BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR HENSTILLINGEN

Interbusaftalen om lejlighedsvis international personbefordring med bus() (i det følgende benævnt "Interbusaftalen") trådte i kraft den 1. januar 2003. Den Europæiske Union er aftalepart i Interbusaftalen ().

Interbusaftalen omfatter i øjeblikket lejlighedsvis international personbefordring med bus.

Den 5. december 2014 () bemyndigede Rådet Kommissionen til at indlede forhandlinger på Den Europæiske Unions vegne med henblik på udvide Interbusaftalens anvendelsesområde til regelmæssig og speciel regelmæssig personbefordring med bus. Med samme bemyndigelse fra Rådet forhandlede Kommissionen en protokol, der giver mulighed for Kongeriget Marokkos tiltrædelse af Interbusaftalen.

På grundlag af et forslag fra Kommission vedtog Rådet den 16. juli 2018 () afgørelser om undertegnelse af begge protokoller.

Ved artikel 20, stk. 1, i protokollen til aftalen om lejlighedsvis international personbefordring med bus (Interbusaftalen) vedrørende regelmæssig og speciel regelmæssig international personbefordring med bus (i det følgende benævnt "protokollen om rutekørsel og speciel rutekørsel") og artikel 2 i protokollen om ændring af aftalen om lejlighedsvis international personbefordring med bus (Interbusaftalen) ved at give mulighed for Kongeriget Marokkos tiltrædelse (i det følgende benævnt "protokollen om Kongeriget Marokko") fastsættes følgende: "Denne protokol er åben for undertegnelse i Bruxelles fra den 16. juli 2018 til den 16. april 2019 i Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union, som er depositar for protokollen."

Før perioden for undertegnelse udløb, det vil sige før den 16. april 2019, havde kun én aftalepart i Interbusaftalen undertegnet protokollen om rutekørsel og speciel rutekørsel, og fire aftaleparter i Interbusaftalen havde undertegnet protokollen om Kongeriget Marokko.

I protokollen om rutekørsel og speciel rutekørsel fastsættes, for så vidt angår dens ikrafttræden, at de respektive bestemmelser i Interbusaftalen, særlig artikel 27 og 28, finder tilsvarende anvendelse. I henhold til bestemmelserne skal aftalen godkendes eller ratificeres af underskriverne i overensstemmelse med disses egne procedurer og træde i kraft for de aftaleparter, der har godkendt eller ratificeret den, når fire aftaleparter, herunder EU, har godkendt eller ratificeret den. Henvisningen til underskriverne indebærer, at for at protokollen om rutekørsel og speciel rutekørsel kan træde i kraft, skal mindst fire aftaleparter have undertegnet og efterfølgende godkendt eller ratificeret den. Som nævnt ovenfor havde kun Unionen undertegnet protokollen om rutekørsel og speciel rutekørsel, før den periode, hvor protokollen var åben for undertegnelse, udløb.

I protokollen om Kongeriget Marokko fastsættes, at den skal undertegnes, godkendes eller ratificeres af underskriverne i overensstemmelse med deres egne procedurer. Den giver dog ikke mulighed for, at aftaleparter, som ikke har undertegnet og godkendt eller ratificeret den, kan tiltræde den. Som nævnt ovenfor havde ikke alle aftaleparter i Interbusaftalen undertegnet protokollen om Kongeriget Marokko, før den periode, hvor protokollen var åben for undertegnelse, udløb.

På baggrund af ovenstående kan ingen anden aftalepart i Interbusaftalen undertegne og efterfølgende godkende eller ratificere dem og ligeledes blive aftalepart i dem, medmindre de perioder, hvor protokollerne er åbne for undertegnelse, forlænges eller fjernes. Dette kan få alvorlige følger: Protokollen om rutekørsel og speciel rutekørsel vil ikke kunne træde i kraft, da dette kræver fire ratificeringer, mens protokollen om Kongeriget Marokko, som er undertegnet og godkendt eller ratificeret af fire aftaleparter i Interbusaftalen, kan træde i kraft, men kun ville omfatte fire ud af de otte nuværende aftaleparter, hvilket ville gøre forvaltningen af Interbusaftalen uforholdsmæssigt kompleks og rent praktisk hindre Kongeriget Marokko i at indgå i et traktatmæssigt forhold med alle aftaleparterne i Interbusaftalen.

Hvis Kongeriget Marokko skulle tiltræde Interbusaftalen, før alle de nuværende aftaleparter i Interbusaftalen har ratificeret protokollen om Kongeriget Marokko, ville dette desuden i praksis skabe en ny, mindre Interbusaftale inden for rammerne af den primære aftale (en aftale med Kongeriget Marokko og de aftaleparter, for hvilke protokollen ville være trådt i kraft, og en anden med de nuværende otte aftaleparter uden Kongeriget Marokko). Der er ikke fastsat bestemmelser om en sådan ordning ikke i Interbusaftalen, og det ville i praksis gøre det umuligt at forvalte Interbusaftalen. Derfor bør artikel 4 i protokollen om Kongeriget Marokko bør ændres således, at protokollen først træder i kraft, efter at alle aftaleparter i Interbusaftalen har godkendt eller ratificeret den.

Da en af aftaleparterne i Interbusaftalen, nemlig Republikken Nordmakedonien, i mellemtiden har ændret sin officielle benævnelse, kan det være belejligt også at ændre de to protokoller, således at der henvises til den pågældende aftalepart med dennes nye benævnelse.

Ændringen af protokollerne bør ikke påvirke gyldigheden af de undertegnelser, der allerede har fundet sted.