Regionsudvalgets udtalelse om "Den europæiske regionalpolitiks struktur og målsætninger i sammenhæng med EU-udvidelsen og globaliseringen: Åbning af debatten"

(2001/C 148/08)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til præsidiets beslutning af 13. juni 2000 om i henhold til artikel 265, stk. 5, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at afgive udtalelse om "Den europæiske regionalpolitiks struktur og målsætninger i sammenhæng med EU-udvidelsen og globaliseringen: åbning af debatten" og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 "Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interregionalt Samarbejde",

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 13. april 2000 om "Sjette periodiske rapport om den socioøkonomiske situation og regionaludviklingen i Den Europæiske Union" (CdR 388/99 fin)(1), hvori det konstateres, at de regionale skævheder i Europa er blevet skærpet i løbet af de sidste ti år,

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 14. januar 1999 om Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU) - (CdR 266/98 fin)(2),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 18. november 1999 om "Strukturfondene og deres samordning med Samhørighedsfonden - Retningslinjer for programmer for perioden 2000-2006" (KOM(1999) 344 endelig udg.) - (CdR 217/99 fin)(3),

under henvisning til Regionsudvalgets resolution af 10. marts 1999 om "Reformen af strukturfondene og Samhørighedsfonden i relation til den politiske debat om forslagene i Agenda 2000" (CdR 1/99 fin)(4),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 18. september 1997 om "Første beretning fra Kommissionen om den økonomiske og sociale samhørighed - 1996" (KOM(96) 542 endelig udg. - CdR 76/97 fin)(5),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 20. november 1997 om "Agenda 2000: EU's finansieringsramme efter 1999, under hensyntagen til udvidelsesperspektiverne og udfordringerne i det 21. århundrede" (KOM(97) 2000 endelig udg.) - (CdR 303/97 fin)(6),

under henvisning til Regionsudvalgets udtalelse af 19. november 1997 om "De regionale og lokale myndigheders syn på udformningen af EU's strukturpolitik efter 1999" (CdR 131/97 fin)(7),

under henvisning til Regionsudvalgets seminar om "Partnerskabsprincippet" på Madeira den 10.-11. januar 2000 som led i seminarrækken om "Gennemførelsen af Strukturfondene 2000-2006 - de lokale og regionale myndigheders bidrag",

under henvisning til Underudvalg 1's forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 157/2000 rev. 3), som blev vedtaget den 22. november 2000 med Karl-Heinz Klär (Statssekretær, befuldmægtiget repræsentant for delstaten Rheinland-Pfalz i forbunds- og Europaanliggender, D/PSE) som ordfører,

ud fra følgende betragtninger:

Den europæiske regionalpolitik har udvirket meget, men der er stadig betydelige skævheder mellem regionerne, hvorfor der også efter 2006 vil være behov for en europæisk regionalpolitik;

medlemsstaterne har med vedtagelsen af Agenda 2000-beslutningerne i det væsentlige bevaret regionalpolitikkens målsætninger og struktur i 1999;

det er ønskeligt og nødvendigt at øge EU's støttemidler, men en lineær videreførelse af EU's nuværende regionalpolitik vil overbelaste Den Europæiske Unions budget i det øjeblik, der sker en større udvidelse af EU;

resultatet af mødet i Berlin var et klart tilbageskridt for politikkerne for økonomisk og social samhørighed (0,46 % af Fællesskabets BNP i 1999 over for 0,31 % af BNP i 2006);

på grund af udvidelsen af nogle af EU's regioner, som hidtil har været omfattet af EU's regional- og strukturpolitik, opfylder disse regioner ikke længere de gældende støttekriterier, selv om de objektivt set ikke afgørende har forbedret deres situation;

en ensidig tildeling af støttemidlerne til støtteberettigede regioner i nye medlemsstater vil måske stille for store krav til den europæiske solidaritet og føre til en opsplitning snarere end en integrering af den udvidede Europæiske Union;

globaliseringen, dvs. den hastige konkurrenceorienterede integration af verdensøkonomien, nødvendiggør en uddybning af EU-samarbejdet og en fornuftig, arbejdsfordelingsorienteret udnyttelse af alle produktionsressourcer i regionerne;

denne situation kræver en dristig, fremtidsorienteret omlægning af den europæiske regionalpolitik, da en sådan strategi vil være mere vellykket end spage forsøg på at opretholde status quo;

en sådan dristig omlægning af den europæiske regionalpolitik, der imødekommer udfordringerne, kan kun lykkes, hvis de hovedansvarlige og de berørte parter drøfter den rettidigt, åbent og uden smålige eller taktiske forbehold, og hvis den gennemføres lidt efter lidt;

og med henblik på i rette tid at åbne debatten om regionalpolitikken efter 2006 -

på den 37. plenarforsamling den 14.-15. februar 2001 (mødet den 15. februar) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

Regionsudvalget

1. konstaterer, at globaliseringsprocessen og Den Europæiske Unions udvidelse stiller EU's fremtidige regionalpolitik over for nogle grundlæggende udfordringer. Den stadig hastigere globalisering af verdensøkonomien og den kommende udvidelse af EU stiller store krav til borgerne, hvis Den Europæiske Union også fremover skal sikre økonomiske og sociale fremskridt. De højtudviklede regioner skal yde en kraftig indsats for at tilpasse sig de nye vilkår og fastholde deres konkurrencedygtighed på markedet, og hvad de regioner angår, der har et stort økonomisk efterslæb, er der fare for, at de bliver endnu dårligere stillet i konkurrencemæssig henseende. Under disse forhold ville det være forsømmeligt og uansvarligt at bortødsle ressourcer, undlade at udnytte udviklingsmuligheder og føre en uafbalanceret fællesskabspolitik, der svækker, og ikke styrker, EU-borgernes samhørighedsfølelse;

2. understreger, at den fremtidige europæiske regionalpolitik må afstemmes bedre efter de øvrige fællesskabspolitikker. De sektorspecifikke politiske foranstaltninger må yde et større bidrag til den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, idet der under udformningen og gennemførelsen af foranstaltningerne skal tages hensyn til den fysiske dimension;

3. gør opmærksom på, at den europæiske regionalpolitik kun kan fungere i samspil med medlemsstaternes og regionernes egen regionalpolitik. Den bør således overholde nærhedsprincippet, respektere og styrke regionernes selvbestemmelse og fremme samarbejdet mellem dem;

4. plæderer for, at den europæiske regionalpolitik på denne baggrund bør udnytte alle sine midler til at styrke den europæiske solidaritet i den europæiske samfundsmodels ånd og fremme udviklingen af et finmasket net af grænseoverskridende, interregionale og tværnationale partnerskaber. I den forbindelse er en betydelig uddybning i den interkulturelle forståelse lige så påkrævet som et styrket økonomisk samarbejde;

5. kræver, at der må være noget at hente for alle EU's regioner i videreudviklingen af den europæiske regionalpolitik til en integrationspolitik par excellence, hvis mål er at uddybe EU-samarbejdet nedefra og op og skabe en unionsbevidsthed. For at dette mål også kan nås i en udvidet Union, er en debat om den fremtidige orientering af målene og en tilpasning af instrumenter og procedurer nødvendig;

6. konstaterer, at størstedelen af støttemidlerne bør gå til regioner med udviklingsefterslæb og andre alvorlige problemer for at holde fast ved princippet om samarbejde og solidaritet mellem rige og fattige regioner. Endvidere skal man også i fremtiden respektere den regel, at støttens omfang bør stige i takt med udviklingsefterslæbets størrelse. Med dette for øje forekommer det nødvendigt at tage de hidtidige kriterier op til grundig overvejelse. Målet er at styrke konkurrenceevnen med henblik på at sikre en bæredygtig udvikling, der skaber blivende kvalitetsjob. Dette vil bidrage til, at EU som helhed kan sikres velstand i den globale konkurrence;

7. understreger, at de fremtidige støtterammer må udvides, så man kan yde støtte til de støtteberettigede regioner både i det nuværende EU-15 og i de nye medlemsstater. Dette vil være politisk klogt, da en omfattende standsning af den nuværende støtte i høj grad ville gå ud over samhørighedsfølelsen i store dele af EU. Udvidede støtterammer ville imidlertid også være rimeligt: Hvis forskellene i udvikling og velstand stiger kraftigt i EU på grund af udvidelsen, er der behov for flere og ikke færre finansielle midler for at opnå økonomisk og social samhørighed samt tage hensyn til det nye begreb territorial samhørighed;

8. noterer i denne sammenhæng, at regionernes strukturproblemer ikke forsvinder ved at ændre statistikken. Det bør ikke kun være BNP-tærskler, der er afgørende for tildelingen af materiel støtte under den fremtidige europæiske regionalpolitik. Ud over at anvende det regionale BNP i forhold til EU-gennemsnittet som hovedindikator bør der gøres brug af andre objektive kriterier, f.eks. afsideshed/tilgængelighed, befolkningsudvikling/lav befolkningstæthed, men også udviklingsrelevante efterslæb på sektorielt og regionalt plan inden for uddannelse, innovation, forskning og udvikling samt industriel omstrukturering. I den forbindelse bør man forsøge at udvikle et system, der muliggør en entydig graduering af forskellige regioners støttebehov;

9. opfordrer til at oprette et nyt kriseinterventionsinstrument, som gør det muligt at reagere med EU-midler, der ikke stammer fra strukturinterventionsbudgettet, på pludselige, uventede og alvorlige strukturkriser, som de berørte regioner ikke selv kan klare. På kort sigt fører disse kriser ofte til opløsning af regionernes økonomiske struktur med negative virkninger på lang sigt. Den europæiske regionalpolitik må søge at undgå sådanne konsekvenser og skabe en god udgangsposition for en hurtig omstrukturering. Nødhjælp er et fortrinligt middel til at øge samhørigheden. Samtidig styrker indførelsen af et sådant instrument Kommissionens rolle, da det er Kommissionen, der må træffe afgørelse i de enkelte tilfælde;

10. mener, at den fremtidige europæiske regionalpolitik må tage udgangspunkt i Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU), navnlig i begreberne polycentrisme og territorial samhørighed, med henblik på at skabe krystalliseringspunkter for økonomisk udvikling i tyndtbefolkede områder, så der kan udvikle sig (stærke) centre, der er i stand til at hæve velstandsniveauet i den pågældende region. I lyset heraf skal den fremtidige regionalpolitik samordnes med udviklingsstrategierne for det grænseoverskridende, interregionale og tværnationale samarbejde for at sikre en bedre sammenhæng mellem sektorbestemte og territoriale fremgangsmåder. I denne sammenhæng bør der tages hensyn til den indsats, der ydes af Observationscentret for EU's Fysiske og Funktionelle Udvikling, ORATE;

11. opfordrer til, at den fremtidige europæiske regionalpolitik anvender en del af sine - udvidede - finansielle midler til integrering af geografiske grænseområder. For at uddybe integrationen i de områder af Den Europæiske Union, hvor det mere end noget andet sted er nødvendigt, at medlemsstaterne vokser sammen og viser godt naboskab, bør regionerne ved EU's indre og ydre grænser - herunder også ø-områder og kystregioner - støttes. Støtten bør gå til programmer, som er af grænseoverskridende karakter eller, hvor en grænseregion er omfattet, er af interregional og tværregional karakter og blandt andet egner sig til at mindske kystgrænsebetingede skel, ø-status-relaterede problemer eller en regions afsondrethed. De klart positive erfaringer, der i en årrække er gjort inden for dette område, bør indgå i strukturfondsstøtten. En sådan reform, som kompenserer for ulemperne ved en grænsebeliggenhed og fremmer et godt naboskab, indeholder klart en europæisk merværdi;

12. anbefaler i lyset af denne opfordring til, at der udvikles mekanismer til afhjælpning af problemer, der skyldes forskellige nationale strukturer og kompetencer. Der bør navnlig tilstræbes retslige rammer for en fælles projektforvaltning, et fælles budget for projektmidler og for fælles projektomkostninger, og finansieringsplaner bør søges udarbejdet. Den overdragelse af kompetencer til regionale og lokale myndigheder, dette eventuelt kunne medføre, ville samtidig øge nærheden til borgerne og fremme subsidiaritetsprincippet;

13. opfordrer til en reorganisering af fællesskabsinitiativerne. Et væsentligt mål bør være at sikre fremragende resultater inden for forskning og ny teknologi via grænseoverskridende, interregionalt, tværregionalt og transkontinentalt samarbejde og via oprettelse af "Networks of Excellence". Disse fællesskabsinitiativer bør sikre, at fordelene ved den europæiske rigdom af opfindelser og deres anvendelse kommer flest mulige EU-borgere i flest mulige regioner til gode. De kunne endvidere frigøre synergier mellem EU's forskningspolitik og EU's regionalpolitik, som hidtil ikke har været afstemt efter hinanden. Det er ønskeligt og indlysende, at en sådan fornyelse tildeler Kommissionen en betydningsfuld rolle i forbindelse med den fremtidige regionalpolitik;

14. anser det for nødvendigt at udvide medlemsstaternes og regionernes regionalpolitiske spillerum. Den nødvendige EU-indsats til fremme af udviklingen i økonomisk svage regioner ved hjælp af fællesskabsmidler bør kombineres med den fornødne hensyntagen til de konkurrenceevnekrav, som de økonomisk stærkere regioner skal honorere på de globale markeder, da disse økonomiers succes er ensbetydende med et væsentligt bidrag til væksten i EU som helhed. På den baggrund bør tyngdepunktet i EU's konkurrencepolitik - under respekt for de gældende konkurrenceregler - være forstærket kontrol med misbrug og fremme af konkurrenceevnen;

15. kræver, at den fremtidige europæiske regionalpolitik selvbevidst påtager sig den opgave, som den allerede havde, da den var i sin vorden: Katalysator for integration nedefra og op. Regionalpolitikken vil være i stand til at varetage denne opgave på effektiv vis, hvis den i samspillet mellem mål, strukturer og programmer ikke taber nærhedsprincippet af syne. Solidaritet er ensbetydende med gensidighed;

16. bebuder, at det også efter afgivelsen af denne første udtalelse vil bidrage med sin sagkundskab til debatten om den fremtidige regionalpolitik, vil arbejde tæt sammen med Europa-Parlamentet og Rådet og inddrage ansøgerlandenes regioner i debatten.

Bruxelles, den 15. februar 2001.

Jos Chabert

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 226 af 8.8.2000, s. 30.

(2) EFT C 93 af 6.4.1999, s. 36.

(3) EFT C 57 af 29.2.2000, s. 56.

(4) EFT C 198 af 14.7.1999, s. 1.

(5) EFT C 379 af 15.12.1997, s. 34.

(6) EFT C 64 af 27.2.1998, s. 40.

(7) EFT C 64 af 27.2.1998, s. 5.