Nr. C 332/124 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
i overgangsperioden, er det nødvendigt, at Kommissio­
nen og Rådet træffer alle de beslutninger, som en løs­
ning af disse problemer tilsigter. Der skal også mindes 
om, at der, når den endelige ordning igangsættes, må 
være etableret et egnet clearingssystem. 4.4. Det må være en prioriteret opgave at begrænse 
svigstilfældene til et minimum. 
4.5. Dette er grunden til, at forslaget om en over­
gangsordning bør kobles nøje sammen med forslaget 
om administrativt samarbejde inden for området in­
direkte skatter. 
Bryssel, den 19. september 1990. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) om administrativt samarbejde inden for 
området indirekte skatter 
(90/C 332/35) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 17. juli 1990 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om det 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for økonomiske, finansielle og monetære 
sprørgsmål. Under udarbejdelsen udpegede Det økonomiske og sociale Udvalg Camille 
Giacomelli i hovedordførrer. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 279. plenarforsamling den 19. september 
1990, uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
ØSU bifalder principielt det foreliggende forslag, som 
i tråd med konklusionerne fra økonomi- og finansmini­
strenes møde i Rådet den 13. november 1989 tager sigte 
på at skabe et særligt EF-retligt instrument med henblik 
på at effektivisere det administrative samarbejde inden 
for området indirekte skatter, dvs. moms og punktafgif­
ter. ØSU kan dog kun støtte forslaget under forudsæt­
ning af, at formaliteterne lettes for virksomhederne, at 
kontrolmulighederne udnyttes besindigt og ikke chika­
nøst, og endelig at retsgrundlaget samt forslagets rets­
form ændres; ØSU foretrækker af grunde, som anføres 
i det følgende, at der udstedes et direktiv i stedet for en 
forordning på det omhandlede område. 
2. Indledende bemærkninger og begrundelser 
2.1. Kommissionens begrundelse 
2.1.1. Lige som i sit » Forslag til ændring af forslaget 
til Rådets direktiv om tilføjelse til det fælles merværdi­afgiftssystem og ændring af direktiv 77/388/EØF «, der 
omfatter indførelsen af en overgangsordning på moms­
området, henviser Kommissionen i begrundelsen til det 
foreliggende forslag også til oprettelsen af det indre 
marked og fjernelsen af de fiskale grænser. Det forelig­
gende forslag kan i øvrigt betragtes som en logisk følge 
af ovennævnte direktivforslag. 
2.1.2. Begge forslag tager sigte på at afskaffe kontrol­
len i forbindelse med overskridelse af EF's indre grænser 
fra den 1. januar 1993. I førstnævnte forslag, som ØSU 
afgiver en særskilt udtalelse om, bevarer man med 
enkelte ændringer i det store og hele princippet om 
momsopkrævning i bestemmelseslandet, idet man dog 
bekræfter, at målet på mellemlangt sigt er at ændre 
beskatningsstedet, så opkrævningen finder sted i varer­
nes oprindelsesland. I det andet forslag, hvor det ikke 
drejer sig om et direktiv, men om en forordning, der 
finder direkte anvendelse i alle medlemsstater, henviser 
man derimod såvel i begrundelsen som i selve forord-
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/125 
ningsforslaget udelukkende til, at det er nødvendigt at 
styrke de eksisterende bestemmelser om administrativt 
samarbejde og gensidig bistand inden for området in­
direkte skatter, idet man især støtter sig til det argu­
ment, at de fiskale grænser fjernes. 
2.1.3. Eftersom muligheden for at føre afgifts- og 
skattekontrol ved hjælp af toldprocedurer ved EF's 
indre grænser forsvinder, skal medlemsstaterne først og 
fremmest kunne basere deres kontrol på regnskabsdo-
kumenter fra de aktører, der er involveret i samhandelen 
inden for EF. Da hver enkelt medlemsstat har mulighed 
for at kontrollere regnskaberne fra sine egne afgiftsplig­
tige, er det nødvendigt, at den eksisterende ordning 
for gensidig bistand [Rådets direktiv 79/1070/EØF af 
6. december 1979 (EFT nr. L 331/8)] suppleres med »et 
langt mere udbygget og omfattende samarbejdssy­
stem«, ikke blot med henblik på at undgå svig eller 
overtrædelser især under overgangsordningen, men 
også med henblik på at sikre, at det endelige bestemmel­
sesland, altså forbrugslandet, opkræver afgiften. Et så­
dant system blev allerede foreslået i KOM(87) 323 af 
5. august 1987 vedrørende »indførelse af en momskom­
pensationsordning for omsætning inden for Fællesska­
bet « (jf. punkt 9.1). Som bekendt har man i mellemtiden 
opgivet tanken om en » clearingcentral«, men afskaffel­
sen af de fiskale grænser, som også fører til afskaffelse 
af det administrative enhedsdokument, der som ledsage­
dokument til varerne først og fremmest tjener den af­
giftsmæssige kontrol, gør det ikke mindre påkrævet at 
forbedre kontrolsystemet, der bygger på administrativt 
samarbejde, og som hidtil har begrænset sig til gensidig 
bistand i tilfælde af svig eller mistanke derom. 
2.1.4. Endelig henviser Kommissionen til konklusio­
nerne fra økonomi- og finansministrenes møde i Rådet 
den 13. november 1989, hvori Rådet indtil videre tager 
afstand fra princippet om beskatning i oprindelseslan­
det på grund af store uoverensstemmelser mellem med­
lemsstaterne, især hvad angår spørgsmålet om og frem­
gangsmåden ved harmoniseringen af momssatserne 
samt problemerne i forbindelse med clearingen mellem 
debitor- og kreditorlande, og hvor Rådet påpeger, at 
risikoen for afgiftsunddragelser skal forebygges effek­
tivt ved hjælp af en kontrolordning. Denne vil i første 
række bygge på de nationale myndigheders udnyttelse 
af virksomhedernes angivelser, på regelmæssig ud­
veksling af informationer og på forelæggelse af doku­
mentation udfærdiget af myndighederne. Dette admini­
strative samarbejde skulle efter Rådets opfattelse »ikke 
give anledning til hindringer i forbindelse med de natio­
nale lovgivninger. Det vil supplere de eksisterende pro­
cedurer for gensidig bistand«. 
2.1.5. Kommissionen betragter det foreliggende for­
slag som et meget væsentligt element i det trefløjede sæt 
af forholdsregler (overgangsordning på momsområdet, 
administrativt samarbejde, statistik), der er planlagt 
med henblik på den faktiske afskaffelse af kontrollen ved de indre grænser på EF's store enhedsmarked fra 
den 1. januar 1993. Forslaget skal både udgøre et effek­
tivt værn mod svig og bidrage til at udvikle et gensidigt 
tillidsforhold mellem de administrative myndigheder, 
der skal anvende det nye system. Dette er, som kommis­
sionsmedlem Scrivener sagde på sin pressekonference 
den 8. maj 190, nødvendigt såvel for overgangsordnin­
gen på momsområdet for den endelige ordning (som i 
princippet skal erstatte overgangsordningen fra 1. janu­
ar 1997 efter en samlet gennemgang i Rådet, der på 
forslag af Kommissionen skal træffe afgørelse om de 
nærmere vilkår og betingelser for den endelige harmoni­
sering af det fælles momssysten [jf. KOM(90) 182 ende­
lig udg. — SYN 274 af 19. juni 1990, punkt 3]. 
2.2. Den nuværende situation 
2.2.1. Det foreliggende forslag vedrører administra­
tivt samarbejde inden for området indirekte skatter, og 
i modsætning til momsområdet findes der ingen EF-
lovgivning om gensidig bistand på punktafgiftsområdet. 
Det har derfor været nødvendigt at nævne de berørte 
punktafgifter i henhold til artikler 1 og 2 i selve for­
ordningen. Artikel 5 i afsnit II indeholder derfor en 
liste over de pågældende punktafgifter: merværdiafgift, 
punktafgift af forarbejdede tobaksvarer, punktafgift af 
alkoholholdige drikkevarer og af alkohol i andre varer, 
punktafgift af mineralolier. Implicet finder afsnit I og 
III ff. således også anvendelse på det administrative 
samarbejde og udvekslingen af informationer i forbin­
delse med disse afgifter. 
2.2.2. Hvad angår den gensidige bistand på moms­
området, har Kommissionen fundet det hensigtsmæssigt 
at angive Rådets direktiv 79/1070/EØF (omtalt i punkt 
2.1.3) om gensidig bistand mellem medlemsstaternes 
kompetente myndigheder inden for området indirekte 
skatter som juridisk ramme. 
2.2.3. Derudover henviser Kommissionen til Rådets 
forordning (EØF) nr. 1468/81 som ændret ved forord­
ning (EØF) nr. 945/87, der finder anvendelse på told-
og landbrugsområdet og indeholder regler om gensidig 
bistand. Endelig mener Kommissionen, at der skal hen­
vises til Napoli-konventionen af 1967, der er underskre­
vet af medlemsstaterne; konventionen vedrører gensidig 
bistand, men er ikke en del af EF-lovgivningen. 
2.2.4. Selv om de nugældende bestemmelser om gen­
sidig bistand på EF-plan efter Kommissionens mening 
er et godt udgangspunkt for det administrative samar­
bejde på momsområdet, ser det ud til, at disse bestem­
melser hidtil kun er blevet udnyttet i beskedent omfang, 
fordi medlemsstaterne har ment, at deres nationale 
kontrolforanstaltninger, der bygger på import/eks­
portoplysninger, er tilstrækkeligt effektive i sig selv. 
2.2.5. Oplysninger fra de kompetente myndigheder 
tyder rent faktisk på, at nævnte regelsæt, i dette tilfælde 
ovennævnte direktiv 79/1070/EØF, kun er blevet an­
vendt i særlige tilfælde, nemlig i tilfælde af svig eller 
Nr. C 332/126 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
mistanke derom, og dette inden for de grænser, der er 
afstukket i artikel 7, stk. 2, (fortrolighedsbestemmelser) 
samt artikel 8 (begrænsning af oplysningspligten) i Rå­
dets direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand inden for 
området direkte skatter, som ved ovennævnte direktiv 
79/1070/EØF blev udvidet til også at omfatte merværdi­
afgiften. 
2.2.6. Efter afskaffelsen af grænserne må administra­
tivt samarbejde nødvendigvis blive det bærende element 
i et system af kontrolprocedurer, der er de samme som 
dem, der gælder i medlemsstaternes nationale skattevæ­
sen, som som bygger på efterfølgende kontrol med 
momsangivelserne, medens de nuværende procedurer 
påhviler toldmyndighederne og er baseret på forudgåen­
de kontrol med transaktionerne. På den baggrund skøn­
ner Kommissionen, at den bedst kan opfylde Rådets 
mandat ved at foreslå et nyt instrument, der skal styrke 
medlemsstaternes administrative samarbejde inden for 
området indirekte skatter. 
2.3. Ordningen, der skal anvendes fra 1. januar 1993 
2.3.1. Kontrolprocedurerne er de samme som dem, 
der gælder i det nationale skattevæsen, og baseres på 
efterfølgende kontrol af momsangivelserne. 
2.3.2. Den periodiske momsangivelse skal indeholde 
følgende oplysninger: 
— det samlede betalte og fratrukne momsbeløb, 
— det samlede beløb for køb og salg inden for EF. 
Disse elementer er tilstrækkelige til momsbehandlingen. 
2.3.3. Kontrollen vedrører virksomhedernes 
regnskaber (på papiret eller på stedet) og gør det muligt: 
a) at kontrollere lagerbeholdningerne i virksomheden; 
b) at kontrollere betingelserne for momsfritagelse ved 
levering med et andet medlemsland som bestemmel­
sessted: 
— ordresedler, 
— fakturaer, 
— attester, 
— eksisterende transportdokumenter. 
2.3.4. Det styrkede administrative samarbejde vil 
muliggøre: 
— gensidig bistand i tilfælde af svig eller mistanke 
herom, 
— bistand efter anmodning med henblik på rutinemæs­
sig kontrol, 
— uanmodet bistand og automatisk udveksling af op­
lysninger. 
2.3.5. Det er især hensigten, at myndighederne hos 
hinanden skal kontrollere, om enhver angivet eksport­
transaktion modsvares af en import til samme beløb og 
omvendt. Oplysninger, der fremskaffes efter anmod­
ning, videregives til den bistandssøgende medlemsstat 
inden for en tidsfrist på tre måneder. 2.3.6. Forenklingen af formaliteterne (hertil hører 
den stedfundne afskaffelse af grænseovergangsattesten 
og den nært forestående afskaffelse af det administrati­
ve enhedsdokument) vil især være mærkbar for virk­
somhederne på det statistiske plan, idet man i det 
pågældende forslag [KOM(90) 177 endelig udg. — SYN 
181 af 27. juni 1990 — Ændret forslag til Rådets forord­
ning (EØF) om statistikker over udveksling af goder 
mellem medlemsstater] påregner at lade det administra­
tive enhedsdokument, der kræver op til 55 oplysninger, 
afløse af en formular med kun 10 statistiske oplysning­
er, som skal gives af de største virksomheder (mindre 
end 20% af EF's virksomheder), medens de øvrige 
virksomheder kun skal opgive to yderligere tal i deres 
periodiske momsangivelser, nemlig det totale beløb for 
henholdsvis importen fra og eksporten til andre EF-
lande. 
2.3.7. Da der intetsteds i det foreliggende forslag 
gives oplysninger, som tyder på det modsatte, må man 
gå ud fra, at det nye instrument i forordningen skal 
anvendes både under overgangsordningen og i forbin­
delse med den endelige ordning, uanset hvilke be­
slutninger Rådet efterfølgende måtte træffe inden for 
områderne merværdiafgifter og punktafgifter. 
2.3.8. På området punktafgifter, hvor løsningerne — 
uanset Kommissionens seneste forslag (som ØSU i ørigt 
har kritiseret skarpt for nylig i sine udtalelser ØSU 
1328/89, ØSU 63/90, ØSU 135/90 og ØSU 275/90 af 5. 
juli 1990) — synes at være endnu mindre konkrete end 
på momsområdet, rokkes der i hvert fald ikke ved 
princippet om opkrævningsstedet, der i sagens natur 
skal være bestemmelseslandet, dvs. forbrugslandet. 
Man mangler dog fortsat at præcisere, hvordan de 
samordnede kontrolsystemer skal fungere i forbindelse 
med afgiftspligtige goder og varer, for hvilke op­
krævningen af told er suspenderet. Uden at uddybe det 
nærmere anfører Kommissionen hertil, at et » lignende « 
samarbejde, som det på momsområdet, vil blive nød­
vendigt. 
2.4. Det administrative samarbejde 
På grundlag af det nye juridiske instrument vil der 
fremover findes to særskilte, men beslægtede former 
for samarbejde. 
2.4.1. Man bevarer de procedurer, der gælder i tilfæl­
de af svig og grove uregelmæssigheder (et begreb, der 
bør præciseres). Disse procedurer anvendes hovedsage­
ligt bilateralt, men de skal lægges i faste EF-rammer og 
bygge på en fælles EF-retsakt (en forordning). 
2.4.2. Derudover vil der blive etableret en ny type 
administrativt samarbejde for at opfylde det foreliggen­
de forslags første målsætning, altså at medlemsstaterne 
med henblik på kontrol skal udveksle de nødvendige 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/127 
oplysninger om EF-interne transaktionr, der er moms-
og afgiftspligtige. 
2.4.3. Der er tale om tre former for bistand: 
2.4.3.1. Bistand efter anmodning, hvor initiativet lig­
ger hos den bistandssøgende myndighed. 
2.4.3.2. Automatisk bistand, når den bistandssøgen­
de og den bistandssøgte myndighed på forhånd aftaler, 
at visse oplysninger automatisk skal udveksles. 
2.4.3.3. Uanmodet bistand, når en myndighed skøn­
ner det nødvendigt at tage initiativet uden at være blevet 
anmodet herom. 
Bistand efter anmodning er i dag den mest anvendte 
form, og dette vil uden tvivl også være tilfældet frem­
over. 
3. Generelle bemærkninger til indhold og form 
3.1. Det kan ikke bestrides, at afskaffelsen af skatte­
kontrollen og -formaliteterne ved EF's indre grænser, 
der skal stadfæste gennemførelsen af det store enheds­
marked, bevirker, at et tættere samarbejde mellem de 
nationale myndigheder inden for området indirekte 
skatter er påkrævet, for at systemet kan fungere fleksi­
belt og være rimeligt sikret mod svig, hvad enten det 
er under en overgangsordning som foreslået af Kommis­
sionen, eller det er under den endelige ordning, som 
Rådet på grundlag af Kommissionens ad ^oc-forslag 
skal træffe afgørelse om inden den 1. januar 1997. 
3.2. Som retsgrundlag anvender Kommissionen 
EØF-traktatens artikel 100 A, og det er spørgsmålet, 
om det er et holdbart retsgrundlag i denne forbindelse, 
da man åbenbart ser bort fra stk. 2 i nævnte artikel, 
hvor det anføres, at stk. 1 ikke finder anvendelse på 
»fiskale bestemmelser«. Det ser ud til, at Kommissio­
nen vil omgå bestemmelsen om enstemmighed ved im­
plicit at fortolke undtagelsen i stk. 2 snævert, idet man 
skønner, at stk. 1 finder anvendelse uagtet bestemmel­
sen i stk. 2, fordi de foranstaltninger, der foreslås med 
henblik på at styrke det administrative samarbejde 
inden for området indirekte skatter, blot skulle være 
gennemførelsesforanstaltninger, som skulle kunne ved­
tages med kvalificeret flertal. Dette er dog langt fra 
sikkert, da de fiskale bestemmelser omfatter både skat­
ten, dennes opståelse, påligningen, satsen og op­
krævningen, og når man nærlæser Kommissionens for­
slag, kan kan kun nå frem til den konklusion, at det i 
høj grad berører påligningen af afgifterne, da det i 
henhold til artikel 1 drejer sig om et samarbejde med 
de andre EF-landes administrative myndigheder og med 
Kommissionen med henblik på at sikre håndhævelse af 
den pågældende lovgivning og en korrekt påligning af 
de pågældende afgifter. 3.3. Det drejer sig om indirekte skatter og bestem­
melser, der — gennem en generalisering og en styrkelse 
af det administrative samarbejde bl.a. med det mål at 
sikre korrekt skattepåligning — berører harmoniserin­
gen af lovgivningerne vedrørende omsætningsafgifter, 
forbrugsafgifter og andre indirekte skatter, i det omfang 
denne harmonisering er nødvendig for at sikre det indre 
markeds oprettelse og funktion inden for den i artikel 8 
A fastsatte frist (hvilket in casu ikke bestrides). På den 
baggrund er det legitimt at spørge, hvorfor der i dette 
tilfælde ikke henvises til Traktatens artikel 99.1 punkt 5 
i forslagets begrundelse savnes der i hvert fald overbevi­
sende argumenter for, at man har valgt artikel 100 A 
som retsgrundlag. Når Kommissionen har foretrukket 
at udarbejde en forordning frem for et direktiv, må 
den vide, at artikel 99 også kan danne grundlag for 
forordninger. Medmindre der kan gives en mere overbe­
visende argumentation, synes artikel 99 i hvert fald at 
være det mest velegnede grundlag for det foreliggende 
forslag. 
3.3.1. I den forbindelse er det vigtigt at notere sig, 
at Ministerrådets juridiske tjeneste i en meddelelse af 
19. juni 1990 som svar på en forespørgsel fra ad hoc-
gruppen »Afskaffelse af de fiskale grænser« anførte 
en meget overbevisende argumentation, der på visse 
punkter er sammenfaldende med ØSU's, og på den 
baggrund helt entydigt konkluderede, at EØF-trakta­
tens artikel 99 er det korrekte retsgrundlag for Kommis­
sionens forslag. 
3.4. Man kan også sætte spørgsmålstegn ved, om en 
forordning er en naturlig og passende form i dette 
tilfælde. Et samarbejde mellem skattemyndighederne 
med henblik på at anvende skattelovgivningen på perso­
ner eller afgiftspligtige (forslagets artikel 7, stk. 2, og 
artikel 9) og at foretage en korrekt afgiftspåligning, kan 
i de fleste medlemsstater kun gennemføres på grundlag 
af en lov, der er vedtaget af det nationale parlament, 
og altså ikke på grundlag af en regeringsakt. Med andre 
ord vil procedurer af den art, Kommissionen foreslår 
af harmoniseringshensyn, både skulle vedtages i de 
nationale parlamenter og vedtages enstemmigt af med­
lemsstaterne. 
Fællesskabet kan anvende en forordning direkte på 
enkeltpersoner, uden at det medlemsland, hvor de er 
hjemmehørende, kan gribe ind; men da forslaget går 
ud på, man går fra én afgiftspligtig person til en anden 
via to medlemsstater, uden at Fællesskabet reelt involve­
res, er det hverken nødvendigt eller berettiget at anven­
de forordningsformen. Det ene argument, der er anført 
herfor i begrundelsens punkt 6, er i hvert fald ikke 
fyldestgørende. 
Både af hensyn til Traktatens fortolkning (fiskal be­
stemmelse i overensstemmelse med artikel 100 A, stk. 2) 
og på baggrund af forslagets indhold synes det derfor 
mere passende at udforme det ønskede juridiske instru­
ment som et direktiv på grundlag af artikel 99. 
Nr. C 332/128 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
En indgående gennemgang af forslagets artikel 19 om 
hørings- og samordningsprocedurerne viser i øvrigt, at 
der er fakultative formuleringer, bestemmelser, der ikke 
er tilstrækkeligt præcise, og procedurer, der endnu ikke 
er fastlagt, og disse elementer giver et spillerum, der er 
passende for et direktiv, men som ikke er foreneligt 
med en forordning, der skal kunne fortolkes præcist og 
anvendes umiddelbart. Det har i øvrigt ikke samme 
form som den lovtekst, som det foreliggende forslag i 
henhold til artikel 22 skal erstatte (der en nemlig tale 
om et direktiv) — endnu en væsentlig grund til at vælge 
direktivformen. 
4. Særlige bemærkninger 
4.1. Betragtning nr. 2 
— I den franske udgave af betragtning nr. 2 foregribes 
udviklingen, idet der henvises til » de afgiftsharmo-
niseringsforanstaltninger, der er truffet (»prises«) 
med henblik på realisering af det indre marked«, 
hvilket under de nuværende omstændigheder i hvert 
fald er diskutabelt, da en forordning, der måtte blive 
vedtaget af Rådet under disse vilkår, ville stille det 
i en situation, hvor det implicit har underskrevet 
visse bindinger med hensyn til en fremtidig endelig 
beslutning, som alene Rådet kan træffe. Det foreslås 
derfor, at betragtningen ændres som følger: »... må 
der i forbindelse med de afgiftsharmoniseringsfor-
anstaltninger, der er truffet for overgangsperiodens 
vedkommende med henblik på realisering af det 
indre marked, oprettes en ...«. 
4.2. Betragtning nr. 3 
— I betragtning nr. 3 henvises der med rette til bestem­
melser, hvorved samarbejdsordningen oprettes, og 
som er udarbejdet med henblik på at afskaffe græn­
sekontrollen i overensstemmelse med Traktatens 
artikel 8 A. Det drejer sig her om det foreliggende 
forslags egentlige formål, der — i modstrid med 
udsagnet i betragtning nr. 2 — ikke kan relatere 
til afgiftsharmoniseringsforanstaltninger, der endnu 
ikke er truffet, men som skal træffes, medens forsla­
get — i modstrid med udsagnet i 3. betragtning — 
rent faktisk indebærer en harmonisering af de fiska­
le bestemmelser, som er nævnt i artikel 100 A, stk. 2, 
hvilket bevirker, at retsgrundlaget bør være 
artikel 99, eftersom det drejer sig om indirekte 
skatter. 
4.3. Betragtningnr.il 
— I næstsidste betragtning opremses de tilfælde, hvor 
en medlemsstat har ret til at nægte at anstille en 
efterforskning eller fremskaffe oplysninger, men 
disse tilfælde er ikke gentaget i artikel 18, stk. 1, 
hvor man udelukkende anfører det tilfælde, at det 
ville være til skade for den offentlige orden! Man 
bør rette op på denne forglemmelse ved at udvide 
artikel 18, stk. 1, tilsvarende. 4.4. Artikel 1 
Som anført i afsnittet » Generelle bemærkninger « inde­
bærer forslaget rent faktisk en harmonisering af de 
fiskale bestemmelser; gennem samarbejdet mellem de 
nationale administrative myndigheder, der har til opga­
ve at anvende lovgivningen om indirekte skatter, vil 
man nemlig sikre overholdelsen af denne lovgivning 
samt en korrekt skattepåligning. Implicit berører 
artikel 1 således EØF-traktatens artikel 99 om harmoni­
sering af lovgivningerne vedrørende indirekte skatter. 
4.5. Artikel 3 
Artikel 3 omhandler det naturlige og påkrævede samar­
bejde mellem medlemsstaternes kompetente myn­
digheder, et samarbejde, som — bortset fra visse særlige 
tilfælde — hovedsageligt vil være af bilateral karakter, 
og denne artikel omhandler derudover samarbejdet med 
Kommissionen i forbindelse med overholdelsen af EF's 
afgiftsbestemmelser i det omfang, fællesskabsretten er 
eller bliver berørt. 
I stk. 2, andet punktum, ville det være hensigtsmæssigt 
at præcisere, hvilken form for oplysninger der er tale 
om, når de nationale myndigheder skal tilstille Kommis­
sionen » alle oplysninger af specifik eller generel art, 
som kan være af interesse på fællesskabsplan «. Det er 
næppe formålstjenligt at anvende vage formuleringer i 
en så vigtig tekst som det foreliggende forslag. 
4.6. Artikel 5 
Artikel 5 omhandler administrativ bistand efter anmod­
ning fra den bistandssøgende myndighed, og det kræ­
ves, at den bistandssøgte myndighed afgiver alle op­
lysninger, der gør det muligt at håndhæve afgiftslov-
givningen. I denne artikel anføres de afgifter, der falder 
ind under forslagets anvendelsesområde, nemlig moms 
samt punktafgift af forarbejdede tobaksvarer, alkohol 
og mineralolier. Det vil være at foretrække, at anvendel­
sesområdet defineres allerede i begyndelsen inden for 
rammerne af artikel 1, så brugerne informeres herom 
med det samme. 
For fuldstændighedens skyld ville det være passende at 
udvide artikel 5 med andet punktum fra artikel 2 i 
direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand inden for 
området direkte skatter (som i medfør af direktiv 70/ 
1070/EØF nu også finder anvendelse på området in­
direkte skatter); i henhold til denne artikel er den bi­
standssøgte myndighed ikke forpligtet til at efterkomme 
anmodningen, hvis det viser sig, at den bistandssøgende 
myndighed ikke har udtømt sine egne sædvanlige op­
lysningsmuligheder, som den efter omstændighederne 
kunne have udnyttet for at fremskaffe de ønskede op­
lysninger uden risiko for ikke at opnå det tilstræbte 
resultat. 
Bistand efter anmodning vil uden tvivl være den mest 
anvendte form i overgangsperioden. 
31. 12. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 332/129 
4.7. Artikel 7 
Artikel 7 vedrører koordineret afgiftskontrol i tilfælde, 
hvor to eller flere myndigheder har en fælles eller be­
slægtet interesse i at undersøge — hver for sig på deres 
område — en eller flere personers afgiftsforhold med 
henblik på at udveksle de tilvejebragte oplysninger. Det 
er et spørgsmål, hvor effektiv denne bestemmelse er, 
når hver enkelt af de berørte myndigheder i henhold til 
stk. 1 selv kan afgøre, hvorvidt den ønsker at deltage i 
en bestemt koordineret afgiftskontrol. Man bør i det 
mindste præcisere, hvilke kriterier der kan begrunde en 
eventuel afvisning. 
4.8. Artikel 11 
Denne artikel omhandler regelmæssig automatisk ud­
veksling — uden forudgående anmodning — af de i 
artikel 3 nævnte oplysninger » om typer af sager, som 
fastsættes efter fremgangsmåden i artikel 19«. 
Da artikel 19 imidlertid er en rammebestemmelse, hvor­
af visse dele med hensyn til de tilsigtede procedurer skal 
defineres nærmere, er det vanskeligt at udtale sig om 
den nøjagtige rækkevidde af artikel 11. 
4.9. Artikel 13, stk. 1, litra b) 
Denne bestemmelse er forvirrende lige fra begyndelsen, 
og det ville derfor være gavnligt at formulere den klare­
re, så den bliver mere forståelig for personer, der ikke 
er sagkyndige på området. 
4.10. Artikel 13, stk. 2 
I lighed med andre bestemmelser mangler dette stykke 
klarhed som følge af de uvisheder, der præger artikel 
19. 
4.11. Artikel 13, stk. 3 
Det bør præciseres, om det i forbindelse med de 
» andre « medlemsstater, som de i stk. 1 og 2 nævnte 
oplysninger kan tilsendes, drejer det sig om interessere­
de eller berørte medlemsstater. Hvis dette er tilfældet, 
bør stk. 3 udvides tilsvarende. 
4.12. Artikel 15 
Stk. 1, første punktum, afhænger af de procedurer, der 
skal aftales i henhold til artikel 19, hvorfor det på 
nuværende tidspunkt ikke er muligt at fremsætte be­
mærkninger dertil. 
Lige som det er tilfældet i direktiv 77/799/EØF om 
gensidig bistand inden for området direkte skatter (som 
i medfør af direktiv 79/1070/EØF også finder anvendel­
se på området indirekte skatter), synes det nødvendigt, at man i stk. 2 hjemler mulighed for at afvise an­
modningen, dog således, at den bistandssøgte myndig­
hed er forpligtet til at angive grundene hertil (f.eks. 
når den bistandssøgende myndigheds anmodning er 
sammenfaldende med en anmodning fra den juridiske 
myndighed). 
4.13. Artikel 16 
Det må ligeledes beklages, at bestemmelserne i denne 
artikel, der er både vigtig og vanskelig at fortolke, er 
afhængig af de procedurer, der skal fastsættes i henhold 
til — de endnu ikke tilstrækkeligt specificerede — be­
stemmelser i artikel 19. 
4.14. Artikel 17 
I stk. 1, første punktum, anføres udtrykkeligt, at de 
videregivne oplysninger er fortrolige, og at de er omfat­
tet af tjenstlig tavshedspligt, hvilket forekommer at 
være overflødigt i betragtning af, at de personer, der 
har adgang til dem, må formodes udelukkende at være 
tjenestemænd, der er underlagt tavshedspligten i deres 
eget reglement. Formuleringen af den tilsvarende be­
stemmelse (artikel 7, stk. 1) i direktivet om gensidig 
bistand inden for området direkte skatter (der nu også 
finder anvendelse på indirekte skatter i medfør af direk­
tiv 79/1070/EØF) er klarere og mere præcist, og det 
foreslås derfor, at denne formulering anvendes uændret 
på det her omtalte sted. 
4.15. Artikel 18 
Som allerede nævnt tidligere under pkt. 4.3 er artikel 18, 
stk. 1, ikke komplet, for så vidt som man her kun 
gentager nogle af de begrundelser, der er angivet i 
betragtningerne i det foreliggende forslag, begrundelser, 
som giver en medlemsstat ret til at afslå at anstille en 
efterforskning eller at fremskaffe oplysninger. Ud over 
de tilfælde, hvor tilvejebringelsen af oplysninger strider 
mod den offentlige orden, er det faktisk anført i den 
pågældende betragtning, at den bistandssøgte medlems­
stat også har ret til afvisning, såfremt dens lovgivning 
ikke tillader dens egen afgiftsforvaltning at anstille en 
tilsvarende efterforskning eller at fremskaffe eller bruge 
tilsvarende oplysninger til egne formål, hvilket så til 
gengæld kan afledes af artikel 5, stk. 2. 
Artikel 18, stk. 1, bør således udvides tilsvarende. 
4.16. Artikel 19 
Som følge af de uvisheder, der i sagens natur er knyttet 
til denne rammebestemmelse vedrørende samråds- og 
koordineringsprocedurer, som endnu ikke er specifice­
ret, er det — sammenholdt med andre grunde, der er 
angivet i afsnittet » Generelle bemærkninger « — næppe 
passende at foreslå, at det nye juridiske instrument til 
styrkning af det administrative samarbejde inden for 
området indirekte skatter skal være en forordning, når 
et direktiv synes mere velegnet i dette tilfælde — og 
retsakten i øvrigt ophæver og erstatter et eksisterende 
direktiv inden for samme område. Bestemmelser som 
dem, der er anført i artikel 19, hører faktisk snarere 
Nr. C 332/130 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 90 
hjemme i et direktiv, og ikke i en forordning, som skal 
indeholde klare og præcise kriterier, som kan fortolkes 
entydigt; dette gælder ikke mindst i det foreliggende 
tilfælde, for det drejer sig om fiskale anliggender. 
Det ville i øvrigt uden tvivl have været lettere at lade 
sig inspirere af artikel 9 i direktivet om gensidig bistand 
inden for området direkte skatter (der også gælder 
inden for området indirekte skatter), og at genoptage 
denne artikel med de nødvendige ændringer, så det i 
videst muligt omfang overlades til medlemsstaterne og 
deres kompetente myndigheder at fastsætte de nærmere 
bestemmelser om deres samarbejde, hvormed man også 
respekterer subsidiaritetsprincippet og princippet om 
medlemsstaternes fiskale suverænitet. 
4.17. Generel bemærkning 
I overensstemmelse med de fremsatte bemærkninger vil 
det være hensigtsmæssigt at indsætte ordet » direktiv « 
i stedet for » forordning « i de forskellige bestemmelser 
i det foreliggende forslag. 
4.18. Afsluttende bemærkning 
ØSU ønsker at påpege, at det af hensyn til en vellykket 
afskaffelse af de fiskale grænser er absolut påkrævet, 
at der i Rådet hverken føres særskilte debatter eller 
træffes særskilte afgørelser om det sæt af foran­
staltninger, der er sammensat af de tre forslag vedrøren-
Bryssel, den 19. september 1990. de henholdsvis overgangsordningen på momsområdet 
[KOM(90) 182 endelig udg.], det administrative samar­
bejde inden for området indirekte skatter [KOM(90) 
183 endelig udg.] og statistikker over samhandelen 
inden for EF [KOM(90) 177 endelig udg.]. Der er en 
meget snæver sammenhæng mellem de tre forslag, som 
bør gøres til genstand for en samlet debat og afgørelse. 
5. Konklusion 
For så vidt det eksisterende direktiv 79/1070/EØF af 
6. december 1979 selv i ændret form ville vise sig ikke 
at være egnet eller fyldestgørende under de omstæn­
digheder, der vil gøre sig gældende fra den 1. januar 
1993, er en styrkelse af den gensidige bistand og det 
administrative samarbejde inden for området indirekte 
skatter givet nødvendig og uomgængelig i et system 
med efterfølgende afgiftskontrol efter afskaffelsen af 
kontrollen ved EF's indre grænser. ØSU bifalder derfor, 
med forbehold af foranstående bemærkninger, de be­
stemmelser, Kommissionen har foreslået, idet ØSU i 
øvrigt går ud fra, at de endelige løsninger både med 
hensyn til beskatning, det administrative samarbejde og 
statistikker over samhandelen inden for EF vil gøre 
det muligt at foretage en retfærdig og afbalanceret 
allokering til rette vedkommende, dvs. forbrugslandet, 
uden at det bliver nødvendigt at etablere en indviklet 
og dyr kompensationsmekanisme eller -ordning; i sin 
udtalelse ØSU nr. 742/88 af 7. juli 1988 om KOM(87) 
323, der er nævnt i pkt. 2.1.3 i denne udtalelse, har 
ØSU i øvrigt udtalt sig med eftertrykkelige forbehold 
om en sådan mekanisme. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg