Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Forslag til Rådets forordning om EF-patenter"

(2001/C 155/15)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 7. september 2000 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede John Simpson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. marts 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 380. plenarforsamling, mødet den 29. marts 2001, følgende udtalelse med 77 stemmer for og 22 stemmer imod, mens 8 stemte hverken for eller imod.

1. Konklusion og henstillinger

1.1. ØSU ser positivt på og støtter Kommissionens forslag til en forordning med henblik på at lette indførelsen af et EF-patent.

1.2. ØSU støtter forslaget om, at EF-patentet skal indføres ved, at Fællesskabet tiltræder München-konventionen.

1.3. ØSU håber, at Den Europæiske Patentorganisation vil hilse dette forslag velkommen og samarbejde om dets gennemførelse og dermed give yderligere opmuntring til innovation og forskning i Det Europæiske Fællesskab.

1.4. ØSU er enig i, at der er tungtvejende og velbegrundede argumenter for at indføre EF-patentet via en passende forordning.

1.5. ØSU accepterer, at forslaget om at benytte Den Europæiske Patentmyndigheds procedurer til at registrere et EF-patent er både logisk og mere enkelt end forslag om at indføre et parallelt system.

1.6. ØSU mener, at det er et afgørende element i forslaget til en EF-patentansøgningsprocedure, at denne eksisterer side om side med de gældende regler vedrørende nationale og europæiske patentansøgningsprocedurer.

1.7. ØSU betragter udsigten til lavere omkostninger ved et EF-patent som et afgørende krav i forbindelse med det foreslåede system. Kommissionens forslag stiller i udsigt, at omkostningerne ved et EF-patent måske vil blive betydeligt lavere end omkostningerne ved registrering af et europæisk patent i flere EF-lande.

1.8. Efter at have overvejet andre muligheder støtter ØSU Kommissionens henstilling om, at det bør være et krav, at et EF-patent registreres fuldstændigt på ét af de tre arbejdssprog, og at kravene bør oversættes til de øvrige to.

1.8.1. Efter ØSU's opfattelse bør Kommissionen acceptere en ordning med, at en EF-patentansøgning kan indgives på ansøgeres sprog, hvorefter den skal oversættes til et af de tre arbejdssprog uden yderligere omkostninger for ansøgeren.

1.9. ØSU henstiller, at når et patent ubevidst krænkes, fordi det ikke er direkte tilgængeligt på patentkrænkerens sprog, bør den pågældende kun kunne påberåbe sig dette som forsvar, når han kan påvise, at han ikke med rimelighed og uden besvær kunne have indhentet denne oplysning. Kompetencen til at træffe beslutning om disse spørgsmål ligger hos EF-retten for intellektuel ejendomsret.

1.10. ØSU mener, at hvis et EF-patent skal fungere effektivt, er det vigtigt, at de retlige mekanismer på hvert niveau er klart definerede og letforståelige. ØSU vil se positivt på en yderligere høring om disse spørgsmål for at afprøve, om de kan accepteres af dem, der har den primære forretningsmæssige interesse i, at de fungerer optimalt.

1.11. Hvis et EF-patent skal fungere effektivt, er det ifølge ØSU nødvendigt at oprette en form for retskompetence, der dækker hele Fællesskabet, og ØSU støtter forslaget om oprettelse af en EF-ret for intellektuel ejendomsret på grundlag af Kommissionens retningslinjer, med det forbehold, at rollen som første instans også varetages af eksisterende nationale retsinstanser, der fungerer som en EF-ret i Første Instans (i det land, hvor sagsøgte har bopæl, eller hvor overtrædelsen har fundet sted).

1.12. ØSU mener, at Kommissionen i nuværende fase bør fremsætte forslag til at sikre, at EF-retten for intellektuel ejendomsret er tilgængelig for mindre virksomheder til en overkommelig pris. Det vil være uacceptabelt, hvis EF-retten på grund af omkostninger, adgang og "møderet" i praksis bliver utilgængelig for små og mellemstore virksomheder eller små forskningsorganisationer.

1.13. Når Kommissionen offentliggør forslag til, hvordan EF-retten kan fungere effektivt, forventer ØSU, at disse forslag er udformet således, at man sikrer ensartet anvendelse af afgørelser i hele Fællesskabet, og undgår de potentielle uoverensstemmelser, der er mellem de nuværende nationale patentprocedurer, som indgår i den europæiske patentordning.

2. Indledning

2.1. Der er ingen tvivl om fordelene ved og værdien af en patenteringsprocedure, der fremmer en ensartet anvendelse og håndhævelse af patentrettigheder i hele EU. En mekanisme til at sikre, at rettigheder kan håndhæves i hele Fællesskabets område, er et logisk og nødvendigt led i skabelsen af et virkeligt indre marked. Som det vil fremgå af senere afsnit i denne udtalelse, anser ØSU det for både nødvendigt og presserende, at der vedtages en aftale om tidlig indførelse af et enhedspatent i Fællesskabet.

2.2. ØSU støtter den bærende idé i Kommissionens forslag og roser, at der er blevet fastlagt en tidsramme for hurtig gennemførelse af forslaget, eventuelt inden medio 2002.

2.3. Det er allerede muligt at blive omfattet i hele EU af et centralt udstedt europæisk patent, om end der er tale om en patent, der er konverteret til et sæt nationale patenter i hver enkelt medlemsstat. En ny industriel ejendomsrettighed, der anvendes på tværs af grænserne i hele EU, er imidlertid nødvendigt for at sikre den fri bevægelighed af varer, der beskyttes af patenter på tværs af grænserne.

2.4. Et enhedspatent i Fællesskabet er et nyttigt skridt i retning mod skabelsen af en virkeligt indre marked. For virksomheders vedkommende vil dette fremme innovation, forskning og udvikling, forbedre markedsadgangen og øge retssikkerheden. Det forventes, at dette med tiden vil opmuntre til registrering af et større antal patenter og mindske Europas underskud i forhold til USA, hvad angår antallet af registrerede patenter.

2.5. Den tidligste diskussion af fordelene ved et patent for hele Fællesskabet (et EF-patent) fandt sted i 1960'erne. Der er på forskellige tidspunkter blevet taget en række initiativer, men ingen er resulteret i et forslag, der formelt er blevet godkendt og implementeret inden for Fællesskabet.

2.6. Det presserende behov for at skabe et EF-patent blev igen for nyligt formelt påpeget af EU-Kommissionen(1) med støtte fra Det Europæiske Råd(2). Hvis disse hensigtserklæringer skal afspejle den politiske vilje, der kom til udtryk på Lissabon-topmødet, bør de gennemføres hurtigst muligt. En god afslutning er af endnu større betydning på grund af den hurtige udvikling, hvad angår kapacitet og brug af nye former for IT-teknologi.

2.7. ØSU behandlede spørgsmålet om formålet med et EF-patent i en udtalelse(3) vedtaget i februar 1998 med Giannino Bernabei som ordfører. Denne udtalelse var en reaktion på en grønbog fra Kommissionen om fordelen ved et EF-patent, og om hvordan det eksisterende patentsystem i Europa fungerede(4).

2.8. I maj 2000 pointerede ØSU, at "de procedurer, der er nødvendige for at få og bevare et 'europæisk patent', bør gøres enklere, billigere og mindre langvarige" i udtalelsen "Mod et europæisk forskningsrum"(5) med Gerd Wolf som ordfører.

2.9. For nyligt, i september 2000, anmodede ØSU Kommissionen om at indlede arbejdet med at skabe en EF-patent som led i en politik for industriel og intellektuel ejendomsret, der afspejler behovet for at styrke forskningen i EU. Ordføreren var Giannino Bernabei(6).

2.10. Som led i forberedelserne til udarbejdelsen af udtalelsen besøgte studiegruppens medlemmer Den Europæiske Patentorganisation i München og havde stor nytte af at lytte til rådene fra de overordnede medarbejdere under ledelse af Patentmyndighedens formand, Ingo Kober, og repræsentanter for personalet. Dette gjorde det lettere at føre en bred drøftelse i en rundbordskonference af eksperter, hvortil også var inviteret repræsentanter for de lande, der måske optages i EU, når den nuværende forhandlingsrunde om udvidelsen er overstået.

3. Kommissionens forslag: Baggrund

3.1. Forslaget til Rådets forordning om et EF-patent er blevet udviklet på basis af bl.a. reaktionerne på den tidligere grønbog. Det blev varslet i Kommissionens meddelelse(7), der offentliggjordes i begyndelsen af 1999.

3.2. Det europæiske patent(8) blev indført i 1973 som resultat af München-konventionen, der oprettede Den Europæiske Patentorganisation. Den Europæiske Patentkonvention fastlægger proceduren for meddelelse af patenter. Den Europæiske Patentorganisation inkorporerer et administrationsråd, der udpeges af de medlemsstater, som har undertegnet München-konventionen.

3.2.1. Den Europæiske Patentorganisation er en mellemstatslig organisation, ikke en EU-institution, og selv om alle EU's medlemsstater har undertegnet konventionen, har den også ikke-EU-lande som medlemmer(9).

3.2.2. Et patent registreret hos Den Europæiske Patentorganisation er gyldigt i et eller alle af de lande, der er nævnt i patentansøgningen, forudsat at det (hvis ansøgeren kræver dette) i sin helhed er blevet oversat til det officielle sprog i hvert land, efter at det er blevet meddelt. Et europæisk patent kan således være gyldigt i op til 20 forskellige lande.

3.2.3. Europæiske patenter kan håndhæves, men kun under hvert enkelt lands nationale lovgivning. Selv om de defineres som "europæiske", har de derfor den samme status i hvert enkelt land som en national patent. En retstvist vedrørende patentet vil måske føre til retssager i alle involverede lande. Særskilte retssager indebærer også en risiko for inkonsekvente retsafgørelser under forskellige nationale lovgivninger.

3.2.4. Det europæiske patentsystem indebar et betydeligt fremskridt i forhold til tidligere nationale systemer, men er utilfredsstillende, eftersom det fortsat er dyrt at registrere et patent i kun et lille antal lande.

3.3. Efter kompromiset, der førte til München-konventionen i 1973, behandlede EU's medlemsstater i 1975 i en anden forhandlingsrunde et yderligere forslag til et EF-patent.

3.3.1. I princippet var der enighed om at skabe et EF-patent via det, som udvikledes til Luxembourg-konventionen. I de følgende år blev Luxembourg-konventionen modificeret; bl.a. tilføjedes en protokol om bilæggelse af retstvister vedrørende henholdsvis krænkelse af EF-patenter og disses gyldighed. Protokollen trådte imidlertid aldrig i kraft, eftersom den kun ratificeredes af syv (af de dengang 12) medlemsstater.

3.3.2. At ingen af EU-landene kunne ratificere Luxembourg-konventionen, tilskrives uenighed om omkostningerne og problemerne i forbindelse med den oversættelse, som de forskellige stater krævede, samt at det domstolssystem, man ville have anvendt, var for kompliceret.

3.3.3. Det er på den baggrund, at Kommissionen har udarbejdet nærværende forslag til en ny forordning.

4. Kommissionens forslag: Resumé

4.1. Kommissionens forslag indeholder to afgørende elementer. Det første element er en udvidelse af Den Europæiske Patentorganisations mandat til at udvikle et EF-patent. Det andet element er et forslag om indførelse af en mekanisme til at sikre en acceptabel form for retlig håndhævelse af EF-patentet inden for EF's institutionelle rammer. ØSU foreslår, at man tager begge disse to elementer i betragtning, når der skal træffes en afgørelse om Kommissionens forslag. Der findes andre opfølgningsforslag til, hvordan de administrative ordninger kan gøres klarere.

4.2. Et EF-patent vil blive indført ved at tillade, at Fællesskabet som en enkelt enhed tiltræder München-konventionen (der oprettede Den Europæiske Patentorganisation). Fællesskabet vil få samme status som et medlem, der tilslutter sig en international konvention, så enhver ansøger, både i og uden for Fællesskabet, kan opnå et patent, der dækker hele Fællesskabets område. Registrering, behandling af ansøgning og meddelelse af patent vil blive foretaget af Den Europæiske Patentmyndighed.

4.3. Når procedurerne til registrering og meddelelse af et EF-patent er fastlagt, vil tre patentinstrumenter være til rådighed. Patentbrugere kan ud fra deres egne interesser enten registrere hos deres nationale myndigheder eller ansøge om et europæisk patent eller overveje registrering af et EF-patent.

5. Generelle bemærkninger

5.1. Hvis forslaget til Rådets forordning om et EF-patent skal vedtages, er man nødt til at løse en række beslægtede spørgsmål, herunder spørgsmålet om behovet for at samarbejde med Den Europæiske Patentorganisation.

5.2. ØSU støtter forslaget om, at Fællesskabet skal tilslutte sig konventionen om meddelelse af europæiske patenter med sigte på indførelse af et EF-patent.

5.2.1. ØSU bemærker, at Den Europæiske Patentmyndighed ser positivt på dette forslag og aktivt vil samarbejde om gennemførelsen med henblik på at forbedre adgangen til et patent, der dækker hele Fællesskabet.

5.2.2. Dette vil kræve visse ændringer af München-konventionen, som må vedtages på en ny diplomatisk konference om konventionen(10).

5.2.3. ØSU bemærker, at Kommissionen har fået et forhandlingsmandat fra Rådet til at tiltræde München-konventionen. Disse forhandlinger vil ikke kun have til formål at sikre mekanismerne til at skabe et EF-patent, men skal også sørge for, at ordningerne udformes på en sådan måde, at ændringer, der med tiden tilføjes, bliver tilpasset på en symbiotisk måde, og således at der fortsat er overensstemmelse mellem forordningen og München-konventionen.

5.2.4. ØSU bemærker, at EF-patentets indførelse vil få betydelige konsekvenser for de nationale patentkontorer, navnlig med hensyn til deres rolle og opgaver og endda også deres finansielle ressourcer. EF-patentet som sådan er ikke afhængigt af de nationale patentkontorers medvirken. Ikke desto mindre tilkommer der disse kontorer en vigtig rolle i udviklingen af den europæiske patentordning. Derfor er det nødvendigt at tage fat om spørgsmålet om de nationale patentkontorers fremtid for at få afklaret, hvilke foranstaltninger det vil være hensigtsmæssigt at træffe for at sikre, at de fortsat kan bidrage til at fremme innovationen i Fællesskabet.

6. Særlige bemærkninger til forslaget

6.1. Idéen om skabelse af et EF-patent via tiltrædelse af Den Europæiske Patentkonvention rejser en række relaterede og operationelle spørgsmål.

6.1.1. De vigtigste spørgsmål er følgende:

1. metoden til indførelse af denne beslutning i EF-lovgivningen;

2. samspillet med Den Europæiske Patentorganisation;

3. forholdet til gældende patentsystemer og nationale patentmyndigheder;

4. omkostningerne ved et EF-patent;

5. informations- og sprogkrav;

6. sprogbestemmelsernes følger for håndhævelsesprocedurer;

7. passende retlige institutioner til at håndhæve EF-patentet.

6.2. ØSU erkender, at det er nødvendigt at sammenkæde spørgsmålene om omkostninger, sprog og retlige procedurer, hvis der skal fastlægges en acceptabel ramme for skabelsen af et EF-patent. De forslag, der fremsættes i de kommende punkter, repræsenterer et kompromis, som afspejler presset fra forskellige sider, når der skal findes et acceptabelt og brugbart resultat.

6.2.1. Retsgrundlaget for et EF-patent

6.2.1.1. Kommissionen har foreslået, at indførelsen af et EF-patent baseres på en forordning i henhold til Traktatens artikel 308. Denne procedure er allerede blevet anvendt i forbindelse med det fuldt gennemførte EF-varemærke og forslaget om EF-mønstre(11).

6.2.1.1.1. Forslaget om at benytte en forordning som retsinstrument er begrundet med, at procedurerne er nødt til at være standardiserede i hele Fællesskabet og ikke bør overlades til medlemsstaternes skøn, hvilket et direktiv ville indebære. Hvis et EF-patent skal have den nødvendige effekt hvad angår anerkendelse, anvendelse og administration, er der brug for fælles og klare bindende rammer.

6.2.1.1.2. ØSU er enig i, at indførelse af et EF-patent via en forordning både er passende og nødvendig, og dette forslag støttes på det kraftigste af ØSU.

6.2.2. Samspillet med Den Europæiske Patentorganisation

6.2.2.1. EF-forordningen må nødvendigvis være i overensstemmelse med München-konventionens krav, så Fællesskabet kan tiltræde som medlem af konventionen.

6.2.2.2. En fordel ved Fællesskabets tiltrædelse af München-konventionen er, at EF-forordningen ikke behøver at udvikle et særskilt sæt af konkrete bestemmelser om specifikke mekanismer til registrering af et EF-patent. For eksempel vil bestemmelserne om patenterbarhed blive de, som er fastsat i konventionen. Konventionens allerede afprøvede bestemmelser vil gælde. Det samme gælder den retspraksis under München-konventionen, som har udviklet sig inden for Den Europæiske Patentorganisation.

6.2.2.3. Kommissionen foreslår imidlertid, at EF-patenter bør administreres med visse undtagelser fra (eller tilføjelser til) eksisterende bestemmelser i konventionen. Disse variationer vedrører navnlig omkostningerne ved at meddele patentet, behovet for og omfanget af oversættelser samt spørgsmålet om kompetence. Disse aspekter vil blive behandlet i de følgende afsnit.

6.2.2.4. ØSU er enig i, at dette udgør grundlaget for en mere effektivt relation til Den Europæiske Patentorganisation.

6.2.3. Forbindelsen med eksisterende patentsystemer

6.2.3.1. Kommissionen har foreslået, at Fællesskabets patentsystem bør eksistere side om side med de andre systemer (f.eks. det nationale patentsystem og det europæiske patentsystem).

6.2.3.2. I denne fase i Fællesskabets udvikling synes der ikke at være nogen overbevisende argumenter for, at sameksistensen af forskellige patentsystemer vil medføre unødvendige problemer. Sameksistens kan imidlertid ikke være lig med fuldstændig fleksibilitet i valget mellem det europæiske patentsystem og EF-patentsystemet, når først en indledende ansøgning både er blevet indgivet i de lande, der deltager i München-konventionen, og i EF.

6.2.3.3. Når en part, der ansøger om et europæisk patent, kun angiver, at det gælder visse - dvs. ikke alle - EF-lande, vil det ikke være muligt at konvertere dette til et EF-patent. Denne holdning er baseret på det generelt anerkendte princip i patentlovgivning om beskyttelse af tredjeparts rettigheder, at listen over territorier, som skal beskyttes, må være fastlagt i forbindelse med ansøgningen og ikke senere kan udvides med andre. Dette rejser spørgsmålet om, hvorvidt det er muligt at gennemføre et EF-patent i lande, som bliver medlemmer af Fællesskabet på et senere tidspunkt.

6.2.3.4. Hvis EF-patentet får tilstrækkelig stor opbakning, som man forventer, vil Kommissionen måske på et senere tidspunkt være interesseret i at overveje en henstilling til Den Europæiske Patentmyndighed om at forenkle det europæiske patent eller gøre det til en variant eller forlængelse af EF-patentet, som er gyldigt uden for Fællesskabet. Ikke desto mindre bør det fortsat være muligt for ansøgere at indlevere deres ansøgning i et udvalg af de lande, der deltager i det europæiske patentsystem, snarere end at ansøge om et EF-patent.

6.2.3.5. ØSU mener, at det er et afgørende element i forslaget til en EF-patentansøgningsprocedure, at denne uden problemer kan eksistere side om side med de gældende bestemmelser om nationale og europæiske patentansøgningsprocedurer.

6.2.4. Omkostningerne ved et EF-patent

6.2.4.1. Udfordringen ved et EF-patent er at finde et acceptabelt kompromis, der mindsker oversættelsesomkostninger, forenkler og mindsker gebyrer, herunder årsgebyrer, og følgelig også reducerer omkostningerne til fuldmægtige for et patent, der dækker hele Fællesskabet, indeholder tilstrækkelig information og er acceptabelt i alle medlemsstater.

6.2.4.2. Kommissionen har i sit forslag til Rådets forordning vedlagt en forklarende udregning af de forholdsmæssige omkostninger ved at registrere et EF-patent, der er gyldigt i alle EF-lande, og som skal være registreret i ansøgerens sprog samt være oversat til op til otte nationale sprog(12). Omkostningerne vil variere meget afhængigt af ansøgningens karakter og oversættelsens omfang. Ikke desto mindre er der kun ringe tvivl om, at et europæisk patentsystem, som stiller som krav, at meddelte europæiske patenter skal oversættes til alle berørte landes sprog, hvorved der påløber årsgebyrer og omkostninger til fuldmægtige, er betydeligt dyrere end en enkelt fælles ansøgning og patent på ét sprog i lande som f.eks. USA og Japan(13).

6.2.4.3. Ansøgerens interesser står i modsætning til interesserne hos den brede offentlighed og andre potentielle brugere, der er forpligtet til at rette sig efter en industriel ejendomsrettighed med gyldighed i hele EF. Nationale patentmyndigheder har også brug for finansielle ressourcer til at udføre deres opgaver, og disse hentes fra gebyrer.

6.2.4.4. Kommissionens henstillinger vedrørende et EF-patent indebærer, at:

a. indledende behandlings- og indleveringsgebyrer er de, som opkræves af Den Europæiske Patentmyndighed;

b. opretholdelsesgebyrer fastsættes i EF-forordningen og betales til Den Europæiske Patentmyndighed og bør være lavere end summen af nationale årsgebyrer for hver af EU's medlemsstater;

c. oversættelsesomkostningerne vil blive mindre, hvis man afskaffer forpligtelsen til at foretage en oversættelse til alle EF-sprog. Det anerkendes, at dette vil føre til, at information om gældende ejendomsrettigheder vil blive mindre tilgængelig i visse lande. For at kompensere for dette påtænker man at indføre særlige bestemmelser (se nedenfor) om patentkrænkelse.

6.2.4.5. Det forventes, at et EF-patent vil være mindre bekosteligt end et europæisk patent, der er blevet registreret i flere lande. De opkrævede gebyrer (der udgør en væsentlig del af de samlede omkostninger) vil blive lavere, og det samme bør være tilfældet med oversættelsesomkostningerne.

6.2.4.6. ØSU betragter udsigten til lavere omkostninger ved et EF-patent som et afgørende krav til det foreslåede system. Kommissionens forslag indebærer, at omkostningerne ved et EF-patent kan blive betydeligt lavere end omkostningerne ved at registrere et europæisk patent i flere EF-lande.

6.2.5. Informations- og sprogkrav

6.2.5.1. Et omkostningseffektivt forslag, der tager sigte på at hjælpe patentsystemets brugere, forudsætter en vigtig politisk beslutning om sprogordningen for EF-patenter med særlig henblik på en acceptabel reduktion af antallet af oversættelser.

6.2.5.2. Det foreslås i forslaget til forordning, at EF-patentet, når det først er blevet meddelt på et af Den Europæiske Patentmyndigheds tre arbejdssprog (fransk, tysk og engelsk) og offentliggjort på dette sprog, kun skal ledsages af oversættelser af patentkravene (og der er kun forpligtelse til at oversætte kravene) på de to andre arbejdssprog. EF-patentet vil da være gyldigt i denne form i alle EU-lande uden nogen anden oversættelse.

6.2.5.2.1. ØSU bemærker, at fysiske og juridiske personer, som er bosiddende, eller som har deres hjemsted i en medlemsstat, hvis officielle sprog hverken er engelsk, fransk eller tysk, kan indgive en patentansøgning på (et af) deres lands officielle sprog. De skal dog inden for en nærmere fastsat frist forelægge en oversættelse til et af ovennævnte officielle arbejdssprog.

6.2.5.3. En fuldstændig oversættelse - som det europæiske patentsystem for øjeblikket kræver - kunne være relevant i forbindelse med anlæggelse af søgsmål, hvor en påstand om krænkelse fremsættes. I så fald kan det være nødvendigt at foretage en fuldstændig oversættelse af beskrivelsen og kravene til sproget i den medlemsstat, hvor den formodede krænker har bopæl, så man kan opnå de fulde retlige fordele.

6.2.5.4. ØSU har overvejet forskellige muligheder vedrørende to aspekter af denne del af forslaget om et EF-patent. For det første sprogkravene om registrering og for det andet den foreslåede formodning, når spørgsmålet om sprog kobles sammen med en påstand om "ubevidst" krænkelse.

6.2.5.5. Kommissionen har foreslået en vidtgående ændring af sprogkravene i forbindelse med et europæisk patent. En sådan overvejelse er nødvendig, hvis et EF-patent for alvor skal være omkostningseffektivt. Den Europæiske Patentmyndighed mener, at dette er en afgørende faktor.

6.2.5.6. Udover Kommissionens forslag (jf. punkt 6.2.5.2) behandlede ØSU en række mulige alternativer.

6.2.5.6.1. Ét forslag gik ud på at anmode om en oversættelse af kravene (og kun af kravene) til alle Fællesskabets officielle sprog. Problemet består i antallet af krævede sprog. Hvis EU udvides til at omfatte mere ens 20 medlemsstater, bliver omkostningerne langt større, men vil stadig være mere beskedne, end hvis der foretages en fuldstændig oversættelse af EF-patentet.

6.2.5.6.2. En anden mulighed er, at ansøgningen udarbejdes på ansøgerens sprog og kravene oversættes til engelsk (men ikke nødvendighed til fransk og tysk), eftersom engelsk er det vigtigste arbejdssprog, der benyttes i Den Europæiske Patentmyndighed(14). I den forbindelse overvejedes også et krav om oversættelse af hele patentet til engelsk.

6.2.6. Sprogreglernes betydning for håndhævelsen

6.2.6.1. Som følge af forslaget om EF-patentets officielle sprog er Kommissionen konfronteret med et andet vanskeligt spørgsmål, nemlig håndhævelsen af EF-patenter. Bør forpligtelsen til at overholde EF-patentet gælde uden nogen undtagelse i hele Fællesskabet? Dette ville være i overensstemmelse med den sædvanlige antagelse, at "uvidenhed" ikke er nogen undskyldning. Men er den manglende offentliggørelse af kravene og/eller det fuldstændige patent på det pågældende lands sprog på den anden side et acceptabelt forsvar for, at man ubevidst har krænket patentet, uanset organisationernes størrelse? Målet om at sikre retssikkerhed viser et behov for, at tilstrækkelig information om i hvert fald kravene er tilgængelig i fuldstændig oversættelse.

6.2.6.2. Kommissionen har forslået, at "en formodet patentkrænker, der ikke har haft adgang til patentteksten på det officielle sprog i den medlemsstat, hvor han har bopæl, ikke bevidst [formodes] at have krænket patentet, medmindre det modsatte bevises"(15).

6.2.6.3. Denne antagelse har følger for kravene om erstatning på vegne af patenthaveren, men ikke for strafansvaret for krænkelsen.

6.2.6.4. Ét alternativ er, at Fællesskabet pålægger virksomheder og deres repræsentanter en forpligtelse til at foretage en informationssøgning på EF-patenter. I modsætning til andre retlige procedurer, hvor der er en pligt til "at vide", anses en forpligtelse til at kende til eksisterende patenter imidlertid ikke for at være en praktisk mulighed. I modsætning til det eksisterende europæiske patent ville denne forpligtelse i stedet pålægge alle potentielle brugere en yderligere byrde.

6.2.6.5. Hvis det er acceptabelt at påberåbe sig "ubevidst krænkelse" som forsvar, bør Kommissionens formulering måske gøres mere restriktiv. Forslaget i dets nuværende formulering kan måske foranledige forsætlig forsømmelse af, hvad burde være en pligt til tilstrækkelig omhu og agtpågivenhed. Patenthavere, der uberettiget, men ubevidst, har registreret et patent, der senere konstateres ugyldigt, får ifølge artikel 6 desuden en vis ret til at erhverve licens til patentet.

6.2.6.6. Kommissionen foreslår endvidere, at hvis den påståede patentkrænker formodes ikke at have haft kendskab til krænkelsen, vil patenthaveren ikke kunne opnå erstatning for "den periode, der ligger før patentkrænkerens modtagelse af en oversættelse af patentet". De investeringer, som den part, der ubevidst har krænket patentet, har foretaget og derefter mistet, risikerer imidlertid at være langt større end erstatningen.

6.2.6.7. Er Kommissionen villig til at tilføje en betingelse om, at en påstand om "ubevidst krænkelse" kun kan godtages, hvis krænkeren ikke med rimelighed kunne have haft kendskab til patentet og ikke kunne have opnået dette kendskab uden urimeligt besvær?

6.2.6.8. Efter at have overvejet andre muligheder støtter ØSU Kommissionens henstilling om, at det bør være et krav, at EF-patentet registreres fuldstændigt på ét af de tre arbejdssprog, og at kravene bør oversættes til de øvrige to sprog, selv om dette kan komplicere retshåndhævelsen.

6.2.6.8.1. Vælger man denne metode, bør Kommissionen efter ØSU's opfattelse acceptere en ordning med, at en EF-patentansøgning kan indgives på ansøgeres sprog, hvorefter den skal oversættes til et af de tre arbejdssprog uden omkostninger for ansøgeren.

6.2.6.9. ØSU henstiller, at når et patent ubevidst krænkes, fordi det ikke er direkte tilgængeligt på krænkerens sprog, bør man kun kunne påberåbe sig dette som forsvar, når krænkeren kan påvise, at han ikke med rimelighed og uden urimeligt besvær kunne have indhentet denne oplysning. Beslutningskompetencen om disse spørgsmål ligger hos EF-retten for intellektuel ejendomsret (der diskuteres i næste afsnit).

6.2.6.10. Sprogspørgsmålet vedrører ikke kun retssikkerheden, men også tilgængeligheden af informationer om EF-patentets tekniske indhold. Kommissionen bør overveje, hvilke skridt der kan tages for at sikre en større informationsspredning.

6.2.6.11. ØSU mener, at hvis de retlige institutioner skal fungere optimalt, må både EF-patentregistret og EF-Patenttidende betragtes som nødvendige bekendtgørelsesinstrumenter, ikke blot hvad angår kendskab til meddelte patenter, men også hvad angår brugere.

6.2.7. Passende retlige institutioner til håndhævelse af EF-patentet

6.2.7.1. Kommissionen foreslår, at der oprettes en EF-ret for intellektuel ejendomsret, der afgør retssager vedrørende gyldigheden af et EF-patent såvel som krænkelser af det. Retten vil bestå af to afdelinger, nemlig en førsteinstans- og en appelafdeling. Dette indebærer et centralt domstolssystem, der bl.a. specialiserer sig i patentspørgsmål. Kun et centralt system sikrer ifølge Kommissionen, at lovgivningen anvendes i hele Fællesskabet, samt at der udvikles en konsekvent retlig kompetence.

6.2.7.2. I andre henseender falder EF-patentet ind under nationale domstoles kompetence (f.eks. lovgivning om unfair konkurrence, erstatning til opfinder, lovgivning om medarbejderopfindelser).

6.2.7.3. Disse forslag adskiller sig radikalt fra forslagene i Luxembourg-konventionen, der forudså en blanding af rent national domstolskompetence og regler om afgrænsning af EF-Domstolens rolle. Reaktionerne på den tidligere høring har overbevist Kommissionen om, at begreberne i Luxembourg-konventionen kunne vise sig uigennemførlige. Det nye forslag er mere vidtgående, men klarere hvad kompetenceområde og virkemåde angår.

6.2.7.4. Da der er tale om et meget snævert juridisk speciale, da sagerne skal afvikles hurtigt, og da Den Europæiske Ret i Første Instans og Domstolen i forvejen har en stor sagsbyrde, foreslås det at oprette et system, der i visse institutionelle henseender svarer til EF-Domstolen. Som støtte for dette forslag citerer Kommissionen Domstolen, der har fastslået, at der ikke kan indføres intellektuelle ejendomsrettigheder på EF-plan gennem en harmonisering af de nationale lovgivninger(16).

6.2.7.5. Nationale domstole vil måske være nødt til at henvise en sag til EF-retten, når den rejser mere vidtgående spørgsmål om et patents gyldighed. Nationale domstole vil imidlertid være kompetente til at anmode om en præjudiciel afgørelse om den intellektuelle ejendomsret til et EF-patent.

6.2.7.6. EF-retten for intellektuel ejendomsret skal behandle sager om krænkelse og sager om modkrav med påstand om ugyldighed. Den skal også behandle sager, der opstår i løbet af perioden for "midlertidig beskyttelse", dvs. i tidsrummet mellem aflevering af patentansøgning og den faktiske meddelelse af patent. EF-retten vil ikke have kompetence til at behandle sager, der hører ind under nationale domstole, f.eks. retten til et patent, overførelse af et patent eller en licensaftale.

6.2.7.7. ØSU erkender og accepterer behovet for en EF-ret for intellektuel ejendomsret, men henstiller på grund af sprogproblemerne og behovet for at bringe den retlige procedure tættere på de berørte parter, at Den Europæiske Ret i Første Instans, hvor dette anses for hensigtsmæssigt, behandler sager på det lands nationale sprog, i hvilket sagen verserer.

6.2.7.8. Med topmødet i Nice i december 2000 indførtes i EF-traktaten en erklæring om artikel 229 A, der åbner mulighed for at oprette de nødvendige retlige institutioner.

6.2.7.9. Forholdet mellem EF-retten for intellektuel ejendomsret, Den Europæiske Ret i Første Instans og EF-Domstolen rejser nogle vanskelige spørgsmål om de forskellige institutioners kompetence og forholdet mellem Kommissionen og nationale myndigheder.

6.2.7.10. Hvad angår indlevering af ansøgning om og registrering af et EF-patent, går forslaget ud på, at man accepterer Den Europæiske Patentmyndigheds og dens administrative appelmekanismes eksisterende eller modificerede procedurer. Der vil ikke være tale om en yderligere appelmulighed fra Den Europæiske Patentmyndighed om disse spørgsmål til andre instanser. Når et EF-patent er registreret, vil tvister om gyldighed og/eller krænkelse hører ind under EF-retten for intellektuel ejendomsret. Når det gælder administrative tiltag fra Kommissionens side, vil det i henhold til forslaget til forordning normalt være ved Den Europæiske Ret i Første Instans, at der skal gøres indsigelse mod Kommissionens kompetence eller tiltag.

6.2.7.11. Hvis et EF-patent skal fungere effektivt, er det vigtigt, at de retlige mekanismer på hvert niveau er klart definerede og letforståelige. ØSU vil se positivt på en yderligere høring om disse spørgsmål for at afprøve, om de kan accepteres af dem, der har den primære forretningsmæssige interesse i, at de fungerer optimalt.

6.2.7.12. Hvis et EF-patent skal fungere effektivt, er det ifølge ØSU nødvendigt at oprette en form for retskompetence, der dækker hele Fællesskabet, og ØSU støtter forslaget om oprettelse af en EF-ret for intellektuel ejendomsret på grundlag af Kommissionens retningslinjer, med det forbehold, at rollen som første instans også varetages af eksisterende nationale retsinstanser, der fungerer som en EF-ret i Første Instans (i det land, hvor sagsøgte har bopæl, eller hvor overtrædelsen har fundet sted) og benytter procedureregler, der er fastlagt af og omfatter alle aspekter af EF-retten for intellektuel ejendomsret.

6.2.7.13. ØSU mener, at Kommissionen i nuværende fase bør fremsætte forslag til at sikre, at EF-retten for intellektuel ejendomsret er tilgængelig for mindre virksomheder til en overkommelig pris. Det vil være uacceptabelt, hvis EF-retten på grund af omkostninger, adgang og "møderet" i praksis bliver utilgængelig for små og mellemstore virksomheder eller små forskningsorganisationer.

6.2.7.14. De operative forslag vedrørende EF-retten for intellektuel ejendomsret vil formodentlig blive udredt i en ny høringsproces. Det bør ifølge reglerne være muligt at forlægge retssager i EF-Retten i Første Instans til mere end ét sted. Retten bør tage hensyn til fordelene ved at være så nær brugerne, især SMV'erne, som muligt. Desuden bør reglerne tillade, at intermediære organisationer eller fag- og erhvervsorganisationer kan repræsentere deres medlemmer.

6.2.7.15. Kommissionen har foreslået (punkt 2.4.5.4 i forslaget), at der ikke skal fastsættes bestemmelser om indbringelse af sager til EF-retten med henblik på foreløbig fortolkning af vanskelige spørgsmål. Dette synes at være alt for restriktivt, når der indføres en ny, parallel retsramme.

6.2.7.16. Når Kommissionen offentliggør forslag til, hvordan EF-retten kan fungere effektivt, forventer ØSU, at disse forslag er udformet således, at man sikrer ensartet anvendelse af afgørelser i hele Fællesskabet, og undgår de potentielle uoverensstemmelser, der er mellem de nuværende nationale patentprocedurer, som indgår i den europæiske patentordning.

Bruxelles, den 29. marts 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) KOM(1999) 42 endelig udg., 5. februar 1999.

(2) Konklusionerne fra Det Europæiske Råd, Lissabon, den 23. marts 2000.

(3) EFT C 129 af 27.4.1998, s. 8.

(4) "Patentering som innovationsfremme - Grønbog om EF-patentet og det europæiske patentsystem", KOM(1997) 314 endelig udg. af 24.6.1997.

(5) "Mod et europæisk forskningsrum", EFT C 204 af 18.7.2000, s. 70.

(6) "Opfølgning, evaluering og optimering af den økonomiske og sociale virkning af forskning og teknologisk udvikling", EFT C 367 af 20.12.2000, s. 61.

(7) Citeret ovenfor, februar 1999.

(8) Det er vigtigt, at man i denne udtalelse ikke forveksler de forskellige begreber om et europæisk patent (som det nu er defineret) og et EF-patent (som Kommissionens forslag omhandler).

(9) Dette omfatter i begyndelsen af 2001 Schweiz, Monaco, Liechtenstein, Cypern og Tyrkiet.

(10) En diplomatisk konference om en reform af Den Europæiske Patentorganisation blev afholdt i München i november 2000. EF-patentet behandledes imidlertid ikke på denne konference.

(11) KOM(2000) 412, punkt 2.2.

(12) KOM(2000) 412, punkt 2.4.3.1, tabel 1.

(13) KOM(2000) 412, punkt 2.4.3.2, tabel 2.

(14) EFT C 204 af 18.7.2000, jf. fodnote 5 - (ordfører: Gerd Wolf) foreslog ØSU, at engelsk anvendes som fælles andet sprog (punkt 7.9) i forbindelse med det europæiske patentsystem.

(15) KOM(2000) 412, punkt 2.4.4.

(16) Domstolens udtalelse 1/94 af 15. november 1994.

BILAG

til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen:

PAULO ANDRADE, EDOARDO BAGLIANO, JEAN-PAUL BASTIAN, GIANNINO BERNABEI, LUCIAN BOUIS, UMBERTO BURANI, CLAUDE CAMBUS, GIACOMINA CASSINA, EDUARDO CHAGAS, CAMPBELL CHRISTIE, ALFREDO CORREIA, GÉRARD DANTIN, JOHN DONNELLY, ROY DONOVAN, ERNST EHNMARK, SOSCHA ZU EULENBURG, DAVID EVANS, C. FAKAS, DAVID FEICKERT, RAINER FRANZ, GÖKE FRERICHS, LUCIA FUSCO, P. GERAADS, FILIP HAMRO-DROTZ, RENATE HORNUNG-DRAUS, A.M. HUNTJENS, SEPPO I. KALLIO, TUULIKKI KANNISTO, SØREN KARGAARD, DETHMER H. KIELMAN, ENRICO KIRSCHEN, JONANNES KLEEMANN, JOHANN KÖLTRINGER, URSULA KONITZER, JORMA U. KONTIO, CHRISTOFOROS KORYFIDIS, BERND KRÖGER, ARTHUR LADRILLE, GORAN LAGERHOLM, PHILIPPE LEVAUX, MALCOLM LEVITT, STURE ERIK LINDMARK, GEORGES LINSSEN, JOHN LITTLE, ANDERS LUNDSTRÖM, BERNARD MALABIRADE, HENRI MALOSSE, TED MATHGEN, HELEN MCGRATH, VITOR MELÍCIAS, DARIO MENGOZZI, LEIF NIELSEN, STAFFAN NILSSON, YIANNIS PAPAMICHAÏL, ROBERT PELLETIER, INGER PERSSON, ANTONELLO PEZZINI, JEAN-CLAUDE QUENTIN, GUIDO RAVOET, GIACOMO REGALDO, AINA MARGARETA REGNELL, MARTTI OLAVI REUNA, JEAN-CLAUDE SABIN, FRANZ SCHOSER, VICTOR HUGO SEQUEIRA, JOHN SIMPSON, ULLA SIRKEINEN, MÁRIO DAVID SOARES, KLAUS STÖLLNBERGER, RUDOLF STRASSER, PAUL VERHAEGHE, BRUNO VEVER, GIANNI VINAY, HEINZ VOGLER, KENNETH WALKER, CLIVE WILKINSON, GUSTAV ZÖHRER.

Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen:

MANUEL ATAÍDE FERREIRA, RAMON BAEZA SANJUAN, PEDRO BARATO TRIGUERO, JOSÉ BENTO GONÇALVES, MARJOLIJN BULK, MIGUEL CABRA DE LUNA, JOSÉ MARIA ESPUNY MOYANO, JOSÉ IGNACIO GAFO FERNÁNDEZ, GABRIEL GARCÍA ALONSO, LAURA GONZALEZ DE TXABARRI, JOSÉ DE LAS HERAS CABAÑAS, BERNARDO HERNÁNDEZ BATALLER, JOHANNES JASCHICK, KOMMER DE KNEGT, MARGARITA LOPEZ ALMENDARIZ, JUAN MENDOZA CASTRO, FERNANDO MORALEDA QUILEZ, JESÚS MUÑIZ GUARDADO, LUIS MIGUEL PARIZA CASTAÑOS, JOSÉ RODRÍGUEZ GARCÍA CARO, SERGIO SANTILLÁN CABEZA, JOSÉ MARIA ZUFIAUR NARVAIZA.

Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod:

LISBETH BAASTRUP SØRENSEN, ANN DAVISON, MANFRED DIMPER, AN LE NOUAIL, DANIEL RETUREAU, CARLOS RIBEIRO, JOHN SVENNINGSEN, ALMA WILLIAMS.