29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/29 
Udtalelse om den økonomiske årsberetning 1986-87 
(86/C 333/10) 
Rådet besluttede den 6. november 1986 i henhold til Rådets beslutning 74/120/EØF af 
18. februar 1974 om gennemførelse af høj grad af overensstemmelse inden for den økonomiske 
politik i De europæiske økonomiske Fællesskabs medlemsstater (!), ændret ved beslutning 
75/787/EØF(2), særlig artikel 4, at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for økonomiske, finansielle og 
monetære spørgsmål, som udpegede Michael Geuenich til ordfører. Sektionen vedtog sin 
udtalelse den 18. november 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 241. plenarforsamling, den 27. november 
1986, med 92 stemmer for, 37 stemmer imod og 11 stemmer hverken for eller imod, følgende 
udtalelse: 
1. Indledning 
Det økonomiske og sociale Udvalg anser det for nød­
vendigt at give et sammenfattende referat af Kommis­
sionens analyse af den økonomiske situation og udsig­
terne for dens udvikling (punkt 2). Referatet danner dels 
grundlag for Udvalgets bedømmelse af Kommissionens 
økonomisk-politiske forslag (punkt 4), dels giver det 
anledning til at føje nogle kritiske bemærkninger til 
Kommissionens analyse (punkt 3). 
2. Kommissionens analyse af den økonomiske situ­
ation 
2.1. Tendenser i den verdensøkonomiske udvikling 
2.1.1. Udviklingen i verdensøkonomien prægedes i 
1986 på afgørende måde af det usædvanlige og uventet 
store fald i oliepriserne. Dette betød en ganske uventet 
lettelse af Fællesskabets inflations- og betalingsbalance­
problemer. I Fællesskabet forstærkedes virkingen af 
olieprisfaldet yderligere af den tydelige forringelse af 
US-dollarens værdi — den anden væsentlige ændring. 
På den anden side har denne forskydning i valutakurser­
ne kraftigt forringet afsætningsmulighederne for EF's 
eksportvarer i dollarområdet. Rentefaldet er den tredje 
komponent i ændringen af de fundamentale verdens­
økonomiske grundparametre. 
2.1.2. Disse tre ændringer skaber på mellemlang sigt 
alt i alt forbedrede forudsætninger for øget vækst i 
verdensøkonomien. Alligevel ventes i OECD-landene 
både i 1986 og 1987 kun en vækst på ca. 2,5%, hvilket 
er ensbetydende med en mindre tilbagegang i forhold 
til 1985. 
(>) EFT nr. L 63 af 5. 3. 1974, s. 16. 
(2) EFT nr. L 330 af 24. 12. 1975, s. 52. 2.1.3. At olieprisen er faldet til ca. en tredjedel (ud­
trykt i ECU) betyder en enestående lettelse for de olieim-
porterende lande. Fællesskabets samlede olieimportreg­
ning falder dermed med ca. 1,8 % af BNP. Men det må 
forventes, at olieforbruget vil stige klart på grund af 
prisfaldet, og af udbuddet fra de olieeksporterende 
lande uden for OPEC vil falde, hvilket i det lange løb 
vil medføre en ny stigning i olieprisen. 
2.1.4. Olieprisfaldet har tydeligvis dæmpet pris­
stigningstakterne og dermed også lettet nedsættelsen af 
den nominelle rente. Realrenten er dog fortsat temmelig 
høj. Lavere renter og lavere energiudgifter medfører 
øget rentabilitet og kan dermed styrke investeringerne, 
hvis der samtidig sikres en passende udvikling i efter­
spørgslen. 
2.1.5. Den økonomiske situation i USA kendetegnes 
af umådelige underskud på betalingsbalancens løbende 
poster og på statsbudgettet. Trods fald i dollarkursen 
kan der imidlertid ikke ventes nogen væsentlig forbed­
ring af handelsbalanceunderskuddet hverken i 1986 eller 
1987, da importudgifterne i første omgang stiger endnu 
hurtigere end eksportindtægterne. Desuden belaster 
renteydelserne på den voksende udlandsgæld USA's 
løbende betalingsbalance. 
Heller ikke bestræbelserne på at reducere budgetunder­
skuddet har hidtil givet synderligt resultat; i de kom­
mende år synes en restriktiv amerikansk finanspolitik 
imidlertid nødvendig. 
2.1.6. Der ventes i 1987 en beskeden vækst i verdens­
handelen med forarbejdede produkter. Da verden uden 
for Fællesskabet formentlig kun vil øge sin import 
meget langsomt, er væksten i handelen afgørende af­
hængig af ekspansion i Europa. 
Nr. C 333/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
2.1.7. De verdensøkonomiske risikofaktorer i 1987 
er først og fremmest faren for yderligere svækkelse af 
væksten i USA, muligheden for en ny olieprisstigning, 
og endelig den fortsat uløste prekære situation, som 
nogle af de vigtigste debitorlande befinder sig i. 
2.2. Den økonomiske situation i Fællesskabet og frem­
tidsudsigterne. hold til tidligere perioder med konjunkturopsving. Der­
for er det nødvendigt med øgede anstrengelser på in­
vesteringsområdet. 
2.2.6. Til den interne efterspørgsels vækst, der for 
1986 skønnes til realt 3,8% og for 1987 til realt 3,5%, 
vil det offentlige forbrug fortsat yde et bidrag under 
gennemsnittet. 
2.2.1. De beskrevne ændringer i de verdensøkonomi­
ske parametre har i et vist omfang forbedret forud­
sætningerne for øget vækst i EF på mellemlang sigt. 
Men hidtil har disse gunstigere betingelser ikke givet 
sig udslag i klart højere vækstrater. I 1986 vil væksten 
kun komme til at ligge lidt over niveauet for 1985, og i 
1987 ventes vækstraten, under forudsætning af uændret 
økonomisk politik, kun at ligge nogle få tiendedele 
procentpoint højere end i 1986. Med 2,8 % i gennemsnit 
for hele Fællesskabet ligger den forventede vækst i 1987 
dermed signifikant under det mål, der tilstræbes som 
led i samarbejdsstrategien, nemlig 3,5% i gennemsnit 
for perioden 1986-90. 
2.2.2. Desuden er det af betydning for den økonomi­
ske situation i Fællesskabet, at medlemsstaternes øko­
nomier udviser væsentligt forskellige vækstrater. I 1987 
ventes i Italien, Portugal, Forbundsrepublikken Tysk­
land og Irland en vækst på over 3 %; i Spanien ventes 
3%; i Storbritannien, Luxembourg og Frankrig ca. 
2,5 %, mens de øvrige medlemsstater placerer sig under 
2 %. I Grækenland ventes endda et realt fald i BNP. 
2.2.3. Blandt årsagerne til den relativt utilfredsstil­
lende vækst må nævnes udenrigshandelens negative bi­
drag, som i 1986 skønnes til lavere end — 1 procent­
point og i 1987 til — 0,8 procentpoint af BNP. Dette 
forhold afspejler først og fremmest den drastiske svæk­
kelse af de olieproducerende landes efterspørgsel og 
valutakursændringerne. Specielt i første halvdel af 1986 
opvejedes denne afmatning i eksporten ikke af øget 
intern efterspørgsel. 2.2.7. Forbrugerprisernes stigningstakt er faldet til 
det laveste niveau i 20 år, nemlig 3,7 % i gennemsnit 
for hele EF i 1986. Dog er der stadig store forskelle på 
prisudviklingen i de forskellige medlemsstater. Først og 
fremmest Grækenland og Portugal, men også — mindre 
udpræget — Spanien og Italien har i 1986 stadig en 
ret høj inflation. Imidlertid kan der i 1987 ventes en 
yderligere nedgang i den gennemsnitlige inflationstakt 
til 3,0%, eftersom situationen navnlig i de nævnte lande 
vil bedres yderligere. 
2.2.8. Den gunstige udvikling i forbrugerpriserne og 
forbedringen af de reale bytteforhold har sammen med 
en beskeden nominel lønstigning skabt en exceptionel 
situation, hvor reallønnen er forøget med 2,3%, uden 
at den dermed forbundne stigning i købekraften mod­
svares af en stigning i de reale lønomkostninger pr. 
capita. I 1987 kan man imidlertid ikke regne med, at 
denne konstellation kan fastholdes. 
2.2.9. Stigningen i antallet af beskæftigede skønnes 
i både 1986 og i 1987 til 0,8 %. En sammenligning over 
en længere periode viser, at dette repræsenterer en 
tilvækst i antallet af erhvervsaktive, som ligger over 
gennemsnittet, men tilvæksten skyldes til dels specifikke 
arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger. Da arbejds­
styrken stadig vokser, især som følge af stigende er­
hvervsfrekvens blandt kvinder, fastlåses arbejdsløsheds­
procenten på et ekstremt højt niveau, nemling et EF-
gennemsnit (EUR 12) på 11,9% i 1986 og på 11,7% i 
1987. 
2.2.4. Imidlertid er der noget, der tyder på, at energi­
prisfaldet i stigende grad forbedrer forbrugssituationen. 
Det private forbrug bliver dermed en vigtig faktor i den 
økonomiske vækst (realt + 3,7% i 1986 og + 3,5% i 
1987). 2.2.10. Hvad angår arbejdsløshedens struktur er spe­
cielt den voksende langtidsledighed problematisk: ca. 
40 % af de arbejdsløse har allerede været uden arbejde 
i over et år. Også ungdomsarbejdsløsheden spiller fort­
sat en betydelig rolle, skønt der her er tilløb til bedring. 
2.2.5. Også investeringerne yder et væsentligt bidrag 
til væksten. Det er først og fremmest investeringer i 
maskiner og udstyr, der spiller en rolle (realt + 6,1 % 
i 1986 og + 6,9% i 1987), mens byggeinvesteringerne 
ganske vist har rettet sig, men ikke opviser synderlig 
dynamik. Alt i alt kan man dog ikke komme bort fra, 
at væksten i investeringerne ikke kan følge med i for-2.2.11. De økonomiske udsigter for 1987 lader for­
mode, at det beherskede opsving formentlig vil vare 
ved. Chancerne for yderligere vækst afhænger dog først 
og fremmest af interne økonomiske faktorer, hvorimod 
man ikke kan bygge noget håb på eksporten. Den 
uacceptabelt høje arbejdsløshed vil imidlertid ikke 
kunne reduceres væsentligt. 
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/31 
3. Bemærkninger til analysen af den økonomiske situ­
ation 
3.1. Udvalget tager Kommissionens analyse af ud­
viklingen i verdensøkonomien til efterretning. Dog øn­
sker den derudover særlig at understrege følgende 
punkter: 
— USA's problemer med betalingsbalancens løbende 
poster vil formentligt vare ved ud over 1987; forsøg 
på at løse dem ved hjælp af en restriktiv finanspoli­
tik kan medføre, at afsvækkelsen af væksten i USA 
udvikler sig til egentlig recession, 
— lige så problematisk ville et yderligere fald i dollar­
kursen være, 
— væksten i den europæiske økonomi må i fremtiden 
antages at blive hæmmet stærkt af den økonomiske 
udvikling i USA og dennes verdensomspændende 
virkninger, 
— risiciene for verdenshandelen er alt i alt endnu mere 
omfattende og foruroligende; protektionistiske ten­
denser breder sig, og uforudseelige valutakursfluk­
tuationer kan skabe øget usikkerhed. 
3.2. Til vurderingen af den økonomiske situation i 
Fællesskabet knytter Udvalget følgende bemærkninger: 
— Det er højst usikkert, om forbrugerprisernes 
gennemsnitlige stigningstakt vil tage yderligere af i 
1987. 
— Det private forbrug kan øges, hvis lønindkomsternes 
andel af nationalindkomsten ikke falder yderligere. 
— For nogle landes vedkommende, f.eks. Forbundsre­
publikken Tyskland, er BNP-vækstraten formentlig 
vurderet for optimistisk. 
— Øgede investeringer er navnlig påkrævede i forar­
bejdningsindustrien og inden for de nye teknologier. 
— Det er tvivlsomt, om den forudsete vækst i sig selv 
er tilstrækkelig til, at arbejdsløsheden kan reduceres 
i løbet af de kommende år, så længe de beskæftigel­
sesmæssige målsætninger ikke i stærkere omfang 
end hidtil konkretiseres i medlemsstaternes økono-
misk-politiske tiltag. Derfor hilser Udvalget det i 
høj grad velkommen, at Kommissionen har placeret 
en nedbringelse af arbejdsløsheden via en mere dy­
namisk europæisk økonomi centralt i sine overve­
jelser. x 
4. Gennemførelse af samarbejdsstrategien for en mere 
beskæftigelsesfremmende vækst 
4.1. Generelle problemer ved samarbejdsstrategien 
4.1.1. De foreliggende data for 1986 og 1987, især 
for den økonomiske vækst og beskæftigelsen i EF, viser, at den økonomiske udvikling endnu langt fra lever op 
til målsætningerne i samarbejdsstrategien. Specielt må 
det bekymre, at væksten i 1986 blev ret svag til trods 
for, at det enorme prisfald på importen, særlig af råstof­
fer, og den dermed forbundne positive påvirkning af 
bytteforholdet, har skabt meget gunstige ydre betingel­
ser for øget vækst i produktion og beskæftigelse. 
4.1.2. Af denne erfaring kan man slutte, at gunstige, 
eller i det mindste gunstigere, rammebetingelser på om­
råder som prisudvikling, produktionsomkostninger, 
virksomhedernes indtjening, de løbende poster og bud­
getunderskud åbenbart ikke automatisk medfører en 
væsentlig forøgelse af den økonomiske vækst. De 
forbedrede rammebetingelser udgør kun en chance for 
en bedre udvikling af produktion og beskæftigelse, som 
det står tilbage at udnytte økonomisk-politisk. 
4.1.3. Blev samarbejdsstrategien gennemført, ville 
det betyde, at man udnyttede denne chance. For denne 
strategi er ambitiøs og afstikker relativt høje mål. Men 
forudsætningerne for samarbejdsstrategien har hidtil så 
godt som kun bedret sig som følge af markedsmæssige 
ændringer af prisstrukturen. Politisk er der foreløbig 
ikke sket ret meget, som gør gennemførelsen af strategi­
en mere sandsynlig. Thi Ministerrådets beslutning fra 
december 1985 og diskussionerne på europæisk plan 
mellem Fællesskabets organer og arbejdsmarkedets par­
ter betyder — skønt de var præget af stor enighed om 
strategiens mål og om midlerne til dens gennemførelse 
— ikke ret meget for de berørte gruppers adfærd på 
nationalt plan eller for afstemningen af den økonomiske 
politik i de berørte lande. 
4.1.4. Det synes derfor på sin plads at gøre sig nogle 
principielle overvejelser over chancerne for et samarbej­
de mellem arbejdsmarkedets parter og de økonomisk­
politiske instanser i de enkelte lande. 
4.1.5. Selv i Vesteuropas rammeøkonomier med 
mere eller mindre udviklede sociale tryghedssystemer 
er der tradition for, at den økonomiske planlægning og 
beslutningstagning i overvejende grad tager udgangs­
punkt i individuelle og andre særinteresser. Det er endog 
visse regeringers bevidste politik atter at bringe dette 
princip til ære og værdighed eller befæste det yderligere, 
og sågar EF-Kommissionens samarbejdsstrategi bærer 
til en vis grad præg heraf. Samarbejde rækker imidlertid 
ud over individuelle og andre særinteresser, for det 
kræver, at man af hensyn til andres interesser pålægger 
sig selv begrænsninger i varetagelsen af egne interesser. 
Samarbejde er derfor kun rationelt under bestemte be­
tingelser, f.eks. når ens egne ofre inspirerer eller tvinger 
Nr. C 333/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
andre til også at bringe ofre; for kun således opnås en 
økonomisk situation, der er til fordel for alle og dermed 
bedre end den situation, der kunne opnås ved udeluk­
kende at varetage egne interesser. Kort sagt: ofre skal 
lønne sig. Men de lønner sig som regel kun, når også 
de andre viser samarbejdsvilje. 
4.1.6. Men at alle samarbejder modvirkes igen af 
egeninteressen. For den enkelte forbedrer sin situation, 
når de andre er indstillet på samarbejde, mens han selv 
forfølger sin egen interesse. Det kan ganske vist være, 
at de andre opdager dette og derpå indstiller deres 
samarbejde. Men det er ikke alle tilfælde af manglende 
samarbejdsvilje, der kan konstateres; f.eks. kan det 
være vanskeligt, hvor der savnes klare kriterier for, 
hvad et samarbejde indebærer, eller hvor — som det 
f.eks. kan være tilfældet med de små lande i EF — 
den enkeltes bidrag til det samlede resultat er relativt 
beskedne. Trods faren for, at de andre ændrer deres 
samarbejdsvillige indstilling, er det også nærliggende at 
undlade at vise samarbejdsvilje i tilfælde, hvor man kun 
kan vente — eller er tilfreds med — en kortsigtet fordel, 
og hvor ingen sanktioner truer den ikke-samarbejdsvil-
lige. 
4.1.7. Disse overvejelser fører til det resultat, at sam­
arbejdsstrategiens chancer for at blive ført ud i livet 
kan forbedres, dersom: 
a) Kommissionen opstiller klare kriterier for de berørte 
gruppers og landes bidrag til samarbejdet; 
b) Kommissionen gør det klart, at der er tale om en 
på længere sigt nødvendig strategi, som må vare ud 
over 1990, da samarbejdet ellers risikerer at blive 
afbrudt for tidligt; 
c) Kommissionen holder øje med alle medlemslande­
nes bidrag til den fælles strategi; 
d) Kommissionen overvejer, hvilke konsekvenser der 
skal drages i tilfælde af manglende samarbejdsvilje; 
e) Kommissionen gør det endnu klarere for hver enkelt 
samfundsgruppe, hvilke fordele dens ofre vil med­
føre. 
4.2. Pengepolitik 
4.2.1. Pengepolitikkens opgaver var relativt lette at 
løse i 1986, da det kraftige fald i importpriserne i sig 
selv betød en klar dæmpning af stigningen i forbruger­
priserne. Væksten i pengemængden kunne derfor 
gennemsnitligt reduceres i de europæiske lande, uden 
at man dermed indskrænkede vækstmulighederne. 
4.2.2. I 1987 bliver pengepolitikkens opgave vanske­
ligere, da importpriserne næppe vil fortsætte med at falde. Det, det kommer an på, er at sikre resultaterne 
af inflationsbekæmpelsen. Det er ikke let, da den 
gennemsnitlige prisstigningstakt på 3,5 % også dækker 
lande med meget beskedne, eller endog, i absolutte tal, 
negative inflationstakter. Denne situation vil næppe 
forsætte i disse lande, og det er heller ikke uden videre 
ønskeligt. 
4.2.3. Skal den gennemsnitlige inflation i Fællesskab­
et stabiliseres, er det derfor nødvendigt, at prisstignings-
tempoet bremses i de lande, hvor det ligger over 
gennemsnittet. Hvis del skal undgås, at der skabes 
hindringer for væksten kan man principielt kun sikre 
dette gennem pengepolitikken, hvis omkostnings­
stigningerne reduceres tilsvarende. Forudsætningerne 
herfor er gode, da den opnåede begrænsning af inflatio­
nen fortsat kan tages i betragtning i forbindelse med 
lønaftaler. Dermed ville prisstigningstakterne i de enkel­
te lande også nærme sig hinanden, hvilket samtidig 
skaber mulighed for konvergens og kongruens i penge­
mængdens vækst, uden at pengepolitikken kommer til 
at virke væksthæmmende. 
4.2.4. Kommissionen minder om, at pengepolitikken 
også har til opgave i passende omfang at finansiere 
spillerummet for den reale vækst. Men hvad er »passen­
de finansiering« i forbindelse med samarbejdsstrategi­
en? Efter Udvalgets opfattelse bør man ikke gå ud fra 
den aktuelle vækst i de enkelte medlemsstater. Penge­
mængdemålene bør derimod tage hensyn til de besked­
ne, uundgåelige prisstigninger og — alt efter de enkelte 
landes vækstmuligheder — skabe så stort et realt vækst­
råderum, at Fællesskabet får mulighed for at realisere 
den i samarbejdsstrategien tilstræbte årlige vækst på 
3,5 % i gennemsnit inden 1990. Nogen fare for atter at 
få en højere inflation ligger der ikke heri, så længe 
lønpolitikken bygges på samarbejde, som Udvalget alle­
rede fastslog i sin udtalelse om den økonomiske situ­
ation medio 1986. 
4.2.5. Dollarkursens udvikling kan, som Kommissio­
nen med rette fastslår, eventuelt nødvendiggøre en flek­
sibel reaktion i form af ændring af den korte rente i 
Europa. En forøgelse af pengemængdens vækst kan 
dermed undgås. 
4.2.6. Den tilstræbte liberalisering af kapitalbevægel­
serne og styrkelse og udvidelse af EMS'en er vigtige 
elementer til forbedring af den penge- og valutapolitiske 
konvergens i Fællesskabet og dermed til gennemførelse 
af en samordnet optræden fra medlemsstaternes side. 
4.3. Økonomisk-politisk råderum 
4.3.1. Kommissionen har foretaget en meget udførlig 
analyse af udvikling og handlingsmuligheder på de of-
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/33 
fentlige finansers område, da den tillægger den økono­
miske politik en væsentlig rolle i forbindelse med 
gennemførelsen af samarbejdsstrategien. Efter sektio­
nens opfattelse må finanspolitikken endog overtage en 
nøglerolle, efter at udviklingen i de private investeringer 
hidtil ikke har kunnet holde trit med de forbedrede 
udbudsbetingelser, først og fremmest den forøgede ren­
tabilitet. 
4.3.2. Åbenbart er det ud over forbedret rentabilitet 
også nødvendigt med forbedrede afsætningsforventnin-
ger for at få investeringerne til at stige. I de offentlige 
budgetter er dette aspekt hidtil prioriteret lavere end 
konsolideringsbestræbelser. Imidlertid er man nu nået 
vidt med konsolideringen af de offentlige budgetter, 
selv om alle lande endnu ikke har nået et forsvarligt 
forhold mellem stigningen i den offentlige gældsætning 
og væksten i BNP. Glædeligt nok har dog nogle af de 
større lande skaffet sig handlefrihed 
I Forbundsrepublikken Tyskland er budgetunderskud­
det i mellemtiden blevet nedbragt så meget, at finanspo­
litikken kunne tildeles en større rolle i efterspørgselsud­
viklingen. Kommissionen gør med rette opmærksom 
på, at for så vidt der bliver tale om en afstemt ekspansiv 
politik, som Forbundsrepublikken tvinges til at deltage 
i, har også Frankrig og Storbritannien mulighed for at 
føre en mere ekspansiv finanspolitik. Der er også grund 
til at bemærke, at Danmark og Luxembourg har bud­
getoverskud. 
Det er i øvrigt ikke kun budgetsaldienes udvikling, 
der giver et økonomisk-politisk spillerum. Udvalget ser 
også store muligheder for at stimulere vækst og beskæf­
tigelse ved at forbedre udgifts- og indtægtsstrukturen. 
4.3.3. Af stor betydning er spørgsmålet, hvad handle­
friheden skal benyttes til. Efter Udvalgets opfattelse er 
der først og fremmest brug for øgede infrastrukturin­
vesteringer, herunder større udgifter til miljøbeskyttelse 
og byfornyelse, efter at først og fremmest de offentlige 
investeringer er faldet stærkt i det sidste tiår. Af andre 
investeringer kan nævnes øget indsats på områderne 
forskning og udvikling samt faglig uddannelse af lang­
tidsledige. De offentlige investeringers særlige betyd­
ning ligger ikke bare i, at de selv skaber efterspørgsel 
og beskæftigelse. De supplerer også de private investe­
ringer ved at øge disses chancer for succes. I øvrigt bør 
rentable infrastrukturer som tunnelen under Kanalen 
i det mindste til dels kunne finansieres med private 
midler. 
4.3.4. Det er tvivlsomt, om der også bliver plads 
til nedsættelse af skatter eller andre afgifter, først og 
fremmest de sociale sikringsbidrag. Dog kan der eventu­
elt skabes muligheder for at nedsætte skatteprocenter­
ne, hvis man fjerner skattemæssige smuthuller og sub­ventioner. I betragtning af de forskellige skattesystemer 
i de enkelte medlemsstater bør det endvidere undersø­
ges, hvorledes systemerne kan udformes, så de bliver 
mere beskæftigelsesfremmende. 
4.3.5. Skattereformbestræbelserne bør også først og 
fremmest sigte mod en forenkling af skattesystemet. En 
sådan forenkling kan opnås ved at fritage en lang 
række borgere med lave indkomster for skat, hvad 
der samtidig kunne overflødiggøre overførsler til disse. 
Principielt bør udgifterne til sociale formål kun nedsæt­
tes — eller deres stigning bremses — hvis den sociale 
nød er bortfaldet. Udvalget går ud fra, at det er denne 
situation, Kommissionen her udtaler sig om. Foran­
staltninger til forøgelse af arbejdsudbuddet ved hjælp 
af nedsatte sociale bidrag er overflødige inden for en 
overskuelig fremtid. 
4.4. Gennemførelse af det indre marked og aktiv struk­
turpolitik 
4.4.1. Allerede i sin udtalelse om den økonomiske 
situation medio 1986 behandlede Udvalget indgående 
sammenhængen mellem samarbejdsstrategien og 
gennemførelsen af det europæiske indre marked. Det 
blev i den forbindelse understreget, at udvidelsen af 
markederne og intensiveringen af konkurrencen ville 
skabe vækstimpulser. Men man må ikke glemme, at 
fordelene ved det indre marked også kommer forbruger­
ne til gode. Ændringerne af markedsstrukturerne vil 
kræve nye forbrugerpolitiske aktiviteter som f.eks. for­
brugeroplysningspolitik og kvalitetskontrol. I det hele 
taget burde Kommissionen ofre forbrugernes interesser 
større opmærksomhed. Udvalget vil undersøge dette i 
sine udtalelser og rapporter og foretage en afvejning 
over for andre interesser. Desuden fremhævedes i udta­
lelsen om den økonomiske situation medio 1986 de 
regionale og sektorielle strukturændringer, der vil finde 
sted i forbindelse med gennemførelsen af det indre 
marked, og der stilledes krav om strukturpolitiske for­
anstaltninger, som skal ledsage tilpasningsprocesserne. 
4.4.2. Udvalget hilser det derfor i høj grad velkom­
men, at også Kommissionen i forbindelse med Fæl­
lesskabets egne udbudsorienterede foranstaltninger ser 
en sammenhæng mellem åbningen af markederne og 
struktur- og regionalpolitiske støtteforanstaltninger. 
4.4.3. Det må konstateres, at udviklingen hen imod 
real konvergens, dvs. reduktion af forskellene i realind­
komst pr. capita og i arbejdsløshedsprocent mellem 
Fællesskabets forskellige lande og regioner er gået i stå 
siden midten af 70'erne, ja endog i den gale retning. 
Fællesskabets udvidelse og fremskyndelsen af den per­
manente strukturændringsproces gør det vigtigere at 
opnå real økonomisk konvergens. 
Nr. C 333/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
4.4.4. Gennemførelsen af samarbejdsstrategien vil 
bidrage til at skabe et gunstigere makroøkonomisk 
klima for en dynamisk økonomisk vækst. Men de ugun­
stigst stillede regioner bør nå op på en vækst, som 
ligger over EF-gennemsnittet, hvilket forudsætter, at 
der straks kommer gang i udviklingen hen imod real 
konvergens i Fællesskabet. Derfor er det mere end 
nogen sinde påkrævet, at Fællesskabet sætter sine soci­
al-, regional- og strukturpolitiske instrumenter ind og 
øger disses effektivitet ved at skabe bedre koordinering 
dels mellem disse fonde indbyrdes, dels mellem fondene 
og Fællesskabets øvrige finansieringsinstrumenter. Ud­
valget henviser i denne forbindelse til udtalelsen om 
Kommissionens XV. beretning om konkurrencepolitik­
ken og til Kommissionens hvidbog om gennemførelsen 
af det indre marked, hvori der gøres opmærksom på 
sammermængen mellem en effektiv konkurrencepolitik, 
gennemførelsen af det indre marked og en europæisk 
social helhed. Efter Udvalgets opfattelse kan gennemfø­
relsen af det indre marked kun lykkes, hvis det sociale 
aspekt samtidig inddrages i EF-politikkerne. Dette for­
udsætter, at Kommissionen indgående undersøger, hvil­
ke følger oprettelsen af det indre marked vil få for 
arbejdstagerne. 
4.4.5. Social-, regional- og strukturpolitikken kan 
imidlertid kun føre til det ønskede mål, hvis foran­
staltningerne koordineres og udformes på grundlag af 
analyser af udviklingsperspektiverne i de enkelte er­
hvervssektorer. I den forbindelse må man — som det 
da også understreges i Kommissionens beretninger om 
konkurrencepolitikken — sørge for, at den interne pro­
tektionisme fjernes, og at subventionskapløb undgås. 
4.5. Lønpolitik 
4.5.1. Kommissionen antyder, at de reale lønom­
kostninger og realløningerne pr. capita yderligere vil 
stige med henholdsvis 1 og 1,1 %. Desuden går den ud 
fra, at arbejdsproduktiviteten i dette tidsrum gennem­
snitligt vil stige med 2,3% pr. capita. På baggrund af 
den enorme arbejdsløshed i alle lande — med undtagel­
se af Luxembourg — vil Udvalget for tiden ikke gå 
imod forslaget om, at stigningen i de reale lønom­
kostninger og i reallønnen bør være lavere end produk­
tivitetsstigningen. I modsat fald kan det være vanskeligt 
samtidig konsekvent at gennemføre samarbejdsstrategi­
ens øvrige elementer, at øge væksten i investeringerne 
og at skabe nye arbejdspladser. Udvalget ser dog med 
et kritisk øje på det forhold, at den tilstræbte forskel 
mellem stigningen i de reale lønomkostninger og real­
lønnen på den ene side og væksten i produktiviteten på 
den anden side er betydelig. Det understreger desuden, 
at reallønnen samtidig fortsat må stige, og at løntilbage­
holdenhed vil være desto mere acceptabel, jo mere 
positive virkninger samarbejdsstrategien har på beskæf­
tigelsesudviklingen. 4.5.2. Kommissionen viser i den økonomiske årsbe­
retning 1986-87 (tabel 21), at der i 1987 i Fællesskabet 
(EUR 12) formentlig vil ske en nedgang i de reale 
lønomkostninger (forskellen mellem stigningen i de 
reale lønomkostninger pr. capita og stigningen i ar­
bejdsproduktiviteten pr. capita) pr. produceret enhed 
på 0,7%, efter at der i 1986 bl.a. på grund af faldet i 
importpriserne vil ske en større tilpasning af de reale 
lønomkostninger pr. produceret enhed på 1,8 %. Samti­
dig skulle de reale lønomkostninger pr. capita i de 
forskellige lande i EF stige med ca. 2 til 3 %. Kommissio­
nen henstiller til arbejdsmarkedets parter i disse lande, 
at der i forbindelse med lønforhandlingerne tages hen­
syn til udviklingen i beskæftigelsen og til ledigheden. 
4.5.3. Kommissionen er altså parat til i forbindelse 
med lønpolitikkens udformning at tage hensyn til for­
skelle i beskæftigelsesudviklingen og i arbejdsløsheden. 
Efter Udvalgets opfattelse bør den allerede foretagne 
tilpasning af de reale lønomkostninger pr. produceret 
enhed (tabel 21) og af rentabiliteten dog tages i betragt­
ning, for disse størrelser viser, hvilke investerings- og 
beskæftigelsesmuligheder der allerede findes. 
4.5.4. Med hensyn til lønpolitikken i øvrigt anmoder 
Kommissionen kraftigt om, at følgende principper over­
holdes: 
For det første foreslår den, at overenskomsterne bør 
rumme mulighed for, at der kan reageres på ændringer 
i bytteforholdet. Mere konkret formuleret drejer det sig 
om lønpolitisk at skelne mellem den hjemlige og den 
importerede inflation. Udvalget erkender, at dette sær­
lig kan være af betydning i forbindelse med nye væsent­
lige forringelser af bytteforholdene. Det må undgås, at 
en udefra påtvunget inflation så at sige automatisk 
smitter af på udviklingen i de indenlandsk bestemte 
omkostninger. 
4.5.5. Andre forslag fra Kommissionen, såsom regio­
nal differentiering af lønningerne, generel løntilbagehol­
denhed også i vækstsektorer, arbejdsaftaler indgået for 
en nærmere fastsat periode og overskudsrelateret afløn­
ning repræsenterer til dels meget gennemgribende for­
anstaltninger. Der skal en meget intensiv dialog mellem 
arbejdsmarkedets parter til, før der kan ventes ændrin­
ger på disse områder i forhold til nuværende praksis, 
og foranstaltninger til sikring af tryghed i ansættelsen 
bør opretholdes overalt, hvor det er muligt. Desuden 
er det vigtigt, at de regionalpolitiske konsekvenser 
gennemtænkes, så man ikke kommer til at modvirke 
målsætningerne for Fællesskabets regionalpolitik. 
4.6. Tilpasningen af arbejdsmarkedet og arbejdstids-
politik 
4.6.1. Ifølge Kommissionen er der inden for rammer­
ne af samarbejdsstrategien foruden de makro-økonomi-
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/35 
ske faktorer, der er bestemmende for beskæftigelsen, et 
stort antal mikro-økonomiske instrumenter, som kan 
stimulere virksomhedernes vilje til at ansætte mere ar­
bejdskraft. Kommissionen nævner: 
— omlægning og forkortelse af arbejdstiden, 
— bestemmelser om tryghed i ansættelsen, 
— uddannelses- og omskolingsmuligheder, 
— bestemmelser, som gør det lettere at etablere små, 
selvstændige og kooperative virksomheder, 
— foranstaltninger til gavn for langtidsledige. 
4.6.2. Tanken hermed er, at man kan gøre væksten 
mere beskæftigelsesskabende. Også omlægning og ned­
sættelse af arbejdstiden kan bidrage hertil, hvis de 
gennemføres på en omkostningsneutral måde. I den 
aktuelle situation, navnlig på baggrund af de skuffende 
resultater af arbejdsløshedsbekæmpelsen i 1986 og per­
spektiverne for 1987, er Udvalget af den opfattelse, at 
omlægning, alt efter de særlige forhold, der gør sig 
gældende for de enkelte sektorer, og forkortelse af 
arbejdstiden bør prioriteres højere i samarbejdsstrategi­
en. Desuden er det påfaldende, at Kommissionen altid 
kun nævner arbejdstidsforkortelse i forbindelse med og 
efter en arbejdstidsomlægning. Det virker, som om den 
opfatter muligheden for en forkortelse som et resultat 
af omlægningen. Udvalget er tværtimod af den opfattel­
se, at arbejdstidsnedsættelse er et selvstændigt beskæfti­
gelsespolitisk instrument. Det er først, når arbejdstiden 
er nedsat, at det kan blive påkrævet at omlægge arbejds­
tiden, for at den samlede præsterede arbejdstid kan 
fordeles på flere personer. 
4.6.3. Arbejdstidsnedsættelsen må som led i samar­
bejdsstrategien ikke blot blive til omsætning af individu­
elle arbejdstidsønsker; det ville være at se bort fra de 
arbejdsløses interesser. Virksomhedernes interesser må 
tilgodeses, ved at arbejdstidsnedsættelsen sker uden 
konsekvenser for omkostningsniveauet. Kommissionen 
anfører med rette, at dette mål kan nås, hvis produk­
tionsapparatet udnyttes bedre. Skal produktionsappa­
ratet udnyttes længere, vil en mere fleksibel indsats af 
arbejdskraften ofte være nødvendig. Det er en opgave 
for den sociale dialog at finde frem til former for 
arbejdsindsats, som er acceptable for begge parter. 
4.6.4. Hvad angår problemstillingen om tryghed i 
ansættelsen er Kommissionen ikke ude på at fremme 
en liberalisering som sådan. Dog finder den de gældende 
regler for afskedigelser i adskillige lande særdeles skade­
lige for beskæftigelsen. Dette spørgsmål kan først disku­
teres nærmere, når de enkelte, angiveligt generende 
reglers virkninger er undersøgt. Generelt er bestemmel­
ser om sikkerhed i ansættelsen af særlig betydning for 
arbejdstagerne i tider med høj arbejdsløshed. Arbejdsta­
gerne har brug for denne form for social sikkerhed, bl.a. for at kunne dække sig ind mod de indkomstmæs­
sige risici, der følger af såvel individuel som generel 
arbejdstidsforkortelsespolitik. 
4.6.5. Det må uforbeholdent hilses velkommen, at 
uddannelses- og omskolingsmuligheder fremmes. Det 
tjener strukturændringen i almindelighed og i særdeles­
hed genbeskæftigelse af arbejdsløse, blandt hvilke den 
ukvalificerede arbejdskraft som bekendt er stærkt over­
repræsenteret. De langtidslediges problemer bør gøres 
til genstand for særlig opmærksomhed. 
4.6.6. Udvalget støtter Kommissionens initiativer i 
retning af identificering af overflødige eller forvridende 
bestemmelser, som hindrer oprettelse eller udvidelse af 
små og mellemstore virksomheder, og udformning af 
en politik til overvindelse af sådanne hindringer. 
4.7. International koordination af den økonomiske 
politik 
AJA. Da der gør sig så store forskelle gældende 
landene imellem med hensyn til saldoen på betalingsba­
lancens løbende poster, må den økonomiske politik 
koordineres bedre på internationalt plan, da uligevægte 
hæmmer verdenshandelen. Kommissionen har fremlagt 
en meget lærerig analyse af eks- og importens ind­
komstelasticitet i de relevante lande. Den taler for, at 
især Japan, men også Forbundsrepublikken Tyskland, 
bør lade den indenlandske efterspørgsel ekspandere 
kraftigt. En rolle som lokomotiv for verdensøkonomien 
kan Forbundsrepublikken dog på ingen måde påtage 
sig. Den påkrævede langsommere vækst i realindkom­
sten i USA synes allerede at være kommet i gang; 
kontraktive foranstaltninger bør undlades for ikke yder­
ligere at bringe væksten i verdenshandelen i fare. 
4.7.2. På denne baggrund vil mange udviklingslandes 
gældsproblemer på ny tilspidses, hvis Europa og Japan 
ikke ekspanderer stærkere og dermed påtager sig en 
mere aktiv rolle inden for verdenshandelen. Det bør 
ikke lægges samarbejdsstrategien til last, at Fællesskab­
et i dets tid har oplevet en væsentlig forringelse på 
betalingsbalancens løbende poster. Betalingsbalan­
ceunderskud er en nødvendig pendant til betalingsba­
lanceoverskud i udviklingslandene. Kun ved hjælp af 
betalingsbalanceoverskud kan disse lande afvikle deres 
enorme gældsforpligtelser, hvis man ser bort fra eftergi­
velse af gælden. 
4.7.3. Man må håbe, at resultaterne af den nye 
GATT-runde kan bidrage til en bedre ligevægt i ver-
Nr. C 333/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
denshandelen. I denne forbindelse må man igen og igen 
understrege følgende grundregel: protektionisme må 
principielt bekæmpes. Hvad angår afviklingen af ek­
sisterende protektionisme, må forhandlingerne først og 
fremmest føres inden for rammerne af GATT eller også 
bilateralt. 
4.8. Styrkelse af den sociale dialog 
4.8.1. Kommissionen er fuldt ud klar over, at det er 
vigtigt at styrke den sociale dialog. Den skildrer korrekt, 
hvorledes tidligere tiders mangel på social dialog har 
bidraget til de aktuelle problemer. Den sociale dialogs 
betydning ligger i, at den foregår i et klima præget af 
tillid, så enhver kan handle aktivt i stedet for defensivt. 
4.8.2. Principielt bør den sociale dialog omfatte alle 
samarbejdsstrategiens politiske felter og føres såvel på 
makro-økonomisk som på sektorplan. Det økonomiske 
og sociale Udvalg insisterer i sin egenskab af høringsor-
gan for de øvrige EF-institutioner og dermed det for­
nemste forum for en dialog — en status, der er forankret 
i EF's stiftende traktater — på, at den sociale dialog 
skal føres på alle niveauer og i alle sammensætninger. 
4.8.3. Kommissionen bemærker med rette, at der 
også på europæisk plan findes meningsforskelle mellem 
arbejdsmarkedets parter. Men statens rolle i forbindelse 
med stabiliseringen af det økonomiske kredsløb bør 
ikke kunne bestrides, da den enkelte virksomhedsleder, 
som decentralt træffer markedsøkonomiske afgørelser 
om produktion og beskæftigelse, jo ikke kan overtage 
ansvaret for det samlede kredsløb. Hans muligheder 
Bruxelles, den 27. november 1986. for som enkeltperson i sine investeringsbeslutninger at 
kunne tage hensyn til helheden er yderst begrænsede, 
da han som regel konkurrerer med andre virksomheder. 
Men han kan heller ikke basere sig på andre virk­
somheders investeringsbeslutninger og dermed deres 
efterspørgsel efter varer og tjenester. Staten har derfor 
som led i samarbejdsstrategien til opgave via sin politik 
at påvirke efterspørgselsforventningerne i stabiliserende 
retning. 
4.8.4. Kommissionen bør ikke nøjes med at fremme 
den sociale dialog på europæisk plan. Den bør derimod 
udvikle mekanismer til også på nationalt plan at under­
søge de praktiske muligheder for at gennemføre samar­
bejdsstrategien, så denne for alvor kan blive ført effek­
tivt ud i livet. 
For Udvalget er som Kommissionen af den opfattelse, 
at der mellem de mulige og faktiske vækstrater stadig 
er et gab, som også skyldes utilstrækkelig gennemførelse 
af samarbejdsstrategien. Man må ganske vist huske på, 
at samarbejdsstrategien først blev vedtaget i december 
1985 og alene af den grund næsten ikke har kunnet nå 
at virke allerede i 1986. Men i mellemtiden er det blevet 
påtrængende nødvendigt at gennemføre samarbejds­
strategien mere energisk. 
Udvalget er derfor at den opfattelse, at det er absolut 
nødvendigt at udarbejde den midtvejsstatus, der er plan­
lagt til juli 1987, om anvendelsen af den fælles strategi. 
Man må håbe, at medlemsstaternes regeringer efter­
kommer Kommissionens opfordring til at aflægge be­
retning om gennemførelsen af den fælles strategi. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
26. 5. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/37 
BILAG 
Følgende ændringsforslag blev forkastet at Udvalget under forhandlingerne: 
1) Punkt 4.3.3. 
Dette punkt udformes således: 
»4.3.3. Af stor betydning er spørgsmålet, hvad handlefriheden skal benyttes til. Efter sektionens 
opfattelse er der — bortset fra den nødvendige reduktion af virksomhedernes økonomiske byrder, som vi 
vender tilbage til nedenfor — først og fremmest brug for øgede infrastrukturinvesteringer, herunder større 
udgifter til miljøbeskyttelse og byfornyelse, efter at først og fremmest de offentlige investeringer er faldet 
stærkt i det sidste tiår. Af andre investeringer kan nævnes øget indsats på områderne forskning og 
udvikling samt faglig uddannelse af langtidsledige. De offentlige investeringers særlige betydning ligger 
ikke bare i, at de selv skaber efterspørgsel og beskæftigelse. De supplerer også de private investeringer 
ved at øge disses chancer for succes.« 
Begrundelse 
Man synes hverken at anbefale nedsættelse af skatter eller sociale udgifter. Men de europæiske virksom­
heders skatter og sociale afgifter er utålelige i sammenligning med forholdene i USA og Japan. 
Afstemningsresultat 
53 stemmer for. 71 stemmer imod. Otte stemmer hverken for eller imod. 
2) Punkt 4.3.4. 
Dette punkt affattes således: 
»Det ser ud, som om der også bliver tilstrækkelig plads til nedsættelse af skatter eller andre afgifter, først 
og fremmest de sociale sikringsbidrag. Derfor er det nødvendigt at reducere de europæiske virksomheders 
skattemæssige og sociale byrder, som forfordeler dem alvorligt i forhold til deres konkurrenter inden for 
OECD. Eventuelt kan der også skabes muligheder for at nedsætte skatteprocenterne, hvis man fjerner 
skattemæssige smuthuller og subventioner. I betragtning af de forskellige skattesystemer i de enkelte 
medlemsstater bør det endvidere undersøges, hvorledes systemerne kan udformes, så de bliver mere 
beskæftigelsesfremmende.« 
Begrundelse 
Man synes hverken at anbefale nedsættelse af skatter eller sociale afgifter. Men de europæiske virksom­
heders skatter og sociale afgifter er utålelige i sammenligning med forholdene i USA og Japan. 
Afstemningsresultat 
57 stemmer for. 75 stemmer imod. Fem stemmer hverken for eller imod. 
3) Punkt 4.3.5. 
a) De tre sidste punktummer (»Principielt bør ... overskuelig fremtid.«) udgår. I stedet indsættes følgende: 
»Stigningen i de sociale udgifter bør bremses, som Kommissionen ønsker det. Det er ikke godt, at de 
disponible husstandsindkomster mere og mere udhules af stigende sociale overførsler. I øvrigt må 
virksomhederne i Fallesskabet betale højere sociale bidrag end deres amerikanske og japanske konkur­
renter. Opretholdes denne situation, kan det ikke undgå at svække den europæiske økonomis 
konkurrenceevne og i sidste instans at hæmme beskæftigelsen.« 
Begrundelse 
Punkt 4.3.5 er utilfredsstillende. Hvad mening er der i at henvise til en situation, hvor »den sociale 
nød er bortfaldet« ? Er det ikke ensbetydende med at skyde løsningen på et reelt problem ud i det 
uvisse? 
Nr. C 333/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
At udtalelsen skulle være i overensstemmelse med Kommissionens udsagn strider direkte mod, hvad 
der står i Kommissionens beretning (side 115). 
Sidste punktum er meningsløst. Der er ingen regering, der i den aktuelle arbejdsløshedssituation 
påtænker foranstaltninger til forøgelse af/arbejdsudbuddet (der skulle uden tvivl stå »efterspørgslen 
efter arbejdskraft«?). 
Man det virkelige problem ligger i den stadige stigning i de sociale bidrag, der pålægges virksomhederne 
og lønmodtagerne, for den svækker den europæiske konkurrenceevne og medvirker til at forøge 
arbejdsløsheden. 
Man kan komme uden om at bremse de sociale bidrag; men det er vigtigt, at opbremsningen har til 
formål at forbedre beskæftigelsessituationen, så der kan skabes social consensus på dette punkt. 
Afstemningsresultat 
49 stemmer for. 79 stemmer imod. Ni stemmer hverken for eller imod. 
b) Punkt 4.3.5 affattes således: 
»4.3.5. Skattereformbestræbelserne bør også sigte mod at forenkle skattesystemet og aflaste virk­
somhederne. En sådan forenkling kan opnås dels ved at fritage en lang række borgere med lave 
indkomster for skat, hvilket samtidig kunne overflødiggøre overførsler til disse; dels ved forsigtigt at 
ændre en del af virksomhedernes direkte afgifter til indirekte afgifter (hvilket turde være prisneutralt, 
undtagen for så vidt angår importerede varer). Principielt bør udgifterne til sociale formål kun 
nedsættes — eller deres stigning bremses — hvis den sociale nød er bortfaldet. Sektionen går ud fra, 
at det er denne situation, Kommissionen her udtaler sig om. Imidlertid bør man bestræbe sig for at 
reducere udgifterne til den sociale beskyttelse uden dermed at mindske effektiviteten.« (Sidste punktum 
udgår). 
Begrundelse 
Man synes hverken at anbefale nedsættelse af skatter eller sociale afgifter. Men de europæiske 
virksomheders skatter og sociale afgifter er utålelige i sammenligning med forholdene i USA og Japan. 
Afstemningsresultat 
63 stemmer for. 66 stemmer imod. Syv stemmer hverken for eller imod. 
4) Punkt 4.6.2. 
De to sidste punktummer i punktet udgår: »Sektionen er tværtimod ... fordeles på flere personer.« 
Begrundelse 
Det kriterium, sektionen fremfører, er ikke tilstrækkeligt underbygget, hverken teoretisk eller empirisk, 
til at give det generel gyldighed. 
Der er ikke fremført tilstrækkelige basisargumenter, hverken teoretiske eller praktiske, som kunne gøre 
et sådant kriterium gyldigt, ikke engang som betinget eller begrænset hypotese, og i endnu mindre grad 
som generelt princip, da det fremføres meget kategorisk, uden at der tages hensyn til de komplekse 
omstændigheder og de direkte, indirekte og inducerede samtidige virkninger af en sådan hypotese. 
Afstemningsresultat 
49 stemmer for. 76 stemmer imod. 13 stemmer hverken for eller imod.