BEGRUNDELSE

Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde foreskriver, at medlemsstaterne skal betragte deres økonomiske politikker som et spørgsmål af fælles interesse og samordne dem i Rådet. Det foreskrives i to særskilte artikler, at Rådet skal vedtage henholdsvis overordnede retningslinjer for økonomiske politikker (artikel 121) og retningslinjer for beskæftigelsespolitikker (artikel 148), og det præciseres, at sidstnævnte skal være i overensstemmelse med førstnævnte. På dette retsgrundlag præsenteres retningslinjerne for beskæftigelsespolitikker og retningslinjerne for økonomiske politikker som to særskilte — men tæt forbundne — retlige instrumenter:

· Rådets henstilling om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Unionens økonomiske politikker — Del I i de integrerede retningslinjer

· Rådets afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker — Del II i de integrerede retningslinjer.

Retningslinjerne blev i 2010 først vedtaget sammen ("integreret pakke"), hvilket understøttede Europa 2020-strategien. I 2010 blev det også besluttet, at de integrerede retningslinjer i vidt omfang burde være stabile indtil 2014. Mens de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker er gyldige for en hvilken som helst tidsperiode, skal retningslinjerne for beskæftigelsespolitikker fastlægges hvert år.

Ud over at udstikke anvendelsesområdet og retningen for medlemsstaternes samordning af de økonomiske politikker danner retningslinjerne også grundlag for landespecifikke henstillinger på de respektive områder.

Det nuværende sæt ”integrerede retningslinjer” skal understøtte Europa 2020-strategien inden for rammerne af den nye tilgang til økonomisk politikudformning, der bygger på investeringer, strukturreformer og finanspolitisk ansvarlighed som beskrevet i Kommissionens årlige vækstundersøgelse for 2015. Samtidig skal de integrerede retningslinjer fremme intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst og hjælpe med at nå målene for det europæiske semester om samordning af de økonomiske politikker.

De "overordnede retningslinjer" er følgende:

Retningslinje 1: Fremme af investeringer

Retningslinje 2: Fremme vækst ved at gennemføre strukturreformer

Retningslinje 3: Fjerne vigtige forhindringer for vækst og jobskabelse på EU-plan

Retningslinje 4: Fremme de offentlige finansers bæredygtighed og bidrag til vækst

Retningslinje 5: Fremme af efterspørgslen efter arbejdskraft

Retningslinje 6: Styrke udbuddet af arbejdskraft og kvalifikationer

Retningslinje 7: Forbedre arbejdsmarkedernes måde at fungere på

Retningslinje 8: Sikre retfærdighed, bekæmpe fattigdom og fremme lige muligheder.

2015/0051 (NLE)

Forslag til

RÅDETS AFGØRELSE

om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 148, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet[1],

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[2],

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget[3],

under henvisning til udtalelse fra Beskæftigelsesudvalget, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Medlemsstaterne og Unionen bør arbejde hen imod udviklingen af en samordnet strategi for beskæftigelse og særligt for fremme af en velkvalificeret, veluddannet og smidig arbejdsstyrke samt arbejdsmarkeder, der reagerer på økonomiske forandringer, med henblik på at nå de mål om fuld beskæftigelse og fremskridt på det sociale område, der er fastsat i artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union. Under hensyntagen til national praksis for så vidt angår det ansvar, der ligger hos arbejdsmarkedets parter, skal medlemsstaterne betragte fremme af beskæftigelsen som et spørgsmål af fælles interesse og i den henseende samordne deres indsats i Rådet.

(2) EU bør bekæmpe social udstødelse og diskrimination, sikre lige adgang til grundlæggende rettigheder og fremme social retfærdighed og beskyttelse. Når Unionen fastlægger og gennemfører dens politikker og aktiviteter, skal den tage højde for de krav, der er forbundet med at garantere passende social beskyttelse, med bekæmpelse af social udstødelse og med et højt niveau for uddannelse og erhvervsuddannelse.

(3) Retningslinjerne for beskæftigelsespolitikker er forenelige med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker.

(4) Medlemsstaterne bør betragte deres økonomiske politikker som et spørgsmål af fælles interesse og samordne dem i Rådet. Rådet skal vedtage retningslinjer for beskæftigelsespolitikker og overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for at vejlede medlemsstaterne og Unionen i udformningen af deres politikker.

(5) I overensstemmelse med traktatens bestemmelser har Den Europæiske Union udviklet og implementeret instrumenter til samordning af de foranstaltninger, der føres på det finanspolitiske område (stabilitets- og vækstpagten), og de makrostrukturelle politikker. Det europæiske semester samordner de forskellige instrumenter i en overordnet ramme for integreret og multilateralt økonomisk og budgetmæssigt tilsyn. Strømliningen og styrkelsen af det europæiske semester som fastsat i Kommissionens årlige vækstundersøgelse for 2015 vil yderligere forbedre dets måde at fungere på.

(6) Den finansielle og økonomiske krise har afsløret og fremhævet vigtige svagheder i økonomien i Unionen og dens medlemsstater. Krisen understregede også den tætte indbyrdes afhængighed mellem medlemsstaternes økonomier og arbejdsmarkeder. Den vigtigste udfordring i dag er at opnå en situation, hvor Unionen skaber stærk, bæredygtig og inklusiv vækst samt jobs. Dette kræver en koordineret og ambitiøs politisk indsats både på EU-plan og nationalt plan, i overensstemmelse med traktatens bestemmelser og Unionens økonomiske styring. En sådan indsats bør kombinere foranstaltninger på udbuds- og efterspørgselssiden og omfatte fremme af investeringer, et nyt tilsagn om strukturreformer og udøvelse af finanspolitisk ansvarlighed.

(7) Medlemsstaterne og EU bør også tage fat på krisens sociale virkninger og bestræbe sig på at opbygge et sammenhængende samfund, hvor borgerne har mulighed for at foregribe og håndtere forandringer og aktivt deltage i samfundet og økonomien. Der bør sikres adgang og lige muligheder for alle, og fattigdom og social udstødelse bør reduceres, især ved at sikre, at arbejdsmarkeder og sociale velfærdssystemer fungerer effektivt, og ved at fjerne hindringer for deltagelse på arbejdsmarkedet. Medlemsstaterne bør også sikre, at den økonomiske vækst gavner alle borgere og alle regioner.

(8) En indsats, der er i overensstemmelse med retningslinjerne, er et vigtigt bidrag til at nå målene i Europa 2020-strategien. Retningslinjerne udgør en række integrerede europæiske og nationale politikker, som medlemsstaterne og Unionen bør gennemføre for at opnå positive afsmittende virkninger af samordnede strukturreformer, en passende økonomisk politiksammensætning generelt og et mere konsekvent bidrag fra europæiske politikker til Europa 2020-strategiens målsætninger.

(9) Selv om disse retningslinjer er rettet til medlemsstaterne og Unionen, bør de gennemføres i partnerskab med alle nationale, regionale og lokale myndigheder, i tæt samarbejde med parlamenter samt arbejdsmarkedets parter og repræsentanter for civilsamfundet.

(10) De overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker vejleder medlemsstaterne i gennemførelsen af reformer og afspejler deres indbyrdes afhængighed. De er i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten. Retningslinjerne bør danne grundlag for landespecifikke henstillinger, som Rådet måtte rette til medlemsstaterne —

VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:

Artikel 1

Retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker, som fastlagt i bilaget, vedtages hermed. Disse retningslinjer skal udgøre en del af de "integrerede retningslinjer".

Artikel 2

Medlemsstaterne skal tage højde for retningslinjerne i bilaget, når de fastlægger deres beskæftigelsespolitikker og reformprogrammer; disse skal indberettes i overensstemmelse med artikel 148, stk. 3, i traktaten.

Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i Bruxelles, den .

På Rådets vegne

Formand

[1] EUT C […] af […], s. […].

[2] EUT C […] af […], s. […].

[3] EUT C […] af […], s. […].

BILAG

Retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker Del II i de integrerede retningslinjer

Retningslinje 5: Fremme af efterspørgslen efter arbejdskraft

Medlemsstaterne bør fremme jobskabelse, mindske forhindringer for virksomheders ansættelse af folk, fremme iværksætteri og særligt støtte skabelse af og vækst i små virksomheder for at øge beskæftigelsesfrekvensen for kvinder og mænd. Medlemsstaterne bør også aktivt fremme den sociale økonomi og social innovation.

Skattebyrden bør flyttes fra arbejdskraft til andre kilder til beskatning, der er mindre skadelige for beskæftigelse og vækst og samtidig beskytter indtægter til passende social beskyttelse og vækstfremmende udgifter. Reduktioner i beskatningen af arbejde bør være rettet mod de relevante bestanddele af skattebyrden og mod at fjerne hindringer og negative incitamenter for arbejdsmarkedsdeltagelse, navnlig for de personer, der er længst væk fra arbejdsmarkedet.

Medlemsstaterne bør sammen med arbejdsmarkedets parter tilskynde til lønfastsættelsesmekanismer, der tillader, at lønningerne justeres i forhold til udviklingen i produktiviteten. I den henseende bør der tages højde for forskelle i kvalifikationer og lokale arbejdsmarkedsforhold samt forskelle mellem de økonomiske resultater i forskellige regioner, sektorer og selskaber. Når medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter fastsætter mindsteløn, bør de overveje dens indvirkning på fattigdom blandt personer i beskæftigelse, jobskabelse og konkurrenceevne.

Retningslinje 6: Styrke udbuddet af arbejdskraft og kvalifikationer

Medlemsstaterne bør fremme produktivitet og beskæftigelsesegnethed gennem et passende udbud af viden og færdigheder. Medlemsstaterne bør foretage de nødvendige investeringer i uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemer og samtidig forbedre deres effektivitet og produktivitet; dette skal ske for at hæve uddannelsesniveauet i arbejdsstyrken, således at den bedre kan forudse og leve op til de hastigt skiftende krav, der præger dynamiske arbejdsmarkeder i en i stigende grad digital økonomi. Medlemsstaterne bør intensivere indsatsen for at forbedre adgang til kvalitetsvoksenuddannelse for alle og gennemføre strategier for aktiv aldring for at muliggøre et længere arbejdsliv.

Høj arbejdsløshed skal tackles, og langtidsledighed skal forhindres. Antallet af langtidsledige bør reduceres væsentligt ved hjælp af omfattende og gensidigt forstærkende strategier, herunder specifik, aktiv støtte til langtidsledige til at vende tilbage til arbejdsmarkedet. Der skal tages tilstrækkeligt fat på ungdomsarbejdsløsheden, herunder ved at udstyre de relevante institutioner med de nødvendige midler til fuldstændigt og konsekvent at gennemføre deres nationale planer for gennemførelse af ungdomsgarantien.

Der bør tages fat på strukturelle svagheder i uddannelses- og erhvervsuddannelsessystemer for at sikre læringsresultater af høj kvalitet og forebygge og tackle tidligt skolefrafald. Medlemsstaterne bør højne uddannelsesniveauet og overveje vekseluddannelsessystemer og opgradering af faglig uddannelse, og de bør samtidig øge mulighederne for anerkendelse af færdigheder erhvervet uden for det formelle uddannelsessystem.

Hindringer for arbejdsmarkedsdeltagelse bør mindskes, navnlig for kvinder, ældre arbejdstagere, unge, handicappede og lovlige migranter. Der skal sikres ligestilling, herunder lige løn, mellem kønnene på arbejdsmarkedet, ligesom der skal sikres adgang til økonomisk overkommelig førskoleundervisning og –børnepasning af høj kvalitet.

Medlemsstaterne bør fuldt ud gøre brug af Den Europæiske Socialfond og støtte fra andre EU-fonde for at fremme beskæftigelse, social inklusion, uddannelse og offentlig forvaltning.

Retningslinje 7: Forbedre arbejdsmarkedernes måde at fungere på

Medlemsstaterne bør mindske segmentering af arbejdsmarkedet. Jobbeskyttelsesregler og ‑institutioner bør sikre passende rammer for ansættelse, samtidig med at de yder tilstrækkelig beskyttelse til personer, der allerede er i beskæftigelse, og til arbejdssøgende og ansatte på midlertidige kontrakter eller selvstændige ansat på kontrakt. Der bør sikres beskæftigelse af høj kvalitet i form af socioøkonomisk sikkerhed, uddannelse og uddannelsesmuligheder, arbejdsforhold (herunder sundhed og sikkerhed) og balance mellem arbejde og privatliv.

Medlemsstaterne bør inddrage de nationale parlamenter og arbejdsmarkedets parter i udformningen og gennemførelsen af de relevante reformer og politikker i overensstemmelse med national praksis; de bør samtidig støtte op om en forbedring og effektivisering af den sociale dialog på nationalt plan.

Medlemsstaterne bør styrke aktive arbejdsmarkedspolitikker ved at gøre dem mere målrettede og øge deres rækkevidde, dækning og samspil med passive foranstaltninger. Disse politikker bør sigte mod bedre arbejdsmarkedsmatching og understøtte bæredygtige overgange på arbejdsmarkedet, ved at offentlige arbejdsformidlinger leverer individuel støtte og implementerer resultatmålingssystemer. Medlemsstaterne bør også sikre, at deres sociale beskyttelsessystemer effektivt aktiverer og støtter personer, der kan deltage på arbejdsmarkedet, beskytter personer, der (midlertidigt) er udelukket fra arbejdsmarkedet og/eller ude af stand til at deltage heri, og forbereder den enkelte på mulige risici. Ved at investere i menneskelig kapital bør medlemsstaterne fremme rummelige arbejdsmarkeder, der er åbne for alle, og desuden indføre effektive foranstaltninger til bekæmpelse af forskelsbehandling.

Der bør sikres mobilitet for arbejdstagere ud fra et mål om at udnytte det fulde potentiale ved det europæiske arbejdsmarked, herunder ved at forbedre mulighederne for overførsel af pensioner og anerkendelse af kvalifikationer. Medlemsstaterne bør samtidig undgå misbrug af de gældende regler.

Retningslinje 8: Sikre retfærdighed, bekæmpe fattigdom og fremme lige muligheder

Medlemsstaterne bør modernisere deres socialsikringssystemer for at yde effektiv og passende beskyttelse i alle faser af en persons liv, idet der sikres retfærdighed og tages fat på uligheder. Der er behov for forenklede og mere målrettede socialpolitikker suppleret med økonomisk overkommelig førskoleundervisning og –børnepasning af høj kvalitet, støtte til uddannelse, job og bolig samt adgang til sundhedspleje og til grundlæggende ydelser såsom bankkonto og internet, og der er også behov for en indsats for at forhindre tidligt skolefrafald og bekæmpe social udstødelse.

Med henblik på dette bør der gøres brug af forskellige instrumenter, der supplerer hinanden, herunder arbejdsaktivering, støttetjenester og indkomststøtte målrettet individuelle behov. Sociale sikringssystemer bør udformes på en måde, der gør dem lettere at bruge for alle berettigede personer, og som støtter investeringer i menneskelig kapital og bidrager til at forebygge, reducere og beskytte mod fattigdom.

Pensionssystemer bør reformeres for at sikre deres bæredygtighed og hensigtsmæssighed for kvinder og mænd i en situation med stigende levealder og demografiske forandringer, herunder ved at kæde den lovbestemte pensionsalder sammen med forventet levetid, ved at øge den reelle pensionsalder og ved at udvikle supplerende pensionsopsparinger.

Medlemsstaterne bør forbedre tilgængeligheden, produktiviteten og effektiviteten af sundheds- og langtidsplejesystemer, samtidig med at de sikrer deres finanspolitiske bæredygtighed.