24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/5 
beredskabsplaner. Eftervirkningerne viser sig måske 
ikke med det samme. Genetiske eftervirkninger vil 
først bryde ud fysiologisk med en generations for­
sinkelse. 
4. Supplerende bemærkninger 
Udvalget ønsker at fremføre følgende supplerende 
bemærkninger: 
4.1. Udvalget er enig i, at forvaltning og bortskaf­
felse af radioaktivt affald vedrører samtlige med­
lemsstater, selv om et eller flere ikke har kernekraft­
værker i drift. 
4.2. Det er dets opfattelse, at der uanset den øje­
blikkelige viden om de fysiske sammenhænge, der 
indgår i løsningen af dette problem, bør ske en 
opprioritering af mekaniske håndteringsprocesser til 
fjernisolering, således at det højaktive, langlivede 
affalds omdannelse til kortlivede bestanddele kan 
ske hurtigere. 
4.3. Det er Udvalgets opfattelse, at der bør tilskyn­
des til større fleksibilitet med hensyn til slutstadiet i 
opbevaringen af radioaktivt affald. Ikke alle med­
lemsstater råder over geologiske strukturer, som er 
velegnede til slutdeponering. Salt, ler og granit er 
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober 1984. 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om EF-Kommissionens 13. beretning om konkurrencepolitikken 
(84/C 343/03) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 11. april 1984 at 
anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det nævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for industri, handel, hånd­
værk og tjenesteydelser, som udpegede Edoardo Bagliano til ordfører. Afdelingen 
vedtog sin udtalelse den 3. oktober 1984. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 220. plenarforsamling, mødet den 
25. oktober 1984, enstemmigt, idet dog 5 stemte hverken for eller imod, følgende udta­
lelse: egnede til affald med forskellige grader af radioakti­
vitet, — de er komplementære. Kommissionens for­
slag vedrørende transport af radioaktive materialer 
vil utvivlsomt omfatte de sikkerhedsforanstaltnin­
ger, der er nødvendige til flytning af radioaktivt 
affald til de mest egnede slutdeponeringssteder i 
Fællesskabet. Den nødvendige harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivningsmæssige og økonomi­
ske instrumenter må her bringes i stand. 
4.4. Medens de fleste medlemsstater gør en aktiv 
indsats inden for midlertidig sikkerhedsdeponering 
af affald, er det ikke holdbart at føre en politik, som 
betyder, at man skal vente mindst 50 (måske 100) år, 
førend det besluttes, hvordan man skal oplagre 
højaktivt, langlivet affald. 
4.5. Som bekendt er problemet omkring en endelig 
oplagring af radioaktivt affald relativt nyt. Måske 
vil der komme nye problemer, som må løses. Da 
noget radioaktivt affald er usædvanlig langlivet, vil 
de mængder, der skal lagres, kontinuerligt stige. 
Udvalget finder det derfor glædeligt, at der er et 
aktivt samarbejde mellem alle de lande inden for og 
uden for Det europæiske Fællesskab, som beskæfti­
ger sig med eller er berørt af kernefission. Et fuld­
stændigt internationalt samarbejde vil være påkræ­
vet for at yde mennesket og miljøet en forstærket 
beskyttelse mod de potentielle virkninger fra oplag­
ring af radioaktivt affald. 
Nr. C 343/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
1. Konkurrencepolitikken — Indfaldsvinkel 
Udvalget konstaterer med tilfredshed, at begrebet 
»konkurrencepolitik« som afdelingen lagde særlig 
vægt på i sin første initiativudtalelse af 30. april 
1981, nu er blevet helt accepteret af Kommissionen, 
som netop indleder første del af den 13. konkurren­
ceberetning med overskriften »Den almindelige 
konkurrencepolitik«. 
En rent retlig indfaldsvinkel er nemlig ikke nok til at 
løse de herskende konkurrenceproblemer i EF; der 
er behov for et konsekvent samspil mellem samtlige 
politikker, så de overordnede mål kan nås. Konkur­
rencepolitikken skal endvidere være dynamisk, 
fremsynet og tage hensyn til de eksisterende forhold. 
Det er meget vigtigt at have disse principper in 
mente. 
Forhold, som har betydning for gennemførelsen af 
traktatens artikler, skal anskues som en helhed, og 
der skal tages hensyn til indbyrdes afhængige fakto­
rer samt til de faktorer, som i dag har betydning for 
krisen (arbejdsløshed, inflation, EF's efterslæb med 
hensyn til avancerede teknologier og sektorer, den 
høje rente, negativ påvirkning som følge af visse 
nyindustrialiserede landes opdukken og fremgang 
på konkurrenceområdet). 
Udvalget følger emnerækkefølgen i den 13. beret­
ning; den tilkendegiver sit syn på de mest åbne og 
akutte problemer i dag og formlægger en række kon­
krete forslag. 
2. Krise og konkurrence — Nye markeder 
Udvalget mener, at det bør være et af EF's hoved­
mål at finde nye afsætningsmarkeder for sin pro­
duktion, hvilket ikke kan undgå at påvirke beskæf­
tigelsen i positiv retning. 
Konkurrence inden for EF er både et problem og et 
mål, og samtidig noget der skal fastholdes; men 
man kan ikke bevare sund konkurrence internt, hvis 
man ikke samtidig søger at øge konkurrenceevnen i 
forhold til andre lande. Det kan man nå frem til ved at give EF's erhvervsliv 
nye afsætningsmarkeder ved hjælp af mere aktive og 
dristige eksterne og handelsmæssige forbindelser. 
Et bredere syn på problemerne og på forholdet mel­
lem EF og andre store landegrupper fører Udvalget 
frem til en understregning af de positive udsigter på 
lidt længere sigt; man bør udnytte de muligheder, 
som de klare tegn på opsving i USA og visse steder i 
Europa giver; EF's store ressourcer med hensyn til 
forskning og uddannelse bør udnyttes fuldt ud. 
3. Konkurrence, beskatning og selskabsret 
Udvalget benytter lejligheden til at understrege, at 
skatte- og afgiftsmæssige forskelle mellem medlems­
staterne påvirker konkurrenceforholdene stærkt. 
Harmoniseringsbestræbelserne bør forstærkes, og 
man bør søge at få skabt et konkret grundlag for en 
fælles EF-indsats. 
En fælles selskabsret, som EF allerede har taget til­
løb til, kan spille en vigtig rolle i denne forbindelse; 
Udvalget udtrykker atter håb om, at statutten for det 
europæiske aktieselskab realiseres snarest muligt, 
ligesom det er påkrævet omsider at få vedtaget for­
ordningsforslaget om indførelse af europæiske fir-
magrupper. 
4. EF og internationale organer 
Med OECD, UNCTAD og FN drøfter EF vigtige 
spørgsmål, som strækker sig fra internationale inve­
steringer til restriktive forretningsmetoder, fra anti­
dumping til eksportmonopoler, fra offentlige købs­
aftaler til nye internationale samarbejdsmuligheder. 
Da EF's deltagelse i internationale forhandlinger 
om disse vigtige emner er et ømtåleligt og betyd­
ningsfuldt spørgsmål, er det Udvalgets håb, at Kom­
missionen vil fremkomme med mere detaljerede 
oplysninger og benytte sig af forberedende konfe­
rencer. 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/7 
Også FN-konferencen om den internationale 
adfærdskodeks for teknologioverførsel fortjener fuld 
opmærksomhed fra samtlige EF-institutioner og 
erhvervs- og samfundsgrupper. 
5. Den 13. konkurrenceberetning og ØSU — Status 
Ved udløbet af mandatperioden indtager Europa-
Parlamentet med rette en stor plads i den 13. kon­
kurrenceberetning. Kommissionen gør meget nøje 
status over Parlamentets anmodninger gennem de 
seneste år og anfører, hvilke der er taget til følge, og 
hvilke der ikke er det, ligesom den giver en fyldig 
begrundelse for sine beslutninger. Dette er en god 
metode. 
Udvalget ville finde det nyttigt, om Kommissionen 
på tilsvarende måde gjorde status over anmodnin­
gerne i dets tidligere udtalelser. Under alle omstæn­
digheder skal Kommissionens opmærksomhed hen­
ledes på følgende punkter: 
a) EF-konkurrencerettens optagelse i national lov­
givning. 
Udvalget er tilfreds med Kommissionens ret­
ningslinjer, men skal ikke undlade at påpege, at 
nationale domstoles direkte gennemførelse af 
traktatens artikel 85 og 86 ikke må føre til ikke-
harmoniseret, endsige divergerende gennemfø­
relse af EF's konkurrencelovgivning i de enkelte 
medlemsstater. 
Udvalget henstiller endvidere, at man nøje føl­
ger med i den nationale konkurrencelovgivnings 
udvikling og er opmærksom på, hvorledes for­
tolkningen og gennemførelsen af EF-reglerne 
påvirker nationale retsregler. 
b) De påtænkte forslag om at udvide privatperso­
ners adgang til skadeserstatning er positive i 
kraft af deres forebyggende virkning, men Kom­
missionen bør dog gå varsomt frem: resultaterne 
bør gennemgås med kritiske øjne. Der er navn­
lig tale om sanering af kontraktforhold, bl.a. 
med det formål at forebygge et alt for stort antal 
retstvister på nationalt plan. Retssikkerhed er 
under alle omstændigheder en hoved­
målsætning. c) Kommissionen har taget hensyn til Udvalgets 
henstilling vedrørende bankers og forsikrings­
selskabers prispolitik (jf. beretningens fjerde 
del). 
d) Med hensyn til det ændrede forordningsforslag 
om kontrol med virksomhedssammenslutninger 
kan Udvalget ikke acceptere Kommissionens 
bemærkning (beretningens nr. 52) om, at der i 
det nye forslag er taget hensyn til Udvalgets 
udtalelse. Udvalgets forslag om tilføjelser og 
ændringer er nemlig ikke blevet fulgt. 
e) Udvalget beklager, at selv om Kommissionen 
allerede i indledningen til beretningen skriver, 
at konkurrencepolitikken er noget positivt og 
ikke blot lægger hindringer i vejen, omtaler den 
intetsteds Udvalgets henstilling om at lægge 
mere vægt på meddelelser om bestemte emner 
(og ikke blot om gruppefritagelsesforordninger) 
og udsende retningslinjer for virksomhederne, 
så disse har noget at holde sig til. Til de emner, 
som der bør udsendes meddelelser om, hører 
fællesforetagender (joint ventures) (nr. 53-55), 
som har betydning for styrkelsen af det europæ­
iske erhvervslivs konkurrenceevne og for den 
teknologiske udvikling; det er derfor vigtigt, at 
virksomhederne snarest får nogle lovregler og 
retsinstrumenter at holde sig til. 
f) Udvalget er tilfreds med den udtrykkelige 
bekræftelse af, at det vil blive konsulteret om 
foreløbige udkast til gruppefritagelsesforordnin­
ger. 
g) Med hensyn til forslagene om forsknings- og 
udviklingsaftaler samt patentlicenser erkender 
Udvalget, at Kommissionen har været meget 
åben og lydhør for erhvervs- og samfundsgrup­
pernes synspunkter. 
h) I denne forbindelse udtrykker Udvalget tilfreds­
hed med de hidtidige resultater og håber, at 
dette frugtbare samarbejde også vil komme til at 
omfatte de forordningsforslag, som der stadig 
forhandles om. 
Udvalget afgav i 1983 udtalelse om forordnings­
forslaget om distributionsaftaler vedrørende 
motorkøretøjer, hvilket Kommissionen nøjes 
Nr. C 343/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
med at nævne, uden at referere udtalelsens ind­
hold nærmere. 
i) Udvalget mener, at lovbestemmelserne bør 
udformes tydeligere af hensyn til de berørte par­
ter — som er virksomhederne, og ikke eksper­
terne — og er også tilhænger af større retssikker­
hed. 
6. Små og mellemstore virksomheder 
Udvalget konstaterer, at den 13. beretning kun inde­
holder et meget kort og generelt udformet kapitel 
om konkurrencepolitikken og de små og mellem­
store virksomheder, og dét netop i året for små og 
mellemstore virksomheder. 
Udvalget noterer sig, at der er udsendt en håndbog 
om konkurrencereglerne, som har til formål at 
udbrede kendskabet til EF-lovgivningen; Udvalget 
mener dog, at Kommissionen ikke blot bør beskæf­
tige sig med gruppefritagelsesforordninger, men 
også skal sørge for effektiv, fleksibel gennemførelse 
af konkurrencereglerne på alle de områder, som ikke 
dækkes af forordninger; i denne forbindelse skal der 
tages store hensyn til de små og mellemstore virk­
somheders reelle behov. 
7. Distributionsaftaler 
Blandt »hovedlinjerne i udviklingen i Fællesskabets 
politik« på konkurrenceområdet indtager distributi­
onsaftaler fortsat førstepladsen. 
I beretningen gives et sammendrag af resultaterne af 
et internationalt seminar, som afholdtes i Strasbourg 
(5. og 6. december 1983) i samarbejde med den fran­
ske regering, men som der ikke blev orienteret til­
strækkeligt om, hverken før eller efter. Var det hen­
sigten med seminaret at vurdere forskellene i organi­
sations-, handels- og markedsstrukturer i USA og 
EF, kom initiativet haltende noget bagefter. 
Med hensyn til distribution har Kommissionen 
modtaget talrige — og gentagne — forslag fra både 
Europa-Parlamentet og Det økonomiske og sociale 
Udvalg, men hverken i de to forordninger, som 
erstatter den famøse forordning 67/67/EØF, eller i 
forordningsforslaget om forhandling af motorkøre­
tøjer er der taget hensyn til de to institutioners tan­
kegang eller hovedparten af deres konkrete forslag 
— i hvert fald ikke indtil dato for motorkøretøjsfor-
ordningens vedkommende. Udvalget kan fuldt ud støtte Parlamentets henstil­
ling om i højere grad at anskue distribution ud fra 
en økonomisk, og ikke blot ud fra en rent juridisk 
synsvinkel: man bør ikke gå for meget i detaljer, og 
der bør udarbejdes generelle retningslinjer, bl.a. 
med det formål at få nedbragt det store antal ube­
handlede indberetninger til Kommissionen. 
Udvalget advarer også mod faren ved brancheorien­
terede bestemmelser, fordi de ikke blot savner rets­
grundlag, men truer med at forøge EF-bureaukratiet 
og bortlede opmærksomheden fra EF's egentlige 
opgaver, som er at føre nøje tilsyn, at foretage flek­
sible vurderinger samt skride ind i tide, når der fore­
kommer misbrug. 
Domstolens kendelser, som altid omhandler 
bestemte tilfælde og sektorer, bør fortolkes ud fra 
hovedmålsætningen, som er at forebygge konkur­
rencefordrejninger, og skal ses på baggrund af den 
stadig hårdere internationale konkurrence, som EF 
er ude i. 
8. Begrænsning af strukturelt betinget overkapacitet 
Udvalget fastslår, at Kommissionen på basis af ret­
ningslinjerne i den 12. konkurrenceberetning nu har 
håndhævet de nedfældede principper i konkrete 
sager vedrørende strukturomlægning. 
Da strukturomlægninger ofte omfatter hele sektorer 
og afstedkommer særligt foruroligende beskæftigel­
sesproblemer, er Udvalget tilfreds med, at Kommis­
sionen søger at forene overholdelse af konkurrence­
reglernes grundprincipper og det absolut nødven­
dige i at tage hensyn til de faktiske forhold, som er 
præget af overkapacitet og behov for struktur­
omlægninger. 
Det er imidlertid ikke så meget et spørgsmål om at 
få fastslået, at der foreligger overkapacitet og få 
opsuget dette; det gælder snarere om at analysere 
årsagerne, som kan være både konjunktur- og struk­
turbetingede, så de beslutninger, der måtte blive 
truffet, i stadig stigende grad kommer til at bygge på 
indgående analyser af de pågældende markeder og 
sektorer. 
Også på dette område bør samtlige EF-politikker 
anvendes i forening, så man kan få gennemført en 
sanering og få fjernet årsagerne til specifikke til­
fælde af strukturbetinget overkapacitet. 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/9 
9. Bøder 
Udvalget er stort set enig i Kommissionens retnings­
linjer for fastlæggelse af bødestørrelser, som dog 
ikke må resultere i abstrakte matematiske beregnin­
ger, men skal baseres på en samlet juridisk/økono­
misk vurdering i hvert enkelt tilfælde. 
Gennemførelse af konkurrencelovgivningen må 
ikke blot begrænses til et spørgsmål om sanktioner 
(eksempelvis bøder). Tværtimod gælder det om hur­
tigst muligt at få genskabt sund konkurrence; juri­
disk set betyder det, at er en aftale i strid med trakta­
ten, bliver aftalen ugyldig. Dette mål bør Kommissi­
onen i første række arbejde henimod. 
I tilfælde, hvor virksomhederne handler i ond tro, 
har Kommissionen naturligvis ret og pligt til at 
pålægge bøder; er virksomhederne imidlertid meget 
behjælpelige i løbet af proceduren, bør der opereres 
med knapt så strenge kriterier; det samme gælder 
hvis man har gode grunde til at betvivle, om en 
aftale falder ind under artikel 85, stk. 1. Udvalget 
mener eksempelvis, at begrebet »negativ indfly­
delse« på samhandelen mellem medlemsstaterne 
udlægges stadig bredere, hvilket der også bør tages 
hensyn til. 
Bøder bør have til formål at forebygge overtrædelser 
af konkurrencereglerne; bedrageri og forvoldt skade 
sanktioneres eventuelt på anden vis. 
Domstolen har flere gange foretaget væsentlige 
ændringer i bødebeløbene, ikke så meget fordi 
Kommissionen er faret for hårdt frem, men snarere 
fordi Domstolen har gjort spørgsmålet op på en 
anden måde og på et senere tidspunkt. 
10. Konkurrencereglerne og banker og forsikrings­
selskaber 
Udvalget noterer sig, at Kommissionen vil sørge for 
konkret gennemførelse af konkurrencereglerne i 
bank- og forsikringssektoren. 
Allerede i 1981 fastslog EF-Domstolen, at bankerne 
principielt er underkastet EF's konkurrencelovgiv­ning, og Kommissionen bør derfor, hvor det er på­
krævet, tage de fornødne initiativer. Når den nu har 
dikteret en meget detaljeret lovgivning inden for 
visse sektorer (automobilbranchen, bryggerierne og 
olieindustrien), bør den også sikre, at EF's konkur­
renceregler overholdes inden for banksektoren, der 
strækker sig horisontalt over hele økonomien, samt 
inden for forsikringssektoren. 
Udvalget opfordrer Kommissionen til at følge sin 
erklærede hensigt om at gøre noget mere konkret for 
at opnå, at der også i disse sektorer bliver tale om 
mere reel konkurrence i samtlige medlemsstater, i 
hvilken forbindelse der må tages fyldestgørende 
hensyn til de særlige forhold, der er en følge af spa­
rer- og forbrugerbeskyttelsen, ligesom der må ske en 
sammenkobling med den økonomiske politik og 
valutapolitikken. 
Øget konkurrence vil nemlig øge effektiviteten som 
helhed og naturligvis føre til nedsatte omkostninger 
for ydede tjenesteydelser. 
11. Procedurespørgsmål 
a) Udvalget udtrykker stor tilfredshed med, at der 
er indledt en række reformer vedrørende følgende: 
Fremskyndet procedure, administrative skrivelser, 
adgang til indsigt i Kommissionens akter samt 
høringskonsulentens rolle i forbindelse med hørin­
ger. 
Udvalget agter at følge nøje med i, hvorledes disse 
reformer gennemføres, og forbeholder sig ret til at 
foretage en mere indgående vurdering i en senere 
udtalelse. 
b) Hvad angår Det rådgivende Udvalg for Kartel­
og Monopolspørgsmål, mener Udvalget, at rege-
ringseksperterne bør spille en større rolle, så der kan 
ske en samordnet udvikling i EF's konkurrencepoli­
tik. Kommissionen har gennem de seneste år leveret 
flere beviser på, at den respekterer og anerkender 
rådgivende organer (bl. a. takket være forslag fra 
Det økonomiske og sociale Udvalg og Europa-Par­
lamentet); den bør derfor også være mere lydhør 
over for Det rådgivende Udvalg for Monopolspørgs­
mål, give rimelig tid til høringsproceduren og ikke 
presse på for at opnå enstemmige afgørelser eller 
flertalsafgørelser ene og alene med det mål at nå 
frem til formel, og dermed betydningsløs enighed. 
Stadig forbedring af høringsprocedurerne vil højne 
kvaliteten af Kommissionens arbejde, idet forhånd-
Nr. C 343/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 12. 84 
lingeme vil kunne fremskyndes, og der hurtigere vil 
kunne gives grønt lys på de efterfølgende stadier, 
ligesom enigheden vil få et bredere grundlag, hvilket 
bliver en stadig mere afgørende forudsætning for, at 
man kan nå konkurrencepolitikkens mål. 
12. Støtte 
Udvalget holder fast ved bemærkningerne i initiativ­
udtalelsen fra april 1981 om forbud mod statsstøtte 
og peger samtidig på, at der bør lægges mere vægt 
på reglernes og kriteriernes fortolkning og gennem­
førelse. 
Da statsstøtte er et vigtigt spørgsmål, skal Udvalget 
komme nærmere ind på visse problemer og give sin 
egen mening til kende. 
a) Støtten og krisen 
Udvalget er foruroliget over, at antallet af støttetil­
fælde og omfanget af støtte i enhver form er i fortsat 
stigning, og er derfor tilfreds med, at Kommissionen 
indtager en strengere holdning; Udvalget gentager, 
at det er absolut påkrævet at forbyde støtte, som 
giver virksomhederne den tro, at de altid kan ty til 
staten; herved spildes der nemlig ressourcer på at 
holde liv i virksomheder, som har mistet konkurren­
ceevnen, ligesom virksomhedernes incitament til at 
forbedre denne konkurrenceevne svækkes. 
Udvalget bemærker, at når problemet omkring støtte 
skærpes, så skyldes det ikke udelukkende virksom­
hedernes pression over for staten, men især det pres, 
som den langvarige økonomiske krise lægger på 
virksomhederne. 
Manglen på både en fælles industripolitik og et pro­
gram på mellemlang sigt bevirker, at medlemsstater­
nes forskelligartede forsøg på at klare krisen frem­
kalder konkurrencefordrejninger. Det er derfor vig­
tigt snarest at få udformet en fælles, langsigtet 
strategi med strukturelt sigte. 
Statsstøtte skal være midlertidig og degressiv, eller i 
det mindste betinges af en nøje fastlagt sanerings­
plan, samt have til formål gradvis at genskabe virk­
somhedens konkurrenceevne. Støtte kan derfor ikke 
på forhånd betegnes som noget negativt. Konkur­
rencepolitikken kan være med til at afhjælpe krisesi­
tuationer ved at sørge for, at statsstøtten bliver reali­stisk og fleksibel og ydes i overensstemmelse med 
traktaten, således at støtten er med til at løse de van­
skeligheder, som den europæiske økonomi er gerå­
det i. Udvalget kan tilslutte sig den måde, Kommis­
sionen angriber problemet på, idet der bl. a. tages 
hensyn til de konkurrencefordrejninger, som kumu­
lation af støtte kan føre til. 
b) Kriterier og procedurespørgsmål 
Udvalget erkender, at Kommissionen bestræber sig 
på at fastlægge kriterier for de forskellige støttefor­
mers forenelighed samt søger at udstrække allerede 
nedfældede støtteprincipper til nye sektorer. 
Kommissionens brede råderum med hensyn til vur­
dering af støtteprojekters forenelighed bør dog præ­
ciseres nærmere. 
Udvalget gentager henstillingen fra initiativudtalel­
sen af 30. april 1981 om, at Kommissionen med 
jævne mellemrum udformer og offentliggør detalje­
rede retningslinjer. 
Større kendskab til Kommissionens tankegang vil 
næppe øge antallet af støtteanmodninger, men vil 
tværtimod kunne bringe nationale indgreb i bedre 
overensstemmelse med traktaten, så der ikke bliver 
foretaget indberetning om støtteprojekter, som er 
uforenelige med traktaten på grund af ansøgernes 
uvidenhed; man vil herved også kunne undgå de 
ofte langvarige drøftelser og stridigheder med med­
lemsstaternes myndigheder samt usikkerhed og unø­
dig ventetid for erhvervslivet. Kommissionens ret­
ningslinjer bør indeholde nærmere oplysninger om 
det reelle indhold af grundlæggende begreber som 
»modydelse til EF«, »afgørende nødvendig«, »støtte-
sammenlægning« osv., ligesom den indbyrdes for­
bindelse mellem disse begreber også bør belyses 
nærmere. 
Endvidere bør procedurerne afvikles hurtigere, så 
indgrebene ikke sker for sent eller bliver helt 
formålsløse. 
c) Forordninger 
Udvalget bemærker endvidere, at traktatens arti­
kel 85 bruges til at gennemføre konkurrenceregler 
over for virksomhederne, mens artikel 94 aldrig har 
været benyttet til at udstede forordninger om anven­
delse af artikel 92 og 93, som fortsat udvikler sig på 
basis af omskiftelig og uforudsigelig retspraksis og 
sædvane. 
24. 12. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/11 
Udvalget finder det derfor ønskeligt, at Kommissio­
nen ser nøje på, om der er behov for en eller flere 
Rådsforordninger, som kan være med til at tilveje­
bringe den fornødne enighed mellem medlemssta­
terne om korrekt gennemførelse af grundbegreberne 
i traktatens artikel 92 og 93. 
Sådanne forordninger vil kunne være med til at 
mindske de administrative byrder, der hviler på 
Kommissionen, ved f. eks. at afskaffe pligten til at 
indberette mindre støtteprojekter (f. eks. projekter 
vedrørende mindre virksomheder) og ved at indføre 
en formular til indberetning om støtteprojekter, som 
også skal omfatte det stadig større antal projekter, 
som administreres af lokale myndigheder, og som 
det er vanskeligt af føre tilsyn med. 
d) Begreberne innovation og strukturomlægning 
Udvalget finder det på sin plads at komme nærmere 
ind på innovation og strukturomlægning, som Kom­
missionen i stadig højere grad bliver konfronteret 
med, når den skal afgøre, om de af medlemsstaterne 
indberettede støtteprojekter er forenelige med trak­
taten. 
Udvalget mener ikke, at begrebet innovation bør 
opfattes restriktivt, men derimod i dets allerbredeste 
betydning. 
Innovation bør ikke blot dække over »absolut radi­
kal innovation«, som går på nye produkter og pro­
duktionsprocesser; thi det ville begrænse innovati-
onsstøtten til højteknologisektorer, med risiko for at 
udelukke traditionelle sektorer, hvoraf mange benyt­
ter sig af og stimulerer innovation. 
Sigtet med EF's innovationspolitik, som skal ligge 
inden for rammerne af og være i overensstemmelse 
med konkurrencepolitikken, er at fremme innovati-
onsprocessen, idet der skal tages realistisk hensyn til 
den konkrete udgangssituation i den pågældende 
sektor og det pågældende land. Det er EF's opgave 
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. oktober at støtte medlemsstaternes innovationsforanstaltnin-
ger, som ikke nødvendigvis er ensartede, da forhol­
dene i de forskellige lande og sektorer jo er forskel­
lige (traditionelle sektorer og højteknologisektorer). 
Udvalget er stort set enig med Kommissionen med 
hensyn til definitionen på og kontrollen med den 
grad af strukturomlægning, som en virksomhed skal 
gennemføre, for at støtte kan tillades. 
Støtte, der ydes som led i kontrollerbare omstruktu-
reringsprogrammer, som har til formål at genskabe 
virksomhedernes konkurrenceevne på mellemlang 
sigt, bør principgodkendes, uanset om støtten er 
beregnet på virksomheder i traditionelle sektorer 
eller højteknologisektorer; begrebet »omstrukture-
ringsgrad» er selvsagt relativt og bør derfor vurderes 
alt efter hvilken sektor der er tale om. 
Hensigten med støtten må være, at den pågældende 
virksomhed gradvis bibringes sunde og selvstændige 
konkurrencemuligheder. 
e) Retssikkerhed 
Udvalget tager til efterretning, at Kommissionen 
agter at give medlemsstaterne yderligere retningslin­
jer for statsstøtte, men lægger ikke skjul på, at det 
finder det meget vigtigt at garantere virksomhederne 
størst mulig retssikkerhed. 
Retssikkerheden kan bl. a. forbedres ved hjælp af 
retningslinjer for tilbagebetaling af ulovlig stats­
støtte, således at virksomheder, der handler i god 
tro, ikke lider skade. 
Der er behov for passende regler, da visse former for 
statsindgreb (såsom kapitalinteresser i virksomhe­
der) af Kommissionen anses for støtte, der falder 
ind under konkurrencereglerne. 
Statsstøtte må imidlertid under ingen omstændighe­
der påvirke markedet i negativ retning. 
Gerd MUHR 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg