Beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet - ESOs virksomhed 1999-2000

1. Administrativt sammendrag

ESO (Euratoms Kontor for Sikkerhedskontrol) har til opgave at sikre, at nukleart materiale i EU ikke anvendes til andre formål end de angivne, og at de forpligtelser om kontrol, Fællesskabet har indgået aftale om med et tredjeland eller en international organisation, overholdes.

Dette dokument indeholder en beskrivelse af ESOs rolle og retsgrundlag og en redegørelse for kontorets virksomhed i perioden 1999-2000. Det indeholder endvidere en række oplysninger om den aktuelle udvikling på området og om udsigterne for fremtiden.

Som et resultat af sin virksomhed i 1999 og 2000 og de efterfølgende evalueringer fandt ESO ingen tegn på, at nukleart materiale var blevet anvendt til andre formål end de angivne (fredelige). Mindre uoverensstemmelser, som man havde konstateret i forbindelse med inspektionsaktiviteterne eller evalueringen af materialebalancen, er blevet bragt i orden eller er stadig genstand for undersøgelser i samarbejde med de pågældende anlægsledelser.

2. Sikkerhedskontrol med nukleart materiale

2.1. Hvad forstås ved sikkerhedskontrol med nukleart materiale-

Sikkerhedskontrol er en række foranstaltninger, der træffes af den kontrollerende myndighed for at sikre, at nukleart materiale og udstyr ikke anvendes til andre formål end de angivne (fredelige), f.eks. ikke anvendes til produktion af kernevåben. Målet er at tillade anvendelse af kerneenergi, samtidig med at man sikrer, at civilt nukleart materiale forbliver inden for rammerne af de nukleare programmer, som har et fredeligt sigte.

Nukleare materialer omfatter alle stoffer, som rummer et eller flere thorium-, uran- eller plutoniumisotoper. Disse materialers relative betydning i sikkerhedskontrolmæssig sammenhæng afhænger af deres fysiske form, kemiske og isotopiske sammensætning, koncentration og status som nyt eller bestrålet materiale. Ubestrålet plutonium og højt beriget uran [1] (HEU) anses for at have den højeste strategiske værdi i sikkerhedskontrolmæssig sammenhæng. Nukleare aktiviteter omfatter udvinding og konvertering [2] af uran, uranberigning [3], fremstilling [4] af brændselselementer til produktion af elektricitet i kernekraftreaktorer, oparbejdning [5], oplagring af nukleare materialer og slutdeponering af nukleart affald.

[1] HEU (højt beriget uran) er uran beriget med uran-235 ud over 20%.

[2] En kemisk proces, hvor uran konverteres til uranhexafluorid, der tjener som tilgangsmateriale i berigningsanlæg.

[3] En isotopseparationsproces, der tjener til at øge indholder af uran-235 i uran.

[4] Fremstilling af brændselselementer til brug i kernekraftreaktorer.

[5] Separation af uran og plutonium i brugt brændsel fra højradioaktive fissionsprodukter.

Sikkerhedskontrol med nukleart materiale må ikke forveksles med nuklear sikkerhed, fysisk beskyttelse eller beskyttelse af mennesker og miljøet mod farerne ved ioniserende stråling.

2.2. Retsgrundlaget for sikkerhedskontrollen inden for Euratom

Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, i daglig tale Euratom-traktaten, udgør retsgrundlaget for sikkerhedskontrollen inden for Euratom. Den omfatter alle civile nukleare materialer i EU fra det øjeblik, de udvindes (i EU), eller indføres i en eller anden form fra et tredjeland. Alle parters ansvar og rettigheder er omhandlet i ovennævnte traktats kapitel VII. Det påhviler Kommissionen at gennemføre traktatens bestemmelser.

Det hedder i traktaten at:

- Kommissionen skal på medlemsstaternes områder forvisse sig om, at nukleare materialer ikke anvendes til andre formål end de angivne, og at enhver særlig forpligtelse om kontrol, som Fællesskabet har indgået aftale om med et tredjeland eller en international organisation, overholdes (art. 77)

- anlægsledelsen i nukleare anlæg skal underrette Kommissionen om anlæggets grundlæggende tekniske data [6] (art. 78, stk. 1)

[6] De grundlæggende tekniske data fremgår af en anmeldelse fra anlægsledelsen; der er tale om oplysninger om anlæggets konstruktion, drift og regnskabssystem, som er relevante i forbindelse med sikkerhedskontrollen.

- Kommissionen skal godkende de fremgangsmåder, der anvendes ved den kemiske behandling af de bestrålede materialer (art. 78, stk. 2)

- Kommissionen kræver, at der føres og fremlægges driftsoversigter med hensyn til anvendte, producerede eller transporterede nukleare materialer (art. 79)

- Kommissionen kan udsende inspektører, der til enhver tid har adgang til alle steder, alt oplysningsmateriale samt hos alle personer, som beskæftiger sig med materialer, udstyr eller anlæg, der er undergivet sikkerhedskontrol (art. 81)

- Kommissionen kan iværksætte sanktioner mod personer eller virksomheder, der misligholder deres forpligtelser på sikkerhedskontrolområdet (art. 83), og det påhviler medlemsstaterne at sørge for, at disse sanktioner fuldbyrdes

- Der må ikke finde forskelsbehandling sted med hensyn til anvendelsesformål, og kontrollen kan ikke udstrækkes til materialer, der er bestemt til forsvarsformål (art. 84).

Beskaffenheden og omfanget af de krav, som er omhandlet i art. 78, stk. 1, og art. 79, er nærmere beskrevet i forordning (Euratom) nr. 3227/76 og senere ændringer. Disse dokumenter fastlægger primært de forpligtelser, ledelsen i nukleare anlæg har over for Kommissionen.

2.3. Sikkerhedskontrollen på globalt plan og FN's rolle

Sikkerhedskontrollen på verdensplan henhører under Den Internationale Atomenergiorganisations (IAEA's) kompetence; IAEA er en særorganisation under FN. Den udfolder sit virke inden for rammerne af traktaten om ikke-spredning af kernevåben (NPT), som alle EU-lande har tiltrådt. Alle nukleare materialer og aktiviteter i de 13 EU-lande, der ikke besidder kernevåben, er undergivet sikkerhedskontrollen inden for IAEA, således som denne er fastsat i sikkerhedskontrolaftalen mellem IAEA, Fællesskabet og medlemsstaterne, også kaldet verifikationsaftalen. Det Forenede Kongerige og Frankrig - de to EU-lande, der besidder kernevåben - har lagt deres civile nukleare materiale ind under sikkerhedskontrollen inden for IAEA i henhold til separate sikkerhedskontrolaftaler mellem IAEA, Fællesskabet og henholdsvis Det Forenede Kongerige og Frankrig. I disse medlemsstater gennemfører IAEA kun sikkerhedskontrolinspektioner i et begrænset antal anlæg, nemlig de anlæg, IAEA har udpeget til dette formål og udvalgt på en liste, hver af de to medlemsstater har fremsendt. I EU gennemføres sikkerhedskontrollen inden for IAEA i tæt sammenhæng med sikkerhedskontrollen inden for Euratom. I alle sikkerhedskontrolaftaler med IAEA er det bestemt, at IAEA skal gøre fuld brug af Euratom-sikkerhedskontrolsystemet og undgå unødvendig overlapning med Euratoms sikkerhedskontrolaktiviteter. De nærmere regler for dette samarbejde er nedfældet i en række tillægsaftaler og samarbejdsarrangementer (se også 6.4).

3. Oversigt over sikkerhedskontrollen inden for Euratom og dens anvendelsesområde

Personer og virksomheder, der besidder nukleart materiale (anlægsledelser), skal oplyse Kommissionen om anlæggets grundlæggende tekniske data i henhold til et detaljeret spørgeskema. De ønskede oplysninger omfatter en beskrivelse af det nukleare materiale, der anvendes, og af, hvorledes det håndteres, samt af systemet for kontrol med det nukleare materialeregnskab. Alle ændringer i de grundlæggende tekniske data skal meddeles Kommissionen.

Anlægsledelserne skal oprette og vedligeholde et system af nukleare materialeregnskaber, når de påbegynder håndteringen af sådant materiale. I den forbindelse skal alle dele af anlægget, hvor der opbevares nukleart materiale, opdeles i en række materialebalanceområder [7]. Anlægsledelserne skal også med jævne mellemrum orientere om deres aktivitetsplan, herunder planen for bestemmelse af den faktiske beholdning. Desuden skal anlægsledelserne forhåndsorientere om visse overførsler, indførsler og udførsler af nukleart materiale.

[7] Et område i et nukleart anlæg, der indrettes således, at man kan påvise, hvor stor en mængde nukleart materiale der i hvert enkelt tilfælde indføres i og udføres fra området, og at man kan fastslå den faktiske beholdning af nukleart materiale, når det er nødvendigt, med henblik på at fastsætte materialebalancen i forbindelse med sikkerhedskontrollen.

Kommissionens inspektører i ESO har til opgave at kontrollere, at anlægsledelserne opfylder sikkerhedskontrolforpligtelserne i henhold til traktaten og Kommissionens forordning (Euratom). De gennemfører inspektioner på de nukleare anlæg for at kontrollere:

- anlægsledelsernes anmeldelse af de grundlæggende tekniske data

- anlægsledelsernes nukleare materialeregnskab og driftsoversigter

- at disse optegnelser stemmer overens med indberetningerne om beholdningsændringer og bestemmelserne af den faktiske beholdning, som fremsendes til Kommissionen med regelmæssige mellemrum, og

- at de faktiske forhold stemmer overens med disse optegnelser og indberetninger.

ESO har en passende infrastruktur til støtte for inspektionsaktiviteterne. Kontoret håndterer samtlige regnskabsrapporter og meddelelser fra anlægsledelserne, behandler dem og producerer de grundlæggende data, inspektørerne har brug for i kontrolarbejdet. Det yder også logistisk støtte, idet det fremstiller måleinstrumenter, plomber, kameraer og andre anordninger til brug for inspektørerne og foretager analyser for inspektørerne af de stikprøver, der er udtaget.

ESO kan med henblik på materialekontrollen trække på en række teknologiske ressourcer. Instrumenter til ikke-destruktiv analyse er til rådighed til direkte måling af mængden af plutonium og uran i forskellig form. Mange af disse instrumenter er fast installeret på de nukleare anlæg. Til kalibreringsformål anvendes særlige referencematerialer, som er specielt fremstillet til Euratom. Hvad angår visse produkter i løs form, såsom uranhexafluorid samt tilgangs- og afgangsopløsninger i oparbejdningsanlæg, udtages der jævnligt stikprøver, som sendes til analyse enten i Det Fælles Forskningscenters laboratorier eller i Euratoms laboratorier på stedet (se også 5.1). Endelig sikrer indeslutnings- og overvågningsforanstaltninger, at kontinuiteten med hensyn til viden i relation til et specifikt nukleart materiale eller en bestemt arbejdsplads opretholdes. I dette øjemed er der installeret optiske overvågningsaggregater, der f.eks. tager fotos med bestemte intervaller. Billederne udtages af aggregaterne med jævne mellemrum og gennemgås. Der gøres udstrakt brug af plomber, navnlig hvad angår materiale, der kan forblive uændret mellem kontrollerne. ESO er udstyret med et sikkert computersystem til lagring, hentning og analyse af indrapporterede data, til udarbejdelse af rapporterne til IAEA, til evaluering på stedet af måleresultater og til kontrol og evaluering af oplysningerne fra anlægsledelserne.

ESO udfører ikke selv forskning, men bistås i den forbindelse af Kommissionens forskningsfaciliteter på Det Fælles Forskningscenter. Det skal også bemærkes, at en voksende del af de instrumenter og det udstyr, der anvendes til sikkerhedskontrolformål, nu kan skaffes fra kommercielle kilder, hvilket nedsætter F&U-udgifterne og resulterer i en øget effektivitet.

Samtlige inspektionsaktiviteter og -resultater evalueres. Der foretages en første vurdering og evaluering under inspektionerne, hovedsagelig for at bekræfte overensstemmelsen mellem oplysningerne samt fravær af større afvigelser. Der gennemføres en mere detaljeret evaluering i Euratoms hovedsæde, herunder efterprøvning af indeslutnings- og overvågningsdata, evaluering og statistisk analyse af måleresultater og evaluering af materialebalancer.

Resultaterne af sådanne evalueringer kan afsløre afvigelser, der kræver en nærmere undersøgelse. I sådanne tilfælde vil ESO indlede opfølgningsaktioner. Disse kan bestå i at anmode anlægsledelsen om at redegøre for tilsyneladende uregelmæssigheder, en øget inspektionshyppighed og -intensitet eller en ændret inspektionsstrategi. Vedbliver problemerne med at bestå, vil man kunne overveje muligheden af at foreslå sanktioner.

4. Inspektionsaktiviteter og resultater i 1999-2000

4.1. Mængden af nukleart materiale

EU-området rummer hele skalaen af nukleare brændselskredsløbsaktiviteter, om end disse ikke er jævnt fordelt på medlemsstaterne. De nukleare materialebeholdninger, der er undergivet sikkerhedskontrol, er i konstant vækst (se Tabel 1). Væksten i plutoniumlagrene i løbet af det seneste årti på over 150% til ca. 530 ton ved udgangen af 2000 er af særlig interesse i sikkerhedskontrolsammenhæng på grund af dette materiales følsomme natur. I samme periode voksede uranbeholdningen i EU med over 50% til ca. 313 000 ton ved udgangen af 2000.

Ledelserne i nukleare anlæg indberetter samtlige nukleare materialebeholdninger og -strømme til ESO. Der er tale om 1,5 mio. regnskabsposteringer årligt, hvoraf langt størstedelen modtages ad elektronisk vej. Alle disse data kontrolleres for intern og ekstern overensstemmelse (transit matching) og overholdelse af samarbejdsaftalerne (se også 6.5). Samtlige fejl og uoverensstemmelser, der blev konstateret i perioden 1999-2000, kunne korrigeres efter samråd med de pågældende anlægsledelser.

Der fremsendes regnskabsrapporter til IAEA til opfyldelse af de forpligtelser, EU har indgået inden for rammerne af sikkerhedskontrolaftalerne med IAEA. I rapporteringsperioden skete indberetningen til IAEA inden for de tidsfrister, som er fastsat i aftalerne.

4.2. Inspektionsindsats, fordeling og resultater

I rapporteringsperioden var Euratoms sikkerhedskontrolaktiviteter domineret af aktiviteter i store anlæg til bearbejdning af plutonium, såsom oparbejdningsanlæg og anlæg til fremstilling af blandet oxidbrændsel [8] (MOX). Af det samlede antal persondage, nemlig 17 000 [9], som blev anvendt på inspektionerne i rapporteringsperioden, foregik over 60% i disse anlæg (se også

>TABELPOSITION>

Tabel 2

4.2.1. Oparbejdningsanlæg

På oparbejdningsanlæg undergår brugte brændselselementer, som modtages fra kraftreaktorer, en kemisk behandling med henblik på at separere uran og plutonium fra højradioaktive fissionsprodukter. De separerede nukleare materialer kan genanvendes i det nukleare brændselskredsløb. De moderne anlæg i Sellafield, Det Forenede Kongerige (THORP), og La Hague, Frankrig (UP2, UP3), udmærker sig ved en stor produktionsmængde [10] samt højautomatiserede og forsvarligt indkapslede processer.

[10] Den samlede årlige produktionsmængde i disse tre anlæg udgør over 3 000 ton brændsel indeholdende mere end 20 ton plutonium.

Kontrol af den faktiske beholdning, der indebærer nedlukning af installationerne, gennemføres årligt. Denne kontrol er normalt sammenfaldende med intervallet mellem oparbejdningskampagnerne og/eller større driftsstandsninger i forbindelse med vedligeholdelse. Kontinuerlige inspektioner og automatiserede sikkerhedskontrolsystemer er påkrævet for at kontrollere de nukleare materialestrømme til (brugt brændsel) og fra (primært uran- og plutoniumoxid) anlæggene.

På THORP er prøveperioden nu afsluttet, og implementeringen af sikkerhedskontrollen er indtrådt i en rutinefase. Indsamlingen og evalueringen af data fra de installerede sikkerhedskontrolinstrumenter blev ajourført. Samtlige aktiviteter, der er nødvendige for meddelelsen af godkendelsen i henhold til Euratom-traktatens artikel 78, stk. 2 (se også 2.2), blev afsluttet, og det forventes, at Kommissionen vil meddele den formelle godkendelse i begyndelsen af 2001.

Sellafield-anlægget rummer også en række ældre oparbejdningsfaciliteter til behandling af såkaldt Magnox-brændsel fra specifikke britisk-designede reaktorer. Disse faciliteter blev inspiceret rutinemæssigt med et tilfredsstillende resultat.

Alle væsentlige ind- og udgående plutoniumstrømme og beholdninger på oparbejdningsanlæggene UP2/800 og UP3 i La Hague blev kontrolleret, og ESO kunne på dette grundlag bekræfte anlægsledelsens anmeldelser. ESO var i stand til at drage tilfredsstillende sikkerhedskontrolkonklusioner, men i en række tilfælde ikke inden for den ønskede sporingstidsramme [11] på grund af forsinkelser i anlægsledelsens anmeldelse af visse resultater af de kemiske analyser. Anlægsledelsen har iværksat afhjælpende foranstaltninger.

[11] Sporingstiden er den tid, der maksimalt bør forløbe mellem anvendelsen af nukleart materiale til andre formål end de angivne, og det tidspunkt, hvor dette konstateres af de myndigheder, som står for sikkerhedskontrollen. Sporingstiden for ubestrålet plutonium eller højt beriget uran er normalt på en måned.

De grundlæggende tekniske data for det nye UP2/800-anlæg "R4" til oparbejdning af plutonium undergik en grundig evaluering i referenceperioden: gennemgang af tekniske tegninger, kontrol på stedet af hovedkredsløbene og kontrol af kalibreringen af 10 tanke.

Oparbejdningsanlægget i Dounreay i Det Forenede Kongerige var ude af drift i rapporteringsperioden som følge af en nedlukning efter et tidligere uheld. Inspektørerne havde vanskeligt ved at kontrollere den fysiske beholdning i dette anlæg. ESO og anlægsledelsen enedes om en række foranstaltninger, der siden blev realiseret, hvilket satte ESO i stand til at gennemføre kontrollen af den faktiske beholdning i oktober 2000.

4.2.2. Anlæg til fremstilling af blandet oxidbrændsel (MOX)

I MOX-brændselsfabrikkerne anvendes den plutoniumoxid, der produceres i oparbejdningsanlæg, i en blanding med uranoxid til fremstilling af MOX-brændselselementer med henblik på efterfølgende anvendelse i kernekraftanlæg. Af de fire eksisterende fabrikker i EU udgør MELOX-anlægget i Marcoule, Frankrig, og det nye MOX-anlæg i Sellafield (SMP) de mest moderne anlæg af deres art, herunder fuldt automatiserede systemer, hvor procesmaterialet og det oplagrede materiale er praktisk taget utilgængeligt.

MOX-brændselsfabrikkerne er vigtige i sikkerhedskontrolsammenhæng, da de håndterer separeret plutonium. Inspektionerne gennemføres kontinuerligt for at kontrollere den indgående og udgående strøm af plutonium og opfylde aktualitetsmålsætningerne ("timeliness goals") for plutonium på én måned. Der gennemføres normalt en årlig kontrol af den faktiske beholdning. For at mindske forstyrrelserne i anlæggets drift og størrelsen af den stråledosis, inspektørerne og anlæggets ansatte udsættes for, gøres der brug af automatiseret måleudstyr og indeslutnings- og overvågningsforanstaltninger i det omfang, det overhovedet er muligt. Plutoniummet i anlægget er så vidt muligt genstand for indeslutnings- og overvågningsforanstaltninger for at mindske behovet for månedlige målinger af materialet.

I MOX-anlægget i MELOX giver et individuelt tilpasset sikkerhedskontrolsystem permanent sikkerhed for ikke-anvendelse til andre formål end de angivne. Inspektionsordningen blev forbedret og det ubemandede kontroludstyr udvidet med henblik på at modsvare den seneste udvidelse af anlæggets produktionskapacitet og af dets produktionslinjer. Der blev sammen med IAEA gjort forberedelser til fælles kontrol af ladningerne af færdigfremstillede MOX-brændselselementer til Japan.

MOX-brændselsfabrikken i Sellafield (SMP) forventes idriftsat (plutoniumopstart) i midten af 2001. Samtlige sikkerhedskontrolinstrumenter, der er stærkt sofistikerede og automatiserede, er blevet installeret og er under indkøring. De grundlæggende tekniske data er blevet kontrolleret.

Resultaterne af sikkerhedskontrolinspektionerne i MOX-demonstrationsanlægget, der også er beliggende i Sellafield, var tilfredsstillende. Dette anlæg blev endeligt nedlukket i slutningen af rapporteringsperioden, men der er stadig nukleart materiale i anlægget.

I MOX-brændselsfabrikken i Cadarache implementerede ESO for nylig en ny sikkerhedskontrolmetode. Implementeringen har været vellykket og har nu nået en rutinefase.

Den belgiske MOX-brændselsfabrik i Dessel blev inspiceret af ESO og IAEA med gode resultater. I rapporteringsperioden blev implementeringen af det nye partnerskab (new partnership approach - NPA) med IAEA afsluttet på dette område. I den forbindelse blev det tekniske udstyr fornyet og suppleret, så alle de påtænkte inspektionsaktiviteter blev dækket.

Med henblik på sikkerhedskontrollen af nyt MOX-brændsel til Japan, som transiterer via La Hague, blev der udviklet og implementeret en ny fælles sikkerhedskontrolmetode i samarbejde med IAEA. I rapporteringsperioden gennemførtes to kampagner vedrørende materiale stammende fra FBFC, Belgien.

De sikkerhedskontrolforanstaltninger, der skal implementeres i de forskellige faser under nedlukningen af brændselsfabrikken i Hanau, Tyskland, blev fastlagt, og nyt sikkerhedskontroludstyr blev installeret.

4.2.3. Berigningsanlæg

Moderne letvandsreaktorer behøver brændsel indeholdende ca. 3 til 5% af det spaltelige uranisotop U235. Da naturligt uran kun indeholder 0,7% af dette nuklid, er der behov for en berigningsproces for at opnå den ønskede koncentration. Luftformig uranhexafluorid (UF6) benyttes som procesmedium. I EU tilbyder to selskaber denne tjeneste til civile kunder: URENCO og EURODIF. URENCO driver tre centrifugeanlæg beliggende i Almelo (NL), Capenhurst (UK) og Gronau (D). EURODIF har et diffusionsanlæg i Tricastin, Frankrig. I princippet kan alle berigningsanlæg anvendes til fremstilling af højt beriget uran. De er derfor af stor relevans og strategisk betydning for sikkerhedskontrollen.

Den rutinemæssige anvendelse af sikkerhedskontrol på centrifugeberigningsanlæg gennemføres altid sammen med IAEA og omfatter én kontrol af den faktiske beholdning om året. Hertil kommer intermitterende inspektioner med ca. månedlige intervaller for at gennemføre kontrollen med produktionsmængden. Der gennemføres et yderligere antal uanmeldte inspektioner for at checke, at de følsomme procesområder ikke er blevet rekonfigureret, så der produceres uran med en højere berigningsgrad end anmeldt.

I EURODIF-berigningsanlægget skred arbejdet med at etablere en fuld sikkerhedskontrolmetode, der opfylder Euratoms krav, fremad, og materialebalanceområdestrukturerne blev revideret.

I de tre URENCO-anlæg, hvis produktionskapacitet er blevet kraftigt udvidet i løbet af de seneste to år, blev der anvendt højperformant sporstofanalyse [12] (HPTA), som er en ny og effektiv metode til analyse af partikelstørrelsen. Denne metode, der er udviklet i tæt samarbejde med IAEA (som benævner metoden "miljøprøveudtagning"), benyttes til at sikre sporing i tide af berigning på niveauer, der er højere end dem, der er anmeldt, og navnlig af hemmelig produktion af højt beriget uran. I 1999-2000 blev der i disse anlæg indsamlet og analyseret et stort antal "swipeprøver" for at skabe en baselinedatabase til fremtidig reference. Denne metode, der også benyttes i procesområdet, hvor der er begrænset adgang, øger i høj grad sikkerhedskontrollens effektivitet i sådanne anlæg.

[12] Højperformant sporstofanalyse eller "miljøprøveudtagning" er en sikkerhedskontrolteknik, der består i indsamling og efterfølgende analyse af swipe-prøver, der tages i eller uden for nukleare anlæg. Dette gør det muligt at bekræfte, om der har foregået eller foregår nukleare aktiviteter i det område, hvor prøverne er taget, ved en analyse (primært analyse af partikelstørrelsen) af spor af nukleart materiale indsamlet på swipe-mekanismen.

4.2.4. LEU-brændselsfabrikker [13], HEU-brændselsfabrikkerError! Bookmark not defined., konverteringsanlæg

[13] LEU (lavt beriget uran) er uran beriget med uran-235 til og med 20%.

I LEU-brændselsfabrikker fremstilles brændselselementer af lavt beriget uran (LEU) med henblik på efterfølgende brug i kernekraftanlæg. Disse fabrikker er ofte udvidet med konverteringsfaciliteter, der tjener til at konvertere den UF6, der produceres i berigningsanlæg, tilbage til uranoxid eller til at fremstille UF6 af naturligt uranoxid inden berigning. I HEU-brændselsfabrikker fremstilles brændselselementer til forskningsreaktorer, der anvender højt beriget uran (HEU).

I EU er LEU-brændselsfabrikker i drift i Belgien, Frankrig, Tyskland, Spanien, Sverige og Det Forenede Kongerige. I disse anlæg gennemfører ESO en kontrol af den fysiske beholdning hvert år. Dette består i en omfattende kontrol af alt materiale, medens produktionen er afbrudt. Der foretages en gennemgang af lister over de artikler, der udgør beholdningen, for at kontrollere, at de er komplette og korrekte, og kontrollen omfatter også udtagning af stikprøver med henblik på en detaljeret laboratorieanalyse som supplement til den måling af artikler, inspektørerne foretager ved hjælp af bærbare instrumenter. Intermitterende inspektioner (7-11 pr. år), primært med fokus på kontrol af ind- og udgående materialer, finder sted mellem kontrollerne af den fysiske beholdning.

Medens LEU-brændselsfabrikkerne i Frankrig blev inspiceret mere indgående end tidligere, har ESO endnu ikke nået et tilsvarende kontrolniveau af lignende anlæg andre steder i Europa. Der er navnlig gjort store fremskridt, hvad angår edb-baseret behandling af data og etablering af en ubemandet station for måling af brændselselementer.

Med hensyn til HEU-brændselsfabrikken i Frankrig udgør den fælles anvendelse af dele af anlægget til forsvarsmæssige og civile formål stadig et centralt problem. Selv om produktionskampagnerne normalt er klart adskilt, er informationsstrømmen og inspektørernes adgang i visse tilfælde begrænset af sikkerhedshensyn, som er fastsat af forsvarsmyndighederne. Dette hindrede ESO i at drage fulde sikkerhedskontrolkonklusioner, hvad angår denne fabrik. Drøftelserne med de franske myndigheder fortsætter med henblik på at løse dette problem.

Der blev gjort fremskridt med hensyn til etableringen af en fuld sikkerhedskontrolmetode, der opfylder Euratoms krav, i et fransk konverterings- og oplagringsanlæg, herunder en revision af materialebalanceområdestrukturen. Problemerne med adgangen til visse dele af anlægget blev løst.

Kernekraftbrændslet til Det Forenede Kongeriges elproducerende reaktorer fremstilles i Springfields. Det seneste par år, specielt 1999/2000, har været præget af omlægning af AGR-brændselsproduktionen (AGR = avanceret gaskølet reaktor) fra meget gamle produktionsanlæg til den nye oxidbrændselsfabrik (OFC), som omfatter hele processen fra konvertering til brændselselementmontering. OFC er blevet centrum for sikkerhedskontrolaktiviteterne på anlægget i Springfields. Der er gjort betydelige fremskridt med hensyn til at udstyre nogle af de sværest tilgængelige områder med automatiserede målesystemer for at opfylde sikkerhedskontrolmålsætningerne, samtidig med at der realiseres store besparelser, hvad angår inspektionsressourcerne.

4.2.5. Kernekraftreaktorer

De fleste kernekraftreaktorer, der er i drift i EU, er af letvandsreaktortypen (LWR), dvs. at reaktorerne køles og modereres med normalt vand. Desuden findes i Det Forenede Kongerige MAGNOX-reaktorer og avancerede gaskølede reaktorer (AGR), der modereres med grafit og køles med luftformig CO2. Driften af letvandsreaktorer, der anvender lavt beriget uran, er karakteriseret ved lange perioder (12-18 måneder) af uafbrudt drift. Disse perioder, hvor kernebrændslet er utilgængeligt, efterfølges af driftsstandsninger af normalt 2-4 ugers varighed, i hvilken periode ca. en tredjedel af det brugte kernebrændsel erstattes med nyt brændsel fra brændselsfabrikker.

Letvandsreaktorer inspiceres i løbet af denne driftsstandsningsperiode, hvor brændslet i sin helhed er tilgængeligt for kontrol. Der anvendes metoder, der tillader kontrol på stedet, og som indebærer umiddelbar testning for brændselsegenskaber på det brændsel, der udtages af kernen. Fører denne kontrol ikke til et endeligt resultat, kan der anvendes andre mere intrusive metoder, som f.eks. indebærer håndtering af det brugte brændsel. Som supplement til disse direkte kontrolteknikker anbringes kameraer og plomber i en række letvandsreaktorer for at forbedre overblikket over brændslet og brændselshåndteringsaktiviteterne. I det omfang, ressourcerne tillader det, gennemføres der intermitterende inspektioner, normalt med kvartårlige intervaller mellem driftsstandsningerne.

En række letvandsreaktorer anvender MOX-brændelselementer for at udnytte det plutonium, der produceres under oparbejdningskontrakterne. De særlige inspektioner, der tjener til at kontrollere disse brændselselementer i de EU-lande, som ikke besidder kernevåben, er blevet opprioriteret i de seneste to år med det resultat, at implementeringen af sikkerhedskontrollen i disse anlæg har undergået en væsentlig forbedring.

4.2.6. Anlæg til tøroplagring af brugt brændsel

En række EU-lande har iværksat en strategi, der på sigt omfatter direkte deponering af brugt brændsel i geologiske deponier. I mellemtiden oplagres det brugte brændsel under vand i bassiner eller i afskærmede beholdere under tørre forhold. Oplagringsfaciliteterne kan være dedikerede centrale installationer på andre steder end der, hvor reaktoren befinder sig, eller være placeret på selve reaktoranlægsstedet.

Da nukleart materiale bliver utilgængeligt for direkte kontrol efter påfyldningen på afskærmede oplagringsbeholdere, underkastes alle brugte brændselselementer, der overføres til disse beholdere, en systematisk kontrol. Derefter overvåges materialet gennem indeslutnings- og overvågningsforanstaltninger, såsom plombering, videoovervågning osv. Disse aktiviteter er meget tidskrævende og navnlig vanskelige at planlægge. ESO er derfor begyndt at installere ubemandede målestationer, der i væsentligt omfang skal bidrage til at mindske ressourceforbruget.

Mange bassiner med brugt brændsel har nu nået grænsen for, hvad de kan rumme. Man har derfor iværksat alternative løsninger, som f.eks. oplagring i betonbunkere på andre steder end der, hvor reaktoren befinder sig, eller i tøroplagringsanlæg på stedet, hvilket alt sammen forudsætter egnede sikkerhedskontrolforanstaltninger.

4.2.7. Andre anlæg

Der indledtes en rutinemæssig sikkerhedskontrol af store mængder nukleart materiale, som var blevet bragt ind under Euratoms sikkerhedskontrol som følge af den britiske regerings nye forsvarsstrategi.

Udviklingen af den nye forskningsreaktor FR2 i Tyskland blev fulgt, og der blev udformet en sikkerhedskontrolmetode. Dette anlæg er en vigtig videnskabelig ressource, men udgør ikke et særligt sikkerhedskontrolproblem, selv om der anvendes højt beriget uran til driften.

Mangler i den interne opfølgning med hensyn til nukleart materiale i et forskningscenter i Sverige resulterede i, at ESO nægtede at gennemføre kontrollen af den faktiske beholdning for 2000. Problemet blev løst ved en gennemgang af anlægsledelsens arbejdsprocedurer på grundlag af ESOs anbefalinger og den endelige gennemførelse af kontrollen af den faktiske beholdning kort tid efter.

ESO nægtede også at gennemføre kontrollen af den faktiske beholdning for 2000 på et affaldslager i Det Forenede Kongerige. Anlægsledelsen traf de nødvendige afhjælpende foranstaltninger, og den endelige gennemførelse af kontrollen af den faktiske beholdning fandt sted; der forventes gennemført en ny kontrol af den faktiske beholdning i begyndelsen af 2001.

Der er store problemer med kontrollen i en række anlæg (f.eks. i Cadarache og Sellafield), hvor der er oplagret gamle plutoniumholdige materialer. Problemer med adgang og håndtering som følge af strålingsbeskyttelse og sikkerhedshensyn gør det ikke muligt at gennemføre fulde rutinemæssige sikkerhedskontrolaktiviteter. Men status quo blev opretholdt i kraft af indeslutnings- og overvågningssystemer.

4.3. Konkluderende bemærkninger

ESOs kontrolaktiviteter i rapporteringsperioden afslørede intet, der kunne tyde på, at nukleart materiale, der var anmeldt og bragt ind under Euratoms sikkerhedskontrol, var blevet anvendt til andre formål end de angivne.

ESO har gjort en stor indsats for at afdække mangler i visse anlægsledelsers nukleare materialeregnskab. Anlægsledelserne modtager systematisk feedback fra ESOs kontrolaktiviteter, hvilket har medført forbedringer i kvaliteten af det nukleare materialeregnskab i forskellige anlæg.

I en række tilfælde krævede afvigelser, der blev opdaget under inspektionerne eller evalueringen af materialebalancen, specielt afvigelser i tallene i beholdningsopgørelsen (MUF) [14], en intensiv opfølgning af alle involverede. Der findes intet alternativ til en samvittighedsfuld undersøgelse og en løbende dialog med anlægsledelsen i sådanne tilfælde.

[14] Afvigelse i beholdningsopgørelsen (MUF) er forskellen mellem den faktiske beholdning og den bogførte beholdning af nukleart materiale i et anlæg.

Der benyttes i stigende grad sikkerhedskontroludstyr, som ofte er ubemandet og i visse tilfælde forsynet med fjernstyret dataoverførsel, for at øge sikkerhedskontroleffektiviteten i forskellige anlæg. Disse værktøjer lægger stadig beslag på mange arbejdstimer i forbindelse med installation, vedligeholdelse eller fejlfinding.

Elektronisk udstyr og hertil hørende software samt evalueringsværktøjer har nået en passende grad af modenhed med henblik på inspektionsopgaver. Ibrugtagningen af disse redskaber har i vidt omfang bidraget til at effektivisere inspektionsplanlægningen og rapporteringsarbejdet.

5. Logistik og tekniske aktiviteter

5.1. Sikkerhedskontrolmetoder og -logistik

Ved sikkerhedskontrolmetoder og -logistik forstås de tekniske midler, ved hjælp af hvilke inspektørerne forvisser sig om, at de faktiske mængder af nukleart materiale svarer til de bogførte værdier (se også 3).

En del af udstyret er mobilt og medbringes fra hovedsædet i forbindelse med inspektionsopgaverne. Det gælder f.eks. plomber, strålingsdetektorer og overvågningssystemer. Desuden råder ESO over en stor beholdning af udstyr (inklusive computere), som er installeret i en lang række nukleare anlæg i EU. For alle typer udstyr gælder det, at de rutinemæssige aktiviteter omfatter indkøb og vedligeholdelse.

I rapporteringsperioden blev alt sikkerhedskontroludstyr år 2000-sikret.

Hvad logistikken angår, består hovedopgaverne i at spare inspektionspersonale, at forbedre udstyrets pålidelighed og omkostningseffektiviteten ved anvendelsen af moderne teknik. De vigtigste projekter i rapporteringsperioden var:

- Implementering af digitale videoovervågningssystemer. Anvendelse af kommercielle standarder vil mindske ESOs afhængighed af systemer, der kun er udviklet med henblik på sikkerhedskontrol, og der tilstræbes en forbedring af disse systemers pålidelighed. Dette vil reducere investerings- og supportomkostningerne.

- Udvikling af en ny transponderplombe. Målet er at erstatte den veltjente kobber/messing-plombe med en elektronisk anordning, der kan kontrolleres på stedet.

- Indkøring og opstart af to laboratorier på stedet (Sellafield i Det Forenede Kongerige og La Hague i Frankrig) til analyse af stikprøver, der udtages af inspektørerne. Målet er at nedbringe antallet af transporter af radioaktive prøver og at gøre resultaterne hurtigere tilgængelige for inspektørerne. En vigtig milepæl blev nået i september 1999 med indvielsen af On Site Laboratory i Sellafield til håndtering og analyse af stikprøver udtaget i forbindelse med sikkerhedskontrollen på THORP-anlægget. Dette var kulminationen af en større finansiel investering fra ESOs side og af et vigtigt samarbejde mellem ESO, ITU [15] og BNFL's driftsledelse. Dette blev i juni 2000 efterfulgt af indvielsen af Laboratoire sur site i La Hague (UP2- og UP3-anlæggene) sammen med COGEMA og SGN; sidstnævnte er COGEMAs datterselskab for driftsteknik.

[15] Instituttet for Transuraner (ITU) er et institut under Kommissionens Fælles Forskningscenter (FFC).

- Implementering af ubemandede dataindsamlingssystemer til strålingsovervågning og målesystemer. Anvendelsen af 24-timers overvågningssystemer reducerer behovet for, at inspektørerne færdes i de områder, hvor strålingen overvåges. De nye dataindsamlings- og kontrolsystemer er baseret på internationale standarder.

- Dataoverførsel til ESOs hovedsæde fra fjernpositioner. Hvis man har drifts- eller inspektionsdata til rådighed i Luxembourg, vil der formentlig være mindre behov for at sende inspektører i marken, og man vil formentlig kunne reducere omfanget af den fornødne vedligeholdelse på anlægsstedet.

5.2. Metoder til evaluering af sikkerhedskontrollen

Sikkerhedskontrollen beror i høj grad på en analyse af de målte data med henblik på at opnå resultater, der kan danne grundlag for konklusioner. Der kan imidlertid være fejl i disse data. I rapporteringsperioden blev der implementeret værktøjer, der skal tjene til bedømmelse af usikkerheden og mulighederne for fejl i forbindelse med inspektørernes og driftsledelsernes målinger baseret på resultaterne af en destruktiv analyse (DA) [16]. Der blev iværksat procedurer til evaluering af næsten tidstro materialeregnskabsdata (NRTMA-data) [17] fra THORP-oparbejdningsanlægget. Der blev udviklet metoder til evaluering af afsender/modtager-forskelle og fastsættelse af kubikindhold af procestanke.

[16] Destruktiv analyse er en kvalitativ og kvantitativ bestemmelse af en egenskab ved en stikprøve fra den artikel, der måles. Analysen forudsætter en stikprøve og en ændring af stikprøvens fysiske form og sigter mod at bestemme den samlede mængde og sammensætningen af det nukleare materiale, der er til stede i de artikler, der måles.

[17] Et næsten tidstro materialeregnskab er en form for materialeregnskab for anlæg, hvor der håndteres materiale i løs form, og hvor kontrollen med materialestrømme suppleres med hyppige opgørelser over den faktiske beholdning under anvendelse af procesinstrumenter, som ikke griber ind i selve processen. Målet med et næsten tidstro materialeregnskab er at forbedre følsomheden og aktualiteten af sporingen under anvendelse af statistiske test, der er specielt udformet under hensyntagen til oplysningernes sekventielle natur.

Der blev udviklet edb-baserede statistiske værktøjer til feltbrug med henblik på en statistisk evaluering af afvigelser i beholdningsopgørelsen og efterkontrollen af skalakalibreringsparametre og tankkalibreringer på oparbejdningsanlæg.

5.3. Informationssystemer

ESO udskiftede sine informationssystemer med moderne klient/server-systemer. De nye informationssystemer dækker tre hovedområder: nukleart materialeregnskab, inspektion samt administrativ og teknisk support.

Udviklingsindsatsen koncentreredes i 1999 om at år 2000-sikre informationssystemerne. Desuden indledtes arbejdet på en række nye informationssystemer for inspektionssupport, håndtering af DA-prøver og plombestyring.

5.4. Uddannelse

Nukleare sikkerhedskontrolinspektører er kompetente fagfolk, der rekrutteres fra et bredt spektrum af områder. De har normalt en videnskabelig, teknisk eller regnskabsmæssig baggrund inden for forskellige erhvervs- og forskningsområder.

Sikkerhedskontrol er imidlertid et højt specialiseret område, der kræver en grundig specifik uddannelse. For hver ny ansat under ESO fastsættes en uddannelsesprofil og et uddannelsesprogram ved tiltrædelsen. ESO afholder hvert år over 60 faglige og tekniske kurser for inspektørerne. Disse kurser afholdes i hovedsædet i Luxembourg, i FFC-regi, på nukleare anlæg eller på specialuddannelsesinstitutioner og naturligvis på jobbet under inspektionsarbejdet.

6. Samarbejde og Forbindelser

6.1. Europa-Parlamentet

ESO behandlede ingen lovgivningsmæssige sager i rapporteringsperioden. Kontakterne til Europa-Parlamentet bestod derfor i afgivelse af svar på parlamentariske forespørgsler, som hovedsagelig omhandlede sikkerheds- og sikkerhedskontrolaspekter ved store anlæg til oparbejdning af plutonium i EU. Ulovlig handel med nukleart materiale var et andet vigtigt emne, der blev berørt i de parlamentariske forespørgsler. Desuden vedrørte en række spørgsmål også selve ESOs virke og organisation.

6.2. Medlemsstaterne

Selv om det hedder i Euratom-traktaten, at Kommissionen gennem ESO opretholder direkte forbindelser med driftsledelsen på nukleare anlæg, anser ESO regelmæssige kontakter med medlemsstaternes myndigheder for væsentlige til sikring af en gnidningsløs implementering af sikkerhedskontrollen i de respektive lande. Der blev endvidere ført forhandlinger med en række medlemsstater for at forberede gennemførelsen af de foranstaltninger i tillægsprotokollen [18], der ikke vedrører nukleart materiale.

[18] Tillægsprotokol til aftalen mellem Republikken Østrig, Kongeriget Belgien, Kongeriget Danmark, Republikken Finland, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik, Irland, Den Italienske Republik, Storhertugdømmet Luxembourg, Kongeriget Nederlandene, Den Portugisiske Republik, Kongeriget Spanien, Kongeriget Sverige, Det Europæiske Atomenergifællesskab og IAEA i medfør af artikel III, stk. 1 og 4, i traktaten om ikke-spredning af kernevåben. (Tillægsprotokol til INFCIRC/193).

Rådets Atomgruppe blev briefet med jævne mellemrum om fremskridt med hensyn til at forberede implementeringen af tillægsprotokollen, ændring af de subsidiære ordninger [19] samt IAEA's gennemførelsesrapporter for EU-landene på sikkerhedskontrolområdet.

[19] Subsidiære ordninger udgør et dokument indeholdende et sæt tekniske og administrative procedurer for gennemførelsen af de sikkerhedskontrolprocedurer, der er fastsat i sikkerhedskontrolaftalerne med IAEA; de omhandler spørgsmål som f.eks. gennemgang af konstruktion, krav til optegnelser, krav til rapportering samt inspektioner.

6.3. Udvidelsen

ESO venter ikke nogen større problemer på sikkerhedskontrolområdet med tiltrædelsen af de nye EU-lande. Samtlige ansøgerlande har undertegnet ikke-spredningstraktaten (NPT) og bliver allerede inspiceret af Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA).

I henhold til bestemmelserne i Euratom-traktaten er det imidlertid anlægsledelserne og ikke regeringsmyndighederne, der skal fremsende rapporter om beholdninger af nukleart materiale og ændringer direkte til Kommissionen og etablere regnskabssystemer i overensstemmelse med forordning (Euratom) nr. 3227/76 (se 2.2). Den screening, der blev gennemført i 1998 og 1999, og en række drøftelser mellem ESO og ansøgerlandene afslørede, at der nok ville blive behov for teknisk bistand ved forberedelsen af tiltrædelsen med hensyn til implementeringen af regelværket på sikkerhedskontrolområdet. Der blev i dette øjemed etableret et projekt, der skal forsyne anlægsledelserne i ansøgerlandene med en løsning til gennemførelse af Euratom-regnskabssystemet for nukleare materialer (NMA), herunder lokal godkendelse og overførsel af krypterede NMA-rapporter til ESO.

6.4. IAEA

6.4.1. Rutinemæssigt samarbejde

IAEA og ESO samarbejder i de 13 EU-lande, der ikke besidder kernevåben, i henhold til ordninger, der er indeholdt i det nye partnerskab (NPA), som blev aftalt i 1992 mellem Kommissionen og IAEA (se også 2.3). Samarbejdet i Det Forenede Kongerige og Frankrig foregår under de såkaldte "Joint Team"-arrangementer. IAEA og ESO gennemfører under NPA og "Joint Team"-arrangementerne inspektionsaktiviteter i fællesskab. IAEA tager hensyn til de inspektionsaktiviteter, der gennemføres af ESO, når organisationen drager sine egne konklusioner og omvendt.

I rapporteringsperioden blev der iværksat nye IAEA/Euratom-sikkerhedskontrolmetoder i en MOX-brændselselementfabrik og i to tøroplagringsanlæg for brugte brændselselementer.

Tekniske støtteaktiviteter er en vigtig bestanddel af ESOs samarbejde med IAEA. De omfatter fælles planlægning af inspektioner, fælles uddannelse af inspektører, fælles analyse af stikprøver i forbindelse med destruktiv analyse, fælles brug af sikkerhedskontrolinstrumenter og -software og et vigtigt fælles F&U-program. F.eks. eksisterer der større fælles F&U-projekter for måling af brugt brændsel, digitalovervågningssystemer af næste generation inklusive fjernmonitering, nye elektroniske plomber til afløsning af kobber/messing-plomber samt stratificerings- og prøveudtagningssoftware.

Det kan af IAEA's rapporter for 1998 og 1999 om gennemførelse af sikkerhedskontrollen konkluderes, at et gnidningsløst samarbejde mellem IAEA og ESO inden for rammerne af det nye partnerskab resulterede i en markant forbedring af effektiviteten, hvad angår IAEA's sikkerhedskontrol i EU i rapporteringsperioden. Der er blevet taget fat på de centrale problemområder, og der er initiativer på vej til løsning af udestående problemer.

6.4.2. Samarbejde inden for forstærket sikkerhedskontrol

En række komponenter af det nye forstærkede sikkerhedskontrolsystem, der blev udviklet af IAEA efter Irak-krisen i begyndelsen af 1990'erne, er blevet implementeret, eller implementeringen er under forberedelse i EU.

Der blev f.eks. gennemført felttest vedrørende anvendelsen af fjernmonitering i et oplagringsanlæg for brugt brændsel og i en kraftreaktor. IAEA og ESO enedes også om fælles sikkerhedskontrolmetoder omfattende foranstaltninger til sporing af ikke-anmeldt fremstilling af plutonium. Der blev iværksat en ny fælles sikkerhedskontrolordning i en LEU-brændselsfabrik, der omfatter rutinemæssig anvendelse af tilfældige inspektioner med kort varsel som metode til statistisk set at dække alle strømme af nukleart materiale gennem anlægget.

"Miljøprøveudtagning" - også kaldet højperformant sporstofanalyse (HPTA) - anses af IAEA og ESO for en metode, der - hvis den implementeres ordentligt - i høj grad kan øge effektiviteten af sikkerhedskontrollen i berigningsanlæg og eventuelt også i Hot Cells. IAEA og ESO agter at anvende denne metode på regelmæssig basis i centrifugeberigningsanlæg (se også 4.2.3).

6.4.3. Forberedelse af gennemførelsen af tillægsprotokollen og af en integreret sikkerhedskontrol

Den fulde implementering af "tillægsprotokollen" vil udstyre IAEA med den nødvendige retlige kompetence til at kontrollere, at der ikke finder ikke-anmeldte aktiviteter sted i de enkelte lande. Ratifikationsprocessen for denne tillægsprotokol blev indledt i alle EU-landene. Den er afsluttet i Nederlandene, Spanien, Tyskland, Grækenland, Sverige og Finland. Tillægsprotokollen vil først træde i kraft i EU, når alle signatarstater har ratificeret den. Nogle lande har bedt Kommissionen optræde på deres vegne som kontaktflade til IAEA, hvad angår gennemførelsen af de tillægsprotokolforanstaltninger, der ikke vedrører nukleart materiale [20]. ESO indledte det nødvendige forberedende arbejde med henblik på implementering af tillægsprotokollen, og detaljerede drøftelser med de pågældende medlemsstater er påbegyndt. For at sikre en gnidningsløs implementering af tillægsprotokollen, blev der iværksat felttest på to anlægssteder, ét i Finland og ét i Nederlandene.

[20] Disse foranstaltninger omfatter fremskaffelse af oplysninger om F&U i relation til det nukleare brændselskredsløb, en beskrivelse af bygningerne på de enkelte nukleare anlægssteder, oplysninger om processer i relation til det nukleare brændselskredsløb, oplysninger om nærmere specificeret udstyr og ikke-nukleart materiale samt supplerende og reguleret adgang til alle steder i en stat.

Ved at integrere foranstaltningerne under tillægsprotokollen og klassiske foranstaltninger for nukleart materialeregnskab kan der etableres et mere effektivt sikkerhedskontrolsystem: det såkaldte integrerede sikkerhedskontrolsystem. ESO bistod aktivt IAEA med udviklingen af et sådant system, som højst sandsynligt vil have virkninger for Euratoms sikkerhedskontrol.

6.5. Tredjelande

Tre af Fællesskabets nukleare samarbejdsaftaler, nemlig aftalerne med USA, Canada og Australien, indebærer dedikerede kontrolaktiviteter under ESO til opfyldelse af de forpligtelser, som er indgået under disse aftaler. Disse forpligtelser opfyldes gennem rutinemæssig udveksling af meddelelser og andre relevante oplysninger om import og eksport af nukleart materiale, som er omfattet af en af disse aftaler. Parterne har også forpligtet sig til at gennemføre den hertil knyttede eksportkontrol. I rapporteringsperioden blev de tre samarbejdsaftaler implementeret til alle de involverede parters tilfredshed.

ESO deltog aktivt i de igangværende forhandlinger om en nuklear samarbejdsaftale mellem Euratom og Japan. De fremskridt, der er opnået under forhandlingsrunderne i 1999 og 2000, giver håb om en snarlig indgåelse af aftalen.

Efter den interesse, medlemsstaterne havde udvist for indgåelse af en nuklear samarbejdsaftale med Kina, deltog ESO i en "fact-finding" mission til Peking. Resultaterne af missionen bekræftede den gensidige interesse for undertegnelsen af en sådan aftale. Det forventes, at Rådet vil give Kommissionen et forhandlingsmandat i løbet af 2001.

Der fandt desuden regelmæssige kontakter sted mellem ESO og USA's udenrigsministerium og energiministerium om tekniske sikkerhedskontrolspørgsmål. Under disse kontakter blev der udvekslet oplysninger om implementeringen af sikkerhedskontroller, tekniske og konstruktionsmæssige nyheder og ikke-spredningsspørgsmål. Der eksisterer også omfattende kontakter mellem USA og ESO på F&U-området i form af en række "task sheets" for udvikling af forskellige sikkerhedskontrolmetoder.

Der fandt endvidere regelmæssige kontakter sted mellem ESO og den argentinske og brasilianske regionale sikkerhedskontrolorganisation ABACC. Disse kontakter omfattede deltagelse og forelæsninger i uddannelseskurser og workshopper.

7. Diverse projekter

7.1. Ulovlig handel med nukleart materiale

Der blev ikke opdaget eller rapporteret om nogen alvorlige tilfælde af ulovlig handel med nukleart materiale i EU i perioden 1999-2000. Dette synes at være resultatet af dels en bedre sporing og forebyggelse i de østeuropæiske lande, dels en større erkendelse af risikoen hos potentielle smuglere.

Der blev registreret en række mindre tilfælde, hvor der blev opdaget mindre mængder af nukleart materiale af ubetydelig strategisk værdi. I de fleste tilfælde var samarbejdet med medlemsstaternes myndigheder glimrende, og der blev indført en standardprocedure for at bringe materialet ind under sikkerhedskontrollen og få aflagt korrekt regnskab for det.

ESO fortsatte med at spille en aktiv rolle i ekspertgrupper, hvor forebyggelses- og sporingsmekanismer samt kommunikations- og interventionsprocedurer blev drøftet. ESO stillede ekspertise til rådighed, når der blev anmodet herom, arbejdede tæt sammen med IAEA og opretholdt en uformel kontakt med de nationale myndigheder, Europol og andre dedikerede samarbejdsgrupper.

ESO deltog også sammen med FFC's Institut for Transuraner (ITU) i arbejdet under Den Internationale Tekniske Arbejdsgruppe vedrørende Smugling af Nukleart Materiale (ITWG), der blev oprettet i 1995 i G8-regi. ESO gennemførte navnlig sammen med et amerikansk laboratorium en komparativ analyse mellem laboratorier, der tog sigte på at udvikle retsvidenskabelige metoder for en mere effektiv afdækning af de beslaglagte materialers rute og oprindelsessted.

7.2. Samarbejde med Den Russiske Føderation

Samarbejdet mellem ESO og Den Russiske Føderation på sikkerhedskontrolområdet indledtes i 1993. ESO bistod de russiske myndigheder med at udvikle og implementere edb-baseret nukleart materialeregnskab og edb-baserede kontrolsystemer, forberede og implementere anlægsledelsernes og de nationale inspektørers opgørelse af den faktiske beholdning samt leverancer af sikkerhedskontrolinstrumenter, etablere plombestyringsprocedurer og databaser samt tilrettelægge undervisning og konferencer om sikkerhedskontrol.

I 2000 blev det besluttet at foretage en tilpasning af Kommissionens bistandsprogrammer og i konsekvens heraf vil samarbejdsprogrammet mellem Europa-Kommissionen og Den Russiske Føderation på sikkerhedskontrolområdet fremover helt og holdent blive gennemført inden for rammerne af Tacis-programmet, dog således at Det Fælles Forskningscenter fortsat vil være stærkt inde i billedet.

8. Ressourcer

8.1. Personale

ESO tæller et hold af inspektører samt passende administrativ og logistisk support i sit hovedsæde i Luxembourg.

Ved udgangen af 2000 talte ESO 274 faste stillinger: 75 stillinger i lønklasse A, 148 stillinger i lønklasse B, 50 stillinger i lønklasse C og 1 stilling i lønklasse D. Heraf er 211 stillinger allokeret til personale med status af nukleare inspektører. Disse omfatter inspektører med inspektionsopgaver og støtteinspektører, alle i lønklasse A og B.

8.2. Budget

I henhold til Euratom-traktatens artikel 174 skal der på Kommissionens driftsbudget opføres udgifter vedrørende sikkerhedskontrol. I medfør af dette retsgrundlag findes der - bortset fra bevillingerne over det almindelige budget til lønninger, kontorhold, IT-udstyr, telekommunikation osv. (budgettets del A) - en række særlige bevillinger på driftsbudgettet (budgetdel B og navnlig underkapitel B4-2), der er afsat til udgifter som f.eks. inspektionsopgaver, indkøb af teknisk udstyr, kontrakter vedrørende tjenesteydelser, transport, uddannelse osv. Andre bevillinger vedrører ESOs samarbejde med Rusland og udvidelsen. ESO forvalter selv budgetposterne under del B. Tabel 4

9. Konklusioner

ESO varetager sikkerhedskontrollen, hvad angår alt civilt nukleart materiale i EU. Kontorets retsgrundlag og virkefelt er fastlagt i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, der blev undertegnet i 1957. Det har den fornødne infrastruktur til databehandling, evaluering og inspektionssupport. Samarbejdet med IAEA sikrer en effektiv sikkerhedskontrol i EU inden for rammerne af traktaten om ikke-spredning af kernevåben (NPT).

Rapporteringsperioden var præget af en støt vækst i mængden og følsomheden af det nukleare materiale, der er omfattet af sikkerhedskontrol i EU. For at holde trit med denne udvikling strømlinede, forbedrede, moderniserede og opgraderede ESO løbende sine metoder, udstyr og systemer (herunder informationsteknologien).

Som et resultat af sin virksomhed i 1999 og 2000 og de efterfølgende evalueringer fandt ESO ingen tegn på, at nukleart materiale var blevet anvendt til andre formål end de angivne (fredelige). "Afvigelser i tallene i beholdningsopgørelsen" (MUF), som er en af indikatorerne for anvendelse til andre formål, var acceptable for næsten alle anlæg. Mindre uoverensstemmelser, som man havde konstateret i forbindelse med inspektionsaktiviteterne eller evalueringen af materialebalancen, er blevet bragt i orden eller er stadig genstand for undersøgelser i samarbejde med de pågældende anlægsledelser.

Tabel 1 - Mængder af nukleart materiale under Sikkerhedskontrollen inden for Euratom

>TABELPOSITION>

Tabel 2 - ESOs inspektionsindsats

>TABELPOSITION>

Tabel 3 - ESOs personalesituation ved udgangen af 2000

>TABELPOSITION>

Tabel 4 - Udviklingen i ESOs særlige budget vedrørende sikkerhedskontrol (i 1 000 EUR)

>TABELPOSITION>