[pic] | KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER |

Bruxelles, den 30.8.2006

KOM(2006) 472 endelig

Forslag til

RÅDETS FORORDNING

om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

BAGGRUNDEN FOR FORSLAGET |

110 | Begrundelse og formål Dette forslag vedrører anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005 af 21. december 2005 (i det følgende benævnt "grundforordningen"), i proceduren vedrørende importen af visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam. |

120 | Generel baggrund Forslaget er fremsat som led i gennemførelsen af grundforordningen og er resultatet af en undersøgelse, der er foretaget i overensstemmelse med de indholdsmæssige og proceduremæssige krav i grundforordningen. |

139 | Gældende bestemmelser på det område, som forslaget vedrører Der findes ingen gældende bestemmelser på det område, som forslaget vedrører. |

141 | Overensstemmelse med andre EU-politikker og -mål Ikke relevant. |

HØRING AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSE |

Høring af interesserede parter |

219 | Interesserede parter, der er berørt af proceduren, har allerede haft mulighed for i overensstemmelse med grundforordningen at forsvare deres interesser i forbindelse med undersøgelsen. |

Ekspertbistand |

229 | Der var ikke brug for ekstern bistand. |

230 | Konsekvensanalyse Forslaget er udarbejdet som følge af gennemførelsen af grundforordningen. Grundforordningen foreskriver ikke en evaluering af de generelle virkninger, men et krav om, at foranstaltningerne ikke må stride mod "Fællesskabets interesser", betyder, at analysen af foranstaltningernes bredere konsekvenser udgør en integrerende del af analysen. |

FORSLAGETS RETLIGE ASPEKTER |

305 | Resumé af forslaget Kommissionen offentliggjorde den 7. juli 2005 en meddelelse ("indledningsmeddelelsen") i Den Europæiske Unions Tidende[1] om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Fællesskabet af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina ("Kina") og Vietnam. Antidumpingproceduren blev indledt som følge af en klage indgivet den 30. maj 2005 af European Confederation of the Footwear industry (CEC), der indeholdt beviser for dumping og betydelige tab som følge heraf. Kommissionen indførte den 6. april 2006 ved forordning (EF) nr. 553/2006 en midlertidig antidumpingtold på importen af visse typer af fodtøj med overdel i læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam. Vedlagte forslag fra Kommissionen til Rådets forordning indeholder de endelige konklusioner vedrørende dumping, skade, årsagssammenhæng og Fællesskabets interesser. Medlemsstaterne blev hørt ved møder i antidumpingkomitéerne den 19., 20. og 27. juli 2006. 9 af medlemsstaterne var positivt indstillede over for den foranstaltning, der blev foreslået iværksat, og 14 var imod. Det foreslås, at Rådet vedtager vedlagte forslag til forordning, som bør offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende senest den 6. oktober 2006. |

310 | Retsgrundlag Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005 af 21. december 2005. |

329 | Subsidiaritetsprincippet Forslaget falder ind under Fællesskabets enekompetence. Subsidiaritetsprincippet finder ikke anvendelse. |

Proportionalitetsprincippet Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet af følgende årsager. |

331 | Foranstaltningens form er beskrevet i ovennævnte grundforordning og giver ikke mulighed for nationale beslutninger. |

332 | Det er ikke relevant at forklare, hvordan byrder af finansiel eller administrativ art, der pålægges Fællesskabet, nationale regeringer, regionale og lokale myndigheder, erhvervsdrivende og borgere, begrænses mest muligt og står i rimeligt forhold til forslagets mål, men i grundforordningen begrænses omfanget af de afgifter, der kan pålægges, til det, der er nødvendigt for at udligne de tab, der forårsages af den konstaterede dumping. |

Reguleringsmiddel/-form |

341 | Foreslåede instrumenter: forordning. |

342 | Andre midler ville ikke være hensigtsmæssige af følgende grunde. Ovennævnte grundforordning foreskriver ikke alternative muligheder. |

BUDGETMÆSSIGE VIRKNINGER |

409 | Forslaget har ingen virkninger for Fællesskabets budget. |

1. Forslag til

RÅDETS FORORDNING

om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab ("grundforordningen")[2], senest ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2117/2005[3], særlig artikel 9,

under henvisning til forslag forelagt af Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

A. PROCEDURE

1. Midlertidige foranstaltninger

(1) Den 23. marts 2006 indførte Kommissionen ved forordning (EF) nr. 553/2006[4] ("den midlertidige forordning") en midlertidig antidumpingtold på importen til Fællesskabet visse typer fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam ("de berørte lande" eller "eksportlandene"). Forordningen trådte i kraft den 7. april 2006.

(2) Der erindres om, at dumpingundersøgelsen vedrørte perioden fra 1. april 2004 til 31. marts 2005 ("undersøgelsesperioden"), og at undersøgelsen af tendenser med relevans for vurderingen af skaden dækkede perioden fra 1. januar 2001 til undersøgelsesperiodens slutning ("den pågældende periode").

2. Efterfølgende procedure

(3) Efter indførelsen af en midlertidig antidumpingtold på importen af visse typer fodtøj med overdel af læder fra de berørte lande blev alle parter underrettet om de kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for den midlertidige forordning. Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger.

(4) Nogle af de interesserede parter fremsatte skriftlige bemærkninger. Parter, der anmodede herom, fik også mulighed for at blive hørt mundtligt. Kommissionen fortsatte med at indhente og efterprøve alle oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen.

(5) Kommissionens tjenestegrene underrettede endvidere parterne om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det påtænktes at anbefale indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der var stillet sikkerhed i form af midlertidig told. De interesserede parter fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger. Der blev taget stilling til de mundtlige og skriftlige bemærkninger fra parterne, og undersøgelsens konklusioner er, hvor det har været relevant, blevet ændret i overensstemmelse hermed. Der blev desuden fremlagt yderligere oplysninger om en ændring af foranstaltningernes påtænkte form.

(6) Forskellige interesserede parter gentog deres påstand om, at man ved ikke at offentliggøre klagernes navn ikke tog hensyn til deres ret til at kunne forsvare sig. Dette punkt var allerede tidligere behandlet (se betragtning 8 i den midlertidige forordning). Der blev taget endelig stilling til spørgsmålet, og følgende skal bemærkes: Klagernes produktionsmængder opdelt på lande blev forelagt de interesserede parter, der havde fremsat påstande vedrørende status. Deres ret til at kunne forsvare sig anses således for at være respekteret. Disse oplysninger blev efterfølgende stillet til rådighed for alle de interesserede parter.

B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE

1. Den pågældende vare

(7) Der erindres om, at i henhold til betragtning 10 i den midlertidige forordning er varen, der er genstand for denne procedure, fodtøj med overdel af læder eller kunstlæder med oprindelse i Kina og i Vietnam, undtagen:

- sportsfodtøj som defineret i underpositionsbestemmelse 1 til kapitel 64 i den kombinerede nomenklatur, dvs. i) fodtøj, som er fremstillet til sportsaktiviteter, og som er forsynet med eller kan forsynes med pigge, knopper og lign., og ii) skøjtestøvler, skistøvler, fodtøj til langrend, snowboardstøvler, bryde- og boksestøvler samt cykelsko

- hjemmefodtøj og andre typer af indendørs fodtøj (henhørende under KN-kode 6403 59 50, 6403 99 50 og ex 6405 10 00)

- fodtøj med beskyttelseståkappe, dvs. fodtøj med en indbygget beskyttelseståkappe med en modstandsdygtighed over stød på mindst 100 joule[5] (henhørende under KN-kode: ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 og ex 6405 10 00).

(8) På grundlag af indholdet i betragtning 12 til 27 i den midlertidige forordning konkluderede man desuden foreløbig, at visse former for højteknologiske sportssko, dvs. Special Technology Athletic Footwear ("STAF"), ikke er omfattet af denne definition.

(9) Man besluttede desuden midlertidigt at behandle børnesko som en del af den pågældende vare, selv om denne beslutning gøres til genstand for yderligere undersøgelser og diskussioner i den endelige fase.

(10) De interesserede parter blev opfordret til at fremsætte bemærkninger til disse specifikke spørgsmål. I lyset af de bemærkninger, som ovenstående gav anledning til, samt yderligere anmodninger om undtagelser for andre specifikke typer af fodtøj gennemgås disse påstande nærmere i det følgende.

1.1. Special technology athletic footwear ("STAF")

(11) Der erindres om, at STAF som defineret i betragtning 13 i den midlertidige forordning ikke er medtaget i definitionen af den pågældende vare.

(12) Denne udelukkelse skyldes, at denne type fodtøj har anderledes grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika, sælges via andre salgskanaler, og at slutbrugen og forbrugernes opfattelse af varen er anderledes.

(13) Fællesskabets fodtøjsindustri anfægtede, at STAF blev udelukket af produktdefinitionen, idet man hævede, at STAF-fodtøj har de samme salgskanaler og opfattes på samme måde af forbrugerne som den undersøgte vare. Hvis STAF alligevel holdes uden for undersøgelsen af de forskellige varer, understregede man, at den minimale STAF-værdi på 9 EUR i den nuværende TARIC-definition bør hæves som følge af den nedskrivning af dollar i forhold til EUR, som er sket igennem årene.

(14) Som svar på disse påstande skal det først og fremmest bemærkes, at Fællesskabets fodtøjsindustri ikke anfægtede, at STAF har andre grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika. For det andet vedrørende salgskanaler, anvendelse, forbrugeropfattelse og importtendenser har Fællesskabets fodtøjsindustri ikke fremført dokumenterede argumenter, der ændrer ved oplysningerne i betragtning 15 til 18 i den midlertidige forordning. Desuden blev kravet om en forhøjelse af grænseværdien på 9,00 EUR ikke underbygget med konkrete beviser.

(15) Adskillige importører ønskede en sænkning af minimumsværdien på STAF fra 9,00 EUR til 7,50 EUR, især på grund af ændrede omstændigheder med hensyn til omkostningsbegrænsende produktionsprocesser.

(16) Disse påstande er ligeledes blevet gennemgået omhyggeligt. Der erindres om, at grænsen på 9 EUR blev indført ved TARIC-nomenklaturen i 1994, hvor STAF blev indført inden for kontingentet af fodtøj med oprindelse i Kina, dvs. for 12 år siden. Desuden underbyggede importørerne deres ønske med beviser for, at nye produktionsteknologier har ført til såvel en betydelig omkostningsreduktion pr. STAF som følge af mindre spild af materialer og energi. Kombineret med en skærpet konkurrence som følge af et større udbud af STAF-produktion, endnu en faktor, der fører til lavere priser, har dette haft konsekvenser for prisniveauet sammenlignet med situationen for 12 år siden, hvilket man ikke kan se bort fra. En begrænset nedsættelse af STAF-tærsklen med 1,5 EUR betragtes som rimelig og nødvendig for at afspejle disse ændringer.

(17) Desuden hævdede forskellige eksportører, at definitionen af STAF bør udvides ved at medtage alt fodtøj med overdel af læder og såler af ethylenvinylacetat (EVA) og/eller direkte støbning.

(18) Men som svar på disse påstande skal det understreges, at brugen af EVA-støbeteknikken som sådan ikke indebærer nogen klar sondring mellem slutproduktet og den pågældende vare. Det blev endvidere forklaret, at støbeteknikken, som anvendes til EVA-såler, også kan anvendes til fodtøj, der helt klart ikke er STAF. Der blev desuden ikke ført bevis for, at en sondring baseret på forskellige fysiske og tekniske karakteristika, forskellige salgskanaler, anvendelse og forbrugeropfattelse og forskellige importtendenser ikke vil være hensigtsmæssig. Endelig var de definitioner af EVA, som forskellige importører foreslog, helt tydeligt modstridende. Derfor blev forslaget til definition af STAF afvist.

(19) Resultatet er, at det bekræftes, at STAF ikke skal være omfattet af definitionen af den pågældende vare, som er indeholdt i den midlertidige forordning. Desuden bør minimumsværdien af STAF sænkes fra 9,00 EUR til 7,50 EUR. Da der ikke er indkommet yderligere bemærkninger, bekræftes hermed oplysningerne i den midlertidige forordning om STAF som anført i betragtning 13 til 19 i den midlertidige forordning. STAF til over 7,5 EUR er derfor endeligt udelukket fra proceduren.

1.2. Børnefodtøj

(20) Børnefodtøj, dvs. fodtøj med indersål med en længde på højst 24 cm og samlet højde af sål og hæl på højst 3 cm henhørende under KN-kode: ex 6403 20 00, ex 6403 30 00, 6403 51 11, 6403 51 91, 6403 59 31, 6403 59 91, 6403 91 11, 6403 91 91, 6403 99 31, 6403 99 91 og ex 6405 10 00 var ikke omfattet af den midlertidige antidumpingtold, fordi de foreløbige oplysninger ikke kunne begrunde sådanne foranstaltninger af hensyn til Fællesskabets interesser.

(21) I betragtning 28 til 31 i den midlertidige forordning har man endnu ikke truffet endelig beslutning om, hvorvidt børnesko skal medtages i definitionen af den pågældende vare eller ej. Selv om nogle af argumenterne muligvis kunne betyde, at børnefodtøj ikke er en del af de pågældende varer, gav argumenterne ikke mulighed for at nå frem til en endelig konklusion på tidspunktet for undersøgelsen. Man besluttede derfor at behandle børnesko som en del af den pågældende vare, mens man fortsætter undersøgelserne, og så tage spørgsmålet op i den endelige fase.

(22) Efter fremlæggelse af de foreløbige undersøgelsesresultater hævdede nogle af de interesserede parter, at børnesko ikke bør medtages blandt de pågældende varer. Disse påstande var baseret på den antagelse, at navnlig mode, design, salgskanaler og kundeservice som omtalt i betragtning 30 og 31 i den midlertidige forordning klart adskiller børnesko fra andre typer af fodtøj, der falder inden for rammerne af den igangværende undersøgelse.

(23) Men disse påstande blev imidlertid anset for at være utilstrækkelige til at udelukke børnefodtøj fra definitionen af den pågældende vare, fordi de ikke blev underbygget med tilstrækkelige beviser for, at det ved denne undersøgelse var muligt at trække en klar skillelinje mellem børnefodtøj og andre typer af fodtøj, som er genstand for undersøgelsen. Man fandt tværtimod, at de væsentlige fysiske og tekniske karakteristika ved børnefodtøj, som det har til fælles med den pågældende vare - en kombination af en overdel af læder og forskellige typer af såler til beskyttelse af fødderne - var langt vigtigere end eventuelle forskelle (dvs. især størrelse). Det viste sig endvidere, at modetendenser, design, salgskanaler og forbrugerservice ikke var grundlæggende anderledes end for andre undersøgte typer af fodtøj. Det forhold alene, at børnefodtøj udgør en særskilt produktgruppe under den pågældende vare, er ikke tilstrækkelig grund til, at denne type fodtøj skal holdes uden for definitionen. Man fandt rent faktisk, at der ikke var nogen klar skillelinje mellem børnefodtøj og den pågældende vare, men at der er tale om en ret høj grad af overlapning, navnlig at der er tale om en genstand, der bruges til at dække og beskytte menneskers fødder, og som navnlig bruges til gang.

(24) I sin reaktion på oplysningerne i den midlertidige forordning hævdede Fællesskabets erhvervsgren, at børnefodtøj bør være en del af den pågældende vare. Der blev navnlig fremlagt oplysninger, der beviser, at der stadig foregår en betydelig produktion af børnefodtøj i Fællesskabet.

(25) Oplysningerne fra Fællesskabets erhvervsgren bekræfter kun de endelige resultater. Derfor er den endelige konklusion, at børnefodtøj bør medtages i definitionen af den pågældende vare.

1.3. Andre anmodninger om udelukkelse

(26) Adskillige interesserede parter hævdede, at visse andre typer fodtøj inden for disse KN-koder var for anderledes, navnlig med hensyn til anvendelse, til, at de kan tilhøre samme produktkategori. Disse påstande analyseres nedenfor.

(i) Sko til "vandring", "klatring" og andre udendørsaktiviteter

(27) Ifølge betydningen i den kombinerede nomenklatur anses "vandring", "klatring" og andre udendørsaktiviteter ("vandresko") ikke for sportsaktiviteter, og derfor falder disse uden for definitionen af STAF-fodtøj i henhold til betragtning 13 i den midlertidige forordning. Men visse parter anmodede om, at dette produkt udelukkes fra denne procedure, fordi (i) kravene til sådanne vandresko angiveligt er meget lig STAF- specifikationerne, (ii) vandresko kan angiveligt klart adskilles fra andre typer af fodtøj hvad angår salgskanaler og forbrugeropfattelse og (iii) betaling af en højere told på vandresko vil angiveligt have en ødelæggende virkning på dette specifikke marked.

(28) Der blev ikke fremlagt yderligere oplysninger om de specifikke tekniske karakteristika ved vandresko, der kan begrunde en ændring af betragtning 34 i den midlertidige forordning, hvori det hedder, at selv om de forskellige typer fodtøj, f.eks. vandresko, ganske vist har forskellige specifikke karakteristika forbliver deres grundlæggende karakteristika imidlertid identiske. Man fandt desuden, at "vandresko" fremstilles i stor skala i Fællesskabet, og at det ikke er muligt at sondre klart mellem de importerede "vandresko" og sko fremstillet i Fællesskabet. Dette blev bekræftet ved beslutningen om at medtage samme type fodtøj blandt de produkter, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2155/97[6]. Selv om vandresko undertiden kan have specifikke karakteristika, har de samme fysiske og tekniske karakteristika som andet fodtøj, der falder ind under definitionen. Hvad angår anvendelsen og forbrugernes opfattelse fandt man endvidere, at der er tale om en høj grad af overlapning med andre typer fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Derfor er holdningen, at "vandresko" fortsat bør være omfattet af undersøgelsen.

(ii) Fodtøj med mekanisk-terapeutisk anvendelse

(29) En importør anmodede om, at visse typer fodtøj med mekanisk-terapeutisk anvendelse blev udelukket. Selv om produktet i øjeblikket hører under KN-kode 6403 99 93, 6403 99 96 og 6403 99 98, blev det fremført, at denne type fodtøj bør udelukkes fra denne procedure, fordi det angiveligt har andre fysiske og kemiske karakteristika, andre salgskanaler og en anden forbrugeropfattelse som et godkendt medicinsk produkt, der er godkendt til salg som medicinsk anordning til mekanisk-terapeutisk anvendelse.

(30) Man fandt, at denne type fodtøj bør betragtes som værende en del af den pågældende vare. Selv om dette produkt har en særlig teknologi og en særlig anvendelse til medicinske formål, adskiller disse særlige træk sig ikke entydigt og strukturelt fra den pågældende vares. Dette understreges ved, at denne type fodtøj også købes af forbrugere, der køber den af bekvemmelighedsgrunde snarere end af specifikke medicinske årsager, hvilket også anerkendes i de oplysninger, som importøren har indsendt.

(31) Af overnævnte grunde bør kravet om udelukkelse af fodtøj med mekanisk-terapeutisk anvendelse afvises.

(iii) EVA strandsandaler

(32) EVA strandsandaler (ESS) er sko, hvor overdelen kun udgøres af en rem af lædermateriale, der er fastgjort til begge sider af en tyk letvægtssål fremstillet af en kombination af EVA og andre materialer. Nogle interesserede parter hævdede, at et sådant produkt bør udelukkes fra den igangværende undersøgelse, eftersom de angiveligt har meget specifikke og distinktive grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika, der gør dem letgenkendelige som strandsandaler, hvilket betyder, at de har en anden slutanvendelse og forbrugeropfattelse end andre typer fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Det blev endvidere påstået, at den teknologi, der anvendes til ESS er flyttet helt ud af Europa.

(33) I den henseende fandt man, at selv om ESS rent faktisk har nogle særlige karakteristika, er der tale om de samme grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika som andet fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Hvad angår anvendelsen og forbrugernes opfattelse fandt man endvidere, at der er tale om en høj grad af overlapning med andre typer fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen, f.eks. badesandaler og træsko. Desuden fandt man, at salgskanaler, markedsføring, mode osv. svarede til andre typer af fodtøj, der er omfattet af produktdefinitionen. Desuden fremlagde Fællesskabets erhvervsgren oplysninger, der viste, at der stadig foregår en betydelig ESS-produktion inden for EF. Derfor fandt man, at kravet om udelukkelse måtte afvises.

(iv) Sko af svinelæder

(34) En interesseret part hævdede, at fodtøj med overdel af svinelæder burde udelukkes fra undersøgelsen på grund af påståede kvalitets- og prisforskelle og en påstået manglende EF-produktion med denne type overdel.

(35) Der kunne imidlertid ikke foretages nogen klar sondring mellem importeret fodtøj af svinelæder og Fællesskabets produktion, eftersom begge udviser samme grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika og brug. Desuden viste salgskanalerne sig at være mere eller mindre de samme, hvilket også afspejler det faktum, at forbrugerne ikke opfatter svinelædersko anderledes. Kravet blev derfor afvist.

(v) Fodtøj med patenteret teknologi

(36) En interesseret part hævdede, at visse typer af fodtøj med patenteret teknologi bør udelukkes fra undersøgelsen, dvs. en teknologi bestående af en særlig stødabsorberende hæl, en dæmpende midtersål og en særlig teknologi, der øger fleksibiliteten af denne type fodtøj.

(37) Men når man sammenligner denne type fodtøj med den pågældende vare, kan der ikke foretages nogen klar sondring ud fra de grundlæggende fysiske og tekniske karakteristika og anvendelser af denne type fodtøj og den pågældende vare. Selv om det anerkendes, at en patenteret teknologi kan bidrage til at øge komforten, ændrer den ikke i sig selv i væsentlig grad ved, at der er tale om fodtøj til almindelig brug. Desuden kan det forhold, at en bestemt teknologi er patenteret ikke som sådan begrunde, at produktet udelukkes fra definitionen. Selv om det erkendes, at dette produkt kan have særlige funktioner, er det fortsat i konkurrence med EF-produktionen af den undersøgte vare. Derfor blev dette krav afvist.

(vi) Ikke-STAF-sportsfodtøj

(38) Visse interesserede parter hævdede, at alle typer af sportsfodtøj, altså ikke kun STAF- og sportsfodtøj i henhold til definitionen i underpositionsbestemmelsen til kapitel 64 i Den Kombinerede Nomenklatur, bør udelukkes fra proceduren. Disse påstande er baseret på de samme begrundelser, som blev fremført for udelukkelsen af STAF, og den påståede mangel på visse typer ikke-STAF-fodtøj på EF-markedet, hvis disse typer af fodtøj ikke udelukkes. Sidstnævnte påstand blev ikke underbygget med konkret dokumentation. Dermed blev der ikke fremlagt oplysninger, der nødvendiggør en ændring af konklusionen i betragtning 27 i den midlertidige forordning vedrørende de resterende typer af ikke-STAF-fodtøj. Kravet blev derfor afvist.

1.4. Konklusion

(39) Derfor bekræftes de foreløbige konklusioner som ændret i B. 1.1. ovenfor endeligt. Med henblik på denne procedure og i overensstemmelse med Fællesskabets sædvanlige praksis konkluderes det således, at alle typer af den pågældende vare bør betragtes som værende én og samme vare.

2. Den samme vare

(40) Eftersom der ikke indkom bemærkninger vedrørende den samme vare, bekræftes indholdet og de midlertidige konklusioner hermed.

(41) På grundlag af ovenstående konkluderes det endeligt, at den pågældende vare og alle typer fodtøj med overdel af læder, som fremstilles og sælges i de berørte lande og i Brasilien, og det fodtøj, der fremstilles og sælges af EF-erhvervsgrenen på EF-markedet, i overensstemmelse med grundforordningens artikel 1, stk. 4, er de samme.

C. PRØVEUDTAGNING

1. Udtagning af stikprøver af eksporterende producenter i Kina og Vietnam

(42) Nogle parter fremførte, at stikprøverne ikke var repræsentative som følge af udelukkelsen af STAF og børnesko.

(43) Som nævnt i betragtning 61 i den midlertidige forordning påvirkede udelukkelsen af STAF-produkter ikke i nævneværdig grad stikprøvernes repræsentativitet. For børneskos vedkommende er argumentet irrelevant som følge af beslutningen om at medtage denne type fodtøj i undersøgelsen.

(44) Der blev fremsat bemærkninger til stikprøveprocenterne som anført i de midlertidige foranstaltninger. Der blev taget hensyn til disse bemærkninger. Med hensyn til børnesko blev det konstateret, at de udvalgte virksomheder i stikprøverne udgjorde henholdsvis mere end 12 % og mere end 15 % af eksportmængderne til Fællesskabet fra de samarbejdsvillige kinesiske og vietnamesiske eksporterende producenter af den pågældende vare. Dermed er stikprøven helt klart repræsentativ. Der henvises også til argumenterne i betragtning 56 nedenfor.

(45) Det blev ligeledes hævdet, at stikprøveudtagningen ikke var i overensstemmelse med WTO's antidumpingaftale (ADA), idet bestemte storeksportører blev udvalgt på bekostning af virksomheder med mindre eller intet nuværende salg til EU, men et forholdsvis stort salg på hjemmemarkedet.

(46) Som forklaret i betragtning 60 i den midlertidige forordning søgte man med den anvendte metodologi at sikre den størst mulige repræsentativitet for stikprøverne og at medtage nogle virksomheder med et repræsentativt salg på hjemmemarkedet i den største repræsentative eksportmængde, som det var muligt at undersøge inden for det givne tidsrum. Dette bør give mulighed for en beregning af den normale værdi på dette grundlag, hvis nogle af de eksporterende producenter i stikprøven skal opfylde kriterierne for markedsøkonomisk behandling. Stikprøverne blev ikke udvalgt i strid med WTO-reglerne eller med artikel 17 i grundfordordningen, hvori det hedder, at stikprøven enten skal have statistisk gyldighed eller omfatte den største repræsentative produktions-, salgs- eller eksportmængde, som med rimelighed kan undersøges inden for den tid, der er til rådighed. Derfor giver ovennævnte regler mulighed for at benytte omsætning, indenlandsk og/eller til eksport, som udvælgelseskriterium.

(47) Der erindres desuden om, at myndighederne i de berørte lande som beskrevet i betragtning 57 og 58 i den midlertidige forordning gav deres fulde tilslutning til de valgte stikprøver.

(48) Nogle interesserede parter hævede desuden, at aftalen om stikprøvens sammensætning for Kinas vedkommende burde have været indgået med myndighederne i Hong Kong og Taiwan, eftersom de kinesiske producenter i vid udstrækning ejes af aktionærer i disse lande. Derfor var parterne i disse lande angiveligt berørt af proceduren.

(49) Dette argument måtte afvises. Den sædvanlige praksis i Fællesskabet går ud på at søge at nå frem til en aftale med myndighederne i eksportlandet og/eller producentsammenslutninger ved antidumpingprocedurer, hvor der anvendes stikprøveteknikker i overensstemmelse med artikel 17, stk. 2), i grundforordningen. Desuden var de statslige myndigheder i de berørte lande i tæt kontakt med landenes producentsammenslutninger. Eksportlandene i den igangværende procedure er Kina og Vietnam. Derfor søgte og opnåede man netop myndighedernes godkendelse af stikprøvernes sammensætning.

(50) En vietnamesisk eksporterende producent gentog sine bemærkninger om, at eftersom man havde udfyldt antidumpingspørgeskemaet korrekt, skulle man have været omfattet af en individuel undersøgelse. Men det forhold, at en part uden for stikprøven indsender et svar på et antidumpingspørgeskema, fører ikke automatisk til en individuel undersøgelse. Som det forklares i betragtning 64 i den midlertidige forordning konkluderede Kommissionen i lyset af stikprøvens hidtil usete størrelse, at en individuel undersøgelse af flere eksporterende producenter ville have været uforholdsmæssigt besværlig og gjort det umuligt at afslutte undersøgelsen i tide.

(51) Endelig hævede parterne, at udvælgelsen af en repræsentativ omsætning på hjemmemarkedet i stikprøven er uhensigtsmæssig, eftersom ingen af eksportørerne er omfattet af markedsøkonomisk behandling. Dette argument blev imidlertid anset for irrelevant, eftersom beslutningen om markedsøkonomisk behandling træffes efter udvælgelsen af stikprøven.

(52) Kravet blev derfor afvist og i mangel af yderligere kommentarer til dette spørgsmål konkluderes det, at stikprøverne var repræsentative.

2. Udtagning af stikprøver af EF-producenter

(53) Forskellige interesserede parter hævdede, at der er tale om en overtrædelse af artikel 17 i grundforordningen, idet man påstod, at stikprøven af EF-producenter ikke er repræsentativ. Denne påstand er baseret på det forhold, at kun 10 virksomheder blev udtaget i stikprøven, og at disse virksomheder kun repræsenterer 10 % af klagernes samlede produktionsmængde og kun en mindre del af den samlede EF-produktion - dvs. mindre end 5 % - idet klagerne i denne sag repræsenterer lidt over 40 % af den samlede EF-produktion. Det hæves desuden, at visse af de tendenser, der er iagttaget for EF-producenterne i stikprøven, ikke er de samme som dem, der kan iagttages for alle klagerne, og at stikprøven derfor ikke er repræsentativ.

(54) En importørsammenslutning hævdede ligeledes, at stikprøven af EF-producenter ikke er statistisk gyldig, og at der derfor kun blev foretaget kontrolbesøg hos en ubetydelig andel af EF-producenterne.

(55) I denne henseende erindres der om, at det i artikel 17 i grundforordningen fastslås, at undersøgelser kan begrænses til stikprøver, der enten er statistisk gyldige, eller som udgør den største repræsentative produktions-, salgs- eller eksportmængde, som med rimelig kan undersøges.

(56) Ud fra bestemmelsens ordlyd er det klart, at der ikke findes nogen kvantitativ angivelse eller tærskel for niveauet af repræsentative mængder. Den eneste indikation er, at en sådan mængde bør være begrænset til det, der med rimelighed kan undersøges inden for den tid, der er til rådighed.

(57) Som følge af de særlige omstændigheder ved sagen, dvs. at Fællesskabets erhvervsgren er særdeles fragmenteret, er det uundgåeligt, at virksomhederne i stikprøven dækker en forholdsvis lille andel af den samlede EF-produktion. Som forklaret i betragtning 65 i den midlertidige forordning udvalgte Kommissionen især en stikprøve baseret på størrelsen målt i produktionsmængde, men tog også hensyn til producenternes geografiske placering med henblik på at sikre, at stikprøven er repræsentativ i den henseende. Antallet af udvalgte virksomheder i stikprøven måtte imidlertid begrænses til det, der med rimelighed kunne undersøges i det til rådighed værende tidsrum, dvs. 10 virksomheder i dette tilfælde. Som følge af den høje grad af fragmentering af denne erhvervsgren, og eftersom de større producenter blev udvalgt i stikprøven, vil en yderligere forøgelse af antallet af virksomheder under alle omstændigheder ikke have nogen betydelig indvirkning på stikprøvens størrelse i forhold til den samlede EF-produktion. I denne forbindelse bemærkes det i øvrigt, i modsætning til påstande fra nogle parters side, foreligger der ikke nogen juridisk forpligtelse til at medtage små og mellemstore virksomheder som defineret i den relevante EF-lovgivning i stikprøven ifølge ordlyden i artikel 17, stk. 1), i grundforordningen.

(58) Som forklaret ovenfor skal udvælgelsen af stikprøven enten være statistisk gyldig eller baseret på repræsentative mængder. Eftersom sidstnævnte metode blev anvendt i dette tilfælde, afvistes påstanden om, at stikprøven ikke havde statistisk gyldighed. På samme måde udgør det forhold, at visse tendenser, som angiveligt er iagttaget for EF-producenterne i stikprøven, ikke svarede til de tendenser, der er iagttaget for alle klagerne, og at en lille andel af EF-producenterne var omfattet af kontrolbesøg, ikke juridisk gyldige argumenter, der kan anfægte stikprøvens gyldighed.

(59) Af ovennævnte grunde afvistes påstandene fra de forskellige parter, og stikprøvens juridiske gyldighed bekræftes hermed, idet stikprøven er repræsentativ og udvalgt i fuld overensstemmelse med artikel 17 i grundforordningen.

D. DUMPING

1. Markedsøkonomisk behandling

1.1. Generel bemærkning

(60) Visse interesserede parter hævdede, at Kommissionen ikke for hver af de kinesiske og vietnamesiske eksportører offentliggjorde begrundelsen for, at de ikke anses for at skulle indrømmes markedsøkonomisk behandling. I henhold til deres påstand, som de gentog efter den endelige offentliggørelse, er Kommissionen forpligtet til at træffe beslutning om krav om markedsøkonomisk behandling i de enkelte tilfælde, uanset om eksportøren er med i stikprøven eller ej. Man fandt, at den anvendte metodologi fratager virksomheder uden for stikprøven deres ret til en individuel vurdering og udgør en overtrædelse af artikel 2, stk. 7, litra b), og 2, stk. 7, litra c), i grundforordningen.

(61) Den nuværende bestemmelse om stikprøveudtagning (artikel 17 i grundforordningen) anses imidlertid for fuldt ud at dække situationen for virksomheder, der gør krav på markedsøkonomisk behandling. Uanset om der er tale om lande med markedsøkonomi eller lande med overgangsøkonomier nægtes eksportører som følge af stikprøveudtagningens art individuel behandling, og de konklusioner, man når frem til på grundlag af stikprøven, udvides til at omfatte disse. I artikel 17 i grundforordningen defineres den generelle metode, der bruges til håndtering af situationer, hvor der ikke længere er mulighed for individuel undersøgelse på grund af det store antal virksomheder, der er involveret, dvs. brug af en repræsentativ stikprøve. Der er ingen grund til, at stikprøveudtagningsmetoden ikke også kan anvendes på en situation, hvor det store antal involverede virksomheder omfatter et stort antal virksomheder, der anmoder om markedsøkonomisk behandling/individuel behandling. Som ved alle andre stikprøveudtagninger udvælges der et vejet gennemsnit af alle virksomheder i stikprøven, uanset hvilken metodologi der anvendes til dumpingberegningen for de enkelte virksomheder som følge af vurderingen af, hvorvidt der skal anvendes markedsøkonomisk behandling/individuel behandling. Markedsøkonomisk behandling/individuel behandling bør således ikke hindre anvendelsen af normale stikprøveudtagningsteknikker. Rationalet bag stikprøveudtagningen går ud på at skabe balance mellem de administrative krav for at give mulighed for en vurdering af sagen i tide og inden for de obligatoriske frister med en individuel analyse i det omfang, dette er muligt. Endelig erindres der om, at antallet af anmodninger om markedsøkonomisk behandling i dette tilfælde var så stort, at en individuel behandling af anmodningerne - som det undertiden sker i andre sager - var umulig af administrative grunde. Derfor fandt man det rimeligt at anvende den vejede gennemsnitsmargen for alle virksomhederne i stikprøven på alle virksomheder uden for stikprøven uden at skelne mellem virksomhederne, uanset om de indrømmes markedsøkonomisk behandling/individuel behandling eller ej. Det er også blevet påstået, at dumpingberegningen ikke var tilstrækkeligt pålidelig, fordi man havde anvendt stikprøver med krav om markedsøkonomisk behandling. Denne påstand måtte afvises. For det første var der ikke tale om stikprøver af producenter, der krævede markedsøkonomisk behandling, men stikprøver af eksporterende producenter. For det andet er bestemmelserne om stikprøveudtagning beregnet på at sikre en tilstrækkeligt pålidelig konklusion om, hvorvidt der er tale om dumping eller ej for et stort antal eksporterende producenter. For det tredje er der i tilfælde, hvor eksporterende producenter også har anmodet om markedsøkonomisk behandling, ingen grund til at konkludere, at brugen af en rutinemæssig stikprøveudtagningsteknik vil føre til resultater, der ikke er tilstrækkeligt pålidelige. Det strider rent faktisk imod selve princippet for stikprøveudtagning at argumentere, at fordi eksportører (uden for stikprøven) bør klassificeres som enten markedsøkonomisk behandling eller ikke-markedsøkonomisk behandling, vil en stikprøve af en sådan population i sig selv være ikke-repræsentativ. Som ved alle andre antidumpingundersøgelser er de enkelte eksportørers situation aldrig ens. Der kan være tale om betydelige forskelle mellem producenter, og stikprøveudtagning kan alligevel anvendes. For det fjerde betyder klassificeringen af en virksomhed som ikke værende omfattet af markedsøkonomisk behandling, at den normale værdi ikke kan fastslås på grundlag af virksomhedens egne oplysninger, men at man er nødt til at anvende et brugbart alternativ. Men man har også tyet til brugbare alternativer inden for andre vigtige områder af dumpingundersøgelser, se f.eks. artikel 2, stk. 1), og artikel 2, stk. 6), i grundforordningen. For det femte understreges stikprøvens repræsentativitet yderligere ved, at regeringerne i eksportlandene selv har foreslået langt størstedelen af de virksomheder, der er udvalgt til stikprøven. De har med andre ord selv betragtet disse stikprøver som repræsentative for alle deres eksporterende producenter.

(62) Nogle eksporterende producenter fra Kina og Vietnam fremførte stadig, at Kommissionen foretog individuelle vurderinger af markedsøkonomisk behandling, hvor antallet af eksporterende producenter var højt. I sådanne tilfælde, f.eks. "endeløse polyesterfibre" (Rådets forordning (EF) nr. 1487/2005 af 12. september 2005)[7], havde man anvendt individuelle vurderinger af markedsøkonomisk behandling, selv om man havde anvendt stikprøveudtagningsteknikker i henhold til artikel 17 i grundforordningen i forbindelse med dumpingundersøgelsen.

(63) I denne henseende erindres der imidlertid om, at det i ovennævnte tilfælde stadig blev anset for muligt at foretage en individuel undersøgelse af anmodninger om markedsøkonomisk behandling, mens dette ikke var muligt ved denne undersøgelse. Det bemærkes endvidere, at i ovennævnte tilfælde fik virksomheder, der ikke var udvalgt til stikprøven, i henhold til reglerne for stikprøveudtagning tildelt den vejede gennemsnitsmargen for virksomheder med markedsøkonomisk behandling i stikprøven, dvs. de fik ikke tildelt en individuel margen, men fik tildelt en vejet gennemsnitsmargen, som var beregnet for virksomheder med markedsøkonomisk behandling.

(64) I tidligere tilfælde, hvor der anvendtes stikprøveudtagning og samarbejdsvillige eksportører anmodede om markedsøkonomisk behandling, var de pågældende antal af en sådan art, at det var muligt at undersøge hvert enkelt krav individuelt. I lyset af det hidtil usete antal anmodninger om markedsøkonomisk behandling var det ikke muligt at vurdere hvert af kravene individuelt. Andre eksportører, både uden for og inden for stikprøven, gentog, at de burde have været indrømmet markedsøkonomisk behandling. Som opbakning for disse krav fremlagde nogle af dem deres stiftelsesoverenskomst for at påvise, at deres situation ikke var anderledes end Golden Step, den eneste virksomhed, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling.

(65) I denne forbindelse skal det bemærkes, at bestemmelserne om stikprøveudtagning i artikel 17 i grundforordningen blev anvendt ved denne procedure. Efterfølgende oplysninger fra eksporterende producenter uden for stikprøven blev ikke undersøgt, idet dette i henhold til grundforordningens artikel 17, stk. 3), ville have været uforholdsmæssigt besværligt og ville have gjort det umuligt at afslutte undersøgelsen i tide. Efterfølgende krav fra virksomhederne i stikprøven behandles i de relevante afsnit nedenfor, der omhandler specifikke punkter vedrørende de to lande, der er berørt af denne procedure.

(66) Nogle af de eksporterende producenter fremførte, at Kommissionen ikke havde foretaget en vurdering af markedsøkonomisk behandling senest tre måneder, efter at proceduren blev indledt, som krævet i artikel 2, stk. 7, litra c), sidste afsnit, i grundforordningen.

(67) Selv om vurderingen af markedsøkonomisk behandling skete over tre måneder efter, at undersøgelsen startede, fik de eksporterende producenter i stikprøven hver især oplysninger om deres status med hensyn til markedsøkonomisk behandling og fik alle muligheder for at tage til genmæle. Parterne påvirkes bestemt ikke negativt af beslutningen vedrørende markedsøkonomisk behandling, som sker inden gennemførelsen af midlertidige foranstaltninger.

(68) Nogle af de eksporterende producenter, som allerede havde bedt om individuel undersøgelse, gentog deres anmodning. Men af de årsager, der anføres i betragtning 64 i den midlertidige forordning, kunne der ikke indrømmes individuel behandling af eksporterende producenter i Kina eller Vietnam.

(69) Som forklaret i betragtning 53 til 63 i den midlertidige forordning anvendte man derfor på grund af det store antal samarbejdsvillige eksporterende producenter i Kina og Vietnam en stikprøve til at fastlægge tolden for de samarbejdsvillige eksportører, der ikke var med i stikprøven, i lighed med alle andre antidumpingsager.

1.2. Afgørelse om makroøkonomisk behandling af eksporterende producenter i Kina

(70) Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævede de 12 eksporterende producenter, der blev udvalgt i stikprøven, og som kontrolleret på stedet, at de skulle have været indrømmet markedsøkonomisk behandling og gentog de argumenter, de tidligere havde fremført.

(71) En ud af de 12 virksomheder, nemlig Golden Step (GS), hævdede også efter en midlertidig offentliggørelse, at der var sket en betydelig ændring efter undersøgelsen af kravet om, at den skulle indrømmes markedsøkonomisk behandling, og fremlagde beviser. Der erindres om, at GS’ anmodning om markedsøkonomisk behandling blev afvist, fordi den ikke opfyldte kriterium 1 i artikel 2, stk. 7, litra c), i grundforordningen. Afvisningen skyldtes navnlig en eksportforpligtelse, der medførte, at GS ikke frit kunne fastlægge sine salgsmængder uden betydelig statslig indgriben. Men efter fremlæggelse af resultaterne af undersøgelsen vedrørende markedsøkonomisk behandling fremlagde GS inden for de bindende frister for indgivelse af bemærkninger til undersøgelsesresultaterne oplysninger, der viser, at den de facto og de jure ikke er omfattet af nogen forpligtelse vedrørende eksportsalg.

(72) Efter en behørig undersøgelse af de ændrede omstændigheder for GS og det forhold, at afvisningen af markedsøkonomisk behandling kun havde været baseret på, at GS ikke opfyldte kriterium 1, blev det besluttet at ændre den oprindelige beslutning og indrømme GS markedsøkonomisk behandling.

(73) Nogle producenter, der havde fået afslag på markedsøkonomisk behandling, fremførte, at henvisningen til salgsrestriktioner i stiftelsesoverenskomsten ikke førte til afvisning af markedsøkonomisk behandling i andre antidumpingprocedurer. Det skal først bemærkes, at analysen vedrørende markedsøkonomisk behandling foretages fra sag til sag på grundlag af de fremlagte oplysninger, og at der ikke er tale om de påståede forskelle i forhold til andre analyser af markedsøkonomisk behandling, der er foretaget for nylig med sammenlignelige oplysninger. I den omtalte sag fremlagde den eksporterende producent tværtimod i god tid en ændret udgave af sin stiftelsesoverenskomst, som ikke indeholdt salgsrestriktioner, og påviste, at den de facto ikke var underlagt sådanne salgsrestriktioner.

(74) Andre parter hævdede, at afvisningen af markedsøkonomisk behandling af kinesiske skoeksportører ikke var i overensstemmelse med WTO-reglerne, især fordi eksport fra Kina ikke længere er omfattet af et statsmonopol som krævet i anden supplerende bestemmelse til artikel VI, stk. 1, i bilag 1 til GATT 1994 som en betingelse for, at de kontraherende parter kan fravige princippet om at fastsætte den normale værdi på grundlag af normale værdioplysninger fra eksportlandene.

(75) Da ovennævnte supplerende note blev indført, blev Kina blandt andre lande anset for at have et statsmonopol på eksport. Siden da har man overvejet økonomiske reformer i Kina, som har medført en anderledes behandling ved procedurer vedrørende handelshindringer. I øjeblikket indeholder afsnit 15 i Kinas tiltrædelsesprotokol til WTO særlige bestemmelser om, hvordan eksport fra Kina bør behandles ved procedurer om handelshindringer. De heri indeholdte bestemmelser giver WTO-medlemmer lov til at anvende en "metode, der ikke er baseret på en stringent sammenligning af hjemmemarkedspriser eller omkostninger i Kina …, hvis de undersøgte producenter ikke klart kan påvise, at der er tale om markedsøkonomiske forhold i den erhvervsgren, der fremstiller det samme produkt for så vidt angår fremstilling, produktion og salg af produktet".

(76) Med hensyn til de øvrige 11 virksomheder i stikprøven bemærkes det, at der ikke i tide er fremlagt nye begrundelser, der kan føre til en ændring af beslutningen om at afvise markedsøkonomisk behandling af dem.

(77) I denne forbindelse bemærkes det navnlig, at fremsendelsen af en ændret stiftelsesoverenskomst, der ikke længere indeholder salgsrestriktioner, for to af de eksporterende producenter i Kina, som først fandt sted efter den endelige offentliggørelse, skete for sent til at komme i betragtning, eftersom der på det pågældende tidspunkt ikke var tilstrækkelig tid til kontrol i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1), i grundforordningen. Under alle omstændigheder opfyldte virksomhederne imidlertid ikke betingelserne for markedsøkonomisk behandling udelukkende på grund af salgsrestriktioner (kriterium 1).

(78) De øvrige kommentarer fra disse virksomheder er allerede behandlet i betragtning 69 til 77 i den midlertidige forordning. Dermed bekræftes resultaterne og konklusionen heri, og beslutningen om at afvise markedsøkonomisk behandling for de 11 virksomheder fastholdes.

1.3. Afgørelse om makroøkonomisk behandling af eksporterende producenter i Vietnam

(79) Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævede syv af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter fra Vietnam, at de burde have været indrømmet markedsøkonomisk behandling og gentog de tidligere fremsendte argumenter uden at fremlægge tilstrækkelig ny dokumentation. Disse kommentarer fra disse virksomheder er allerede behandlet i betragtning 78 til 90 i den midlertidige forordning. Dermed bekræftes resultaterne i ovennævnte betragtninger i den midlertidige forordning, og beslutningen om at afvise markedsøkonomisk behandling for de otte virksomheder opretholdes.

(80) To af de stikprøveudvalgte vietnamesiske eksporterende producenter hævdede, at de burde have været indrømmet markedsøkonomisk behandling, eftersom de begrundelser, der blev anvendt til at indrømme markedsøkonomisk behandling til GS, fandt anvendelse på dem. Ifølge deres opfattelse blev de ikke indrømmet markedsøkonomisk behandling på grund af (i) salgsrestriktioner i erhvervslicensen og i stiftelsesoverenskomsten og (ii) eksistensen af en kontrakt mellem en tilknyttet virksomhed og en 100 % statsejet virksomhed. Virksomhederne fremførte, at sådanne omstændigheder også gjorde sig gældende for den kinesiske eksporterende producent GS, og derfor burde resultatet for deres vedkommende have været identisk med resultatet for GS.

(81) Det skal bemærkes, at i henhold til forklaringerne i betragtning 78 til 90 i den midlertidige forordning blev de to vietnamesiske virksomheder ikke indrømmet markedsøkonomisk behandling, fordi de ikke opfyldte kriterium 1, 2 og 3 i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c). Det skal i den forbindelse bemærkes, at disse to virksomheder er indehavere af investeringstilladelser, der omfatter kvantitative salgsrestriktioner. Disse restriktioner blev ikke fjernet hverken i undersøgelsesperioden eller efterfølgende. Som det forklares i betragtning 89 i den midlertidige forordning fremlagde virksomhederne desuden ikke en ansøgningsformular vedrørende markedsøkonomisk behandling for en af deres tilknyttede producenter i Vietnam. Derfor var det ikke muligt at fastslå, hvorvidt koncernen som helhed opfylder alle betingelser for markedsøkonomisk behandling. Det forhold, at denne tilknyttede virksomhed havde en produktionsaftale med en statsejet virksomhed, blev ikke taget i betragtning ved beslutningen vedrørende markedsøkonomisk behandling, idet Kommissionen ikke var i stand til at træffe nogen konklusioner på grundlag af en ikke-indgivet ansøgning om markedsøkonomisk behandling. Det konkluderes derfor, at den faktiske situation for disse to vietnamesiske eksporterende producenter ikke har nogen lighed med GS. Dermed må de fremførte argumenter afvises.

2. Individuel behandling

2.1. Individuel behandling af eksporterende producenter i Kina

(82) Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævede nogle af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter fra Kina, at de burde have været indrømmet individuel behandling, og gentog de tidligere fremsendte argumenter uden at fremlægge ny dokumentation inden fristens udløb. I den forbindelse bemærkes det navnlig, at fremsendelsen af en ændret stiftelsesoverenskomst, der ikke længere indeholdt salgsrestriktioner, fra to stikprøveudvalgte eksporterende producenter i Kina først skete efter den endelige offentliggørelse. Det skete for sent til at kunne kontrolleres korrekt i overensstemmelse med grundforordningens artikel 16, stk. 1).

(83) Af de grunde, der allerede anføres i betragtning 94 i den midlertidige forordning, måtte disse krav derfor afvises.

(84) Andre kinesiske eksporterende producenter hævdede, at afvisningen af at indrømme individuel behandling til kinesiske eksporterende producenter udgjorde en overtrædelse af henholdsvis afsnit 15 i Kinas WTO-tiltrædelsesprotokol og artikel 6, stk. 10), i antidumpingaftalen.

(85) Dette måtte afvises. For det første finder antidumpingaftalen ikke direkte anvendelse i Fællesskabet. For det andet indeholder artikel 6, stk. 10), i antidumpingaftalen kun en generel bestemmelse om eksportører, der tildeles individuelle margener. Men når der er tale om ikke-markedsøkonomiske vilkår, indrømmes der ligeledes undtagelser fra de generelle bestemmelser i WTO-bestemmelserne, f.eks. ved den anden supplerende bestemmelse til artikel VI, stk. 1, i bilag 1 til GATT 1994. Situationen for kinesiske eksportører behandles mere specifikt i Kinas WTO-tiltrædelsesprotokol. Men der kan ikke udledes nogen forpligtelse om tildeling af individuelle margener til eksporterende producenter af afsnit 15 i omtalte protokol.

(86) Ud fra samme begrundelse hævdede parterne, at grundforordningens artikel 9, stk. 5), hvori der fastsættes regler om individuel behandling, er i strid med WTO-lovgivningen.

(87) Dette måtte afvises, ikke kun fordi WTO-reglerne ikke finder direkte anvendelse i Fællesskabet, men også fordi de ikke udelukker en metodologi i to trin med (i) markedsøkonomisk behandling og (ii) individuel behandling.

(88) Fire kinesiske eksportører gentog deres krav om en individuel undersøgelse som omtalt i betragtning 7 i den midlertidige forordning. Man fremførte, at når det var muligt at undersøge en stikprøve med 12 kinesiske virksomheder, burde det også være muligt at undersøge fire mere.

(89) Af de grunde, der allerede anføres i betragtning 64 i den midlertidige forordning, måtte disse krav imidlertid afvises.

(90) En anden eksporterende producent fremsatte en anmodning om individuel behandling efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger. Den pågældende producent har påbegyndt sine aktiviteter efter afslutningen af den oprindelige individuelle behandling. Af de samme grunde som ovenfor var det ikke muligt at foretage en individuel vurdering af det velbegrundede i virksomhedens krav. Man fandt i øvrigt, at dens stiftelsesoverenskomst indeholdt en eksportforpligtelse. Den nød desuden godt af skatte- og afgiftslempelser på sin eksport over en vis andel af den samlede omsætning. Under disse omstændigheder ville det under alle omstændigheder ikke have været muligt at indrømme individuel behandling til denne virksomhed.

2.2. Individuel behandling af eksporterende producenter i Vietnam

(91) Efter indførelsen af midlertidige foranstaltninger hævdede seks af de stikprøveudvalgte vietnamesiske eksporterende producenter, at de burde have været indrømmet individuel behandling.

(92) Virksomhederne, som ikke blev indrømmet individuel behandling på grundlag af grundforordningens artikel 9, stk. 5, litra a), gentog blot deres påstand om, at deres ekportmængder blev fastsat frit. Der erindres om, at deres eksportmængder blev fastsat i virksomhedernes investeringstilladelser og derfor ikke kunne betragtes som værende frit fastsat af virksomhederne, eftersom enhver afvigelse fra den anførte procentdel i deres investeringstilladelse ville kræve en forudgående ændring af denne, hvilket ville skulle godkendes af myndighederne. Selv om disse eksportører hævdede, at procentdelen fastsættes frit af virksomheden ud fra økonomiske overvejelser, anses der ikke at være nogen begrundelse for at fastsætte en eksportprocent i en investeringstilladelse, hvorved man udtrykkeligt forbyder en virksomhed at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Under sådanne omstændigheder kan den pågældende virksomhed ikke længere frit bestemme, hvorvidt den på et givet tidspunkt foretrækker at sælge mere på hjemmemarkedet end den fastsatte mængde i tilladelsen, eftersom dette er underlagt myndighedernes forudgående godkendelse.

(93) En af virksomhederne, som ikke blev indrømmet individuel behandling på grundlag af grundforordningens artikel 9, stk. 5, litra c), hævdede, at Kommissionens beslutning om at afvise individuel behandling ikke var tilstrækkeligt begrundet. Men den pågældende virksomhed er en 100 % statsejet virksomhed, og dermed tilhører størstedelen af aktierne ikke privatpersoner, men staten, som også udnævner ledelsen. Desuden fandt man, at denne virksomhed var tilknyttet en virksomhed, der ikke opfylder kravene vedrørende hverken markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling. Eftersom der skulle anvendes forskellige toldsatser for disse to sammenhørende virksomheder, vil der opstå risiko for at omgå foranstaltningerne, og i lyset af den normale praksis med at undersøge, hvorvidt en gruppe af forretningsmæssigt forbundne virksomheder som helhed opfylder betingelserne for markedsøkonomisk behandling eller individuel behandling, kunne man derfor ikke fastslå, hvorvidt gruppen som helhed opfylder alle betingelser for individuel behandling.

(94) Under disse omstændigheder bekræftes konklusionerne i betragtning 97 i den midlertidige forordning.

(95) De to sidste virksomheder fremlagde ikke nye oplysninger.

(96) Af samme grund, som angives i betragtning 97 i den midlertidige forordning, besluttede man derfor, at beslutningen om at afvise individuel behandling hvad angår de otte vietnamesiske virksomheder skulle fastholdes.

(97) For så vidt angår krav om individuel behandling af eksporterende producenter, der ikke er en del af stikprøven, henvises der til det relevante afsnit ovenfor.

3. Normal værdi

3.1. Fastsættelse af den normale værdi for eksporterende producenter, der er indrømmet markedsøkonomisk behandling

(98) Fastsættelsen af den normale værdi for den ene eksporterende producent, der blev indrømmet markedsøkonomisk behandling, skal baseres på de fremsendte oplysninger om indenlandsk salg og produktionsomkostninger. Disse oplysninger blev kontrolleret hos den pågældende virksomhed.

(99) Hvad angår fastsættelsen af den normale værdi, fandt Kommissionen først, at den pågældende eksporterende producent ikke havde noget indenlandsk salg i undersøgelsesperioden. Derfor kunne den normale værdi ikke fastslås på grundlag af den relevante eksporterende producents hjemmemarkedspriser som krævet i grundforordningens artikel 2, stk. 1, afsnit 1. Derfor måtte man anvende en anden metode.

(100) Med henblik herpå undersøgte man, hvorvidt priserne hos andre sælgere eller producenter i Kina kunne bruges i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 1, afsnit 2. Men ingen andre eksporterende producenter i Kina var blevet indrømmet markedsøkonomisk behandling. Derfor var det ikke muligt at anvende hjemmemarkedspriser fra sådanne eksporterende producenter.

(101) Eftersom der ikke kunne anvendes hjemmemarkedspriser til at fastsætte en normal værdi, måtte man beregne en konstrueret normal værdi på grundlag af omkostningerne hos den pågældende producent. Dermed konstruerede man i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 3, en normal værdi ved at tillægge fremstillingsomkostningerne ved den eksporterede skomodel, tilpasset, hvor det var nødvendigt, et rimeligt beløb til salg, generelle og administrative omkostninger og en rimelig overskudsmargen.

(102) Eftersom den eksporterende producent med markedsøkonomisk behandling ikke havde noget indenlandsk salg, og eftersom ingen andre eksporterende producenter i Kina var indrømmet markedsøkonomisk behandling, måtte de generelle og administrative omkostninger og overskuddet fastlægges på grundlag af en anden hensigtsmæssig metode i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 6, litra c).

(103) Derfor anvendte Kommissionen satser for generalomkostninger og administrationsomkostning og overskud fra kinesiske eksporterende producenter, som for nylig var blevet indrømmet markedsøkonomisk behandling i andre undersøgelser, og som havde salg på hjemmemarkedet i forbindelse med deres normale aktiviteter som anført i grundforordningens artikel 2, stk. 2.

(104) De gennemsnitlige satser for generalomkostninger og administrationsomkostning og overskud, som man fandt frem til ved disse undersøgelser, blev lagt til den pågældende eksporterende producents produktionsomkostninger til de eksporterede modeller.

3.2. Fastsættelse af den normale værdi i et referenceland

(105) Nogle parter fremførte, at det ikke var hensigtsmæssigt at vælge Brasilien som referenceland udelukkende på grundlag af repræsentativiteten af salget på hjemmemarkedet i dette land sammenlignet med andre foreslåede referencelande.

(106) For det første skal det understreges, at repræsentativiteten af salget på hjemmemarkedet ikke er den eneste grund til valget af Brasilien. Der erindres om, at andre faktorer såsom konkurrencen på det brasilianske marked, forskellen i strukturerne for produktionsomkostninger, herunder adgangen til råmaterialer og de brasilianske producenters knowhow, blev analyseret i betragtning 109 til 123 i den midlertidige forordning og førte frem til samme konklusion. Valget af Brasilien blev i øvrigt betragtet som endnu mere hensigtsmæssigt i lyset af beslutningen om at udelukke STAF fra de undersøgte varer, eftersom brasilianske virksomheder i modsætning til ovennævnte parter stort set ikke fremstiller STAF. Andre faktorer, som anføres af de interesserede parter, såsom den socioøkonomiske og kulturelle udvikling eller arbejdskraftomkostningerne, blev ikke anset for relevante for vurderingen af, hvorvidt Brasilien var velegnet som referenceland. Med hensyn til økonomisk udvikling adskiller Brasilien sig ikke i særlig grad fra de andre foreslåede referencelande som Thailand og Indonesien. Valget af Brasilien blev derfor ikke anset for urimeligt.

(107) Selv om det forhold, at hjemmemarkedssalget i referencelandet lå under minimumsniveauet på 5 %, ikke nødvendigvis betyder, at landet er uegnet, tyder et tal på under 2 % for hjemmemarkedssalg for de thailandske og indonesiske virksomheder, der blev foreslået af nogle parter, ikke desto mindre på, at disse markeder er mindre repræsentative end Brasilien.

(108) Desuden var omfanget af salg til hjemmemarkedet, selv om det ikke var den eneste grund til valget af Brasilien, særligt relevant i netop dette tilfælde i lyset af det store antal forskellige sko, der fremstilles i de berørte lande, og som skal sammenlignes med fodtøj fremstillet i det referenceland, der har den største lighed med fodtøj fremstillet i de berørte lande.

(109) Nogle parter hævdede, at Kommissionens brug af meget sammenlignelige produktkontrolnumre til at foretage den midlertidige vurdering ikke ville give en nøjagtig og retfærdig sammenligning af eksportpriser og normale værdier. Det bemærkes, at alle de produktkontrolnumre, der sælges af eksportlandene, naturligvis ikke kunne findes i Brasilien. I disse tilfælde anses det for den mest fornuftige metode at vælge de mest sammenlignelige produktkontrolnumre med henblik på at foretage en retfærdig sammenligning. Desuden blev der foretaget justeringer (f.eks. børnesko, læderkvalitet) for at afhjælpe betydelige forskelle mellem sko eksporteret fra eksportlandene og de meget lignende typer, der sælges i Brasilien. Disse træk var enten ikke medtaget i ordningen med produktkontrolnumre, da ordningen først blev oprettet, eller ikke fuldt ud medtaget i de tilgængelige data, som de interesserede parter har indsendt.

(110) Der erindres endvidere om, at det samlede salg af læderfodtøj fra de samarbejdsvillige brasilianske producenter er højere end det samlede salg fra samarbejdsvillige producenter fra de andre foreslåede referencelande Indonesien, Indien og Thailand. Derfor fandt man, at det antal produkter, der fremstilles af de brasilianske virksomheder, sandsynligvis ville være højere end antallet af produkter fremstillet i de andre lande. Derfor vurderede man, at sandsynligheden for at finde brasilianske skotyper, der var sammenlignelige med kinesisk/vietnamesiske skotyper, var større.

(111) De 6 thailandske virksomheder, de 2 indonesiske virksomheder og den indiske virksomhed rapporterede hver især på et samlet salg (dvs. på hjemmemarkedet og til eksport) på mindre end 8 mio. par sko (dvs. mindre end 5 % af den pågældende eksport), mens de 8 samarbejdsvillige brasilianske virksomheder rapporterede om et salg på mere end 40 mio. par sko, hvoraf mere end 18 mio. par kom fra de 3 virksomheder, hvis oplysninger er blevet anvendt. Under disse omstændigheder er det klart, at sandsynligheden for at finde modeller fremstillet af brasilianske virksomheder, der er sammenlignelige med modellerne, der sælges af de berørte lande, er større end for virksomhederne i Thailand, Indien eller Indonesien.

(112) En part fremførte, at den brasilianske produktion ikke er så bred og diversificeret som produktionen i de berørte lande. Men i lyset af ovenstående kan man med rimelighed gå ud fra, at produktsortimentet hos de brasilianske virksomheder, der fremlagde de nødvendige oplysninger, og hvis salg (på hjemmemarkedet og til eksport) var mellem 6 og 13 gange større end salget fra de indiske, indonesiske og thailandske virksomheder, er bredt og diversificeret.

(113) De interesserede parter henviste ligeledes til en påstået diskrepans mellem betragtning 108 i den midlertidige forordning, hvori det hedder, at “Brasilien forekom således på grundlag af ovenstående at være det mest egnede land på grund af hjemmemarkedssalgets repræsentativitet, der gjorde det muligt at undgå en beregning af den normale værdi og eventuelle talrige justeringer” og betragtning 123 i den midlertidige forordning, hvori man konkluderede, at kvalitetsforskellen på det læder, der anvendes af virksomhederne i stikprøven og de brasilianske producenter "ikke [er] nogen grund til at afvise Brasilien som et egnet referenceland, eftersom der kan foretages en justering for en forskel i fysiske karakteristika for at tage hensyn til en eventuel forskel i læderets kvalitet".

(114) Der er imidlertid ikke tale om noget modsætningsforhold, idet det i betragtning 108 i den midlertidige forordning blot hedder, at valget af Brasilien er mere hensigtsmæssigt, fordi der er behov for færre justeringer end for andre potentielle referencelande. Desuden er det naturligvis ikke muligt på et tidligt tidspunkt af undersøgelsen at vide, hvilke justeringer der bliver behov for hen ad vejen for at kunne foretage en hensigtsmæssig sammenligning. Sådanne justeringer vil formentlig også have været nødvendige, hvis man havde valgt et andet land som referenceland. Men i lyset af den utilstrækkelige repræsentativitet af hjemmemarkedssalget i de andre foreslåede lande og ligeledes i lyset af den begrænsede bredde af deres produktion kan man med rimelighed gå ud fra, at deres normale værdi ville skulle konstrueres, og at der ville have været behov for flere justeringer for at gøre modeller fra Thailand, Indonesien eller Indien sammenlignelige med modeller fremstillet i de berørte lande, end det var tilfældet for salgspriserne på det brasilianske hjemmemarked.

(115) Selv om den økonomiske udvikling og indkomst pr. indbygger normalt anses for irrelevante, erindres der som nævnt i betragtning 115 i den midlertidige forordning om, at på grundlag af Verdensbankens hovedkriterier for klassificering af økonomier, som er bruttonationalindkomst pr. indbygger, klassificeres Brasilien i samme kategori som Kina, Thailand og Indonesien. Desuden var hverken arbejdskraftomkostninger for de eksporterende producenter i stikprøven i Kina eller Vietnam af en sådan karakter, sammenlignet med forholdene hos producenterne i stikprøven for Brasilien, at dette ville have begrundet en justering. Der bemærkes desuden, at nominelle forskelle i omkostninger mellem referencelandet og det pågældende eksportland ikke som sådan er relevante. Eftersom omkostninger og priser generelt ikke anses for et holdbart grundlag for fastsættelsen af den normale værdi for lande, der hører under grundforordningens artikel 2, stk. 7, er en sådan sammenligning i virkeligheden ødelæggende for formålet med at anvende metoderne i grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a).

(116) Nogle parter fremførte, at Brasilien ikke er et egnet referenceland på grund af de påståede subsidier til fodtøjsproducenter i de nordlige territorier. Ifølge disse parter er formålet med disse subsidier at tiltrække fodtøjsproduktion til den nordlige del af Brasilien, hvorved man påvirker markedets konkurrenceevne.

(117) For det først skal det bemærkes, at denne påstand ikke blev underbygget med nogen form for dokumentation.

(118) Desuden var de virksomheder, der blev anvendt til fastsættelse af den normale værdi, ikke beliggende i de nordlige territorier, men i de sydlige, og kunne således ikke være berørt af de påståede subsidier.

(119) Skulle disse statstilskud findes som beskrevet af eksportørerne, ville en sådan mekanisme blot forhindre andre virksomheder i at etablere fabrikker i samme område, men ikke i at sælge deres produkter på visse dele af det brasilianske marked. Skomarkedet er bestemt hverken et lokalt eller regionalt marked, men snarere et nationalt og sågar internationalt marked. Det forhold, at en virksomhed måtte modtage støtte til at etablere en fabrik i et fjerntliggende område, hæmmer således ikke konkurrencen, navnlig ikke på et marked med 7 000 producenter. Selv om omkostningerne efterhånden kan blive påvirket af den påståede statsstøtte, burde det efter al sandsynlighed blot have en trykkende virkning på salgspriserne, hvilket vil føre til en lavere normal værdi og dermed lavere dumpingmargener.

(120) I lyset af begrundelserne i betragtning 109 i den midlertidige forordning og navnlig det forhold, at der findes mere end 7 000 producenter i Brasilien, blev konkurrencesituationen på det brasilianske marked ikke vurderet som så uhensigtsmæssig, at Brasilien skulle afvises som referenceland.

(121) På grundlag af ovenstående, og eftersom påstanden ikke blev begrundet yderligere, blev påstanden afvist.

(122) Man konkluderede derfor, at Brasilien var et egnet referenceland med henblik på fastsættelsen af den normale værdi som allerede konkluderet i betragtning 124 i den midlertidige forordning.

3.3. Eksportpris

(123) I mangel af bemærkninger fra de interesserede parter bekræftes metoden, der beskrives i betragtning 128 til 130 i den midlertidige forordning, hermed.

(124) Nogle parter fremførte, at resultaterne ikke burde have været baseret på eksportpriser hos de stikprøveudvalgte virksomheder ved beregning af den landsdækkende dumpingmargen. Resultaterne burde snarere have været baseret på den landsdækkende eksportmængde (f.eks. oplysninger fra Eurostat).

(125) Dette måtte afvises. Der erindres om, at bestemmelserne vedrørende stikprøveudtagning i grundforordningens artikel 17 blev anvendt til denne procedure. Derfor anvendtes kun eksportpriser fra virksomheder i stikprøven. For stikprøveudvalgte virksomheder, der ikke opfyldte kriterierne for markedsøkonomisk behandling/individuel behandling, beregnedes en vejet gennemsnitlig dumpingmargen. Som forklaret i betragtning 135 i den midlertidige forordning finder denne vejede gennemsnitlige dumpingmargen desuden anvendelse på samarbejdsvillige virksomheder uden for stikprøven i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 6. Eftersom der var tale om en høj grad af samarbejde blev den samme dumpingmargen ligeledes anvendt på alle andre eksporterende producenter i Kina.

3.4. Sammenligning

(126) Nogle parter hævdede, at ikke alle de relevante oplysninger til brug ved sammenligning af eksportpriserne var kommet frem. Navnlig var justeringerne af de normale værdier, som skete på grundlag af brasilianske oplysninger, ifølge disse parter ikke blevet kvantificeret.

(127) Efter en nøje gennemgang af alle bemærkninger fra de interesserede parter og en grundig gennemgang af dokumentationen besluttede man, at det var hensigtsmæssigt at foretage en korrektion af justeringerne af udgifterne til læder som omtalt i betragtning 132 i den midlertidige forordning. Man fandt, at producenterne i eksportlandene, navnlig i Kina, solgte læderfodtøj af højere kvalitet, end de brasilianske producenter gjorde på deres hjemmemarked. Forskellen på skoenes kvalitet skyldtes hovedsagelig en bedre kvalitet af det anvendte læder. Kvalitetsforskellen afspejlede sig også i købsprisen for det anvendte læder: Læderet i fodtøj eksporteret fra Kina og Vietnam var dyrere end det, der anvendes i Brasilien til fremstilling af sko til hjemmemarkedet. Med henblik på dette blev værdien af det indkøbte læder hos referencelandets producenter sammenlignet med den tilsvarende værdi af det indkøbte læder hos de kinesiske og vietnamesiske producenter i stikprøven. Man fandt frem til, at det meste af læderet, som anvendes af kinesiske og vietnamesiske producenter, var importeret fra lande med markedsøkonomi. Derfor blev der anvendt et gennemsnit omfattende verdensmarkedspriserne til at foretage justeringen. Den relevante beregning blev foretaget separat for de to eksportlande. Værdiforskellen for det indkøbte læder blev ganget med læderets andel af de samlede produktionsomkostninger. De efterfølgende justeringer af den normale værdi i opadgående retning udgjorde 21,6 % (Kina) og 16,4 % (Vietnam).

(128) Nogle parter fremførte, at det ikke var rimeligt at foretage justeringer for læderkvaliteten, når man konstaterede, at produktionsomkostningerne i eksportlandene blev forvredet, fordi alle eksporterer i disse lande på nær én ikke var blevet indrømmet markedsøkonomisk behandling.

(129) Dette måtte afvises. Det er korrekt, at markedsøkonomisk behandling også blev afvist, fordi man fandt, at staten udøvede indflydelse på omkostninger/priser. Men som bemærket ovenfor konstaterede man, at læderet var importeret fra lande med markedsøkonomi.

(130) Nogle parter anførte, at Kommissionen ikke fremlagde de præcise tal, som dannede grundlag for beregningen af justeringen, og som var årsagen til, at læderjusteringen måtte revideres efter den midlertidige fastsættelse.

(131) Men revisionen af læderjusteringen forklares ovenfor. Desuden fremlagde Kommissionen alle nødvendige oplysninger, som dannede grundlag for de væsentlige fakta og overvejelser, for alle virksomheder, som er berørt af denne procedure. Disse oplysninger udgjorde grundlaget for den planlagte gennemførelse af endelige foranstaltninger.

(132) Nogle interesserede parter hævdede, at der ikke skulle have været anvendt nogen justering for forskning og udvikling (FoU) på den normale værdi, eftersom de kinesiske og vietnamesiske producenter brugte tilsvarende beløb på FoU.

(133) Man konstaterede imidlertid, at FoU-omkostningerne hos producenterne i stikprøven fra de berørte lande kun vedrørte produktions-FoU, mens den brasilianske FoU omfattede design og prøver på nye skomodeller, dvs. at denne form for FoU er anderledes, og derfor anses det for nødvendigt at fastholde denne justering.

(134) En anden part hævede ligeledes, at der burde foretages en justering for at tage hensyn til, at overskuddet på salg til producenter af originalt udstyr (OEM) genererer et mindre overskud end andre former for salg.

(135) Men denne påstand blev ikke understøttet af resultaterne af undersøgelserne af de brasilianske virksomheder, hvor der ikke var tale om sådanne forskelle. Desuden tages der allerede højde for forskellen mellem salg til OEM og salg under egne mærker i den foretagne justering med henblik på at tage højde for forskelle i FoU-omkostninger. Påstanden blev derfor afvist.

(136) Det bemærkes endvidere, at det var nødvendigt med en justering vedrørende børnesko. Ingen af de brasilianske producenter fremstillede børnesko. Ud fra f.eks. Eurostats importdata ses det, at børnesko generelt er billigere end børnesko. Dette kan tilskrives børneskoenes mindre størrelse, hvilket betyder, at der medgår mindre materialemængder ved fremstillingen. Dermed blev der foretaget en justering på grundlag af de forholdsmæssige prisforskelle mellem børnesko og voksensko, der sælges af Fællesskabets erhvervsgren. Justeringen udgør 33,2 % af den normale værdi.

(137) Nogle parter hævdede, at denne justering ikke var blevet forklaret tilstrækkeligt. Det blev desuden anført, at den eneste faktor, der kan begrunde prisforskellen, er forskellen i størrelse og dermed mængden af anvendte råmaterialer. De pågældende parter mente, at en sådan antagelse var fejlagtig. I den henseende skal det bemærkes, at justeringen med hensyn til børnesko blev forelagt parterne i sin helhed og beskrives ovenfor. Desuden fremlagde de parter, der anså denne justering for fejlagtig, ikke nogen bedre alternativ metode, der kunne anvendes til at sikre sammenligningen af eksportpriser og normale værdier på et retfærdigt grundlag.

(138) I mangel af yderligere bemærkninger bekræftes konklusionerne i betragtning 131 til 133 i den midlertidige forordning hermed.

(139) Nogle parter anførte, at ordningen med produktkontrolnumre ikke gav mulighed for en retfærdig sammenligning. Parterne hævede navnlig, at den anvendte ordning med produktkontrolnumre var for bred og ikke var baseret på produktspecifikke, fysiske karakteristika. Ifølge disse parter udgjorde dette angiveligt en overtrædelse af artikel 2, stk. 4) i antidumpingaftalen. Man hævede desuden, at generelle justeringer (for læderkvaliteten) ikke i tilstrækkelig grad kompenserede for denne påståede mangel.

(140) Disse argumenter måtte afvises. I artikel 2, stk. 4) i antidumpingaftalen og i grundforordningens artikel 2, stk. 10, stilles der ganske rigtig krav om en retfærdig sammenligning. Men disse bestemmelser indeholder ingen nærmere oplysninger vedrørende udformningen af produktkontrolnumre. Der erindres om, at EF længe har anvendt en praksis med at lette sammenligneligheden mellem den pågældende vare og den samme vare ved at benytte produktkontrolnumre, hvorved varen opdeles i typer/modeller i henhold til bestemte træk eller tekniske specifikationer. I dette tilfælde har man taget hensyn til fem sådanne elementer, nemlig fodtøjets stil, forbrugertypen, typen af fodtøj, ydersålens materiale og for. Disse elementer afspejler i tilstrækkelig grad de væsentlige karakteristika ved den pågældende vare. Det bemærkes endvidere, at der hverken i grundforordningen eller i antidumpingaftalen findes noget juridisk krav om at anvende produktkontrolnumre ved antidumpingundersøgelser. I nærværende tilfælde har man i henhold til princippet om retfærdig sammenligning konsekvent anvendt den samme ordning med produktkontrolnumre til at klassificere modeller af den pågældende vare, der fremstilles og sælges af producenter i Fællesskabet, eksportlandene og referencelandet, med henblik på at kunne sammenligne priserne i Fællesskabet, eksportpriser og normale værdier på en retfærdig måde.

(141) Man fandt desuden, at spørgsmålet om læderkvalitet, som ikke var omfattet af ordningen med produktkontrolnumre, påvirkede priserne og prissammenligneligheden for den pågældende vare. Læder udgør normalt 50 % eller mere af den samlede produktionsomkostning ved en lædersko. Afhængig af typen, kvaliteten og mængden af det anvendte læder kan udgifterne til læder variere betydeligt, men omkostningsforskellene kan tilsvarende aflæses i salgspriserne. Med henblik på at sammenligne den normale værdi med eksportpriserne og til beregningerne af underbud blev der foretaget en hensigtsmæssig justering for forskellige i de fysiske karakteristika i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra a).

(142) Andre parter bemærkede store prisforskelle inden for bestemte produktkontrolnumre, hvilket efter deres mening tydede på mangler ved ordningen med produktkontrolnumre.

(143) Prisforskellene kan skyldes forskellige omstændigheder som markedsfluktuationer, et specifikt prispris i en situation med et stort udbud på markedet osv. samt vilje til at dumpe osv. Det vigtige i forbindelse med anvendelsen af ordningen med produktkontrolnumre er imidlertid, at den anvendes konsekvent for alle de berørte parter. Prisforskelle kan skyldes en række forskellige faktorer såsom mode og markedspsykologi, som ikke nødvendigvis hæmmer sammenligneligheden af produkter inden for de samme produktkontrolnumre. Vigtigere er det, at parterne ikke kunne påvise nogen bedre anvendelig metodologi, der kan lette sammenligneligheden. Som allerede bemærket er der taget hensyn til prisforskelle på grund forskellig læderkvalitet i form af hensigtsmæssige justeringer. Denne påstand måtte derfor afvises.

(144) Andre parter anførte, at eftersom man havde besluttet at udelukke STAF fra definitionen af den pågældende vare, skulle denne type fodtøj have været identificeret separat gennem ordningen med produktkontrolnumre.

(145) Da behovet for at udelukke STAF fra definitionen af den pågældende vare ved denne procedure opstod, anvendte man en rimelig og konsekvent metodologi over for alle eksporterende producenter for at udelukke deres respektive STAF-salg fra undersøgelsen. Hensigten om at udelukke STAF fra definitionen af den pågældende vare blev meddelt alle berørte parter, længe før offentliggørelsen af de midlertidige konklusioner. Ingen af de eksporterende producenter har efter denne meddelelse eller efter offentliggørelsen af de midlertidige konklusioner fremlagt reviderede data, der kunne give mulighed for en mere korrekt identificering af den pågældende producents STAF-salg på transaktionslisterne. Under disse omstændigheder anses metoden med produktkontrolnumre, som anvendes til at udelukke STAF-salg, for at være rimelig og hensigtsmæssig.

3.5. Dumpingmargen

3.5.1. Generel metode

(146) Nogle interesserede parter hævdede, at en manglende sondring mellem samarbejdsvillige og ikke-samarbejdsvillige virksomheder giver de ikke-samarbejdsvillige virksomheder en fordel. Men som forklaret i betragtning 139 i den midlertidige forordning var graden af samarbejdsvilje høj, og dermed blev det i overensstemmelse med normal praksis anset for passende at fastsætte dumpingmargenen for ikke-samarbejdsvillige eksporterende producenter til niveauet for den vejede gennemsnitlige dumpingmargen, der blev fastsat for de samarbejdsvillige eksporterende producenter i de berørte lande. I mangel af bemærkninger bekræftes den generelle metode, der blev anvendt til at fastsætte dumpingmargener som beskrevet i betragtning 134 til 143 i den midlertidige forordning hermed.

3.5.2. Dumpingmargener

a) Folkerepublikken Kina

- Dumpingmargenen for GS er 9,7 % udtrykt som en procentdel af cif-importprisen, Fællesskabets grænse:

- den endelige landsdækkende dumpingmargen udtrykt som en procentdel af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, er 28,9 %.

b) Vietnam

- Den endelige landsdækkende dumpingmargen udtrykt som en procentdel af cif-importprisen, Fællesskabets grænse, er 70,1 %.

E. SKADE

1. Almindelige oplysninger

(147) Som i den midlertidige fase og i lyset af ovenstående endelige konklusioner vedrørende produktdefinitionen er alle tal vedrørende STAF ikke en del af de oplysninger, der analyseres nedenfor. Efter anmodning fra nogle af de eksporterende producenter bekræftes det hermed, at denne udelukkelse også anvendes for såvel importen fra de berørte lande og fra andre tredjelande som for oplysninger vedrørende Fællesskabets erhvervsgren.

(148) Men i lyset af ovenstående endelige konklusion om, at børnefodtøj skal medtages i definitionen af den pågældende vare, er den endelige analyse af skaden foretaget for hele den pågældende vare, dvs. inklusive børnesko.

2. EF-produktion

(149) En sammenslutning af importører gentog sin påstand om, at hvis klagerne, som de påstår kun samler fodtøjskomponenter, der stammer fra lande uden for Fællesskabet, i Fællesskabet, betragtes som EF-producenter, bør importører, der udøver aktiviteter vedrørende design, branding, FoU, ledelse og detailhandel i Fællesskabet, ligeledes betragtes som EF-producenter.

(150) Denne påstand er allerede behandlet i betragtning 148 i den midlertidige forordning, hvor man konkluderede, at kun virksomheder med produktions-/fremstillingsaktiviteter i Fællesskabet kan betragtes som EF-producenter. De produkter, som importørerne handler med, fremstilles bl.a. i Kina og Vietnam og kan ikke betragtes som havende EF-oprindelse, og disse operatører i Fællesskabet kan derfor ikke betragtes som EF-producenter.

(151) I mangel af nye oplysninger bekræftes disse konklusioner hermed, og det konkluderes endeligt, at producenterne, som nævnes i betragtning 146 i den midlertidige forordning, står for den samlede EF-produktion i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 1.

3. Definition af EF-erhvervsgrenen

(152) Definitionen af EF-erhvervsgrenen blev anfægtet af forskellige eksporterende producenter, importører og en sammenslutning af importører med den begrundelse af virksomheder uden for stikprøven ikke samarbejdede ved undersøgelsen, f.eks. ved at besvare spørgeskemaet om stikprøveudtagning, og at de juridiske krav vedrørende klagens status ikke var opfyldt under hele undersøgelsen. Af disse grunde påstod de, at de 814 klagere ikke juridisk kunne udgøre EF-erhvervsgrenen.

(153) Der blev også henvist til forskellige af Rådets forordninger, hvor klagende producenter, der ikke samarbejder, er blevet udelukket fra definitionen af EF-erhvervsgrenen.

(154) I denne henseende bemærkes det, at i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 1, skal betegnelsen EF-erhvervsgrenen fortolkes som omfattende EF-producenter, hvis samlede produktion af de samme varer udgør en betydelig del som defineret i grundforordningens artikel 5, stk. 4. Artikel 5, stk. 4, indeholder en yderligere definition af denne betydelige del, dvs. at de EF-producenter, der udtrykkelig støtter klagen, skal tegne sig for mindst 25 % af den samlede EF-produktion og mere end 50 % af den samlede produktion af den samme vare, som fremstilles af den gruppe af EF-producenter, der hverken udtrykker støtte til eller modsætter sig undersøgelsen.

(155) I denne sag repræsenterede de klagende EF-producenter mere end 40 % af Fællesskabets produktion, og ifølge ovenstående juridiske krav anses de for at udgøre EF-erhvervsgrenen. Desuden har ingen producenter modsat sig klagen.

(156) Det er korrekt, at det er normal praksis for institutionerne, at klagende EF-producenter, der ikke har samarbejdet tilfredsstillende i løbet af undersøgelsen, normalt udelukkes fra definitionen af EF-erhvervsgrenen, og at ovennævnte grænser også skal være opfyldt på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne vedtages.

(157) Men i dette tilfælde fandt man, at alle 814 EF-producenter samarbejdede tilfredsstillende ved undersøgelsen. Som det klart beskrives i indledningsmeddelelsen, blev der rent faktisk kun udsendt spørgeskemaer til EF-producenterne i stikprøven, og der kom svar tilbage fra alle. Hvis klagende producenter uden for stikprøven ikke har besvaret spørgeskemaet for producenter i stikprøven, skyldes det ganske enkelt, at de ikke blev bedt om det.

(158) Det følger af selve stikprøveudtagningens natur, at spørgeskemaer om skade kun udsendes til klagende EF-producenter i stikprøven, og i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens artikel 6, stk. 2, skal kun de parter, der modtager et spørgeskema, indsende svar. Påstandene fra de forskellige interesserede parter blev afvist på grundlag af ovenstående, og konklusionerne i betragtning 152 i den midlertidige forordning bekræftes: De 814 klagende EF-producenter, dvs. de stikprøveudvalgte og de øvrige EF-producenter, anses på grundlag af ovenstående at udgøre EF-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 4. De er i det følgende benævnt "EF-erhvervsgrenen".

4. EF-forbruget

(159) En eksportør anfægtede omfanget af EF-forbruget, idet det tilsyneladende er lavere i Europa end i udviklingslandene. Der blev imidlertid ikke fremlagt yderligere dokumentation for denne påstand, og den afvises hermed. I mangel af andre påstande bekræftes hermed den metode, der anvendes til beregning af EF-forbruget.

(160) Det anslåede EF-forbrug inklusive børnefodtøj udviklede sig som følger:

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | Undersøgelsesperioden |

Forbrug (i 1 000 par) | 718 186 | 646 843 | 669 686 | 699 604 | 714 158 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 90 | 93 | 97 | 99 |

Kilde: Eurostat og oplysninger indeholdt i klagen. |

(161) Denne udvikling er sammenlignelig med det forbrug, som blev beregnet i den midlertidige fase, dvs. eksklusive børnefodtøj.

5. Importen fra de berørte lande

5.1. Kumulativ vurdering af virkningerne af den pågældende dumpingimport

(162) Nedenstående tabel viser importmængde, markedsandele og gennemsnitlige enhedspriser for begge de berørte lande hver for sig, inklusive børnefodtøj:

Importmængde og markedsandele

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | Undersøgelses-perioden |

Kina (i 1 000 par) | 15 571 | 14 616 | 25 810 | 30 662 | 63 044 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 94 | 166 | 197 | 405 |

markedsandele | 2,2 % | 2,3 % | 3,9 % | 4,4 % | 8,8 % |

Vietnam (i 1 000 par) | 51 414 | 59 898 | 83 334 | 103 177 | 102 604 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 117 | 162 | 201 | 200 |

markedsandele | 7,2 % | 9,3 % | 12,4 % | 14,7 % | 14,4 % |

Gennemsnitspriser

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | Undersøgelsesperioden |

Kina EUR/par | 11,6 | 11,3 | 8,6 | 7,3 | 7,2 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 97 | 74 | 63 | 62 |

Vietnam EUR/par | 11,9 | 11,2 | 9,9 | 9,3 | 9,2 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 94 | 83 | 78 | 78 |

(163) Nogle interesserede parter hævdede, at den kumulative vurdering ikke er velbegrundet. Denne påstand er baseret på det forhold, at tendenserne for importmængde og priser er forskellige for Kina og Vietnam. Man hævdede endvidere, at Vietnam er et af verdens fattigste lande og er omfattet af Det generelle toldpræferencesystem (GSP), og at landet derfor ikke bør kumuleres med Kina i forbindelse med vurderingen af skaden.

(164) Den første påstand er allerede fremført tidligere og behandles i den midlertidige forordning. Mere specifikt vedrørende importtendenser og priser viste tabellen i betragtning 160 i den midlertidige forordning klart, at disse tendenser følger de samme mønstre. Det bemærkes ligeledes, at medtagelsen af børnefodtøj ikke ændrer ved disse tendenser. Under alle omstændigheder, og ud over disse importtendenser, fremføres der i den midlertidige forordning forskellige årsager til, at den kumulative vurdering er hensigtsmæssig i lyset af konkurrencesituationen mellem importerede varer og de samme EF-varer. Dette skyldes f.eks., at importprodukter er ens med hensyn til deres grundlæggende karakteristika, er substituerbare set fra forbrugerens synspunkt og distribueres via de samme distributionskanaler.

(165) For Vietnams vedkommende findes der ingen bestemmelser i grundforordningen om, at et af de lande, der samtidig er genstand for antidumpingundersøgelser, ikke skal kumuleres på grund af dets overordnede økonomiske situation. En sådan tolkning vil nærmere bestemt heller ikke være i overensstemmelse med formålet med bestemmelserne om kumulering, hvor der fokuseres på, hvorvidt importen fra forskellige kilder konkurrerer med hinanden og med det samme EF-produkt. Med andre ord har de handlede produkters karakteristika betydning, men ikke situationen i det land, hvorfra importen kommer. Situationen i eksportlandet skal behandles i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 15 i antidumpingaftalen og grundforordningen, men ikke i sammenhæng med kumulering. Derfor blev dette krav afvist.

(166) En sammenslutning af importører hævdede ligeledes, at kumuleringen ikke er begrundet, fordi produktmikset for de to lande ikke er ens. I den forbindelse er holdningen, at selv om der kan være tale om visse forskelle i produktmikset mellem de to lande, er der stadig en høj grad af overlapning, og dermed er holdningen, at de pågældende vare med oprindelse i Kina og i Vietnam overordnet set konkurrerer mod hinanden. Der henvises ligeledes til ovenstående konklusioner om, at alle typer af den pågældende vare bør betragtes som et enkelt produkt i forbindelse med denne procedure, og at alle typer af læderfodtøj, der fremstilles og sælges af EF-erhvervsgrenen, er de samme som dem, der eksporteres fra de berørte lande til Fællesskabet. Derfor blev dette argument afvist.

(167) På grundlag af de midlertidige resultater i betragtning 156 til 162 i den midlertidige forordning og ovenstående konkluderes det hermed endeligt, at alle betingelser for kumulering som anført i grundforordningens artikel 3, stk. 4, er underlagt markedsøkonomisk behandling, og at virkningen af dumpingimporten med oprindelse i de berørte lande derfor bør vurderes samlet i forbindelse med skadesanalysen.

5.2. Mængde, markedsandel og prisudvikling for den pågældende dumpingimport

a) Mængde og priser

(168) Nedenstående tabel viser udviklingen i importmængde og markedsandele for den pågældende vare med oprindelse i de berørte lande, inklusive børnefodtøj.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | Undersøgelsesperioden |

Import (i 1 000 par) | 66 986 | 74 514 | 109 144 | 133 840 | 165 648 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 111 | 163 | 200 | 247 |

Markedsandel | 9,3 % | 11,5 % | 16,3 % | 19,1 % | 23,2 % |

Kilde: Eurostat |

(169) Tendenser og absolutte tal kan sammenlignes med resultaterne i den midlertidige fase: Importmængden blev mere end fordoblet, og markedsandelen steg betydeligt fra 9,3 % i 2001 til 23,2 % i undersøgelsesperioden. Det skal bemærkes, at der er tale om en betydelig overlapning mellem 2004 og undersøgelsesperioden (april 2004 til marts 2005), og ovenstående tabel viser derfor, at importen var stigende i første kvartal af 2005. Som det fremgår af ovenstående tabel, skyldes dette navnlig udviklingen i importen fra Kina.

(170) Importpriserne, inklusive børnefodtøj, faldt med næsten 30 % i løbet af den pågældende periode, hvilket svarer til resultaterne i den midlertidige fase.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | Undersøgelsesperioden |

EUR/par | 11,8 | 11,2 | 9,6 | 8,8 | 8,5 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 95 | 81 | 74 | 72 |

Kilde: Eurostat |

(171) Nogle importører hævdede, at faldet i importpriserne kan forklares med ændringer i produktmikset. Dette blev imidlertid ikke dokumenteret og kunne heller ikke bekræftes gennem undersøgelsen. Kravet blev derfor afvist.

b) Bemærkninger fra de interesserede parter

(172) Nogle af de interesserede parter hævdede, at grundforordningens artikel 3, stk. 2, var blevet overtrådt, idet Kommissionen ikke havde foretaget en objektiv undersøgelse af mængder og priser for dumpingimporten. De begrundede deres påstand med, at eksterne faktorer såsom ophævelsen af importkontingentet, kursudviklingen, påståede ændringer i produktmikset og modens udvikling ikke var taget i betragtning ved undersøgelsen af importtendenserne.

(173) Særligt hvad angår ophævelsen af kontingentet er denne påstand allerede behandlet i betragtning 165 i den midlertidige forordning. Det erkendes, at ophævelsen af kontingentet til en vis grad havde forstærket importtendenserne. Dette skal imidlertid også ses i lyset af, at kun to berørte lande blev direkte berørt af denne kvantitative begrænsning, og at import fra Vietnam også udviste en stigende tendens, at ikke alle de undersøgte varetyper var omfattet af kontingentet og endelig, at den fuldstændige liberalisering af importen fandt sted den 1. januar 2005, hvilket betød, at undersøgelsesperioden (april 2004 til marts 2005) kun delvis blev berørt.

(174) Mere generelt hedder det i grundforordningens artikel 3, stk. 3, at skadesanalysen specifikt omfatter spørgsmålet om, hvorvidt der har været tale om en betydelig stigning i dumpingimporten, og hvorvidt der er sket en betydelig underbydning på prisområdet, eller hvorvidt virkningen af dumpingimporten er, at priserne på anden måde trykkes nedad i betydelig grad eller hindrer prisstigninger, der ellers ville være gennemført.

(175) På grundlag af dette må det sluttes, at ovennævnte påstande tager sigte på årsagssammenhængen. Desuden indeholder grundforordningens artikel 3, stk. 3, ikke noget specifikt juridisk krav om, at der skal fremlægges entydige beviser for årsagerne til, at dumpingimporten er vokset i omgang, og at de tilsvarende priser er faldet. Påstanden om, at der bør tages hensyn til eksterne faktorer ved undersøgelsen af dumpingimporten, blev derfor afvist.

5.3. Underbud

(176) Der indkom forskellige bemærkninger vedrørende beregningerne af underbud. Disse påstande blev analyseret nøje, og de nødvendige ændringer af beregningerne er blevet foretaget, når dette har været begrundet og underbygget af faktuelle beviser.

(177) Der erindres om, at der blev foretaget justeringer af importprisen i den midlertidige fase, som afspejlede de skønnede omkostninger, som skal afholdes af importører i Fællesskabet, såsom design, udvælgelse af råmaterialer osv., og som ellers ikke ville blive afspejlet i importprisen. Forskellige importører anfægtede denne justering. Der blev foretaget en skønsmæssig justering på 15 % i den midlertidige fase.

(178) Sammenslutningen, der repræsenterer EF-erhvervsgrenen, anfægtede imidlertid denne justering og mere specifikt omfanget af den foretagne justering. Selv om de erkendte, at visse omkostninger rent faktisk påløber på importørniveauet, anfægtede sammenslutningen, at alle importører skal afholde sådanne omkostninger. De hævdede desuden, at omfanget af justeringen kan være velbegrundet for STAF-importører (der har store FoU-udgifter) men eftersom denne type af fodtøj er udelukket fra proceduren, burde justeringens størrelse revideres i nedadgående retning.

(179) Denne påstand er blevet undersøgt nøje, og man er nået frem til følgende konklusioner. For det første var selve justeringen et ønske fra mange importører og blev ikke principielt anfægtet af EF-erhvervsgrenen.

(180) Hvad angår justeringens omfang skal det bemærkes, at selv om mange importører rent faktisk anmodede om en sådan justering, fremsendte kun en enkelt importør, som også var genstand for et kontrolbesøg, detaljerede oplysninger om dette. De øvrige importører af den pågældende vare kunne ikke støtte påstanden om, at omfanget af deres FoU-udgifter nåede niveauet for justeringen, der blev gennemført i den midlertidige fase. Der skal bemærkes, at nogle importører, som var genstand for kontrolbesøg, hovedsagelig handlede med STAF. Eftersom STAF nu endeligt er udelukket fra produktdefinitionen, var tallene for disse ikke relevante i forbindelse med justeringen.

(181) I den endelige fase er omfanget af justeringen som følge af manglende begrundede krav fra langt størstedelen af importørerne (uanset, om de er genstand for kontrolbesøg eller ej) revideret i nedadgående retning og skønnet ud fra de eneste dokumenterede oplysninger, der blev stillet til rådighed i løbet af undersøgelsen.

(182) På grundlag af ovenstående er de reviderede underbudsmargener for de enkelte lande udtrykt som en procentdel af EF-erhvervsgrenens priser som følger:

Land | Prisunderbud |

Kina | Af vejet gennemsnit 13,5 % |

Vietnam | Af vejet gennemsnit 15,9 % |

6. Særlige forhold for Fællesskabets fodtøjsindustri

(183) Den midlertidige forordning indeholder visse oplysninger om særlige forhold for Fællesskabets fodtøjsindustri. Forskellige interesserede parter hævdede, at der ikke burde tages hensyn til sådanne oplysninger, for de enten ikke er pålidelige, eller fordi de ikke udelukkende vedrører situationen for EF-erhvervsgrenen, og dermed savner et retsgrundlag.

(184) I den henseende skal det præciseres, at oplysningerne i betragtning 169 til 173 i den midlertidige forordning kun blev fremsat som vejledende oplysninger med henblik på at opnå en bedre forståelse af Fællesskabets fodtøjsindustri. Det skal imidlertid bemærkes, at resultaterne vedrørende skade drejer sig om EF-erhvervsgrenen som defineret ovenfor, og at der ikke vil blive henvist yderligere til disse oplysninger i skadesanalysen.

7. EF-erhvervsgrenens situation

7.1. Indledende bemærkninger

(185) Som nævnt ovenfor omfattede skadesanalysen i den endelige fase oplysninger vedrørende børnefodtøj.

(186) Som nævnt i betragtning 175 i den midlertidige forordning og i henhold til sædvanlig praksis er skadesindikatorerne beregnet enten på makroøkonomisk niveau (baseret på oplysninger for hele EF-erhvervsgrenen) eller på mikroøkonomisk niveau (baseret på oplysninger fra virksomhederne i stikprøven). Af hensyn til sammenhængen beregnes skadesindikatorerne kun på et af de to niveauer, men ikke på begge.

7.2. Makroøkonomiske indikatorer

Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | Undersøgelsesperioden |

Produktion (i 1 000 par) | 266 931 | 218 498 | 206 246 | 189 341 | 175 764 |

Indeks: 2001=100 | 100 | 82 | 77 | 71 | 66 |

Kilde: oplysninger indsamlet i løbet af undersøgelsen |

(187) Produktionsmængden i den samlede EF-erhvervsgren faldt fra 267 mio. par sko i 2001 til 176 mio. par sko i undersøgelsesperioden. Det svarer til et fald på mere end 30 %.

(188) Selv om en fabrik i teorien er beregnet på at opfyl