Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Følgerne for den fælles landbrugspolitik af de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse« (97/C 75/02)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 22. februar 1995 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Følgerne for den fælles landbrugspolitik af de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede Jean Paul Bastian til ordfører. ØSU vedtog sin udtalelse den 5. november 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 341. plenarforsamling af 18. og 19. december 1996, mødet den 18. december 1996, med 87 stemmer for, 9 imod og 23 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.0.1. Den Europæiske Union har indgået en række aftaler med de associerede central- og østeuropæiske lande, de såkaldte Europaaftaler. I 1993 besluttede Det Europæiske Råd, at de associerede lande, som måtte ønske det, kan blive medlemmer af EU, så snart de er i stand til at påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab.

1.0.2. Som det allerede har nævnt i én af sine tidligere udtalelser (), mener ØSU, at EU's udvidelse med de østeuropæiske lande, der ønsker det, er en »historisk chance«, der må gribes for at samle alle de europæiske befolkninger i et ægte »fælles hus«, varigt konsolidere stabiliteten og velstanden i Europa samt styrke Europas politiske, økonomiske, sociale og kulturelle indflydelse (i bred forstand) i verden.

1.0.3. Før tiltrædelsesforhandlingerne indledes er det både i EU's og i CØEL's interesse, at EU reformerer sine institutionelle procedurer, som ikke længere er egnede, når antallet af medlemsstater stiger. ØSU minder her om vigtigheden af den igangværende regeringskonference. Med henblik på udvidelsen mod øst understreger ØSU ligeledes, at overgangen til den fælles mønt bør foregå efter den tidsplan og under overholdelse af de betingelser, der er fastsat i Maastricht-traktaten.

2. Afdramatisering af følgerne for den fælles landbrugspolitik af CØEL's tiltrædelse

2.0.1. Integrationen af CØEL's landbrugssektor må vises en særlig opmærksomhed, især i betragtning af antallet af beskæftigede i landbruget i disse lande. ØSU peger ligeledes på de øvrige erhvervssektorer (industri, tjenesteydelser, ...), som ligeledes har meget at indhente i forhold til de tilsvarende sektorer i EU.

2.1. Landbruget er en vigtig erhvervssektor for CØEL

2.1.1. Landbruget er en vigtig sektor i CØEL's økonomi. Det dominerer stadig ofte deres økonomi, ligesom det dominerede EU-medlemsstaternes økonomi efter Anden Verdenskrig. Gennemsnitligt (1993) er over 25 % af arbejdsstyrken i CØEL beskæftiget i landbruget (9,5 mio. mennesker) mod 6 % i EU (8 mio. mennesker). Landbruget tegner sig gennemsnitligt (i 1993) for 8 % af BNP.

2.2. Landbruget i CØEL må genopbygges

2.2.1. Fra Anden Verdenskrig og frem til midten af 80'erne svarede stigningstakten i den vegetabilske og animalske produktion i CØEL generelt til EU's, omend den lå på et lidt lavere niveau. Derefter stagnerede produktionen, formodentlig på grund af en nedgang i investeringerne i disse lande, og kløften mellem Østlandene og EU blev stadig større.

2.2.2. Efter 1989 faldt produktionen i CØEL drastisk og handelsbalancen for landbrugsvarer forværredes.

2.2.3. Landbrugets andel af Østlandenes BNP blev i gennemsnit halveret mellem 1989 og 1994. Årsagerne til nedgangen i landbrugsproduktionen (sammenbrud i den interne efterspørgsel, tab af eksterne markeder, høj inflation og ustabile valutaer, omkostnings-/prisklemme, enorme vanskeligheder med privatisering af jord, manglende investeringer, vejret, strukturproblemer, overbemanding, mangler i aftagersektoren) beskrives nærmere i bilag C. Det skal blot påpeges her, at disse forskellige faktorer er svære handicaps, som CØEL må overvinde for at få genopbygget deres landbrug.

2.2.4. Siden 1994 har der kunnet registreres et genopsving i produktionen, men landbruget i CØEL forekommer stadig at halte langt bagefter EU's landbrug.

2.2.5. I perioden med kollektivbrug udgjorde landbruget en del af planøkonomien. Den totale mangel på markedsorienterede priser samt kollektiviseringen af jorden forsinkede den teknologiske udvikling og indførelsen af moderne driftsstrukturer. Endvidere er fødevareudbuddet i CØEL i dag ikke tilpasset deres befolkningers nye forbrugsbehov.

2.2.6. Generelt () forekommer landbruget i CØEL at være opdelt i:

- overdimensionerede og ineffektive brug, der er en arv fra jordkollektiviseringsperioden (og som endnu dominerer i Bulgarien, Tjekkiet og Slovakiet), og som ofte går ud over miljøet (jorderosion, forurening af vandet med kunstgødning og gylle...),

- og små deltidsbrug, der drives som halvvejs subsistensbrug (især i Polen og Rumænien).

2.2.7. Hvis landbruget i CØEL skal blive lige så produktivt som landbruget i EU og bringe de beskæftigede i landbruget i disse lande op på et indkomstniveau, som mere eller mindre er sammenligneligt med niveauet i EU, kræves der:

- tid og kapital (til en privatisering af jorder, en modernisering af landbrugsbedrifterne og følgeerhvervene samt til en forbedring af udbytteniveauet),

- en indsats til fremme af oprettelsen af sunde og levedygtige landbrugsbedrifter, hvis man skal dømme efter erfaringen i EU. En reel forbedring af arbejdskraftens produktivitet er ikke blot et spørgsmål om udbytte, men også om, hvilket sociostrukturelt valg der foretages i henseende til omstruktureringen af landbrugsbedrifterne og udviklingen i antallet af beskæftigede i landbruget. ØSU understreger følgelig, at der efter tiltrædelsen skal lægges vægt på sociale foranstaltninger, som skal ledsage omstruktureringen af landbrugsbedrifterne i CØEL, der i dag allerede har en høj arbejdsløshed.

2.3. Ubalance i CØEL's og EU's samhandel med agroindustrielle produkter

2.3.1. Efter opløsningen af COMECON (Rådet for Gensidig Økonomisk Bistand), der stod for 60 % af de tilknyttede landes handel med agroindustrielle produkter, forsøgte CØEL at udbygge deres samhandel med EU.

2.3.2. Som et led i sit ønske om at hjælpe CØEL med at omstille sig til markedsøkonomi, påbegyndte EU fra 1990/1991 en forsigtig liberalisering af sin handel med disse lande. Importkvoterne for landbrugsprodukter på begge sider blev gradvis lempet, hvilket i virkeligheden var en større lempelse for CØEL og i overensstemmelse med europaaftalerne.

2.3.3. Disse aftaler, der oprindeligt var tænkt som en hjælp til CØEL, blev meget hurtigt til gavn for EU, fordi der skete en voldsom nedgang i CØEL's produktion, og fordi deres produkter ikke kunne leve op til Vesteuropas normer og efterspørgsel.

2.3.4. Siden 1992 har CØEL haft underskud i samhandelen med EU på landbrugsvareområdet. EU's overskud lå på 119 mio. ecu i 1992, 830 mio. ecu i 1993 og 825 mio. ecu i 1994. Ifølge de seneste skøn (Eurostat) vil det være på over 1 000 mio. ecu i 1995.

2.3.5. CØEL tegner sig fortsat for en begrænset andel af EU's handel med agroindustrielle produkter (8 % af eksporten og 5 % af importen), omend EU ikke desto mindre allerede er deres vigtigste handelspartner. Fra og med 1994 begyndte CØEL at udnytte de toldkontingenter, der var forudset i Europa-aftalerne bedre, omend de endnu ikke fuldt ud udnytter de muligheder, disse aftaler giver dem.

2.3.6. For øjeblikket har samhandelen med CØEL ikke nogen videre kommerciel betydning for EU's landmænd, bortset fra i nogle særlige delsektorer (såsom champignon, kirsebær og andre røde bær samt nødder).

2.4. Følgerne for den fælles landbrugspolitik af CØEL's tiltrædelse må relativeres

2.4.1. Landbrugspotentialet må relativeres

2.4.1.1. ØSU advarer mod ethvert overdrevet og forenklet billede af landbruget i CØEL.

2.4.1.2. I dele af Ungarn og Rumænien er der således utvivlsomt gode dyrkningsmuligheder for især oliefrø, proteinafgrøder og grøntsager. Endvidere kan det ikke bestrides, at Donaubækkenet og De Karpatiske Sletter traditionelt har været vigtige korndyrkningsområder.

2.4.1.3. Men disse oplysninger rækker ikke til at forudsige, at CØEL en dag vil blive landbrugsstormagter. For at et »potentiale« virkelig kan blive til en »realitet«, må forskellige forudsætninger være opfyldt (kapital, arbejdskraftens uddannelse, et gunstigt økonomisk og skattemæssigt klima, en passende landbrugspolitik - og navnlig prispolitikken - iværksætterånd, effektive strukturer inden for agroindustrien).

2.4.1.4. Der hersker ingen tvivl om, at et sådant potentiale findes i CØEL. Men CØEL er langt fra at opfylde ovennævnte forudsætninger. Det er derfor vanskeligt at vurdere udviklingen inden for deres landbrug på mellemlang sigt, så meget desto mere som de disponible taloplysninger ikke altid er pålidelige.

2.4.1.5. Kommissionen erkender det selv i sit strategipapir for landbruget, der blev vedtaget den 29. november 1995 (). ØSU udtrykker tilfredshed med det arbejde, Kommissionen har udført. Hvidbogen er den første komplette, fremadrettede undersøgelse, der er foretaget af de ti central- og østeuropæiske lande. ØSU anbefaler, at man støtter sig til denne undersøgelse ved vurderingen af udvidelsens mulige konsekvenser. Denne udtalelse benyttes til at omtale de vigtigste fremskrivninger, Kommissionen har foretaget.

2.4.2. Fremskrivninger for den animalske produktion

2.4.2.1. Ifølge Kommissionen skulle CØEL:

- i år 2000 have et underskud inden for svineproduktionen og først lige producere nok til eget forbrug i år 2010,

- efter år 2000 opleve en betydelig stigning i oksekødproduktionen og få strukturoverskud (som hurtigt kunne føre til en uholdbar opbygning af lagre i det udvidede EU),

- i år 2000 på ny blive nettoeksportører af mejeriprodukter og til den tid få et overskud på 1,7 mio. t mælkeækvivalenter. Overskuddet forventes at stabilisere sig på ca. 2 mio. t i år 2005, hvis CØEL omfattes af en kvoteordning i år 2000,

- mellem år 2005 og 2010 have et mindre overskud inden for fjerkræproduktionen.

2.4.3. Fremskrivninger for den vegetabilske produktion

2.4.3.1. Ifølge Kommissionen skulle CØEL:

- inden år 2010 få et kornoverskud på 11 mio. t, hvis de anvender jordudtagningsordningen fra år 2000 (ellers 18 mio. t), dvs. en fordobling af det eksportoverskud på 6 mio. t, som de allerede havde efter høsten i 1995,

- i år 2000 producere 5 mio. t oliefrø; dette er den eneste produktion, der vil overskride 1989-niveauet (EU har et produktionsunderskud på dette område),

- fortsat have underskud i sukkersektoren, hvis de omfattes af en kvoteordning i år 2000, hvor kvoterne sættes lidt over det forventede produktionsniveau i år 2000.2.4.4. Kommentarer til Kommissionens fremskrivninger

2.4.4.1. Som det fremgår af Kommissionens fremskrivninger, mener ØSU generelt, at CØEL vil få lettere ved at sætte nyt skub i deres vegetabilske produktion end i deres animalske produktion efter den kraftige produktionsnedgang, som deres landbrug oplevede i kølvandet på afkollektiviseringen efter 1989.

2.4.4.2. Det er således nemmere at producere korn, og kornavlsbedrifterne kan hurtigt moderniseres, som man har set det i det tidligere DDR, hvor kornudbyttet nu er lige så højt som i det øvrige EU. Det vil blive mere kompliceret at få sat skub i den animalske produktion, eftersom der kræves tid, kapital og en sand iværksætterånd hos de østeuropæiske landmænd. Den kraftige nedgang i den animalske produktion i det tidligere DDR kan ligeledes nævnes som et godt eksempel.

2.4.4.3. ØSU understreger, at Kommissionen i sine fremskrivninger går ud fra en fremskyndet udvidelseshypotese: CØEL-10 tiltræder samtidig i år 2000 (hvilket forekommer umuligt teknisk set), status quo inden for fælles landbrugspolitik indtil år 2010 (den fælles landbrugspolitik er siden 80'erne mere eller mindre blevet justeret hvert fjerde år), en kort periode, som er den samme for alle sektorer uanset de yderst forskelligartede situationer for tilpasning af prisniveauet (kun 5 år, selv om det helt sikkert ville være nødvendigt med 10 år for at undgå et inflationschok og en for stor oppustning af produktionen i forhold til udviklingen på markederne).

2.4.4.4. Under henvisning til de efterfølgende kommentarer (jf. 2.5) og på baggrund af Kommissionens konklusioner understreger ØSU, at denne hypotese er yderst urealistisk og fortsat kun vil være en hypotese. Alligevel må hvidbogen dog roses for at pege på de mange forskellige mulige konsekvenser af CØEL's tiltrædelse for EU's fælles markedsordninger.

2.4.4.5. Alt i alt mener ØSU ikke, at EU behøver at frygte et »katastrofescenario« med en produktionseksplosion i CØEL. Med år 2000 som tidshorisont, og på grundlag af konklusionerne i Kommissionens hvidbog finder ØSU det derfor ikke nødvendigt at foretage en gennemgribende reform af den fælles landbrugspolitik i tilfælde af en eventuel optagelse af nogle østeuropæiske lande på dette tidspunkt, uden dog at udelukke eventuelle sektorbestemte ændringer i den mellemliggende tid.

2.4.4.6. Det er imidlertid klart, at CØEL's produktionspotentiale inden for visse basissektorer (korn, oksekød, mælk, fjerkræ) på sigt ville kunne bringe fællesskabsmarkederne i uligevægt efter udvidelsen. ØSU mener, at man bør være særlig opmærksom herpå under tiltrædelsesforhandlingerne, og at EU bør tage hensyn til denne faktor under den videre udvikling af den fælles landbrugspolitik, der er blevet ført siden 1992 (jf. 2.5).

2.4.5. De central- og østeuropæiske landbrugsvarers priskonkurrenceevne må ligeledes relativeres

2.4.5.1. Selv om det er vanskeligt at sammenligne, er det indlysende, at de nuværende producentpriser i CØEL for størstepartens vedkommende ligger under EU's (op til 50 %). Det fremgår imidlertid, at priserne på visse produkter nu er ved at nærme sig hinanden, og at de i nogle tilfælde overstiger de såkaldte verdensmarkedspriser.

2.4.5.2. Det er vanskeligt at danne sig et klart billede af produktionsomkostningerne i CØEL. Men med masser af billig arbejdskraft og et mindre pres på jordpriserne vil produktionsomkostningerne i CØEL sandsynligvis fortsat ligge under niveauet i EU i en overskuelig fremtid.

2.4.5.3. Til gengæld er forarbejdnings- og afsætningsomkostningerne for disse produkter særdeles høje på grund af aftagersektorens forældede karakter og ineffektive markedsføringsmetoder i CØEL. De meget høje omkostninger i denne sektor, hvor kvaliteten, der ikke er så god som i EU, øger levnedsmiddelpriserne kraftigt og medfører, at de pågældende produkter er langt mindre konkurrencedygtige i forbrugs- og eksportleddet.

2.4.6. Udvidelsens omkostninger for den fælles landbrugspolitik må ligeledes relativeres

2.4.6.1. Der er blevet foretaget vidt forskellige skøn over de budgetmæssige følger af udvidelsen med CØEL. Nogle eksperter har ikke tøvet med at forudse en fordobling af budgettet for den fælles landbrugspolitik efter udvidelsen.

2.4.6.2. Ifølge Kommissionens hypotese vil de budgetmæssige følger af udvidelsen være i størrelsesordenen 12 mia. ecu årligt (dvs. en forhøjelse på over en tredjedel af det forventede landbrugsbudget for EU-15) fra år 2010 i tilfælde af en fuldstændig overtagelse af den fælles landbrugspolitik.

2.4.6.3. Omkostningerne kunne splittes op i to dele, hvis man ændrede nogle af hypotesens parametre, såsom tiltrædelsestidsplanen og anvendelse af udligningsgodtgørelser i CØEL (som ikke forekommer berettigede for disse lande, hvor priserne skulle stige - og ikke falde - såfremt den fælles landbrugspolitik udvides til at omfatte de pågældende lande).

2.4.6.4. De reelle omkostninger ved at udvide den fælles landbrugspolitik til at omfatte CØEL vil i realiteten afhænge af en lang række faktorer: udviklingen i verdensmarkedspriserne og udsving i de internationale valutaer, den interne udvikling i EU (jf. 2.5), den makroøkonomiske situation i CØEL ved tiltrædelsen (arbejdsløshed, levestandard, udvikling i hjemmemarkedsforbruget), genoptagelse af samhandelen mellem CØEL og SNG, udviklingen af CØEL's landbrugspotentiale, de prisniveauer, de får garanteret, udbetaling eller ikke-udbetaling af udligningsgodtgørelser, karakteren af den direkte støtte, de ydes.

2.4.6.5. ØSU mener følgelig, at udvidelsens budgetmæssige følger for EUGFL-Garantisektioner nok kan give anledning til bekymring, men de bør ikke stå i vejen for udvidelsen. Uanset hvilken udvidelsesmodel, der vælges, vil CØEL være nettomodtagere fra EU's budget i adskillige år. Der må tages højde herfor ved udarbejdelsen af EU's nye budgetperspektiver efter 1999.

ØSU påpeger, at én af de vigtigste udfordringer ved EU's udvidelse består i at hjælpe CØEL med at blive omstruktureret, få harmoniseret deres normer og forbedre kvaliteten af deres produkter. EU må i dette øjemed føre en landbrugs- og strukturpolitik over for CØEL, der er tilpasset deres behov. EU's strukturpolitik behandles ikke i denne udtalelse, men ØSU opfordrer til, at man gør sig nogle meget indgående overvejelser over spørgsmålet om at udvide strukturfondene, så de ligeledes kommer til at omfatte CØEL. Man har efter ØSU's mening fokuseret lidt for meget på udvidelsens omkostninger for EUGFL-Garantisektionen og ladet dette vigtige aspekt af udvidelsen træde i baggrunden.

2.4.7. De forpligtelser, EU indgik under Uruguay-runden, er mere foruroligende

2.4.7.1. Hovedproblemet ligger i den forpligtelse, EU og CØEL indgik under Uruguay-runden om at begrænse deres subsidierede eksport.

2.4.7.2. Priserne på landbrugsprodukter i CØEL ville nødvendigvis stige, hvis disse lande blev omfattet af de nuværende garanterede priser i EU. Med det deraf følgende incitament til at øge produktionen og de produktionsoverskud, Kommissionen forudser (jf. 2.4.2 og 2.4.3), ville et udvidet EU ikke være i stand til at overholde sine GATT-forpligtelser ud fra den antagelse, at det udvidede EU's forpligtelser vil blive summen af de nuværende 15 medlemsstaters og CØEL's. De subsidierede eksportkontingenter (som vil være meget begrænsede for CØEL's vedkommende) ville sandsynligvis blive overskredet, også selv om CØEL ikke udnytter sit produktionspotentiale.

2.4.7.3. En yderligere vanskelighed ligger i den forpligtelse, som signatarerne af Marrakech-aftalen indgik om at begrænse deres interne aggregerede mål for støtte (AMS).

2.4.7.4. Hvis EU lod CØEL nyde godt af samtlige de udligningsgodtgørelser, der blev vedtaget i 1992, risikerede det ikke længere at være dækket af den »fredsklausul«, der indgår i Marrakech-aftalen (artikel 13). I henhold til denne klausul, der gælder indtil år 2003, kan den direkte støtte, der udbetales under den fælles landbrugspolitik, ikke anfægtes i Verdenshandelsorganisationen (WTO), så længe støtteniveauet for de enkelte varer ikke øges ud over støtteniveauet i 1992.

2.4.7.5. Der ville uden tvivl her opstå to væsentlige tekniske hindringer, hvis udvidelsen med CØEL skete en bloc med institutionelle priser og en direkte støtte, der svarer til det nuværende støtteniveau i EU).

2.4.7.6. ØSU mener imidlertid, at disse to hindringer bør analyseres i lyset af følgende:

- den sandsynlige tidsplan for en ny udvidelse vil helt sikkert falde sammen med udløbet af Uruguay-rundens landbrugsaftale og med starten på de nye internationale handelsforhandlinger. EU vil følgelig skulle tage højde for CØEL's landbrug under forhandlingerne om sine fremtidige forpligtelser mht. AMS og subsidieret eksport. For de lande, som eventuelt er blevet medlemmer af EU inden da, skal EU bl.a. kræve en ECU-indeksering af de referencer, CØEL angav i værdi og i national valuta i Marrakech-aftalen (1994), for at tage hensyn til den inflation og den valutanedskrivning, der er sket i disse lande i den mellemliggende tid. GATT-bindingen vil følgelig blive revideret i lyset af disse nye forhandlinger,

- GATT-bindingen vil blive lempet, når EU og CCEL får færdigforhandlet de støtteordninger, som falder i den »grønne boks«,

- hvis man følger den tiltrædelsesstrategi, ØSU anbefaler (jf. 3.3), er det ikke sikkert, at der vil opstå produktionsoverskud i CØEL (eksportoverskud) i det omfang, Kommissionens hvidbog angiver,

- Kommissionen erkender i øvrigt, at disse overskud under alle omstændigheder vil være relativt begrænsede i forhold til dem, den forudser på længere sigt (år 2000-år 2010) for EU-15. Under disse omstændigheder mener ØSU, at integreringen af CØEL kun vil få marginal indflydelse på de kommende ændringer af den fælles landbrugspolitik, som i al væsentligt vil være en følge af den nuværende udvikling i EU.

- EU's situation i henseende til de kommende forhandlinger vil ligeledes variere alt efter prisudviklingen i EU før 1999.

2.4.7.7. Alt i alt vil det ikke så meget være et spørgsmål om, hvorvidt anvendelsen af den fælles landbrugspolitik i CØEL er forenelig med GATT-aftalerne, men om, hvorvidt den fælles landbrugspolitik er forenelig med den verdensomspændende, voksende liberalisering af landbrugspolitikkerne og handelen med landbrugsvarer.

2.5 CØEL's tiltrædelse af EU er én af de faktorer, der influerer på den fælles landbrugspolitiks videre udvikling

2.5.1. CØEL's optagelse i EU, vil uden tvivl være en faktor, som bidrager til en videreudvikling af den fælles landbrugspolitik. Andre »interne« faktorer, som ikke er mindre vigtige for den fælles landbrugspolitiks fremtid, kan imidlertid ikke lades ude af betragtning:

- reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992 mangler endnu at blive gennemført for sektorerne for vin og ris,

- ØSU regner med, at den nuværende krise, som bovin spongiform encephalopati (BSE) har udløst, hurtigt vil give anledning til en strukturreform af den fælles markedsordning for oksekød i retning af en strammere og mere vedvarende produktionsstyring. Kommissionen har også erklæret, at den vil fremlægge forslag vedrørende mælkesektoren i 1997,

- det Euro-Middelhavspartnerskab, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Cannes (juni 1995), indebærer oprettelse af en frihandelszone mellem signatarlandene inden år 2010, og heri indgår naturligvis landbrugsprodukter,

- af grunde, som især har med verdensmarkedet at gøre (og fastlæggelse af braklægningssatsen i EU), er de lavere priser, som 1992-reformen tilsigtede, ikke slået igennem for kornsektorens vedkommende. EU gør sig allerede seriøse overvejelser over den fremtidige landbrugspolitik for denne sektor og sin strategi i forhold til de internationale markeder for korn,

- EU's finansieringsperspektiver rækker frem til 1999 og bør revideres under hensyntagen til de prioriteter, EU fastsætter, og med udgangspunkt i et stramt budget,

- eftersom handelsforhandlingerne vil blive genoptaget i WTO i 1999, er det nødvendigt at overveje, hvilke strategier der er mulige for at sikre en tilpasning til GATT-bindingerne, især hvad angår EU's evne til at eksportere uden støtte, f.eks. korn, mejeriprodukter, fjerkræ og i mindre omfang oksekød.

2.5.2. Hvad det sidstnævnte punkt angår bemærker ØSU imidlertid, at den GATT-binding, der hviler på EU er blevet mindre, fordi den årlige subsidierede eksport (i mængde) ikke har været så stor som Uruguay-rundens landbrugsaftale tillader. Dette er navnlig tilfældet for korn, men også for oksekød, svinekød og ost: EU råder derfor nu over en »kredit«, som kan videreføres indtil år 2000.2.5.3. Denne situation er dog kun midlertidig, og ØSU minder om, at Kommissionen ønsker en fortsættelse af den prisnedsættelsespolitik, der blev vedtaget i 1992 for at forbedre EU's basislandbrugsprodukters konkurrenceevne. Problemet er mindre udtalt for de forarbejdede landbrugsprodukter, hvor ØSU mener, at dynamikken i afsætningskanalerne og kvaliteten er udslaggivende for eksporten.

2.5.4. Debatten om den videre udvikling af den fælles landbrugspolitik er følgelig åben, uanset om CØEL tiltræder eller ej.

3. Der må sendes et realistisk politisk signal til CØEL

3.1. Det er ikke en god strategi for EU at skubbe CØEL's tiltrædelse langt ud i fremtiden

3.1.1. En langvarig udskydelse vil under alle omstændigheder ikke hjælpe EU med at få videreudviklet den fælles landbrugspolitik i henseende til de tidligere nævnte faktorer (jf. 2.5).

3.1.2. ØSU mener, at fristelsen til at trække sagen i langdrag sågar kan vise sig at være i modstrid med såvel EU's som CØEL's interesser.

3.2. EU og CØEL må se ens på den fælles landbrugspolitik

3.2.1. Ud over at tilstræbe en afbalanceret forvaltning af landbrugsmarkederne har den fælles landbrugspolitik andre mål: fødevaresikkerhed, opretholdelse af beskæftigelsen i landbruget, bevarelse og bæredygtig forvaltning af miljøet, balance i landdistrikterne.

3.2.2. CØEL må ikke udelukkende anlægge et markedsorienteret syn på den fælles landbrugspolitik. EU må få dem til at dele sit synspunkt mht. landbrugets alsidighed: I kraft af sine mange funktioner (økonomiske, sociale, miljømæssige, arealudnyttelse) er landbruget fortrinligt til at udnytte landbrugsområderne og landdistrikterne. For at CØEL kan dele denne opfattelse anbefaler ØSU, at EU sågar før deres tiltrædelse knytter dem så snævert som muligt til den praktiske gennemførelse af den fælles landbrugspolitik (via udveksling af tjenestemænd og organisationsrepræsentanter, mekanismerne for »strukturel dialog« osv.).

3.3. Grundlaget for enhver udvidelsesforhandling er og bliver overtagelse af gældende EU-ret

3.3.1. CØEL må acceptere hovedprincipperne i den fælles landbrugspolitik

3.3.1.1. Udvidelsesprocessen kunne blive blokeret, hvis CØEL krævede, at EU forud for tiltrædelsesforhandlingerne traf nogle grundlæggende afgørelser om den fælles landbrugspolitiks videre udvikling. Det gør de naturligvis ikke, fordi det erkendes fra begge sider, at den fælles landbrugspolitik må ændres.

3.3.1.2. Den politiske realisme tilsiger følgelig at lade CØEL's tiltrædelse foregå inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, der er gældende på tiltrædelsestidspunktet, under overholdelse af princippet om overtagelse af gældende EU-ret. EU og CØEL må blive enige om dette udgangspunkt.

3.3.2. Det vil blive nødvendigt med overgangsperioder

3.3.2.1. Forskellen mellem CØEL's landbrug og EU's landbrug er stor. Det vil være umuligt for CØEL med ét slag at påtage sig alle de forpligtelser under den fælles landbrugspolitik, der er knyttet til kvalitetsnormer, miljønormer og produktionsstyring. Det vil ligeledes blive meget vanskeligt for deres virksomheder pludselig at skulle klare konkurrencepresset fra den vesteuropæiske agroindustri (dette gælder ligeledes for andre sektorer).

3.3.2.2. Det vil derfor blive nødvendigt at indføre overgangsperioder, før CØEL fuldt ud kan overtage alle mekanismerne under den fælles landbrugspolitik, sikre alle rettigheder og forpligtelser i den forbindelse og få fri adgang til enhedsmarkedet. Dette vil helt sikkert også gælde for andre erhvervssektorer end landbruget, for hvilke såvel EU som CØEL bestemt vil kræve overgangsperioder. Der er adskillige faktorer, som vil spænde ben for umiddelbart at gennemføre enhedsmarkedet med CØEL (sociallovgivning, jobbeskyttelse, bekæmpelse af kriminalitet ...).

3.3.2.3. Disse mere eller mindre lange overgangsperioder (som kunne forkortes i lyset af de opnåede fremskridt) skal fastsættes for de enkelte lande og de enkelte sektorer. De vil give CØEL tilstrækkelig tid til at tilpasse deres landbrugsstrukturer, idet de vil få en fast tidsplan for tilnærmelse af deres landbrugspolitik til den fælles landbrugspolitik (en velprogrammeret nedsættelse af toldsatserne, gradvis overgang fra national støtte til EU-støtte). Den fælles landbrugspolitik vil samtidig fortsætte med at videreudvikle sig.

3.3.2.4. Som det var tilfældet med Grækenland, Spanien og Portugal vil denne overgangsperiode navnlig være karakteriseret ved indførelse af tiltrædelsesudligningsbeløb og supplerende handelsmekanismer, som vil gøre det muligt gradvis at udligne prisforskellene mellem EU-15 () og de nye medlemsstater (via en prisnedsættelse i Vesten eller en prisforhøjelse i CØEL eller begge dele). Denne procedure kan anvendes i andre sektorer end landbruget. Der må tages hensyn til valutaudsving, især i CØEL, navnlig for at undgå eventuelle forstyrrelser på landbrugsmarkederne.

3.3.3. En tilpasset støtte

3.3.3.1. Med dette scenario vil CØEL nyde godt af institutionelle priser på et niveau, der svarer til deres situation i overgangsperioden. Man må ikke få CØEL til at tro, at deres landbrugspriser vil stige til det nuværende prisniveau i EU-15. I kornsektoren f.eks. udelukker forbrugerbeskyttelse enhver kraftig stigning i brødpriserne. Der må følgelig først og fremmest indføres en prisstabiliseringsmekanisme i CØEL, som landmændene i disse lande har mere brug for end en prisforhøjelse. Prisstabiliseringen kunne til at begynde med ligge på niveau med verdensmarkedspriserne, eftersom disse ofte ligger over prisniveauet i CØEL. Et sådant scenario kan fungere inden for rammerne af den nuværende fælles landbrugspolitiks instrumenter. I overgangsperioderne vil CØEL således så vidt muligt kunne bevare deres muligheder for at eksportere uden støtte til tredjelande. Ved overgangsperiodernes udløb vil målet naturligvis være at tilnærme de institutionelle priser i EU-15 og i de nye østeuropæiske medlemslande (jf. 3.3.2.4).

3.3.3.2. Uden at skulle kæmpe med de yderligere stærke GATT-bindinger, der er omtalt tidligere (jf. 2.4.7), vil EU-15 dermed få den nødvendige tid til at blive enig om, hvorledes det skal forblive konkurrencedygtigt på verdensmarkederne.

3.3.3.3. To tendenser vil gøre sig gældende fremover: liberalisering af EU's landbrugspriser kombineret med en i stigende grad produktionsuafhængig støtte, eller bekræftelsen af produktionsstyring som et permanent instrument til forvaltning af markederne i EU.

3.3.3.4. Hvis CØEL tiltræder EU på et tidspunkt, hvor produktionsstyring stadig er et markedsforvaltningsinstrument, bør de efter ØSU's mening acceptere deres andel af produktionsnedskæringen.

3.3.3.5. I den indsats, CØEL eventuelt vil blive anmodet om at yde, må EU tage hensyn til, at nogle af deres produktoner gik voldsomt tilbage efter 1989, samt at de har et berettiget ønske om på ny at videreudvikle dem. Hvis den ordning, der gælder for EU-15, ikke er teknisk anvendelig i CØEL, bør der ydes en tilpasset eller sågar forenklet støtte, såsom en fast præmie, der er let at anvende for samtlige jordarealer, for således at tilskynde dem til at gå over til produktionsstyring.

3.3.3.6. ØSU fremhæver vigtigheden af at lade den støtte, som de østeuropæiske lande vil få via den fælles landbrugspolitik og strukturfondene, gå til omstrukturering af deres landbrugsbedrifter og agroindustri. Landmændene i CØEL bør især tilskyndes til at gå over til mere konkurrencedygtige og mere miljøvenlige produktionsmetoder, hvor man tillige er mere opmærksom på forbrugernes forventninger til fødevarekvalitet og -sikkerhed. Støtten til omstrukturering og mekanismerne for produktionsstyring i CØEL bør tilsigte dette.

3.3.3.7. EU ville faktisk foreslå CØEL en revideret fælles landbrugspolitik (i det mindste i første omgang, dvs. i overgangsperioden), men ville foreslå den straks.

3.3.3.8. Denne reviderede fælles landbrugspolitik ville angive den mulige generelle udvikling af den fælles landbrugspolitik på længere sigt. Der er ingen tvivl om, at den fælles landbrugspolitik, der anvendes i EU-15, fortsat vil udvikle sig i overgangsperioden.

3.4. Hvilken tidsplan for udvidelsen?

3.4.1. Tidsplanen for EU's udvidelse med CØEL er endnu ikke officielt fastlagt

3.4.2. Siden Det Europæiske Råds møde i Madrid er den imidlertid lidt mere forudseelig. EU's stats- og regeringschefer udtrykte således ønske om, at den indledende fase i forhandlingerne kommer til at falde sammen med starten på forhandlingerne om Cyperns og Maltas tiltrædelse (som finder sted seks måneder efter afslutningen på regeringskonferencen). Efter planen skal Kommissionen i 1997 afgive en udtalelse om de enkelte ansøgerlandes mulighed for at blive medlem af EU.

3.4.3. ØSU går ind for en differentieret integrationstakt, eftersom CØEL er meget forskellige i social, økonomisk og politisk henseende.

3.4.4. På landbrugsområdet vil EU således bedre kunne tage højde for landbrugets situation i de enkelte lande, deres mulighed for på længere sigt at blive nettoimportører eller -eksportører af det ene eller det andet produkt, hvorledes deres landbrugsmarkeder er tilrettelagt, og hvor langt de er nået med at skabe ligevægt på vigtige områder af økonomien.

3.5. Hvad skal der gøres, indtil den fælles landbrugspolitik eventuelt udvides til at omfatte CØEL?

3.5.1. Bedre hjælp til CØEL ved deres overgang til en markedsøkonomi

3.5.1.1. Landbruget spiller en betydelig rolle i CØEL's økonomi, men det kan ikke selv påtage sig byrden, med at få omstruktureret disse lande. Efter ansøgerlandenes tiltrædelse skal alle de fælles politikker tages i anvendelse. ØSU understreger, hvor vigtigt det er for EU at bidrage til at skabe en afbalanceret udvikling i de østeuropæiske landes økonomi som helhed og deres befolkningers levestandard. CØEL's integration i EU, den fremtidige udvikling i landbrugsproduktionen og -priserne samt omstruktureringen af deres landbrug og agroindustri vil blive så meget desto lettere.

3.5.1.2. PHARE-programmet, hvortil der er afsat 7,7 mio. ecu i perioden 1995-1999, må støtte CØEL's overgang til markedsøkonomi og hjælpe dem med at få mindsket deres strukturelle, sociale og økonomiske efterslæb i forhold til EU.

3.5.1.3. ØSU understreger nødvendigheden af at udbygge det økonomiske samarbejde med henblik på udvidelsen. ØSU har allerede i tidligere udtalelser () udtrykt sig om den fremtrædende rolle, som samfunds- og erhvervsorganisationerne, herunder forbrugerorganisationerne, bør spille på dette felt. ØSU fremhæver betydningen af »samfunds- og erhvervsorganisationernes deltagelse i demokratiseringen af samfundet og økonomien (i CØEL) samt en indsats til fremme af et avanceret system for relationerne mellem arbejdsmarkedets parter, som jo er et uundværligt supplement til en social markedsøkonomi ().«

3.5.2. Der må tages hensyn til den menneskelige dimension ved integrationen af CØEL's landbrug

3.5.2.1. Landmændene og alle, der er beskæftiget i landbruget i disse lande, er blevet dybt præget af begrebet »kollektiv ejendom«. EU og dets samfunds- og erhvervsorganisationer har følgelig et særligt ansvar at påtage sig over for disse: EU må gøre dem bekendt med sine erfaringer med opbygningen af et moderne og effektivt landbrug af en human størrelse. EU må få dem til at forstå begreber som privat eller kooperativ ejendomsret (i »vesteuropæisk« forstand), initiativ og individuelt ansvar, der er styrken i EU's landbrug.

3.5.2.2. En sådan strategi forudsætter, at EU hjælper landmændene i CØEL med at oprette og udbygge samfunds- og erhvervsorganisationer (foreninger, fagforeninger, kooperativer, producentsammenslutninger) for således at fremme og forsvare deres individuelle og kollektive interesser (uddannelse osv.). ØSU tillægger dialogen og samarbejdet mellem samfunds- og erhvervskredsene i EU og CØEL stor betydning. Den slår til lyd for at udvikle partnerskaber mellem samfunds- og erhvervsorganisationer på begge sider.

3.5.2.3. Omstruktureringen af landbruget i CØEL vil på længere sigt føre til en nedgang i beskæftigelsen i landbruget i hovedparten af disse lande. ØSU insisterer på, at der gradvis iværksættes passende sociale foranstaltninger til så vidt muligt at afbøde konsekvenserne af denne udvikling på et tidspunkt, hvor CØEL allerede kæmper med en stor arbejdsløshed.

3.5.3. Oprettelse af en »førtiltrædelsesfond« for at fremme det østeuropæiske landbrugs tilnærmelse til den fælles landbrugspolitik

3.5.3.1. I betragtning af landbrugets betydning for tiltrædelsesforhandlingerne og den fuldt ud berettigede kritik af PHARE-programmet (), foreslår ØSU, at de midler, der i PHARE-programmet er afsat til landbruget, lige fra påbegyndelsen af de første tiltrædelsesforanstaltninger overføres til en »førtiltrædelsesfond« for landbruget. ØSU lægger sig her på linje med det forslag, Kommissionen fremsætter i sit strategipapir. Dette ville være et positivt signal til CØEL, om at EU er besluttet på at få løst forhandlingernes landbrugsaspekt.

3.5.3.2. Denne fond skulle have til formål at hjælpe CØEL med at bringe deres landbrug på linje med den fælles landbrugspolitik. Dens sektorielle og regionale udformning skulle afgøres politisk.

3.5.3.3. I afventning af denne fonds oprettelse henstiller ØSU, at PHARE-programmet igen koncentreres om nogle områder, der er særligt vigtige for landbruget i CØEL:

- præcisering af ejendomsretten, og oprettelse af en bank- og landbrugskreditinstitution for at fremme skabelsen af et egentligt ejendomsmarked i CØEL samt adgangen til den nødvendige investeringskapital,

- modernisering af agroindustrien,

- omstrukturering og om nødvendigt privatisering,

- indførelse af et regelsæt for tilrettelæggelse af produktionen og landbrugsmarkederne, der på længere sigt er forenelige med den fælles landbrugspolitik,

- etablering af kooperativer (i vesteuropæisk forstand) og erhvervsorganisationer, der er uafhængige af staten,

- forbedring af kvalitets- og miljønormerne,

- forbedring af de veterinære normer (især med hensyn til mund- og klovsyge samt de øvrige kvægsygdomme) og plantesundheds- samt levnedsmiddelnormerne.

3.5.3.4. Hvad de to sidstnævnte punkter angår bifalder ØSU Kommissionens hvidbog om forberedelsen af CØEL's integration i det indre marked. Som Kommissionen erkender det, er det yderst vigtigt, at der i CØEL findes en velorganiseret og kompetent administration, som er i stand til at anvende EU's regelsæt korrekt.

3.5.3.5. Situationen inden for dyresundhed er af afgørende betydning. Hvis CØEL vil tiltræde EU eller øge deres samhandel med EU, må de hurtigst muligt overtage EU's lovgivning på området (nogle lande såsom Polen og Ungarn er allerede aktivt i gang hermed). Målet må være at få udarbejdet et europæisk regelsæt for dyresundhed. Indtil da anbefaler ØSU Kommissionen at opstille en detaljeret liste over de dyresygdomme, der forekommer i CØEL. EU's regler om identificering af dyr bør ligeledes hurtigt vedtages af CØEL.

3.5.3.6. På tiltrædelsestidspunktet skal CØEL ligeledes overholde visse miljøbestemmelser, såsom de højest tilladte nitratniveauer.

3.5.3.7. PHARE-programmet og førtiltrædelsesfonden, som ØSU anbefaler at oprette, skal hjælpe CØEL på alle disse prioriterede felter og således tilskynde dem til at omstrukturere deres produktionsapparat og deres agroindustri, samtidig med at deres landbrug tilnærmes den fælles landbrugspolitik.

3.5.4. CØEL må have hjælp til at etablere et integreret, regionalt område, hvor der tages hensyn til det specifikke russiske aspekt

3.5.4.1. Nogle central- og østeuropæiske lande er begyndt at etablere et fælles marked for at få normaliseret og pustet nyt liv i den indbyrdes samhandel. De har således oprettet den centraleuropæiske frihandelsaftale (CEFTA), som Polen, Ungarn, Tjekkiet, Slovakiet og Slovenien () for øjeblikket er medlemmer af.

3.5.4.1.1. ØSU mener, at EU bør støtte det økonomiske samarbejde, der foregår mellem CØEL. På landbrugsområdet bør EU især opfordre CØEL til at tilstræbe komplimentaritet mellem deres produkter.

3.5.4.1.2. Eftersom CØEL's tiltrædelse sandsynligvis vil foregå i flere etaper, kunne EU endvidere indgå kollektive associeringsaftaler med de endnu ikke optagne lande, hvis disse selv var organiseret i et integreret regionalt område.

3.5.4.2. Ved EU's udvidelse med CØEL må der ligeledes tages hensyn til Ruslands geopolitiske vægt, dets menneskelige potentiale og størrelsen af dette store lands indre marked. Dette gælder især for de baltiske lande i kraft af deres nære beliggenhed og de bånd, der knytter dem til Rusland.

3.5.4.3. ØSU ønsker følgelig, at EU kan vedblive med at udbygge sine økonomiske og politiske forbindelser med Rusland og SNG.

3.5.4.4. I denne forbindelse har EU al interesse i at hjælpe CØEL med at få genopbygget deres samhandel med SNG på landbrugsområdet, fordi de stadig indtager en privilegeret politisk og geografisk position, når det drejer sig om at forsyne dette marked. Siden 1993 har CØEL i øvrigt haft en nettoeksport af landbrugsvarer til landene i det tidligere Sovjetunionen. Det forudses, at denne eksport i 1996 vil udgøre ca. 35 % af CØEL's samlede landbrugseksport og svare til EU's eksport til visse lande (bl.a. Polen). Der er her tale om en lovende udbygning af CØEL's handel med agroindustrielle produkter, som EU allerede nu bør støtte.

3.5.4.5. I fald CØEL tiltræder på mellemlang sigt, har EU nogle muligheder for at øge sin samhandel med tredjelande, som det ikke må overse. Foranstaltninger til fremme af samhandelen med SNG ville desuden bidrage til at mindske det pres, der kunne forekomme på EU-markederne.

3.5.5. EU må overbevise sine partnere om behovet for at vise en solidarisk gestus over for CØEL

3.5.5.1. Ved at acceptere at optage CØEL som medlemmer viser EU, at det er parat til at påtage sig de væsentligste omkostninger ved udbygningen af de socioøkonomiske strukturer i disse lande. EU gør det for at konsolidere det europæiske kontinent som et velstående, stabilt og demokratisk område.

3.5.5.2. EU's vigtige internationale partnere, mere præcist lande i den industrialiserede del af verden, kan bidrage hertil:

- ved ikke at forlange, at EU udvider de nye indrømmelser, som det måtte give CØEL inden for Europaaftalerne før deres tiltrædelse, »erga omnes«, som foreslået af Kommissionen (). ØSU mener, at WTO ikke længere kan betragte disse aftaler som almindelige frihandelsaftaler, eftersom de udgør en etape i EU's udvidelse og i oprettelsen af en stabil zone i Europa,

- ved at acceptere at revidere EU's og CØEL's forpligtelser ved de enkelte landes tiltrædelse, således at tidligere indgåede forpligtelser ikke bliver en hindring for udvidelsen,

- ved ikke at kræve kompensation på landbrugsområdet efter et ansøgerlands tiltrædelse af EU.

3.5.5.3. Alle EU's vigtige partnere, og især USA, kunne således bidrage til oprettelsen af en stor politisk, økonomisk og socialt stabil zone i Europa og til opretholdelse af freden i denne del af verden.

Bruxelles, den 18. december 1996.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 19 af 25. 1 1993; EFT nr. C 129 af 10. 5. 1993 EF's forbindelser med landene i Central- og Østeuropa (Bulgarien, Rumænien og de baltiske lande).

() Denne udtalelse giver bevidst en kortfattet og generel beskrivelse af landbruget i CØEL. Man må imidlertid have in mente, at man ikke taler om »landbruget«, men om »landbrugene« i CØEL, eftersom situationen i de enkelte lande er meget forskellig. Der kan her henvises til de landestudier, Kommissionen har foretaget.

() CSE(95) 607, hvidbog om undersøgelse af alternative strategier for udvikling af forbindelserne på landbrugsområdet mellem EU og de associerede lande med henblik på disse landes fremtidige tiltrædelse.

() De nuværende 15 EU-medlemsstater.

() Med bl.a. tillægsudtalelsen af 26. september 1991 om »Fællesskabets forbindelser med de central- og østeuropæiske lande« (EFT nr. C 339 af 31. 12. 1991).

() Udtalelse af 25. november 1992 CES 1340/92 (EFT nr. C 19 af 25. 1. 1993).

() Uforståelig, dårlig målretning, komplicerede og uigennemsigtige procedurer, utilstrækkeligt finansierede investeringer, begrænsede fordele for de berørte lande, for mange »konsulenter« i stedet for konkrete projekter.

() CEFTA har siden den 1. januar 1996 ført til en betydelig nedsættelse af tolden i handelen med landbrugsvarer mellem disse lande. Den fuldstændige frihandel skal efter planen være på plads den 1. januar 1998.

() ØSU henstiller at disse eventuelle nye indrømmelser (især forøgelsen af importkontingenterne) undersøges i lyset af de fremskridt, CØEL gør inden for anvendelse af EU's lovgivning på dyresundheds-, plantesundheds- samt levnedsmiddelområdet.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under debatten:

Hele udtalelsen erstattes af følgende:

»1. Indledning

1.1. ØSU har i flere af sine udtalelser støttet Den Europæiske Unions udvidelse med de lande i Central- og Østeuropa, som er rede og i stand til at tilslutte sig. Østlandene er ivrige efter at komme med og der er i EU en overvældende opbakning om deres eventuelle medlemskab.

1.2. Ligesom ved nogle tidligere EU-udvidelser udgør landbruget en sektor, hvor det bliver nødvendigt at tilpasse politikkerne for at tage højde for de ændrede omstændigheder. I EU skal der i alle tilfælde foretages yderligere ændringer i den fælles landbrugspolitik: 1992-reformen mangler stadig at blive færdiggjort, og der er lovet yderligere tilpasninger efter 1998/1999. Endvidere skal de forskellige produktionsstyringsmekanismer tages op til nyvurdering.

2. Betydningen af østlandenes landbrug

2.1. I sammenligning med EU er østlandenes landbrugssektor betydelig. Landbrugets betydning i forhold til andre sektorer er langt større end i EU. Landbrugsbeskæftigelsen udgør 27 % af den erhvervsaktive befolkning mod 6 % i EU; landbrugsproduktionen tegner sig for 8 % af BNP mod 2,5 % i EU.

2.2. Økonomisk genrejsning og samfundsstabilitet i østlandene afhænger således i afgørende grad af fremskridtene i landbrugssektoren.

2.3. Østlandene er storproducenter af landbrugsprodukter og har vide muligheder for at øge produktionen. I 1994 tegnede østlandene sig for 30 % af EU's og østlandenes samlede kornproduktion og for omkring 20 % af produktionen af oliefrø, sukker og proteinafgrøder. For mælk og svin var tallet også 20 %. En del af det enorme kartoffelareal (2,4 mio. ha. mod 1,4 mio. ha. i EU) kunne omlægges til andre afgrøder, hvis rentabiliteten var større.

3. Østlandbrugets potentiale

3.1. Inden Anden Verdenskrig lå østlandenes produktivitet måske nok på stort set samme niveau som Vesteuropas. I efterkrigstiden og op til midten af 1980'erne udviklede udbyttet af plante- og husdyravlen sig stort set i samme takt som i Vesteuropa omend på et noget lavere niveau.

3.2. Efter planøkonomiens sammenbrud og indførelsen af markedsorienterede økonomier faldt østlandenes landbrugsproduktion stærkt, fordi omkostnings/prisklemmen blev forstærket af inflation og valutadevaluering. Efter støtteprisernes afskaffelse blev produktionen udsat for markedssammenbrud og ineffektivitet i distributions-, fødevareforædlings- og servicesektor. Men en genrejsning er nu undervejs. Udviklingen har nemlig vist, at udbyttet hurtigt kan bringes på fode, hvis det rigtige økonomiske miljø er til stede. I den østlige del af Tyskland er kornudbyttet igen tilbage på de vesttyske niveauer. Andre steder er afgrøde- og mælkeudbyttet forbedret mærkbart.

3.3. Spørgsmålet om østlandenes landbrugspotentiale er nøglen til deres indvirkning på den fælles landbrugspolitik. Landene kan først tilslutte sig, når kriterierne fra mødet i København er opfyldt, således at landene evner at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i EU. Når de har opnået denne evne, vil deres produktion af hele viften af landbrugsprodukter stige og atter blive langt større end det indenlandske behov.

3.4. Efterhånden som østlandenes velstand stiger, vil den interne efterspørgsel efter fødevarer tage til, men dette vil udmønte sig i kvalitetsforbedringer snarere end i større produktion.

4. Østlandenes landbrugseksport og internationale handelsaftaler

4.1. Der kan ikke herske megen tvivl om, at østlandene igen vil udvikle sig til store nettofødevareeksportører. Men det er umuligt at anslå produktionsstigningens tempo på længere sigt eller dens omfang bare nogenlunde præcist. Den fremtidige udvikling vil i høj grad komme til at afhænge af landmændenes afkast.

4.2. De 15 medlemsstaters markeder er allerede fuldt forsynede. Når der opstår overskud til eksport, er det afgørende, at østlandene formår at afsætte deres landbrugsoverskud på tredjelandemarkeder, specielt i nogle af de lande, som indgik i Sovjetunionen.

4.3. Når de først er kommet med i EU, vil EU's WTO-forpligtelser på landbrugsområdet imidlertid udgøre et uundgåeligt og umiddelbart problem for østlandenes eksport. Der kan ikke opereres med en overgangsperiode for allerede indgåede internationale handelsforpligtelser. De skal overholdes fuldt ud straks fra tiltrædelsesdagen.

4.4. Den vigtigste af disse forpligtelser er, at mængden af subsidieret eksport for hver enkelt vare skal nedbringes over 5 år fra 1995 med 21 % og subsidiebeløbet med 36 % sammenlignet med 1986-1990-niveauet.

4.5. Udgangstallene for den tilladte subsidierede eksportmængde og for det tilladte subsidiebeløb er meget lave for østlandenes vedkommende. Eksportsubsidier blev lidet anvendt i udgangsperioden, og for de fleste lande blev værdierne fastsat i nationale valutaer, som siden er blevet udhulet af inflationen. Denne forpligtelse levner derfor ikke EU meget spillerum. Antages det, at det udvidede EU's forpligtelser bliver summen af de 15 medlemsstater og de tiltrædende østlande, vil tiltrædelse af et hvilket som helst af disse lande (måske bortset fra Tjekkiet, Slovakiet, Slovenien og evt. de baltiske lande) føre til store overskridelser af lofterne for den subsidierede eksport. Disse overskridelser vil forekomme, selv om østlandenes produktion skulle blive langt lavere end deres potentiale.

4.6. De eksisterende GATT-bindinger må forventes at blive strammet yderligere i de videre landbrugsforhandlinger, som efter planen skal indledes i 1999. Et erklæret formål med disse forhandlinger er at gå videre med de igangværende gradvise nedsættelser af landbrugsstøtten og -beskyttelsen.

5. Produktionsstyring

5.1. Et løsningsforslag går ud på, at østlandene ved tiltrædelsen skal underkastes den form for produktionsstyring, som i dag gælder i EU. Denne løsning forekommer ØSU at være urealistisk og strider mod det synspunkt, at EU skal støtte østlandenes økonomiske genrejsning. Det er afgørende for østlandenes økonomiske genrejsning, at de udnytter deres landbrugspotentiale langt bedre. Men da over en fjerdedel af deres erhvervsaktive befolkning er beskæftiget i landbruget, må en restriktiv produktionspolitik anses for socialt set uansvarlig, fordi den ville skærpe landdistrikternes alvorlige arbejdsløshedsproblem.

5.2. De traditionelle østlandeeksportører vil påpege, at der i kvoterne skal tages hensyn til deres produktionspotentiale og at de skal kunne afsættes i udlandet. En aftale om kvoter er derfor nok kun mulig, hvis der foretages betydelige kvotenedskæringer i EU 15. Østlandene kan heller ikke ventes at gå med til umiddelbare produktionsbegrænsninger, når landbrugspriserne, som det tit og ofte fremføres, først vil stige til EU-niveauer gradvist over en tiårig overgangsperiode.

5.3. Med hensyn til kvoteforvaltning vil 40 års kommunisme nok forhindre østlandene i at forvalte komplekse styringssystemer effektivt og upartisk.

5.4. Braklægningen er opgivet af USA, som i lang tid klagede over at være det eneste land, der blev finansielt ramt af denne politik. Det ville være ironisk, hvis det udvidede Fællesskab nu påførte sig disse byrder og forhindrede de effektive europæiske landmænd i at være med til at dække verdens stigende reelle efterspørgsel efter fødevarer.

6. Vejen fremad

6.1. Tiltrædelsen vil øge behovet for en yderligere reform af den fælles landbrugspolitik. Der bør nu sendes et klart signal til østlandene om, at de forud for tiltrædelsen skal føre en landbrugspolitik baseret på den forudsætning, at deres landbrugspriser nødvendigvis vil stige, når de først kommer med i EU. Hverken EU eller østlandene har råd til, at urealistiske prisforventninger afføder produktionsstigninger, som ikke svarer til markedets behov.

6.2. ØSU opfordrer Rådet til ved først givne lejlighed at meddele, at der efter tiltrædelsen skal gælde en tiårig overgangsperiode, i løbet af hvilken østlandene må tilpasse sig til EU's regelsæt.

6.3. I modsætning til den seneste tiltrædelse bliver det ikke muligt at indføre enhedsmarkedet på tiltrædelsesdagen.

6.4. I den periode vil støtteprisniveauet i østlandene imidlertid ikke blive hævet, hvis dette skader deres evne til at eksportere til tredjelandemarkeder.

6.5. Det bør også anføres, at det ikke er hensigten at indføre fysisk produktionskontrol. En sådan beslutning ville modvirke en produktionsforøgelse forud for tiltrædelsen, alene ud fra et ønske om at opnå et højere kvotegrundlag.

6.6. Disse beslutninger bør ledsages af en meddelelse om, at ét af målene med reformen af den fælles landbrugspolitik er at sikre, at det på det tidspunkt, hvor et østland bliver fuldt medlem, bør være muligt for alle EU-landmænd at afsætte ubegrænsede mængder af landbrugsvarer på verdensmarkederne.

6.7. ØSU mener, at den større liberalisering, som EU allerede har givet tilsagn om under den næste internationale handelsrunde, tillige med nogle eller samtlige østlandes tiltrædelse, uvægerligt vil indebære, at den fælles landbrugspolitiks støttepriser reduceres yderligere. Større udligningsbetalinger vil derfor blive en nødvendighed for landmændene i EU 15, omend betalingernes fordeling nok kræver omhyggelige overvejelser.

6.8. Det bliver ikke nødvendigt med udligningsbetalinger til østlandmænd, som ikke rammes af den fælles landbrugspolitiks prisnedsættelser. Direkte betalinger til disse vil være den mest fornuftige brug af EU's begrænsede ressourcer. Landbruget i østlandene er som hovedregel konkurrencedygtigt i ab gård-priser, men ikke i detailpriser. Deres landmænd vil drage større fordel af en integreret landdistriktspolitik og af strukturel støtte til distributions- og forædlingssektoren. I det lange løb vil de samme ordninger naturligvis skulle gælde i hele EU.«

Begrundelse

I udtalelsen bagatelliseres de vanskeligheder på landbrugsområdet, som østlandenes tiltrædelse må forventes at medføre.

Henstillingerne i denne modudtalelse vil give landbrugsbefolkningen og den øvrige befolkning i EU og østlandene større langsigtede fordele end dem, der bringes til torvs i udtalelsen.

Afstemningsresultat

For: 41, imod: 75, hverken for eller imod: 14.

Punkt 2.4.4.3

Efter »udviklingen på markederne« indføjes »og deres umiddelbare accept af kvoter«.

Begrundelse

Som nævnt i punkt 3.3.3.5 har CØEL et berettiget ønske om at få gang i deres landbrugsproduktion igen uden at skulle holde igen med kvoter.

Afstemningsresultat

For: 30, imod: 67, hverken for eller imod: 22.