Direktivet dækker et enormt antal potentielle geodatasæt, og der kunne ikke fra starten fastsættes nogen øvre grænse eller et samlet antal. Direktivet skal være gennemført fuldt ud senest i 20217. Denne evaluering er baseret på de oplysninger, der forelå midtvejs i gennemførelsen (dvs. 2013/2014).

5)gradvist tilrettelægge og offentliggøre geodataene i overensstemmelse med fælles datamodeller for at sikre større interoperabilitet og produktivitet.

3)dokumentere geodataene for at give adgang til dem på internettet sammen med information om aspekter som f.eks. kilde, geografisk dækning, kvalitet og anvendelsesbetingelser i overensstemmelse med specifikationerne for metadata

1)oprette samordningsstrukturer og vedtage og gennemføre lovforanstaltninger med henblik på at fjerne proceduremæssige hindringer for udveksling af geodata

Før 2007 var det svært at finde geodata online på nationalt plan og EU-plan, og de var ofte dårligt dokumenterede. De var ofte i inkompatible formater, hvilket gjorde det svært at kombinere forskellige geodatasæt. Mange offentlige myndigheder havde ingen onlinetjenester, der gjorde det muligt at søge i, få adgang til, anvende og udveksle geodata (inden for landene og på tværs af grænserne). Der fandtes derfor ingen EU-geodatainfrastruktur, hvilket f.eks. betød, at data om grænseoverskridende floder ikke hang sammen.

Kommissionen medtog INSPIRE-direktivet i sit program for målrettet og effektiv regulering (REFIT) i 2013 med det formål at vurdere, om dette instrument fortsat er egnet til at opfylde formålet midtvejs i gennemførelsen af det. I denne rapport redegøres der for fremskridtene med gennemførelsen af instrumentet, og resultaterne af evalueringen sammenfattes.

Direktivet om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (INSPIRE-direktivet) støtter anvendelsen af videnbaserede politikker og overvågning af aktiviteter, der har en miljøpåvirkning. Det fastsætter ligeledes foranstaltninger til fjernelse af hindringer for udveksling af geodata mellem alle regeringsniveauer i og på tværs af medlemsstaterne.

Miljøproblemer stopper ikke ved grænserne. En løsning af disse kræver ofte samarbejde mellem landene, og dette samarbejde giver bedre resultater, når det er let at udveksle data på tværs af grænser og organisationer. Der er fordele forbundet med en virkningsfuld og effektiv indsamling og udveksling af data om en bestemt lokalitet (geodata). Ud over at fremme en bedre miljøforvaltning kan dette skabe synergier med EU's strategi for det digitale indre marked, som f.eks. udvikling af innovative nye produkter og tjenesteydelser, som skaber job af høj kvalitet og forbedrer Europas konkurrenceevne.

Senest i december 2013 skulle medlemsstaterne også have oprettet onlinetjenester til søgning, visning og download for alle deres dokumenterede geodatasæt.

Dokumentering af identificerede geodata gør det lettere at finde dem online. Selv om antallet af dokumenterede geodatasæt er vokset støt, var 80 % af kun 12 medlemsstaters dokumentation i 2013 overensstemmende, hvor målet var 100 % for samtlige medlemsstater (figur 4).

Det er vanskeligt at fastsætte mål for succes på grund af problemerne med at identificere en øvre grænse eller et samlet antal datasæt, der henhører under anvendelsesområdet i 2014, men det samlede antal datasæt oversteg 56 220 (figur 2). Omkring 90 % af disse datasæt vedrører imidlertid blot otte medlemsstater. Efter den første kraftige stigning er antallet af indberettede geodatasæt for de resterende (20) medlemsstater forblevet relativt stabilt eller er endog faldet i nogle lande mellem 2010 og 2014 (figur 2), og det lå generelt ret lavt på under 120 datasæt pr. land.

Alle digitale geodatasæt, der henhører under de 34 geodatatemaer, skulle være blevet identificeret, dokumenteret og stillet til rådighed online via tjenester senest i december 2013.

De nationale datapolitikker for udveksling af data er meget forskellige og uensartede, og de fleste medlemsstater beretter fortsat om problemer på dette område. Som et udtryk for den store fleksibilitet, der indrømmes med direktivet (se artikel 17, stk. 2), går politikkerne fra helt åben og fri adgang og anvendelse til fuld omkostningsdækning, indtægtsskabelse og forskellige former for offentlig-private partnerskaber. Kommissionen har ikke foretaget en detaljeret vurdering af de nationale politikkers overensstemmelse med direktivet.

Selv om der er sket fremskridt med gennemførelsen af direktivet i 2014, er ingen af de i figur 1 opstillede frister blevet overholdt af alle medlemsstaterne. Forbindelserne mellem de forskellige trin betyder, at dette har en kumulativ virkning, fordi selv gode fremskridt på et senere trin berører et mindre antal geodatasæt end forventet. De forskellige trin beskrives nedenfor:

forsinkelser med gennemførelsen og oprettelsen af effektive forvaltningsstrukturer på grund af politiske, juridiske og økonomiske udfordringer på nationalt plan (se afsnit 3, trin 1). Adskillige medlemsstater har oplyst, at den økonomiske krise og det pres, den har sat de nationale budgetter under, også har haft indflydelse på afsætningen af de krævede startinvesteringer (f.eks. i it-infrastruktur og udvikling af tekniske færdigheder i forvaltningerne)

I 2013 var virkningsfuldheden vokset i samtlige medlemsstater afhængigt af deres gennemførelsesbestræbelser (og investeringer), som det fremgår af de mere end 56 000 datasæt, der blev indberettet for 2013. Direktivets krav og tidsplaner gav ikke anledning til grundlæggende problemer for de otte medlemsstater, der har identificeret over 90 % af de samlede datasæt. For mange medlemsstaters vedkommende har fremskridtene i forhold til de fastsatte trin og tidsplaner imidlertid ikke levet op til forventningerne. Komplekse og forskelligartede nationale datapolitikker og fraværet af en fælleseuropæisk datapolitik hindrer de frie databevægelser – en bekymring, der også deles i det digitale indre marked generelt. Den mindst virkningsfulde del af gennemførelsesprocessen vedrører datapolitikkerne. Mange datasæt og -tjenester er fortsat ikke lettilgængelige (dvs. uden juridiske eller finansielle hindringer), hvilket er en forudsætning for skabelse af merværdi i det indre marked på grundlag af disse data. Disse komplekse og forskelligartede datapolitikker skaber ligeledes yderligere unødvendige administrative byrder i forhold til en bredere og mere åben datapolitik.

Inden direktivet trådte i kraft, fandtes der kun et begrænset antal dokumenterede geodatasæt (1 384 identificeret i 2007), onlinetjenesterne omfattede kun en brøkdel af de identificerede geodatasæt, og datapolitikkerne udgjorde store hindringer for en omfattende anvendelse.

Den samlede tilgængelighed af geodatasæt via visnings- og downloadtjenester er endnu lavere, idet kun omkring halvdelen af medlemsstaterne har offentliggjort 60-100 % af deres geodatasæt via visningstjenester (figur 6).

Nogle af de mindre udviklede medlemsstater har også berettet om konkurrence med parallelle nationale politikker om åbne data og e-forvaltning af administrative årsager (forskellige kompetente myndigheder), og at miljøspørgsmålene ikke er særlig relevante i en større politisk sammenhæng. Andre medlemsstater (herunder nogle af de mere udviklede) påviste, at konkurrence er unødvendig – der er rigelig plads til at skabe win-win-situationer, når INSPIRE bliver en af byggestenene i e-forvaltningsaktiviteterne.

Medlemsstaterne satte også spørgsmålstegn ved virkningsfuldheden af en fremtidig harmonisering af data (trin 5) på grund af den store indsats og de høje omkostninger, der er forbundet med at transformere de eksisterende datasæt, så de lever op til de nye krav (frister i 2017 og 2020). Mange medlemsstater erkendte, at der er behov for større interoperabilitet for at opnå effektivitetsgevinster. De har også givet udtryk for bekymring med hensyn til kompleksiteten og gennemførligheden af en tilpasning af alle geodata til fælles datamodeller senest i 2017 (bilag I) eller 2020 (bilag II og III). De opfordrede til en fleksibel, pragmatisk og brugerdrevet anvendelse af de eksisterende dataspecifikationer.

Effektivitet

Det var vanskeligt at gennemføre den kvantitative evaluering af omkostninger og fordele på grund af manglen på detaljerede og sammenlignelige data. Henset til gennemførelsesniveauet er de fleste af de undersøgelser, der foreligger i øjeblikket, baseret på skøn eller prognoser, og der findes kun få kvantificerede data om fordele.

De indberettede omkostninger til gennemførelse varierede fra 0,5 til 13,5 mio. EUR/år, idet størstedelen af medlemsstaterne indberettede 2-3 mio. EUR/år. I de fleste tilfælde ligger dette under de oprindelige skøn, der lå på 4-8 mio. EUR/år i den oprindelige konsekvensvurdering, og det er sandsynligt, at det vil føre til færre fremskridt end forventet.

Oplysningerne om fordele, der hovedsageligt var kvalitative og baseret på skøn, omfattede følgende punkter:

mere effektiv adgang til information, der fører til bedre og billigere e-forvaltningstjenester for borgere og virksomheder, hvorved gennemsigtigheden forbedres, og der skabes forretningsmuligheder ved hjælp af miljødata. Dette øger forsknings- og innovationspotentialet kraftigt

et forbedret evidensgrundlag for udvikling af politikker, beslutningstagning og gennemførelse, hvorved omkostningerne nedbringes, og vurderingernes kvalitet forbedres (f.eks. inden for miljø(konsekvens)vurderinger og (risiko)forvaltning

bedre samarbejde mellem offentlige myndigheder og mellem forskellige sektorer (f.eks. arealplanlægning, transport, landbrug og miljø), og administrative omkostningsbesparelser (via mindre dobbeltarbejde), samtidig med at tilgængeligheden og datakvaliteten forbedres

opbygning af teknologiske færdigheder, kompetencer og kapacitetsopbygning inden for den offentlige forvaltning.

Adskillige lande, herunder Nederlandene, ser ud til at have fulgt et ret forudsigeligt mønster, idet de årlige omkostninger overstiger fordelene i starten, men fordelene vokser i anden fase af gennemførelsen (efter 2013). Mens der forventedes tidlige investeringer (i it-infrastruktur, transformation af data og udvikling af færdigheder), har kun nogle få medlemsstater indberettet, at de har foretaget sådanne investeringer. Adskillige medlemsstater berettede om synergier mellem EU-strategier og nationale strategier for åbne data (herunder det reviderede direktiv om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer), som har bidraget til at øge fordelene, mens gennemførelsesomkostningerne deles med de investeringer, der alligevel skulle foretages i de bredere åbne datapolitikker. Ifølge "Benefits Realisation Strategy 2012" i Det Forenede Kongerige blev de årlige kvantificerbare fordele for alle den britiske regerings departementer anslået til 470-510 mio. GBP/år.

Som nævnt under trin 5 er dataharmoniseringen det mest omkostningstunge og udfordrende trin. Selv om medlemsstaterne først skal opfylde disse bestemmelser i 2017 eller 2020 (afhængigt af de pågældende data), forudså de på et møde i en ekspertgruppe for nylig, at en samtidig harmonisering af en så enorm mængde data ville medføre høje omkostninger og praktiske vanskeligheder. Det blev foreslået, at en måde at overvinde denne fremtidige udfordring på er at fastsætte klare prioriteter, dvs. at identificere de vigtigste datasæt for slutbrugerapplikationer blandt datatemaerne, særlig temaerne i bilag III.

EU-støtte har kunnet afbøde nogle af disse problemer, og adskillige projekter har modtaget støtte fra EU-programmer (f.eks. ISA, Horisont 2020, LIFE+). Sådanne projekter kan bidrage til udvikling af løsninger og værktøjer, som alle medlemsstaterne kan anvende (genanvendelige komponenter), som kan forbedre effektiviteten inden for mange politiske sektorer. Medlemsstaterne udnytter dog ikke disse muligheder systematisk.

Relevans

Den offentlige høring viste, at der er stor støtte til direktivets mål, idet de stadig anses for at være relevante for fjernelse af de hindringer for dataudveksling, der forhindrer en effektiv og virkningsfuld gennemførelse af miljøpolitikken. Endvidere viser udviklingen af EU's politik, at målene med INSPIRE-direktivet med tiden er blevet stadig mere relevante og indgår i Kommissionens prioriteter vedrørende EU's strategi for det digitale indre marked 2015. Den påviste behovet for at øge interoperabiliteten inden for sektorerne i den offentlige sektor (med revision af den europæiske interoperabilitetsramme), hvor INSPIRE er yderst relevant. Fremme af e-forvaltningstjenester og behovet for at anvende principperne "automatisk anvendelse af digitale tjenester" og "brug én gang" er alle indeholdt i INSPIRE-direktivet.

Det 7. miljøhandlingsprogram har endnu en gang understreget behovet for at forbedre evidensgrundlaget for miljøpolitikken. Endvidere er anvendelsen af INSPIRE-direktivet potentielt vigtig for realisering af målene med den løbende kvalitetskontrol, således at miljøovervågning og -indberetning udføres som en del af dagsordenen for bedre regulering.

Sammenhæng

Direktivets interne sammenhæng har vist sig at være god, for medlemsstaterne følger i det store hele dets trin.

I forhold til anden miljølovgivning sigter direktivet mod at bidrage til grænseoverskridende juridisk og teknisk interoperabilitet i EU. Der er dog kun sket delvise fremskridt med tilpasningen af dataforvaltningen på miljøområdet. Mens det blev almindeligt at henvise til INSPIRE-direktivet efter 2007, er den praktiske anvendelse af det kun lige begyndt f.eks. inden for indberetning.

Den konsekvente anvendelse af bestemmelserne i INSPIRE kombineret med direktivet om offentlig adgang til miljøoplysninger, særlig bestemmelserne om aktiv formidling (se artikel 7), skaber potentiale for at fremme dataudveksling og informere og styrke borgerne.