Forslag til RAADETS RAMMEAFGOERELSE om bekaempelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter (forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

1. INDLEDNING

Kommissionen vedtog den 1. juli 1998 en meddelelse med titlen "Rammer for en aktion vedroerende bekaempelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter" [1], som den dernaest videresendte til Europa-Parlamentet og Raadet. Europa-Parlamentet droeftede dernaest meddelelsen i de foelgende maaneder, ligesom Raadet siden hen har droeftede forslaget i bilag 1 til meddelelsen. Bilag 1 indeholder et udkast til faelles aktion om bekaempelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter, som er et af de instrumenter, der kan anvendes i henhold til Maastricht-traktaten.

[1] KOM(1998) 395 endelig udg. af 1.7.1998.

Med Amsterdam-traktatens ikrafttraeden kan faelles aktioner ikke laengere anvendes som retsinstrument. Derimod stilles rammeafgoerelser til raadighed for Raadet som et nyt relevant instrument. Hovedformaalet med denne meddelelse er derfor at erstatte udkastet til faelles aktion om bekaempelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter med en omformuleret rammeafgoerelse om bekaempelse af svig med og forfalskning af andre betalingsmidler end kontanter udformet efter modellen i artikel 34 i traktaten om Den Europaeiske Union. Et andet formaal er at afspejle den lovgivningsmaessige udvikling i Raadet siden vedtagelsen af den foregaaende meddelelse.

Formaalet med det foreslaaede instrument er at sikre, at svig i forbindelse med alle former for betalingsmidler bortset fra kontanter anerkendes som en kriminel handling, der i alle EU-medlemsstater kan straffes med sanktioner, der er effektive, staar i et rimeligt forhold til overtraedelsen og har en afskraekkende virkning, og at der indfoeres hensigtsmaessige samarbejdsmekanismer for effektivt at kunne retsforfoelge disse lovovertraedelser. Dette beroerer ikke medlemsstaternes mulighed for at goere andre former for f.eks. computerkriminalitet strafbare, saasom den blotte og bare uautoriserede adgang til et informationsteknologibaseret betalingssystem.

Rammeafgoerelsen undgaar bevidst at anvende noeje definerede kodifikationer i henhold til den eksisterende strafferet, da de ikke overalt omfatter de samme elementer. Der tages i stedet udgangspunkt i en beskrivelse af de forskellige former for adfaerd, som boer betragtes som kriminelle handlinger i hele EU, saaledes at rammeafgoerelsens anvendelse ikke begraenses til specifikke former for ikke-kontante betalingsinstrumenter. Listen i artikel 2 er saaledes opstillet i forhold til lovovertraederens direkte maal. Der tages udgangspunkt i det umiddelbare maal, som den, der begaar svig, har: om angrebet er rettet mod betalingsinstrumentet eller mod fremstillingen af betalingsinstrumenter, eller om det er rettet mod en eller flere betalingstransaktioner, eller mod selve systemet til bestilling, opkraevning, behandling, clearing og afregning af betalingstransaktionerne.

2. BEMAERKNINGER TIL RAMMEAFGOERELSENS ARTIKLER

Artikel 1

Artikel 1 er ikke aendret, blot overfoert fra udkastet til den faelles aktion. Artiklen indeholder definitioner paa de begreber, der anvendes i rammeafgoerelsen. Disse definitioner tilsidesaetter ikke mere specifikke definitioner i medlemsstaterne.

1. Litra a) og b) indeholder de centrale definitioner for rammeafgoerelsen. I stk. 1 defineres "betalingsinstrument (bortset fra kontanter)", dvs. alle betalingsinstrumenter bortset fra sedler og moenter.

2. Litra b) defineres "betalingstransaktion" som enhver transaktion med henblik paa ved hjaelp af et betalingsinstrument at opnaa penge eller vaerdi, foretage eller modtage betalinger for varer, tjenesteydelser eller enhver anden ting af vaerdi og/eller afgive af en ordre, der indebaerer overfoersel af midler.

3. Definitionerne omfatter software og er forbundet med artikel 2, litra j), som anfoerer forbudte aktiviteter i forbindelse med apparatur til fremstilling af udstyr.

4. Definitionen af "juridisk person" er taget fra den anden protokol til konventionen om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser [2].

[2] EFT C 221 af 19.7.1997, s. 11.

5. "Hvidvaskning af penge" er defineret som i Raadets direktiv 91/308/EOEF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge.

6. Udtrykket "egne statsborgere" skal fortolkes i overensstemmelse med medlemsstaternes erklaeringer til artikel 6, stk. 1, litra b), i den europaeiske udleveringskonvention af 13. december 1957. Udleveringskonventionen finder anvendelse paa grove tilfaelde omfattet af rammeafgoerelsen som anfoert i artikel 3, stk. 3, litra a).

Artikel 2

I artikel 2 beskrives de former for adfaerd, som ifoelge rammeafgoerelsen boer medfoere sigtelse i alle medlemsstater, saafremt det endnu ikke er tilfaeldet, og underkastes bestemmelserne i artikel 3, 4, 5 og 6. De former for adfaerd, der er anfoert i artikel 2, omfatter ikke simple overtraedelser af kontraktforpligtelser. Artiklen er omformuleret, saaledes at ordet "forsaetlig" nu forekommer i praeamblen i artiklen og dermed gaelder for alle foelgende litra i artiklen. Endvidere er artiklen aendret saaledes, at den nu bestaar af stykker, hvoraf den foerste bestaar af litra a) - j).

Stk. 1

a) svarer typisk til tyveri af checks eller kort

b) omfatter f.eks. fremstilling af fuldstaendig falske kort samt efterligning af eksisterende kort

c) svarer til salg, videregivelse osv. af betalingsinstrumenter, falske eller forfalskede, samt af aegte instrumenter, men uden tilladelse fra den lovlige indehavers side

d) omfatter den forsaetlige besiddelse af et betalingsinstrument, der falder ind under a) eller b), og tager sigte paa den faktiske brug af et betalingsinstrument, der falder ind under a) eller b)

e) vedroerer den situation, hvor en handlende eller en tjenesteyder forsaetligt accepterer en betaling, som er foretaget under de under d) beskrevne omstaendigheder.

I litra f) - i) beskrives de former for adfaerd, som typisk, men ikke udelukkende, udvises i cyber-miljoeer, og hensigten er, at disse skal daekke samme omraade som beskrevet i Europaraadets anbefaling nr. R(89) 9 om edb-relateret kriminalitet (s. 37 og 38; retningslinjer for nationale lovgivere), dog i erkendelse af, at der er andre situationer, hvor saadan adfaerd ogsaa kan vaere relevant:

f) vedroerer tilfaelde, hvor f.eks. aegte kortidentifikationsdata anvendes uden tilladelse fra den lovlige indehaver for at foretage en betaling pr. telefon

g) omfatter det tilfaelde, hvor der anvendes fuldstaendig falske data til det samme formaal; det skal ikke forstaas som et forbud mod pseudonymer til identificering af den lovlige indehaver

h) vedroerer f.eks. den situation, hvor de oplysninger, der cirkulerer i edb-systemet, forsaetligt aendres for at lede ordren ind paa en anden konto end den lovlige ordremodtagers

i) omhandler det tilfaelde, hvor identifikationsdata videregives til en person, som ikke har ret til at faa disse oplysninger og ville eller kunne anvende dem til at opnaa vaerdier eller en pengemaessig fordel.

Litra j) omhandler fremgangsmaaderne ved forberedelsen eller fortsaettelsen af en af de foerbeskrevne strafbare adfaerdsformer, og omfatter ogsaa f.eks. besiddelse af specialudformede hologrammer eller papir til trykning af checks.

Stk. 2 finder anvendelse paa samtlige adfaerdsformer og skitserer de accessoriske former for kriminel adfaerd, hvorved det strafbare forhold udviddes til ogsaa at omfatte enhver, som maatte medvirke eller anstifte til de foerbeskrevne former for adfaerd, eller som forsaetligt maatte drage fordel heraf.

Artikel 3

Dette er den mere operationelle artikel, og medlemsstaterne forpligtes i stk. 1 til at kategorisere de i artikel 2 omhandlede former for adfaerd som strafbare.

I henhold til stk. 2 skal juridiske personer kunne kendes ansvarlige for de lovovertraedelser, der er omhandlet i stk. 1, og som, for at skaffe dem vinding, er begaaet af en person, der handler enten individuelt eller som medlem af et organ under den juridiske person i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 3 i den anden protokol til konventionen om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser.

Stk. 3 forpligter medlemsstaterne til at soerge for hensigtsmaessig straf for lovovertraedelserne. For saa vidt angaar fysiske personer, er bestemmelserne udformet paa grundlag af bestemmelser i konventionen om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser, protokollen hertil samt konventionen om bekaempelse af bestikkelse, som involverer tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber eller i Den Europaeiske Unions medlemsstater. Sanktionerne skal vaere effektive, staa i et rimeligt forhold til overtraedelsen og have en afskraekkende virkning [3].

[3] Formuleringen er taget fra en dom afsagt af De Europaeiske Faellesskabers Domstol (sag 68/88, dom af 21.9.1989, Sml. s. 2965), hvori det hedder: (medlemsstaterne) "skal drage omsorg for, at overtraedelser af faellesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gaelder for overtraedelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstaendigheder vaere effektiv, staa i forhold til overtraedelsen og have en afskraekkende virkning."

Medlemsstaterne har, naar de skal efterkomme denne bestemmelse, en vis skoensmargen med hensyn til at bestemme arten af de sanktioner, som idoemmes, samt hvor strenge de skal vaere. Disse behoever ikke altid at indebaere frihedsstraf. Som et supplement eller et alternativ til faengsling kan der idoemmes boedestraf.

Med artiklen forpligtes medlemsstaterne dog i de groveste tilfaelde soerge for, at der idoemmes frihedsstraf, som kan medfoere udlevering. Medlemsstaterne skal selv beslutte, hvilke kriterier der bestemmer en lovovertraedelses grovhed paa baggrund af deres respektive retstraditioner.

Nogle retssystemer opererer ikke med begrebet strafferetligt ansvar for juridiske personer. Dette forhold anerkendes i artikel 4 i den anden protokol til konventionen om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser, som stykkets formulering baserer sig paa. Kravet er, at der ivaerksaettes sanktioner, der er effektive, staar i et rimeligt forhold til overtraedelsen og har en afskraekkende virkning, og der skal mindst vaere tale om boedestraf eller administrativt idoemte boeder.

For at sikre en ensartet tilgang til aspekterne vedroerende hvidvaskning af penge i forbindelse med lovovertraedelser beskrevet i rammeafgoerelsen, bliver de lovovertraedelser, der er omhandlet i stk. 1, med stk. 4 omfattet af anvendelsesomraadet for den faelles aktion fra 1998 om hvidvaskning af penge, hvorved svig eller forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter fastlaegges som praedikatforbrydelse for hvidvaskning af penge.

Artikel 4

Da svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter er et internationalt faenomen, fordrer effektiv bekaempelse, at reglerne vedroerende straffemyndighed og udlevering er klare og saa vidtgaaende, som de nationale retssystemer tillader, som vaern mod, at personer unddrager sig retsforfoelgning. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 er derfor udformet paa grundlag af bestemmelser, der anvendes paa former for kriminalitet med saerlige internationale dimensioner. Der er taget udgangspunkt i kompetencebestemmelserne i konventionen om beskyttelse af De Europaeiske Faellesskabers finansielle interesser, protokollen til denne konvention og konventionen om bekaempelse af bestikkelse, som involverer tjenestemaend ved De Europaeiske Faellesskaber eller i Den Europaeiske Unions medlemsstater.

I stk. 1 opstilles en raekke kriterier, hvorefter der tillaegges nationale retshaandhaevende og retlige myndigheder kompetence til at forfoelge sager vedroerende lovovertraedelser, der er omfattet af rammeafgoerelsen.

En medlemsstat skal fastlaegge sin straffemyndighed i to situationer:

a) i de tilfaelde, hvor lovovertraedelsen helt eller delvis er begaaet paa dens omraade, uanset den paagaeldende persons status eller nationalitet (territorialitetsprincippet)

b) i de tilfaelde, hvor lovovertraederen er statsborger i medlemsstaten (det aktive personprincip). Kriterierne for lovovertraederens status betyder, at straffemyndigheden kan fastlaegges uanset lex locus delicti. Det er op til medlemsstaterne at forfoelge lovovertraedelser, der er begaaet i udlandet. Dette er saerlig vigtigt for medlemsstater, der ikke udleverer deres egne statsborgere.

Men da ikke alle medlemsstaters retspraksis anerkender eksterritorial kompetence, kan medlemsstaterne med forbehold af forpligtelsen i stk. 2 begraense deres straffemyndighed til den foerste af disse to situationer. Hvis de ikke goer dette, kan de endvidere stadig goere kompetencebestemmelsen i sidstnaevnte situation betinget af saerlige omstaendigheder eller betingelser.

Stk. 2 tager hoejde for, at nogle medlemsstater ikke udleverer deres egne statsborgere, og soeger at sikre, at personer, der er under mistanke for at have begaaet svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter, ikke unddrager sig retsforfoelgning, fordi udlevering principielt naegtes under henvisning til nationalitet.

En medlemsstat, som ikke udleverer sine egne statsborgere, skal traeffe de noedvendige foranstaltninger for at fastlaegge sin straffemyndighed over de paagaeldende lovovertraedelser, naar de begaas af medlemsstatens egne statsborgere uden for dens omraade. Lovovertraedelserne kan vaere begaaet i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. Under saadanne omstaendigheder skal den medlemsstat, der modtager en begaering herom, forelaegge sagen for sine retsmyndigheder med henblik paa retsforfoelgning. Bestemmelsen beroerer ikke regler i national strafferetspleje. Den begaerende medlemsstat skal oversende akter, oplysninger og bevismidler vedroerende den strafbare adfaerd til den medlemsstat, der skal forfoelge lovovertraedelsen. Den begaerende medlemsstat underrettes om procedurens indledning og udfald.

Artikel 5

Formaalet med artikel 5 er at etablere et samarbejde mellem offentlige og private myndigheder og organer, som staar for kontrollen med betalingssystemer, og de myndigheder, der er ansvarlige for efterforskning og forfoelgning af de i rammeafgoerelsen omhandlede lovovertraedelser. I artikel 1 fastlaegges det, at hver medlemsstat skal traeffe de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at de paagaeldende organer underretter de relevante myndigheder om tilfaelde, hvor der forelaegger rimelig grund til mistanke om, at en overtraedelse har fundet sted, og tilvejebringer alle relevante oplysninger. Denne artikel er formuleret paa grundlag af bestemmelserne i den faelles aktion om bekaempelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af boern [4].

[4] EFT L 63 af 4.3.1997, s. 2.

Formaalet med stk. 2 er at praecisere, at hver medlemsstat skal sikre, at forpligtelserne i medfoer af direktiv 95/46/EF om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af saadanne oplysninger ogsaa efterleves i behandlingen af de personoplysninger, der er omhandlet i denne artikel. Ordlyden foreslaas under forbehold af den kommende generelle droeftelse af spoergsmaalet om databeskyttelse i forbindelse med spoergsmaal inden for afsnit VI.

Artikel 6

Formaalet med denne artikel er at styrke de internationale samarbejdsinstrumenter, som medlemsstaterne deltager i, og som er relevante for rammeafgoerelsens anvendelsesomraade.

Internationalt samarbejde mellem retsmyndigheder i straffesager sker hovedsagelig paa grundlag af gensidig retlig bistand og gennem arrangementer om udlevering.

Arrangementer om gensidig retshjaelp findes i en raekke bilaterale og multilaterale aftaler, navnlig den europaeiske konvention om gensidig retshjaelp fra 1959 og protokollen dertil fra 1978, konventionen om Schengen-aftalen fra 1990 og Benelux-traktaten. EU-medlemsstaterne droefter for oejeblikket et udkast til en europaeisk konvention og en protokol til supplering af bestemmelserne i den europaeiske konvention om gensidig retshjaelp fra 1959 og protokollen dertil.

Arrangementer om udlevering findes i den europaeiske udleveringskonvention fra 1957 og protokollerne dertil samt Schengen-konventionen og Benelux-traktaten. Medlemsstaterne vedtog i 1995 en EU-konvention om en forenklet udleveringsprocedure for personer, der giver deres samtykke til udlevering. I 1996 blev der undertegnet en konvention om udlevering, der forbedrer betingelserne for udlevering mellem medlemsstaterne. Begge disse instrumenter traeder i kraft, naar de nationale ratifikationsprocedurer er afsluttet.

Andre allerede vedtagne eller planlagte EU-instrumenter i forbindelse med organiseret kriminalitet vil indvirke paa bekaempelsen af svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter. Eksempler herpaa er den faelles aktion om oprettelse af et retligt netvaerk til fremme af det retlige samarbejde mellem medlemsstaterne samt den faelles aktion om at goere det strafbart at deltage i en kriminel organisation.

Stk. 1 forpligter medlemsstaterne til i videst muligt omfang at yde hinanden gensidig retshjaelp i efterforskningen, retsforfoelgningen og fuldbyrdelsen af den idoemte straf i forbindelse med de lovovertraedelser, der er omhandlet i rammeafgoerelsen.

Hvis der opstaar en egentligt konflikt om stedlig kompetence, skal medlemsstaterne i henhold til stk. 2 aftale indbyrdes, hvorledes deres indsats kan samordnes med henblik paa en effektiv retsforfoelgning.

Artikel 7

Denne artikel omhandler spoergsmaal i forbindelse med ivaerksaettelse af og opfoelgning paa rammeafgoerelsen. Det fastlaegges, at Kommissionen senest to aar efter vedtagelsen skal rapportere til Raadet om medlemsstaternes efterlevelse af deres forpligtelser. Kommissionen vil paa grundlag af denne rapport kunne fremsaette forslag vedroerende rammeafgoerelsens gennemfoerelse, ligesom Raadet i traad med den faelles aktion af 5. December 1997 [5] om en evalueringsordning kan rette en henstilling til den beroerte medlemsstat og opfordre denne til at underrette det om de fremskridt, der goeres inden for en af Raadet fastsat frist.

[5] Faelles aktion af 5. december 1997 vedtaget af Raadet paa grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europaeiske Union, vedroerende indfoerelse af en ordning for evaluering af, hvordan de internationale forpligtelser med hensyn til bekaempelse af organiseret kriminalitet udmoentes og efterleves i de enkelte medlemsstater, EFT L 344 af 15.12.1997.

Artikel 8 og 9 er blevet tilfoejet og indeholder afsluttende bestemmelser.

Forslag til RAADETS RAMMEAFGOERELSE om bekaempelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter

RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europaeiske Union, saerlig artikel 34, stk. 2, litra b),

under henvisning til Kommissionens initiativ [6],

[6] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet [7], og

[7] EFT C

ud fra foelgende betragtninger:

(1) Svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter foregaar ofte paa internationalt plan;

(2) det arbejde, der er udfoert i denne forbindelse i Europaraadet, G8, OECD, Interpol og FN, er af stor betydning, men boer suppleres med en indsats fra EU's side;

(3) visse former for svig i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter er blevet saa alvorlige og har udviklet sig paa en saadan maade, at det er noedvendigt at finde overordnede loesninger ifoelge henstilling nr. 18 i handlingsplanen til bekaempelse af organiseret kriminalitet [8], vedtaget af Det Europaeiske Raad paa moedet i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997, samt punkt 46 i Raadets og Kommissionens handlingsplan for hvorledes Amsterdam-traktatens bestemmelser om indfoerelse af et omraade med frihed, sikkerhed og retfaerdighed bedst kan gennemfoeres [9] vedtaget af Det Europaeiske Raad paa moedet i Wien den 11. og 12. december 1998, skal der goeres en indsats paa dette omraade;

[8] EFT C 251 af 15.8.1997, s. 1.

[9] EFT C 19 af 23.1.1999, s. 1.

(4) maalene for denne rammeafgoerelse, at sikre at svig og forfalskning i forbindelse med alle andre former for betalingsmidler end kontanter behandles som strafbare handlinger og sanktioneres i alle medlemsstaterne med sanktioner, der er effektive, staar i et rimeligt forhold til overtraedelsen og har en afskraekkende virkning, kan ikke i tilstraekkelig grad opfyldes af medlemsstaterne; de kan derfor i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet bedre opfyldes af Den Europaeiske Union i betragtning af de paagaeldende strafbare handlingers internationale karakter i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet omfatter denne rammeafgoerelse kun, hvad der er noedvendigt for at naa disse maal, og er ikke mere vidtgaaende end, hvad der kraeves hertil;

(5) denne rammeafgoerelse boer bidrage til at bekaempe svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter; til denne bekaempelse bidrager ogsaa andre instrumenter, der allerede er vedtaget af Raadet, saa som Faelles aktion 98/428/RIA [10] vedroerende oprettelse af et europaeisk retligt netvaerk, Faelles aktion 98/733/RIA [11] om at goere det strafbart at deltage i en kriminel organisation i Den Europaeiske Unions medlemsstater, Faelles aktion 98/699/RIA [12] vedroerende hvidvaskning af penge, indentifikation, opsparing, indefrysning, beslaglaeggelse og konfiskation af redskaber og udbytte fra strafbart forhold samt Raadets afgoerelse af 29. april 1999 om udvidelse af Europol's mandat til ogsaa at omfatte forfalskning af penge og betalingsmidler [13];

[10] EFT L 191 af 7.7.1998, s. 4.

[11] EFT L 351 af 29.12.1998, s. 7.

[12] EFT L 333 af 9.12.1998, s. 1.

[13] EFT C 149 af 28.5.1999, s.16.

(6) Kommissionen har den 1. juli 1998 forelagt Raadet meddelelsen "Rammer for en aktion vedroerende bekaempelse af svig og forfalskning i forbindelse med andre betalingsmidler end kontanter" [14], som anbefaler en EU-politik, som omfatter baade forebyggende og repressive aspekter af problemet;

[14] KOM(98) 395 endelig udg.

(7) naevnte meddelelse indeholder et udkast til faelles aktion som et af elementerne i en saadan overordnet strategi; dette dokument har dannet udgangspunkt for denne rammeafgoerelse;

(8) beskrivelsen af de forskellige former for adfaerd, som boer goeres strafbare i forbindelse med svig med og forfalskning af andre betalingsmidler end kontanter, maa noedvendigvis daekke hele spektret af de aktiviteter, der i denne henseende tilsammen udgoer en trussel om organiseret kriminalitet;

(9) der er behov for at kategorisere disse former for adfaerd som strafbare handlinger i samtlige medlemsstater og indfoere sanktioner, som er effektive, staar i forhold til overtraedelsen og har afskraekkende virkning, over for fysiske og juridiske personer, der har begaaet eller holdes ansvarlige for saadanne lovovertraedelser, ligesom de paagaeldende lovovertraedelser boer anses for at vaere omfattet af lovgivningen til bekaempelse af hvidvaskning af penge;

(10) det er noedvendigt, at medlemsstaterne raadfoerer sig med hinanden, naar mere end en medlemsstat har straffemyndigheder over samme lovovertraedelse;

(11) der er ogsaa behov for, at medlemsstaterne sikrer et effektivt samarbejde med de private myndigheder og organer, der staar for forvaltning, overvaagning og tilsyn med betalingssystemerne, og at medlemsstaterne yder hinanden gensidig bistand i videst muligt omfang -

VEDTAGET FOELGENDE RAMMEAFGOERELSE:

Artikel 1

Definitioner

1. Uden at det beroerer mere specifikke definitioner i medlemsstaternes lovgivning, forstaas i denne rammeafgoerelse ved:

a) "betalingsinstrument (bortset fra kontanter)": et instrument, bortset fra lovlige betalingsmidler (dvs. sedler og moenter), som alene eller sammen med et andet (betalings)instrument goer det muligt for den lovlige indehaver/betaler at opnaa penge eller vaerdi, at foretage eller modtage betalinger for varer, tjenesteydelser eller enhver anden ting af vaerdi, at afgive en ordre eller besked, hvori der anmodes om eller paa anden maade tillades overfoersel af midler (i form af et pengekrav paa en part) til en betalingsmodtagers ordre

b) "betalingstransaktion": opnaaelse af penge eller vaerdi, foretagelse eller modtagelse af betalinger for varer, tjenesteydelser eller enhver anden ting af vaerdi, og/eller afgivelse af en ordre eller besked, hvori der anmodes om eller paa anden maade tillades overfoersel af midler (i form af et pengekrav paa en part) til en betalingsmodtagers ordre, ved hjaelp af et betalingsinstrument

c) "apparatur til fremstilling af udstyr": enhver form for apparatur (herunder software), der er konstrueret eller bearbejdet med henblik paa at skaffe adgang til, fremstille eller aendre et betalingsinstrument eller en betalingstransaktion, helt eller delvis, herunder apparatur, der er konstrueret eller bearbejdet til at forandre eller aendre oplysninger eller data, som fremfoeres paa eller i et betalingsinstrument eller en betalingstransaktion

d) "juridisk person": enhver enhed, der har denne status i henhold til den nationale ret, der finder anvendelse, dog ikke stater og andre offentlige organer under udoevelsen af offentligretlige befoejelser samt offentligretlige internationale organisationer

e) "hvidvaskning af penge": adfaerd som defineret i artikel 1, tredje led, i Raadets direktiv 91/308/EOEF [15].

[15] EFT L 166 af 28.6.1991, s. 77.

2. I denne rammeafgoerelse fortolkes en medlemsstats "egne statsborgere" i overensstemmelse med medlemsstatens eventuelle erklaering i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), i den europaeiske udleveringskonvention af 13. december 1957.

Artikel 2

Adfaerdsbeskrivelser

1. De foranstaltninger, der fastlaegges i artikel 3 - 6, vedroerer foelgende former for forsaetlig adfaerd:

a) uretmaessig tilegnelse af et betalingsinstrument

b) forfalskning eller efterligning af et betalingsinstrument

c) bevidst omgang med et betalingsinstrument uden indehaverens tilladelse

d) bevidst besiddelse af et uretmaessigt tilegnet, forfalsket eller efterlignet betalingsinstrument

e) bevidst brug af et uretmaessigt tilegnet, forfalsket eller efterlignet betalingsinstrument og bevidst accept af en betaling, der foretages under saadanne omstaendigheder

f) bevidst uautoriseret brug af identifikationsdata til initiering eller gennemfoerelse af en betalingstransaktion

g) bevidst brug af fiktive identifikationsdata til initiering eller gennemfoerelse af en betalingstransaktion

h) manipulation af relevante data, herunder kontooplysninger eller andre identifikationsdata, til initiering eller gennemfoerelse af en betalingstransaktion

i) uautoriseret videregivelse af identifikationsdata til initiering eller gennemfoerelse af en betalingstransaktion

j) uautoriseret fremstilling af, omgang med, besiddelse eller brug af specialtilpasset udstyr eller elementer af betalingsinstrumenter med henblik paa at

- fremstille eller aendre et betalingsinstrument eller en del deraf

- udvise den svigagtige adfaerd, der er beskrevet i litra f) - i).

2. De i foerste afsnit naevnte foranstaltninger vedroerer ogsaa medvirken eller anstiftelse til eller anden forsaetlig deltagelse i opnaaelse af vaerdier eller en pengemaessig fordel ved enhver saadan adfaerd.

Artikel 3

Foranstaltninger, der skal traeffes paa nationalt plan

1. Hver medlemsstat kategoriserer de former for adfaerd, der er anfoert i artikel 2, som strafbare handlinger.

2. Hver medlemsstat fastsaetter, at juridiske personer kan kendes ansvarlige for de lovovertraedelser, der er omhandlet i stk. 1, og som, for at skaffe dem vinding, er begaaet af en person, der handler enten individuelt eller som medlem af et organ under den juridiske person, og som har en ledende stilling inden for den juridiske person, baseret paa:

a) befoejelse til at repraesentere den juridiske person, eller

b) befoejelse til at traeffe beslutninger paa den juridiske persons vegne, eller

c) befoejelse til at udoeve intern kontrol inden for den juridiske person.

3. Hver medlemsstat sikrer, at sanktionerne for de i stk. 1 omhandlede lovovertraedelser

a) for saa vidt angaar fysiske personer, er effektive, staar i et rimeligt forhold til overtraedelsen og har afskraekkende virkning, herunder, i det mindste i grove tilfaelde, straf i form af frihedsberoevelse, som kan medfoere udlevering

b) for saa vidt angaar juridiske personer, er effektive, staar i et rimeligt forhold til overtraedelsen og har afskraekkende virkning, herunder boedestraf eller administrativt idoemte boeder, idet disse sanktioner kan omfatte andre sanktioner som f.eks.

i) udelukkelse fra offentlige ydelser eller tilskud

ii) midlertidigt eller varigt forbud mod at udoeve kommerciel virksomhed

iii) anbringelse under retsligt opsyn

iv) likvidation efter retskendelse.

4. De lovovertraedelser, der er omhandlet i stk. 1, betragtes som grov kriminalitet, der falder ind under anvendelsesomraadet for Faelles aktion 98/699/RIA.

Artikel 4

Retlig kompetence

1. Hver medlemsstat udvider sin straffemyndighed til at omfatte de lovovertraedelser, der er omhandlet i artikel 3, naar:

a) lovovertraedelsen helt eller delvis er begaaet paa dens omraade

b) gerningsmanden er statsborger i den paagaeldende medlemsstat.

Med forbehold af bestemmelserne i stk. 2 kan enhver medlemsstat begraense udoevelsen af sin straffemyndighed til de i litra a) fastlagte omstaendigheder. En medlemsstat, som ikke anvender en saadan begraensning, kan dog kun udoeve sin straffemyndighed i henhold til litra b) under saerlige omstaendigheder eller paa saerlige betingelser.

2. Hvis en medlemsstat ikke udleverer sine egne statsborgere, fastlaegger den sin straffemyndighed med hensyn til de lovovertraedelser, der er omhandlet i artikel 3, naar de begaas af medlemsstatens egne statsborgere uden for dens omraade.

En medlemsstat skal, naar en af dens statsborgere er under mistanke for i en anden medlemsstat at have begaaet en af de i artikel 3 omhandlede strafbare handlinger, og den ikke udleverer den paagaeldende til den anden medlemsstat udelukkende under henvisning til vedkommendes nationalitet, forelaegge sagen for sine kompetente myndigheder med henblik paa en eventuel retsforfoelgning.

For at muliggoere retsforfoelgning oversendes akter, oplysninger og bevismidler vedroerende den strafbare adfaerd i overensstemmelse med procedurerne i artikel 6 i den europaeiske udleveringskonvention af 13. december 1957.

Den begaerende medlemsstat underrettes om procedurens indledning og udfald.

Artikel 5

Samarbejde fra offentlige og private myndigheder og organer

1. Hver medlemsstat traeffer de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at de offentlige og private myndigheder og organer, der staar for forvaltning, overvaagning og tilsyn med betalingssystemerne, samarbejder med de myndigheder, der har ansvaret for efterforskningen og forfoelgningen af de lovovertraedelser, der er omhandlet i denne rammeafgoerelse.

Disse myndigheder og organer skal navnlig:

a) paa eget initiativ underrette vedkommende myndigheder, naar der er rimelig grund til at antage, at der er begaaet en af disse lovovertraedelser

b) paa begaering eller eget initiativ give de paagaeldende myndigheder alle relevante oplysninger.

2. Med hensyn til behandling af personoplysninger skal der i forbindelse med gennemfoerelsen af stk. 1 sikres et beskyttelsesniveau, som svarer til den beskyttelse, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Raadets direktiv 95/46/EF [16]. Data maa kun anvendes til de formaal, til hvilke de er tilvejebragt.

[16] EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

Artikel 6

Samarbejde mellem medlemsstaterne

1. I overensstemmelse med gaeldende konventioner, multilaterale eller bilaterale aftaler eller arrangementer yder medlemsstaterne i videst muligt omfang hinanden gensidig bistand i forbindelse med retsforfoelgning af de lovovertraedelser, der er omhandlet i denne rammeafgoerelse.

2. Naar flere medlemsstater har straffemyndighed med hensyn til de lovovertraedelser, der er omhandlet i denne rammeafgoerelse, raadfoerer staterne sig med hinanden med henblik paa at samordne deres indsats, saaledes at der foretages en effektiv retsforfoelgning.

Artikel 7

Gennemfoerelse

1. Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme denne rammeafgoerelse senest den 31. december 2000. De underretter straks Kommissionen herom og tilsender denne teksten til de foranstaltninger, der tjener til gennemfoerelse af rammeafgoerelsen.

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til denne rammeafgoerelse, eller de sak ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for henvisningen fastsaettes af medlemsstaterne.

2. Kommissionen forelaegger senest to aar efter ikrafttraedelsen en beretning til Raadet om medlemsstaternes efterlevelse af deres forpligtelser i henhold til denne rammeafgoerelse.

Artikel 8

Ikrafttraeden

Denne rammeafgoerelse traeder i kraft paa dagen for offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.

Artikel 9

Adressater

Denne rammeafgoerelse er rettet til medlemsstaterne.

Udfaerdiget i Bruxelles, den

Paa Raadets vegne

Formand