28. 3. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. G 80/5 
Udtalelse om forslag til Rådets henstilling til medlemsstaterne om udvikling af udnyttelsen af 
vedvarende energikilder i Fællesskabet (]) 
(88/C 80/03) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 8. oktober 1987 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte 
forslag. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for energi, kernekraft og forskning, som 
udpegede Paul Flum til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. januar 1988. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 252. plenarforsamling, den 27. januar 1988, uden 
stemmer imod og med en stemme hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg støtter Kommissionens 
aktiviteter, som er egnede til at øge de vedvarende 
energikilders (2) andel i energiforsyningsspektret. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg har i sine udtalelser om 
— Fællesskabets retningslinjer for udvikling af nye og 
vedvarende energikilder, 
— Regionaludviklingsprogrammet »VALOREN« samt, 
— Følgerne af reaktorulykken i Tjernobyl, 
beskæftiget sig indgående med nyorienteringen af Fælles­
skabets energipolitik. I den forbindelse blev der fremlagt 
konkrete forslag til udnyttelsen af vedvarende energikilder. 
Disse forslag synes ikke at have sat deres præg på det 
forslag til henstilling, som skal vurderes. 
1. Der må sættes et spørgsmålstegn ved, hvorvidt der er 
alvor bag programmerne for vedvarende energikilder. 
1.1. Høringsproceduren i forbindelse med Kommissio­
nens forslag må kritiseres, fordi Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg rådspørges med meget kort varsel i et så 
vigtigt spørgsmål og derfor må arbejde under tidspres. 
1.2. 1 rammeprogrammet for »ikke-nuklear energi« 
blev budgettet skåret ned fra 175 til 122 millioner ECU og 
programløbetiden blev udvidet fra fire til fem år. De 
vedvarende energiformers andel er dermed blevet reduceret 
fra 54% til 35 %. 
1.3. Kommissionens forslag er ikke tilstrækkeligt 
konkret. Specielt savner man krav til foranstaltninger, som 
forventes iværksat af medlemsstaterne med henblik på 
(i) EFT nr. C 279 af 17. 10. 1987, s. 6. 
(2) Ved nye og vedvarende energikilder skal helt generelt forstås 
enhver potentiel energikilde — bortset fra kerneenergi og 
fossilt brændsel. I betragtning af det nuværende teknologiske 
stade og de økonomiske udsigter drejer det sig i første række 
om følgende nye energikilder: solenergi, geotermisk energi, 
vindenergi, biomasseenergi og energimæssig udnyttelse af 
affald, laveffektvandkraft samt havenergi. udnyttelse af eget energipotentiale. Det må slås klart fast, at 
den politiske vilje og finansieringsmidlernes omfang i 
startfasen er helt afgørende for størrelsen af den nytte­
effekt, der vil knytte sig til de vedvarende energikilder. 
1.4. Det hyppigt nævnte tal for de vedvarende energikil­
ders bidrag til forsyningsbalancen ved år 2000 på 5-6 % vil 
næppe kunne nås under de nuværende politiske betingelser 
og med den nuværende infrastrukturramme; men hvis 
disse ydre betingelser bedres, skulle det endog være muligt 
at nå op på et højere tal. Når sådanne tal fremholdes i en 
løsreven sammenhæng, kan det nemt blive opfattet som 
forsøg på politisk taktik. 
1.5. Den rent driftsøkonomisk orienterede vurdering af 
de vedvarende energikilder giver et forvrænget billede af 
virkeligheden, eftersom vigtige samfundsøkonomiske 
aspekter, såsom miljøvenlighed, oparbejdning af affald, lav 
skadesrisiko og betydelige regionale beskæftigelsesvirk­
ninger i specielt de ugunstigt stillede EF-regioner, herved 
overses. 
1.6. De teknologier, man råder over i vore dage, er 
specielt egnede til en decentral udnyttelse af Fællesskabets 
eget energipotentiale. Da der er tale om relativt enkel 
teknik, kan know-how på området næppe blive eksklusiv. 
På denne baggrund bør det decentrale håndværk have 
prioritet. Udviklingen af centrale storprojekter må ikke 
underminere denne prioritet. 
1.7. Den hyppigt hørte udtalelse om, at man vil hjælpe 
udviklingslandene med at udvikle teknik til vedvarende 
energi, kan kun opfattes som troværdig, hvis der tages 
hensyn til brugernes øjeblikkelige kvalifikationsprofil, og 
hvis der ikke opbygges et kraftigt afhængighedsforhold, 
idet der jo snarere er behov for at etablere et samarbejde. 
2. Erfaringerne med hidtidige programmer inden for 
vedvarende energikilder viser, at der er behov for 
forbedringer. Der skal her henvises til ØSU's initiativudta­
lelse om F, U & D-programmer med omkostningsde-
ling (3). 
(3) EFT nr. C 207 af 18. 8. 1986. 
Nr. C 80/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 3. 88 
Kommissionens aktiviteter til fremme af udviklingen og 
udnyttelsen af netop vedvarende energikilder via de 
forskellige EF-programmer og specifikke programmer for 
regionerne kan kun bifaldes. De praktiske erfaringer med 
gennemførelse af disse programmer peger imidlertid på en 
række problemer, som sænker effektiviteten og dermed 
hæmmer fortrængningen af kulbrinter og andre risikorum-
mende energikilder. 
2.1. Oplysninger indhentet hos brugerne af EF-pro­
grammer har bl.a. vist: 
— at oplysninger om eksistensen af programmer ikke 
foreligger eller gives på et sent tidspunkt, 
— at specielt mindre industrivirksomheder og håndværket 
har vanskeligt ved at klare de administrative udgifter, 
der er forbundet med programmernes gennemførelse, 
— at de bevilgede pengemidler i vidt omfang går til større 
skrivebordsstudier eller til bevidst overdimensionerede 
anlæg, 
— at de bevilgede midler ofte udbetales med stor 
forsinkelse, hvilket komplicerer virksomhedernes kal­
kulationer, 
— at informationsudvekslingen om de enkelte projekt­
resultater stadig ikke er tilstrækkeligt afpasset efter 
virksomhedernes praksis, 
— at demonstrationsprojekter forfalder i løbet af kort tid, 
fordi der i planlægningen ikke var taget højde for, at 
demonstrationsanlæggene skal vedligeholdes og drives 
videre. Det negative indtryk, sådanne opgivne projekter 
efterlader, har en katastrofal virkning og må indebære 
et krav om resultatevaluering og en mere fornuftig 
anvendelse af pengeressourcerne. 
2.2. Det foreslås, at disse problemer imødegås ved, at 
der i de forskellige lande og regioner i Fællesskabet 
etableres »demonstrationscentre for nye og vedvarende 
energikilder«. Disse skal bygges op efter det grundprincip, 
at udnyttelsen af decentrale energikilder stiller krav om 
decentral styring. Dette skal afspejle sig i demontrations-
centrenes opgaver: 
— indsamling af projektresultater i Det europæiske 
Fællesskab, udnyttelse med specifikke regionalpolitiske 
mål for øje samt gennemførelse af tilpasningsprojekter, 
— levering af informationer og hjælpeydelser på det 
tekniske, økonomiske og administrative område til 
private brugere, håndværket og den mindre industri, 
— demonstration af regionalt anvendelige teknologier, 
— opfølgning og videreførelse af demonstrationsprojek­
ter, 
— aflægning af rapporter til Kommissionen om regionale 
programmers øjeblikkelige situation, resultater og 
forløb samt bearbejdelse af data med henblik på 
indkøring i Kommissionens database. 
2.3. Gennemførelsen af særligt lovende regionaludvik­
lingsprogrammer, som f.eks. »VALOREN«, hæmmes fortsat af, at det stadig ikke er lykkedes at etablere et 
interessesammenfald mellem Fællesskabets landbrugs- og 
industriorienterede regioner på den ene side og de solrige 
regioner i syden på den anden side; netop landbrugs­
erhvervet burde imidlertid være sig bevidst, at introduktio­
nen af vedvarende, rene energikilder er en væsentlig 
forudsætning for, at landbrugsprodukternes kvalitet kan 
sikres på længere sigt. 
3. De efterfølgende specifikke bemærkninger til Kom­
missionens forslag bør studeres grundigt. Der er tale om en 
gennemgang af de 11 henstillinger (på side 19 - 20) i 
Kommissionens forslag. 
Ad 1-5 
Der bør være en tydelig angivelse af de hindringer, der 
stiller sig i vejen for udnyttelsen af vedvarende energikilder: 
— Tvivlen om en egentlig politisk vilje må overvindes, 
— Der må ske ændringer i eller udformes nye love og 
administrative bestemmelser, som fører til en åbning af 
markederne, 
— De tekniske normer er sædvanligvis et spejlbillede af den 
fulgte tekniske udførelsesmåde i visse lande. De har ikke 
karakter af retsforskrifter og må ikke stille sig 
hindrende i vejen for andre tekniske løsninger i 
Fællesskabet. 
Ad 2 
I forbindelse med videreførelsen af demonstrations­
programmer bør der tages ved lære af de hidtidige 
erfaringer (se kapitel 2.1). 
Ad 3-8 
Udbredelsen af de vedvarende energikilders teknik bør 
finde sted via offentlige rådgivningsinstanser i form at 
demonstrationscentre. Disse demonstrationscentres opga­
ver er beskrevet i pkt. 2.2. Det er uomgængeligt nødvendigt, 
at der tages en praktisk indfaldsvinkel. 
Ad 4 
Forskellige økonomiske sektorer, som f.eks. håndværket, 
småindustrien, mellemstore og store industrier, bør 
inddrages i større omfang, og samarbejdet mellem dem må 
forbedres. I forbindelse med fordelingen af projekter må 
der tages hensyn til disse gruppers forskellige interesser og 
deres involvering i den optimale udnyttelse af vedvarende 
energikilder frem til år 2000 på den ene side, og disse 
energikilders udvikling på længere sigt på den anden side. 
Ad 6 
Betingelserne for f.eks. privat produceret el-energis 
indkobling på det offentlige net bør ikke kun forbedres i 
kontraktmæssig henseende, men også gennem lovgivnings­
tiltag. 
28. 3. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 80/7 
Ad 7 Ad 11 
Tilskuddet bør ikke kun, eller kun i begrænset omfang, 
ydes til »gennemførlighedsundersøgelser«, men primært til 
hardware-projekter, der medfører en konkret energigevinst 
over de næste år. 
Ad 9-10 
Oprettelsen af en database kan bifaldes, specielt hvis 
dataene er anvendelsesorienteret struktureret og ikke blot 
lagres uden noget specifikt formål. 
Bruxelles, den 27. januar 1988. 
1. Revisionen af Det europæiske Fællesskabs flerårige 
forskningsprogram vedrørende bioteknologi kan støttes 
som foreslået. 
Forslaget støtter ØSU's udtalelse om det igangværende 
handlingsprogram for bioteknologi (BAP) 1985-1989 (2). 
2. Bioteknologien er et vigtigt forskningsområde, der 
ikke blot kan øge landbrugets og industriens konkurren­
ceevne, men også, i alle borgernes interesse, beskytte 
helbredet og forbedre livskvaliteten. 
3. Bioteknologien er et område, hvor Kommissionen bør 
supplere nationale forsknings- og udviklingsprogrammer 
med et fællesskabsprogram, til hvilket der anvendes EF-
midler. En af målsætningerne må være at fremme en 
(i) EFT nr. C 15 af 20. 1. 1988, s. 15. 
(2) EFT nr. C 25 af 28. 1. 1985. Det må være en afgørende vigtig forudsætning, at 
foranstaltningerne er indbyrdes sammenhængende, at der 
udvikles informationer på EF-plan samt at dublering 
undgås. Der bør med dette mål for øje gennemføres en 
omfattende marketingsundersøgelse, som giver klare 
retningslinjer for, hvorledes man skal gå frem, og hvilke 
værktøjer der skal bringes i anvendelse med henblik på en 
optimal udnyttelse af vedvarende energikilder. 
ØSU finder det vigtigt, at dens forslag omsættes til praksis 
på en målrettet måde. Kommissionen anmodes om inden 
for en rimelig tidsramme at tilkendegive, i hvilket omfang 
den har taget forslagene til følge. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
effektiv interaktion mellem centrene for industriel og 
teknologisk forskning i medlemslandene med hensyn til 
gensidig inspiration, informationsspredning, uddannelse, 
risikovurdering, og på visse forsknings- og udviklingsom­
råder. 
4. Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke foreslår 
bioteknologiprogrammet gennemført på Det Fælles Forsk­
ningscenter (FFC), ligesom den heller ikke finder området 
egnet til samordnede aktionsprogrammer. 
5. Finansiering 
5.1. I det andet rammeprogram for perioden 1988-1991 
forudses stigende bevillinger til forskning, uddannelse og 
samordning på bioteknologiens område. Udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om revision af det flerårige handlingsprogram for 
Det europæiske Fællesskab for forskning vedrørende bioteknologi (1985-1989) (J) 
(88/C 80/04) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 13. november 1987 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 130 Q at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte forslag. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for energi, kernekraft og forskning, som 
udpegede John A. de Normann til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. januar 1988. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 252. plenarforsamling, den 27. januar 1988, uden 
stemmer imod og med en stemme hverken for eller imod, følgende udtalelse: