KOMMISSIONENS HENSTILLING om 2004-opdateringen af de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik (for perioden 2003-2005) (forelagt i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 99, stk. 2)

I. Generelle økonomisk-politiske retningslinjer

1. Den nuværende strategi gælder fortsat

Rådet vedtog en henstilling den 26. juni 2003 om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik for perioden 2003-2005. [1] Disse overordnede økonomisk-politiske retningslinjer udgør EU's strategi for den økonomiske politik på mellemlang sigt. Retningslinjerne fokuserer på det bidrag, som den økonomiske politik kan give til opfyldelsen af det strategiske Lissabon-mål. De er centreret om:

[1] Rådets henstilling af 26. juni 2003 om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik (for perioden 2003-2005), 2003/555/EF, offentliggjort i EUT L 195 af 1.8.2003, s. 1.

Ø en vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik

Ø økonomiske reformer for at øge EU's vækstpotentiale

Ø styrkelse af holdbarheden.

Denne henstilling opdaterer og kompletterer den eksisterende strategi i lyset af resultaterne af den første vurdering af opfølgningen af de økonomisk-politiske retningslinjer for 2003-05 som præsenteret i gennemførelsesrapporten [2] og på baggrund af retningslinjerne fra Det Europæiske Råd i foråret 2004. Det vurderes, at det ikke er nødvendigt at foretage væsentlige politikjusteringer, som kan begrunde en ændring af de generelle retningslinjer. Denne opdatering fokuserer på integrationen af de ti nye medlemsstater i den bestående økonomisk-politiske samordningsramme.

[2] Kommissionens meddelelse "Første rapport om gennemførelsen af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer for perioden 2003-2005", KOM(2004)20 endelig, vedtaget den 21. januar 2004.

Del I i denne opdatering er centreret om relevante betragtninger i forbindelse med at lade de generelle økonomisk-politiske retningslinjer i de overordnede retningslinjer for 2003-2005 gælde for de nye medlemsstater. De eksisterende generelle økonomisk-politiske retningslinjer forbliver alle gyldige og uændrede. De gælder for alle medlemsstater og Fællesskabet. Med henblik på at gennemføre den eksisterende strategi indeholder del II landespecifikke henstillinger for de ti nye medlemsstater. Den indeholder også opdateringer af de landespecifikke henstillinger vedrørende Tyskland, Grækenland, Frankrig, Italien, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige for at åbne mulighed for politiktilpasninger på det budgetpolitiske område.

2. Forbedret økonomisk baggrund

Det økonomiske opsving er endelig ved at bide sig fast i EU understøttet af en generel forbedring i det internationale økonomiske klima. BNP-væksten er gradvis blevet styrket efter vedtagelsen af de overordnede økonomiske retningslinjer i sommeren 2003, idet eksporten har været den drivende kraft i begyndelsen af opsvinget på trods af en styrkelse af euroen. Betingelserne er også til stede for en forbedring i den interne efterspørgsel: erhvervslivets og forbrugernes tillid er blevet styrket, renterne er historisk lave, og aktiekurserne har været opadgående. På denne baggrund viser den økonomiske forårsprognose fra 2004 tegn på yderligere opsving, og væksten forventes at nå den potentielle vækst i 2004. Det er nødvendigt at konsolidere disse første tegn på vækst. Det Europæiske Råd godkendte i december 2003 initiativet om at iværksætte en målrettet indsats for at fremme en holdbar vækst.

Inflationen forventes at falde til under 2 % i 2004 og at afdæmpes yderligere i 2005. Forhøjelser af administrerede priser og indirekte skatter vil have en opadgående virkning på priserne i 2004, mens udfladningen af de midlertidige virkninger fra tidligere stigninger i visse fødevarepriser har en modsatrettet effekt. Apprecieringen af euroen vil ligeledes dæmpe prisstigningerne. Den har f.eks. absorberet stigningen i dollarprisen på olie. Lønmoderationen forventes at forsætte på mellemlang sigt, og med et forventet konjunkturopsving i arbejdsproduktiviteten kan væksten i de nominelle enhedslønomkostninger desuden falde markant og dermed bidrage til prisstabilitet.

Situationen på arbejdsmarkedet afspejler normalt den økonomiske udvikling med en vis forsinkelse. Efter at have stagneret i 2003 forventes beskæftigelsen at blive understøttet af den opgang i den samlede økonomiske aktivitet, der fandt sted i anden halvdel af sidste år. I betragtning af opsvingets gradvise karakter forventes beskæftigelsen imidlertid at stige beskedent i år og vokse stærkere næste år.

Alt i alt ligger den økonomiske udvikling på linje med de forventninger, man havde, da strategien for den mellemfristede økonomiske politik blev vedtaget: økonomien er ved at komme ind i et opsving, om end i en beskeden rytme, og udsigterne for 2004-05 tyder ikke på makroøkonomiske ubalancer, som kræver en politikændring. Samtidig viser prognosen, at EU-økonomien fortsat kendetegnes ved en langsom tilpasningsevne, og at niveauet for den potentielle vækst er lavt. Det er derfor vigtigt, at de forbedrede økonomiske betingelser udnyttes fuldt ud til at gøre afgørende fremskridt med henblik på at lukke "leveringsgabet" som udtrykt ved forskellen mellem de planlagte og faktisk vedtagne strukturreformforanstaltninger. Det nuværende opsving i den økonomiske aktivitet kunne understøttes yderligere ved hjælp af sunde makroøkonomiske politikker og en beslutsom iværksættelse af alle de vækstfremmende økonomiske reformer, der er skitseret i de økonomisk-politiske retningslinjer for 2003-05.

3. Integrering af de ti nye medlemsstater i de overordnede retningslinjer for 2003-05

Cyperns, Den Tjekkiske Republiks, Estlands, Ungarns, Letlands, Litauens, Maltas, Polens, Slovakiets og Sloveniens tiltrædelse den 1. maj 2004 er en vigtig begivenhed i Unionens historie.

Udvidelsen vil bidrage til en ny økonomisk dynamik med indbyrdes selvforstærkende virkninger. De nye medlemsstaters vækstpotentiale anslås til at ligge på omkring 4 % pr. år, hvilket bl.a. afspejler de betydelige fremskridt, der er gjort i de seneste år med at indføre strukturelle og institutionelle reformer. Det indre marked vil vokse til 455 millioner indbyggere. På trods af de seneste fremskridt må man ikke glemme, at de tiltrædende landes udgangsposition er forskellig, og at de fra begyndelsen kun vil tegne sig for 5 % af Unionens BNP. Med indkomstniveauer, der i gennemsnit er mindre end halvdelen af EU-15's (jf. figur 1), er den vigtigste udfordring for de tiltrædende lande at sikre real konvergens på lang sigt, samtidig med at de opnår nominel konvergens på kort til mellemlang sigt.

Figur 1: BNP per capita 2003 (EU-15=100)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Kilde: Kommissionens tjenestegrene (Eurostat, strukturindikatorer).

De strukturelle udfordringer, som de nye medlemsstater skal tackle, er ikke fundamentalt forskellige fra de nuværende medlemsstaters, men nogle af problemerne er vanskeligere at løse. [3] Den nuværende strategi for den økonomiske politik synes således stort set at være hensigtsmæssig. Omfanget af de

[3] European Economy, occasional paper no. 4 'Key structural challenges in the acceding countries: the integration of acceding countries into the Community's economic policy co-ordination processes' by Economic Policy Committee, July 2003.

udfordringer, som disse lande står over for, gør det vigtigt at finde en passende balance mellem de forskellige krav til den økonomiske politik. Da hovedparten af de tiltrædende lande stadig ikke har foretaget en fuldstændig strukturel overgang til en moderne serviceorienteret markedsøkonomi, har de f.eks. behov for at føre en politik, der fremmer real konvergens. EU vil bidrage betydeligt til real konvergens ved at fremme investeringer i de tilbagestående regioner gennem Samhørighedsfonden og strukturfondene såvel som Den Europæiske Investeringsbank. De nationale budgetter skal imidlertid også dække betydelige finansieringsbehov i forbindelse med den nødvendige opgradering af det fysiske og menneskelige kapitalgrundlag, ligesom de budgetpolitiske myndigheder skal håndtere det udgiftspres, der følger af at gennemføre overgangsreformerne, samtidig med at der sikres budgetdisciplin. I betragtning af et initialt gennemsnitligt budgetunderskud på ca. 6 % af BNP er det samtidig vigtigt at sikre den nødvendige konsolidering af de offentlige finanser for at understøtte den makroøkonomiske stabilitet.

I de følgende afsnit gennemgås den nuværende strategi for den økonomiske politik, idet der lægges vægt på de generelle retningslinjer eller politikområder, hvor de særlige omstændigheder i hovedparten af de tiltrædende lande er af sådan en karakter, at en længere tilpasningsperiode kan være berettiget. Det skal understreges, at forskellene er betydelige mellem de tiltrædende lande. Under hensyntagen til forskellene i deres økonomiske udvikling, udsigter, strukturer og institutioner rettes der i del II i denne opdatering landespecifikke henstillinger til de enkelte tiltrædende lande.

3.1 En vækst- og stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik

Sunde makroøkonomiske politik er afgørende for at understøtte vækst og beskæftigelse og for at bevare prisstabilitet. Ligesom de nuværende medlemsstater bør de tiltrædende lande sigte på at opnå en afbalanceret vækst med fuld udnyttelse af deres vækstpotentiale. For så vidt angår hovedparten af de tiltrædende lande, skal den makroøkonomiske politik også være i stand til at fremme den strukturelle overgang til en mere serviceorienteret økonomi.

De nye medlemsstater har behov for at opnå en stærk synergi mellem de nødvendige strukturreformer og en makroøkonomisk politik, der understøtter stabiliteten. Valutakursregimerne er en vigtig del af den overordnede økonomiske og pengepolitiske ramme og bør være orienteret mod at opnå en real og holdbar nominel konvergens. Deltagelse i ERM-II på et eller andet tidspunkt efter tiltrædelsen vil være en hjælp i disse bestræbelser. En troværdig pengepolitik vil give mulighed for en yderligere sænkning af de lange renter, hvilket både vil bidrage til at skabe et stærkt tiltrængt højere investeringsniveau og finanspolitisk konsolidering.

Med hensyn til behovet for at "nå eller opretholde sunde budgetstillinger" skal der findes en passende balance mellem hastigheden i den nødvendige budgetkonsolidering og en hensigtsmæssig finanspolitik, der støtter overgangen. Budgetovervågningen af de nye medlemsstater begynder med gennemgangen af deres konvergensprogrammer. Der vil navnlig blive lagt vægt på de landespecifikke omstændigheder, specielt: de initiale budgetstillinger, de igangværende strukturændringer i økonomierne og de mulige risici som følge af uligevægt på de løbende poster og stærk vækst i långivningen. Ud fra et økonomisk synspunkt kunne det være hensigtsmæssigt at tillade en flerårig tilpasningsperiode i nogle tilfælde, når man skal korrigere et underskud på mere end 3 %. Det ville

give de nye medlemsstater mulighed for at konsolidere deres offentlige finanser på en holdbar måde, mens de samtidig kan gennemføre omstruktureringen af økonomien. Generelt kan effektiviteten i de offentlige udgifter forbedres betydeligt, bl.a. gennem en omlægning af de offentlige udgifter over mod vækstfremmende, omkostningseffektive investeringer i fysisk og menneskelig kapital og i forskning og innovation. En udvidelse af beskatningsgrundlagene for arbejde og en forbedring af skatteopkrævningen for at sikre passende indtægter kunne desuden bidrage til at reducere skattesatserne for arbejde (inklusive de høje satser for socialsikringsbidrag).

>TABELPOSITION>

Underskuddet på de løbende poster androg ca. 3,75 % af BNP i gennemsnit i 2003 i de nye medlemsstater, hvilket afspejler indhentningsprocessen (catching-up) og store indenlandske gab mellem opsparing og investering. En afgørende udfordring i den makroøkonomiske politik for nogle af de tiltrædende lande består derfor i at holde et relativt stort underskud på de løbende poster inden for grænser, som kan sikre en sund ekstern finansiering. I denne forbindelse er finanspolitisk tilbageholdenhed og behovet for at undgå en medcyklisk politik afgørende for at reducere underskuddene på de løbende poster, da det kan blive vanskeligere og vanskeligere at finansiere underskuddene, når privatiseringsprocessen er fuldstændig gennemført.

Et stabilt makroøkonomisk miljø forudsætter nominelle lønstigninger, som er forenelige med både prisstabilitet og produktivitetsgevinster. Det vil også være vigtigt, at løndannelsen i de tiltrædende lande understøtter omstruktureringen af økonomien derved, at lønningerne bedre afspejler forskellene i betingelserne på de lokale arbejdsmarkeder på tværs af virksomheder, sektorer, regioner og erhverv. Herudover skal udviklingen i reallønnen understøtte den eksterne konkurrenceevne i de nye medlemsstater i lyset af behovet for at tiltrække udenlandske direkte investeringer.

3.2 Økonomiske reformer for at øge EU's vækstpotentiale

Indkomstindhentningen (catching-up) er en langsigtet proces. Det vil være vigtigt at indsnævre både gabet i beskæftigelsesfrekvenser og produktivitetsniveauer mellem de tiltrædende lande og EU-15.

De nuværende retningslinjer, der sigter på "flere og bedre job" og "øget produktivitet og erhvervsdynamik", implementeres bedst på en samlet og samordnet måde.

Det bidrag, som beskæftigelsespolitikken kan give, afspejles i de eksisterende retningslinjer, der koncentreres om, at det skal kunne betale sig at arbejde, og om, at borgerne økonomisk tilskyndes til at tage arbejde, specielt dårligt uddannede eller personer, der lever i fattige regioner. Arbejdsmarkedssituationen er betydeligt værre i de tiltrædende lande, der kendetegnes ved enten statiske eller faldende beskæftigelsesfrekvenser, høj arbejdsløshed (med tendens til langtidsledighed, særlig for unge), mange inaktive personer og store uformelle sektorer. Det er derfor vigtigt, at den politiske indsats koncentreres om et lille antal prioriterede områder, som mest sandsynligt vil give den største virkning på arbejdsmarkedet: dvs. sikre, at reallønsudviklingen afspejler produktivitetsstigningen; forbedre de finansielle incitamenter til at tage arbejde ved at reformere skatte- og ydelsessystemerne; forbedre investeringerne i menneskelig kapital, bl.a. gennem tilvejebringelse af faciliteter for livslang læring; gennemføre passende reformer af arbejdsmarkedsreglerne. Beskæftigelsespolitikken bør understøtte de store igangværende strukturændringer i beskæftigelsens fordeling på sektorer og regioner.

Figur 2: Beskæftigelses- og produktivetsniveauerne i EU's medlemslande og tiltrædelseslandene (2002)

>REFERENCE TIL EN GRAFIK>

Kilde: Kommissionens tjenstegrene(Eurostat, strukturelle indikatorer.

Det er vigtigt at øge både beskæftigelsesfrekvensen og produktivitetsstigningen i de nye medlemsstater (jf. figur 2). Den igangværende omstrukturering af deres økonomier hjælper til at forbedre det generelt lave produktivitetsniveau. Overgangen fra en specialisering i aktiviteter med en lav værditilvækst og/eller lave arbejdsomkostninger til aktiviteter med en høj værditilvækst bør ske under hensyn til de aktuelle komparative fordele. Øget økonomisk integration i det indre marked og ledsageforanstaltninger til fremme af konkurrencen i økonomien vil fremskynde

omstruktureringsprocessen i de nye medlemsstater. Øget konkurrence forudsætter hurtigere fremskridt på privatiseringsområdet, mindre anvendelse af administrerede priser, en reduktion af den administrative byrde på erhvervslivet og større støtte til entreprenørskab. I denne forbindelse er der behov for at styrke de centrale og lokale myndigheders evne til at håndhæve lovgivningen, specielt med hensyn til reglerne for virksomheders markedsadgang og -exit.

>TABELPOSITION>

Produktivitetsvæksten vil blive yderligere øget af de nye medlemsstaters overgang til en videnbaseret økonomi, hvilket er essensen i EU's Lissabon-strategi. Det Europæiske Initiativ for Vækst understreger også betydningen af investeringer i netværk og forskning som afgørende for at øge væksten og for at skabe en bedre integration i et udvidet Europa og for at forbedre produktiviteten og konkurrenceevnen. For de nye medlemsstater er F&U-udbredelse og teknologioverførsler lige så vigtige som F&U-investeringer for at fremskynde overgangen til aktiviteter med en høj værditilvækst. I denne forbindelse er det meget vigtigt at fastholde et højt niveau for de udenlandske direkte investeringer, ligesom det er vigtigt, at uddannelses- og videreuddannelsessystemet kan dække de skiftende behov på arbejdsmarkedet [4]. Reformer af uddannelses- og videreuddannelsessystemet vil - ligesom investeringer i miljøteknologier - desuden gøre det lettere at foretage omstilling til mere innovative og videnintensive aktiviteter.

[4] Joint interim report of the Council and the Commission 'Education and Training 2010', adopted on 26 February 2004.

Velfungerende og udviklede kapitalmarkeder er af afgørende betydning for at allokere og kanalisere opsparing over i produktive investeringer og for at skabe tillid blandt investorerne. Selv om kapitalmarkederne har været voksende i de tiltrædende lande siden begyndelsen af 1990'erne (både i størrelse og værdi), er de generelt forblevet underudviklet i forhold til de fleste nuværende

medlemsstater (bortset fra Cypern og Malta). En hurtig integration i det indre marked for finansielle tjenester ved en hurtig gennemførelse og implementering af al gældende EU-ret vil være af stor betydning for at understøtte udviklingen af en sund og kapitalstærk finansiel sektor og for at opretholde ensartede spilleregler for de finansielle institutioner i et udvidet EU. Kapitalmarkederne i hovedparten af de nye medlemsstater er desuden karakteriseret ved et højt niveau for bankformidling (der typisk tegner sig for mere end 80 % af de samlede finansielle aktiver i Centraleuropa og de baltiske stater) og udstrakt udenlandsk bankejerskab (bortset fra Cypern og Slovenien), mens flere af landene også oplever en hurtig udvikling af andre finansielle formidlere som pensionsfonde (f.eks. Polen). I denne forbindelse er det særlig vigtigt for de nye medlemsstater, at de yderligere styrker deres finansielle tilsynsordninger og forbedrer det grænseoverskridende samarbejde for så vidt angår finansielt tilsyn og finansiel krisemanagement.

3.3 Styrkelse af holdbarheden

I de økonomisk-politiske retningslinjer lægges der betydelig vægt på at sikre, at væksten gøres holdbar i EU ved at integrere økonomisk, social og miljømæssig holdbarhed i strategien for den økonomiske politik.

Befolkningens aldring medfører tilsvarende udfordringer for økonomisk holdbarhed i de nye medlemsstater som i EU-15. Mens deres udgangssituationer er bedre generelt (med lavere gældsniveauer i de fleste tilfælde), vil de demografiske udsigter sandsynligvis have større økonomiske (og sociale) implikationer.

>TABELPOSITION>

En sund økonomisk politik giver overordnet et væsentligt bidrag til social holdbarhed, da job spiller en vital rolle for at hjælpe folk ud af fattigdom og social udstødelse. I de nye medlemsstater skal der lægges ekstra vægt på at modernisere socialsikringssystemerne og forbedre arbejdskraftens færdigheder for at øge beskæftigelsesfrekvensen og forbedre mobiliteten. Den lave beskæftigelsesfrekvens for både yngre og ældre arbejdstagere kræver særlig opmærksomhed i denne

forbindelse. Der er behov for at tackle de markante regionale forskelle, bl.a. ved at sikre effektive investeringer og en passende lønspredning (der afspejler forskelle i produktiviteten). Derudover skal erhvervsmiljøet forbedres, specielt ved moderniseringsforanstaltninger i den offentlige administration. Dette ville også øge effektiviteten i anvendelsen af EU's strukturfonde og Samhørighedsfonden.

De betydelige investeringer i energi og transportinfrastruktur, der er nødvendige i de fleste af de nye medlemsstater, sigter på at reducere de miljømæssige virkninger på energi- og transportområdet og på at forbedre energieffektiviteten. Disse investeringer er vigtige, da deres energiintensitet overstiger intensiteten i de nuværende medlemsstater med en faktor på næsten 4, jf. tabel 3, på trods af forbedringer på så meget som 6 % pr. år i det sidste tiår. Det er specielt vigtigt, at der tages fuldstændigt hensyn til miljøomkostningerne i investeringsbeslutninger, herunder ved at reducere energisubsidierne og ved at indføre hensigtsmæssige skatter og afgifter for f.eks. energiforbrug og/eller transport.

II. Landespecifikke økonomisk-politiske retningslinjer

Del II indeholder opdateringer af landeafsnittene om Tyskland, Grækenland, Frankrig, Italien, Nederlandene, Portugal og Det Forenede Kongerige. Den indeholder også landespecifikke retningslinjer for de ti nye medlemsstater.

Rådet vedtog de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2003-05 for de nuværende medlemsstater den 26. juni 2003. De landespecifikke henstillinger deri gælder generelt fortsat, selv om der er behov for at opdatere nogle af dem for at åbne mulighed for de nødvendige politiktilpasninger på det budgetpolitiske område.

Det er vigtigt at notere, at selv om der er truffet foranstaltninger, der delvis eller endog helt sigter på at efterkomme en bestemt henstilling, opdateres den pågældende henstilling ikke, før der kan foretages en fuldstændig vurdering af foranstaltningernes virkning. Fremskridtene med at implementere de forskellige retningslinjer gennemgås i den årlige gennemførelsesrapport.

1. Belgien

Ingen opdatering.

2. Danmark

Ingen opdatering.

3. Tyskland

En af de udfordringer, som Tyskland står over for, er at "reducere det offentlige underskud til mindre end 3 % af BNP hurtigt og fastholde konsolideringen af de offentlige finanser". For at reducere underskuddet blev det i 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer henstillet til Tyskland at:

*sikre en streng budgetgennemførelse og træffe de bebudede og kompenserende foranstaltninger for 2003 til en værdi af 1 % af BNP og bringe en ende på den aktuelle situation med et uforholdsmæssigt stort underskud senest i 2004 (henstilling 6)

*mindske det konjunkturkorrigerede underskud med mindst 1 procentpoint af BNP mellem udgangen af 2003 og 2005 (henstilling7).

Disse to henstillinger svarede til dem, som Rådet rettede til Tyskland den 21. januar 2003 i overensstemmelse med traktatens artikel 104, stk. 7. Den 18. november 2003 vedtog Kommissionen to henstillinger på grundlag af artikel 104, stk. 8, og 104, stk. 9, med henblik på, at Rådet skulle træffe beslutning om (1) at den indsats, som Tyskland havde gjort, var utilstrækkelig til at bringe det uforholdsmæssigt store underskud til ophør, og (2) at meddele Tyskland, at det skulle træffe de nødvendige foranstaltninger for at nedbringe det offentlige underskud til mindre end 3 % af BNP senest i 2005. Den 25. november 2003 vedtog Rådet ikke de to kommissionshenstillinger, men vedtog

i stedet for et sæt konklusioner, der bl.a. accepterer Tysklands tilsagn om at reducere det konjunkturkorrigerede underskud med 0,6 % af BNP i 2004 og med 0,5 % af BNP eller mere i 2005 for at sikre, at det offentlige underskud vil blive reduceret til mindre end 3 % af BNP i 2005. I sin udtalelse om 2003-opdateringen af Tysklands stabilitetsprogram [5] bekræftede Rådet disse konklusioner.

[5] EUT C 68 af 18.3.2004.

I lyset af denne udvikling og i betragtning af, at budgetplanerne for årene efter 2005 i vid udstrækning er udformet inden for den periode, der dækkes af de overordnede retningslinjer (bl.a. i de flerårige stabilitetsprogrammer), erstattes henstilling 6 og 7 af følgende:

"6. opnå en årlig reduktion i det konjunkturkorrigerede underskud på 0,6 % af BNP i 2004 og på mindst 0,5 % af BNP eller mere i 2005 for at sikre, at det offentlige underskud nedbringes til mindre end 3 % af BNP senest i 2005 (GR 1)

7. anvende alle uventede merindtægter til at reducere underskuddet og fremskynde nedbringelsen af det konjunkturkorrigerede underskud, såfremt opsvinget i den økonomiske aktivitet bliver stærkere end forventet i øjeblikket

7a. sikre, at budgetkonsolideringen fortsætter i årene efter 2005, dvs. ved en stabil formindskelse af det konjunkturkorrigerede budgetunderskud med mindst 0,5 procentpoint af BNP pr. år eller mere, hvis det er nødvendigt, for at opnå en offentlig budgetsaldo på mellemlang sigt, der ligger tæt på balance eller udviser overskud, og for at sikre, at gældskvoten viser en faldende tendens (GR 1)".

4. Grækenland

En af de udfordringer, som Grækenland står over for, er at "sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt i lyset af befolkningens aldring og især den høje offentlige gældskvote". For at tackle dette problem blev det bl.a. i 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer henstillet til Grækenland at:

*sikre en effektiv styring af den offentlige sektors løbende primære udgifter ved resolut at gøre noget ved problemet med de uelastiske udgiftselementer, f.eks. den offentlige lønmasse (henstilling 2).

Ifølge budgettallene for 2003 som indberettet af de græske myndigheder, men endnu ikke valideret af Eurostat, skulle det offentlige underskud ligge lige under referenceværdien på 3 % af BNP. Dette betyder en væsentlig forøgelse af underskuddet sammenlignet med 2002 på trods af et positivt outputgab, hvilket afspejler den græske finanspolitiks medcykliske og ekspansive karakter. I 2004 er

der en klar risiko for, at referenceværdien for underskuddet overskrides. Grækenland er ved at bevæge sig yderligere væk fra en budgetsaldo, der ligger tæt på balance eller udviser overskud.

I lyset af denne udvikling erstattes henstilling 2 med følgende:

"2. træffe hensigtsmæssige foranstaltninger for at undgå et uforholdsmæssigt stort underskud; nå frem en budgetstilling på mellemlang sigt, der er tæt på balance eller udviser overskud, ved at sikre en forbedring af den konjunkturkorrigerede budgetsaldo på mindst 0,5 procent af BNP pr. år, specielt gennem effektiv kontrol med de løbende primære offentlige udgifter (GR 1)."

5. Spanien

Ingen opdatering.

6. Frankrig

En af de udfordringer, som Frankrig står over for, er at "reducere det offentlige underskud til mindre end 3 % af BNP hurtigt og fastholde konsolideringen af finanserne". For at tackle dette problem blev det i 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer henstillet til Frankrig at:

*opnå en væsentligt større forbedring af det konjunkturkorrigerede underskud i 2003 end den oprindeligt planlagte (henstilling 1)

*tage skridt til at gennemføre foranstaltninger, der kan sikre, at det konjunkturkorrigerede underskud reduceres i 2004 med 0,5 % af BNP eller mere for at sikre, at den samlede forbedring i 2003-2004 er tilstrækkelig til at bringe det nominelle underskud ned under 3 % senest i 2004 (henstilling2)

*mindske stigningen i den procentdel, som den offentlige bruttogæld udgør af BNP i 2003 (henstilling 3).

Disse tre henstillinger svarede til dem, som Rådet rettede til Frankrig den 3. juni 2003 i overensstemmelse med traktatens artikel 104, stk. 7. Kommissionen vedtog henholdsvis den 8. og 21. oktober 2003 to henstillinger på grundlag af artikel 104, stk. 8, og 104, stk. 9, med henblik på, at Rådet skulle træffe beslutning om (1) at Frankrig ikke havde truffet effektive foranstaltninger som svar på henstillingen af 3. juni, og (2) at meddele Frankrig, at det skulle træffe de nødvendige foranstaltninger for at nedbringe det offentlige underskud til mindre end 3 % af BNP senest i 2005. Den 25. november 2003 vedtog Rådet ikke de to kommissionshenstillinger, men vedtog i stedet for et sæt konklusioner, der bl.a. accepterer Frankrigs tilsagn om at reducere det konjunkturkorrigerede underskud med 0,8 % af BNP i 2004 og med 0,6 % af BNP eller mere i 2005 for at sikre, at det

offentlige underskud vil blive reduceret til mindre end 3 % af BNP i 2005. I sin udtalelse om 2003-opdateringen af Frankrigs stabilitetsprogram [6] bekræftede Rådet disse konklusioner og tydeliggjorde dem yderligere.

[6] EUT C 43 af 19.2.2004.

I lyset af denne udvikling og i betragtning af, at budgetplanerne for årene efter 2005 i vid udstrækning er udformet inden for den periode, der dækkes af de overordnede retningslinjer (bl.a. i de flerårige stabilitetsprogrammer), erstattes henstilling 1, 2 og 3 af følgende:

"1. opnå en årlig reduktion af det konjunkturkorrigerede underskud på 0,8 % af BNP i 2004 og på mindst 0,6 % af BNP eller mere i 2005 for at sikre, at det offentlige underskud nedbringes til mindre end 3 % af BNP i 2005 (GR 1)

2. anvende alle uventede merindtægter til at reducere underskuddet og fremskynde nedbringelsen af det konjunkturkorrigerede underskud ved implementering af yderligere foranstaltninger, såfremt opsvinget i den økonomiske aktivitet bliver stærkere end forventet i øjeblikket. Herudover bør ethvert budgetmæssigt råderum, der skyldes en lavere stigning i udgifterne end forventet, udnyttes til at reducere underskuddet

3. sikre, at budgetkonsolideringen fortsætter i årene efter 2005, dvs. ved en stabil formindskelse af det konjunkturkorrigerede budgetunderskud med mindst 0,5 procentpoint af BNP pr. år eller mere, hvis det er nødvendigt, for at opnå en offentlig budgetsaldo på mellemlang sigt, der ligger tæt på balance eller udviser overskud, og for at sikre, at gældskvoten viser en faldende tendens (GR 1)."

7. Irland

Inden opdatering.

8. Italien

En af de udfordringer, som Italien står over for, er at "konsolidere de offentlige finanser hurtigt". For at tackle dette problem blev det i 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer bl.a. henstillet til Italien at:

*sikre reduktion af det konjunkturkorrigerede underskud med mindst 0,5 procentpoint om året ved at erstatte engangsforanstaltninger med foranstaltninger af mere permanent karakter, indtil der opnås en mellemfristet budgetstilling, der er tæt på balance eller i overskud (henstilling 1).

Budgettallene for 2003 viser, at det offentlige underskud var på 2,4 % af BNP, næsten uændret i forhold til 2002 (2,3 %). I en situation med en svag økonomisk vækst har myndighederne fortsat baseret sig på midlertidige foranstaltninger for at begrænse underskuddet. Disse foranstaltninger skønnes at have forbedret budgetresultatet med lidt mere end 2 procentpoint af BNP (omkring 1,5 procentpoint i 2002). Markant lavere renteudgifter sammenlignet med det foregående år bidrog også til

at afværge en større stigning i underskuddet. I 2004 vil engangsforanstaltningerne blive reduceret med halvdelen, og det betyder, at der er en klar risiko for, at referenceværdien for underskuddet på 3 % af BNP kan blive overskredet. Med et outputgab, der praktisk talt er uændret, er udviklingen i den konjunkturkorrigerede saldo også ugunstig. Tilpasningen hen imod en saldo, der ligger tæt på balance i konjunkturkorrigerede termer, udskydes yderligere.

I lyset af denne udvikling erstattes henstilling 1 af følgende:

"1. træffe hensigtsmæssige foranstaltninger for at undgå et uforholdsmæssigt stort underskud; nå frem en budgetstilling på mellemlang sigt, der er tæt på balance eller udviser overskud, ved at sikre en forbedring af den konjunkturkorrigerede budgetsaldo på mindst 0,5 procent af BNP pr. år ved at erstatte engangsforanstaltninger med foranstaltninger af mere permanent karakter (GR 1)."

9. Luxembourg

Ingen opdatering.

10. Nederlandene

En af de udfordringer, som Nederlandene står over for, er at "justere budgettet i de kommende år i lyset af en svagere potentiel vækst og budgetudgifterne som følge af en aldrende befolkning". For at tackle dette problem blev det i 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer henstillet til Nederlandene at:

*holde de offentlige udgifter inden for klart definerede reale maksima i overensstemmelse med en budgetstilling, der er tæt på balance eller udviser overskud (henstilling 1).

Budgettallene for 2003 viser, at det offentlige underskud voksede til 3,2 % af BNP. Denne forværring hænger sammen med det kraftige økonomiske tilbageslag, der førte til en stigning i underskuddet, der var stærkere end forventet, på trods af en omfattende finanspolitisk besparelsespakke. For 2004 er der risiko for, at referenceværdien på 3 % af BNP for underskuddet også vil blive overskredet. I betragtning af udvidelsen af outputgabet er udviklingen i den konjunkturkorrigerede saldo imidlertid gunstigere. I konjunkturkorrigerede termer er tilpasningen hen imod en stilling, der er tæt på balance eller udviser underskud, på vej.

I lyset af denne udvikling erstattes henstilling 1 af følgende:

"1. være rede til at træffe de nødvendige foranstaltninger som reaktion på muligheden for, at der vil opstå et uforholdsmæssigt stort underskud, samtidig med at de offentlige udgifter holdes

inden for klart definerede reale maksima i overensstemmelse med en budgetstilling på mellemlang sigt, der er tæt på balance eller udviser overskud (GR 1 og 14)."

11. Østrig

Ingen opdatering.

12. Portugal

En af udfordringerne for Portugal er at "fremskynde konsolideringen af de offentlige finanser og bremse den kraftige dynamik i statens udgifter." For at tackle dette problem blev det bl.a. i 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer henstillet til Portugal at:

*sikre, at det offentlige underskud sænkes yderligere i 2003 som planlagt, og at det konjunkturjusterede underskud derefter sænkes med mindst 0,5 % af BNP pr. år, således at der opnås en budgetstilling, der er tæt på at være i balance (henstilling 1).

Budgettallene for 2003 viser et offentligt underskud på 2,8 % af BNP, hvilket er i overensstemmelse med Rådets henstilling af 5. november 2002, der blev rettet til Portugal i henhold til traktatens artikel 104, stk. 7, og hvori der opfordres til at opnå et offentligt underskud på mindre end 3 % af BNP senest i 2003. Det store negative outputgab i forbindelse med den økonomiske recession i 2003 bremsede i betydelig grad budgetkonsolideringsprocessen på grund af det massive skatteindtægtstab, der opstod i 2003 (ekskl. engangsforanstaltningen vedrørende salget af skatte- og socialbidragsrestancer). Selv om det stort set er lykkedes regeringen at holde den planlagte udgiftsbegrænsning (dvs. væksten i de løbende primære udgifter fortsatte med at aftage fra 8,9 % i 2001 til 7,8 % i 2002 og 4,1 % i 2003), bevirkede tabet af skatteindtægter som følge af recessionen, at regeringen i vid udstrækning baserede sig på engangsforanstaltninger for andet år i træk (1,5 og 2,1 % af BNP i henholdsvis 2002 og 2003). For 2004 er der en klar risiko for, at referenceværdien for underskuddet igen vil blive overskredet på baggrund af den langsomme vækst og det forhold, at der kun er planlagt en delvis erstatning for de omfattende engangsforanstaltninger, der blev vedtaget i 2003.

I lyset af denne udvikling erstattes henstilling 1 af følgende:

"1. træffe hensigtsmæssige foranstaltninger for at undgå, at underskuddet igen overskrider referenceværdien på 3% af BNP; nå frem en budgetstilling på mellemlang sigt, der er tæt på balance eller udviser overskud, ved at sikre en forbedring af den konjunkturkorrigerede budgetsaldo på mindst 0,5 procent af BNP pr. år ved at erstatte engangsforanstaltninger med foranstaltninger af mere permanent karakter (GR 1)."

13. Finland

Ingen opdatering.

14. Sverige

Ingen opdatering.

15. Det Forenede Kongerige

Budgettallene for 2003 viser, at det offentlige underskud var 3,2 % af BNP, altså over referenceværdien på 3 % af BNP. Budgetstillingen forværredes mere end planlagt i 2003, hvilket først og fremmest skyldtes lavere indtægter fra den direkte beskatning end forventet. På det mellemlange sigt forventes både det nominelle og det konjunkturkorrigerede underskud at falde til lige under 2 % af BNP i en situation med fortsatte stigninger i de planlagte udgifter, der tager sigte på at genoprette de hidtidige underinvesteringer i den offentlige sektor og underforsyningen med offentlige tjenesteydelser. Den fremskrevne udviklingstendens i underskuddet giver imidlertid ikke en tilstrækkelig sikkerhedsmargen til at forhindre en overskridelse af tærsklen på 3 % af BNP med normale makroøkonomiske fluktuationer. Der er desuden risici forbundet med budgetfremskrivningerne som følge af den forudsatte autonome stigning i indtægtskvoten.

I lyset af denne udvikling står Det Forenede Kongerige over for en yderligere udfordring sammenlignet med 2003-udgaven af de overordnede retningslinjer, nemlig at:

Styrke budgetstillingen for at undgå budgetmæssige ubalancer

For at styrke budgetstillingen med henblik på at undgå budgetmæssige ubalancer henstilles det til Det Forenede Kongerige at:

"6. være rede til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at undgå et uforholdsmæssigt stort underskud; forbedre den konjunkturkorrigerede stilling for at konsolidere de offentlige finanser i overensstemmelse med en budgetsaldo, der er tæt på balance eller udviser overskud på det mellemlange sigt (GR 1)."

16. Cypern

Den lille økonomi, der har turismen som grundpille, har vist en vis modstandsdygtighed over for det vanskelige internationale miljø. Den stabile og høje realvækst i BNP, der i gennemsnit udgjorde 4,2 % i perioden 1997-2001, blev drevet af både den indenlandske efterspørgsel og en fortsat høj stigning i turismen. Efter den 11. september 2001 blev økonomien ramt af et tilbageslag i turismen, hvilket havde forbindelse med de internationale terroristtrusler, krigen i Afghanistan og Irak og SARS, og nedgangen fortsatte i 2003. Væksten blev derfor mere end halveret, men lå fortsat på 2 % i 2002 og 2003, understøttet af en moderat indenlandsk efterspørgsel. Denne vækst ligger imidlertid under den potentielle vækst.

Den relativt gode vækst blev understøttet af en markedsøkonomi, der er domineret af den private sektor og bl.a. kendetegnes ved et højt udviklet finansielt system og retssystem, en generelt forsigtig økonomisk politik og et fleksibelt arbejdsmarked. Sidstnævnte har været karakteriseret af næsten fuld beskæftigelse og en høj beskæftigelsesfrekvens; med en arbejdsløshedsprocent, der svinger mellem 3 og 5 %, har Cypern ikke arbejdsløshedsproblemer. Samtidig har krisen i (masse)turismen på Cypern understreget den stigende økonomiske afhængighed af denne sektor, mens de traditionelle kilder til eksportindtjening, specielt inden for fremstillingsvirksomhed, viser en strukturel tilbagegang. Derfor kan Cypern have interesse i at sprede sin erhvervsvirksomhed hen imod aktiviteter med større værditilvækst. Til den ende kan Cypern fremskynde overgangen til en videnbaseret økonomi og fortsætte med at forenkle erhvervsmiljøet.

Der blev indført en finanspolitisk konsolideringsplan i 1999, som er blevet revideret og udbygget i de følgende år. Den finanspolitiske styring lykkedes imidlertid ikke igen i 2002 og 2003, og konsolideringen blev faktisk opgivet, da underskuddene øgedes til henholdsvis 4,6 % og 6,3 % af BNP. Den ekspansive finanspolitik bidrog til en stigning i den indenlandske efterspørgsel, og der regnes med et underskud på de løbende poster på 4,4 % af BNP for 2003. Regeringen har til hensigt at tackle budgetunderskuddet i år og de følgende år, idet den arbejder henimod et mere hensigtsmæssigt policy-mix og søger at formindske underskuddet på de løbende poster.

Cyperns økonomiske politik bør sigte på at nå en høj grad af holdbar konvergens, specielt med hensyn til konsolideringen af de offentlige finanser. Der er behov for, at konsolideringen af de offentlige finanser og styringen af den øgede afhængighed af turismen understøttes af foranstaltninger, der bidrager til at fastholde en stærk vækst på mellemlang og lang sigt. Dette forudsætter specielt en styrkelse af vækst- og beskæftigelsesgrundlaget, og Cypern bør fortsætte sin udvikling hen imod en videnbaseret økonomi. Det skal noteres, at de nedenfor skitserede udfordringer skal ses i lyset af en sammenhæng med stor usikkerhed, da øens økonomiske situation kan ændres fundamentalt i tilfælde af genforening. De to hovedudfordringer for Cypern bliver at:

* sikre en reduktion af det offentlige underskud på et holdbart grundlag

*øge diversificeringen af økonomien hen imod aktiviteter med højere værditilvækst.

Sikre en reduktion af det offentlige underskud på et holdbart grundlag

Den budgetpolitiske konsolidering mislykkedes i stigende grad i 2002 og 2003. Den oprindelige budgetpolitiske konsolideringsplan, der blev indført i 1999, blev revideret i 2001 og igen i 2002. Den sigtede på at reducere underskuddet til 2,0 % af BNP i 2002 og opnå balance i 2005. Den lavere vækst i 2002 resulterede imidlertid i et budgetunderskud på 4,6 % af BNP i stedet for de oprindeligt planlagte 2,6 %. I 2003 indtrådte en yderligere forværring som følge af en fortsat beskeden vækst og skatteundgåelse med heraf følgende markante indtægtstab, samtidig med at udgifterne øgedes på grund af højere udgifter til forsvaret og ekspansive foranstaltninger, der blev indført for at udligne en afmatning i den eksterne efterspørgsel. Dette betød i virkeligheden, at konsolideringsprogrammet var opgivet, og det offentlige underskud for 2003 nåede op på 6,3 % af BNP. Den ekspansive finanspolitik bidrog til en stigning i den indenlandske efterspørgsel og til et fortsat relativt højt underskud på de løbende poster, der anslås til 4,4 % af BNP for 2003. Regeringen har på ny til hensigt at tackle budgetunderskuddet, idet den arbejder hen imod et mere hensigtsmæssigt policy-mix og søger at nedbringe underskuddet på de løbende poster. For at bringe den budgetpolitiske konsolidering ind i den rigtige udvikling igen er det nødvendigt at træffe betydelige korrigerende foranstaltninger. De offentlige finansers kvalitet skulle forbedres som følge af en omfattende finanspolitisk reform, der skal være gennemført inden udgangen af 2004. Disse reformer vil hjælpe til at formindske underskuddet og bidrage til at holde underskuddet på de løbende poster inden for et holdbart niveau, såfremt den private nettoopsparing skulle blive mindre gunstig igen.

Øge diversificeringen af økonomien hen imod aktiviteter med højere værditilvækst

Turismen tegner sig for omkring 15-20 % af BNP og beskæftigelsen, men økonomien har ikke desto mindre udvist en vis modstandskraft i en vanskelig international situation. På længere sigt kan Cypern imidlertid have interesse i at opgradere sine turistaktiviteter og udvikle andre aktiviteter med høj værditilvækst. Den cypriotiske regering har i denne sammenhæng iværksat en række reformer for at lette overgangen til en videnbaseret økonomi. Det lave niveau for F&U-udgifter, specielt i virksomhedssektoren, og manglen på it-relaterede færdigheder kan dog fortsat blive et handicap. Endelig er både e-handelen og procentandelen af husholdningerne med Internet-adgang ganske begrænset.

Et bedre forretningsmiljø er imidlertid også afgørende for at forbedre produktmarkedernes effektivitet. For det første er den cypriotiske økonomi domineret af små familievirksomheder, hvis ekspansion delvis hindres af adgang til kapital. For det andet er konkurrencen i netværksindustrierne fortsat beskeden. F.eks. mangler udskilningen af transmissionssystemoperatørerne fortsat på elektricitetsmarkedet. I november 2003 udstedte den regulerende myndighed for telekommunikations- og posttjenestesektoren to dekreter, der fremskynder, men som ikke fuldfører ubundtet adgang til

abonnentledninger i disse sektorer. Endelig findes der fortsat barrierer for markedsadgang inden for lufttransport, og den gældende EU-ret inden for den maritime sektor er fortsat ikke fuldstændig blevet gennemført.

Landespecifikke henstillinger til Cypern

De udfordringer, der er skitseret ovenfor, nødvendiggør en række brede strukturreformer som beskrevet i de generelle retningslinjer (GR) i del I af de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer.

For at sikre en reduktion af det offentlige underskud på et holdbart grundlag henstilles det til Cypern at:

1. reducere det offentlige underskud på en troværdig og holdbar måde inden for en flerårig ramme på linje med de beslutninger, som Rådet vil træffe i forbindelse med den kommende budgetovervågningsøvelse (GR 1).

For at øge diversificeringen af økonomien hen imod aktiviteter med højere værditilvækst henstilles det til Cypern at:

2. øge indsatsen for at tilpasse arbejdskraftens færdigheder i forhold til arbejdsmarkedets behov, fremme F&U og innovation, særligt i virksomhedssektoren, og forbedre betingelserne for at fremme udbredelsen af IKT (GR 9, 13).

3. fortsætte med at forenkle erhvervs- og beskatningsmiljøet (GR 11).

17. Tjekkiet

Efter den økonomiske afmatning i 1997-1998 nåede Tjekkiets årlige BNP i faste priser i gennemsnit op på omkring 3 %, med undtagelse af 2002, hvor landet blev ramt af alvorlige oversvømmelser og væksten i BNP kun nåede op på 2 % HICP-inflationen holdt sig på et lavt niveau (1,4 % i 2002 og - 0,1 % i 2003), og de pengepolitiske myndigheder holdt således inflationen under inflationsmålet. Vækstresultaterne er blevet understøttet af omstruktureringsindsatsen, men produktionen er endnu ikke nået op på det skønnede potentiale. Den vigtigste omstruktureringsproces fandt sted inden for banksektoren. Denne omstrukturering blev ledsaget af betydelige fiskale omkostninger, da staten overtog uerholdelige fordringer i bankernes balancer. Desuden har finanspolitikken indtil for nylig været forholdsvis lempelig, hvilket har medført en kraftig stigning i det offentlige underskud til mere end 6 % af BNP i 2002. Den ekspansive finanspolitik bidrog til et opsving i den indenlandske efterspørgsel og en i stigende grad forbrugsdrevet forøgelse af underskuddet på de løbende poster til mere end 6 % af BNP.

Tjekkiets politikker bør sigte mod at opnå en høj grad af bæredygtig konvergens, især med hensyn til konsolideringen af de offentlige finanser. Økonomien har været karakteriseret ved en forholdsvis lav vækst i sammenligning med de andre nye medlemsstater. Derfor er det nødvendigt, at en yderligere konsolidering af de offentlige finanser støttes af politiker, der medvirker til at skabe yderligere vækstresultater på mellemlang og lang sigt. Dette kræver især en indsats for at gøre noget ved de resterende strukturmangler, specielt på arbejdsmarkedet og med hensyn til erhvervs klimaet, og for at fremskynde overgangen til en videnbaseret økonomi. På denne baggrund står Tjekkiet over for fire større udfordringer:

*Landet må som højeste prioritet sikre, at de offentlige udgifter reduceres yderligere på et bæredygtigt grundlag, ligesom det må sikre en langsigtet bæredygtighed i de offentlige finanser

*Landet skal fortsat gøre noget ved strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

*Landet skal forbedre vilkårene for en hurtigere vækst i produktiviteten

*Landet skal fremme iværksættervirksomhed og SMV.

Landet må som højeste prioritet sikre, at de offentlige udgifter reduceres yderligere på et bæredygtigt grundlag, ligesom det må sikre en langsigtet bæredygtighed i de offentlige finanser

De offentlige udgifter steg fra 6,4 % af BNP i 2002 til 12,9 % af BNP i 2003 [7], hvilket gav stødet til en yderligere forværring af underskuddet på de løbende poster. I 2003 indførte regeringen et finanspolitisk konsolideringsprogram, som tager sigte på at reducere det offentlige underskud til 4 %

[7] Dette underskud skyldes delvis en enkelt beregnet statsgaranti, som udgør ca. 6,3 % af BNP.

af BNP i 2006. Den finanspolitiske konsolidering vil understøtte yderligere nedbringelser af underskuddet og medvirke til at få bragt det offentlige underskud ind i et mere stabilt leje, hvis den private nettoopsparing skulle blive mindre favorabel.

Imidlertid vil en forbedring af de offentlige finanser i vid udstrækning være afhængig af gennemførelsen af den finanspolitiske reform. Et meget vigtigt træk ved den finanspolitiske reform er ændringen af de institutionelle rammer med indførelsen af de mellemfristede udgiftsrammer og resultatorienterede budgetter. Især skulle udgiftsrammerne mindske incitamenterne for centralregeringen til at tilbyde statsgarantier, som fortsat er en kilde til betydelige risici. Hertil kommer, at de manglende budgetregler på regionalt og lokalt plan i betragtning af den igangværende decentralisering af den offentlige administration udgør en risiko for en sund finanspolitisk stilling i fremtiden. Som en positiv udvikling kan nævnes, at regeringen i sine reformplaner ikke forudser at sænke andelen af de offentlige investeringsudgifter som procent af BNP i de kommende år.

Hvad angår bæredygtigheden i de offentlige finanser på lang sigt, giver udgifterne uden for budgettet og hurtigt stigende udgifter til social sikring og sundhedsvæsen anledning til alvorlige bekymringer. Selv om den offentlige gæld for tiden ikke er særlig høj, har udviklingen med hensyn til ovennævnte poster bidraget til hurtig stigning i de seneste år (fra 25,2 % af BNP i 2001 til 37,6 % af BNP i 2003).

Landet skal fortsat gøre noget ved strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

Mellem 1990 og 2002 fandt der gennemgribende strukturændringer sted på det tjekkiske arbejdsmarked. Andelen af beskæftigede i den primære sektor faldt fra 12,4 % til 4,8 % af arbejdsstyrken, fra 45,1 % til 39,6 % i den sekundære sektor og steg fra 42,5 % til 55,6 % i den tertiære sektor. Arbejdsløsheden lå på 7,3 % ved udgangen af 2002 og er siden steget til 8,1 % i fjerde kvartal af 2003. Ved siden af omstruktureringsprocessen forventes reformen af de offentlige finanser at påvirke arbejdsløsheden, idet 2 % af stillingerne i den offentlige sektor om skal forsvinde hvert år i perioden 2004-2006. Fagforeningernes indflydelse på løndannelsen er begrænset. Lønforhandlingerne er decentraliseret med lønfastsættelse hovedsagelig på virksomhedsplan. Koordinering af forhandlingerne på tværs af virksomheder og brancher er næsten ikke-eksisterende. Trods det forhold, at beskæftigelsen er høj (65,5 % i 2002) og arbejdsløsheden ligger på omkring EU-gennemsnittet, er der på det tjekkiske arbejdsmarked en række strukturelle mangler. For det første er de regionale forskelle i arbejdsløsheden meget store. Arbejdsløsheden i strukturelt set svage regioner er mere end fire gange større en i Prag, og i nogle regioner overstiger den 25 % For det andet er andelen af langtidsarbejdsløse (mere end et år) meget stor, da den nåede op på 40,3 % ved udgangen af 2003. Desuden bliver den gennemsnitlige registreringsperiode på arbejdsformidlingskontorerne stadig længere. For det tredje er ungdoms arbejdsløsheden (unge under 25) meget stor. Den gennemsnitlige andel af unge arbejdsløse udgør næsten 23 % med betydelige regionale forskelle.

På arbejdsmarkedets udbudsside stammer langtidsledigheden og den lave erhvervsfleksibilitet fra de manglende incitamenter i skatte- og understøttelsessystemet, fra det underudviklede system for varig uddannelse og fra manglerne ved uddannelsessystemet. Hvad sidstnævnte angår, leverer disse ikke i tilstrækkelig grad kvalifikationer, der passer til arbejdsmarkedet, især til en videnbaseret økonomi. De strukturelle mangler på det tjekkiske arbejdsmarked afspejler ligeledes en ringe geografisk mobilitet, som er et resultat af to negative faktorer: For det første er der på grund af reguleringen af ejendomspriserne ikke mange incitamenter til at opføre boliger i regioner, hvor der skabes nye job. For det andet øger den svage transportinfrastruktur pendlernes udgifter og virker hæmmende på investeringerne og skaber hindringer for oprettelse af nye virksomheder i strukturelt set svage regioner.

På efterspørgselssiden på arbejdsmarkedet kan de høje satser for bidrag til syge- og socialsikringsordninger måske have negative virkninger. Samlet når disse bidrag op på 47,5 % af bruttolønnen, hvoraf ¼ betales af de ansatte og omkring ¾ af arbejdsgiverne.

Landet skal forbedre vilkårene for en hurtigere vækst i produktiviteten

Produktivitetsvæksten i Tjekkiet har været forholdsvis langsom. I løbet af perioden 1996-2002 steg arbejdsproduktiviteten med 2,1 % om året, den laveste stigning blandt de nye medlemmer. Desuden er produktiviteten stadig lav i sammenligning med EU (omkring 55 % af gennemsnittet i EU-15 i 2003). De faktorer, der bidrager til denne situation, kunne være den begrænsede fleksibilitet i uddannelsessystemet og den lave effektivitet med hensyn til F&U og innovation og den ringe brug af it. Den begrænsede fleksibilitet i uddannelsessystemet med hensyn til at imødekomme de skiftende kvalifikationskrav kommer til udtryk ved, at kvalifikationerne ikke svarer til arbejdsmarkedets krav. Uddannelsesniveauet (procentdelen af befolkningen mellem 20 og 24 med mindst gymnasieuddannelse eller tilsvarende) er meget høj (92 %), men andelen af universitetskandidater er en af de laveste i EU. Trods forholdsvis høje udgifter til F&U sammenlignet med de nye medlemmer er de konkrete resultater med hensyn til innovation meget begrænsede, hvilket peger i retning af en lav F&U-effektivitet. Der synes at være et begrænset samarbejde mellem forskningsinstitutionerne (f.eks. universiteterne og det tjekkiske videnskabsakademi) og den private sektor. I erkendelse af disse problemer har regeringen vedtaget den nationale F&U-politik for 2004-2008, der går ud på at fremme F&U, men resultaterne vil overvejende afhænge af, om der sker fuld gennemførelse.

Landet skal fremme iværksættervirksomhed og SMV

Trods fremskridtene med at få etableret velfungerende konkurrencepolitiske rammer og sikre en fortsat udvikling i de juridiske rammer synes der stadig at være betydelige begrænsninger for iværksættervirksomhed i Tjekkiet. Dette afspejles bl.a. i SMV's begrænsede andel i BNP (mindre end 40 %). Bruttoandelen af nyetablerede virksomheder som procent af alle virksomheder er forholdsvis lav i sammenligning med de andre nye medlemmer.

De faktorer, der bidrager til denne situation synes at være svaghederne i erhvervsklimaet, som har en uforholdsmæssig større indvirkning på SMV, f.eks. med hensyn til forskrifter og retshåndhævelse, overmåde store administrative byrder for virksomhederne og begrænset adgang til finansiering. Den administrative proces i forbindelse med oprettelse af en ny virksomhed er meget langtrukken og kompliceret. Det forhold, at handelsregisteret er ineffektivt og ofte arbejder på en uigennemskuelig måde, kritiseres af iværksætterne. Hertil kommer, at konkurslovgivningen ikke åbner mulighed for, at virksomhederne i vanskeligheder på effektiv måde kan trække sig ud af markedet eller foretage en omstrukturering. Man er i gang med at udarbejde en række lovforslag til at løse nogle af disse problemer, men reelt er der kun langsomt gjort fremskridt på området. På trods af forbedringer med hensyn til dommernes kvalifikationer er kvaliteten og en tidssvarende retshåndhævelse stadig en grundlæggende svaghed. Desuden finder nye virksomheder det umådeligt vanskeligt at finde eksterne finansieringskilder.

Landespecifikke henstillinger til Tjekkiet

Skal ovennævnte udfordringer tages op, skal der gennemføres omfattende strukturreformer, som de er fastlagt i de generelle retningslinjer i del I til de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer.

For snarest muligt at sikre en yderligere begrænsning af det offentlige underskud på bæredygtigt grundlag og desuden sikre de offentlige finansers bæredygtighed på lang sigt henstilles det til Tjekkiet, at landet:

1. Nedbringer det offentlige underskud på en troværdig og bæredygtig måde inden for flerårige rammer i overensstemmelse med de beslutninger, som Rådet vedtager i forbindelse med den kommende budgetkontrol (GL 1)

2. Reformerer sundheds- og pensionssystemerne for at sikre, at de er økonomisk bæredygtige, især for at imødegå den forventede stigning i ældrebyrden, og træffer foranstaltninger til at mindske den finanspolitiske risiko som følge af et stigende antal eventualforpligtelser og sikrer, at incitamenterne til at arbejde øges, og at det sociale sikringssystems høje bidragssatser sættes ned (GL 4, 14 og 16).

For at Tjekkiet fortsat søger at finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet, henstilles det til landet, at det:

3. Styrker arbejdsudbuddet ved at reformere skatte- og socialsikringssystemerne ved at fjerne de faktorer, der ødelægger incitamentet til at arbejde, og styrker den erhvervsmæssige og regionale mobilitet ved at rette op den skæve balance mellem de eksisterende kvalifikationer og arbejdsmarkedets krav, samtidig med at der skabes effektivitet inden for omskolingsforanstaltningerne og de andre aktive arbejdsmarkedspolitikker, og at boligmarkedet dereguleres, transportinfrastrukturen forbedres (GL 4, 7, 8 og 13).

For at forbedre betingelserne for en hurtigere produktivitetsvækst henstilles det til Tjekkiet, at landet:

4. Forbedrer effektiviteten og kvaliteten af uddannelsessystemet og dets evne til at imødekomme skiftende kvalifikationskrav (GL 13)

5. Forbedrer effektiviteten af F&U og innovationsaktiviteter, bidrager til at øge overførslen af viden via udenlandske direkte investeringer og støtter udbredelsen af viden (GL 13).

For at fremme iværksætteraktiviteterne og SMV henstilles det til Tjekkiet, at landet:

6. Forbedrer erhvervsklimaet ved især at fjerne administrative byrder og håndhæver de retlige rammer samt øger adgangen fil finansiering (GL 11 og 12).

18. Estland

På baggrund af en svag udenlandsk efterspørgsel var de makroøkonomiske resultater i Estland solide i 2003, men underskuddet på de løbende poster steg til 13,7 % af BNP. Væksten i BNP på omkring 4,8 % blev understøttet af en kraftig vækst i både investeringerne og det private forbrug. Sidstnævnte blev drevet frem af kraftig kreditudvidelse, højere lønninger og en beskeden vækst i beskæftigelsen. På baggrund af afmatningen i investeringerne i euroområdet voksede investeringsudgifterne i Estland i rask tempo med over 11 % som følge af større indgående udenlandske direkte investeringer og lave rentesatser. Inflationen, som var kommet op på næsten 7 % i midten af 2001, faldt til 1,3 % i 2003. Det offentlige underskud steg til 1,8 % af BNP i 2002 og yderligere til 2,6 % i 2003 på grund af kraftigt stigende aktivitet og bedre skatteinddrivelse og på trods af udgiftsstigninger, der blev godkendt af parlamentet. Visse lokale myndigheders udgifter var fortsat en belastning for de offentlige finanser.

Estlands politikker bør sigte mod at opnå en høj grad af bæredygtig konvergens og mod at få indsnævret underskuddet på de løbende poster. Finanspolitikken kan få en betydelig indvirkning på de løbende poster, mens de strukturpolitiske tiltag, især dem der sigter mod at forbedre produktiviteten og øge konkurrencen, kan øge økonomiens vækstpotentiale og på denne måde yderligere forbedre opsparings-/investeringsbalancen og de løbende poster: Hertil kommer, at arbejdsmarkedet, og især den høje arbejdsløshed, fortsat vil være en vigtig udfordring for myndighederne efter omstruktureringen af økonomien efter uafhængigheden. På denne baggrund står Estland over for fire hovedudfordringer:

*Landet skal nedbringe de betydelige underskud på de løbende poster, som tidssvarende finanspolitiske foranstaltninger bør bidrage til

*Landet skal løse strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

*Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

*Landet skal skabe en effektiv konkurrence i netværksindustrierne.

Landet skal nedbringe de betydelige underskud på de løbende poster, som tidssvarende finanspolitiske foranstaltninger bør bidrage til

En manglende balance mellem indenlandsk og udenlandsk efterspørgsel kom til udtryk i en meget markant importefterspørgsel (en stigning på 8,1 %) og en forholdsvis mat eksportudvikling (en stigning på 5,1 %) og følgelig en forværring af underskuddet på de løbende poster, som nåede op på 13,7 % af BNP i 2002. Et stort antal ekstraordinære poster, hovedsagelig investeringsgoder, og en negativ indkomstbalance tegnede sig for en stor del af underskuddet, mens kapitalposterne fortsat udviste overskud på grund af væsentligt større udenlandske direkte investeringer. Den lave offentlige gæld (omkring 5 % af BNP) og landets positive kreditvurdering mindsker den umiddelbare bekymring for problemer med at finansiere underskuddet på de løbende poster. Desuden har centralregeringen

oparbejdet en "stabilitetsreserve" på 9 % af BNP, som er blevet finansieret ved budgetoverskud og privatiseringsindtægter siden 1997.

Det er derfor nødvendigt med strukturpolitikker, der øger estiske varer og tjenesters eksterne konkurrencedygtighed, især ved hurtige forbedringer af landets infrastruktur og investering i menneskelige ressourcer med særligt fokus på landets ufordelagtigt stillede regioner, hvis denne store makroøkonomiske ubalance i den estiske økonomi skal reduceres afgørende på mellemlang sigt.

Mens det offentlige overskud steg fra 1,8 % af BNP i 2002 til 2,6 % af BNP i 2003, udgjorde visse lokale myndigheder fortsat en byrde for de offentlige finanser med budgetoverskridelser både i 2002 og 2003.På trods af de seneste års offentlige overskud og det lave offentlige gældsniveau betyder planerne om øget forbrug og skattenedsættelser sammen med forpligtelserne i forbindelse med EU-tiltrædelsen øget pres på budgettet i den nærmeste fremtid. Dette kan føre til et yderligere fald i den nationale opsparing og således indvirke negativt på det samlede policy mix, især på baggrund af det meget høje underskud på de løbende poster. De offentlige finanser i Estland forventes som helhed at være i balance i de kommende år, også hvis der tages højde for en vis finanspolitisk lempelse. Desuden kan en lempelse af finanspolitikken i de første år af landets EU-medlemskab forventes at falde sammen med et økonomisk opsving. Det kan derfor ikke udelukkes, at den forventede finanspolitik vil have en konjunkturfremmende virkning. Derfor kræver det mellemlange finanspolitiske program i Estland en fornuftig og fleksibel tilgang.

Landet skal løse strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

Forholdene på arbejdsmarkedet i Estland er blevet forværret gradvist efter landets uafhængighed. Omstruktureringen af økonomien og den heraf følgende dårlige balance mellem kvalifikationer og arbejdsmarkedets behov synes at være de vigtigste faktorer, der forklarer stigningen i arbejdsløsheden til 14½ % i midten af 2000 (baseret på ILO-definitionen). Beskæftigelsen, som var faldet fra 65 % i 1997 til 60,6 % i 2000, nåede igen op på 61,1 % i 2002 for første gang siden landets uafhængighed, hvilket bidrog til en vending på arbejdsmarkedet, der udmøntede sig i et fald i arbejdsløsheden til 10,3 % i 2002. Denne forbedring var imidlertid resultatet af beskeden beskæftigelsegevinster og et betydeligt fald i den erhvervsaktive befolkning; beskæftigelsen steg med omkring 2 % i løbet af 1997-2002, mens den erhvervsaktive befolkning faldt med næsten 2,5 %

Den stigende arbejdsløshed i løbet af 1997-2002 var ledsaget af en støt stigning i antallet af langtidsledige og "modløse" ledige (uden beskæftigelsesudsigter) og følgelig en stigning i strukturarbejdsløsheden. Imidlertid faldt andelen af dem uden arbejde i mere end et år til 41 % af de ledige i 2002 eller næsten til samme niveau som i 1997 efter at være steget betydeligt til 60 % i denne periode. Alligevel er antallet af langtidsledige stadig særdeles højt, hvilket lader formode, at et stort antal af de ledige ikke har de kvalifikationer, der er nødvendige for igen at blive integreret på

arbejdsmarkedet. Der er fortsat regionale forskelle, og arbejdsløsheden er stadig betydeligt højere i den nordøstlige del (omkring 19 % af arbejdsstyrken) sammenlignet med den sydlige del (8½-9 %)

Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

I Estland er produktiviteten stadig meget lav sammenlignet med EU-gennemsnittet (42 % af EU-15 i 2002). Om end væksten i arbejdsproduktiviteten var kraftig (7 % om året) i perioden 1997-2000, er den faldet siden 2000. Der kan være to hovedfaktorer, der kan stille sig hindrende i vejen for stigninger i produktivitetsvæksten: arbejdsstyrkens manglende kvalifikationer og de begrænsede aktiviteter med hensyn til F&U og innovation. Disse faktorer forklarer også, hvorfor de udenlandske direkte investeringer hovedsagelig er koncentreret i områder, hvor der ikke kræves betydelige F&U-aktiviteter og kvalifikationer.

Arbejdsstyrkens manglende kvalifikationer skyldes mangelfuldhederne i uddannelsessystemet, da de offentlige udgifter til uddannelse er forholdsvis høje (6,7 % af BNP i 2000). Hvad der især giver anledning til bekymring, er det forhold, at uddannelsessystemet ikke i tilstrækkelig høj grad er i overensstemmelse med arbejdsmarkedets behov, hvorved der opstår en ubalance.

En velplanplagt F&U-politik kan også spille en vigtig rolle for at øge produktivitetsvæksten. For tiden har Estland forholdsvis lave F&U-udgifter, under niveauet i de andre europæiske lande (0,8 % af BNP i 2001), og de laveste udgifter til erhvervsrettet F&U blandt de nye medlemmer. Dette skyldes især de svage forbindelser mellem den akademiske sektor og erhvervslivet. På dette område er der godkendt en ny strategi, som forudser en betydelig stigning i de samlede F&U-udgifter i perioden 2002-2006.

Landet skal skabe en effektiv konkurrence i netværksindustrierne

Selv om der er indledt en liberalisering af netværksindustrierne i Estland, er konkurrencen stadig meget begrænset på elmarkedet. Landet har forhandlet sig frem til en lang overgangsperiode for liberaliseringen af denne sektor, hvilket skal ses i lyset af landets afhængighed af olieskifer som kilde til elfremstilling. Omstruktureringen af olieskifersektoren er begyndt, men de fremskridt, der er gjort med hensyn til den planlagte liberalisering af markedet, er begrænsede. Elmarkedet domineres af et statsejet, vertikalt integreret selskab med operationer inden for levering, fremstilling, monopoliseret transmission og distribution. Den erklærede nuværende åbning af markedet på 10 % ligger under de fleste andre nye medlemsstaters markedsåbningsgrad.. En af de største forhindringer for liberalisering af elmarkedet er myndighedernes krav om strenge importlicensregler. Det er også vigtigt at sikre energitilsynets uafhængighed i betragtning af, at staten ejer det etablerede forsyningsselskab på elmarkedet.

Disse problemer er mindre akutte inden for gas og telekommunikation. Gasmarkedet er privatiseret og åbent med en enkelt operatør på markedet. Telemarkedet er også blevet liberaliseret. Imidlertid vil der kunne opstå nogle problemer, fordi ejeren af netværket også optræder som distributør.

Landespecifikke henstillinger til Estland

Hvis de skitserede udfordringer skal tages op, kræves der omfattende strukturreformer, som de er fastlagt i de generelle retningslinjer (GL) i del I til de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.

For at få nedbragt det betydelige underskud på de løbende poster, hvilket en veltilrettelagt finanspolitik bør bidrage til, henstilles det til Estland, at landet:

1. Gennemfører en finanspolitik, der er i overensstemmelse med de beslutninger, der vedtages af Rådet i forbindelse med den kommende budgetkontrol (GL 1), og som er i overensstemmelse med målsætningen om at undgå konjunkturfremmende foranstaltninger der kan forværre balancen over for udlandet (GL 2).

For at Estland søger at finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet, henstilles det til landet, at det:

2. Fører en politik med særlig vægt på at få reintegreret de langtidsarbejdsløse, især i regioner, der er hårdest ramt af følgerne af omstruktureringen af økonomien; dette skal ske ved at fremme erhvervsuddannelserne og livslang uddannelse og ved at skabe effektive institutionelle rammer, der virker til støtte for jobskabelsen (GL 4, 6 og 8).

3. Opmuntrer arbejdsmarkedets parter til at sikre, at lønudviklingen - herunder ændringer i lovgivningen om mindstelønnen - ikke er til hinder for en vækst i beskæftigelsen og bremser opsvinget på arbejdsmarkedet (GL 3 og 5).

For at forbedre vilkårene for en øget produktivitet henstilles det til Estland, at landet:

4. Forbedrer effektiviteten og kvaliteten i uddannelsessystemet, herunder også erhvervsuddannelserne, for at skabe bedre balance mellem kvalifikationer og arbejdsmarkedets behov (GL 13).

5. Gennemfører den F&U-strategi, der blev godkendt i 2001 og især arbejder for et større engagement fra erhvervslivets side mht. til F&U-udgifterne (GL 13).

For at skabe en effektiv konkurrence i netværksindustrierne henstilles det, at Estland:

6. Går i gang med en liberalisering af elmarkedet, styrker energireguleringsmyndighedens uafhængighed og sikrer en effektiv konkurrence inden for telesektoren (GL 9).

19. Ungarn

Efter en forholdsvis høj vækst i BNP i faste priser på 3,5 % i 2002 faldt væksten i BNP i faste priser i 2003 til under 3 % Selv om arbejdsløsheden er blandt de laveste i de tiltrædende lande, er erhvervsfrekvensen meget lav sammenlignet med EU-gennemsnittet. Alvorlige strukturelle mangler på arbejdsmarkedet vanskeliggør en yderligere vækst i beskæftigelsen: især manglende regional mobilitet, manglende balance mellem kvalifikationer og arbejdsmarkedets behov samt manglende incitamenter i det sociale sikringssystem. Skal der opnås en høj grad af bæredygtig konvergens, må konkurrence evnen genoprettes og fastholdes på et bæredygtigt højt niveau. En tilbagevenden til en rimelig udvikling i reallønnen og skabelse af et mere investeringsfremmende klima lader derfor til at være afgørende, hvis der skal sikres en afbalanceret vækst på mellemlang sigt.

Efter det store statsfinansielle underskud på 9,3 % af BNP i 2002 blev finanspolitikken restriktiv igen i 2003. Alligevel nåede det offentlige underskud 5,9 % af BNP. Den betydelig overskridelse af målene for det statsfinansielle underskud inden for de sidste to år bidrog til den forbrugsdrevne forværring af underskuddet på de løbende poster til over 5,5 % af BNP. Sammen med andre problemer i kombinationen af makroøkonomiske politikker (såsom den høje vækst i reallønnen, meget høje realrentesatser) og en meget ustabil valutakurs har dette ført til en generel nedgang i finansmarkedernes tillid og til faldende konkurrenceevne i det overordnede perspektiv.

De politikker, der føres i Ungarn, bør sigte mod at opnå en høj grad af bæredygtig kon vergens, især med hensyn til konsolidering af de offentlige finanser. Ungarn gennem førte en række strukturreformer og har haft held med at indhente EU på en række vigtige områder. Imidlertid er der områder, som stiller landet over for yderligere udfordringer. Ungarn bør sigte mod at få vedtaget foranstaltninger, der skal gøre uddannelsessystemet mere effektivt, og der bør skabes incitamenter med henblik på F&U, så der kan realiseres en højere produktivitet. Konkurrencen i netværksindustrierne skal forbedres yderligere, og de regulerende myndighedernes uafhængighed skal styrkes. På denne baggrund står Ungarn over for fem større udfordringer:

*Landet skal sikre en yderligere nedbringelse af det offentlige underskud på bæredygtigt grundlag

*Landet skal øge beskæftigelsen og finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

*Landet skal øge konkurrencen på omkostningssiden ved at føre en politik, der fremmer løntilbageholdenhed

*Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

*Landet skal skabe en effektiv konkurrence i netværksindustrierne.

Landet skal sikre en yderligere nedbringelse af det offentlige underskud på bæredygtigt grundlag

Efter det høje underskud på 9,3 % af BNP i 2002 blev der ført en restriktiv finanspolitik i 2003. Alligevel udgjorde det offentlige underskud i 2003 stadig 5,9 % af BNP. Selv om der for 2004 er forudset en yderligere nedbringelse af underskuddet, forekommer udgangspositionen for at nå underskudsmålet for 2004 temmelig vanskelig. Selv om man i begyndelsen sigtede mod omfattende reformer af de offentlige finanser, har man overhovedet ikke foretaget sig noget med hensyn til et betydelig antal udgiftsposter i budgettet for 2004, og det ser ikke ud til, at man har taget dem op til overvejelse i konsolideringsplanerne. I mellemtiden skal besparelserne især opnås ved at beskære løbende udgifter og driftsudgifter. Den tidligere ekspansive finanspolitik bidrog sammen med en høj vækst i reallønnen til en høj indenlandsk efterspørgsel og en i stigende grad forbrugsdrevet forværring af underskuddet på de løbende poster, som endte lidt over 5,5 % af BNP. Nedbringelsen af det store lånebehov i den offentlige sektor er også af central betydning for en forbedring af de løbende poster. Husholdningernes opsparing kan ikke forventes at være tilstrækkelig høj til at finansiere stigningen i de private investeringer (herunder dem med relation til EU-tiltrædelsen). Dette forventes at lægge yderligere pres på de løbende poster. Selv om det nuværende underskud på de løbende poster blev fastholdt, samtidig med at investeringerne kunne finde sted, ville dette således kræve yderligere budgetindskrænkninger. En tilbagevenden til bæredygtige politikker i Ungarn skal baseres på en konsolidering af de offentlige finanser.

Landet skal øge beskæftigelsen og finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

Ungarn har en af de laveste arbejdsløshedsprocenter blandt de tiltrædende lande (5,8 % i 2003). Imidlertid er dette ledsaget af en stagnerende arbejdsstyrke og en lav erhvervsfrekvens (59,7 % i aldersgruppen 15-64 år for 2002) sammenlignet med EU-gennemsnittet. Følgelig afspejler den lave beskæftigelse ikke den betydelige tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet og det lave aktivitetsniveau især i arbejdsdygtige befolkning, der nærmer sig pensionsalderen.

Arbejdsmarkedet er også karakteriseret ved strukturelle mangler. De regionale forskelle kan for meste bemærkes i form af øget urbanisering og øst-vest-aksen, med en mindre udviklet infrastruktur og større arbejdsløshed i den østlige del af landet. Den interne mobilitet er begrænset i international målestok, og boligforhold og transport er de vigtigste hindringer. Desuden tegner de unge sig for en betydelig andel af arbejdsløsheden (ungdoms arbejdsløsheden er 11,4 %).

Landet skal øge konkurrencen på omkostningssiden ved at føre en politik, der fremmer løntilbageholdenhed

Selv om den udviser en mindre forbedring siden 2003 er Ungarns konkurrenceevne på omkostningssiden faldet drastisk i 2000-2002. Denne nedgang i omkostningskonkurrenceevnen skyldes til dels den hurtige stigning i lønningerne. Reallønnen er steget mere end væksten i produktiviteten i de seneste tre år, overvejende på grund af mindstelønningerne og den offentlige sektor, men også det forhold, at virksomhedssektoren var for længe om at tilpasse sig det nye klima med lav inflation, bidrog hertil. Selv om væksten i lønningerne aftog mod slutningen af året, steg reallønningerne stadig med 9,2 % i 2003 (med 7,3 % i virksomhedssektoren og 12,7 % i den offentlige sektor). Disse stigninger har haft en negativ indflydelse på konkurrenceevnen og ført til faldende

beskæftigelse i de segmenter på arbejdsmarkedet med de laveste kvalifikationer. Selv om denne proces har bidraget til en ændring i strukturen i industriproduktionen i retning af en højtkvalificeret arbejdskraft, har stigende enhedslønomkostninger ført til en forværring af landets konkurrencemæssige stilling generelt, ikke blot inden for arbejdsintensive industrier.

Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

Produktivitetsvæksten har været faldende siden 2000, selv om den lå en smule over gennemsnittet for de nye medlemsstater. Mens væksten i arbejdsproduktiviteten lå på 4,2 % i 2000, faldt den til 2,4 % i 2003. De faktorer, der bidrager til faldet i produktivitetsvæksten, er den forholdsvis lave F&U-aktivitet (0,95 % af BNP i 2001), mangelfuldheder i uddannelsessystemet og manglende stabilitet i erhvervsklimaet.

Mens der er truffet nogle foranstaltninger til at forbedre fleksibiliteten i uddannelsessystemet for bedre at tilpasse sig de skiftende behov på arbejdsmarkedet, er der stadig mangel på mellemkvalificerede og højtkvalificerede arbejdstagere på arbejdsmarkedet. Antallet af PhD-studerende er stigende, men mange afslutter deres studier, før de får deres eksamensbevis. Det samlede antal kandidater i videnskab og teknologi pr. 1 000 personer (i alderen 20-29 år) har været faldende i de seneste år: I 2001 var tallet 3,7, hvilket er et af de laveste i EU. Med hensyn til forskning og udvikling halter anvendt forskning bagud, til dels på grund af erhvervslivets udgifter til F&U, der på trods af skattefordele stadig er begrænsede, og begrænset samarbejde mellem virksomheder og forskningsinstitutter. Det offentliges udgifter til F&U er også forholdsvis lave, ikke blot som andel af BNP, men som andel af de samlede statslige udgifter (Statens F&U-udgifter udgjorde 0,9 % af de samlede statsudgifter i 2001). En anden faktor, der kan have en negativ indflydelse på produktivitetsvæksten, er de hyppigt skiftende politiske forhold. Forskrifter og regeringsstrategier er ofte blevet ændret i løbet af det sidste årti, hvilket har gjort den politiske udvikling mindre forudsigelig og mindsket tilliden til regeringen, ligesom de har hæmmet den langsigtede planlægning.

Landet skal skabe en effektiv konkurrence i netværksindustrierne

Selv om liberaliseringen er indledt i de fleste netværksindustrier, er den effektive konkurrence stadig begrænset i disse sektorer. Et af de mest liberaliserede markeder er telemarkedet. Imidlertid er konkurrencen selv på dette marked begrænset som følge af den tidligere statsejede virksomhed stærke dominerende stilling på fastnetmarkedet og den nærmest duopollignende situation på mobilmarkedet. El- og gasmarkedet er åbnet op for store kunder. Imidlertid stiller langfristede købsaftaler og den begrænsede sammenkoblingskapacitet fortsat hindringer i vejen for konkurrence på elmarkedet

. Endelig har staten inden for visse af disse sektorer bevaret sine muligheder for at gribe ind i de regulerende myndigheders aktiviteter. Dette er tilfældet på el- og gasmarkedet, hvor regeringen har mulighed for at påvirke priserne.

Landespecifikke henstillinger til Ungarn

Hvis Ungarn skal klare de udfordringer, der er skitseret ovf., skal landet gennemføre vidtrækkende strukturreformer, sådan som de er fastlagt i de generelle retningslinjer (GL) i del I i de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer.

For at sikre en yderligere nedbringelse af det offentlige underskud på bæredygtigt grundlag, henstilles det til Ungarn, at landet:

1. Nedbringer det offentlige underskud på en troværdig og bæredygtig måde inden de flerårige rammer i overensstemmelse med de beslutninger, som Rådet vedtager i forbindelse med den kommende budgetkontrol (GL 1).

For at øge beskæftigelsen og for at løse strukturproblemerne på arbejdsmarkedet henstilles det Ungarn, at landet:

2. Styrker beskæftigelsesudbuddet ved at fjerne forhindringerne for den regionale mobilitet ved hjælp af tidssvarende foranstaltninger inden for bolig- og transportpolitik og ved at opmuntre mindre gunstigt stillede grupper (etniske minoriteter, handicappede og hjemløse) til (på ny) at søge ind på arbejdsmarkedet (GL 7 og 8)

3. Sikrer, at skatte- og socialsikringssystemerne er til støtte for beskæftigelsen og skaber incitamenter til at søge ind eller blive på arbejdsmarkedet (efter princippet om, at det skal kunne betale sig at arbejde) - arbejdsstyrkens høje skattebyrde bør reduceres yderligere (GL 4).

For at øge konkurrenceevnen på omkostningssiden ved at følge en politik, der ansporer til løntilbageholdenhed, henstilles det til Ungarn, at landet:

4. Opmuntrer til en reform af lønfastsættelsen, der giver mulighed for, at lønningerne bedre afspejler produktiviteten og arbejder for flerårige lønaftaler med arbejdsmarkedets parter for at holde reallønsudviklingen på linje med produktivitetsvæksten (GL 5).

For at forbedre vilkårene for en forøgelse af produktiviteten, henstilles det til Ungarn, at landet:

5. Arbejder for et større engagement fra den private sektors side i F&U og innovation, styrker forbindelsen mellem erhvervsliv og forskningsinstitutioner, sørger for tilstrækkelige ressourcer til at forbedre forskningens kvalitet og støtter overførsel af viden ved hjælp af udenlandske direkte investeringer (GL 13)

6. Forbedrer uddannelsessystemets effektivitet, øger dets fleksibilitet for at tilpasse sig til arbejdsmarkedets behov for kvalifikationer og sørger for tilstrækkelige ressourcer til erhvervsuddannelse og uddannelse i almindelighed (GL 13)

7. Sikrer stabilitet i lovgivningen og regeringen politik for at skabe et erhvervsklima, der i højere grad fremmer og støtter iværksætterånden (GL 11).

For at skabe effektiv konkurrence i netværksindustrierne henstilles det til Ungarn, at landet:

8. Viderefører liberaliseringen af netværksindustrierne, skaber øget konkurrence og øger de regulerende myndighedernes uafhængighed (GL 9).

20. Letland

Der er registreret solide økonomiske resultater i Letland i de seneste år trods ugunstige eksterne forhold. Det forventes, at væksten i BNP vil holde sig på en potentiel vækst på 5-6 % om året på mellemlang sigt. Det private forbrug og de faste bruttoinvesteringer har udvist en særdeles stærk tendens, og de er drivkræfterne i væksten. Trods stor vækst i det private forbrug har inflationen været beskeden i de seneste fem år. Inflationen forventes ganske vist at nå et forholdsvis højt niveau i år, men den kan falde til 3 % i 2006/2007. Udenrigshandelen er ekspanderet hurtigt, og eftersom importen overstiger eksporten, er underskuddet på de løbende poster steget til 9,3 % af BNP i 2003 og forventes at forblive på dette høje niveau på mellemlang sigt. Letland har i de seneste år gjort store fremskridt med gennemførelsen af strukturreformerne, men står stadig over for nogle udfordringer, der kan forringe Letlands mulighed for at absorbere midler fra EU's strukturfonde. Hvis disse udfordringer ikke løses fuldt ud, kan de svække landets evne til at fastholde en udvikling præget af stærk vækst.

Arbejdsløsheden har været langsomt faldende og varierer betydeligt på tværs af regionerne. En række strukturproblemer, herunder et utilstrækkeligt uddannelsessystem, dårlig balance mellem kvalifikationer og arbejdsmarkedets behov og lav geografisk mobilitet, har været en hæmsko for et velfungerende arbejdsmarked. Konkurrencen på de lettiske produktmarkeder har fået en indsprøjtning som følge af privatiseringen af de fleste statsejede virksomheder, og statsstøtteniveauet er lavere end EU-gennemsnittet. De få resterende konkurrenceproblemer er hovedsagelig koncentreret om netværksindustrierne. Selv om Letland nyder godt af lave arbejdsomkostninger og skatter, er den lave arbejdsproduktivitet stadig en kilde til alvorlig bekymring.

Den faldende tendens i det offentlige underskud blev bremset i 2002, hvor underskuddet steg til 3 % af BNP, fra 1,6 % i 2001. I 2003 bidrog et højere end forventet skatteprovenu og regeringens overvågning af udgifterne til at mindske det offentlige underskud til 1,8 % af BNP, og i 2004 skal underskuddet efter planerne ligge på 2 % af BNP. Imidlertid afhænger Letlands finanspolitiske situation af fastheden i tilsagnet om at sikre budgetdisciplin: Følgelig er Letlands finanspolitik karakteriseret ved en procyklisk tilgang. Samtidig er det offentliges gæld på 15,6 % af BNP dog stadig lav.

Letlands politikker bør sigte mod at opnå en høj grad af bæredygtig konvergens, især med hensyn til konsolideringen af de offentlige finanser. Både den yderligere konsolidering af de offentlige finanser og løsningerne på underudnyttelsen af Letlands menneskelige ressourcer bør understøttes af en politik, der bidrager til at fastholde de solide vækstresultater på mellemlang og lang sigt. Dette kræver især en styrkelse og diversificering af vækst- og beskæftigelsesgrundlaget, hvilket kan ske ved at fremme igangsætterklimaet. Desuden skal produktivitetsniveauet hæves, og Letland bør forberede sig på overgangen til en videnbaseret økonomi. På denne baggrund står Letland over fire hovedudfordringer:

* Landet skal gøre noget ved det betydelige underskud på de løbende poster, som passende finanspolitiske foranstaltninger bør bidrage til

*Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

*Landet skal finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

*Landet skal skabe effektiv konkurrence i netværksindustrierne.

Landet skal gøre noget ved det betydelige underskud på de løbende poster, som passende finanspolitiske foranstaltninger bør bidrage til

Letlands indenlandske efterspørgsel efter importerede varer er stadig større end den eksterne efterspørgsel efter lettiske varer, og derfor er underskuddet på de løbende poster steget til 9,1 % af BNP i 2003. Væksten i eksporten i 2002 og 2003 var meget kraftig trods den internationale afmatning; imidlertid steg importen hurtigere end eksporten. I de kommende år forventes en yderligere forværring af handelsbalancen på grund af omfattende og voksende investeringsbehov i takt med, at økonomien fortsat udvikles og omstruktureres. Dette vil føre til en vækst i underskuddet på de løbende poster. Selv om eksportpriserne i 2003 steg hurtigere end importpriserne, har bytteforholdet i de seneste år ikke udvist stabile forbedringer, hvilket igen skaber usikkerhed om muligt fremtidig pres på de løbende poster.

Den beskedne hastighed i den finanspolitiske konsolidering blev afbrudt af et finanspolitisk skred i 2002 trods en kraftig vækst i den lettiske økonomi. For 2003 forventes et offentligt underskud på 1,8 % af BNP. Dette skyldes overvejende uventet store skatteindtægter, som følger i kølvandet på både forbedret skatteopkrævning og højere vækst end forventet. Selv om de lettiske myndigheder fastholder deres tilsagn om at skabe balance på budgettet på mellemlang sigt, stiller den aktuelle procykliske finanspolitik sammen med hurtigt skiftende politiske omstændigheder og regeringens noget begrænsede evne til at øge skatteprovenuet i en periode med høj økonomisk vækst, Letland i en vanskelig situation med hensyn til at imødekomme fremtidige udgiftsbehov. Disse udgiftspres vil sandsynligvis også forværre underskuddet på de løbende poster. På grund af den svage udenlandske efterspørgsel og en allerede høj indenlandsk efterspørgsel giver det kraftige opsving i udgifterne i slutningen af 2002, den stærke kreditvækst på trods af den lettiske centralbanks renteforhøjelse i november 2003 og marts 2004 og den yderligere finanspolitiske lempelse anledning til bekymring. Den centrale økonomisk-politisk udfordring er at undgå en procyklisk finanspolitisk stimulering, der kunne overophede den indenlandske efterspørgsel og forværre underskuddet på de løbende poster.

Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

Arbejdsproduktiviteten i Letland er den laveste i EU (40 % af EU 15-gennemsnittet). I perioden 1995-2003 steg den i forhold til EU-gennemsnittet, men vækstraten er faldet i de seneste år. Der er adskillige faktorer, der har indflydelse på Letlands produktivitetsresultater. For det første lider uddannelsessystemet, selv om der er indledt reformer, af problemer med hensyn til effektivitet, indhold og eksterne partnerskaber, og den højere uddannelses forbindelser med erhvervslivet er stadig underudviklede. For det andet synes F&U-aktiviterne - især erhvervslivets andel heraf - samt innovationsaktiviteterne på trods af skatteincitamenter og andre indirekte foranstaltninger at være begrænsede, både på grund af mangel på midler og fraværet af en kritisk masse for de fleste lettiske virksomheder til at foretage forskningsaktiviteter. Væksten i produktiviteten hæmmes også af den lave

grad af iværksættervirksomhed, da virksomheder må leve med snærende lokale forskrifter, vanskeligheder med at få adgang til finansiering og en iværksætterkultur i sin vorden. På trods af det høje niveau for erhvervsmæssige investeringer holdes produktivitetsniveauet fortsat ned af en lav kapitalintensitet og et stadigt lavt niveau for fysisk infrastruktur. Alle disse faktorer bidrager også til at forklare, hvorfor Letland fortsat er specialiseret i lavteknologisektorer og i transitaktiviteter uden større værditilvækst.

Landet skal finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

Det lettiske arbejdsmarked er præget af en række strukturelle mangler, hvoraf de vigtigste er de store regionale forskelle i arbejdsløsheden og en høj andel af langtidsarbejdsløse og unge arbejdsløse. I 2002 nåede erhvervsfrekvensen op på 68,8 %, og beskæftigelsesprocenten lå på 60,5 % Arbejdsløsheden lå på 12,1 % ved udgangen af 2002 og er faldet i 2003.

Arbejdsmarkedet fungerer ikke optimalt, da det er præget af en række strukturproblemer. For det første stammer underudnyttelsen af menneskelige ressourcer fra et svagt iværksætterklima. Letland har den laveste rate for nystartede virksomheder i EU, hvilket understreger behovet for at lette iværksætternes arbejde og udviklingen af små og mellemstore virksomheder, således at beskæftigelsesgrundlaget styrkes. For det andet er skattekilen i forbindelse med arbejde meget høj i Letland og skaber incitamenter til at arbejde uden for den officielle økonomi. I betragtning af de lave lønninger giver selv de beskedne sociale ydelser anledning til overvejelser, om det kan betale sig at arbejde, hvilket holder mange væk fra arbejdsmarkedet.For det tredje afspejler den store arbejdsløshed i et vist omfang en manglende balance med hensyn til kvalifikationer, der kan tilfredsstille arbejdsefterspørgslen. Desuden evner uddannelsessystemet ikke at opfylde behovet for mere fleksible og moderne former for uddannelse. De lettiske myndigheder har for nylig foreslået en omfattende reform af uddannelsessystemet for i højere at tilpasse det til kravene i en markedsøkonomi. Imidlertid vil gennemførelsen af reformen kunne blive både dyr og tidkrævende. Endelig er de regionale forskelle med hensyn til beskæftigelse og arbejdsløshed også resultatet af lav geografisk mobilitet, som kunne øges ved hjælp af forbedringer af transportinfrastrukturen.

Landet skal skabe effektiv konkurrence i netværksindustrierne

Der er først for nylig taget initiativer til at liberalisere netværksindustrierne med den fulde liberalisering inden for telesektoren (taletjenester) i 2003 og en progressiv liberalisering af andre netværksindustrier, så de er i overensstemmelse med EU-lovgivningen. Alle netværksindustrier er stadig domineret af de eksisterende operatører - nogle af dem er ved at blive privatiseret - og disse er kun udsat for meget lidt effektiv konkurrence og har den fordel, at der ikke findes noget reelt valg med hensyn til leverandør. Den lave effektive konkurrence skyldes forskellige faktorer. I nogle tilfælde er det tekniske og praktiske barrierer, der stiller hindringer i vejen for, at konkurrencen kan udvikle sig, som det er tilfældet inden for telekommunikation, hvor fri adgang til abonnentskredsløb, operatørvalg og nummerportabilitet halter bagefter. I visse andre tilfælde er retsgrundlaget for en mere effektiv konkurrence endnu ikke helt på plads, som f.eks. inden for energi. Yderligere en grund til den lave effektive konkurrence er mangelen på sammenkobling. Letlands jernbaneforbindelser er ikke

tilstrækkeligt veludviklede til at kunne forbindes ordentlig med de andre baltiske naboer og andre europæiske lande. Med hensyn til gas er det lettiske marked stadig på det øverste produktionstrin domineret af meget få importører, og det er reelt afhængigt af russiske gasforsyninger. Endelig kan de grænseoverskridende elsammenkoblinger mellem de baltiske lande og andre medlemsstater vise sig at være utilstrækkelige til at klare efterspørgslen på lang sigt.

Landespecifikke henstillinger til Letland

Hvis Letland skal klare de udfordringer, der er skitseret ovf., skal landet gennemføre vidtrækkende strukturreformer, sådan som de er fastlagt i de generelle retningslinjer (GL) i del I i de overordnede økonomisk-politiske retningslinjer.

For at få bugt med det store underskud på de løbende poster, som finanspolitiske foranstaltninger bør bidrag til, henstilles det til Letland, at landet:

1. Nedbringer det offentlige underskud på en troværdig og bæredygtig måde inden de flerårige rammer i overensstemmelse med de beslutninger, som Rådet vedtager i forbindelse med den kommende budgetkontrol (GL 1 og 2).

For at forbedre vilkårene for at øge produktiviteten, henstilles det til Letland, at landet:

2. Øger effektiviteten, kvaliteten og tilgængeligheden i uddannelsessystemet og øger dettes indsats for at imødekomme arbejdsmarkedets behov (GL 13 og 14)

3. Opmuntrer til F&U og innovation, især inden for erhvervslivet (GL 13 og 14)

4. Opmuntrer til skabelse af en iværksætterkultur (GL 11).

For at finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet, henstilles det Letland, at landet:

5. Reviderer skatte- og socialsikringssystemet for at sikre sig, at det kan betale sig at arbejde mere, især ved at øge effektiviteten af de sociale udgifter (GL 4)

6. Styrker arbejdskraftudbuddet ved at tage initiativer til at tilpasse arbejdsstyrkens kvalifikationer til arbejdsmarkedets krav og ved at fremme arbejdskraftens mobilitet, især gennem forbedring af transportinfrastrukturen (GL 7 og 13).

For at skabe en effektiv konkurrence i netværksindustrierne henstilles det til Letland, at landet:

7. Træffer juridiske foranstaltninger til at øge den effektive konkurrence i netværksindustrierne og til at styrke den regulerende myndigheds rolle (GL 9).

8. Øger de fysiske sammenkoblinger med andre europæiske netværker (GL 9).

21. Litauen

Trods svage konjunkturer har Litauen kunnet udvise særdeles solide makroøkonomiske resultater i de seneste to år. væksten i BNP i faste priser steg hurtigt til 8,9 % i 2003, først og fremmest hjulpet frem af omfattende investeringer og det private forbrug, selv om eksportvæksten fortsat var robust. Et stort effektivt fald i litasens værdi førte sammen med en kraftig produktivitetsvækst, som dæmpede virkningerne af løninflationen, til et fald i prisniveauet. Nedgangen (målt i HICP) udgjorde 1,1 % i 2003. Den stærke økonomiske vækst havde en positiv indflydelse på arbejdsmarkedet, selv om den høje arbejdsløshed stadig er en alvorlig svaghed ved den litauiske økonomi.

Den faldende tendens i det offentlige underskud, der begyndte i 2000, blev afbrudt i 2003, hvor underskuddet steg en anelse til 1,7 % af BNP, fra 1,4 % i 2002. Der er vedtaget betydelige stigninger i både de løbende udgifter og kapitaludgifterne i budgettet for 2004, hvilket til dels skyldes udgifter i forbindelse med EU-tiltrædelsen, og som forventes at give sig udslag i en yderligere stigning i underskuddet, selv om den finanspolitiske konsolidering forventes genoptaget i 2005. Moderate budgetunderskud i tidligere år har i vid udstrækning været finansieret af udenlandske direkte investeringer. "Currency-board"-ordningen har vist sig at være et succesrigt nominelt anker for pengepolitikken, som har bidraget til makroøkonomisk stabilisering og historisk lav inflation. Den øgede makroøkonomiske stabilitet har været baggrunden for en faldende tendens i rentesatserne i de seneste år, hvilket har bidraget til en høje vækst i den indenlandske kredit og følgelig til en hurtig vækst i investeringer og forbrug.

Litauens politikker bør sigte mod at opnå en høj grad af bæredygtig konvergens. Arbejdsmarkedet giver anledning til bekymring. At få bragt arbejdsløsheden ned og yderligere at få konsolideret de offentlige finanser vil være af afgørende betydning for at få skabt større makroøkonomisk stabilitet. Bevarelse af Litauens konkurrenceevne vil være af altoverskyggende betydning for en hurtig og bæredygtig konvergens med EU's økonomier. Det vil være nødvendigt med yderligere strukturændringer, hvis man vil fastholde den nuværende tendens i produktivitetsvæksten, som er nødvendig for at lukke den betydelige produktivitetskløft mellem Litauen og EU-gennemsnittet. I den henseende er der behov for en tilpasning af uddannelsessystemet til arbejdsmarkedets behov og for udvikling af F&U og innovation for at gøre det lettere at bevæge sig i retning af en videnbaseret økonomi. På denne baggrund står Litauen over fire hovedudfordringer:

*Landet skal finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

*Landet skal fastholde de lave offentlige underskud

*Landet skal forbedre vilkårene for at øge produktiviteten

*Landet skal skabe effektiv konkurrence i netværksindustrierne.

Landet skal finde en løsning på strukturproblemerne på arbejdsmarkedet

Trods synlige forbedringer på arbejdsmarkedet i de seneste to år var arbejdsløsheden fortsat stor, 12,7 %, i 2003, og der er stadig betydelige strukturelle svagheder. Der er helt tydeligt store regionale forskelle, og i adskillige regioner kan der konstateres en arbejdsløshed på omkring 20 % Ungdomsarbejdsløsheden var fortsat stor i 2002, mens procenten for langtidsarbejdsløse lå på 7 % Næsten 17 % af beskæftigelsen findes inden for landbruget, som har en lav produktivitet, og hvor der må formodes at skulle skæres ned på arbejdsstyrken, hvilket vil presse arbejdsløsheden i vejret i de kommende år.

De største strukturelle mangler på arbejdsmarkedet skyldes arbejdskraftens begrænsede erhvervsmæssige og geografiske mobilitet, en manglende balance mellem udbud af og efterspørgsel efter kvalifikationer og mangler inden for uddannelsessystemet. Trods en høj erhvervsfrekvens blandt de højere uddannede er den litauiske arbejdsstyrkes faglige kvalifikationer ofte specialiseringer inden for områder, som ikke i tilstrækkelig grad matcher den aktuelle efterspørgsel efter kvalifikationer. Der er ved at opstå mangel på arbejdskraft inden for informationsteknologi, virksomhedsledelse og adskillige kategorier inden for ingeniørbranchen. Ved at styrke forbindelserne mellem uddannelsesinstitutionerne og erhvervslivet ville man i højere grad kunne tilpasse erhvervsuddannelsen og den postgymnasiale uddannelse til de aktuelle behov. Samtidig er antallet af initiativer med henblik på livslang uddannelse, som er af stor betydning for at øge arbejdsstyrkens kapacitet til at tilpasse sig fremtidige behov, i dag blandt de laveste i de tiltrædende lande. Yderligere bestræbelser på at forbedre erhvervsuddannelsens kvalitet og uddannelsestilbud ville have en positiv effekt, især i de mindst udviklede regioner. Den store andel af lavtkvalificerede arbejdsløse kræver særlig opmærksomhed med hensyn til uddannelsesaktiviteter for denne kategori af arbejdstagere. Ved at forbedre uddannelsesinfrastrukturen, især i de fattigere regioner, ville man bidrage til at skabe bedre rammebetingelser for at tiltrække investeringer og øge arbejdsstyrkens kapacitet og mobilitet. Yderligere bestræbelser på at forbedre erhvervsklimaet ville medvirke til at skabe flere job og bringe dem i beskæftigelse, der bliver ledige som følge af omstruktureringen inden for industrien og landbruget. Ordningen for arbejdsløshedsdagpenge bør strømlines, dagpengenes størrelse er ikke knyttet til tidligere løn, forsikringsdækningen er ikke klart defineret i lovgivningen, og forbindelserne mellem bidrag og ydelser i arbejdsløshedsforsikringsordningen er uklar.

Landet skal fastholde de lave offentlige underskud

Myndighederne har holdt deres planer for finanspolitisk konsolidering. Følgelig faldt det offentlige underskud fra 5,7 % af BNP i 1999 til 1,4 % i 2002. Imidlertid vendtes den faldende tendens i underskuddet til en opadgående tendens i 2003, hvor underskuddet steg en anelse til 1,7 % På baggrund af højere skatteindtægter end forventet i første halvår 2003 besluttede regeringen at øge udgifterne i et tillægsbudget i juli 2003. Ændringerne medførte væsentlige stigninger i de løbende udgifter, hvilket forhindrede et yderligere fald i underskuddet i 2003, overvejende i form af

kompensation for tab af opsparing i rubler [8] (ca. 0,4 % af BNP) og landbrugstilskud (0,2 % af BNP). I budgettet for 2004 er der fastlagt et større underskud, overvejende i forbindelse med øgede of