Som en undtagelse fra artikel 4 bestemmer ATA-direktivet, at medlemsstater, der pr. 8. august 2016 har nationale målrettede regler til forebyggelse af udhuling af skattegrundlaget og risici for overførsel af overskud, der er lige så effektive som reglen om begrænsning af rentebetalinger i artikel 4, kan anvende disse målrettede regler indtil udgangen af det første fulde regnskabsår efter datoen for offentliggørelse af aftalen mellem OECD's medlemmer på det officielle websted om en minimumsstandard med hensyn til BEPS-aktion 4, dog senest indtil den 1. januar 2024.

Medlemsstaterne kan tage hensyn til den samlede stilling for alle koncernenheder i medlemsstaten, herunder et særskilt system til beskatning af enheder, og kan tillade overførsel af overskud eller rentekapacitet mellem enheder inden for en koncern, når de anvender regler, som begrænser muligheden for rentefradrag.

Reglen om begrænsning af rentebetalinger (artikel 4 i ATA-direktivet) begrænser muligheden for at fradrage skattesubjekters overstigende (netto)låneomkostninger i forhold til en andel på 30 % af skattesubjektets skattepligtige indkomst før renter, skat og af- og nedskrivninger (EBITDA). Ud over denne regel kan medlemsstaterne fastsætte målrettede regler mod koncernintern lånefinansiering, f.eks. regler om tynd kapitalisering.

En vis grad af valgfrihed er tilladt ved gennemførelsen af ATA-direktivets foranstaltninger. Da dette er et direktiv, som indfører minimumsstandarder, giver det medlemsstaterne mulighed for at fastsætte mere restriktive bestemmelser i deres nationale lovgivning til dets gennemførelse, end ATA-direktivets tekst foreskriver, forudsat at sådanne foranstaltninger er i overensstemmelse med det indre markeds grundlæggende friheder. Dette afsnit indeholder også en oversigt over de mere bemærkelsesværdige tilfælde, hvor medlemsstaterne har indført strengere regler i deres nationale lovgivning.

Denne rapport er første skridt i evalueringen af ATA-direktivets virkning og giver et overblik over gennemførelsen af de foranstaltninger på området (rentebegrænsning, GAAR og CFC), der tidligt er gældende i alle medlemsstater. Næste skridt er fremlæggelse af en omfattende evalueringsrapport om ATA-direktivets foranstaltninger, herunder en oversigt over gennemførelsen af de af dets foranstaltninger, der ikke er medtaget i denne rapport.

Artikel 10 i ATA-direktivet indeholder et krav om, at Kommissionen evaluerer gennemførelsen af ATA-direktivet, navnlig bestemmelserne om begrænsning af rentebetalinger, senest den 9. august 2020, og aflægger rapport til Rådet herom. Som en undtagelse skal bestemmelserne vedrørende hybride mismatch evalueres af Kommissionen senest den 1. januar 2022.

ATA-direktivet sikrer et minimumsniveau af beskyttelse af alle medlemsstaters skattegrundlag, en sammenhængende og konsekvent tilgang til bekæmpelse af skatteundgåelse i hele det indre marked og en koordineret gennemførelse i EU af nogle af henstillingerne fra Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD)/G20-initiativet mod udhuling af skattegrundlaget og overførsel af overskud (BEPS). ATA-direktivet indeholder foranstaltninger på fem forskellige områder, som medlemsstaterne skal gennemføre: regel om begrænsning af rentebetalinger, exitbeskatning, reglen om kontrollerede udenlandske selskaber ("CFC"), reglen om hybride mismatch og den generelle regel om bekæmpelse af misbrug ("GAAR").

Ved Rådets direktiv (EU) 2016/1164 af 12. juli 2016 om regler til bekæmpelse af metoder til skatteundgåelse, der direkte indvirker på det indre markeds funktion, som ændret ved Rådets direktiv (EU) 2017/952 af 29. maj 2017 om ændring af direktiv (EU) 2016/1164 for så vidt angår hybride mismatch med tredjelande (i det følgende benævnt "ATA-direktivet") fastsættes EU's foranstaltninger til håndtering af de mest almindelige former for aggressiv skatteplanlægning med indførelsen af minimumsstandarder, som bør medtages i alle medlemsstaternes selskabsskatteregler.

For at mindske den administrative byrde og efterlevelsesomkostningerne uden samtidig i væsentlig grad at mindske deres effektivitet bestemmer artikel 4, at medlemsstaterne kan tillade en "safe harbour". Denne "safe harbour" kan være op til et fast beløb på 3 mio. EUR i form af overstigende låneomkostninger, som er fradragsberettigede, uanset den fradragsgrænse, der er baseret på EBITDA-faktoren. Medlemsstaterne kan sænke den fastsatte tærskel for at sikre en stærkere beskyttelse af deres indenlandske skattegrundlag.

c)Fradragsniveau for selvstændige enheder

Da udhuling af skattegrundlaget og overførsel af overskud i princippet finder sted gennem uforholdsmæssigt store rentebetalinger, primært mellem tilknyttede enheder, giver artikel 4 medlemsstaterne mulighed for at udelukke selvstændige enheder fra reglen om begrænsning af rentebetalinger på grund af de begrænsede risici for skatteundgåelse (dvs. enheder, der ikke er omfattet af regler om interne afregningspriser).

d)Låneomkostninger ved lån, som er optaget før den 17. juni 2016

For at lette overgangen til ATA-direktivets regel om begrænsning af rentebetalinger giver artikel 4 medlemsstaterne mulighed for at fastsætte en klausul om en overgangsbestemmelse, der dækker allerede eksisterende lån, i det omfang deres vilkår ikke efterfølgende ændres. Ændres disse på et senere tidspunkt, vil overgangsbestemmelsen ikke finde anvendelse på forhøjelser af lånebeløbet eller lånets løbetid, men være begrænset til de oprindelige vilkår for lånet.

e)Låneomkostninger ved lån, der anvendes til finansiering af langsigtede offentlige infrastrukturprojekter i Den Europæiske Union

I betragtning af at finansieringsordninger for langsigtede offentlige infrastrukturprojekter kun frembyder ringe eller ingen udhuling af skattegrundlaget og risici for overførsel af overskud, kan medlemsstaterne udelukke overstigende låneomkostninger ved lån, som anvendes til finansiering af sådanne projekter, fra anvendelsen af artikel 4-reglerne om begrænsning af rentebetalinger. For at udnytte denne mulighed skal den projektansvarlige, låneomkostninger, aktiver og indtægter være placeret i Unionen.

f)Øget fradrag for et skattesubjekt, der i regnskabsmæssig henseende er medlem af en konsolideret koncern ved enten:

6.1.reglen om "en undtagelse fra bestemmelsen om egenkapital" jf. artikel 4, stk. 5, litra a), i ATA-direktivet eller

6.2.reglen om "koncernandel" i henhold til artikel 4, stk. 5, litra b), i ATA-direktivet.

Hvis skattesubjektet er medlem af en koncern med konsoliderede regnskaber, kan dennes gæld på verdensplan tages i betragtning med henblik på at tillade større fradrag af overstigende låneomkostninger. I det omfang kan medlemsstaterne bestemme, at et skattesubjekt får ret til at benytte en af nedenstående to metoder.

I den første metode kan medlemsstaterne fastsætte regler om en undtagelse fra bestemmelsen om egenkapital, når reglen om begrænsning af rentebetalinger ikke finder anvendelse, hvis skattesubjektet kan påvise, at egenkapitalen i forhold til de samlede aktiver stort set er lig med eller er højere end koncernens tilsvarende andel.

I den anden metode kan medlemsstaterne give skattesubjekter mulighed for at fratrække højere beløb for overstigende låneomkostninger baseret på koncernens samlede gældsætning på verdensplan over for tredjemand.

g)Medlemsstaterne kan fastsætte regler om enten:

7.1.fremførsel uden tidsbegrænsning af overstigende låneomkostninger, som ikke kan fradrages i den indeværende skatteperiode

7.2.uden tidsbegrænsning og i højst tre år at fremføre overstigende låneomkostninger, som ikke kan fradrages i den indeværende skatteperiode, eller

7.3.fremførsel uden tidsbegrænsning af overstigende låneomkostninger og – i højst fem år – uudnyttet rentekapacitet, som ikke kan fradrages i den indeværende skatteperiode.

For at imødegå udsving i skattesubjektets rentabilitet kan medlemsstaterne tillade, at de uudnyttede låneomkostninger eller den uudnyttede rentefradragskapacitet kan fremføres eller tilbageføres. Medlemsstaterne kan frit fastsætte en tidsfrist for sådanne frem- eller tilbageførsler for at sikre et højere beskyttelsesniveau.