KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(94) 436 endelig udg. 
Bruxelles, den 18.11.1994 
94/0242 (COD) 
PENGEOVERFØRSLER I EU: 
GENNEMSIGTIGHED, EFFEKTIVITET OG STABILITET 
Meddelelse til 
Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union, 
Det Europæiske Monetære Institut og Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
Forslag til 
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 
om grænseoverskridende kreditoverførsler 
Udkast til 
Meddelelse om anvendelse af EF's konkurrenceregler 
på grænseoverskridende kreditoverførselssystemer 
(forelagt af Kommissionen) 
PENGEOVERFØRSLER I EU: 
GENNEMSIGTIGHED, EFFEKTIVITET OG STABILITET 
Meddelelse til 
Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union 
Det Europæiske Monetære Institut og Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Indledning Side 
L GRÆNSEOVERSKRIDENDE FJERNBETALINGERS GENNEMSIGTIGHED 
OG EFFEKTIVITET 
IL KONICURRENCEPOIJTIKKEN OG DE GRÆNSEOVERSKRIDENDE 
KREDITOVERFØRSLER 
HL FREMSKRIDT MED HENSYN TIL LEDSAGEFORANSTALTNINGER TIL 
FORBEDRING AF DE GRÆNSEOVERSKRIDENDE BETALINGER 
11L1 Betalingssy sternes rolle i overgangen til ECU 
ni.2 Forenkling af indberetningskravene til brug for betalings­
balancestatistikkerne 
IIL3 "Retsgrundlaget" for de grænseoverskridende betalinger 
DX4 Sammenkobling af automatiserede clearingcentre (ACH) 
IIL5 Gennemsigtighed i betalinger, der foretages med betalingskort 
IIL6 Forudbetalte pengekort (elektronisk tegnebog) 8 
8 
9 
9 
10 
BILAG 1 
BILAG 2 Begrundelse 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om grænseoverskri­
dende kreditoverførsler 
Vurdering af virkningerne for erhvervslivet 
Udkast til meddelelse om anvendelsen af EF's konkurrence regler på 
grænseoverskridence kreditoverførselssystemer 
Indledning 
I arbejdsdokumentet af juni 1992(1) anslog Kommissionen forsigtigt antallet af grænseover­
skridende betalinger til 400 millioner om året og antallet af grænseoverskridende betalinger på 
højst 2 500 ECU til ca. 200 millioner. På grundlag af nyere tal(2) har Kommissionen beregnet, 
at alene de grænseoverskridende kreditoverførsler ved udgangen af dette århundrede vil tegne sig 
for over 350 millioner transaktioner om året. I 1991 tegnede de grænseoverskridende 
kreditoverførsler sig dog for 29,5% (dvs. 117,6 millioner) af det samlede antal af 
grænseoverskridende betalinger. Disse tal omfatter ikke betalinger med check og det stigende 
antal korttransaktioner. Derfor er det nok langt fra urealistisk at antage, at det samlede antal 
grænseoverskridende betalinger, bortset fra kontante betalinger, vil overstige 1,2 milliarder om 
året inden år 2000. Det er vigtigt at bemærke, at-grænseoverskridende betalinger ganske vist 
udgør en beskeden procentdel af det samlede antal betalinger, men at gennemsnitsbeløbet i 
forbindelse med en grænseoverskridende betaling er langt højere end gennemsnitsbeløbet ved en 
tilsvarende national betaling. 
En forøgelse af de grænseoverskridende aktiviteter på det indre marked understreger betydningen 
af, at der gribes hurtigt ind for at sikre, at de grænseoverskridende betalingssystemers 
gennemsigtighed, effektivitet og stabilitet på mellemlang sigt kan bringes på højde med de bedste 
nationale betalingssystemer. Denne grundlæggende målsætning er også i overensstemmelse med 
den tilsigtede overgang til en fælles valuta. I henhold til artikel 109j, stk. 4, i traktaten om 
oprettelse af Det Europæiske Fællesskab er den 1. januar 1999 sidste frist for indledning af Den 
Økonomiske og Monetære Unions tredje fase. 
Kommissionen og alle interesserede parter må derfor koncentrere sig om på bedst mulig måde 
at sikre, at de grænseoverskridende betalingssystemer kan tage de udfordringer op, som det indre 
marked og Den Økonomiske og Monetære Union frembyder. 
Denne meddelelse er tænkt som en opfølgning af Kommissionens arbejdsdokument af 
l.juni 1992, der indeholdt et udførligt arbejdsprogram vedrørende betalingssystemer, samt 
meddelelse af 14. december 1993(3) fra R. Vanni d'Archirafi og C. Scrivener. Den består af tre 
særskilte afsnit, hvor der redegøres for. Kommissionens politik for grænseoverskridende 
betalinger: 
I. Første afsnit henviser til meddelelsen af 14. december 1993 og den handlingsplan, der er 
omhandlet deri. 
II. Andet afsnit omhandler de konkurrencemæssige principper, der finder anvendelse på 
grænseoverskridende kreditoverførselssystemer. 
III. Tredje afsnit omhandler de fremskridt, der er gjort med hensyn til ledsagepolitikker til 
forbedring af de grænseoverskridende betalingssystemer. 
(i) 
(2) 
(3) SF.K(92) 621 endelig udg. af 1. juni 1992: "De grænseoverskridende betalinger lenes: barriererne brydes". 
Ifølge tal for 1991 (HC Banking Federations årsrapport af 1992) foretages der i EF 117,6 millioner grænseoverskridende 
kreditoverførsler. Der er foretaget et forsigtigt skøn over antallet af sådanne overførsler på mellemlang til lang sigt på 
grundlag af den årlige stigning i perioden 1989-1991 (over 15% om året) samt under hensyn til forøgelsen af EF's swift-
meddelelser i perioden 1991-1993 (kategori 1, kundeoverførsler). Under forudsætning af, at referencestigningstakten 
holder sig uændret, kan det med forsigtighed anslås, at antallet af grænseoverskridende kreditoverførsler på mellemlang 
til lang sigt, dvs. i løbet af de kommende fem år indtil år 2000, vil stige med ca. 100% og derved nå op på mindst 
356 millioner krcditoverførsler. 
SEK(93) 1968: "De grænseoverskridende fjernbetalingers gennemsigtighed og effektivitet". 
L Grænseoverskridende fiembetalingers gennemsigtighed og effektivitet 
(Opfølgning af meddelelsen af 14. december 1993) 
1 1990 vedtog Kommissionen henstilling 90/109/EØF(4) (1990-henstillingen), der fastsætter 
principper, som institutterne skal anvende, med henblik på at opnå gennemsigtighed i 
bankvilkårene for grænseoverskridende finansielle transaktioner. 
Gennemførelsen af 1990-henstillingen blev drøftet i Kommissionens to rådgivende grupper, 
Payment Systems Technical Development Group (PSTDG) og Payment Systems Users Liaison 
Group (PSULG), der består af repræsentanter for banker, centralbanker, forbrugere, detailhandlere 
og små virksomheder. 
I PSULG vedtog sammenslutningerne inden for den europæiske kreditsektor, forbrugerne, 
detailhandlerne og SMV "Den europæiske banksektors retningslinjer for kundeinformation om 
grænseoverskridende fjernbetalinger" ("retningslinjerne"), der var vedlagt som bilag til 
Kommissionens arbejdsdokument af juni 1992. Retningslinjerne, der omfattede første og andet 
princip i 1990-henstillingen, skulle følges senest fra den 31.12.1992.1 arbejdsdokumentet af 1992 
anførte Kommissionen klart, at den ville føre tilsyn med, at retningslinjerne blev fulgt, og at den 
ville indføre det nødvendige retsgrundlag for kundernes rettigheder, hvis banksektorens frivillige 
indsats ikke gav tilfredsstillende resultater (punkt 64). Kommissionen forventede desuden, at 
banksektoren ville sikre, at bankernes praksis med "dobbeltgebyrer" (dvs. uberettigede fradrag 
i selve det overførte beløb) blev bragt til ophør inden den 31.12.1992. Hvis der stadig var 
problemer, ville Kommissionen undersøge, om der var behov for andre foranstaltninger for at 
bringe denne praksis til ophør (punkt 6). Med hensyn til ekspeditionstiden for grænse­
overskridende transaktioner meddelte Kommissionen, at den forventede, at betalingsformidlerne 
selv ville fastsætte stramme frister og anføre disse i deres kundeinformation. Kommissionen ville 
i begyndelsen af 1993 undersøge, hvor store fremskridt der var sket på dette område (punkt 28). 
Med henblik herpå gennemførte Kommissionen i begyndelsen af 1993 en undersøgelse, der 
afslørede, at kundeinformationen og de grænseoverskridende kreditoverførslers effektivitet var 
utilstrækkelig (mange tilfælde af dobbeltgebyrer, uensartede ekspeditionstider). 
På baggrund af disse resultater og efter omfattende høringer af alle interesserede parter 
(forretningsbanker, centralbanker, forbrugere, SMV og detailhandelen) vedtog Kommissionen den 
14. december 1993 følgende handlingsplan(5): 
der skulle i begyndelsen af 1994 gennemføres en anden, definitiv undersøgelse af, om der 
var gjort tilstrækkelige fremskridt 
(4) 
v ' EFT nr. L 67 af 15. marts 1990, s. 39. 
Jf. fodnote 3. 
for at fastslå, om der var gjort tilstrækkelige fremskridt, ville følgende kriterier blive 
anvendt: 
- mindst to tredjedele af de filialer, der var omfattet af undersøgelsen, skulle give 
udførlige oplysninger 
- der ville blive tolereret dobbeltgebyrer i højst 10% af tilfældene 
- fremskridt med hensyn til ekspeditionstiderne, ville især blive vurderet ved 
sammenligning med resultaterne med den tidligere undersøgelse 
hvis ikke der var sket tilstrækkelige fremskridt, ville Kommissionen indføre bindende 
foranstaltninger. Derfor var der til meddelelsen knyttet et første udkast til direktivforslag, 
som skulle drøftes med regeringseksperter og alle interesserede parter med henblik på 
eventuelle ændringer, således at det kunne ligge parat til vedtagelse, hvis dette skulle vise 
sig nødvendigt. 
Med henblik på gennemførelsen af Kommissionens handlingsplan blev der iværksat en ny 
undersøgelse i første halvår 1994. Undersøgelsen viste, at der ganske vist var sket mærkbare 
forbedringer, men at bankerne ikke opfyldte Kommissionens kriterier. Undersøgelsen gav 
følgende resultater: 
50% af de bankfilialer, der deltog i undersøgelsen, udleverede ingen skriftlige oplysninger. 
I størstedelen af de øvrige var de skriftlige oplysninger ikke i overensstemmelse med 
retningslinjerne 
i 36% af overførslerne blev der foretaget uberettigede fradrag i selve det overførte beløb 
("dobbeltgebyrer") 
den gennemsnitlige ekspeditionstid for overførslerne var ikke blevet forbedret i forhold 
til undersøgelsen i 1993 
de samlede gennemsnitsomkostninger ved en grænseoverskridende kreditoverførsel på et 
beløb svarende til 100 ECU var 25,4 ECU. 
A. I betragtning af denne situation mener Kommissionen, at de fremskridt, der er gjort, er 
utilstrækkelige, og at det derfor nu er både hensigtsmæssigt og nødvendigt at indføre et 
retligt bindende instrument 
Kommissionen har således fremsat forslag til direktiv(6) og godkendt, at det forelægges for 
Europa-Parlamentet og Rådet 
B. Kommissionen opfordrer banksektoren og forbrugernes repræsentanter til, inden direktivet 
træder i kraft, at indgå frivillige ordninger, som foregriber gennemførelsen af 
bestemmelserne i direktivforslaget 
C. Endelig vil Kommissionen i fuldt samarbejde med medlemsstaterne udfolde store 
bestræbelser på at sikre, at brugerne af betalingssystemer får adgang til effektive 
klageprocedurer. 
(6) Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om grænseoverskridende kreditoverførsler. 
5 
IL Konkurrencepolitikken og de grænseoverskridende kreditoverførsler 
Kommissionen fastsatte i bilag C til sit arbejdsdokument af juni 1992(7) de generelle betingelser 
for, at bestemte former for interbankaftaler inden for de grænseoverskridende kreditoverførsels­
systemer kunne accepteres. Disse konkurrenceprincipper skulle tjene som generel vejledning for 
banker og andre finansieringsinstitutter, der ønskede at etablere systemer med indbyrdes clearing, 
netting og/eller afregning af grænseoverskridende overførsler eller foretage en sammenkobling 
af allerede bestående systemer. Disse principper omfattede kriterier for medlemskab af sådanne 
systemer, tekniske, juridiske og driftsmæssige aspekter ved de ydelser, der tilbydes institutternes 
kunder, og en fordeling af omkostningerne ved systemet mellem deltagerne. 
Kommissionen har besluttet at revidere og ajourføre disse principper for at imødekomme kravet 
om yderligere afklaring af, hvorvidt EF-traktatens konkurrenceregler finder anvendelse på 
oprettelse af grænseoverskridende kreditoverførselssystemer og disses drift og for at tage hensyn 
til den mellemliggende udvikling, der har ført til oprettelse af en række nye overførsels­
mekanismer. 
Kommissionen har vedtaget et udkast til en "meddelelse om anvendelsen af EF's konkur­
renceregler på grænseoverskridende kreditoverførselssystemer". Denne meddelelse omhandler den 
linje, Kommissionen agter at følge når den skal vurdere, om grænseoverskridende kredit­
overførselssystemer er forenelige med EF-traktatens konkurrenceregler. Dette udkast vil blive 
offentliggjort i EF-Tidende. Kommissionen kan således tage hensyn til reaktioner fra alle 
interesserede parter, når den vedtager den endelige meddelelse, der ajouifører og erstatter 
konkurrenceprincipperne for kreditoverførselssystemer, der er omhandlet i bilag C til 
Kommissionens arbejdsdokument af 1. juni 1992. 
IIL Fremskridt med hensyn til ledsageforanstaltninger til forbedring af de grænseover­
skridende betalinger 
Kommissionen anførte i sidste afsnit i arbejdsdokumentet af juni 1992, hvilken opfølgning den 
fandt nødvendig. De foregående afsnit i den foreliggende meddelelse giver eksempler på denne 
opfølgning på givne områder. På andre områder er arbejdet også i gang eller vil blive iværksat 
om kort tid. I det følgende gives en kortfattet beskrivelse af det igangværende arbejde på nogle 
af de vigtigste områder. 
(7) 
Bilag C til SFK(92)621. 
IIL1 Betalingssystemernes rolle i overgangen til ECU 
Kommissionen mener, at planlægningen af overgangen til en fælles valuta i stadig 
stigende grad bør integreres med processen vedrørende forbedringer i de grænseover­
skridende betalingssystemer inden for det indre marked. 
Hvis der i de kommende år kan investeres i ajourførte systemer i lyset af planerne om 
overgang til ECU, vil overgangen ikke blot blive lettere, men også hurtigere og billigere. 
Under fuld hensyntagen til EMIs beføjelser på området, vil Kommissionen for sit 
vedkommende bidrage til at øge opmærksomheden omkring ECU-dimensionen i sit 
arbejde vedrørende betalingssystemer. Som første skridt giver Kommissionens forslag til 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om grænseoverskridende kreditoverførsler ECU 
samme status som enhver EU-medlemsstats valuta. 
Kommissionen er overbevist om, at indførelsen af ECU, som omhandlet i traktatens 
artikel 109L, stk. 4, vil kunne ske hurtigere gennem brug af elektroniske medier, såsom 
elektroniske kreditoverførsler, betalingskort og tegnebøger. Disse betalingsinstrumenter 
vil kunne yde et større bidrag til en gnidningsløs og offentligt accepteret overgang til 
ECU, forudsat at de allerede medtages på et tidligt stadium i planlægningsprocessen. 
Uden at det påvirker det initiativ, Kommissionen har taget med sin meddelelse om de 
'Praktiske spørgsmål i forbindelse med indførelse af ECU som fælles valuta i Den 
Europæiske Union'<8), vil Kommissionen rådføre sig med sine to rådgivende grupper om 
betalingssystemer, Payment Systems Technical Development Group og Payment Systems 
Users Liaison Group, om, hvoriedes betalingssystemerne bedst kan forberedes til ind­
førelsen af ECU. Kommissionen vil underrette Det Rådgivende Forbrugerråd derom. 
(8) EFT nr. C 153 af 4.6.1994, s. 3. 
IIL2 Forenkling af indberetningskravene til brug for betalingsbalancestatistikkeme 
I de fleste medlemsstater findes der særlige indberetningskrav, som først og fremmest 
tager sigte på udarbejdelse af betalingsbalancestatistikker for transaktioner over en bestemt 
værdi til eller fra valutaudlændinges konti. Disse krav forhøjer omkostningerne og kan 
medføre forsinkelser i sådanne transaktioner sammenholdt med nationale betalinger. 
Desuden er indberetningskravene i medlemsstaterne ofte forskellige. 
I arbejdsdokumentet af juni 1992 anførte Kommissionen, at den ville arbejde på at få 
indført en høj minimumstærskel for indberetning, som efter dens opfattelse burde være 
på mindst 10 000 ECU. Muligheden af at standardisere indberetningen af transaktioner 
over denne tærskel ville også bidrage til en forenkling af procedurerne. 
Kommissionen understreger, at der er behov for hurtige fremskridt i det igangværende 
arbejde i Kommissionsregie i task forcen af regenngseksperter, som beskæftiger sig med 
forenkling og harmonisering af indberetningsprocedureme i hele EF. 
IR3 "Retsgrundlaget" for de grænseoverskridende betalinger 
Kommissionen bemærkede i sit arbejdsdokument af juni 1992, at visse træk i nogle 
medlemsstaters lovgivning samt forskellene i medlemsstaternes love om betalingssystemer 
medførte usikkerhed og risici. EF's Centralbankschefkomité delte dette synspunkt(9). 
Arbejdet på dette område blev indledt i 1993 i en gruppe bestående af juridiske rege-
ringseksperter og repræsentanter for centralbankerne under forsæde af Kommissionen. 
Arbejdets første fase har bestået i at udarbejde en oversigt over retsforholdene inden for 
betalingsnetting, endelig afregning og kreditoverførsler i alle medlemsstater, hvorved der 
er opnået en mere præcis afgrænsning af disse problemer. 
Arbejdets næste fase består i at behandle de potentielle løsninger og deres konsekvenser. 
Kommissionen er sig bevidst, at en formindskelse af de systemiske risici i beta­
lingssystemerne for såvel centralbankerne som pengeinstitutterne kunne bidrage væsentligt 
til de igangværende bestræbelser for at forbedre Europas betalingssystemer. 
Kommissionen vil, i 1995, med bistand fra sin arbejdsgruppe om retsgrundlaget for 
grænseoverskridende betalinger og i samarbejde med EMI bestræbe sig på at nå frem til 
brugbare løsninger på problemet vedrørende endelig afregning, herunder eventuelt et 
direktivforslag. 
<») Ad Hoc Working Group on EC payment systems: "Issues of common concern to EC Central Banks in the field of 
payment systems", september 1992. 
8 
I1L4 Sammenkobling af automatiserede clearingcentre (ACH) 
I de fleste medlemsstater behandles millioner af betalinger dagligt på en hurtig, effektiv 
og økonomisk fordelagtig måde af de automatiserede clearingcentre eller systemer. 
Stordriftsfordelene betyder, at marginalomkostningerne ved hver enkelt betaling kun udgør 
en ubetydelig del af de nuværende omkostninger ved en typisk grænseoverskridende 
betaling. Kommissionen omtalte i sit dokument af 1992 de potentielle fordele, som 
sammenkobling af ACH kunne medføre, og understregede sin støtte til en række bankers 
og ACH's igangværende bestræbelser derpå 
Siden 1992 er der foretaget en række gennemførlighedsundersøgelser vedrørende ACH-
sammenkobling, og de har vist, at sådanne projekter er teknisk mulige. En fuld 
gennemførelse af mange af disse projekter er dog blevet forhindret af, at erhvervslivet 
hævder, at antallet af grænseoverskridende betalinger ikke er.tilstrækkeligt stort til at 
begrunde de nødvendige investeringer. Det er dog opmuntrende, at der i 1.994 er indledt 
et pilotprojekt om sammenkobling mellem den belgiske og den tyske ACtt. Projektet 
følges med interesse af andre ACH. 
Kommissionen ser positivt på udviklingen hen imod ACH-sammenkobling, hvilket den 
betragter som en langsigtet løsning på kravene til betalinger inden for et indre marked og 
- i endnu højere grad - i en økonomisk og monetær union. Kommissionen vil holde 
kontakt med alle interesserede parter for at vurdere, hvorledes den bedst kan bidrage til 
udviklingen på dette område. 
UL5 Gennemsigtighed i betalinger, der foretages med betalingskort 
Kommissionen fastslog i sit arbejdsdokument af juni 1992, at infrastrukturen for 
betalingskortsystemer allerede var ganske tilfredsstillende. Brugerne påpegede dog, at 
gennemsigtigheden i kundeinformationen om betalingskortinstrumenter godt kunne 
forbedres, hvilket sammenslutningerne inden for den europæiske kreditsektor (ECS A) også 
erkendte. Kommissionen opfordrede derfor ECSA til at revidere kundeinformationen om 
betalinger på salgsstedet ("face to face payments") i lyset af de retningslinjer, der var 
udarbejdet for grænseoverskridende fjernbetalinger. 
1 betragtning af, at ECSA ikke har rettet tilstrækkeligt op på forholdene, og at brugerne 
fortsat anmoder om forbedringer, har Kommissionen besluttet at iværksætte en uafhængig 
undersøgelse. Denne skal være afsluttet inden juni 1995 og tage sigte på: 
at undersøge, hvilke oplysninger en kunde bør have for at kunne udnytte sit beta­
lingskort bedst muligt, for at kunne vurdere omkostningerne ved betalinger med kortet 
og for at få kendskab til det gensidige ansvar 
at indsamle og undersøge et repræsentativt udsnit dels af sådanne standardkontrakter, 
som indgås mellem kortudstedere og kortindehavere, og dels af sådanne opgørelser, 
som en kunde modtager efter sine transaktioner 
at sammenholde resultaterne af de første to faser for at afgøre, om de oplysninger, der 
er nødvendige for kunderne også rent faktisk gives, og i så fald om det sker på en 
hensigtsmæssig måde 
at fastslå, hvilke forbedringer der synes objektivt begrundede. 
Kommissionen vil drøfte undersøgelsesresultaterne med sine to rådgivende grupper om 
betalingssystemer. På baggrund af disse drøftelser vil Kommissionen afgøre, om der er 
behov for forbedringer, og i så fald hvorledes de bedst kan gennemføres. Kommissionen 
forventer, at sammenslutningerne inden for den europæiske kreditsektor og udstedere af 
betalingskortinstrumenter sikrer, at der frivilligt foretages sådanne forbedringer inden den 
1. januar 1996. På baggrund af de fremskridt, der sker, vil Kommissionen vurdere, om der 
er behov for eventuel lovgivning på området 
IIL6 Forudbetalte pengekort (elektronisk tegnebog) 
Et instrument, der har gennemgået en betydelig udvikling siden indførelsen i 1992, er det 
forudbetalte pengekort, der i stedet for blot at være et adgangskort til en bankkonto (eller 
anden konto) indeholder en oplagret, forudbetalt værdi, som kan bruges til indkøb. 
Kommissionens interesse i denne udvikling kan opdeles i tre hovedgrupper. For det første 
er det sandsynligt, at disse nye instrumenter senere vil give anledning til en række 
spørgsmål af lovgivningsmæssig art. Nogle af disse spørgsmål er allerede blevet behandlet 
af Det Europæiske Monetære Institut(10). EMI fastslog, at disse kort kun burde udstedes 
af banker. 
For det andet er Kommissionen interesseret i at fremme en konkurrencedygtig europæisk 
teknologi på dette område, i lighed med andre områder. Under ESPRIT-programmet blev 
der i 1993 iværksat et projekt med betegnelsen "CAFE(11) (Conditional Access For 
Europe), og der blev her udviklet en prototype af en elektronisk tegnebog. Dette system 
vil blive afprøvet Kommissionens bygninger i 1995. Kommissionen har for nylig 
opfordret(12) interesserede parter til at medvirke eller deltage som observatører i 
afprøvningen af instrumentet. 
(10) 
di) 
(12) Working group on KU Payment Systems: "Report to the Council of the European Monetary Institute on Prepaid Cards", 
maj 1994. 
CAFE er det teknologiske KSPRlT-projekt nr. KP 7023. 
KPT nr. C 230 af 19.8.1994. s. 35 (94/C 230/8). 
10 
Endelig har anvendelsesområdet for forudbetalte instrumenter til grænseoverskridende 
massebetalinger en potentiel betydning. Denne funktion kan ses under to aspekter. For det 
første vil et forudbetalt kort kunne lagre en hvilken som helst valuta, herunder ECU, og 
vil derfor være et praktisk instrument i EF's nuværende multivalutariske fase. For det 
andet vil brugen af forudbetalte kort kunne vise sig som en særdeles praktisk og 
"brugervenlig" måde, hvorpå man kan vænne sig til anvendelsen af ECU. 
Kommissionen har besluttet at iværksætte en undersøgelse af de lovgivningsmæssige 
følger inden for sit kompetenceområde, navnlig vedrørende banksystemets stabilitet, 
forbrugerbeskyttelse og fremme af indbyrdes kompatible grænseoverskridende bankydel­
ser. 
Kommissionen vil bekendtgøre konklusionerne af undersøgelsen af værdikort, når den har 
drøftet dem med såvel sine to rådgivende grupper om betalingssystemer som med EMI. 
11 
12 
BILAG 1 
FORSLAG TIL 
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 
OM GRÆNSEOVERSKRIDENDE KREDITOVERFØRSLER 
13 
14 
BEGRUNDELSE 
I. Baggrund 
Det foreliggende forslag til direktiv er resultatet af en proces bestående af flere for­
skellige foranstaltninger, der kan sammenfattes således: 
A. 11990 vedtog Kommissionen henstilling 90/109/EØF(1) (1990-henstillingen) om gen­
nemsigtighed i bankvilkårene for gennemførelsen af grænseoverskridende finansielle 
transaktioner. Kommissionen henstillede, "at medlemsstaterne påser, at de institutter, 
der gennemfører grænseoverskridende finansielle transaktioner..., anvender de i bila­
get anførte principper". Dette bilag indeholder følgende grundprincipper: 
- kundeinformation om grænseoverskridende finansielle transaktioner, før disse fin­
der sted {første princip) 
- kundeinformation om provisioner og gebyrer samt den anvendte vekselkurs, efter 
at transaktionerne har fundet sted (andet princip) 
- alternative måder, hvorpå provisioner og gebyrer kan fordeles mellem kunderne 
(ordregiver og bénéficiant), herunder den metode, som kundens institut skal an­
vende for at sikre, at beneficianten krediteres for det nøjagtige beløb, der er an­
ført i overførselsordren (tredje princip) 
- medmindre andet er aftalt, er hvert formidlende institut forpligtet til at behandle 
en betalingsordre inden to arbejdsdage efter modtagelsen af beløbet og til delvis 
at refundere transaktionsomkostningerne i tilfælde af forsinkelser i effektueringen 
(fjerde princip) 
- medmindre andet er anført i betalingsordren, er beneficiantens institut forpligtet 
til at behandle en betalingsordre senest arbejdsdagen efter modtagelsen af beløbet 
(femte princip) 
- de institutter, der er involveret i en grænseoverskridende betaling, skal hurtigt 
kunne behandle kundeklager, og i denne forbindelse skal kunderne have mulig­
hed for at henvise sagen til et af medlemsstaternes organer, der oprettes med det 
formål at behandle sådanne klager (sjette princip). 
(,) EFTnr. L 67 af 15.3.1990, s. 39. 
15 
B. En markedsundersøgelse(2) (gennemsigtighed i omkostningerne ved grænseoverskri­
dende finansielle transaktioner), der blev gennemført i første kvartal 1992 og 
fremlagt i august 1992, afslørede en række mangler med hensyn til de aspekter, som 
1990-henstillingen omfattede. 
C. Gennemførelsen af 1990-henstillingen blev drøftet i Kommissionens to rådgivende 
grupper, Payment Systems Technical Development Group (PSTDG) og Payment 
Systems Users Liaison Group (PSULG), der består af repræsentanter for banker, 
centralbanker, forbrugere, detailhandlere og små virksomheder. 
I PSULG vedtog sammenslutningerne inden for den europæiske kreditsektor, for­
brugerne, detailhandlerne og SMV "Den europæiske banksektors retningslinjer for 
kundeinformation om grænseoverskridende fjernbetalinger" ("retningslinjerne"), der 
var vedlagt som bilag til Kommissionens arbejdsdokument "De grænseoverskridende 
betalinger lettes, barriererne brydes"(3). Retningslinjerne, der omfattede første og 
andet princip i 1990-henstillingen, skulle følges senest fra den 31.12.1992. 
I arbejdsdokumentet af 1992 anførte Kommissionen klart, at den ville føre tilsyn 
med, at retningslinjerne blev fulgt, og at den ville indføre det nødvendige 
retsgrundlag for kundernes rettigheder, hvis banksektorens frivillige indsats ikke gav 
tilfredsstillende resultater (punkt 64). Kommissionen forventede desuden, at banksek­
toren ville sikre, at bankernes praksis med "dobbeltgebyrer" (dvs. uberettigede fra­
drag i selve det overførte beløb) blev bragt til ophør inden den 31.12.1992. Hvis der 
stadig var problemer, ville Kommissionen undersøge, om der var behov for andre 
foranstaltninger for at bringe denne praksis til ophør (punkt 26). Med hensyn til 
ekspeditionstiden for grænseoverskridende transaktioner meddelte Kommissionen, at 
den forventede, at betalingsformidlerne selv ville fastsætte stramme frister og anføre 
disse i deres kundeinformation. Kommissionen ville i begyndelsen af 1993 undersø­
ge, hvor store fremskridt der var sket på dette område (punkt 28). 
D. Med hensyn til Kommissionens arbejdsdokument skal det endvidere bemærkes, at 
Europa-Parlamentet den 12.2.1993 vedtog en beslutning(4), hvor det gav udtryk for 
følgende opfattelse, "princippet om gennemsigtighed børfastlægges i et rådsdirektiv 
omfattende følgende regler: 
a) banken skal have pligt til at informere den potentielle bruger om de forskellige 
former for betalingseffektuering, den er i stand til at tilbyde, og om omkost­
ningerne i de enkelte tilfælde, 
b) brugeren skal have ret til at betale alle gebyrer i forbindelse med en 
grænseoverskridende betaling, hvilket automatisk vil udelukke dobbeltgebyrer, 
(2) F,n rapport, som Kontoret for De europæiske Forbrugerorganisationer (BKUC) har udarbejdet for Ivl-'-
Kommissionen (Tjenesten for Forbrugerpolitik). 
(M SHK(92) 621 endelig udg. af 1. juni 1992. 
"Beslutning A3-0029/93.om betalingssystemet inden for rammerne af Den Okonomiske og Monetære 
Union". 
16 c») 
(5) 
(6) c) ekspeditionstiden for en grænseoverskridende betaling må højst være på fire 
arbejdsdage, 
d) brugeren bor have adgang til en klageprocedure, og Kommissionen bør sørge for, 
at derfor små og mellemstore virksomheder indføres en hensigtsmæssig klage-
mekanisme". 
For at efterkomme tilsagnene i arbejdsdokumentet og under hensyn til Europa-
Parlamentets beslutning gennemførte Kommissionen i første halvår 1993 en under-
søgelse(5), hvis resultater blev offentliggjort den 29. juli 1993. Resultaterne bekræf­
tede de mangler, der var blevet konstateret ved undersøgelsen i 1992. 
På baggrund af disse resultater og efter vidtgående drøftelser med alle interesserede 
parter (forretningsbanker, centralbanker, forbrugere, SMV og detailhandelen) vedtog 
Kommissionen den 14. december 1993(6) følgende handlingsplan, der var indeholdt 
i en meddelelse fra R. Vanni d'Archirafi og C. Scrivener: 
"Bankerne får en frist til gennem selvregulering af opnå de ønskede resultater med 
hensyn til gennemsigtighed og effektivitet, men under truslen om eventuel lovgivning 
på området. Kommissionen vil undersøge, hvilke fremskridt bankerne gør med 
hensyn til effektivitet og gennemsigtighed, idet den vil gennemføre en anden, 
definitiv undersøgelse i begyndelsen af 1994, dvs. et år efter, at den første 
undersøgelse blev gennemført, og fristen for at efterkomme retningslinjerne er 
udløbet. 
Hvis anden undersøgelse viser, at bankerne ikke har gjort tilstrækkelige fremskridt, 
vil Kommissionen foreslå lovgivningsmæssige foranstaltninger i form af et bindende 
instrument (et direktiv). For at fastslå, om der er sket tilstrækkelige fremskridt, vil 
følgende kriterier blive anvendt: 
• mindst to tredjedele af de filialer, der er omfattet af undersøgelsen, skal give 
udførlige skriftlige oplysninger i overensstemmelse med de forskellige punkter 
i retningslinjerne (4% i februar 199S) 
• dobbeltgebyrer bør afskaffes; der vil blive tolereret dobbeltgebyrer i højst 10% 
af tilfældene (43% i februar 1993) 
• i overensstemmelse med princip nr. 4 i henstilling 90/109/EØF bør de enkelte 
banker, der er involveret i en grænseoverskridende overførsel, effektuere beta­
lingen senest arbejdsdagen efter, at betalingsordren er modtaget. Kommissionen 
vil vurdere, om der er sket fremskridt, ved bl.a at sammenholde resultaterne med 
den tidligere undersøgelse. 
"Remote cross-border payment services: transparency in conditions offered and performance of transfers 
executed": rapport til EF-Kommissionen (GD XV) udarbejdet af Retail Banking Research Ltd. 
SEK(93) 1968: "De grænseoverskridende betalingers gennemsigtighed og effektivitet". 
17 
For at understrege Kommissionens vilje til at indføre bindende foranstaltninger, er 
der udarbejdet et første foreløbigt direktivforslag, som [var] vedlagt [meddelelsen af 
december 1993J. Kommissionen vil snarest muligt nedsætte en arbejdsgruppe 
bestående af regeringseksperter til at undersøge dette forslag: på grundlag af de 
bemærkninger, den modtager fra denne gruppe og fra andre, vil direktivets ordlyd 
eventuelt blive ændret, således at direktivet kan vedtages hurtigt, hvis dette skulle 
vise sig nødvendigt på baggrund af anden undersøgelse. " 
Kommissionen gentog i sin meddelelse til Rådet af 22. december 1993(7), at den var 
indstillet på at gribe ind, også med lovgivningsmæssige foranstaltninger, hvis de 
finansielle institutter ikke foretog sig tilstrækkeligt for at gøre den grænseoverskri­
dende betalingsservice mere gennemsigtig og effektiv. 
G. Med henblik på gennemførelsen af Kommissionens handlingsplan blev der i første 
halvår 1994 iværksat en anden og definitiv undersøgelse, der gav følgende resultater: 
- 50% af de bankfilialer, der deltog i undersøgelsen, udleverede ingen skriftlige 
oplysninger. I størstedelen af de øvrige var de skriftlige oplysninger ikke i over­
ensstemmelse med retningslinjerne 
- i 36% af overførslerne blev der foretaget uberettigede fradrag i selve det over­
førte beløb ("dobbeltgebyrer") 
den gennemsnitlige ekspeditionstid for overførslerne var ikke blevet forbedret i 
forhold til undersøgelsen i 1993 
de samlede gennemsnitsomkostninger ved en grænseoverskridende kreditoverfør­
sel på et beløb svarende til 100 ECU var 25,4 ECU. 
H. Det Økonomiske og Sociale Udvalg anførte i sin udtalelse(8) af 6. juli 1994, at det 
foretrak en adfærdskodeks. Det Økonomiske og Sociale Udvalg mente dog, at et 
eventuelt direktivforslag kun skulle omfatte generelle rammebestemmelser. Det fore­
liggende direktiv følger denne model og tillader aftalefrihed i vid udstrækning. 
Rådet for Den Europæiske Union opfordrede i sin resolution00 af 29. september 1994 
Kommissionen til at sikre, at hindringerne for de grænseoverskridende betalinger af­
skaffes. 
KOM(93) 632 endelig udg.: "Optimering af del indre marked: Strategisk program". 
(8) CES 854/94. 
Sl(94) 901, bilag 4, afsnit V: "Rådets resolution om fri udfoldelse for dynamikken og innovations­
potentialet i små og mellemstore virksomheder, herunder håndværks- og mikrovirksomheder, i en 
konkurrencepræget økonomi"., . 
18 
Generel vurdering 
I Kommissionens strategiske program blev det klart påpeget, at etablering af effektive 
grænseoverskridende betalingssystemer er et af de få krav, der endnu ikke er opfyldt, for 
at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, nu hvor det træder ind i konsolide­
ringsfasen. Behovet for indgreb på dette område med henblik på at sikre en forbedring af 
den grænseoverskridende betalingsservice til fordel for forbrugere, enkeltmandsvirksom­
heder og SMV, er især presserende på grund af udviklingen hen imod en fuldstændig øko­
nomisk og monetær union. Dette behov understreges af det stigende antal klager til 
Kommissionen og af resultaterne af Kommissionens gentagne undersøgelser. 
De foranstaltninger, der er opsummeret i afsnit IA-IH ovenfor, hvor 1994-undersøgelsen 
kun er et enkelt element viser, at der generelt ikke er sket de forventede forbedringer. 
Kommissionen er således af den opfattelse, at da der tilsyneladende kun er sket ringe 
fremskridt med hensyn til effektueringen af de grænseoverskridende kreditoverførsler, er det 
nu hensigtsmæssigt og nødvendigt at indføre et retligt bindende instrument. Kommissionen 
har derfor fremsat forslag til et direktiv, der beskrives indgående i afsnit III nedenfor, og 
som indeholder hvad der kan betragtes som en række væsentlige betingelser for gennem­
sigtigheden og effektueringen af de grænseoverskridende kreditoverførsler. 
Selv om direktivet omfatter alle grænseoverskridende kreditoverførsler uanset beløb, har det 
især til formål at tilgodese forbrugere, enkeltmandsvirksomheder og SMV, der traditionelt 
set, men ikke udelukkende, gennemfører grænseoverskridende transaktioner på mindre 
beløb. 
Det foreliggende forslag er også tænkt som en støtteforanstaltning, der skal få bankerne til 
at revidere deres systemer for at sikre, at den service de reklamerer med, også svarer til den 
service, der rent faktisk ydes, samtidig med at brugerne af kreditoverførsler ydes en rimelig 
beskyttelse. Hermed vil bankerne kunne påvise og fjerne intern ineffektivitet, og dermed 
bidrage væsentligt til den gradvise sænkning af omkostningerne ved disse ydelser og som 
følge heraf skabe balance i deres gebyrpolitik over for brugerne. Endelig må institutterne 
investere i uddannelse af personalet og i udvikling af en egentlig "grænseoverskridende 
betalingsservicekultur", der kan udnyttes konkurrencemæssigt, som det er tilfældet med 
nationale overførsler. 
19 
IL Vurdering af forslaget ud fra subsidiaritetsprincippet 
1. Hvilke formål har direktivet, set i lyset af EF's forpligtelser? 
Hovedformålet er at sikre, at grænseoverskridende kreditoverførsler kan gennemføres 
uhindret inden for det indre marked. Det foreliggende direktiv er tænkt som en støtte til 
de fire frihedsrettigheder, der er fastsat i traktatens artikel 7A, nemlig frie vare- og 
kapitalbevægelser, fri bevægelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser, 
samtidig med at det skal sikre en omfattende forbrugerbeskyttelse. 
Direktivet er også tænkt som et yderligere skridt hen imod gennemførelsen af en fuld­
stændig økonomisk og monetær union (ØMU) efter liberaliseringen af kapitalbevægel­
serne under ØMU's første fase. 
2. Hører den påtænkte foranstaltning under EF's enekompetence? 
Enekompetence: artikel 100A sammenholdt med artikel 7A. 
3. Hvilke muligheder har EF 
En mulighed er et frivilligt instrument. Dette har Kommissionen dog forsøgt at få 
gennemført siden 1990 (Kommissionens henstilling 90/109/EØF) og gennem hele konsul­
tationsprocessen, der førte til meddelelse af 14. december 1993, men ikke gav de forven­
tede resultater. 
Som anført i detaljer i afsnit I ovenfor betragtes det derfor nu som både hensigtsmæssigt 
og nødvendigt at indføre et bindende instrument. 
4. Er det nødvendigt med ensartede forskrifter, eller er det tilstrækkeligt at opstille de 
generelle mål i et direktiv, der derefter gennemføres af medlemsstaterne? 
Af de i afsnit I (Baggrund) anførte årsager omhandler det foreliggende direktiv de aspek­
ter, der vedrører de grænseoverskridende kreditoverførslers gennemsigtighed og effektivi­
tet. 
Direktivets afsnit II indeholder generelle gennemsigtighedsregler, som institutter, der 
effektuerer kreditoverførsler, skal overholde. Medlemsstaterne og institutterne kan frit 
fastsætte det nærmere indhold i disse generelle gennemsigtighedskrav. 
Direktivets afsnit III indeholder mere detaljerede effektueringsregler, som skal under­
støtte ovennævnte gennemsigtighedsregler. I betragtning af de pågældende betalingers 
grænseoverskridende karakter ville national lovgivning ikke være tilstrækkelig, med­
mindre den stort set var ens i alle medlemsstater. Det foreliggende direktiv indeholder, 
hvad der kan betragtes som en række væsentlige betingelser. Disse betingelser er ganske 
vist udførlige, men giver de institutter, der ønsker at foretage grænseoverskridende kre­
ditoverførsler, næsten fuldstændig aftalefrihed. 
20 
Institutterne fastlægger selv de nærmere specifikationer af de serviceydelser de tilbyder. 
Direktivet understøtter disse specifikationer og indeholder regler, der skal benyttes i 
tilfælde, hvor instituttet ikke har udarbejdet nærmere specifikationer. Kun en bestem­
melse i dette afsnit er obligatorisk, selv om den indeholder et begrænset antal undtagel-
sesmuligheder, nemlig forpligtelsen til at sikre kundernes penge (i tilfælde, hvor pengene 
er fejlekspederet eller gået tabt). 
III. Detaljerede bemærkninger til artiklerne 
Artikel 1 
1. Det er normalt kreditinstitutter (banker), der effektuerer og modtager grænseover­
skridende kreditoverførsler på kundernes vegne. Men visse former for betalings­
service kan dog, i hvert fald i nogle medlemsstater, ydes af andre institutter (f.eks. 
postgirobanker). De minimumskrav, der er fastsat i direktivet, bør derfor også gælde 
for disse andre institutter. 
Direktivet finder ikke anvendelse på institutter, der normalt ikke tilbyder deres 
serviceydelser til offentligheden, f.eks. centralbanker, der tilbyder deres serviceydel­
ser til kreditinstitutter (jf. også definitionerne i artikel 2 nedenfor). 
A rtikel 2 
e) Definitionen af "betaling" er baseret på den definition, der er fastlagt af Udvalget for 
Betalings- og Afregningssystemer under GI O-landenes centralbanker, dog med en 
tilføjelse, der skal gøre det klart, at en persons overførsel af penge mellem to af sine 
egne konti også er omfattet af denne definition. 
f) For at betalinger kan falde ind under direktivet, skal de være grænseoverskridende. 
Der er klart tale om en grænseoverskridende betaling, når ordregiverens og modta­
gerens institutter er beliggende i forskellige medlemsstater. 
i) Direktivet tager sigte på at gavne "kunderne", hvad enten der er tale om ordregiveren 
eller beneficianten eller dem begge, afhængigt af konteksten. Med henblik herpå 
indeholder det bestemmelser om, at hvert institut i "betalingskæden" er ansvarligt 
over for den part, der gav instruks om betalingen. 
j) Direktivets anvendelsesområde er begrænset til betalinger, der ikke effektueres ved, 
at betaleren og modtageren begge er personligt til stede på det sted, hvor beta-
lingsinstrumentet anvendes. 
k) "Kreditoverførsler" er et middel til grænseoverskridende fjernbetalinger, og består af 
en række transaktioner, der indledes på ordregiverens eller dennes banks initiativ. 
Bankerne skelner mellem kreditoverførsler og debetoverførsler (checks, direkte debi­
teringer osv.), hvor beløbet "inddrives" af modtagerens bank. Debetoverførsler falder 
ikke ind under direktivet på grund af parternes meget forskellige roller, når det gæl­
der debetoverførsler, og deres forskellige rettigheder og ansvar. 
21 
1) "Force majeure" er baseret på definitionen i Rådets direktiv om pakkerejser(10). I dette 
direktiv omfatter force majeure heller ikke et intermediært instituts insolvens på 
grund af det særlige behov for beskyttelse af kunderne. En sådan risiko kan ikke 
vurderes eller kontrolleres af kunden, der ikke vælger det intermediære institut. 
m) Nogle konti er rentebærende for kunderne, og i dette tilfælde vil hver enkelt kundes 
institut nødvendigvis have en regel om, fra hvilket tidspunkt de beløb, der indsættes 
på kontoen, forrentes. Når dette ikke er tilfældet, gælder reglen om pengenes 
disponibilité^ dvs. det tidspunkt, hvor kunden frit kan hæve pengene på sin konto. 
Ved definitionen tages der hensyn til de forskellige rentesatser, der anvendes for 
forskellige perioder, f.eks. dag-til-dag renter eller renter for længere perioder. 
o) Efter direktivet er et institut ikke forpligtet til at effektuere en betalingsordre, før det 
har "accepteret" ordren. En vigtig forudsætning for en sådan accept vil normalt være, 
at kunden har en tilstrækkelig kreditsaldo på sin konto til at betale for den 
grænseoverskridende fjernbetaling, han har givet ordre om, eller at der er aftalt en 
kreditfacilitet. Udtrykket "finansiel dækning" omfatter disse alternativer. 
p) I flere medlemsstaters nationale betalingssystemer er en kreditoverførsel først retligt 
gennemført, når beløbet er blevet krediteret beneficiantens konto; definitionen af 
gennemførelse er lidt mindre omfattende end ovennævnte regel. Ansvaret for eventu­
elle yderligere forsinkelser i krediteringen af beneficiantens konto eller for fejl, der 
opstår hos beneficiantens bank efter accept, som defineret, er en sag mellem 
beneficianten og dennes bank. På samme måde er det ansvar, der påhviler bene­
ficiantens bank med hensyn til forpligtelsen til at effektuere overførslen i over­
ensstemmelse med betalingsordren, en sag mellem beneficianten og dennes bank. 
A rtikel 3 
De krav om oplysninger, der er fastsat i denne artikel, følger meget nøje bankernes 
retningslinjer(11), der blev udarbejdet på frivillig basis i 1992 af sammenslutningerne 
inden for den europæiske kreditsektor (ECSA). Disse retningslinjer er igen baseret på de 
krav, som forskellige brugerrepræsentanter havde fremsat i Kommissionens arbejds­
gruppe, Payment Systems Users Liaison Group. 
(10) 
(II) Rådets direktiv indeholder følgende definition: "Force majeure: usædvanlige og uforudsigelige 
omstændigheder, som den, der påberåber sig dem, ikke har nogen indflydelse på, og som han ikke har 
mulighed for at afværge, også selv om han udviser den størst mulige påpasselighed" (90/314/EØF - EFT 
nr. L 158 af 13. juni 1990). 
"Den europæiske banksektors retningslinjer for kundeinformation om grænseoverskridende fjernbetalinger" 
af 2.3.1992, udarbejdet af Banking Federation of the HC, European Savings Banks Group og Association 
of Co-operative Banks of the KC. 
22 
A rtikel 4 
Det krav om oplysninger, der er fastsat i denne artikel, omfatter oplysninger, som 
kunderne har brug for, f.eks. i form af en opgørelse, en særskilt transaktionsseddel, osv., 
efter at de har effektueret eller modtaget en grænseoverskridende kreditoverførsel. 
A rtikel 5 
Det er meget få kreditoverførsler, der behandles udelukkende af ét institut. I modsætning 
til betalinger over de fleste medlemsstaters nationale betalingssystemer, der har strenge 
regler for bl.a. ekspeditionstider, foretages mange kreditoverførsler desuden mellem 
banker, der ikke har sådanne indbyrdes ordninger. Denne artikel skal både styrke og 
støtte instituttets offentliggjorte eller aftalte ekspeditionstid ved at fremme følgende 
princip. Medmindre instituttet klart har meddelt kunden en anden periode (f.eks. i sin 
dokumentation, på formularen til betalingsordren osv.), vil den aftalte ekspeditionstid for 
betalingen i praksis være højst fem dage. Modtagerens institut er forpligtet til at stille 
pengene til modtagerens disposition senest arbejdsdagen efter, at det har accepteret 
betalingsordren. 
Artiklen udfylder hullerne mellem de tilsvarende betalingssystemer i medlemsstaterne, 
der anvender strenge regler for ekspeditionstider, og det beskedne - omend voksende -
antal aftalte ordninger for kreditoverførsler mellem bankgrupper, der i forvejen har aftalte 
regler om ekspeditionstider. De eksisterende og fremtidige aftaler vil ikke blive berørt 
af denne artikel, forudsat at forpligtelserne vedrørende gennemsigtighed over for kun­
derne overholdes. 
Ordregiverens erstatning for forsinkede betalinger begrænses til renterne fra det seneste 
tidspunkt, hvor betalingen skulle have været gennemført. Efter direktivet kan der ikke 
kræves kompensation for tab som følge af forsinkelsen, men dette indskrænker ikke de 
krav, der måtte blive fremsat efter national lovgivning. 
23 
A rtikel 6 
Denne artikel tager sigte på de tilfælde, hvor ordregiverens instruks med hensyn til 
gebyrer ikke udføres korrekt, hvilket giver anledning til de såkaldte "dobbeltgebyrer". 
Problemet opstår, når en kreditoverførsel, hvor ordregiveren har meddelt, at han betaler 
samtlige gebyrer - således at modtageren modtager det fulde beløb - pålægges yderligere 
gebyrer på vej til modtagerens konto. Bankerne er enige om, at dette er forkert, men står 
over for det problem, at en bank i mange tilfælde kun har lidt kendskab til eller lidt 
kontrol med den praksis, der benyttes af alle de banker, der er involveret i en 
grænseoverskridende kreditoverførsel. 
Reglen skal støtte banksektorens igangværende bestræbelser på at udrydde denne praksis, 
der alvorligt forstyrrer bankernes forbindelser med erhvervskunderne og medfører 
ulemper og udgifter for de private kunder. 
Ifølge international bankpraksis registreres kundernes gebyrinstrukser normalt på 
kreditoverførslen, således at "BEN" betyder, at samtlige gebyrer i forbindelse med 
kreditoverførslen skal fradrages i det beløb, der udbetales til modtageren, og "SHA" 
betyder, at gebyrerne deles, således at ordregiveren betaler sin egen banks gebyrer, mens 
de øvrige bankers gebyrer fradrages i det beløb, der udbetales til modtageren. En 
kreditoverførsel, hvor samtlige gebyrer afholdes af ordregiveren, registreres normalt som 
"OUR". Efter direktivet vil dette være den regel, et institut skal anvende, hvis kunden 
ikke har givet andre, instrukser. Det er institutternes opgave at forvisse sig om kundens 
instruks og at indføje den korrekt i betalingsordren. 
Gebyrer, der fradrages uden tilladelse, skal tilbagebetales. Ordregiverens bank er 
ansvarlig for, at betalingsordren effektueres korrekt, indtil modtagerens bank accepterer 
de pågældende midler, hvilket betegnes gennemførelse. Hvis der foretages fradrag efter 
dette tidspunkt, dvs. i modtagerens bank, er sidstnævnte bank ansvarlig. Direktivet giver 
mulighed for, at ordregiveren kan vælge at lade det refunderede beløb udbetale til 
modtageren. Om ordregiveren beslutter at benytte denne mulighed afhænger af flere 
faktorer, som f.eks. kontraktforholdet mellem ordregiveren og modtageren. 
24 
A rtikel 7 
Denne artikel giver de enkelte parter i en kreditoverførsel en vigtig rettighed i de 
tilfælde, hvor overførslerne forsinkes væsentligt eller går tabt i systemet. Kunden har et 
krav på sit institut, der igen har et krav på det institut, som det har instrueret (som sin 
agent) om at videresende overførslen. Der er tale om en ubetinget forpligtelse, når det 
drejer sig om betalinger på under 10 000 ECU. En bank kan dog unddrage sig den i 
tilfælde af force majeure. Denne forpligtelse synes berettiget af følgende tre hovedårsa­
ger: 
kunden selv har ingen rettigheder, eller ingen effektive rettigheder, over for nogen 
af de intermediære institutter i forbindelse med overførslen; han vil normalt ikke en 
gang være klar over, hvilke institutter det drejer sig om 
- ordregiverens institut har normalt udvalgt de institutter, som overførslen skal gå 
igennem, eller i hvert fald det første af dem; ordregiverens institut er derfor i stand 
til at udøve et konkurrencemæssigt pres på markedet ved at udvælge pålidelige inter­
mediære institutter 
- ordregiveren betaler normalt sit institut et gebyr for overførslen. Hvis det imod hans 
berettigede forventninger sker, at beløbet ikke når frem, bør han som minimum have 
ret til at få det tilbagebetalt i henhold til depotprincippet. 
I et handelsforhold vil en ordregiver, hvis betaling går tabt, ofte stå over for et krav om 
renter fra beneficianten, hvis betalingsfrist er overskredet. Som en rimelig kompensation 
fastsætter artiklen, at der skal betales renter. Rentebyrden påhviler dog, efter kreditover­
førslernes "kædeprincip", i sidste instans det institut, der er ansvarligt for forsinkelsen 
eller tabet, medmindre dette institut er blevet insolvent (i så fald påhviler rentebyrden 
ordregiverens bank). Det skal tilføjes, at det institut, der er ansvarligt for forsinkelsen, 
måske også har haft lejlighed til at drage fordel af forsinkelsen, således at der er en vis 
tilbagebetaling knyttet til rentebetalingen. 
FN's Kommission for International Handelsret har for nylig anbefalet sine medlemmer 
at anvende princippet, refusionsret, stort set som fastsat i denne artikel (men uden 
undtagelsesmulighed). Princippet er desuden blevet fastsat ved lov for USA's største 
betalingssystemer, når det gælder nationale og internationale kreditoverførsler. 
25 
26 
Forslag til 
EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 
om grænseoverskridende kreditoverførsler 
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig 
artikel 100 A, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, 
under henvisning til udtalelse fra Det Monetære Institut, 
i henhold til fremgangsmåden i artikel 189 B i traktaten, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Antallet af grænseoverskridende fjernbetalinger vokser støt, efterhånden som etableringen af 
det indre marked og den gradvise udvikling hen imod en fuldstændig økonomisk og monetær 
union fører til øget samhandel og større bevægelighed for personer inden for Fællesskabet; 
de grænseoverskridende kreditoverførsler tegner sig mængde- og beløbsmæssigt for en betrag­
telig del af de grænseoverskridende fjernbetalinger; 
det er af meget stor betydning for privatpersoner og virksomheder, at kreditoverførsler kan 
effektueres hurtigt, pålideligt og billigt fra den ene del af Fællesskabet til den anden; et mar­
ked, hvor der konkurreres om grænseoverskridende kreditoverførsler, bør medføre bedre ser­
vice og lavere priser; 
formålet med dette direktiv er at fortsætte de fremskridt med hensyn til liberalisering af 
kapitalbevægelserne, der er gjort under Den Økonomiske og Monetære Unions første fase; der 
tages i direktivet hensyn til, at traktaten tager sigte på at lette anvendelsen af ECU; direktivet 
udgør et led i den gradvise gennemførelse af Den Økonomiske og Monetære Union; direk­
tivets bestemmelser bør finde anvendelse på kreditoverførsler i en hvilken som helst valuta, 
herunder ECU; 
27 
formålet med direktivet er at gennemføre ét aspekt af det arbejdsprogram, som Kommissionen 
har udarbejdet efter sin grønbog "Betalingssystemer i det indre marked"; 
Kommissionen har henstillet til medlemsstaterne, at minimumstærsklen for anmeldelse af 
grænseoverskridende betalinger fastsættes til mindst 10 000 ECU; 
Komitéen af medlemsstaternes centralbankchefer har anbefalet, at betalingssystemerne i samt­
lige medlemsstater får et solidt retsgrundlag; Kommissionen har nedsat en arbejdsgruppe ved­
rørende retsgrundlaget for grænseoverskridende betalinger, der består af juridiske eksperter 
fra regeringerne og fra EMI; arbejdsgruppen har meddelt Kommissionen, at de spørgsmål, der 
er omfattet af dette direktiv, kan behandles adskilt fra de systembetingede spørgsmål, der fort­
sat er under overvejelse; det kan være nødvendigt at fremsætte endnu et forslag, der skal om­
fatte disse systembetingede spørgsmål, især endelig afregning; 
det foreliggende direktiv har til formål at forbedre de grænseoverskridende kreditoverførsler 
og dermed bistå EMI med at effektivisere de grænseoverskridende betalinger som led i forbe­
redelsen af Den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase; 
28 
i overensstemmelse med artikel 3 B, stk. 3, i traktaten indeholder dette direktiv de minimums­
krav, der er nødvendige for at sikre en tilstrækkelig kundeinformation; øget gennemsigtighed 
afhænger i sidste ende af, at institutterne opfylder minimumskravene med hensyn til effek­
tueringen; dette direktiv indeholder minimumskrav med hensyn til effektueringen, som de 
institutter, der foretager grænseoverskridende kreditoverførsler, skal efterkomme; dette direktiv 
er i overensstemmelse med førstelandet, tredje, fjerde og femte princip i Kommissionens hen­
stilling 90/109/EØF(1); dette direktiv berører ikke Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 
om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning 
af penge(2); 
da grænseoverskridende kreditoverførsler består af en række transaktioner, der involverer 
institutter i forskellige medlemsstater, er de af en sådan art, at en samordning på fællesskabs­
plan er både hensigtsmæssig og nødvendig; Kommissionen har søgt at gennemføre en frivillig 
ordning ved sin henstilling 90/109/EØF; denne frivillige ordning har ikke givet de tilsigtede 
resultater; der bør derfor træffes bindende foranstaltninger; 
dette direktiv bør finde anvendelse på kreditoverførsler for ethvert beløb; institutterne bør 
være forpligtede til at yde refusion i tilfælde af enhver ikke gennemført overførsel; refusions-
forpligtelsen indebærer eventuelt et ansvar for institutterne, som kunne få en tilsynsmæssig 
indvirkning på solvenskravet, dersom det ikke var muligt at udelukke overførsler af større 
beløb; muligheden for undtagelse (fra medlemsstaternes side og, såfremt den anvendes, fra 
institutternes side) fra denne forpligtelse bør kun anvendes for større betalinger, der over­
skrider 10 000 ECU; en sådan tærskel gælder ikke for andre artikler i dette direktiv; 
(1) EFTnr. L 67 af 15.3.1990, s. 39. 
(2) EFT nr. L 166 af 28.6.1991, s. 77. 
29 
Europa-Parlamentet har i sin beslutning af 12. februar 1993 udtalt, at der udstedes et råds­
direktiv om regler for grænseoverskridende betalingers gennemsigtighed og effektivitet; 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i sin udtalelse af 6. juli 1994 anført, at det foretræk­
ker en adfærdskodeks; Kommissionen har tidligere fulgt denne linje; Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg har anbefalet, at et eventuelt direktivforslag kun indeholder generelle ramme­
bestemmelser; det foreliggende direktiv følger denne model ved i vid udstrækning at give 
mulighed for aftalefrihed -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
30 
Afdeling L Anvendelsesområde og definitioner 
Artikel 1 - Anvendelsesområde 
1. Medlemsstaterne anvender kravene i dette direktiv på kreditinstitutter og andre institut­
ter, der som led i deres erhvervsvirksomhed foretager kreditoverførsler for offentlighe­
den. 
2. Dette direktiv finder anvendelse på kreditoverførsler i en hvilken som helst valuta, 
herunder ECU, og på et hvilket som helst beløb, undtagen når undtagelsen i artikel 7, 
stk. 3, er blevet anvendt. 
Artikel 2 - Definitioner 
I dette direktiv forstås ved: 
a) "kreditinstitut": et institut som defineret i artikel li Rådets direktiv 77/780/EØF(3); i 
nærværende direktiv betragtes filialer af kreditinstitutter i forskellige medlemsstater som 
særskilte institutter 
b) "andet institut": enhver juridisk person, bortset fra et kreditinstitut, der som led i sin 
erhvervsvirksomhed foretager kreditoverførsler for offentligheden 
c) "institut": et kreditinstitut eller andet institut 
d) "person": enten en juridisk eller en fysisk person, alt efter tilfældet 
e) "betaling": en ordregivers overførsel af et pengekrav på en part, der kan accepteres af 
modtageren, herunder tilfælde, hvor ordregiver og modtager er samme person 
(3) EFT nr. L 322 af 17.12.1977, s. 30. 
31 
f) "grænseoverskridende betaling": en betaling, som en ordregiver via sin konto, der føres 
af et institut eller dets filial i én medlemsstat, stiller til rådighed for en modtager hos et 
institut eller dets filial i en anden medlemsstat 
g) "ordregiver": en person, der giver bemyndigelse til, at der foretages en kreditoverførsel 
til en modtager 
h) "modtager": den endelige modtager af en kreditoverførsel 
i) "kunde": ordregiver eller modtager, alt efter tilfældet, eventuelt en og samme person 
j) "betalingsordre": enhver form for instruks direkte til et institut om at stille et bestemt 
beløb, eller et beløb, der kan bestemmes, til rådighed for modtageren 
k) "kreditoverførsel": en grænseoverskridende betaling bestående af en række transaktioner, 
der indledes med ordregiverens betalingsordre; udtrykket omfatter enhver betalingsordre, 
der udstedes af ordregiverens institut eller eventuelle intermediære institutter med det 
formål at effektuere ordregiverens betalingsordre 
1) "force majeure": de omstændigheder, der er beskrevet i artikel 4, stk. 6, andet afsnit, 
nr. ii), i Rådets direktiv 90/314/EØF(4), idet et intermediært instituts insolvens dog ikke 
anses for force majeure 
m) "rente": interbankrenten plus 2 procentpoint på det relevante marked for indskud i en 
given betalingsvaluta beregnet for forsinkelsesperioden 
n) "valørdato" : den dato, hvor kundens konto debiteres (for ordregivere) eller krediteres (for 
modtagere), og som anvendes af kundens institut til beregning af eventuelle renter på 
kontoen eller, hvor rente ikke er et velegnet kriterium, til vurdering af pengenes 
disponibilitet 
(4) EFT nr. L 158 af 23.6.1990, s. 59. 
32 
o) "accept": et instituts accept af en betalingsordre efter opfyldelse af instituttets betingelser 
med hensyn til disponibel finansiel dækning og identificering af de parter, der er anført 
i betalingsordren, samt eventuelle andre forhåndsbetingelser, som parterne har aftalt 
p) "gennemførelse" af en kreditoverførsel: modtagerens instituts accept 
q) "intermediært institut": et institut, der hverken er ordregiverens eller modtagerens institut 
r) "arbejdsdag" for et givet institut: en dag, eller en del af en dag, hvor instituttet er åbent 
for behandling af kreditoverførsler. 
Afdeling IL Gennemsigtighed i vilkårene for kreditoverførsler 
Artikel 3 - Oplysninger før en kreditoverførsel (effektueret eller modtaget) 
Instituttet skal give sine kunder klare skriftlige oplysninger om sin service i forbindelse med 
effektuering eller modtagelse af kreditoverførsler. Disse oplysninger skal mindst omfatte føl­
gende: 
oplysning om, hvor lang tid der vil gå, før beløbet er krediteret kontoen i modtagerens 
institut eller modtageren, alt efter tilfældet 
beregningsgrundlaget for eventuelle provisioner og gebyrer, som kunden skal betale in­
stituttet 
i givet fald den af instituttet anvendte valørdato 
oplysning om kundens klagemuligheder og fremgangsmåden for indgivelse af klager. 
33 
Artikel 4 - Oplysninger efter en kreditoverførsel (effektueret eller modtaget) 
Instituttet skal give sine kunder klare skriftlige oplysninger, efter at de har effektueret eller 
modtaget en kreditoverførsel. Disse oplysninger skal mindst omfatte følgende: 
en reference, der gør det muligt for dets kunde at identificere betalingen 
beløbet for de eventuelle gebyrer, som dets kunde skal betale; når ordregiveren har 
tilladt et fradrag i kreditoverførslen, skal modtagerens bank meddele modtageren dette 
sammen med kreditoverførslens oprindelige beløb 
i givet fald den af instituttet anvendte valørdato. 
Afdeling HL Institutternes minimumsforpligtelser i forbindelse med kreditoverførsler 
Artikel S - Pligt til at effektuere overførslen i god tid 
1. Hvert institut, der har accepteret en betalingsordre, skal effektuere den pågældende 
kreditoverførsel inden for den ekspeditionstid, der er aftalt med den kunde (eller det 
institut), der afgiver betalingsordren. Hvis ikke der foreligger en bestemt aftale om 
ekspeditionstiden, skal instituttet reagere så hurtigt, at dets offentliggjorte ekspeditionstid 
kan overholdes. I de tilfælde, hvor der hverken foreligger nogen bestemt aftale eller 
nogen offentliggjort ekspeditionstid, der kan anvendes, gælder følgende forpligtelser: 
ordregiverens institut er over for ordregiveren ansvarligt for, at kreditoverførslen 
er gennemført senest den femte arbejdsdag efter, at det har accepteret 
betalingsordren fra ordregiveren, og 
34 
modtagerens institut er forpligtet til at stille kreditoverførslens beløb til rådighed 
for modtageren senest ved slutningen af arbejdsdagen efter, at kreditoverførslen 
er gennemført. 
2. Ordregiverens institut skal yde ordregiveren kompensation ved betaling af renter på be­
løbet for kreditoverførslen, når den er gennemført for sent, men er efter dette direktiv 
ikke ansvarligt for tab som følge heraf. Der ydes ingen kompensation, når ordregiverens 
bank kan påvise, at forsinkelsen skyldtes ordregiveren. 
3. I forbindelse med den i stk. 1 omhandlede pligt til effektuering skal modtagerens institut 
yde modtageren kompensation ved betaling af renter på beløbet for kreditoverførslen, 
når den stilles for sent til rådighed for modtageren. 
Artikel 6 -Pligt til at effektuere overførslen 
i overensstemmelse med instrukserne i betalingsordren 
1. Når ordregiverens institut, eventuelle intermediære institutter og modtagerens institut har 
accepteret betalingsordren, er de hver især forpligtede til at effektuere den pågældende 
kreditoverførsel med det fulde beløb, medmindre de har fået tilladelse til at foretage et 
fradrag. Med forbehold af forpligtelsen til ikke at foretage fradrag kan modtagerens 
institut eventuelt opkræve et ekstra gebyr hos modtageren for forvaltning af dennes 
konto. Et sådant ekstra forvaltningsgebyr må dog ikke være højere end det gebyr, der 
ville blive opkrævet for en national kreditoverførsel. 
35 
2. Når misligholdelse af forpligtelsen til at effektuere overførslen i overensstemmelse med 
betalingsordren, som omhandlet i stk. 1, skyldes et andet institut end modtagerens, er 
ordregiverens institut forpligtet til for egen regning at kreditere ordregiveren ethvert 
beløb, der fejlagtigt er fradraget af et hvilket som helst institut, uden at dette berører 
eventuelle andre krav, der måtte blive fremsat. Hvis ordregiveren kræver det, overfører 
ordregiverens institut i stedet et sådant beløb til kreditering hos modtageren, uden 
fradrag af nogen art og for egen regning. Ethvert intermediært institut, der foretager et 
fradrag i strid med stk. 1, er forpligtet til at kreditere ordregiverens institut det fradragne 
beløb. Hvis ordregiverens institut kræver det, overfører det i stedet beløbet til kreditering 
hos modtageren, uden fradrag af nogen art og for egen regning. 
3. Når misligholdelse af forpligtelsen til at effektuere overførslen i overensstemmelse med 
betalingsordren skyldes modtagerens institut, er dette institut forpligtet til for egen 
regning at kreditere modtageren ethvert beløb, der fejlagtigt er fradraget, uden at dette 
berører eventuelle andre krav, der måtte blive fremsat. 
Artikel 7 - Institutternes tilbagebetalingspligt ved ikke gennemførte 
kreditoverførsler 
1. Hvis kreditoverførslen af en eller anden grund ikke gennemføres, efter at ordregiverens 
institut har accepteret betalingsordren, er ordregiveren berettiget til at få sin konto 
krediteret for kreditoverførslens fulde beløb plus renter og gebyrer for den ikke gennem­
førte kreditoverførsel, uden at dette berører eventuelle andre krav, der måtte blive frem­
sat; anmodning herom kan tidligst fremsættes tyve arbejdsdage efter den dato, hvor 
kreditoverførslen skulle have været gennemført. Ethvert intermediært institut, der har 
accepteret betalingsordren, er ligeledes forpligtet til for egen regning at tilbagebetale 
kreditoverførslens beløb til det institut, der afgav instruks om overførslen. 
36 
2. Hvis årsagen til, at kreditoverførslen ikke gennemføres, er, at ordregiveren har givet sit 
institut mangelfulde instrukser, skal ordregiverens institut og de øvrige involverede insti­
tutter gøre deres bedste for at foretage den i stk. 1 omhandlede tilbagebetaling. 
3. Medlemsstaterne kan give institutterne tilladelse til ved aftale at unddrage sig den i 
stk. 1 omhandlede ti|bagebetalingspligt i følgende tilfælde: 
hvis kreditoverførslen ikke har kunnet gennemføres på grund af force majeure, 
eller 
ved betalinger på over 10 000 ECU. 
Afdeling IV. Afsluttende bestemmelser 
Artikel 8 - Gennemførelse 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for 
at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1996. De underretter straks Kom­
missionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, henvises der deri til dette direktiv, 
eller de ledsages ved offentliggørelsen af en sådan henvisning. De nærmere regler for 
denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne. 
37 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrif­
ter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. I denne meddelelse 
anfører medlemsstaterne en sammenlignende oversigt over de nationale bestemmelser, 
der eksisterer eller indføres for hver artikel i dette direktiv. 
Artikel 9 - R^ppnrf til Europa-Parlamentet og Rådet 
Senest den 31. december 1999 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en 
rapport om anvendelsen af dette direktiv, eventuelt ledsaget af forslag til revision af direktivet. 
Artikel 10 - Ikrafttræden 
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende. 
Artikel 11 - Adressater 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Europa-Parlamentets vegne På Rådets vegne 
Formand Formand 
38 
VURDERING AF VIRKNINGERNE FOR ERHVERVSLIVET 
Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 
om grænseoverskridende kreditoverførsler 
l.a. Hvorfor er EF-lovgivning nødvendig set på baggrund af subsidiaritetsprincippet, og hvad 
er dens hovedformål? 
For at kunne udnytte fordelene ved det indre marked og Den Økonomiske og Monetære 
Union fuldt ud, er det af stor betydning for privatpersoner og virksomheder, at betalinger 
fra en del af Unionen til en anden kan foretages lige så hurtigt, pålideligt og billigt, som 
det nu er tilfældet med betalinger i de medlemsstater, der har de mest effektive nationale 
betalingssystemer. Hovedformålet med det foreliggende forslag er at fastlægge de mini­
mumskrav, der er nødvendige for at sikre en rimelig kundeinformation. Dette omfatter for 
det første oplysninger om de forskellige muligheder, brugerne har for at sende penge på 
tværs af grænserne, således at de kan foretage deres valg ud fra et bedre kendskab til 
forholdene og i sidste instans bidrage til de grænseoverskridende betalingers effektivitet ved 
at presse priserne ned. Det er ligeledes nødvendigt at give oplysninger om de grænse­
overskridende betalinger, efter at de er gennemført. For at sikre, at institutterne kan opfylde 
betingelserne med hensyn til gennemsigtighed, kræves der en række minimumsstandarder 
for effektueringen i betragtning af det store antal institutter, der findes i Unionen 
Det foreliggende forslag indeholder derfor også de minimumsstandarder for effektueringen, 
der anses for nødvendige af hensyn, til ovennævnte grundlæggende målsætninger. 
I betragtning af de pågældende betalingers grænseoverskridende karakter ville national lov­
givning ikke være tilstrækkelig, medmindre den stort set var ens i samtlige medlemsstater. 
Den mest effektive måde, hvorpå ovennævnte målsætninger kan gennemføres, er vedtagelse 
af et direktiv, som indeholder de nødvendige minimumsstandarder. 
l.b. Er det sandsynligt, at forslaget vil medføre yderligere fordele og ulemper? 
For at opfylde disse krav vedrørende gennemsigtighed og effektuering må institutterne 
formodentlig tage deres grænseoverskridende betalingssystemer op til revision og skabe 
større effektivitet. Samtidig vil kunderne være i stand til at foretage et velbegrundet valg 
mellem de forskellige serviceydelser, der tilbydes, og mellem de forskellige institutter. 
Disse faktorer vil sandsynligvis bidrage til en gradvis, men betydelig nedskæring af 
omkostningerne ved grænseoverskridende betalinger svarende til mindst 10 mia ECU om 
året(1) på mellemlang til lang sigt - et beløb, der for øjeblikket afholdes af virksomhederne 
(o Kommissionens undersøgelse af 1994 viser, at de samlede gennemsnitsomkostninger ved en grænse­
overskridende kreditoverførsel på 100 ECU er 25,4 ECU. 100 ECU kan dog betragtes som et forholdsvis lavt 
beløb for en kreditoverførsel og der er sandsynligvis derfor tale om et minimumsgebyr for sådanne 
transaktioner. Sammenslutningerne inden for den europæiske kreditsektor har bemærket, at sådanne 
transaktioner typisk vedrører et gerinemsnitsbeløb på mindst 1 500 ECU. Det menes, at grænseoverskridende 
kreditoverførsler af denne størrelsesorden ville få pålagt højere gebyrer, som med forsigtighed kan anslås til 
omkring 30 ECU. Dette skal sammenlignes med et gennemsnitsgebyr for tilsvarende nationale overførsler, 
der sjældent er på over 2 ECU (hvis der overhovedet opkræves gebyr). Ifølge tal for 1991 foretages der 
117,6 millioner grænseoverskridende kreditoverførsler. Der er foretaget et forsigtigt skøn over antallet af 
sådanne overførsler på mellemlang til lang sigt på grundlag af den årlige stigning i perioden 1989-1991 (over 
15% om året) samt under hensyn til forøgelsen af EF's S WlFT-mcddelelser i perioden 1991-1993 (kategori 1, 
kundeoverførsler). Under forudsætning af at referencestigningstakten holder sig uændret, kan det med 
39 
og de endelige forbrugere. De nuværende omkostninger (gennemsnitlig 25,4 ECU for de 
mindste betalinger, dvs. kreditoverførsler på 100 ECU) er en hindring for handelen, især 
når det drejer sig om økonomiske aktiviteter af lavere værdi og med lavere avance inden 
for EU, og de udgør derfor en større hindring for en forøgelse af beskæftigelsen, navnlig 
inden for SMV. 
Rationaliseringen af de grænseoverskridende betalingssystemer kan medføre afskedigelse 
på dette område, især inden for banksektoren. Dette forventes dog i vid udstrækning af 
blive opvejet af jobskabelsen som følge af indførelse af nye teknologiske og innovative 
tjenester og tillægstjenester i industrien. Risikoen for afskedigelser inden for sektoren for 
betalingssystemer vil blive mindsket yderligere af den forøgelse af antallet af transaktioner, 
som større effektivitet og dermed større gennemsigtighed vil medføre (mere effektiv 
betalingsformidling => udvidelse af handelspotentiellet inden for EU => bidrag til vækst og 
højere beskæftigelse => større og mere specialiseret efterspørgsel efter effektiv beta­
lingsformidling osv). 
I.e. Blev der overvejet alternative forslag, og med hvilket resultat (f.eks. adfærdskodekser, 
frivillige ordninger)? 
Ja. I 1990 vedtog Kommissionen henstilling 9.0/109/EØF(2), der indeholdt principper for 
minimumsstandarder vedrørende effektueringen af grænseoverskridende kreditoverførsler. 
I 1991 forhandlede Kommissionen med repræsentanter for den europæiske banksektor, 
detailhandelen, SMV og forbrugerne med henblik på at finde passende frivillige løsninger 
på de problemer, der behandles i det foreliggende direktiv. Senere undersøgelser (1992, 
1993 og 1994) har vist, at der ikke er sket tilstrækkelige fremskridt inden for alle relevante 
aspekter (dvs. de aspekter, dette forslag omfatter). 
2. Hvem vil Nive berørt af forslaget? 
Hvilken erhvervssektor? Virksomhedernes størrelse og den samlede beskæftigelse? 
Forslaget vedrører banker og andre institutter, der som led i deres erhvervsvirksomhed 
foretager kreditoverførsler for offentligheden. I praksis er størstedelen af disse institutter 
banker og lignende. Meget få institutter er små. 
Har den pågældende erhvervssektor specielle karakteristika? Er den f.eks. domineret af 
nogle få store virksomheder? 
Sektoren er især karakteriseret ved, at betalingssystemerne ikke er integreret på europæisk 
plan, hvilket er en af hovedårsagerne til de store omkostninger, ineffektiviteten og den 
manglende gennemsigtighed, som det foreliggende forslag søger at på rette op på. Et 
forhold, der bidrager til, at der ikke investeres i yderligere integration, kan være det relativt 
(2) forsigtighed anslås, at antallet af grænseoverskridende kreditoverførsler på mellemlang til lang sigt, dvs. i 
løbet af de kommende fem år indtil år 2000, vil stige med ca. 100% og derved nå op på mindst 356 millioner 
kreditoverførsler. I)en kombinerede stigning i antallet af grænseoverskridende kreditoverførsler og reduktionen 
i omkostningerne i forbindelse hermed fører således til en anslået samfundsgevinst på 9 968 mia ECU. 
"Henstilling om gennemsigtighed med hensyn til bankvilkår for gennemførelsen af grænseoverskridende 
finansielle transaktioner" (KKT nr. I, 67 af 15.3.1990, s. 39). 
40 
beskedne antal grænseoverskridende kreditoverførsler i forhold til det samlede antal 
nationale kreditoverførsler(3). Men de store omkostninger, ineffektiviteten og den manglende 
gennemsigtighed i forbindelse med grænseoverskridende kreditoverførsler kan igen 
betragtes som en forhindring og derfor som medvirkende årsag til dette ret beskedne antal. 
Har forslaget virkninger for meget små virksomheder, håndværkere eller selvstændige 
erhvervsdrivende? 
Det er højst usandsynligt, at meget små virksomheder tilbyder at effektuere kreditoverførsler 
for offentligheden. Men som brugere af kreditoverførsler vil de nyde fordel af forslaget, 
hvis de beskæftiger sig med grænseoverskridende handel. Det samme gælder for hånd­
værkere og selvstændige erhvervsdrivende, der ikke kan tilbyde at effektuere kredit-
overførsler, men vil drage fordel af forslaget som brugere. 
Er disse virksomheder beliggende i særlige geografiske områder i EF? 
Nej. 
3. Hvad skal virksomhederne gøre for at efterkomme forslaget? 
Hvilke omkostninger vil det medføre? 
Omkostningerne vil hovedsagelig vedrøre udarbejdelse, eller forbedring, og trykning af 
informationsmateriale om de vilkår, der gælder for grænseoverskridende kreditoverførsler 
(beskrivelse af de forskellige, disponible betalingsmidler, angivelse af omkostningsele-
menterne, angivelse af ekspeditionstiden, særlig advarsel i forbindelse med bestemte 
betalingsmidler, henvisning til klageprocedurer, der er tilgængelige for brugerne). Insti­
tutterne må også tage systemernes kvalitet op til nærmere overvejelse for at sikre, at de 
serviceydelser, de rent faktisk leverer, også står mål med dem, de reklamerer for. Ved en 
sådan revision vil institutterne kunne påvise og fjerne intern ineffektivitet og i væsentligt 
omfang bidrage til den gradvise nedbringelse af omkostningerne ved serviceydelserne, og 
dermed skabe balance i deres gebyrpolitik over for brugerne. 
Omkostningerne herved vil formodentlig blive helt eller delvis udlignet af de sandsynlige 
salgsfordele, det vil kune medføre, efterhånden som institutterne lærer at udnytte deres 
serviceydelser konkurrencemæssigt til at tiltrække nye eller særlige kundekredse, især SMV. 
Er der andre administrative procedurer, der skal overholdes, eller formularer, der skal 
udfyldes? 
Nej. 
Kræves der licenser eller autorisation? 
Nej. 
Vil der blive opkrævet gebyrer? 
Nej. 
m FC Banking Federation, årsberetning, 1992; i 1991 udgjorde antallet af grænseoverskridende betalinger 1,27% 
af det samlede antal betalinger i andet end kontanter. De grænseoverskridende kreditoverførsler tegnede sig 
for 29,5% (dvs. 117,6 millioner) af antallet af grænseoverskridende betalinger. Men de grænseoverskridende 
betalingers gennemsnitsværdi er betydeligt højere end gennemsnitsværdien af tilsvarende nationale betalinger. 
41 
4. Hvilke økonomiske virkninger, omkostninger og fordele vil forslaget kunne medføre? 
For beskæftigelsen? 
Inden for betalingssystemsektoren menes nettovirkningen at blive meget begrænset, om ikke 
positiv. Med hensyn til SMV forventes der betydelige beskæftigelsesmæssige fordele (mere 
effektiv betalingsformidling => udvidelse af handelspotentiellet inden for EU => bidrag til 
vækst og højere beskæftigelse => større og mere specialiseret efterspørgsel efter effektiv 
betalingsformidling osv). 
Jf. punkt l.b. 
For investeringerne og oprettelsen af nye virksomheder? 
Investeringseffekten vil utvivlsomt blive positiv, da det forventes, at institutterne vil benytte 
lejligheden til at forbedre deres service. Den velfærdsgevinst, der omtales i punkt 1 (mindst 
lOmiaECU årligt på mellemlang til lang sigt), vil frigøre betydelige ressourcer til 
investeringer og oprettelse af nye virksomheder. 
For virksomhedernes konkurrencemæssige stilling på markederne i EF og i tredjelande? 
Den øgede effektivitet og omkostningsreduktionen for erhvervslivet i EF vil være yderst 
positiv (jf. punkt 1 og 4 ovenfor). Der vil ikke være nogen direkte virkninger for er­
hvervslivet i tredjelande, selv om der kan forventes en positiv afsmitning. 
For de offentlige myndigheder? 
Ud over de rent lovgivningsmæssige omkostninger ved at gennemføre den nødvendige 
nationale lovgivning vil gennemførelsesomkostningeme formodentlig blive ubetydelige 
afhængigt af den nuværende lovgivning i den pågældende medlemsstat. 
Er der andre indirekte virkninger? 
Ikke andre end de i punkt 1 og 2 anførte. 
Hvilke omkostninger og fordele vil forslaget medføre? 
omkostninger institutternes omkostninger ved at efterkomme direktivet forventes ikke 
at få nogen overvældende indvirkning på reklamebudgettet, idet det hovedsagelig vil 
indebære udarbejdelse, eller forbedring, af informationsmateriale. Med hensyn til den 
nødvendige revision af systemerne forventes mulighederne for omkostningsreduktion 
at opveje de investeringsomkostninger, der måtte vise sig at være nødvendige 
fordele: Kommissionen anførte i sit arbejdsdokument af 1992(4), at ca. 50% af de 
skønnede 400 millioner grænseoverskridende betalinger var på under 2 500 ECU. På 
denne baggrund understregede den, hvor vigtigt det var at gribe ind hurtigt for at gøre 
de grænseoverskridende betalingssystemer lige så effektive som de bedste nationale 
systemer. 
(O "De grænseoverskridende betalinger lettes: barrierernes brydes": SEK(92) 621 af 1. juni 1992. 
42 
I betragtning af de vigtigste nuværende og fremtidige elementer (gradvis gennemførelse 
af programmet for det indre marked, udvikling hen imod en fuldstændig ØMU), er 
bruttofordelene i form af lavere omkostninger ved kreditoverførsler forsigtigt blevet 
anslået til mindst 10 mia. ECU årligt på mellemlang til lang sigt 
balance: absolut flest fordele. 
5. Virkningerne for SMV. Indeholder forslaget foranstaltninger af hensyn til den særlige 
indvirkning på SMV - hvis ikke, hvorfor? Er mindre eller andre krav hensigtsmæssige? 
Ja. Forslaget giver institutterne mulighed for selv at fastlægge deres effektuerings-
forpligtelser. Den eneste forpligtelse, man ikke kan unddrage sig, nemlig forpligtelsen til 
at refundere betalinger, der er gået tabt eller fejlekspederet, vil gavne SMV i forholdsvis 
større udstrækning end store virksomheder, da det omfattede værdiloft er relativt lavt 
(10 000 ECU). Som det kunne forventes har SMV givet udtryk for, at de foretrækker, at 
dette værdiloft fjernes. Kommissionen mener dog, at tærsklen på det fastsatte niveau sikrer 
SMV en rimelig dækning uden at få nogen indvirkning på bankernes solvenskrav. 
Kunne der fastsættes højere tærskler, som ville udelukke SMV uden at true 
reguleringseffekten? 
Ikke relevant, da den eneste tærskel, som det foreliggende forslag indeholder (10 000 ECU), 
er afgørende for, hvem der nyder fordel af direktivet. Omvendt er der ingen tærskel for 
virksomhedernes størrelse. En sådan ville ikke være hensigtsmæssig af de årsager, der er 
anført under det foregående spørgsmål i punkt 5. 
Konsultation 
6. På hvilket trin Mev der foretaget konsultationer, og hvornår blev den første meddelelse om, 
at det var hensigten at indføre ny lovgivning, offentliggjort? 
Kommissionen har i mange år gennemført indgående konsultationer med alle interesserede 
parter, og den har afsløret sin politiske linje på dette område så tidligt som muligt. Dette 
er rent konkret sket i følgende etaper. 
- grønbog(5) af september 1990, hvor alle interesserede parter blev opfordret til at 
fremsætte bemærkninger; sammen med grønbogen blev det vedtaget at nedsætte to 
rådgivende grupper 
- oprettelse àf to permanente rådgivende grupper om betalingssystemer i marts 1991, med 
hyppige møder i 1991 og begyndelsen af 1992; grupperne forelagde (i februar 1992) 
Kommissionen rapporter, som blev offentliggjort i marts 1992 
<5) Debatoplæg: "Betalingssystemer i det indre marked", KOM(90) 447. 
43 
- Kommissionens arbejdsdokument af juni 1992(6), der var baseret på disse rådgivende 
gruppers udførlige rapporter, og som indeholdt Kommissionens planlagte politik, 
herunder planer om at lovgive på området, hvis der ikke skete fremskridt på frivillig 
basis 
- meddelelse(7) af december 1993 til Kommissionen fra Raniero Vanni d'Archirafi og 
Christiane Scrivener, som fastslog, at der ikke var sket fremskridt, og som indeholdt alle 
de interesserede parters kommentarer (forbrugere, SMV, detailhandel, banker, central­
banker) til de nødvendige foranstaltninger 
- Kommissionens beslutning (omhandlet i ovennævnte meddelelse) om at gennemføre en 
anden (og definitiv) undersøgelse i andet halvår 1994 og at lovgive på området, hvis 
resultaterne ikke var tilfredsstillende; til meddelelsen var der knyttet et første foreløbigt 
forslag til direktiv, som skulle drøftes med alle interesserede parter og regerings-
eksperter, for at det kunne blive ændret i så godt tid, at det var parat til at blive 
vedtaget, hvis det skulle vise sig nødvendigt på grundlag af resultaterne af anden 
undersøgelse. 
Liste over organisationer, der er konsulteret om forslaget, samt deres hovedsynspunkter, 
herunder betænkeligheder med og indvendinger mod det endelige forslag. Hvorfor er det 
ikke muligt eller ønskeligt at imødekomme deres synspunkter? 
Sammenslumingeme inden for den europæiske kreditsekton synspunkterne varierer fra 
stærkt negative til tøvende og resignerede (nogle af deres udførlige tekniske kommentarer 
er dog taget til efterretning og indarbejdet i det foreliggende forslag). 
Regenngseksperter: ad hoc-møder om det første forslag til direktiv. Blandede synspunkter 
fra negative til begejstrede. Det første foreløbige direktivforslag er blevet ændret betydeligt 
for at tage deres synspunkter i betragtning i videst muligt omfang. 
SMV: principielt meget positivt indstillet, men foretrak frivillige foranstaltninger, forudsat 
at virkningerne kunne måles på kort sigt (hvilket de ikke er blevet). 
Forbrugerorganisationer: største støtte til Kommissionens lovgivningsindgreb. 
Meddelelsen til Kommissionen af december 1993 fra Raniero Vanni d'Archirafi og 
Christiane Scrivener indeholder i afsnit III yderligere detaljerede oplysninger om 
synspunkterne. 
Blev SMV's erhvervsorganisationer formelt konsulteret? Hvis nej, hvorfor ikke? 
Ja, se ovenfor. 
{6) Jf. fodnote 4. 
m "De grænseoverskridende betalingers gennemsigtighed og effektivitet", SEK(93) 1968 af 14. december 1993. 
44 
Tilsyn og revision 
7. Hvorledes vil der Uive ført tilsyn med forslagets virkninger og omkostningerne ved dets 
gennemførelse? Hvorledes vil klager Uive behandlet? Kan forslaget, når det er Uevet til 
lovgivning, ændres let? 
Forslaget indeholder i artikel 9 et tilsagn fra Kommissionen om at aflægge rapport om disse 
spørgsmål til Europa-Parlamentet og Rådet. Med henblik herpå vil Kommissionen foretage 
sig det nødvendige i samarbejde med sine to rådgivende grupper om betalingssystemer. 
Der er ingen udvalgsprocedure, og ændringer i det vedtagne forslag vil derfor kræve 
normale lovgivningsprocedurer. 
Kontaktperson 
Dr. Peter TROBERG 
Generaldirektorat XV 
Av. de Cortenberg 107 
B-1040 Bruxelles 
Tlf: 295.41.09 
295.32.19 
295.94.62 
296.16.61 
Fax: 295.07.50 
j" 
45 
46 
BILAG 2 
UDKAST 
"MEDDELELSE OM ANVENDELSEN AF EFS KONKURRENCEREGLER 
PÅ GRÆNSEOVERSKRIDENDE HREDNOVERRØRSEUSSYSTEMER" 
47 
48 
Udkast 
Meddelelse om anvendelse af EF's konkurrenceregler 
på grænseoverskridende kreditoverførselssystemer 
1. Anvendelsesområde 
1. I denne meddelelse fastlægges den linje, som Kommissionen vil følge, når den skal vurdere, 
om de grænseoverskridende kreditoverførselssystemer er forenelige med EF-traktatens 
konkurrenceregler. Dette dokument ajourfører og erstatter konkurrenceprincipperne i bilag C 
til Kommissionens arbejdsdokument af 1. juni 1992(1). 
2. Grænseoverskridende betalinger kan effektueres med forskellige betalingsmidler, herunder 
betalingskort (kontokort, kreditkort, hævekort og i nær fremtid værdikort), checks og 
overførsler (kreditoverførsler og debetoverførsler, herunder direkte debitering). Betalingerne 
kan enten foretages på salgsstedet eller som fjernbetalinger. Konkurrencepolitikken gælder 
for alle typer grænseoverskridende betalingssystemer, men denne meddelelse omhandler kun 
kreditoverførselssystemer. 
3. Selv om der også findes betalingssystemer, herunder kreditoverførselssystemer, i de enkelte 
medlemsstater, vedrører denne meddelelse kun de systemer, der behandler grænseover­
skridende overførsler. Grænseoverskridende systemer vil ifølge deres natur påvirke samhan­
delen mellem medlemsstaterne. 
2. lkke-pp<""«*yig konkurrence 
1) Medlemskab af et betalingssystem 
4. Ved spørgsmålet om medlemskab af betalingssystemer skal der tages hensyn til andre EF-
retlige aspekter end konkurrencereglerne. Når systemerne således er oprettet ved lov eller 
styres af offentlige myndigheder, gælder de regler om fri etableringsret og fri udveksling af 
tjenesteydelser, der er fastsat i EF-traktaten og andet bankdirektiv(2). Aspekterne i forbindelse 
med denne offentlige regulering behandles ikke i det foreliggende dokument. 
(i) 
(2) SEK(92) 621 "De grænseoverskridende betalinger lettes: barriererne brydes". 
Rådets andet direktiv af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til 
at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (89/646/EØF), EFT nr. L 386 af 
30.12.1989, s. 1. 
49 
5. Private aftaler mellem bankerne om oprettelse af nye systemer eller sammenkobling af de 
eksisterende skal være i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 85 og 86. 
6. Generelt bør et system, der betragtes som en "væsentlig facilitet", være åbent for yderligere 
medlemskab (forudsat at kandidaterne opfylder bestemte kriterier) og må ikke forhindre de 
enkelte medlemmer i at deltage i andre systemer. Faktorer, der er afgørende for, om et sy­
stem kan betragtes som en væsentlig facilitet, omfatter bl.a. en stor markedsandel eller et 
betydeligt antal deltagere. Et system, der ikke har en betydelig stilling på markedet som 
helhed, kan være vigtigt for bestemte typer banker og kan være en væsentlig facilitet for 
disse banker. 
7. Et betalingssystem, der betragtes som en væsentlig facilitet, må anvende objektivt 
begrundede kriterier for medlemskab. Kriterierne bør være fastlagt skriftligt og være 
tilgængelige. De kan f.eks. vedrøre deltagernes finansielle stilling, ledelsesforhold og tekniske 
muligheder. 
8. Hvad mængdemæssige kriterier angår, vil det være lovligt at kræve, at en kandidats 
forventede antal transaktioner ikke er ubetydeligt. Banker af forskellig størrelse bør dog så 
vidt muligt have adgang til betalingssystemerne. I stedet for udelukkende at anvende det 
forventede antal transaktioner som kriterium for medlemskab kan det således ofte foretrækkes 
at lade kandidatens egen beslutning afhænge af økonomiske overvejelser (f.eks. et højt, fast 
bidrag svarende til andre deltageres andel i tidligere investeringer; den nytilkomne 
virksomheds andel må dog ikke overstige en rimelig andel af de tidligere faktiske 
investeringsomkostninger). Når udenlandske banker ansøger om medlemskab af et nationalt 
overførselssystem, kan deres forventede antal transaktioner være lavt i begyndelsen; i så fald 
bør der tages hensyn til den type virksomhed, disse banker udøver, deres erfaringer og det 
antal transaktioner, de udfører i oprindelseslandet. 
9. Ved afslag på medlemskab eller eksklusion bør der anvendes en uafhængig undersøgelses-
procedure. 
10. Medlemmer af et system, der ikke er en væsentlig facilitet (jf- punkt 6), er ikke forpligtede 
til at åbne deres system for nye medlemmer og vil kunne opnå fritagelse efter artikel 85, 
stk. 3, hvis de for at sikre et tilstrækkeligt antal transaktioner forhindrer de enkelte 
medlemmer i at deltage i andre systemer. 
50 
2) Et betalingssystems drift 
11. Banker, der deltager i et system, kan aftale standarder for systemets drift for de transaktioner, 
der skal behandles i systemet, samt for sikkerheds- og risikostyring. Men sådanne aftaler: 
1) må kun vedrøre interbankforhold og må ikke føre til samordnet praksis over for 
kunderne, og 
2) må ikke medføre nogen eksklusivitetsordning: kunderne skal frit kunne skifte fra et 
institut til et andet eller etablere forbindelser med flere institutter samtidig. 
12. Aftaler om standarder kunne omfatte følgende: 
1) aftaler om driftsstandarder, herunder: 
standardiserede meddelelsesformater og routingidentifikation (men aftaler om 
hardware bør undgås) i 
regler om ekspeditionstider, f.eks. en bestemmelse om, at en kreditoverførsel 
valideres hos beneficiantens bank inden en bestemt frist, hvis en betalingsordre 
modtages inden et bestemt tidspunkt (men sådanne ordninger må især ikke 
medføre en samordnet valideringspraksis over for kunderne) 
afregningsordninger, f.eks. nærmere bestemmelser om, hvorledes afregningen 
skal finde sted, om vedtagelse af de samlede afregningsbeløb og om vedtagelse 
af det tidspunkt, hvor afregningen kan betragtes som endelig. 
2) eventuelt aftaler om transaktionsstandarder, herunder: 
maksimums- og minimumsbeløb, der kan behandles i et system 
de minimumsoplysninger, der er nødvendige, for at en overførsel kan sendes 
gennem systemet. 
3) aftaler om sikkerheds- og risikostyring, herunder: 
kriterier for afregningsstatus og forvaltning af afregningskonti 
ordninger vedrørende likviditetsstandarder (f.eks. et krav om tilstrækkelig 
garanti til dækning af engagementerne) 
forudfastsat fordeling af tab, der skyldes deltagernes betalingsstandsning. 
51 
3. Priskonkurrence 
H Prisfastsættelsen over for kunderne 
13. Der kan hverken på dette eller på andre områder, hvor bankerne konkurrerer, accepteres 
aftaler mellem de deltagende banker om priserne på transaktionerne med deres kunder. 
Eventuelle aftaler, der berører interbankforbindelserne, skal overlade det til bankerne frit at 
afgøre, hvad de vil tilbyde dens kunder og på hvilke vilkår. 
2) Omkostningerne ved systemerne og de centrale organer 
14. Omkostningerne ved etablering af et system og ved drift af et centralt organ (f.eks. et 
ACH(3)) kan fordeles mellem de deltagende banker gennem f.eks. en ACH-tarif (der kan 
variere alt efter antallet af transaktioner eller andre forudfastsatte betingelser), der pålægges 
de deltagende banker. Hvis etableringsomkostningerne nødvendigvis har måttet afholdes af 
beneficianternes banker, kan det være rimeligt, at disse omkostninger dækkes gennem et 
kollektivt aftalt interbankgebyr (se nedenfor). 
3) Interbankgebyrer i multilaterale systemer 
a) Nødvendige gebyraftaler? 
15. Resten af denne meddelelse behandler kollektivt aftalte interbankgebyrer (multilaterale 
interbankgebyrer). Som Kommissionen anførte i sin beslutning i sagen om de nederlandske 
banker, er det dens holdning, at aftaler om interbankgebyrer kun kan fritages efter artikel 85, 
stk. 3, i ekstraordinære tilfælde, hvor det bevises, at aftalerne virkelig er nødvendige, for at 
visse, i sig selv positive, former for samarbejde mellem en række banker kan lykkes(4). Det 
er ikke Kommissionens opgave at pålægge bankerne særlige ordninger. Men når bankerne 
indgår aftaler om interbankgebyrer, må Kommissionen nødvendigvis undersøge (på grundlag 
af kriterierne for fritagelse i artikel 85, stk. 3), hvilke økonomiske fordele der søges opnået 
ved aftalerne, om forbrugerne vil opnå en rimelig andel af fordelene derved, og om de 
pågældende aftaler virkelig er nødvendige for at opnå disse fordele. 
(3) Automated Clearing House: et nationalt elektronisk clearingcenter. 
(4) Beslutning af 19. juli 1989, Nederlandske Banker, nr. 26, EFT nr. L 253 af 1989, s. 1. 
52 
b) Dobbeltgebyrer 
16. Dobbeltgebyrer forekommer, når afsenderen af en grænseoverskridende overførsel ønsker at 
betale alle omkostninger ved overførslen (en såkaldt "OUR"-overførsel(5)), men hvor enten 
en mellemliggende bank eller beneficiantens bank foretager et fradrag i det overførte beløb, 
eller beneficiantens bank opkræver et gebyr hos beneficianten, der overstiger gebyret for en 
indenlandsk overførsel. 
17. Efter Kommissionens opfattelse er kundernes mulighed for at foretage OUR-overførsler 
fordelagtig. Under visse omstændigheder kan aftaler om multilaterale interbankgebyrer være 
nødvendige for at undgå denne praksis med dobbeltgebyrer for grænseoverskridende 
overførsler og derved give bankerne mulighed for at tilbyde OUR-overførsler. Selv om der 
accepteres aftaler om interbankgebyrer for OUR-oyerførsler, betyder dette ikke, at bankerne 
bør påtvinge deres kunder OUR-betalinger^. 
c) Omkostninger ved grænseoverskridende overførsler 
18. Gennemførelse af en grænseoverskridende overførsel kan kræve ekstra arbejde i forhold til 
en indenlandsk overførsel. 
1) Det kan være nødvendigt at foretage ændringer i systemet eller at etablere et nyt 
system af hensyn til behandlingen af de grænseoverskridende overførsler. 
2) Hvad selve overførslen angår: 
i) skal en grænseoverskridende overførsel måske anmeldes til betalingsbalance-
myndighederne som en indgående betaling(7) 
ii) skal betalingen måske omregnes til beneficiantens valuta 
iii) kan beneficianten kræve flere oplysninger (f.eks. udførlige oplysninger om 
betalingsordren), end det normalt er tilfældet for indenlandske betalinger 
iv) skal beneficiantens oplysninger, kontonummer og bankregistreringsnummer 
efterprøves, idet disse oplysninger ofte er ufuldstændige eller ukorrekte 
v) skal betalingsordren omformateres, hvis den skal behandles af clearingsystemet 
i modtagerlandet. 
(5) Overførsler kan beskrives som "OUR", "SHARE" eller "BEN" afhængigt af, hvorledes geby­
rerne fordeles: 
- OUR: allé gebyrer påhviler afsender ("our charges") 
- SHARE: afsender og bénéficiant deler (share) omkostningerne 
- BEN: alle gebyrer afholdes af beneficianten. 
(6) Dette foregriber ikke resultatet af de samordningsforslag, som Kommissionen er ved at 
udarbejde, og som, hvis de vedtages, ville gøre OUR-overførsler til det normale, hvis 
afsenderen af overførslen intet har specificeret. 
Disse statistiske anmeldelseskrav varierer fra den ene medlemsstat til den anden. 
Kommissionen går aktivt ind for, at anmeldelseskravene ikke gælder for betalinger på under 
10 000 ECU inden for Unionen. 
53 (7) 
19. I den ideelle situation (hvor grænseoverskridende betalinger sidestilles med indenlandske 
betalinger) ville der ikke længere være behov for dette ekstra arbejde. Under disse forhold, 
som dog ikke vil gøre sig gældende i nær fremtid, bør omkostningerne ved at modtage 
overførsler fra udlandet ikke være højere end ved modtagelse af indenlandske overførsler, 
ligesom problemet med dobbeltgebyrer ikke skulle opstå, og de multilaterale interbank­
gebyrer heller ikke skulle blive nødvendige. 
d) Ingen dobbeltgebyrer, når de grænseoverskridende overførsler indebærer særlige 
omkostninger 
20. Så længe den ideelle situation ikke foreligger, vil det kræve ekstraarbejde at foretage 
grænseoverskridende overførsler (jf. punkt 18 ovenfor). Når afsenderbanken eller en 
korrespondentbank eller ACH kan udføre dette ekstraarbejde, kan overførslen behandles i 
destinationslandets indenlandske clearingsystem, som hvis der var tale om en indenlandsk 
overførsel. Dette betyder, at der for beneficiantens bank ikke ville være nogen forskel på at 
modtage en overførsel fra et andet land og en rent indenlandsk overførsel . I så fald burde 
problemet med dobbeltgebyrer ikke opstå og multilaterale interbankgebyrer ville tilsyne­
ladende heller ikke være nødvendige. Dette er én måde, hvorpå dette ekstraarbejde kan 
udføres, uden at der er behov for multilaterale interbankgebyrer. 
21. Kommissionen erkender dog, at der fortsat kan være omstændigheder, hvor beneficiantens 
bank nødvendigvis vil blive påført yderligere omkostninger for modtagelse af en 
grænseoverskridende overførsel i forhold til en indenlandsk overførsel. Dette vil især være 
tilfældet i de medlemsstater, der kræver, at beneficiantens bank anmelder en indgående 
betaling til betalingsbalancemyndighederne, eller som kræver, at beneficianterne modtager 
flere oplysninger fra deres bank, end der normalt gives i forbindelse med indenlandske 
betalinger. Det vil også være tilfældet, når beneficianternes banker har måttet bære omkost­
ningerne ved etablering af nye systemer (og også her varierer situationen fra den ene 
medlemsstat til den anden). Under sådanne omstændigheder kan det være berettiget, at 
bankerne i destinationslandet aftaler et multilateralt interbankgebyr til dækning af disse 
yderligere omkostninger for at undgå dobbeltgebyrer. Et sådant interbankgebyr kan aftales 
mellem deltagerne i et ACH eller generelt mellem alle eller de fleste banker i et bestemt 
land. 
<8) Så snart en betaling (uanset oprindelse) er indlæst i et indenlandsk clearingsystem og dermed 
ikke kan skelnes fra en indenlandsk betaling, bør den behandles som en indenlandsk betaling, 
også hvad omkostninger og priser angår. 
54 
22. En aftale mellem deltagerne i et ACH vil dække beneficiantbankemes nødvendige ekstra­
omkostninger gennem et interbankgebyr, der aftales mellem ACH og de deltagende 
ben efi ci an tb ank er Et sådant multilateralt interbankgebyr vil blive baseret på beneficiant­
bankemes faktiske ekstraomkostninger og kan inkluderes i det samlede (bilaterale) gebyr, 
som ACH opkræver hos afsenderbankerne (eller afsender-ACH). ACH vil godtgøre bene-
ficiantbankerne deres nødvendige ekstraomkostninger ved at tilbagebetale interbankgebyret 
til dem. 
23. En aftale mellem alle eller de fleste banker i et bestemt land vil også dække bene­
ficiantbankemes nødvendige ekstraomkostninger gennem et interbankgebyr, der aftales 
mellem alle de deltagende beneficiantbanker. I forbindelse med en bestemt overførsel vil en 
af disse banker optræde som korrespondentbank for afsenderbanken. Multilateralt aftalte 
interbankgebyrer vil også her blive baseret på beneficiantbankemes faktiske ekstraomkost­
ninger og kan inkluderes i det samlede (bilaterale) gebyr, som korrespondentbankerne opkræ­
ver hos afsenderbankerne (eller afsender-ACH). Korrespondentbanken vil godtgøre bene-
ficiantbankerne deres nødvendige ekstraomkostninger ved at tilbagebetale interbankgebyret 
til dem. 
24. Når multilaterale interbankgebyrer kan betragtes som nødvendige for at undgå dobbelt­
gebyrer, skal de opfylde følgende betingelser: 
1) gebyrernes størrelse bør fastsættes på grundlag af beneficiantbankemes faktiske 
ekstraomkostninger, hvilket forudsætter fuldstændig gennemsigtighed i disse gebyrer. 
2) gebyrerne bør fastlægges som maksimumsgebyrer. Medlemmerne af et system med 
maksimale interbankgebyrer skal have mulighed for, men ikke pligt til, at forhandle 
om gebyrer under maksimumsbeløbet, f.eks. gennem bilaterale nedslag deltagerne imel­
lem. 
55 
56 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 436 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 
Katalognummer: CB-CO-94-468-DA-C 
ISBN 92-77-81207-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
57