de på den anden side nødsaget til at involvere sig mere lokalt, med andre ord til at have forankringspunkter i det lokale "territorial anchoring".

4.9. At reducere begrebet "en regions konkurrenceevne" til regionens evne til at tiltrække produktive investeringer - en ofte anvendt definition - er at gøre begrebet langt snævrere, end det er. Det er også vigtigt at fastholde virksomhederne - lokale som nyetablerede - i regionen ved at tilbyde dem rammevilkår, der befordrer deres udvikling. Konkurrenceevne er snarere evnen til at udnytte forskelle i en verden af vekselvirkninger og samspil - og ikke et spørgsmål om blot at kopiere en bestemt idealmodel. I øvrigt finder spørgsmålet om sammenhængen mellem virksomhedernes konkurrenceevne og den pågældende regions konkurrenceevne sit svar i det sammenfald, der er mellem virksomhedens og regionens interesser i denne henseende. Spørgsmålet om virksomhedens "nationalitet" bliver dermed overflødigt, eftersom spørgsmålet i virkeligheden drejer sig om, hvilken region virksomheden er knyttet til.

4.10. I en kontekst, hvor væksten fremstår som resultatet af en dynamisk innovationsproces, skal (innovations)regionernes(9) rolle fremhæves. Innovation er en "forankret" proces, der undertiden foregår over en lang række forankringspunkter, som er kædet sammen i en global kontekst. Den amerikanske økonom Michael Porter peger på paradokset i moderne økonomi: "blivende konkurrencemæssige fordele i en global økonomi skyldes i stadig højere grad lokale forhold - viden, netværk, motivation - som fjerne rivaler ikke kan hamle op med"(10).

4.11. Det er baggrunden for, at Regionsudvalget har peget på det vigtige i, at regionerne opbygger og befæster deres FTU- (forskning og teknologisk udvikling) og innovationspotentialer(11). Disse potentialers effektivitet er et spørgsmål om, at man når op på en "kritisk masse", og om, at hovedaktørerne på lokalt og regionalt plan samles i omfattende netværk i et klima kendetegnet ved en "innovations- og kompetencekultur". Det er vigtigt, at de lokale og regionale samfund sætter ind for at "identificere innovationspotentialet og videreudvikle det med henblik på at skabe nye arbejdspladser". Det er ligeledes ønskeligt, at EU's regionalpolitik udtrykkeligt støtter tiltag, der sigter på at udvikle en samarbejdskultur i regionerne og kommunerne. Specielt er det ønskeligt, at Den Europæiske Union kan yde sin effektive støtte til dannelse af netværk mellem aktører og til forsknings- og innovationsinitiativer, der har som mål at udnytte den kompetence, som industriens og teknologiens aktører sidder inde med, og at fremme et samspil mellem dem inden for regionen/lokalområdet(12). Desuden er det ønskeligt, at offentlige aktører i forbindelse med disse projekter kan spille en aktiv pilotbrugerrolle (ved at fastlægge kravspecifikationer i forbindelse med offentlige udbud, prøvninger osv.) og en rolle som kautionist i forbindelse med tilvejebringelse af startkapital.

4.12. Succesen med etableringen af Gemplus og smart-card-polen i regionen Provence-AlpesCôte d'Azur i Frankrig er således i vidt omfang blevet fremhjulpet af "tålmodig kapital"fra en række offentlige aktører. France Télécom havde således bestilt mere end en million telekort hos det ganske unge selskab, der blev dannet i 1988 på baggrund af SGS-Thomsons udskilning af nogle af sine aktiviteter. Herudover var de lokale offentlige myndigheder, f.eks. Conseil Général i Bouches-du-Rhône, bevidst gået ind for at spille en rolle som pilotkunde og pilotbruger i forbindelse med udviklingen af nye anvendelser (kantiner, sundhed m.v.). På otte år er Gemplus, der er nummer ét i verden med en markedsandel på 43 %, blevet en blomstrende virksomhed med en omsætning på tre milliarder franske franc og har skabt mere end 3000 arbejdspladser, herunder halvdelen i sit provencalske "laboratorium".

4.13. På denne baggrund kan den geografiske polarisering ikke adskilles fra en udvikling, hvor der sker en specialisering i de enkelte regioner. Regionsudvalget har understreget, hvor vigtigt det er for en styrkelse af konkurrenceevnen, at der oprettes "kompetencecentre" byggende på en sektoriel og geografisk koncentration af "viden, kvalificeret uddannelse samt tekniske og administrative infrastrukturer på et højt niveau i en fremtidsorienteret branche, som lever op til kravet om bæredygtighed"(13). Men man bør vare sig mod de risikomomenter, der knytter sig til en for vidtgående rumlig koncentration. Dels fordi sådanne koncentrationer har en tendens til at skabe "enklaver i den globale økonomi", som er revet ud af deres økonomiske og sociale omverden, og som ene alene eksisterer i kraft af dette bånd til det globale niveau. Dels fordi en sådan overdreven polarisering indebærer en risiko for, at asymmetrierne (mht. produktion og velstandsfordeling) mellem "lommer af moderne erhvervsliv", der tilraner sig værditilvæksten, og mellemliggende fysiske rum, som udelukkende tjener som boligkvarter og forbrugsområde, styrkes ud over, hvad der er ønskeligt(14).

4.14. Disse "kompetencecentre" forudsætter ikke en snæver, lukket omkreds, men kan antage meget diversificerede former, afhængigt af de specifikke karakteristika ved det fysiske rum, de tager afsæt i. Denne mindre grad af lukkethed bidrager i øvrigt til at styrke centrenes samspil med den økonomiske og sociale omverden og styrker deres forankring og blivende karakter. Endelig skal det bemærkes, at der ikke kun er tale om højteknologicentre. Michael Porter giver eksempler på klyngedannelser ("clusters") inden for vindyrkning, læderfremstilling og restaurationsbranchen; man kunne i Europa referere til såkaldte "districts" i Italien inden for beklædning og møbler og til det spanske Elche-distrikt (Valencia) inden for fodtøj(15).

5. Små og mellemstore virksomheder

5.1. SMV'ernes rolle i den europæiske økonomi og betydningen af at styrke deres konkurrenceevne

5.1.1. I sin udtalelse af 3. juni 1999 (CdR 387/98 fin) om BEST-rapporten og Kommissionens reaktion(16) understregede Regionsudvalget, hvor vigtig SMV'ernes rolle er i Den Europæiske Union, idet de tegner sig for 60 % af den samlede produktion og 66 % af beskæftigelsen. Regionsudvalget minder om, at det lægger stor vægt på at styrke SMV'ernes konkurrenceevne, idet deres økonomiske aktivitetsfelt bliver stadig større i takt med økonomiernes globalisering. Endvidere udgør disse virksomheder hyppigt nøglen til den lokale udvikling, ligesom de ofte i første række har kontakt med de lokale og regionale myndigheder. Endelig bidrager de hyppigt i afgørende grad til storvirksomhedernes regionale forankring, idet de udgør et miljø af serviceydelser og kompetencer, med afsæt i hvilket storvirksomhederne kan indgå et stærkt samspil med det pågældende regionale område.

5.1.2. Regionsudvalget finder det bemærkelsesværdigt, at nogle højteknologiske SMV'er i løbet af kun få år har formået at indtage en førerstilling på verdensplan på deres felt. Der bør satses på denne type virksomheder på grund af dens bidrag til europæisk erhvervslivs dynamik på lang sigt, selvom vi må erkende, at disse SMV'er i dag faktisk kun repræsenterer en meget begrænset del af det samlede antal virksomheder og arbejdspladser. Det ligger fast, at man bør bestræbe sig på at hjælpe dem med at forbedre deres konkurrencemæssige stilling, men dette må under ingen omstændigheder ske på bekostning af de foranstaltninger, som er nødvendige for at fremme konkurrenceevnen for den store skare af SMV'er, hvis teknologiske stade er knapt så højt, og hvis markeder er geografisk set mere begrænsede.

5.1.3. Medvirken til at forbedre SMV'ernes konkurrenceevne bør, inden for det offentliges politikker, ske via en reel forbedring af deres rammevilkår, både hvad angår bureaukrati og formaliteter(17), og hvad angår deres adgang til finansieringskilder og information samt muligheder for at udvikle sig mod en international orientering (eksport, grænseoverskridende samarbejde, internationale joint ventures osv.). Regionsudvalget støtter helt klart de relevante forslag i BEST-rapporten og fra Kommissionens side. Det forekommer i øvrigt nødvendigt at stille informationsværktøjer, juridisk bistand og ledelsesredskaber til rådighed for SMV'erne, så der kan rettes op på de ulige udgangsvilkår, de har i konkurrencen med de store virksomheder. Endelig er det vigtigt, at de offentlige - navnlig de regionale og lokale - myndigheder i forbindelse med tildeling af offentlige kontrakter tager nøje hensyn til de lokale SMV'ers bud og deres effekt på den lokale udvikling.

5.1.4. SMV'ernes plads i den europæiske og kulturelle model og den afgørende rolle, de spiller for beskæftigelsen, taler for, at SMV-sektoren gøres til genstand for særlig opmærksomhed og i visse tilfælde skal have adgang til specifikke finansieringskilder eller skal tilgodeses med skattemæssige lempelser. Mere generelt kunne man undersøge de nærmere vilkår for en eventuel særlig undtagelsesordning med hensyn til offentlig støtte.

5.1.5. Regionsudvalget ønsker her ganske specielt at fremhæve det vigtige i at fremme og at lette SMV'ernes adgang til moderne informationsredskaber, bl.a. via udvikling af de nye informations- og kommunikationsteknologier og hertil hørende infrastrukturer. Sådanne faciliteter skulle kunne bidrage til at styrke SMV'ernes konkurrenceevne, fordi de giver SMV'erne mulighed for at opnå kvalitetsinformation: med hensyn til den allerseneste teknologiske udvikling på deres forretningsområder, med hensyn til markeder og teknologiske partnere, som de evt. kan træde i forbindelse med (komplementære kompetencer). Men effektiviteten af en sådan indsats forudsætter, at to betingelser er opfyldt. Den første er, at adgangen til informationsinfrastruktur ledsages af et attraktivt og billigt uddannelsestilbud til disse potentielle brugere. Den anden vedrører informationsudbuddet i startfasen eller forbedringen heraf i hele Europa: løbende opgørelse over de disponible informationskilder og udformning af en årbog og af specielle søgemaskiner for at gøre det muligt at surfe på Internet, etablering af europæiske teknologiske, juridiske og skatte- og afgiftsmæssige informationsdatabaser, opstilling - i samarbejde med regionerne - af nationale registre over teknologiske og industrielle kompetencer, informationsdatabaser om offentlige købsaftaler osv. Regionsudvalget henstiller, at der forud for en sådan indsats laves en oversigt over undersøgelser på dette område (informationsinfrastrukturernes betydning for SMV'ernes udvikling) samt over de allerede til rådighed stående informationsressourcer.

5.1.6. Regionsudvalget har allerede påpeget, at ønsket om at fremme SMV'ernes konkurrenceevne med alle midler under ingen omstændigheder må ske på bekostning af den sociale dialog eller føre til tilsidesættelse af aftalte arbejdsvilkår og kollektive overenskomster, miljøhensyn eller forbrugerinteresser og -rettigheder. Hvis man fraviger disse regler for at fremme beskæftigelsen på ligegyldigt hvilke betingelser, vil man kaste de europæiske regioner ud i en uhæmmet konkurrence med miljømæssig og social dumping, hvis konsekvenser på lang sigt vil blive katastrofale. Tilvejebringelse af europæisk konkurrenceevne kan tværtimod kun gennemføres på lang sigt og skal bygge på en løbende forbedring af produktionens kvalitet og arbejdstagernes kvalifikationer, samt på kvalitetsforbedring og innovation. Disse mål vil næppe kunne nås uden motiverede og tilfredse arbejdstagere, der på én gang er den kollektive indsats' aktører og målgruppe. Heri ligger der et middel til at gøre den europæiske sociale model til en konkurrencefaktor på lang sigt.

5.2. Kravet om at styrke de transeuropæiske infrastrukturer

5.2.1. Regionsudvalget er enig i, at man ikke kan opbygge et konkurrencedygtigt Europa, hvis der ikke sørges for en seriøs styrkelse af de transeuropæiske infrastrukturer (informationsteknologier, transport og kommunikation osv.). Disse infrastrukturer er som oftest resultatet af national infrastruktur og fysisk planlægning, og de er derfor i alt for høj grad underlagt begrænsninger på grund af den rent nationale geografiske referenceramme. Dernæst er man i mange tilfælde nødt til at tilpasse dem for at tage hensyn til modernisering og tæthedsgrad, hvilket selvsagt især skyldes, at infrastrukturernes tæthed er stærkt forskellig fra land til land og fra region til region inden for Den Europæiske Union. Skal der skabes en transeuropæisk infrastruktur, er samarbejde mellem medlemsstaterne en første forudsætning.

5.2.2. Regionsudvalget understreger, at denne styrkelse af de transeuropæiske infrastrukturer kan få afgørende betydning, ikke blot for de store virksomheder, men også for SMV'erne, som herigennem vil få mulighed for lettere og hurtigere at passe sig ind i et konkurrencebaseret europæisk miljø. En mindre, specialiseret underleverandørvirksomhed inden for mikroelektronik er undertiden tvunget til, i en specifik niche, at sikre et sådant produktionsomfang, at den må samarbejde med en lang række kunder, som er spredt ud over en lang række forskellige byer (München, Newcastle, Corbeil, Catania osv.). Virksomhedens konkurrenceevne afhænger i dette tilfælde nøje af den tid, det tager at få en forsendelse frem fra virksomheden og ud til virksomhedens kunder.

5.2.3. Udviklingen af europæiske højhastighedstoglinjer skal fortsættes og forstærkes. Flytrafikken bør ligeledes gøres til genstand for nytænkning på europæisk plan. Man bør etablere langt flere knudepunkter for flytrafikken på nye geografiske placeringer og supplerende destinationer, idet de nuværende knudepunkter er alt for få og overbelastede. Antallet af intermodale platforme (hubs) bør øges, navnlig hvad angår kombinationer fly/landtransport, både for gods- og persontrafik. De tværgående og tværeuropæiske forbindelser bør underkastes radikal nytænkning ud fra et helhedsperspektiv, da de på lang sigt er afgørende for Europas udvikling og konkurrenceevne. I spørgsmålet jernbane kontra landevejstransport er det ønskeligt, at medlemsstaterne går ind i alvorlige overvejelser og forhandlinger, så der opnås en snæver samordning af beslutningstagningen og så tiltagene gennemføres effektivt, hvis det ikke lykkes at nå frem til konvergens om en fælles holdning.

5.2.4. Med hensyn til de nye informations- og kommunikationsteknologier er det ønskeligt, at Den Europæiske Union satser på en reel forbedring, både med hensyn til mængde og tæthed og med hensyn til kvalitet. Regionsudvalget finder det bl.a. nødvendigt både at forbedre rammevilkårene og selve indholdet. Der bør etableres ydedygtige netværker med let adgang. Blandt andet er det ønskeligt, at etableringen af et andengenerations-Internet med høj ydeevne, undertiden kaldet Internet 2, som snart ventes at være en realitet i USA, fremskyndes i Europa ud fra ønsket om at give samtlige økonomiske aktører generel adgang. Med hensyn til indholdet er det klart, at ansvaret må deles mellem offentlige og private aktører, og at der bør sættes overvejelser i gang for at udforme en offentlig politik, som deler ansvaret for informationsudbuddet harmonisk mellem Den Europæiske Union, medlemsstaterne og regionerne.

5.2.5. Regionsudvalget finder det nødvendigt at gennemføre en indgående koordinering på europæisk plan, samtidig med at man inddrager de regionale myndigheder på de forskellige berørte geografiske niveauer og sikrer dem deres suverænitet. Beslutninger om linjeføringen for højhastighedsjernbanelinjer eller omlægninger af flytrafikken medfører en række bindinger og gener for de berørte regioner, hvorfor de ikke bør træffes uden at inddrage de berørte myndigheder og uden en reel social dialog. De franske erfaringer med hensyn til linjeføring for højhastighedstog, bl.a. til Sydøstfrankrig, kan man lære meget af.

5.3. Adgang til finansieringskilder

5.3.1. Spørgsmålet om adgang til finansieringskilder er et altafgørende spørgsmål for de europæiske SMV'ers konkurrenceevne og ikke mindst for de innovative SMV'er. Det er klart, at det europæiske finansielle system ikke indebærer tilstrækkelig finansieringsadgang, og at bankernes risikovillighed er alt for ringe, idet bankerne tværtimod ønsker at opnå den størst mulige sikkerhed. Regionsudvalget er tilhænger af initiativer, som har til formål at lette virksomhedernes adgang til finansieringskilder og startkapital: "erhvervsengle", risikovillig kapital, europæiske børser osv.

5.3.2. Etablering af et effektivt system for tilvejebringelse af risikovillig kapital har afgørende betydning for de europæiske virksomheders konkurrenceevne, dog forudsat at adgangen ikke blot omfatter de store finanscentre, men også bliver en realitet ude i regionerne. Imidlertid ønsker Regionsudvalget at påpege, at risikovillig kapital ikke i sig selv udgør en fuldstændig løsning på virksomhedernes finansieringsproblemer. Det fremgår af en nylig amerikansk undersøgelse(18), at risikovillig kapital ikke bruges ret meget til at finansiere de første innovationsstadier. Af de 10 mia. dollars, som blev investeret i USA i 1997, gik knap 6 % til finansiering af virksomheder i startfasen. Deres finansiering blev især sikret af offentligheden (63 mia. dollars) og store virksomheder (133 mia. dollars). Hovedparten af risikokapitalinvesteringerne går til det næste innovationsstadium, hvor virksomheden gør en stor indsats for at vokse og dermed har behov for investeringer, men ikke formår at stille de garantier, som pengeinstitutterne kræver, på basis af sine materielle aktiver eller goodwill. Det er i denne accelererende etape på den industrielle udviklings S& ndashkurve, at den risikovillige kapital træder til og satser mere på sektorer eller nicher med højt vækstpotentiale end på mennesker eller ideer. Det skal bemærkes, at det på dette stadium er overmåde vanskeligt at skelne mellem vindere og tabere, og at man som generelt kriterium benytter ledelsens kvalitet.

5.3.3. Med hensyn til det sidste punkt peger Regionsudvalget - som minder om, at SMV'erne nok er de største jobskabere, men at de også tegner sig for en stor del af jobtabene (kun halvdelen af SMV'erne overlever de første fem år)- på, at det er vigtigt, at ledelsen i SMV'ere, herunder ikke mindst nyoprettede SMV'er eller SMV'er i vækst, ydes bistand. Ledelsen besidder som regel kompetencer, der adskiller sig fra virksomhedsstifterens. Der er taget mange spredte initiativer, ikke mindst i forbindelse med "væksthuse" og "rugekasser" for virksomheder. Regionsudvalget henstiller, at der gøres status over disse aktioner, og at der opstilles et katalog over de mest effektive foranstaltninger med hensyn til ledelsesstøtte.

5.3.4. Regionsudvalget har godkendt Kommissionens forslag om at oprette tre nye finansieringsinstrumenter for at støtte innovative SMV'er i vækst (en risikokapitalfacilitet, en støtteordning med henblik på oprettelse af tværnationale joint ventures, en garantifacilitet)(19). Det anses for vigtigt, "at man ved iværksættelsen af alle tre instrumenter udnytter de regionale/lokale formidleres ekspertise (...) og at de myndigheder, som er ansvarlige for regionaludvikling, holdes grundigt informeret og ved, hvilke fonde eller finansieringsinstrumenter der i hver enkelt region fungerer som programformidlere". Etableringen af ETF-iværksætterfaciliteter afspejler behovet for at tilvejebringe værktøjer til fremskaffelse af startkapital. Det er dog en betingelse, at iværksættere i perifere regioner lige så vel som øvrige iværksættere sikres adgang til de europæiske aktører, som kan forventes at ville investere.

5.3.5. Regionsudvalget er i øvrigt gået ind for (CdR 387/98 fin af 3. juni 1999) nedsættelse af "enterprise boards", "der skal fungere som clearingkontorer mellem de offentlige finansieringskilder, bankerne og iværksætterne, og som med kort frist kan træffe beslutning om at yde finansiering."

5.3.6. Endelig gentager Regionsudvalget, at det tager forbehold over for pensionsfondes investeringer i risikovillig kapital; noget sådant bør kun tillades, hvis der nedfældes passende retningslinjer.

5.4. Lokale og regionale myndigheders fremme af politikforanstaltninger til gunst for beskæftigelsen i tilbagestående regioner fortjener fuld opbakning fra EU's side, herunder i form af finansiel støtte. Regionsudvalget påpeger, at niveauet for den finansielle støtte eller de skattemæssige lempelser til gunst for SMV bør gradueres efter antallet af skabte eller bevarede arbejdspladser.

6. Beskæftigelse

6.1. Beskæftigelsen er fortsat et af hovedhensynene bag styrkelsen af de europæiske virksomheders konkurrenceevne. BNP steg i Europa i perioden 1987-1997 med 2,5 % årligt svarende til stigningen i USA i samme periode. Det fremgår imidlertid af analysen i Europa-Kommissionens 1998-rapport om "den europæiske industris konkurrenceevne", at stigningen i Europa skyldtes en kraftig stigning i arbejdsproduktiviteten og en lille stigning i beskæftigelsen. Derimod skyldtes stigningen i USA en ringe vækst i produktiviteten og en betydelig stigning i beskæftigelsen. Trods en gradvis indhentning af efterslæbet ligger arbejdsproduktiviteten (målt i BNP pr. beskæftiget) i Europa stadigvæk 20 % under det tilsvarende amerikanske tal. Europa rammes således af en relativ forværring af beskæftigelsessituationen.

6.2. Regionale skævheder

6.2.1. I Europa beror produktivitetsgevinsterne for halvdelens vedkommende på, at arbejde substitueres med kapital, mens andelen kun er en fjerdedel i USA; samtidig er de relative arbejdskraftomkostninger i samme tidsrum steget hurtigere i Europa end i USA. Dette kroniske underskud med hensyn til jobskabelse i Europa udmønter sig i kraftige forskelle i væksten i erhvervsfrekvensen mellem USA og Europa på den ene side og Japan på den anden. Her ligger formentlig en stor del af forklaringen på forskellen i levestandard mellem Europa og USA. Som det anføres i rapporten, gælder dette ganske særligt i de højteknologiske sektorer, hvor de amerikanske virksomheder har skabt mange nye arbejdspladser, mens de europæiske virksomheders resultater for alle sektorer under ét har været ringere i perioden 1985-1995.

6.2.2. Beskæftigelsesfrekvensen i Den Europæiske Union ligger gennemsnitlig under 61 %, men der er store forskelle mellem medlemsstaterne. Disse forskelle medlemsstaterne imellem vedrører hovedsageligt tre hovedgrupper: kvinder i almindelighed, unge af begge køn og ældre mandlige arbejdstagere. Arbejdsløsheden i EU varierer fra under 3 % til over 30 %, og beskæftigelsesfrekvensen varierer fra 80 % af befolkningen i den erhvervsaktive alder i visse dele af Danmark og Sydøstengland til 40 % i nogle regioner i Syditalien eller Spanien(20). Kommissionen har som langsigtet mål foreslået, at man når op på en beskæftigelsesgrad på omkring 70 % svarende til USA og Japan. Skabelse af nye arbejdspladser medfører også, at arbejdspladser går tabt, og at gamle kvalifikationer forældres; Kommissionen noterer følgende: at der skabes nye virksomheder, som vokser, er en afgørende faktor i forbindelse med at ændre EU's økonomi. Man bør mere generelt lægge stor vægt på at få forbedret virksomhedernes konkurrenceevne.

6.2.3. Ethvert potentiale udgør imidlertid også en trussel; Regionsudvalget understreger, at processen nedbrydelse af gammelt/skabelse af nyt - som er nettoresultatet af to modsatrettede bevægelser - tab af arbejdspladser og af gamle kvalifikationer på den ene side og oprettelse af arbejdspladser og tilvejebringelse af nye kvalifikationer på den anden side - ikke nødvendigvis er geografisk afbalanceret og/eller homogen. Det fremgår, at denne proces, som nok må siges at være uundgåelig, efter al sandsynlighed medfører større interne forskelle i Den Europæiske Union. En sådan udvikling, som ville stride mod principperne bag de europæiske integrationsbestræbelser, kunne i det lange løb skabe kraftigt divergerende udviklingsforløb i regionerne. Det er netop strukturfondenes opgave at sætte ind over for disse skævheder og søge at genoprette den interne balance. Fjernelse af ubalancer er således en forudsætning for en mere effektiv konkurrence på såvel det indre marked som på verdensmarkedet. Derfor er det vigtigt at tage højde for den lokale udvikling som en fuldgyldig del af EU's beskæftigelsesstrategi, i hvilken forbindelse Regionsudvalget kan erklære sig helt enig med Kommissionen i dennes bemærkning angående de lokale aktørers afgørende rolle i jobskabelsesprocessen(21). I den sammenhæng skal man være yderst opmærksom på at værne om den akkumulerede kapital af erhvervsmæssige færdigheder, at nyttiggøre genbrugbar teknologisk viden og at omskole arbejdskraft med utidssvarende kvalifikationer. Heraf fremgår det tillige, at det er overmåde vigtigt at koble en beskæftigelsesstrategi sammen med alle dimensionerne af politiktiltag til udvikling af menneskelig kapital og infrastruktur: Almen uddannelse og erhvervsuddannelse, strukturfonde osv.

6.3. Kravet om inddragelse af de regionale og lokale aktører

6.3.1. På den baggrund er det klart, at hvis der i Den Europæiske Union skal indføres omfordelings- og solidaritetsforanstaltninger med det sigte at konsolidere konvergensen og den økonomiske og sociale samhørighed på lang sigt, vil det være utænkeligt at indføre sådanne foranstaltninger, uden at det sker i snævert samråd med den økonomiske udviklings lokale aktører. Endvidere understreger Regionsudvalget her det vigtige i i praksis at tage hensyn til den økonomiske udviklings endogene dimension i modsætning til en strategi, der begrænser sig til den geografiske tiltrækningskraft på produktive investeringer, der søger en lokalisering. Det har derfor foreslået, at regionerne foretager en analyse af deres stærke og svage sider, og at de bevidst udbygger de stærke sider(22) for at gå så langt som muligt i retning af udvikling af "kompetencecentre", som formår at danne grundlaget for en vedvarende lokal udvikling.

6.3.2. Beskæftigelsesvilkårene kan ændre sig radikalt på grund af stor virksomheds til- eller fraflytning, men det står klart:

1) at virksomhedens fortsatte aktivitet i enhver henseende hænger nøje sammen med den regionale dynamik, som kan være med til at fastholde virksomheden;

2) at jobskabelsen fortsat i første række afhænger af lokale initiativer og ikke i det uendelige kan være afhængig af eksterne beslutningscentre.

6.3.3. Regionsudvalget og Europæiske Kommuners og Regioners Råd har udformet programmet "Lokal indsats til fremme af beskæftigelsen" for 1999-2000 for at tilskynde borgmestre og lokale myndigheder til at deltage i iværksættelsen af retningslinjerne for beskæftigelsen. Kommissionen har givet dette initiativ fuld opbakning. Regionsudvalget godkender for sit vedkommende Kommissionens forslag om at foretage en systematisk gennemgang af de erfaringer, som er indhøstet under iværksættelsen af de regionale beskæftigelsespagter med henblik på at opliste eksempler på "god praksis", som eventuelt kan anvendes i andre regioner. Regionsudvalget foreslår Kommissionen at foretage en løbende statusopgørelse og udarbejde et aktionskatalog, som skal kunne konsulteres via Internet, og som den lokale udviklings aktører vil blive opfordret til at give deres egen vurdering af og sætte i perspektiv i forhold til egne lokale erfaringer. Et sådant initiativ bør selvsagt lanceres med bistand fra regionerne og med disse som relæ. Det kunne eksempelvis medtages i det elektroniske forum, der allerede er etableret på EU-institutionernes internetsider < http://europa.eu.int/comm/pacts/ >.

6.4. Konkurrencen mellem de enkelte geografiske områder og "præmiejægere"

6.4.1. Regionsudvalget har advaret mod visse multinationale gruppers tendens til systematisk at sammenholde samtlige incitamenter, der knytter sig til mulige lokaliseringer (subventioner, direkte og indirekte støtte, social dumping og fiskal dumping osv.), og at "shoppe" efter de bedste vilkår med hensyn til "geografisk dumping". "I en situation med vedvarende høj arbejdsløshed bliver kampen om at tiltrække virksomheder stadig mere indædt. Der er fare for, at varig beskæftigelse vil blive undermineret af kortsigtede foranstaltninger, der er beregnet til at lokke virksomheder til"(23). Disse foranstaltninger fører ofte til, at virksomheder, der optræder som præmiejægere, og som søger at udnytte det stærkt ødelæggende kapløb, som de enkelte regioner kaster sig ud i, flytter deres produktionsenheder inden for Den Europæiske Union. I denne forbindelse understreger Regionsudvalget, at man må styrke overvågningen af tildelingen af statsstøtte og indføre effektive foranstaltninger til bekæmpelse af social og miljømæssig dumping.

6.4.2. Mere generelt tager støttefilosofien sigte på at kompensere for rentabilitetsforskelle set i forhold til lokaliseringer, som formodes at medføre færre omkostninger. Dermed øges virksomhedernes volatilitet, idet disse ene og alene ser på omkostningerne. Når støtten kun har til formål at tiltrække virksomheder, kommer den til at stå i vejen for forsøget på at forankre de industrielle og teknologiske aktiviteter i regionerne. Kun en regionalisering kan imidlertid skabe grundlag for varig beskæftigelse.

6.5. Virksomhedernes ydeevne og social samhørighed: Grundlaget for en ny konkurrenceevne

6.5.1. Det er netop imod denne tendens til geografisk konkurrence, at den endelige rapport fra gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer(24) vender sig. Regionsudvalget udtrykker tilfredshed med ekspertgruppens konklusioner og bifalder alt i alt analysen og de foreslåede retningslinjer. Gruppens arbejde hviler på det grundlæggende princip, at Europa er nødt til at imødegå disse ændringer ved at forene hensynet til innovation med hensynet til social samhørighed og ved at forbedre evnen til at håndtere ændringer.

6.5.2. Erhvervslivets dynamik bør, med forbillede i de mest effektive virksomheder, på harmonisk vis kombinere benchmarking af effektivitet, innovation og social dialog. Den sociale dialog er en af forudsætningerne for arbejdstagernes motivation, som igen er afgørende for virksomhedens succes; virksomhederne og arbejdstagerne er begge udsat for omskiftelighed, og arbejdstagernes jobegnethed (dvs. deres evne til at blive integreret på arbejdsmarkedet) er på én gang et ansvar, som påhviler dem selv, virksomheden og det offentlige. Virksomhedens effektivitet og konkurrenceevne på den ene side og velstand og social samhørighed på den anden indgår dermed i et selvforstærkende samspil.

6.5.3. En effektiv social dialog er en grundforudsætning for, at der kan igangsættes en "god" cirkel, som Europa har behov for, hvis dette skal bevare sin position og spille den rolle, der tilkommer det i morgendagens verden. Det er ud fra dette ønske, at der bør føres en erhvervspolitik, som på lang sigt omfatter velstand, social samhørighed og virksomhedernes konkurrenceevne. Det er ud fra samme ønske, at man samstemmende med arbejdsgruppens eksperter kan bemærke, at det princip, som bør være virksomhedernes rettesnor er, at virksomhederne er nødt til at være konkurrencedygtige og rentable, men samtidig skal påtage sig deres sociale ansvar. Thi det er på denne måde, at de bidrager til varig tilvejebringelse af et gunstigt miljø, som de kan forlade sig på, når det gælder om at sikre deres konkurrenceevne på lang sigt. Når informationssamfundet rummer så gode beskæftigelsesmuligheder for fremtiden, skyldes det bl.a., at adgang til velkvalificerede arbejdstagere allerede i dag udgør, og i endnu højere grad fremover vil udgøre, en nøgle til virksomhedernes konkurrenceevne.

6.5.4. Regionsudvalget understreger, at det geografiske udgangspunkt er af afgørende betydning for adfærden i de virksomheder, som holder sig til disse principper, og som gør geografien til et nøgleelement i deres konkurrenceevne. Regionsudvalget henstiller, at man opererer med kriteriet virksomhedernes geografiske placering(25) i stedet for at benytte kriteriet kapitalens nationalitet, når det skal afgøres, om en virksomhed er europæisk eller ej; dette kriterium fortjener offentlig opbakning, når det gælder om at fastholde og forbedre konkurrenceevnen.

6.5.5. Den nævnte ekspertgruppe lægger sig tæt op ad dette forslag, idet den fremsætter følgende henstilling: enhver virksomhed, som foretager afskedigelser uden at have taget de nødvendige skridt til at sikre arbejdstagernes beskæftigelsesegnethed, bør nægtes adgang til offentlig støtte.

6.6. Turisme og beskæftigelse

6.6.1. Der ligger et stort og meget alsidigt potentiale i EU's turistseværdigheder. Da den europæiske turistindustri rummer et stort beskæftigelsespotentiale, må den sikres større gennemslagskraft gennem en forbedring af konkurrenceevnen. Udover jobskabelsespotentialet fremhæver Regionsudvalget turisterhvervets bidrag til den sociale samhørighed mellem EU's medlemsstater og med folk fra andre dele af verden, da turisternes frie bevægelighed muliggør direkte kontakt og samkvem.

6.6.2. Det europæiske udbud på turistområdet bør utvivlsomt udnyttes på alle punkter. Dets mangfoldighed gør det muligt at opfylde meget forskellige krav til budget, aldersgrupper og turistmålets art. Det er også meget værdifuldt, at man ved at kombinere ressourcerne (turistruter) kan fremlægge en bred vifte af tilbud. Regionsudvalget er tilhænger af en helhedsstrategi for fremme af den europæiske turisme, hvor der ikke kun fokuseres på et begrænset antal store turistmål (mondæne kursteder ved havet eller i bjergene, prestigefyldte turistmål i byerne), men også peges på attraktive muligheder i regioner og lokalområder, som ikke kan tage så mange turister. Det skal ske uden forringelse af seværdighedernes og områdernes kvalitet og autenticitet, dvs. med en bæredygtig udvikling som perspektiv. Denne strategi, hvis målgruppe er såvel individuelle rejsende som organiserede grupper (rejsearrangører), er den bedst egnede til at sikre en bedre geografisk fordeling af arbejdspladserne.

6.6.3. At EU ikke har en officiel turistpolitik betyder, at turismesektorens behov sjældent i tilstrækkelig grad tilgodeses, når der formuleres EU-politikker på områder som fx forbrugerbeskyttelse, miljøbeskyttelse og transportsektoren, der berører turismeområdet. Man bør kræve, at der tages tilstrækkeligt hensyn til det europæiske turisterhvervs legitime interesser ved at integrere turisme i øvrige fællesskabspolitikker, så erhvervets konkurrenceevne på det internationale turistmarked sikres.

6.6.4. Regionsudvalget understreger, at indsatsen for at forbedre den transeuropæiske transport- og kommunikationsinfrastruktur får direkte indflydelse på den europæiske turistindustris konkurrenceevne, og anbefaler, at der tages særligt hensyn hertil i forbindelse med de store anlægsbeslutninger.

6.6.5. Regionsudvalget tilslutter sig princippet i Kommissionens forslag, som bygger på arbejdet i Arbejdsgruppen på Højt Plan vedrørende Turisme og Beskæftigelse(26), om at etablere "et europæisk online-netværk om turisme ('EurONet'), (der) vil bidrage til på europæisk plan at afhjælpe manglerne i den eksisterende viden om turisme, og ved hjælp af den nye teknologi vil det være muligt at forbinde eksisterende informationskilder". Regionsudvalget anbefaler, at et sådant centralt informationscenter via Internettet får så stor geografisk udbredelse som muligt, så den ovenfor omtalte harmoniske og varige vækst fremmes, og de områder, der måtte ønske det, får mulighed for at bryde isolationen. Det er klart, at de implicerede regioner lokalt må spille en formidlende og koordinerende rolle i denne forbindelse - på et frivilligt grundlag. Et sådant netværk kunne også danne grundlag for udveksling af erfaringer mellem turisterhvervets folk og mellem de involverede regioner og kommuner.

7. Kultur, uddannelse, intellektuel ejendom

7.1. EU bør indtage en klar, definitiv holdning i debatten om særlig hensyntagen til kulturelle forhold

7.1.1. Regionsudvalget er glad for, at Kommissionen i sin meddelelse tager hensyn til behovet for at bevare den europæiske egenart, især når det gælder kultur og kulturarv. Til forskel fra USA eller "den nye verden" generelt kommer "det gamle kontinents" kulturelle identitet til udtryk i mangfoldigheden. Såvel den nationale som den regionale mangfoldighed er forankret i historien. Den bidrager til Europas rigdom på kulturområdet, men også på det økonomiske og sociale område, og til kreativitet i begrebets videste forstand (litterær, kunstnerisk, intellektuel, teknisk osv.).

7.1.2. Dette særtræk giver en del af forklaringen på f.eks. filmsektorens kun delvise og ofte tidsbegrænsede industrialisering (Boulogne-studierne, Cinecittà osv.). Det har simpelt hen været umuligt at nå en tilstrækkelig stor kritisk masse til at kunne konkurrere med de magtfulde Hollywood-studier(27). Hvis kreativiteten og dermed den kulturelle mangfoldighed - en af de vigtigste europæiske værdier - skal bevares, må man undgå, at den kulturelle sektor, især på det audiovisuelle område, brutalt kastes ud i konkurrence. Dette område bør friholdes for konkurrence. Mens kreativiteten således bør skånes og bevares, kan man ikke forestille sig, at de teknikker, der bærer værkerne frem - multimedie- og digitaliseringsteknologierne - står uden for konkurrence.

7.1.3. EU bør definere og vedtage en fælles holdning til spørgsmålet og forsvare den med næb og kløer i de næste WTO-forhandlingsrunder.

7.2. Konkurrenceevne, kultur og uddannelse

7.2.1. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at det er nødvendigt at mobilisere uddannelsessystemet for at sikre et dynamisk og forenet Europa. Moderniseringen af uddannelsessystemet bør uden tvivl omfatte en tilnærmelse af uddannelserne til erhvervslivets behov og til de økonomiske og sociale behov som helhed. Dette indebærer ikke, at der sættes spørgsmålstegn ved uafhængigheden af uddannelsessystemet, hvis opgaver naturligvis har et langt bredere sigte end den økonomiske sfære. Men det er vigtigt at de kvalifikationer, der bibringes i undervisningen, i højere grad ligger på linje med virksomhedernes nuværende og kommende behov. Det er desuden afgørende, at uddannelsessystemet er med til at mindske afstanden mellem borgerne og erhvervslivet og til at udbrede en iværksætter- og innovationskultur.

7.2.2. De regionale og lokale myndigheder skal fremme iværksætterånden overalt i uddannelsespolitikken. Skolerne og de videregående uddannelsesinstitutioner skal gøre eleverne fortrolige med erhvervslivet, herunder med virksomhedernes funktionsmåde. Desuden skal fremme af iværksætterånden omfatte såvel udvikling af iværksætterkulturen i organisationer som opbygning af en positiv holdning til iværksætteri.

7.2.3. Der bør i højere grad satses på det lokale plan i forbindelse med udbredelse af iværksætterånden, da det først og fremmest er små og mellemstore nyetablerede virksomheder eller virksomheder med stort vækstpotentiale, som skaber nye arbejdspladser. Det er også den geografiske nærhed til det lokale niveau, der kan være med til at aflive myten om virksomhederne som en lukket verden med eneadgang for de ansatte. Regionsudvalget peger på fordelene ved at fremme virksomhedernes åbning mod samfundet. Det skal gøres lettere for skoler, gymnasier eller universiteter at aflægge virksomhedsbesøg, men også for almindelige borgere, der blot ønsker at få kendskab til regionens industrielle og teknologiske ressourcer. Der bør ligeledes satses på de eksisterende formidlingskanaler, nemlig de institutioner, som på nationalt, regionalt eller lokalt plan bidrager til at udbrede kendskabet til den videnskabelige og teknologiske kultur over for offentligheden og i uddannelsessystemet. I Frankrig har man f.eks. på nationalt plan "Videnskabernes og industriens by" i Villette, Paris, og i regionerne "kulturcentre" for videnskab, teknik og industri (CCSTI). Regionsudvalget foreslår, at der foretages en registrering af sådanne institutioner på EU-plan, at det undersøges, hvordan man bedst kan formidle praksis og erfaringer, og at der afsættes midler til at bistå institutionerne med at nå deres erklærede mål.

7.2.4. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at tilskyndelse til større risikovillighed kræver en "ret til fiasko". Det er et reelt kulturelt problem, som utvivlsomt kommer til udtryk på forskellig vis i de forskellige lande og regioner i EU. Hvis individuelt initiativ og fri iværksættervirksomhed skal vinde større udbredelse i befolkningen, er det en forudsætning, at retten til fiasko anerkendes - som det er tilfældet i den amerikanske kultur. Dertil kræves en række lovgivningsmæssige tiltag (konkurslovgivning), finansielle tiltag (risikovillig kapital) og tiltag på uddannelsesområdet.

7.2.5. Endelig er der spørgsmålet om gensidig anerkendelse af uddannelser i EU. Det er absolut nødvendigt at fremme meritoverførsel og anerkendelse af eksamensbeviser medlemsstaterne imellem. Regionsudvalget understreger dog, at man ikke bør søge at skabe en ensartet europæisk uddannelsesmodel. Også her gælder det, at den europæiske mangfoldighed er berigende. Det er vigtigt at gøre plads for decentraliserede initiativer for at få det fulde udbytte på uddannelsesområdet af de europæiske regioners økonomiske, sociale, kulturelle og historiske mangfoldighed. Samhørighed er ikke det samme som ensartethed, på dette felt lige så lidt som på alle andre. Et alt for magtfuldt meritoverførselssystem ville komme til at træde i stedet for lokale eksamensbeviser og kunne i sidste ende føre til en ny form for centralisering af uddannelsessystemet, hvilket det netop drejer sig om at undgå. De amerikanske universiteter går da også i den stik modsatte retning, idet de netop understreger deres forskellighed, mangfoldighed og egenart.

7.3. Beskyttelse af intellektuel ejendomsret

7.3.1. Beskyttelsen af intellektuel ejendomsret i dagens Europa er præget af patentsystemets kompleksitet og ufuldstændighed. Hertil kommer det kulturelt betingede forhold, at det ikke er en naturlig refleks at søge beskyttelse af innovationer. Disse to faktorer giver en stor del af forklaringen på det efterslæb, Kommissionen konstaterer i sin meddelelse, og på konsekvenserne heraf for de europæiske virksomheders konkurrenceevne.

7.3.2. I virkeligheden har problemet tre aspekter. For det første står vi over for spørgsmålet om udvikling af et EU-patent, som kan garantere beskyttelse på det samlede EU-marked på grundlag af én enkelt patentansøgning. Et sådant instrument bør betragtes som en af de nødvendige betingelser for den fulde gennemførelse af det indre marked. Udover ensartede administrative og retlige procedurer kræver et sådant EU-patent, at der oprettes en samlet base over forudgående registreringer (en "anterioritetsbase"), der afspejler det aktuelle teknologiske niveau i Europa og fungerer som et godt redskab for teknisk information om Europas teknologiske og industrielle potentiale.

7.3.3. Det andet aspekt er udnyttelsen af det europæiske videnskabelige potentiale, hvis høje niveau er anerkendt på verdensplan. Ganske vist bør de enkelte forskningsinstitutter sørge for at etablere effektive strukturer, der sikrer, at resultaterne udnyttes. Strukturerne er ofte allerede på plads, men med et aktivitetsniveau, der ligger langt under det, som den dynamiske forskning burde give anledning til. Årsagen hertil er uden tvivl dels, at forskerne mangler refleksen til - og motivationen for - at beskytte intellektuel ejendom og udnytte deres videnskabelige arbejde, dels, at de mange lovregler på området lægger sten i vejen for forbindelserne mellem forskning og industri. I Frankrig er man f.eks. ved at udarbejde et lovforslag om innovation, der sigter på at gøre det lettere for forskere at etablere virksomheder. Man har opgivet modstanden mod, at forskere deltager i administrationen af private selskaber. På dette punkt tegner billedet sig meget forskelligt i de forskellige EU-medlemslande, og det ville derfor være nyttigt at råde over en generel gennemgang af karakteristika, lovgivning og den seneste udvikling. En udvikling mod større økonomisk og funktionel autonomi skulle ligeledes tilskynde de europæiske universiteter til at sætte den økonomiske udnyttelse af forskningsresultaterne i system - sådan som det ses på de amerikanske universiteter. Et universitet som University of Cambridge har allerede udviklet en god praksis, som man kunne drage nytte af.

7.3.4. Problemets tredje aspekt er den kendsgerning, at de små og mellemstore virksomheder ikke har for vane at søge patenter og at beskytte intellektuel ejendom, både på grund af de omstændelige formaliteter og de høje omkostninger (2-3 gange højere i Europa end i USA). Disse virksomheder rummer et væsentligt innovationspotentiale, men uden nogen form for beskyttelse udnytter de som oftest deres reelle økonomiske kapacitet temmelig ringe og trues let af bedre rustede konkurrenter. De står desuden som oftest magtesløse i forbindelse med sagsanlæg eller i forsvaret af deres rettigheder for domstolene.

7.3.5. I et forsøg på at komme videre på dette område, der giver anledning til en vis bekymring, tilbyder Regionsudvalget at være med til at ændre mentalitet og praksis ved at satse på nærhed med en stor del af de berørte aktører. Det anbefaler, at man undersøger, hvordan der på regionalt plan kan etableres regionale kontorer for beskyttelse af intellektuel ejendomsret. Disse kontorer skulle både repræsentere Den Europæiske Patentmyndighed og nationale kontorer for industriel ejendomsret(28) på regionalt plan. Deres opgaver kunne ligge på flere niveauer. De skulle for det første fungere som informationskontorer og modtage ansøgninger om EU-patenter efter enhedsproceduren, så snart sådanne patenter er på plads. De kunne på denne baggrund tilbyde en servicepakke med information og rådgivning af de berørte aktører, især SMV'er og forskningslaboratorier. Dernæst skulle de være med til at gøre det til en refleks for kunderne at udnytte den videnskabelige produktion. De skulle især tilskynde til indgåelse af partnerskaber mellem forskning og virksomheder, især hvis disse indgår i regionale innovative programmer. Dette kunne give håb om en bedre forankring og større fordele på regionalt plan af forskningsindsatsen. Endelig skulle de regionale kontorer bidrage til at skabe tradition for beskyttelse af intellektuel ejendomsret på regionsplan gennem oplysning og bevidstgørelse af erhvervslivets og forskningens aktører, men også af den brede offentlighed og uddannelsessektoren.

7.3.6. Det skal endvidere bemærkes, at man med oprettelsen af regionale kontorer for intellektuel ejendomsret kunne etablere indbyrdes forbundne regionale informationsbaser over indholdet af patentansøgningerne. Patentsystemets formål er dobbelt. Det skal på den ene side beskytte opfinderen, men på den anden side også videreformidle patenternes vigtige tekniske informationer til hele det produktive system. Man kunne således opbygge en vidensbase over regionale patentansøgninger og dermed over den kompetence, de regionale virksomheder ligger inde med. En sådan base kunne gøre det lettere at finde frem til passende partnerskaber, der supplerer hinanden teknisk, på regional basis - og dermed sandsynligvis give et væsentlig bidrag til, at teknikken trænger igennem overalt i erhvervslivet, og at det teknologiske potentiale fastholdes i regionerne.

7.4. Patentsystemets manglende universalitet, eksempelvis på softwareområdet

7.4.1. Regionsudvalget ønsker at henlede Kommissionens opmærksomhed på patentbeskyttelsens manglende universalitet og på de farer, der kan ligge i en systematisk anvendelse af patenter på intellektuel ejendom. Spørgsmålet er især aktuelt for de nye teknologier, især informations- og bioteknologierne, som er genstand for en rig og lidenskabelig debat.

7.4.2. På softwareområdet har 1970'ernes debatter i de store lande alle ført til anvendelse af ophavsretsystemet, selvom dette system er en lovramme, der kun ufuldstændigt afspejler denne sektors særtræk. Med EU-direktivet af 1. januar 1993 slog man ind på en klog vej, idet man tilskyndede til interoperabilitet mellem programmerne for at bekæmpe konkurrencebegrænsende strategier, der tilstræbte en dominerende stilling på markedet. Amerikansk lovgivning har imidlertid i flere år accepteret patenter på software-"komponenter", hvilket den før gik imod. Der lægges stadig større amerikansk pres på Europa for accept af denne patentmulighed på europæisk plan.

7.4.3. Meget står her på spil. En sådan praksis truer innovationsdynamikken i denne industri, idet den fører til adskillelse af viden og procedurer, som umuliggør en kombinatorisk praksis(29). Man finder således blandt mængden af patenter, der er ansøgt om og udstedt i USA, et stort antal procedurer og algoritmer. Mange af dem synes langt fra de nyheds- og originalitetskriterier, som i princippet er en betingelse for at kunne udtage patent(30). Institutionalisering af patentudstedelse på softwareområdet ville styrke de førende amerikanske firmaers dominerende markedsstilling. Det ville udgøre en direkte trussel for de mange SMV'er, der er nyskabende på dette felt, både i Europa og i USA samt i tredjelande. Det ville endvidere være et tungt handicap for den europæiske softwareindustri, som har svært ved at befæste sin konkurrenceevne kommercielt på trods af det høje kvalifikationsniveau.

8. Konklusioner og henstillinger

8.1. Regionsudvalget påpeger som afslutning på denne gennemgang, at de europæiske virksomheders konkurrenceevne er et anliggende, EU bør beskæftige sig med, da den er en forudsætning for et vellykket europæisk samarbejde, beskæftigelse, velfærd og velstand, vækst og bæredygtig udvikling i alle EU's regioner. Regionsudvalget understreger, at konkurrenceevne ikke bør være et mål, som forfølges uden hensyntagen til social samhørighed, retfærdighed, overholdelse af menneskerettighederne og miljøbeskyttelse. Det understreger endvidere, at den sociale dialog ikke bør betragtes som en begrænsning af den europæiske model, men som et aktiv for Europas konkurrenceevne på lang sigt.

8.2. I forbindelse med globaliseringen af økonomierne og teknologien får lokalområder og regioner paradoksalt nok en ny nøglebetydning for industriens udvikling og innovation. Konsekvenserne af denne udvikling må tackles samtidig på de forskellige niveauer. Høstede fordele i form af lokal udvikling og beskæftigelseseffekt vil lægge kimen til en vellykket videreudbygning af det europæiske samarbejde. Det må derfor være alle offentlige instansers - lokale myndigheders som EU-institutioners - ansvar at sikre sådanne positive følgevirkninger. Derfor bør lokal udvikling, som desuden danner grundlag for jobskabelse, være en af de faktorer, der prioriteres under opbygningen af et konkurrencedygtigt Europa. Regionsudvalget har i det foregående understreget betydningen af at sikre det regionale FTU-potentiale og oprette "kompetencecentre", som bidrager til at give regionerne en specifik profil og til at inddrage dem aktivt i den globale industrielle og produktive udvikling.

8.3. Disse betragtninger viser, hvor fejlagtigt det ville være at reducere regionernes konkurrenceevne til et spørgsmål om deres evne til at tiltrække erhvervsinvesteringer; der skal også tages hensyn til regionernes evne til at fastholde investeringerne og sikre gunstige erhvervsmæssige rammevilkår på stedet, således at investeringerne "forankres" i området. Regionsudvalget advarer mod en overbudspolitik for at tiltrække virksomheder og mod den sociale og fiskale dumping, der risikerer at følge i dens kølvand. Det foreslår indførelse af strengere kontrol med offentlig lokaliseringsstøtte, koordineret med de offentlige nationale og lokale myndigheder. De lokale udviklingsprojekter bør så vidt muligt kombinere bestræbelser på at tiltrække udefra kommende investeringer med bestræbelser på at skabe udvikling på lokal basis. Denne fremgangsmåde vil styrke de regionale produktionsstrukturers fortsatte eksistens, da den tilskynder virksomhederne til at etablere sig i regionerne på et tidspunkt, hvor deres nomadisme ellers synes at være en uundgåelig konsekvens af globaliseringen.

8.4. Regionsudvalget finder det ønskeligt, at Den Europæiske Union kan yde sin effektive støtte til dannelse af netværk mellem aktører og til forsknings- og innovationsinitiativer, der har som mål at udnytte den kompetence, som industriens og teknologiens aktører sidder inde med, og at fremme et samspil mellem dem inden for regionen/lokalområdet. Desuden er det ønskeligt, at offentlige aktører i forbindelse med disse projekter kan spille en aktiv pilotbrugerrolle (ved at fastlægge kravspecifikationer i forbindelse med offentlige udbud, prøvninger osv.) og en rolle som kautionist i forbindelse med tilvejebringelse af startkapital.

8.5. Regionsudvalget ønsker at fremhæve det vigtige i at fremme og lette de små og mellemstore virksomheders adgang til moderne informationsredskaber, bl.a. via udvikling af de nye informations- og kommunikationsteknologier, hertil hørende infrastruktur. Men en sådan indsats forudsætter dels et attraktivt og billigt uddannelsestilbud til de potentielle brugere, dels en forbedring af informationsudbuddet i hele Europa, såvel på det teknologiske som på det juridiske og skatte- og afgiftsmæssige plan. Regionsudvalget henstiller, at der forud for en sådan indsats laves en oversigt over undersøgelser på dette område (informationsinfrastrukturernes betydning for SMV'ernes udvikling) samt over de allerede til rådighed stående informationsressourcer.

8.6. Regionsudvalget er enig i, at man ikke kan opbygge et konkurrencedygtigt Europa uden seriøst at styrke de transeuropæiske infrastrukturer. Det understreger, at en styrkelse af infrastrukturen kan få afgørende betydning, ikke blot for de store virksomheder, men også for SMV'erne, som herigennem vil få mulighed for lettere og hurtigere at passe sig ind i et konkurrencebaseret europæisk miljø. På transportområdet skal målet nås gennem udvikling af europæiske højhastighedstoglinjer, reorganisering af flytrafikken på europæisk plan, udvikling af det europæiske flod- og kanaltransportnet og oprettelse af intermodale platforme. I spørgsmålet jernbane kontra landevejstransport er det ønskeligt, at der opnås en snæver samordning af medlemsstaternes beslutningstagning og politik, hvis det ikke lykkes at nå frem til konvergens om en fælles holdning.

8.7. Med hensyn til de nye informations- og kommunikationsteknologier er det ønskeligt, at Den Europæiske Union satser på en reel forbedring, både med hensyn til mængde og tæthed og med hensyn til kvalitet. Regionsudvalget finder det bl.a. nødvendigt både at forbedre rammevilkårene og selve indholdet. Der bør etableres ydedygtige netværk med let adgang, og etableringen af et Internet med høj ydeevne bør fremskyndes. Med hensyn til indholdet bør det overvejes, hvordan man kan udforme en offentlig politik, hvor ansvaret for informationsudbuddet deles harmonisk mellem EU, medlemsstaterne og regionerne.

8.8. Hvad angår spørgsmålet om adgang til finansieringskilder, konstateres det, at etablering af et effektivt system for tilvejebringelse af risikovillig kapital har afgørende betydning for de europæiske virksomheders konkurrenceevne - dog på den betingelse, at adgangen ikke blot omfatter de store finanscentre, men også bliver en realitet ude i regionerne. Regionsudvalget har ved en tidligere lejlighed advokeret for nedsættelse af "enterprise boards", der skal fungere som clearingkontorer mellem de offentlige finansieringskilder, bankerne og iværksætterne, og som med kort frist kan træffe beslutning om at yde finansiering. Endelig gentager Regionsudvalget, at det tager forbehold over for pensionsfondes investeringer i risikovillig kapital; noget sådant bør kun tillades, hvis der nedfældes passende retningslinjer.

8.9. Som supplement til behandlingen af finansieringsspørgsmålene peger Regionsudvalget på betydningen af at bistå ledelsen i små og mellemstore virksomheder, herunder ikke mindst nyoprettede SMV'er eller SMV'er i vækst. Ledelsen besidder som regel kompetencer, der adskiller sig fra virksomhedsstifterens. Der er taget mange spredte initiativer, ikke mindst i forbindelse med "væksthuse" og "rugekasser" for virksomheder. Der bør gøres status over disse aktioner og opstilles et katalog over de mest effektive former for ledelsesstøtte.

8.10. Regionsudvalget og De Europæiske Kommuners og Regioners Råd har udformet programmet "Lokal indsats til fremme af beskæftigelsen" for 1999-2000. Kommissionen har givet dette initiativ fuld opbakning. Regionsudvalget godkender for sit vedkommende Kommissionens forslag om at foretage en systematisk gennemgang af de erfaringer, som er indhøstet under iværksættelsen af de regionale beskæftigelsespagter med henblik på at opliste eksempler på "god praksis", som eventuelt kan overføres til andre regioner. Regionsudvalget foreslår Kommissionen at foretage en løbende statusopgørelse, som skal kunne konsulteres på Internettet i det elektroniske forum, der allerede er etableret på EU-institutionernes internetsider.

8.11. Ethvert potentiale udgør også en trussel. Regionsudvalget understreger, at de to modsatrettede bevægelser, tab af arbejdspladser og af gamle kvalifikationer på den ene side og oprettelse af arbejdspladser og tilvejebringelse af nye kvalifikationer på den anden side, ikke nødvendigvis er en geografisk afbalanceret eller homogen proces. Det kan være med til at øge de interne forskelle i Den Europæiske Union. Derfor er det vigtigt at tage højde for den lokale udvikling som en fuldgyldig del af EU's beskæftigelsesstrategi. Det er således vigtigt, ja afgørende, at EU koncentrerer sin indsats om at bekæmpe de kræfter, der har en tendens til at forværre de interne skævheder i Unionen. EU må sætte ind med passende midler for at hindre, at de ødelæggende kræfter anretter uoprettelig skade, og må under alle omstændigheder værne om akkumulerede erhvervsmæssige færdigheder, genbrugbar teknologisk viden og om humanressourcer, som kan omskoles til andet arbejde.

8.12. Regionsudvalget understreger, at det geografiske udgangspunkt er af afgørende betydning for adfærden i de virksomheder, som holder sig til disse principper, og som gør geografien til et nøgleelement i deres konkurrenceevne. Regionsudvalget henstiller, at man opererer med kriteriet virksomhedernes geografiske placering i stedet for at benytte kriteriet kapitalens nationalitet, når det skal afgøres, om en virksomhed skal betragtes som europæisk eller ej; dette kriterium fortjener offentlig opbakning, når det gælder om at fastholde og forbedre konkurrenceevnen.

8.13. Med hensyn til turisme mener Regionsudvalget, at Den Europæiske Union ved formuleringen af EU-politikker på områder, der berører turismeområdet, bør sørge for, at turistsektorens behov tilgodeses. Behovet er så meget desto mere presserende, som turisterhvervet er meget arbejdskraftintensivt og - hvis dets konkurrenceevne sikres - rummer store muligheder for nye arbejdspladser, især for de befolkningsgrupper, der er hårdest ramt af arbejdsløshed (de unge og kvinderne).

8.14. Regionsudvalget understreger, at indsatsen for at forbedre den transeuropæiske transport- og kommunikationsinfrastruktur får direkte indflydelse på den europæiske turistindustris konkurrenceevne, og anbefaler, at der tages særligt hensyn hertil i forbindelse med de store anlægsbeslutninger.

8.15. Regionsudvalget tilslutter sig princippet i Kommissionens forslag om at etablere et europæisk online-netværk om turisme ("EurONet") og anbefaler, at et sådant centralt informationscenter via Internettet får så stor geografisk udbredelse som muligt, så den tidligere omtalte harmoniske og varige vækst fremmes, og de områder, der måtte ønske det, får mulighed for at bryde isolationen. Et sådant netværk kunne også danne grundlag for udveksling af erfaringer mellem turisterhvervets folk og mellem de involverede regioner og kommuner.

8.16. Regionsudvalget ønsker, at EU indtager en klar, definitiv holdning i debatten om særlig hensyntagen til kulturelle forhold. Hvis kreativiteten og dermed den kulturelle mangfoldighed - en af de vigtigste europæiske værdier - skal bevares, må man undgå, at den kulturelle sektor, især det audiovisuelle område, brutalt kastes ud i konkurrence. Dette område bør friholdes for konkurrence. Mens kreativiteten således bør skånes og bevares, kan man ikke forestille sig, at de teknikker, der bærer værkerne frem - multimedie- og digitaliseringsteknologierne - står uden for konkurrence. EU bør definere og vedtage en fælles holdning til spørgsmålet og forsvare den med næb og kløer i de næste WTO-forhandlingsrunder.

8.17. Regionsudvalget peger på fordelene ved at fremme virksomhedernes åbning mod samfundet og uddannelsessystemet. Det skal gøres lettere for skoler, gymnasier og universiteter at aflægge virksomhedsbesøg, men også for almindelige borgere, der blot ønsker at få kendskab til regionens industrielle og teknologiske ressourcer. Regionsudvalget foreslår, at man aktivt støtter de institutioner, som på nationalt, regionalt eller lokalt plan bidrager til at udbrede kendskabet til den videnskabelige og teknologiske kultur i offentligheden og i uddannelsessystemet. Det foreslår, at der foretages en registrering af sådanne institutioner på EU-plan, at det undersøges, hvordan man bedst kan formidle praksis og erfaringer, og at der afsættes midler til at bistå institutionerne med at nå deres erklærede mål.

8.18. Hvad angår spørgsmålet om gensidig anerkendelse af uddannelser i EU er det absolut nødvendigt at fremme meritoverførsel og anerkendelse af eksamensbeviser medlemsstaterne imellem. Regionsudvalget understreger dog, at man ikke bør søge at skabe en ensartet europæisk uddannelsesmodel. Også her gælder det, at den europæiske mangfoldighed er berigende, og at samhørighed ikke er det samme som ensartethed. Et alt for magtfuldt meritoverførselssystem ville komme til at træde i stedet for lokale eksamensbeviser og kunne føre til en ny form for centralisering af uddannelsessystemet, hvilket det netop drejer sig om at undgå.

8.19. I forbindelse med intellektuel ejendomsret anbefaler Regionsudvalget, at man undersøger, hvordan der på regionalt plan kan etableres regionale kontorer for beskyttelse af intellektuel ejendomsret. Disse kontorer skulle både repræsentere Den Europæiske Patentmyndighed og nationale kontorer for industriel ejendomsret på regionalt plan. Deres opgaver kunne ligge på flere niveauer: information, rådgivning og modtagelse af ansøgninger om EU-patenter efter enhedsproceduren, så snart sådanne patenter er på plads. De kunne endvidere være med til at gøre det til en refleks for kunderne at udnytte den videnskabelige produktion, tilskynde til indgåelse af partnerskaber mellem forskning og virksomheder og skabe tradition for beskyttelse af intellektuel ejendomsret på regionsplan. De regionale kontorer kunne desuden udgøre fundamentet for en vidensbase over regionale patentansøgninger og dermed over den kompetence, de regionale virksomheder ligger inde med. En sådan base kunne gøre det lettere at finde frem til passende partnerskaber, der supplerer hinanden teknisk, på regional basis.

8.20. Endelig ønsker Regionsudvalget at henlede Kommissionens opmærksomhed på patentbeskyttelsens manglende universalitet og på de farer, der kan ligge i en systematisk anvendelse af patenter på intellektuel ejendom. Spørgsmålet er især aktuelt for de nye teknologier, især informations- og bioteknologierne, som er genstand for en rig og lidenskabelig debat. På softwareområdet har udviklingen på det seneste taget en uheldig retning. Det er vigtigt ikke at give efter for denne tendens, men fastholde den fornuft og konkurrenceånd, som prægede tilblivelsen af EU-direktivet af 1993.

Bruxelles, den 18. november 1999.

Manfred DAMMEYER

Formand for

Regionsudvalget

(1) Se f.eks. M. Sharp: "Competitiveness and cohesion - are the two compatible?", Research Policy 27 (1998) 569-588.

(2) Det handler navnlig om de industrielle alliancers store strategier, se f.eks. M. Delapierre og L.K. Mytelka "The alliance strategies of european firms in the information technology industry and the role of ESPRIT", Journal of Common Market Studies, Volume XXVI, Nr. 2, december 1987.

(3) A. Jacquemin og L.R. Pench (Eds.): "Pour une compétitivité européenne - Rapports du Groupe Consultatif sur la Compétitivité", De Boeck Université, 1997, s. 9.

(4) G. Benko et A. Lipietz: "Les régions qui gagnent", Presses Universitaires de France, 1992.

(5) A. Jacquemin et L.R. Pench Op. Cit. s. 8.

(6) M. Hannoun et C. Lelong: "Une comparaison des PIB régionaux de l'Union Européenne", INSEE Première nr. 602, august 1998, offentliggjort i Problèmes Economiques, nr. 2585, 7. oktober 1998.

(7) P.A. Buigues et A. Sapir: "L'impact du marché unique sur les grands pays européens - The Impact of the Single Market on Large European Countries", Revue d'Economie Politique 109 (2), marts-april 1999. Denne studie tager udgangspunkt i den økonomiske evaluering af konsekvenserne af iværksættelsen af lovgivningsprogrammet for det indre marked, som Kommissionen har foretaget siden 1993, og som er offentliggjort i 1996 i et særnummer af European Economy under titlen "Economic Evaluation of the Internal Market".

(8) L. Fontagné, M. Freudenberg et D. Ünal-Kesenci: "Haute technologie et échelles de qualité: de fortes asymétries en Europe", Document de Travail CEPII, 1999 - 8. juni, Paris.

(9) Se navnlig den nylige studie "Boosting Innovation - the Cluster Approach", OECD Proceedings, Paris 1999.

(10) M.E. Porter: "Clusters and the new economics of competition", Harvard Business Review, november-december 1998.

(11) Se forslag til udtalelse fra Underudvalg 1 "Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde" om "Kommunernes og regionernes egne initiativer som regionalpolitiske midler set på baggrund af konkurrencen i Europa", CdR 108/99 rev. af 21. maj 1999.

(12) Etableringen af sådanne samarbejdsprojekter på innovationsområdet må naturligvis ikke udelukke ikke-lokale eksterne samarbejder. Muligheden for at inddrage effektive eksterne samarbejder indgår da også som en del af de lokale ressourcer, forstået som den "sociale kapital", som relationerne mellem aktørerne udgør.

(13) CdR 108/99 Op. Cit, pkt. 3.6.

(14) Den franske økonom François Perroux har med afsæt i sit koncept "vækstpolen" påvist, at disse asymmetrieffekter har afsmitningseffekter på erhvervsmønsteret og en multiplikatoreffekt på væksten. Men over en vis polariseringstærskel opfanges disse afsmitningseffekter fuldstændigt af polen, og de lokale afsmitningseffekter rinder ud.

(15) Her spiller organisationens dimension i såvel landområderne (Prato) som i byerne (Elche) en fundamental rolle for regionens konkurrenceevne.

(16) Udtalelse om rapport fra task-forcen for forenkling af erhvervsklimaet (BEST) og Kommissionens meddelelse "Fremme af iværksætterånden og konkurrenceevnen - Kommissionens reaktion på rapporten fra task-forcen for forenkling af erhvervsklimaet (BEST) og anbefalingerne heri".

(17) F.eks. er det i gennemsnit i Europa nødvendigt med tolv procedurer for at stifte et selskab mod kun seks i USA. (Kommissionens beretning "Økonomiske og strukturelle reformer i EU (Cardiff II)", KOM(1999) 61 endelig udg. af 17. februar 1999).

(18) B. Zider, "How Venture Capital Works", Harvard Business Review, 11-12/1998.

(19) (CdR 46/98 fin): Regionsudvalgets udtalelse af 14. maj 1998 om "Forslag til Rådets afgørelse om finansielle støtteforanstaltninger for innovative og jobskabende små og mellemstore virksomheder (SMV)- Vækst- og beskæftigelsesinitiativet" (KOM(1998) 26 endelig udg.).

(20) Kommissionens meddelelse "Fællesskabspolitikkerne og beskæftigelsen", KOM(1999) 167 endelig udg. af 21. april 1999.

(21) Kommissionens meddelelse "Fællesskabspolitikkerne og beskæftigelsen", KOM(1999) 167 endelig udg. af 21. april 1999.

(22) Bilag til forslag til udtalelse fra Underudvalg 1 "Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde" om "Kommuners og regioners egne initiativer som regionalpolitiske aktionsmuligheder i den europæiske konkurrenceevne", konklusioner fra Underudvalg 1's seminar i Augsburg den 8. juni 1999, CdR 108/99 rev. 1 bilag.

(23) Forslag til udtalelse fra Underudvalg 1 "Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde" om "Regionalpolitikkens indvirkning på investeringsfremmende foranstaltninger: En ny tilgang til anvendelse af strukturfondene", CdR 127/99 rev. 1 af 21. juni 1999.

(24) "Håndtering af ændringer - Gruppen af eksperter på højt plan om økonomiske og arbejdsmæssige følger af de industrielle ændringer - Endelig rapport", 1998.

(25) Hvilket ingenlunde udelukker, at der opereres med flere geografiske placeringer, idet en virksomhed med flere forretningssteder udmærket kan have flere forskellige geografiske forankringer.

(26) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om "Forbedring af turismens beskæftigelsespotentiale - Opfølgning af konklusionerne og henstillingerne fra Arbejdsgruppen på Højt Plan vedrørende Turisme og Beskæftigelse", EFT C 178 af 23.6.1999. "Europæisk turisme - nye beskæftigelsespartnerskaber". Konklusioner og henstillinger fra Arbejdsgruppen på Højt Plan vedrørende Turisme og Beskæftigelse, Europa-Kommissionen, GD XXIII, oktober 1998.

(27) Jf. C.A. Michalet: "Le drôle de drame du cinéma mondial", La Découverte, Paris, 1987, samt P.J. Benghozi og C. Delage (Eds): "Une histoire économique du cinéma français, regards croisés franco-américains", L'Harmattan, Paris, 1997.

(28) Repræsentation af nationale kontorer findes allerede i nogle medlemsstater, f.eks. INPI i Frankrig.

(29) Se f.eks. J.B. Zimmermann: "Un régime de droit d'auteur: la propriété intellectuelle du logiciel", Réseaux. Specialnummer om intellektuel ejendomsret, nr. 88/89, marts-juni 1998.

(30) Der findes ingen aktuel samlet opgørelse på området, og anterioritetsundersøgelserne er meget tilnærmelsesvise og lidet troværdige.