Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Handlingsplan for biodiversitet: bevaring af naturressourcer

INDHOLDSFORTEGNELSE

1. Indledning

2. Der skal sikres opretholdelse og genopretning af en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af vilde dyr og planter af fællesskabsbetydning

2.1. Fuldstændig gennemførelse af naturtypedirektivet og fugledirektivet

2.2. Etableringen af net af udlagte områder skal støttes, navnlig Natura 2000-nettet, og der skal sikres tilstrækkelig økonomisk og teknisk støtte til bevaring og bæredygtig udnyttelse heraf.

2.3. Udarbejdelse af forvaltningsplaner for udvalgte truede arter og visse jagtbare arter

3. Den nuværende tendens med faldende biologisk mangfoldighed i forbindelse med forvaltning af vand, jord, skove og vådområder skal vendes.

3.1. At anvende vandrammedirektivet som et redskab til bevaring og bæredygtig udnyttelse af den biologiske mangfoldighed og i denne sammenhæng analysere vandets mængde og kvalitet i hvert enkelt vandløbsopland set i forhold til efterspørgslen efter vand til f.eks. kunstvanding i landbruget, energifremstilling, industriformål, drikkevand og økologiske formål.

3.2. At øge overfladedækket og styrke dets økologiske funktion, herunder bevoksninger langs bredder og i flodenge, for at bekæmpe erosion og opretholde det vandkredsløb, der forsyner økosystemer og levesteder af betydning for biodiversiteten med vand

3.3. At beskytte vådområderne i EU og genoprette ødelagte vådområders økologiske egenskaber

4. Den nuværende tendens med faldende biologisk mangfoldighed i hele EU skal vendes

4.1. At integrere biodiversiteten i centrale arealanvendelsespolitikker

4.1.1. Landbrug

4.1.2. Fiskeri og akvakultur

4.1.3. Strukturfondene

4.1.4. Bymiljø

4.2. At styrke biodiversiteten ved hjælp af horisontale miljøpolitikker

4.2.1. Forsigtighedsprincippet

4.2.2. Ansvarsmekanismer

4.2.3. Miljøvirkningsvurdering

4.2.4. Strategisk miljøvurdering

4.2.5. Støtte til offentlig deltagelse i miljøvurderingsprocedurer

4.2.6. Adgang til oplysning, offentlig deltagelse i beslutningsprocessen og adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århus-konventionen)

4.2.7. Miljømærkning

4.2.8. Andre økonomiske instrumenter, bl.a. miljørevision

4.2.9. Kemiske stoffer

4.3. At støtte biodiversiteten gennem politikker vedrørende genetiske ressourcer

4.3.1. Indtrængende fremmede arter

4.3.2. Håndtering af bioteknologi

4.3.3. Ex situ-bevaring

4.3.3.1. Zoologiske haver

4.3.3.2. Botaniske haver

5. At bidrage til bevaring af den biologiske mangfoldighed på globalt plan

5.1. At gennemføre EF's nye CITES-forordning og tilpasse den i overensstemmelse med CITES-partskonferencens beslutninger

5.2. At fremme samordningen mellem de forskellige initiativer, der tages i de internationale fora med hensyn til klimaændringer, nedbrydning af ozonlaget og ørkendannelse, så overlapninger undgås, navnlig i relation til rapporteringsprocedurerne

5.2.1. Klimaændringer

5.2.2. Ozonnedbrydning

5.2.3. Ørkendannelse

5.3. At påvise grænseflader mellem biodiversitetskonventionen og aktiviteter, der gennemføres i henhold til andre internationale aftaler, så der kan skabes størst mulig synergi

5.3.1. Rapportering

5.3.2. Biosikkerhedsprotokollen

5.3.3. Den internationale proces om skove

5.3.4. Regionale konventioner

5.3.5. Andre internationale processer

1. Indledning

1. Det Europæiske Fællesskab har i de seneste år udviklet sin miljøpolitik gennem en lang række initiativer med henblik på at forbedre forholdene i Den Europæiske Union. Handlingsplan for biodiversitet: Bevaring af naturressourcer er fokuseret på vilde dyr og planter og deres økosystemer og levesteder. Den bygger på og supplerer nuværende og kommende fællesskabslovgivning og fællesskabsinitiativer. Handlingsplanen har til formål at sikre, at disse instrumenter udnyttes til fulde med henblik på at opfylde målsætningerne i Det Europæiske Fællesskabs biodiversitetsstrategi fra 1998 ved at omsætte disse målsætninger til specifikke aktioner.

2. Fugledirektivet fra 1979 og naturtypedirektivet fra 1992 er to nøgleinstrumenter i beskyttelsen af vilde dyr og planter og deres levesteder i Det Europæiske Fællesskab. Disse to fællesskabsdirektiver skaber mulighed for at oprette beskyttede områder og områder, hvor der kan træffes særlige bevaringsforanstaltninger, beskytte truede arter og indføre forbud mod visse former for udnyttelse af specielle dyr og planter. Naturtypedirektivet indeholder rammerne for et europæisk økologisk net kaldet Natura 2000, som omfatter en række vigtige og truede naturtyper, herunder områder, der allerede er udlagt i medfør af fugledirektivet. Foranstaltningerne til gennemførelse af de to direktiver og bestræbelserne på at sikre tilstrækkelig finansiering og teknisk støtte til bevaring og bæredygtig udnyttelse af de udlagte områder spiller derfor en stor rolle i bevaringen af biodiversiteten i Fællesskabet.

3. Eftersom bevaringen af biodiversiteten ikke blot kræver handling i de udlagte områder, men på hele EU's geografiske område, er handlingsplanen rettet mod på arealanvendelsesrelaterede miljøinitiativer, horisontale miljøinstrumenter og integrering af biodiversitet i andre fællesskabspolitikker.

4. Arealanvendelsesrelateret miljølovgivning og miljøinitiativer såsom vandrammedirektivet og strategien for integreret kystzoneplanlægning fremmer og støtter bevaringen af økosystemernes egenskaber såvel i som uden for de beskyttede områder. Herudover har meddelelsen "Bæredygtig byudvikling i Den Europæiske Union: Rammer for handling" [1] den målsætning at fremme biodiversiteten i byområder. Den integrerede byplanlægnings- og byforvaltningsindsats, som omfatter bevaring af den biologiske mangfoldighed, bør også spille en central rolle i opfyldelsen af biodiversitetsstrategiens målsætninger.

[1] KOM(1998) 605

5. Mange horisontale initiativer fremmer ligeledes en bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne. Disse omfatter en yderligere udvikling af miljøvurderingsprocedurerne, navnlig miljøvirkningsvurdering og strategisk miljøvurdering samt frivillige instrumenter såsom miljømærkningsordninger og miljørevision. Forslaget om indførelse af en ordning for erstatningsansvar for miljøskader, der omfatter skader på biodiversiteten, bør udgøre et yderligere, vigtigt fremskridt. Instrumenter, der er oprettet i medfør af lovgivningen om GMO og kemiske stoffer, bidrager også betydeligt til at opfylde strategiens målsætninger.

6. De handlingsplaner, der er beskrevet i denne meddelelse, er redskaber, der kan bruges til at integrere biodiversitetshensyn i politikker og aktiviteter inden for en lang række politiske områder. De landbrugs- og fiskeriaktiviteter, der indgår i målsætningerne i Det Europæiske Fællesskabs biodiversitetsstrategi, er omfattet af separate handlingsplaner. Når det er relevant, findes der krydsreferencer mellem handlingsplanerne. De foranstaltninger til bevaring og bæredygtig udnyttelse af ressourcerne, der er truffet i henhold til fællesskabspolitikker for regionerne og fysisk planlægning, energi og transport samt turisme, er ikke specifikt omfattet af denne handlingsplan. I stedet vil de blive dokumenteret i den første rapport til Rådet og Parlamentet om gennemførelsen af Det Europæiske Fællesskabs biodiversitetsstrategi.

7. Skovøkosystemerne, der dækker omkring en tredjedel af Europas landområder, er en af naturens nøgleressourcer, fordi de huser en vigtig del af Europas biologiske mangfoldighed. Hvis de beskyttes godt og forvaltes på en bæredygtig måde, yder de et vigtigt bidrag til den biologiske mangfoldighed. Skovene er omfattet af et særligt kapitel i biodiversitetsstrategien. Skovbrugsstrategien for EU er for øjeblikket det vigtigste redskab til opfyldelse af biodiversitetsstrategiens målsætninger. Yderligere vil mange elementer i nærværende handlingsplan, f.eks. etableringen af Natura 2000-nettet og udviklingen af frivillige instrumenter såsom skovcertificering, bidrage til biodiversitetsmålene for skovene.

8. Endelig er handlingsplanen rettet mod foranstaltninger til fremme af bedre koordinering mellem forskellige initiativer i internationale fora med henblik på at optimere mulighederne for synergi og sammenhæng.

9. Handlingsplanens afsnit 2 og 5 indeholder de generelle miljømæssige kvalitetsmål, en gentagelse af biodiversitetsstrategiens målsætninger for bevaring af naturressourcer og de aktioner, der specifikt tjener til opfyldelse af disse målsætninger.

2. Der skal sikres opretholdelse og genopretning af en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af vilde dyr og planter af fællesskabsbetydning

10. Opfyldelsen af dette miljømæssige kvalitetsmål kræver, at der iværksættes foranstaltninger for også at opfylde følgende målsætninger i biodiversitetsstrategien:

* Naturtypedirektivet og fugledirektivet skal gennemføres fuldt ud.

* Etableringen af net af udlagte områder skal støttes, navnlig Natura 2000-nettet, og der skal sikres tilstrækkelig økonomisk og teknisk støtte til bevaring og bæredygtig udnyttelse heraf.

* Der skal udvikles forvaltningsplaner for udvalgte truede arter og visse jagtbare arter.

2.1. Fuldstændig gennemførelse af naturtypedirektivet og fugledirektivet

11. Fugledirektivet (79/409/EØF) vedrører beskyttelse af naturligt forekommende vilde fuglearter. Det omhandler bevarelse, forvaltning og regulering af de pågældende arter og indeholder regler for udnyttelse heraf, f.eks. jagt.

12. Beskyttelse af levesteder er et centralt element i dette direktiv. Det påhviler medlemsstaterne at træffe de fornødne foranstaltninger for at beskytte, opretholde eller genskabe tilstrækkeligt forskelligartede og vidtstrakte levesteder for fuglene. I direktivets bilag I findes en liste over arter, der er truet af udslettelse eller er særligt udsatte, og som behøver særlige beskyttelsesforanstaltninger. Sådanne områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede, skal udlægges som særlige bevaringsområder for disse arter såvel som for regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter. Med henblik herpå skal medlemsstaterne være særligt opmærksomme på, at vådområder og navnlig vådområder af national betydning beskyttes. De arter, der må jages, er opregnet i bilag II. Nogle af disse arter, som det er tilladt at sælge, er desuden anført i bilag III. I bilag IV anføres de forbudte fangst- og drabsmetoder og transportmidler, hvorfra der kan drives jagt. I bilag V omtales emner for forskning, som medlemsstaterne bør vise særlig opmærksomhed.

13. Naturtypedirektivet (92/43/EØF) har til formål at bidrage til at sikre biodiversiteten i naturlige og seminaturlige naturtyper og at bevare vilde dyr og planter undtagen vilde fuglearter. For øjeblikket er et sammenhængende økologisk net af særlige bevaringsområder ved at blive oprettet under betegnelsen Natura 2000. Dette net skal også indeholde de særlige bevaringsområder, der er udlagt i medfør af fugledirektivet (se ovenfor).

14. Nettet vil bestå af lokaliteter, der omfatter de naturtyper, der er nævnt i bilag I, og de dyre- og plantearter, der er nævnt i direktivets bilag II. De videnskabelige kriterier for udvælgelse af lokaliteter til nettet findes i bilag III. Dyre- og plantearter af fællesskabsbetydning, der behøver en streng beskyttelsesordning, selv om de ikke er omfattet af Natura 2000-nettet, er opregnet i bilag IV. I lighed med fugledirektivet omfatter naturtypedirektivet en regulering af udnyttelsen af arterne, og i bilag V er der således en fortegnelse over de arter af fællesskabsbetydning, for hvis indsamling i naturen og udnyttelse der kan træffes forvaltningsforanstaltninger. Bilag VI er en fortegnelse over forbudte indfangnings- og drabsmetoder og transportmidler, hvorfra der kan drives jagt.

15. Trods lovkrav om gennemførelse af disse direktivet inden 2001 er dette endnu ikke sket i adskillige medlemsstater. De har ikke udlagt "sådanne områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede" i medfør af fugledirektivet, på trods af at den lovfæstede frist var 1981, og/eller de har ikke fremsendt forslag til komplette lister over nationale lokaliteter af fællesskabsbetydning i henhold til naturtypedirektivet. Endvidere er jagtpraksis i visse medlemsstater ikke i overensstemmelse med fugledirektivet.

16. For at sikre korrekt gennemførelse af direktiverne vurderer Kommissionen modtagne klager og kontrollerer medlemsstaternes gennemførelsesforanstaltninger såvel teknisk som juridisk. Når det er nødvendigt, indleder Kommissionen en overtrædelsesprocedure ved Den Europæiske Domstol. Kommissionen bestræber sig på at opretholde kontakten til ngo'er, som kan være værdifulde informationskilder på dette område. Kommissionen gennemgår de rapporter, som medlemsstaterne skal udarbejde i medfør af direktivet, for at sikre sig, at medlemsstaterne gennemfører lovbestemmelserne korrekt.

17. Kommissionen og medlemsstaterne samarbejder i de rådgivende udvalg og videnskabelige arbejdsgrupper under Habitat-komiteen og Ornis-komiteen, som fører tilsyn med gennemførelsen af de to direktiver. Kommissionen holder offentligheden underrettet ved hjælp af publikationer og sin hjemmeside [2]. AKTION: Tilsyn med medlemsstaternes gennemførelse af direktiverne, herunder om fornødent sagsanlæg, for at sikre, at direktiverne gennemføres korrekt i national lovgivning. Mål: Fuldstændig gennemførelse af begge direktiver i alle 15 medlemsstater inden 2002.

[2] http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm

18. Det er væsentligt, at rapporterne om gennemførelsen af begge direktiver er af god kvalitet og udarbejdes til tiden for at opretholde tilliden til, at direktiverne kan sikre bevarelsen af Europas natur. Der vil blive indført et omfattende overvågnings- og rapporteringssystem, som sikrer medlemsstaterne klare retningslinjer og er i overensstemmelse med Fællesskabets clearing-house-ordning. AKTION: Indførelse af rapporteringskrav i henhold til direktiverne med henblik på at etablere et omfattende og klart EU-rapporteringssystem. Udvikling af retningslinjer for overvågning af naturtyper og arter, navnlig på Natura 2000-lokaliteter. Mål: En europæisk standardrapport skal vedtages inden 2001.

19. Under gennemgangen af miljøpolitikken i de lande, der ansøger om optagelse i EU, har Kommissionen fået et godt overblik over naturværdier af europæisk bevaringsbetydning. I lyset af udvidelsen skal bilagene til begge direktiver revideres med henblik på at integrere nye naturtyper og arter fra ansøgerlandene. Ansøgerlandene får pligt til at beskytte disse naturværdier i førtiltrædelsesperioden. AKTION: Udvidelse af fugle- og naturtypedirektivet til at omfatte ansøgerlandene, så de centrale værdier af europæisk bevaringsbetydning, som bidrager til biodiversiteten, bliver tilstrækkeligt beskyttet i disse lande. Mål: Der skal udarbejdes en aftale om de tekniske tilpasninger af bilagene til begge direktiver inden 2002.

2.2. Etableringen af net af udlagte områder skal støttes, navnlig Natura 2000-nettet, og der skal sikres tilstrækkelig økonomisk og teknisk støtte til bevaring og bæredygtig udnyttelse heraf.

20. Natura 2000-nettet, der er oprettet i henhold til naturtypedirektivet, bliver et centralt fællesskabsinstrument med en direkte indvirkning på lokalitetsrelaterede arealanvendelsesaktiviteter i medlemsstaterne. Det vurderes, at Natura 2000 kommer til at dække over 12% af Fællesskabets geografiske område med udsving i de enkelte lande afhængigt af biodiversiteten i arter og naturtyper i de enkelte biogeografiske områder og af, i hvor høj grad der er udlagt dyrkningsfrie bræmmer.

21. Der arrangeres biogeografiske seminarer med henblik på at vurdere medlemsstaternes forslag til nationale lister. Her mødes repræsentanter for Kommissionen og de pågældende medlemsstater, uafhængige eksperter og ngo'er inden for naturbeskyttelse under videnskabelig ledelse af det europæiske temacenter for naturbevaring under Det Europæiske Miljøagentur. AKTION: Udarbejdelse af EU-lister over lokaliteter til Natura 2000-nettet for hver af de seks biogeografiske områder. Mål: EU-lister over lokaliteter for alle biogeografiske områder skal vedtages inden udgangen af 2002, herunder havlokaliteter, hvor det er relevant.

22. Skovene er centrale vedvarende naturressourcer. De dækker 35% af EU's landområde. I naturtypedirektivets bilag I findes en fortegnelse over 59 skovtyper inddelt i seks kategorier af europæisk bevaringsbetydning, fordi de er sjældne eller residuelle og/eller huser arter af fællesskabsbetydning. Ifølge naturtypedirektivet skal medlemsstaterne foreslå Natura 2000-lokaliteter inden for disse naturtyper i hver af de seks biogeografiske områder. AKTION: Sikring af, at Natura 2000 omfatter et sammenhængende net af skovområder. Mål: Der skal foretages en bedømmelse af alle skovtyper i naturtypedirektivets bilag I som "tilstrækkeligt repræsenteret" inden 2002.

23. Nogle Natura 2000-lokaliteter kan være uudnyttede naturreserver, men de fleste lokaliteter vil ligge i områder, hvor der altid har været en betydelig menneskelig aktivitet, som har bidraget til at skabe eller opretholde naturtyper. Det er da heller ikke meningen, at Natura 2000-lokaliteter skal udpeges for at blokere for økonomisk aktivitet i og omkring det berørte landskab. Tværtimod skal der arbejdes på at fremme et økonomisk aktivitetsniveau, der er bæredygtigt og foreneligt med kravene til beskyttelse af de naturtyper og arter, for hvis skyld lokaliteten er udpeget. Dette nås bedst ved hjælp af forvaltningsplanlægning, som kun kan gennemføres med held, hvis jordejere og jordbrugere giver deres fulde engagement og støtte hertil.

24. I begyndelsen af 2000, da Fællesskabets strukturfonde havde betydelige midler til rådighed for EU-regioner, der er bagud, sendte Kommissionen brev ud til alle medlemsstater om forholdet mellem finansiering og Fællesskabets miljøbestemmelser. I brevet anførte Kommissionen, at medlemsstaterne af hensyn til god planlægning af strukturudgifterne og siden hen korrekt gennemførelse af programmerne skulle have opfyldt de forpligtelser, de er pålagt i medfør af Fællesskabets politikker og ordninger for beskyttelse og forbedring af miljøet, navnlig Natura 2000-nettet. Hvis de endnu ikke havde det, var Kommissionen af den opfattelse, at medlemsstaterne burde indsende deres lister over lokaliteter, der skal beskyttes gennem Natura 2000, sammen med de relevante videnskabelige oplysninger så hurtigt som muligt. Disse landes programdokumentation skulle indeholde en klar og uigenkaldelig forpligtelse til at garantere overensstemmelsen mellem deres programmer og beskyttelse af lokaliteter i henhold til Natura 2000.

25. LIFE-Naturfonden er et strategisk redskab til eksempelvis afprøvning af forvaltningsforanstaltninger i forbindelse med demonstrationsprojekter på Natura 2000-lokaliteter. Mellem 1992 og 1999 blev der brugt 350 mio. EUR på næsten 500 LIFE-Naturprojekter i medlemsstaterne [3]. Der er vedtaget en ny LIFE III-forordning, der dækker perioden 2000-2004. Derfor kan Kommissionen bidrage med et støttebeløb på 300 mio. EUR til LIFE-projekter i løbet af de næste fem år til de 15 medlemsstater samt yderligere støtte til de ansøgerlande, der har besluttet at være associeret til LIFE. Kommissionen støtter også projektsamarbejde og agter at spille en aktiv rolle i formidlingen af resultaterne (f.eks. LIFE Week 1999 i Bruxelles). AKTION: Finansiering af Natura 2000-nettet gennem LIFE-Naturprojekter for at fremme disse aktiviteter. Mål: Hver medlemsstat skal øremærke beløbene for at sikre positiv forvaltning af Natura 2000-lokaliteterne.

[3] Yderligere oplysninger kan fås på følgende netsted: http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm

26. De nye forordninger om udvikling af landdistrikter og regioner forøger mulighederne for at støtte og styrke den biologiske mangfoldighed i medlemsstaterne og navnlig i Natura 2000-nettet. De foranstaltninger, der vedrører forordningen om udvikling af landdistrikter, er omfattet af biodiversitetshandlingsplanen for landbruget. AKTION: Vurdering af den indvirkning, som strukturfondprogrammerne og planerne for udvikling af landdistrikter 2000-2006 samt andre finansielle fællesskabsinstrumenter har på den biologiske mangfoldighed, og overvågning af, at medlemsstaterne gennemfører disse planer. Denne vurdering skal finde sted inden for rammerne af de miljøvurderingssystemer, der allerede findes i henhold til de pågældende forordninger. Mål: Efter godkendelse i 2000 skal der foretages en opfølgende evaluering inden 2003. Afhængigt af evalueringens resultat skal det vurderes, om der er behov for en revision af de nuværende miljøvurderingssystemer i henhold til de pågældende forordninger. AKTION: Fremme af integreringen af biodiversitetsstøtteordninger i de programmeringsdokumenter, der henhører under henholdsvis Landbrugs-, Struktur- og Samhørighedsfonden og andre programmer, der er relevante for tredjelande. Mål: Der skal oprettes samfinansierede EU-programmer med klar forpligtelse til at beskytte biodiversiteten, navnlig på nuværende og kommende Natura 2000-lokaliteter.

27. Ifølge naturtypedirektivet skal alle planer eller projekter, der kan påvirke bevaringsmålsætningen for en lokalitet, tages op til passende vurdering. Derfor har Kommissionen udarbejdet et dokument (Fortolkningsvejledning til naturtypedirektivets artikel 6 ) for at hjælpe medlemsstaterne. Der udarbejdes flere og flere planer, der påvirker Natura 2000-nettet i medlemsstaterne, og som derfor skal vurderes. Fortolkningsvejledningen er et nyttigt fælles redskab, der skal indarbejdes i de nationale vurderingsprocedurer og vurderingsmanualer. AKTION: Udarbejdelse af retningslinjer for forvaltning af Natura 2000-lokaliteter for at sikre konsekvent gennemførelse af de beskyttelsesordninger, der gælder for lokaliteterne. Mål: - Fortolkningsvejledningen til direktivets artikel 6 skal være tilgængelig på alle EU-sprog inden udgangen af 2000. - En specifik vejledning i, hvordan en vurdering udføres i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4, skal være tilgængelig inden medio 2001.

28. EU's medlemsstater er nu i færd med at finde lokaliteter til Natura 2000-listen. I overensstemmelse med direktivets målsætning om at opbygge et sammenhængende økologisk net vil både Kommissionen og medlemsstaterne på basis af de specifikke kriterier, der er vedtaget i Habitat-komiteen, gennemgå nuværende og fremtidige behov for økologisk konnektivitet mellem Natura 2000-lokaliteter og måden, det skal gøres på. AKTION: Øget konnektivitet mellem Natura 2000-lokaliteter for at sikre fuld økologisk konnektivitet i og mellem EU-landene ved hjælp af en gennemgang af de nødvendige økologiske bindeled og forholdet til andre former for arealanvendelse. Mål: Konnektiviteten mellem lokaliteterne skal være et hovedkriterium i vurderingen af de foreslåede lokaliteter på de biogeografiske seminarer med hensyn til arter, der vandrer eller lever inden for store områder.

2.3. Udarbejdelse af forvaltningsplaner for udvalgte truede arter og visse jagtbare arter

29. Naturtypedirektivet og fugledirektivet indeholder bestemmelser om beskyttelse af arter, herunder kontrol med jagt og andre trusler. Ifølge naturtypedirektivet skal medlemsstaterne træffe foranstaltninger til etablering af et system, der skal beskytte truede arter, hvor som helst de findes, gennem forbud mod forsætlig fangst og drab samt forstyrrelse og ødelæggelse af yngleområder. Ifølge de seneste oplysninger fra visse medlemsstater kan man trods diverse bevaringsforanstaltninger iagttage såvel en stigning i antallet af truede arter som en kraftig tilbagegang hos adskillige fuglearter og andre vilde dyr og planter.

30. Kommissionen bifalder, at der udarbejdes handlingsplaner for globalt truede fuglearter, så de fornødne beskyttelsesforanstaltninger træffes, og det sikres, at de forskellige aktører gennemfører dem. Der findes tilgængelige oplysninger om de planer, der allerede er godkendt [4].

[4] http://europa.eu.int/comm/environment/nature/home.htm

31. Der er udarbejdet særlige handlingsplaner for genetablering af andre truede arter end fuglearter i forbindelse med forskellige internationale aftaler, f.eks. handlingsplanerne for store kødædende dyr i henhold til Bern-konventionen og handlingsplanerne for havskildpadder i Middelhavet i henhold til Barcelona-konventionen. AKTION: Færdiggørelse af rammehandlingsplaner for de mest truede fuglearter i EU. Udarbejdelse af handlingsplaner for de mest truede arter ud over fuglearter i overensstemmelse med internationale konventioner (Bern, Bonn osv.). Mål: Handlingsplaner for de 48 vigtigste fuglearter skal godkendes og være klar til gennemførelse i medlemsstaterne fra og med 2001.

32. Forvaltningsplaner for jagtbare fuglearter, der ikke har gunstig bevaringsstatus, er under udarbejdelse med hjælp fra Ornis-komiteen. Målet med forvaltningsplanerne er at sikre genopretning af en gunstig bevaringsstatus for disse arter. AKTION: Færdiggørelse af forvaltningsplaner for jagtbare fuglearter, som skal gennemføres af medlemsstaterne. Mål: Forvaltningsplaner for alle fugledirektivets 22 jagtbare fuglearter med ugunstig bevaringsstatus skal godkendes inden 2003.

33. Ifølge direktiverne er det ikke tilladt at fange eller jage dyr på en sådan måde, at det skader deres gunstige bevaringsstatus, men der kan gøres undtagelser, forudsat disse er i overensstemmelse med kriterierne i begge direktiver. Herudover skal medlemsstaterne etablere systemer til overvågning af tilfældig fangst og drab på dyrearter, der behøver en streng beskyttelsesordning. AKTION: Gennemgang af medlemsstaternes rapporter om undtagelser, herunder begrundelserne. Mål: Alle undtagelser skal være fuldt ud begrundet på et videnskabeligt grundlag og være i overensstemmelse med direktivkravene.

3. Den nuværende tendens med faldende biologisk mangfoldighed i forbindelse med forvaltning af vand, jord, skove og vådområder skal vendes.

34. Opfyldelsen af dette miljømæssige kvalitetsmål kræver, at der iværksættes foranstaltninger for også at opfylde følgende målsætninger i biodiversitetsstrategien:

* At anvende vandrammedirektivet som et redskab til bevaring og bæredygtig udnyttelse af den biologiske mangfoldighed og i denne sammenhæng udvikle og foretage kvantitative og kvalitative vandanalyser af efterspørgslen efter vand fra det enkelte vandløbsopland til f.eks. kunstvanding i landbruget, energifremstilling, industriformål, drikkevand og økologiske formål.

* At øge overfladedækket og styrke dets økologiske funktion, herunder bevoksninger langs bredder og i flodenge, for at bekæmpe erosion og opretholde det vandkredsløb, der forsyner økosystemer og levesteder af betydning for biodiversiteten med vand.

* At beskytte vådområderne i EU og genoprette ødelagte vådområders økologiske egenskaber.

3.1. At anvende vandrammedirektivet som et redskab til bevaring og bæredygtig udnyttelse af den biologiske mangfoldighed og i denne sammenhæng analysere vandets mængde og kvalitet i hvert enkelt vandløbsopland set i forhold til efterspørgslen efter vand til f.eks. kunstvanding i landbruget, energifremstilling, industriformål, drikkevand og økologiske formål.

35. Formålet med vandrammedirektivet [5] er at forhindre yderligere kvantitative og kvalitative forringelser af vandøkosystemer og grundvandet. På grundlag af vandøkologi og hele vandløbsoplande fastlægges vandpolitikken i direktivet med hensyn til bl.a. en fælles fremgangsmåde, målsætninger, grundlæggende foranstaltninger og fælles definitioner af vandøkosystemers økologiske status.

[5] Rådets direktiv 2000/60/EF

36. Direktivet er et eksempel på, hvordan man gennemfører den "økosystemstrategi", som blev efterspurgt i beslutning V/6 fra partskonferencen under konventionen om den biologiske mangfoldighed. Der fokuseres i direktivet på vand, som det flyder naturligt gennem vandløbsoplande mod havet, og der tages hensyn til den naturlige kvantitative og kvalitative udveksling af overfladevand og grundvand, der foregår over et helt vandområdedistrikt, herunder flodmundinger, andre overgangsområder og kystområder. Ifølge direktivet bør bekæmpelse af forurening ske ved en kombineret fremgangsmåde, hvor der gribes ind ved kilden og fastsættes miljøkvalitetsnormer. Der er foreslået en ordning til udfasning eller standsning af udledninger, emissioner og lignende af specifikke forurenende stoffer.

37. Vandrammedirektivet tager ikke som sådan sigte på at beskytte særlige arter, samfund, biotoper eller naturtyper. I direktivet nævnes der ikke enkelte arter med hensyn til disses behov for bevaring eller beskyttelse. Men biologisk mangfoldighed er ikke desto mindre den nøgleindikator, som anvendes i direktivet til at definere høj og god økologisk status. Direktivets målsætning om allerede fra ikrafttrædelsesdatoen at sikre en sådan god vandstatus og at hindre, at både den og den høje status forringes, betyder, at direktivet automatisk kommer til at fremme beskyttelsen af vandbiodiversiteten.

38. De funktionelle parametre, der anvendes som indikatorer for vandøkosystemers status, omfatter næringsstofstatus og vækst-/produktionsmønstre. Blandt indikatorerne er der imidlertid flest strukturelle parametre, navnlig med hensyn til kategorier af organismer, som er vejledende for ernæringsstrukturen og mangfoldigheden i vandøkosystemerne. Der findes fire næringstrin: Fytoplankton, makroalger og dækfrøede planter, bundlevende invertebrater samt fisk.

39. Til at definere den (næsten naturlige) høje økologiske status på en given lokalitet i et givet vandøkosystem anvendes økologiske komponenter. Det, der udgør god økologisk status, måles i forhold til den (naturlige) høje økologiske status for en given vandmasse på en given lokalitet. For eksempel er økologien i områder med naturligt lave nedbørsmængder og store sæsonudsving i vandmængden naturligt tilpasset disse betingelser. Organismer, der tilhører sådanne økosystemer, vil afspejle denne "tørhed" og variation i deres livscyklus, overlevelsesstrategier og andre funktionelle og strukturelle økologiske egenskaber. Høj status (og dens økologiske indhold, herunder komponenter af biodiversitetsmæssig, fysisk og kemisk karakter) bliver således den grundlæggende målestok for god status. Derudover bør det nævnes, at genopretning af vådområder, hvor det er hensigtsmæssigt, kan blive et vigtigt redskab til sikring af god vandstatus.

40. Vandrammedirektivet vil bidrage til at beskytte vandbiodiversiteten og mere bredt også til at bevare den biologiske mangfoldighed, der er afhængig af vandkredsløbet på afvandingsniveauet, gennem følgende målsætninger og foranstaltninger: AKTION: Sikring af, at forvaltningsplaner for vandløbsoplande, som omfatter hvert vandløbsopland i sin helhed, afspejler biodiversitetshensynene ved at:

* give et klart billede af vandbiodiversitetens tilstand, bl.a. gennem en regelmæssig vurdering af den økologiske vandstatus (hvert 6. år). Beskrivelsen af vandøkosystemer vil indeholde detaljerede oplysninger, der kan bruges som referencer i vurderingen af ændringer i den økologiske vandstatus, bl.a. sammensætning og overflod af arten, geografiske og tidsmæssige udsving, specifikke indikatororganismer og -funktioner. Der vil blive skabt bedre forståelse af den hydrologiske og økologiske interaktion mellem vådområder, bredbevoksningen langs floder og økosystemet i et vandløbsopland;

* angive beskyttede områder og tage hensyn til dem;

* etablere en kæde af vandøkosystemer med et genoprettet eller forbedret funktionelt og strukturelt økosystem, der kan fungere som en vandøkologisk korridor;

* sikre kvalitativ og kvantitativ god grundvandsstatus, hvilket i bredere forstand vil bidrage til at beskytte terrestriske økosystemer og disses biologiske mangfoldighed;

* fremme bæredygtigt vandforbrug på grundlag af langsigtet beskyttelse af vandmængderne. Vand kan ikke ud- eller afledes i store mængder uden en grundig undersøgelse af de mulige virkninger på vandøkosystemerne;

* skabe et fornuftigt grundlag for indsamling og analyse af oplysninger om vandbiodiversitet og trusler imod den. Dette vil udgøre et nødvendigt informationsgrundlag for medlemsstaternes kompetente myndigheder i deres udvikling af fornuftige og bæredygtige politikker; navnlig forvaltningsplaner for vandløbsoplande i overensstemmelse med bilag VII til vandrammedirektivet;

* opnå gennemsigtighed gennem offentliggørelse og udbredelse af information samt gennem offentlige høringer om udkast til forvaltningsplaner for vandløbsoplande blandt såvel direkte som indirekte interesserede parter. Denne åbne, deltagelsesbaserede proces bør sikre bedre kvalitet i udarbejdelsen og gennemførelsen af forvaltningsplaner for vandløbsoplande.

Mål: Forvaltningsplanen skal træde i kraft inden 2009 og derefter revideres hvert 6. år. AKTION: Fremme af pilotundersøgelser af, hvordan biodiversitetskravene integreres i gennemførelsen af forvaltningsplanerne for vandløbsoplande.

3.2. At øge overfladedækket og styrke dets økologiske funktion, herunder bevoksninger langs bredder og i flodenge, for at bekæmpe erosion og opretholde det vandkredsløb, der forsyner økosystemer og levesteder af betydning for biodiversiteten med vand

41. Næsten al menneskelig aktivitet medfører konsekvenser for arealanvendelsen og overfladedækket. Initiativer i forbindelse med f.eks. vandressourcer og vandkvalitet, luft og klimaændringer, naturbeskyttelse, landbrug, skovbrug, urbanisering og håndtering og bortskaffelse af kemikalier og affald har ofte indvirkning på beskyttelsen af jorden samt på arealanvendelsen og overfladedækket, som i sidste instans påvirker biodiversiteten.

42. For at styrke overfladedækkets økologiske funktion kan medlemsstaterne træffe en lang række foranstaltninger tilpasset den pågældende regions særlige egenskaber. For så vidt angår landbrugsområder, er disse foranstaltninger omfattet af eller i overensstemmelse med de fælles regler for direkte støtteordninger, som der henvises til i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1259/1999 (se Handlingsplan for biodiversitet: Landbrug).

43. Inden for erosionsbekæmpelse er skovstøtteordningerne i afsnit II, kapitel VIII, i forordning (EF) nr. 1257/1999 et af de vigtigste instrumenter (se Handlingsplan for biodiversitet: Landbrug).

44. I forbindelse med beskyttelse af vandkredsløbet skal medlemsstaterne i henhold til nitratdirektivet [6] ud over de foranstaltninger, der allerede er henvist til i det tidligere afsnit af vandrammedirektivet, udarbejde nationale programmer for vandløbsbeskyttelse mod gødningsudsivning i vandløb og grøfter, hvor den eneste praktiske og effektive foranstaltning er anlæggelse af dyrkningsfrie bræmmer, diger og læhegn. Disse programmer kan også omfatte vedligeholdelse af en minimumsvegetation i regnfulde vinterperioder med henblik på at beskytte vandløb mod nitratforurening og jorden mod erosion.

[6] Rådets direktiv 91/676/EØF om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget

45. I forbindelse med pesticidkontrol agter Kommissionen at supplere den eksisterende lovgivning om plantebeskyttelsesmidler (se Handlingsplan for biodiversitet: Landbrug) ved i 2001 at fremlægge en meddelelse om bæredygtig anvendelse af pesticider og tage yderligere initiativer til fremme af fornuftig brug af pesticider.

46. Kommissionen overvejer at udvide renseslamdirektivet [7] til ikke blot at omfatte renseslam, men også andet slam og direktivets anvendelsesområde til at omfatte alle typer spredning af slam (ikke kun jordbrugsmæssig). Med hensyn til byaffald er Kommissionen i færd med at undersøge muligheden for at vedtage et direktiv om biologisk håndtering (kompostering og anaerob nedbrydning) af biologisk nedbrydeligt affald. En af målsætningerne for begge disse områder er at hindre anvendelse af spildprodukter af meget ringe kvalitet, som kunne få negative konsekvenser for jorden på langt sigt.

[7] Direktiv nr. 86/278/EØF

47. Grundlæggende oplysninger om jorden er en forudsætning for at bevare den. Kommissionen er i øjeblikket ved at lægge sidste hånd på denne kortlægning af risikoen for jorderosion, jordens organiske indhold inden for EU og grænserne for tungmetaller. Disse oplysninger vil udgøre grundlaget for en struktureret beskyttelse af biodiversiteten i jorden, da de tjener til en bedre identificering af truslerne mod den. Herudover gennemføres der som led i miljøpolitikkens fastlæggelse af hovedindikatorer forskning i mulige indikatorer til undersøgelse af tendenserne i bebyggede og dertil relaterede områder for at få fastslået omfanget af truslen mod jorden fra den stigende urbanisering (se afsnittet om bymiljø nedenfor).

48. For at udvide kendskabet til emnet oprettede Kommissionen for nylig sammen med medlemsstaterne, ansøgerlandene og andre europæiske stater the European Soil Forum, hvis langsigtede mål er den overordnede beskyttelse af jorden. AKTION: Etablering af en informationsdatabase over jorderosion, organisk materiale og tungmetaller og overvågning af urbaniseringen i henseende til den biologiske mangfoldighed. Mål: Databasen skal oprettes inden 2003. AKTION: Sikring af, at de produkter, der hidrører fra håndteringen af slam og biologisk nedbrydeligt affald, og som er beregnet til anvendelse på jord, er af en sådan kvalitet, at de ikke udgør en trussel mod jordens iboende kvaliteter og dens biodiversitet. Mål: Kvalitetsnormer for disse produkter skal være fastlagt inden 2003. AKTION: På længere sigt en overordnet bevidstgørelse af behovet for at beskytte EU's jord og dens biodiversitet. Mål: Et program for bevidstgørelse af offentligheden skal lanceres inden 2005. AKTION: Fremlæggelse af en meddelelse om forsvarlig brug af pesticider og deres indvirkning på biodiversiteten. Mål: Kommissionen skal vedtage meddelelsen inden 2001.

49. Skovene har en mangfoldighed af økologiske funktioner. Afsnit II, kapitel VIII, i forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne omfatter aktiviteter som genrejsning af ødelagte skove, bevaring og forbedring af deres økologiske stabilitet og værdier og skovrejsning på landbrugsjord. Det mest effektive middel til at sikre bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversiteten i de europæiske skove er at fremme specifikke naturvenlige skovforvaltningsteknikker (navnlig nedbringelse af renafdriftsområdernes størrelse, anvendelse af lokale arter, begrænsning af pesticid- og gødningsanvendelsen, øgede mængder af døde og rådnende træer, beskyttelse af nøglelevesteder, genrejsning af ødelagte skove eller genopretning af lokale skovøkosystemer osv.). Gennemførelsen af skovforanstaltningerne i forordningen om udvikling af landdistrikterne skal styrke denne type aktiviteter og forhindre skadelige tiltag. Yderligere må nye skove ikke få negative konsekvenser for økologisk interessante eller bemærkelsesværdige lokaliteter og landskaber. AKTION: Fremme af bevaring og bæredygtig udnyttelse af den biologiske mangfoldighed i kraft af gennemførelsen af kapitel VIII (skovbrug) i forordningen om støtte til udvikling af landdistrikterne. Mål: Landbrugsudviklingsplaner skal omfatte skovbiodiversitet.

3.3. At beskytte vådområderne i EU og genoprette ødelagte vådområders økologiske egenskaber

50. EU søger at sikre bevaring af biodiversiteten i vådområder gennem aktioner, der er knyttet til udviklingen af Natura 2000-nettet, udviklingen af en strategi for integreret kystzoneplanlægning og til vandrammedirektivet.

51. I tidligere afsnit af denne handlingsplan er allerede nævnt aktioner i relation til fugledirektivet, naturtypedirektivet og vandrammedirektivet, som er relevante for vådområderne. Som supplement til disse aktioner beskrives i dette afsnit yderligere aktioner i forbindelse med strategien for integreret kystzoneplanlægning.

52. I Det Europæiske Miljøagenturs evalueringsrapport fra 1999 med titlen "Environment in the European Union at the turn of the century" beskrives den ugunstige udvikling såvel i kystområdernes tilstand som i det pres, der lægges på dem. Denne tendens forventes ikke afværget i den nærmeste fremtid. Urbaniseringen fortsætter i hastigt tempo, navnlig i de sydlige lande, og der opstår stadig hyppigere konflikter mellem forskellige ressourceanvendelsesformål, f.eks. landbrug og turisme.

53. En anselig del af Europas større vådområder befinder sig i kystzonen; bæredygtig planlægning og forvaltning af kystzonen er derfor nøglen til bevaring af vådområderne. I overensstemmelse med arbejdsprogrammet for biodiversiteten i havet og ved kysterne [8] under konventionen om den biologiske mangfoldighed vil Kommissionen fremme integreret kystzoneplanlægning som et redskab til god arealanvendelse i kystzoner.

[8] Beslutning IV/5 fra partskonferencen under konventionen om den biologiske mangfoldighed

54. Kommissionen vedtog for nylig en meddelelse om en europæisk strategi for integreret kystzoneplanlægning [9]. Denne meddelelses del III indeholder 38 aktioner fordelt på følgende 6 kategorier:

[9] KOM(2000) 547

(1) Fremme af integreret kystzoneplanlægning inden for medlemsstaterne og på "regionalhavs- og kystniveau".

(2) EU-politikkens forenelighed med integreret kystzoneplanlægning

(3) Fremme af dialogen mellem interessenter i de europæiske kystzoner

(4) Udvikling af optimal praksis til integreret kystzoneplanlægning

(5) Tilvejebringelse af information og viden om kystzonen

(6) Informationsformidling og oplysningskampagner

55. Hvor det er muligt, bygger EU's strategi for integreret kystzoneplanlægning på eksisterende instrumenter og programmer, bl.a. mange, der ikke udelukkende er beregnet på kystzonen, såsom den bedste anvendelse af strukturfondene og LIFE-Miljøprogrammet. I strategien gøres det klart, hvor disse aktioner suppleres med nye aktiviteter, særlig i henseende til udvikling og udveksling af optimal praksis, og tilskyndelse til integreret kystzoneplanlægningsaktioner på andre administrative niveauer. Strategien indeholder navnlig et forslag til Europa-Parlamentets og Rådet henstilling om gennemførelsen af integreret kystzoneplanlægning i Europa [10]. I strategien understreges desuden betydningen af fortsat tværtjenesteligt samarbejde i Kommissionen. AKTION: Sikring af, at den europæiske strategi for integreret kystzoneplanlægning bidrager til at beskytte vådområderne i EU og genoprette ødelagte vådområders økologiske egenskaber. Mål: - Der skal oprettes et netværk for kystzonearbejdere. - Der skal udarbejdes informationsmateriale.

[10] KOM(2000) 545

4. Den nuværende tendens med faldende biologisk mangfoldighed i hele EU skal vendes

56. Opfyldelsen af dette miljømæssige kvalitetsmål kræver, at der iværksættes foranstaltninger for også at opfylde følgende målsætninger i biodiversitetsstrategien:

* I samarbejde med medlemsstaterne at udvikle instrumenter til at styrke bevaring og bæredygtig udnyttelse af den biologiske mangfoldighed i områderne uden for de beskyttede områder i EU.

57. Følgende områder prioriteres: a) integrering af biodiversiteten i arealanvendelsesrelaterede politikker (landbrug, fiskeri og akvakultur, strukturfonde og bymiljø), b) integrering af biodiversiteten i horisontale miljøpolitikker så som forsigtighedsprincippet, miljøansvar, miljøvirkningsvurdering, strategisk miljøvurdering, offentlig deltagelse, adgang til information, miljømærkning, skovcertificering og andre økonomiske instrumenter, herunder miljørevision, og c) integrering af biodiversiteten ved hjælp af instrumenter, der omhandler genetiske ressourcer på områder som indtrængende fremmede arter, bioteknologi, hormonforstyrrende stoffer og ex situ-bevaring.

4.1. At integrere biodiversiteten i centrale arealanvendelsespolitikker

4.1.1. Landbrug

58. Reformen af den fælles landbrugspolitik i 1999 i forbindelse med Agenda 2000 vil utvivlsomt både direkte og indirekte bidrage til at styrke bæredygtig udnyttelse og bevaring af den overordnede biologiske mangfoldighed i Europa.

59. De nye regler og bestemmelser, som Rådet vedtog i 1999, og navnlig den nye forordning om støtte til udvikling af landdistrikter, vil afspejles i de forskellige nationale planer for landbrug og landdistrikter, som medlemsstaterne udarbejder og sender til godkendelse i Kommissionen. Før godkendelse gennemgås planerne grundigt i Kommissionen med henblik på en vurdering af deres miljøvirkning og i særdeleshed af de fordele, planerne indebærer for bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversiteten. Disse foranstaltninger giver medlemsstaterne mulighed for og til tider pligt til at udvide og gennemføre miljøforanstaltninger til gavn for bevaring og bæredygtig udnyttelse af landbrugsøkosystemer i Europa.

60. I marts 2000 vedtog Kommissionen et sæt retningslinjer om forholdet mellem planerne for udvikling af landdistrikter og direktiverne om fugle, naturtyper og nitrat, som blev sendt ud til medlemsstaterne (se også afsnit 24). I disse retningslinjer udbeder Kommissionen sig fra de medlemsstater, der endnu ikke har opfyldt deres forpligtelser, en komplet liste med forslag til Natura 2000-lokaliteter samt de fornødne foranstaltninger til beskyttelse af dem. Hvis denne anmodning ikke efterkommes, kan Kommissionen suspendere udbetalingerne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget i tilknytning til planerne om udvikling af landdistrikter. Samme procedure vil blive anvendt, hvis nitratdirektivet ikke anvendes korrekt til beskyttelse af de områder, der i direktivet defineres som "sårbare zoner".

61. Derudover giver reformen af visse fælles markedsordninger (f.eks. oksekød) mulighed for yderligere at integrere biodiversiteten i den fælles landbrugspolitik.

62. Alle disse foranstaltninger er fastlagt i detaljer i biodiversitetshandlingsplanen for landbruget eller udgør et væsentligt element i skovbrugsstrategien for EU.

63. Gennemførelsen af denne handlingsplan bliver vigtig for bevaringen og styrkelsen af landbrugsøkosystemer og for forbedringen af bevaringsstatusen for vilde arter og udvalgte levesteder, der primært påvirkes af landbruget. Virkningerne af gennemførelsen af denne handlingsplan bør vurderes under hensyntagen til virkningerne af andre politikker og foranstaltninger på EU's område. AKTION: Opstilling af indikatorer på grundlag af bevaringsstatusen for udvalgte, repræsentative arter, der primært findes i landbrugsøkosystemer, og sikring af, at der i disse indikatorer tages hensyn til forskellige geografiske mønstre og afdækker virkningen af processer som f.eks. ændringer i landbrugspraksis [11]. Mål: Indikatorerne skal være opstillet inden 2003.

[11] Opstillingen af specifikke landbrugsmiljømæssige indikatorer for udviklingen af centrale vilde arter (fugle og planter) og økosystemer er også indeholdt i biodiversitetshandlingsplanen for landbruget. Se i den forbindelse 4. kolonne (målsætninger/indikatorer) i tabel 2 under prioritet "Støtte til ugunstigt stillede områder" på side 38 og "Økologisk infrastruktur. Bevaring af åbne miljøer" på side 38-39.

4.1.2. Fiskeri og akvakultur

64. De generelle rammer i den fælles fiskeripolitik omfatter bevaring af levende marine og akvatiske ressourcer under hensyntagen til virkningerne på det marine økosystem. I denne henseende er der fastlagt 4 hovedmålsætninger for det naturlige miljø i relation til fiskeri- og akvakulturpraksis:

* fremme bevaring og bæredygtig udnyttelse af fiskebestandene og deres fødeområder;

* fremme gennemførelsen af tekniske bevarelsesforanstaltninger med henblik på at nå ovennævnte målsætning;

* reducere konsekvenserne af fiskeriaktiviteter for marine/kystøkosystemer;

* undgå akvakulturpraksis, der med f.eks. forurening fra fiskeavl eller genetisk forurening kan påvirke bevaringen af levesteder.

65. Det seneste skridt i processen med at samordne miljø og fiskeripolitik består i vedtagelsen af Rådets beretning til Det Europæiske Råd om integrering af miljøhensyn og bæredygtig udvikling i den fælles fiskeripolitik [12]. Denne beretning vil danne baggrund for vedtagelsen i juni 2001 af en strategi for fuld integrering af miljøet i fiskeripolitikken.

[12] 9207/00PECHE 85 ENV 184

66. Den fælles fiskeripolitiks grundlæggende forskrifter omfatter forvaltningsredskaber, der kan anvendes til beskyttelse af den havbiologiske mangfoldighed, såsom fangstkvoter og fiskerikapaciteten i flåderne. Disse overordnede forvaltningsredskaber, der er beregnet til at mindske presset fra fiskeriet, kan suppleres med specifikke tekniske foranstaltninger til forbedring og bæredygtig udnyttelse af fiskebestandene gennem beskyttelse af fiskeyngel og mindskelse af miljøvirkningen.

67. Biodiversitetshandlingsplanen for fiskeriet indeholder en gennemgang af de tilgængelige forvaltningsredskaber og et forslag til en styrket anvendelse af dem med henblik på at opnå bedre resultater i bevaringen af fiskebestandene og en øget beskyttelse af den havbiologiske mangfoldighed. Handlingsplanens gennemførelse er af stor betydning for bedre at bevare marine og relaterede ferskvandsøkosystemer og udvalgte levesteder, der påvirkes af fiskeri og akvakultur, såvel som for at opnå en højere bevaringsstatus for marine og relaterede ferskvandsarter. Virkningerne af gennemførelsen af denne handlingsplan vurderes på baggrund af virkningerne af andre politikker og foranstaltninger på hav- og vandmiljøområdet. AKTION: Opstilling af indikatorer på grundlag af bevaringsstatusen for udvalgte marine og akvatiske arter. Mål: Indikatorerne skal være opstillet inden 2003.

4.1.3. Strukturfondene

68. Den nye strukturfondforordning, der blev vedtaget i 1999, har styrket rådgivningsprocessen i forberedelsen, evalueringen og vedtagelsen af planer og programmer i kraft af etableringen af partnerskaber med deltagelse af de relevante parter. I henhold til denne forordning kræves der ex ante-, midtvejs- og ex post-evalueringer af de vedtagne planer og programmer. AKTION: Integrering af biodiversiteten i forordningens miljøvurdering og i de strategiske miljøvurderinger og miljøvirkningsvurderinger af projekter, planer og programmer. Mål: Bidragene fra strukturfondene til bevaringen af biodiversiteten skal øges. Planer og programmer med fællesskabsstøtte må ikke få en nettoskadevirkning på den biologiske mangfoldighed.

69. Yderligere vedtog Kommissionen i marts 2000 retningslinjer for forholdet mellem de regionale strukturfonde og naturtypedirektivet og fugledirektivet. I disse retningslinjer ligger der en anmodning til de pågældende medlemsstater om snarest muligt at tilsende Kommissionen deres lister over lokaliteter, der skal beskyttes gennem Natura 2000, sammen med de relevante videnskabelige oplysninger i overensstemmelse med naturtype- og fugledirektivet. Indtil listerne fremlægges, skal de pågældende medlemsstater også garantere over for Kommissionen, at de ikke vil tillade, at der sker skade på de udlagte Natura 2000-lokaliteter. Hvis de ikke opfylder disse forpligtelser, kan Kommissionen anvende de sanktioner, der er omfattet af de generelle forordninger for strukturfondene [13] eller forordningen for Samhørighedsfonden [14]. AKTION: Sikring af, at evalueringen af planerne og programmerne bl.a. indeholder foranstaltninger til integrering af miljødimensionen (herunder biodiversiteten) i strukturfondprogrammerne og i vurderingen af disses virkning på den biologiske mangfoldighed. Mål: Planer og programmer med fællesskabsstøtte må ikke få en nettoskadevirkning på Natura 2000-lokaliteter eller beskyttede arter.

[13] Forordning (EF) nr. 1260/1999

[14] Forordning (EF) nr. 1164/94

4.1.4. Bymiljø

70. Den nuværende tendens til fortsat urbanisering og byspredning betyder et øget pres på biodiversiteten. Undersøgelser viser, at inddragelse af jord til bymæssig bebyggelse og transportinfrastruktur som oftest har været til skade for grønne områder og har ødelagt levesteder både i by og på land. Det vil være en fordel at iværksætte integreret byforvaltning og -planlægning, som har bevaring af biodiversiteten som specifik politisk målsætning. Det er en stor udfordring for politikere, udviklingsplanlæggere, byplanlæggere, arkitekter og landskabsarkitekter.

71. Meddelelsen "Bæredygtig byudvikling i Den Europæiske Union: Rammer for handling" KOM(98) 605 er svaret på disse udfordringer. Her hedder det: " Når bebyggede områder spreder sig ukontrollabelt, fordi jobs, handel og fritidstilbud decentraliseres, og fordi boligpræferencerne ændrer sig, reduceres miljøværdien af store landområder på ubestemt tid." På den anden side har nogle områder i byerne en vigtig og værdifuld biodiversitet. Elimineringen af grønne områder i og omkring byområder skader både biodiversiteten og borgernes livskvalitet. Mange europæiske byer står i dag tilbage med store, ubrugelige og forurenede landområder (tidligere industriområder) efter den industrielle omstilling." Fremme af biodiversitet og grønne områder i byområder er en politisk målsætning i meddelelsen om bæredygtig byudvikling. Gennemførelsen heraf vil derfor bidrage til at bevare og styrke biodiversiteten i byområder.

72. Det arbejde, der i øjeblikket foregår på området for arealanvendelse, og som tager sigte på at begrænse bebyggelsen af grønne områder, fremme genindvinding af forladte og forurenede grunde og fremme en mere effektiv udnyttelse af infrastrukturen, vil også bidrage til at nå dette mål. Forurenede grunde kan medføre varig grundvands- og jordforurening og derfor få alvorlige konsekvenser for miljøet, den menneskelige sundhed og den biologiske mangfoldighed.

73. Det nyligt lancerede overvågningsinitiativ "europæiske fælles indikatorer" er det endelige resultat af arbejdet i arbejdsgruppen for bæredygtige indikatorer, som blev nedsat i 1999 under Ekspertgruppen for Bymiljø. Det skal fremme indikatorer for lokal bæredygtighed, herunder indikatorer til vurdering af, hvorvidt byerne beskytter uudviklede og økologisk følsomme områder.

74. Derudover kan bevaring og anlæggelse af grønne korridorer eller stier i by- og forstadsområder også være til gavn for biodiversiteten [15]. AKTION:

[15] Se også European Greenways Associations vejledning "The European Greenways Good Practice Guide - Examples of actions undertaken in cities and periphery", som er udgivet med støtte fra Europa-Kommissionens generaldirektorat for miljø.

* Undersøgelse af mulighederne for at tage et fællesskabsinitiativ på byområdet, som styrker bevaringen af biodiversiteten i ikke-beskyttede byområder, bidrager til at begrænse tabet af biodiversitet og indeholder forslag til foranstaltninger, som skal forbedre biodiversiteten, f.eks. oprettelse af et EU-register over forurenet jord eller en støtteordning for oprensning af forurenede grunde/genbrug af tidligere industriområder.

* Overvejelse af muligheden for at iværksætte en global byovervågningsmekanisme med de fornødne redskaber til at gøre status over beskyttede og ubeskyttede grønne områder, herunder skove, parker og andre typer landområder eller rekreative områder af relevans for biodiversiteten i byområder. Mål:

* Inden 2002 skal det vurderes, hvorvidt det er nødvendigt at fremsætte specifikke forslag om hindring af tab af grønne områder i byområder for at bevare biodiversiteten.

* Det skal overvejes, hvorvidt der inden 2004 skal udvikles et register over de forurenede bygrunde, som har betydning for biodiversiteten.

* Der skal inden 2002 udarbejdes en handlingsplan med foranstaltninger til oprensning af forurenede bygrunde, som har betydning for biodiversiteten.

* Der skal udarbejdes en handlingsplan for, hvordan biodiversiteten får mest gavn af genanvendelsen af tidligere industriområder.

4.2. At styrke biodiversiteten ved hjælp af horisontale miljøpolitikker

4.2.1. Forsigtighedsprincippet

75. Den 2. februar 2000 vedtog Kommissionen en meddelelse om forsigtighedsprincippet. I meddelelsen er fastlagt de generelle retningslinjer for Kommissionens anvendelse af forsigtighedsprincippet i situationer, hvor der foreligger utilstrækkelige, foreløbige eller unøjagtige videnskabelige data, og hvor der efter en foreløbig, objektiv videnskabelig evaluering findes tegn på, at de eventuelle virkninger på miljøet og menneskers, dyrs og planters sundhed er potentielt farlige og ikke i overensstemmelse med det valgte beskyttelsesniveau. Meddelelsen afspejler præamblen til konventionen om den biologiske mangfoldighed, hvori det understreges, at "mangel på videnskabelig sikkerhed i tilfælde, hvor der er fare for stærk nedgang i eller tab af den biologiske mangfoldighed, ikke må bruges som påskud til at udsætte foranstaltninger til at undgå eller mindske denne fare ...." I Kommissionens meddelelse henvises til langtidsvirkningen på økosystemer. Forsigtighedsprincippet kan bringes i anvendelse i tilfælde af risici, hvis virkninger muligvis først ses efter mindst 20 år, eller som kan få konsekvenser for kommende generationer. AKTION: Sikring af, at der i udviklingen og gennemførelsen af fællesskabsinstrumenter anvendes risikovurdering/risikostyring på baggrund af forsigtighedsprincippet, navnlig i forbindelse med biodiversitetsspørgsmål. Mål: Anvendelsen af forsigtighedsprincippet og af risikovurdering og risikostyring i særdeleshed i forbindelse med biodiversitetsspørgsmål skal sikres i udviklingen og gennemførelsen af fællesskabsinstrumenter.

4.2.2. Ansvarsmekanismer

76. Den 9. februar 2000 vedtog Kommissionen en hvidbog om erstatningsansvar for miljøskader. Dette dokument skitserer en EF-ordning for erstatningsansvar for miljøskader, der bl.a. skal dække skader på biodiversiteten. I hvidbogen konkluderer Kommissionen, at et EF-rammedirektiv er det bedste middel til at føre en sådan ordning ud i livet. Eftersom der endnu ikke findes erstatningsansvar for skader på naturressourcer inden for EU, har Kommissionen med henblik på at sikre optimal retlig sikkerhed foreslået, at skader på biodiversiteten kun dækkes, hvis den pågældende naturressource allerede er beskyttet i henhold til EF-reglerne om naturbeskyttelse, hvilket vil sige fugledirektivet og naturtypedirektivet samt Natura 2000-nettet, som er baseret på disse direktiver.

77. I marts 2000 holdt Rådet (miljø) en orienterende debat om hvidbogen og tilsluttede sig bredt et rammedirektiv om erstatningsansvar for miljøskader.

78. En ordning for erstatningsansvar for skader på biodiversiteten bør føre "forureneren betaler"-princippet ud i livet. Hvis nogen for eksempel tilføjer en naturtype eller en art, der er beskyttet i henhold til EF-reglerne om naturbeskyttelse, betydelig skade, skal den pågældende betale for genopretning eller kompensering. Det vil give den part, som er ansvarlig for aktiviteter, der udgør en risiko for de beskyttede naturressourcer, yderligere incitamenter til at træffe de fornødne foranstaltninger og dermed undgå problemer. Erstatningsansvarsmekanismen har derudover den gavnlige virkning, at miljøomkostningerne internaliseres. Det betyder f.eks., at forsikringsselskaberne kan inddrage de eventuelle genopretningsomkostninger i deres præmieberegning. AKTION: Forøgelse af bevidstheden om den nytteværdi, som ordninger for erstatningsansvar for miljøskader har for bevaring af biodiversiteten. Mål: Der skal afholdes offentlige høringer inden 2001. AKTION: Iværksættelse af en undersøgelse af mulighederne for genopretning og genetablering efter skader på biodiversiteten og en undersøgelse af forsikringsmulighederne i forbindelse med ordningerne for erstatningsansvar for miljøskader. Mål: Undersøgelserne skal fremlægges inden 2002. AKTION: Fremlæggelse af et forslag til rammedirektiv om bl.a. skader på biodiversiteten. Mål: Forslaget skal være fremlagt inden udgangen af 2001.

4.2.3. Miljøvirkningsvurdering

79. Miljøvirkningsvurderingen er et nøgleredskab til identificering af de sandsynlige virkninger af menneskelig aktivitet på biodiversiteten. Når virkningerne identificeres på et tidligt tidspunkt i beslutningsprocessen inden godkendelsen af et projekt, kan beslutningstagerne træffe de fornødne foranstaltninger til at forebygge eller afbøde de negative virkninger på biodiversiteten og til senere at overvåge virkningerne.

80. Siden vedtagelsen i 1998 af meddelelsen om en biodiversitetsstrategi er miljøvirkningsvurderingen blevet videreudviklet i EU. Rådets direktiv 97/11/EF om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som forbedrer og udvider VVM-direktivets anvendelsesområde, er trådt i kraft. I henhold til dette direktiv skal medlemsstaterne bl.a. tage hensyn til nedenstående kriterier, når de skal beslutte, hvorvidt de skal foretage en miljøvirkningsvurdering: Anvendelsen af naturressourcer og den miljømæssige sårbarhed i de geografiske områder, der kan blive berørt af projekter, navnlig vådområder, kystområder, bjerg- og skovområder, reservater og naturparker og Natura 2000-lokaliteter. Disse kriterier er vigtige for bevaringen af den biologiske mangfoldighed. Selv om den endelige dato for gennemførelsen af det ændrede VVM-direktiv var den 14. marts 1999, mangler nogle medlemsstater dog stadig at gennemføre det ændrede direktiv korrekt i den nationale lovgivning. AKTION: Kontrol af, at gennemførelsen af det ændrede VVM-direktiv i medlemsstaterne i tilstrækkelig grad tager hensyn til biodiversiteten, og fortsatte retlige skridt mod de medlemsstater, der ikke har gennemført direktivet i tilstrækkeligt omfang. Mål: Direktivet skal være gennemført i alle medlemsstater inden 2001. AKTION: Der skal ske en opfølgning på, om det ændrede VVM-direktiv gennemføres i medlemsstaterne, med fokus på biodiversitetsspørgsmål. Mål: Det ændrede VVM-direktiv skal være gennemført fuldt ud i medlemsstaterne inden 2002. AKTION: Særlig opmærksomhed skal rettes mod den korrekte anvendelse af dette direktiv på projekter, der støttes i henhold til strukturfondforordningen, og projekter, der kan påvirke Natura 2000-lokaliteter. Mål: Der skal foretages miljøvirkningsvurderinger for alle relevante projekter, hvortil der ydes fællesskabsstøtte.

4.2.4. Strategisk miljøvurdering

81. Efter Europa-Parlamentets førstebehandling har Kommissionen ændret sit forslag til direktiv om strategisk miljøvurdering, der omhandler miljøvurdering af planer og programmer. Dette ændrede forslag dannede grundlag for rådsforhandlinger, som i marts 2000 afsluttedes med vedtagelsen af en fælles holdning. I den fælles holdning stilles der bl.a. krav om en obligatorisk strategisk miljøvurdering af planer og programmer, der kan påvirke Natura 2000-lokaliteter. Den ventede vedtagelse i foråret 2001 af direktivet om strategisk miljøvurdering vil være et stort fremskridt for hensynet til miljøet, herunder den biologiske mangfoldighed. Og det vil bidrage til at sikre, at der tages hensyn til miljøpåvirkningen på et tidligt tidspunkt i beslutningsprocessen for visse planer og programmer, hvilket falder i tråd med forsigtighedsprincippet. AKTION: Kontrol af, hvordan direktivet om strategisk miljøvurdering gennemføres efter vedtagelsen, og opfølgning på, hvordan det anvendes i medlemsstaterne med vægt på biodiversitetshensyn. Mål: Direktivet om strategisk miljøvurdering skal være omsat til medlemsstaternes nationale lovgivning inden 2002.

4.2.5. Støtte til offentlig deltagelse i miljøvurderingsprocedurer

82. Oplysning af offentligheden og bestemmelser om høring udgør centrale elementer i miljøvirkningsvurderingen. De bidrager ikke blot til at højne bevidstheden hos offentligheden om betydningen af biodiversitet, men sikrer også, at den lokalt tilgængelige information samles og tages i betragtning, når der træffes beslutninger.

83. Ud over de lovgivningsmæssige initiativer til styrkelse af VVM-procedurerne i EU vil en øget deltagelse fra de interesserede parters side bidrage til at gøre offentligheden mere miljøbevidst, også med hensyn til biodiversitet, og til, at der træffes mere miljø- og biodiversitetsvenlige beslutninger. AKTION: Revision af nuværende retningslinjer for miljøvirkningsvurdering og udarbejdelse af nye retningslinjer til støtte for offentlighedens deltagelse i vurderingen af såvel projekter som planer og programmer, der kan påvirke biodiversiteten. Mål: Retningslinjer skal revideres hhv. udarbejdes inden 2002.

4.2.6. Adgang til oplysning, offentlig deltagelse i beslutningsprocessen og adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århus-konventionen)

84. I juni 1998 underskrev Det Europæiske Fællesskab FN-ECE's Århus-konvention. De 15 medlemsstater er medunderskrivere. I overensstemmelse med gældende fællesskabspraksis vil Det Europæiske Fællesskab først kunne ratificere konventionen, når den relevante EU-lovgivning er tilpasset konventionens bestemmelser. Bestemmelserne i Århus-konventionen om adgang til oplysning, offentlig deltagelse i beslutningsprocessen og adgang til klage og domstolsprøvelse er generelt mere detaljerede end de tilsvarende bestemmelser i EU-lovgivningen.

85. For så vidt angår adgangen til oplysninger i medlemsstaterne, fremlagde Kommissionen i juni 2000 forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger [16] for at sikre tilpasningen til bestemmelserne i Århus-konventionen. AKTION: Sikring af, at direktivet efter dets vedtagelse bliver gennemført tilstrækkeligt med hensyn til adgangen til oplysninger om biodiversitet. Mål: Direktivet skal vedtages inden udgangen af 2001.

[16] KOM(2001) 839

86. Med hensyn til offentlig deltagelse i miljøbeslutninger i medlemsstaterne vedtog Kommissionen i januar 2001 et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af relevant EU-miljølovgivning med henblik på at sikre tilpasning til bestemmelserne i Århus-konventionen. AKTION: Sikring af, at direktivet bliver gennemført tilstrækkeligt med hensyn til offentlig deltagelse i beslutninger om biodiversitet. Mål: Direktivet skal vedtages inden 2002. Med hensyn til adgang til klage og domstolsprøvelse er der indført relevante bestemmelser i de to førnævnte forslag. AKTION: Vurdering af, hvorvidt det kan blive nødvendigt med yderligere foranstaltninger på området. Mål: Behovet for yderligere foranstaltninger skal vurderes inden 2002.

4.2.7. Miljømærkning

87. I beslutning V/15 vedtog partskonferencen under konventionen om den biologiske mangfoldighed et arbejdsprogram til fremme af udvikling og gennemførelse af sociale, økonomiske og lovgivningsmæssige incitamenter til bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversiteten og besluttede, at aktiviteterne i arbejdsprogrammet bl.a. skal resultere i udviklingen af metoder til fremme af oplysning om biodiversitet i forbrugervalg, f.eks. gennem miljømærkning.

88. I Rådets forordning (EØF) nr. 880/92 fastlægges ordningen for tildeling af et EF-miljømærke. Miljømærket tildeles enkeltprodukter på grundlag af produktgruppedefinitioner og relaterede økologiske kriterier. Økologiske kriterier for hver produktgruppe defineres på baggrund af en livscyklusanalyse af miljøvirkningerne. I henhold til den gældende forordning findes der 15 produktgrupper. Miljømærkningskriterierne for fire produktgrupper - vaskemidler, opvaskemidler til opvaskemaskiner, kopipapir og tissue-papir - bidrager indirekte til eller kan få indvirkning på beskyttelsen af biodiversiteten. For eksempel er de økologiske kriterier for vaskemidler og maskinopvaskemidler opstillet med henblik på at begrænse eller forbyde et antal farlige stoffer, der kan være giftige for vandøkosystemer.

89. Forordning nr. 880/92 er for nylig blevet erstattet af en ny forordning [17], hvori EF-miljømærkeordningen udvides til også at omfatte tjenesteydelser. Denne udvidelse har relevans for biodiversiteten, f.eks. på turistområdet, hvor mærket kan tildeles rejsearrangører, der overholder specifikke biodiversitetskriterier. I den forbindelse har Kommissionen for nylig iværksat en undersøgelse om de miljømæssige konsekvenser af turistovernatninger. AKTION: Sikring af, at der i kriterierne i ordningen for tildeling af et EF-miljømærke tages hensyn til biodiversiteten. Miljømærkede produkter og tjenesteydelser skal, hvor det er relevant, være til støtte for og ikke negativt påvirke biodiversiteten. Mål: De livscyklusovervejelser, der danner grundlag for udarbejdelsen af miljømærkekriterier efter 2000, skal, hvor det er relevant, omfatte en vurdering af produktets mulige virkninger på biodiversiteten.

[17] Forordning (EF) nr. 1980 (2000)

90. Skovcertificeringsordningerne kan supplere EU's miljømærkeinstrumenter. De nuværende EF-miljømærkekriterier for skovprodukter, f.eks. papir, foreskriver, at træfibre anvendt i disse produkter skal stamme fra bæredygtigt forvaltede skove; det vil sige, at de indbefatter hensyntagen til bevaring af biodiversiteten. Skovcertificering er en frivillig procedure, i henhold til hvilken en uafhængig tredjepart verificerer, at skoven forvaltes i overensstemmelse med moderne bæredygtighedsnormer, herunder bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversitet. Skovcertificeringen skal vise forbrugeren, at træet eller træprodukterne kommer fra skove, hvor den kommercielle drift er bæredygtig og følger god miljøpraksis. Der bør tilskyndes til troværdige skovcertificeringsordninger i samråd med interessenterne. AKTION:

* Tilskyndelse til udviklingen af troværdige skovcertificeringsordninger i samråd med interessenterne.

* Integrering af skovcertificeringsordninger i de fællesskabspolitiske instrumenter, når det er relevant.

4.2.8. Andre økonomiske instrumenter, bl.a. miljørevision

91. Der ligger ofte sociale, økonomiske og institutionelle spørgsmål bag tabet af biodiversitet. Og omvendt har tab af biodiversitet samfundsøkonomiske konsekvenser af forskellig art, f.eks. forringet livskvalitet, forringede muligheder for de kommende generationer eller trusler mod nulevende og kommende generationer. At få et overvejende naturrelateret begreb som biodiversitet omsat til en samfundsøkonomisk sammenhæng er imidlertid vanskeligt, eftersom nytten heraf ofte kun er vagt defineret, og faktorerne, der spiller ind, ikke fuldt forståelige.

92. Det er derfor vigtigt på grundlag af eksisterende globale analyser at identificere og kvantificere de negative incitamenter i økonomien, som kommer biodiversiteten til skade. Det bliver også nødvendigt at vurdere nyttevirkningen af markedsbaserede instrumenter, som anvendes til at bevare eller forbedre biodiversiteten, hvadenten det er prisrelaterede instrumenter som finansielle incitamenter, gebyrer og afgifter, eller det drejer sig om kvalitative og kvantitative instrumenter som kvoter og omsættelige rettigheder og tilladelser, der kan bidrage til at skabe nye markeder. Indsamling og formidling af information er også et centralt redskab til bevidstgørelse af offentligheden og hjælper derfor forbrugerne til at kunne sende de rette signaler via markederne. AKTION: Iværksættelse af en undersøgelse med henblik på at identificere og kvantificere nuværende negative incitamenter, der skader biodiversiteten, og at vurdere nyttevirkningen af både prisrelaterede og kvantitative økonomiske instrumenter anvendt for at bevare eller forbedre biodiversiteten. Mål: Undersøgelsen skal være offentliggjort inden 2001.

93. En forbedring af industriens miljøindsats har længe været et centralt element i miljøpolitikken. En ny metode til forbedring af miljøindsatsen består i at udnytte erhvervslivets og markedernes egen dynamik til at levere bedre miljøresultater.

94. I EMAS-forordningen (Rådets forordning (EØF) nr. 1836/93) om industrivirksomheders frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision fastlægges et europæisk system, der skal hjælpe virksomheder med at forbedre deres miljøindsats. Forordningen er i øjeblikket under revision. Med den nye forordning (EMAS II) udvides anvendelsesområdet til organisationer i almindelighed, herunder den finansielle sektor, turisme og offentlige myndigheder. EMAS II kommer til at omfatte ISO 14001-standarden, der således kommer til at udgøre en standard for udvikling af miljøledelsessystemer.

95. Med forordningen er der skabt en klar og troværdig miljøledelsesstruktur, som kan skræddersyes til enhver virksomhed. Organisationerne kan herigennem få et klart billede af deres miljøpåvirkninger, herunder på biodiversiteten, og få hjælp til at udpege og styre de væsentligste. For organisationerne betyder ordningen effektivitet og bedre miljø, men også finansielle fordele og et bedre image. For interesserede og offentligheden betyder EMAS-forordningen, at organisationerne tager ansvar for deres miljøpåvirkning, og at processen er gennemsigtig og troværdig. AKTION: Fremme af miljøledelses- og revisionssystemer, som tager hensyn til biodiversiteten i alle typer økonomisk aktivitet. Mål: Der skal udvikles retningslinjer for biodiversitet inden 2003.

96. Offentlige indkøb udgør 14% af EU's samlede BNP (over 1000 milliarder euro) [18]. Derfor kan mere miljøbevidste offentlige indkøb medvirke til at ændre markedet og overbevise industrien/leverandørerne om, at de bør gå over til mere bæredygtige forbrugsmønstre.

[18] 1998-tal.

97. Den 10. maj vedtog Kommissionen to forslag til direktiver om offentlige indkøb. I det første samordnes fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkøbskontrakter, tjenesteydelseskontrakter og bygge- og anlægskontrakter. I det andet forslag samordnes fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning samt transport.

98. I begge forslag henvises til miljøet under "Kriterier for tildeling af kontrakter", når tildelingen sker til "det økonomisk mest fordelagtige tilbud".

99. De to forslag indeholder også en anden bemærkelsesværdig, udtrykkelig ændring, der gælder miljøet, idet der står, at de ordregivende myndigheder kan opstille særlige betingelser vedrørende kontraktens udførelse, forudsat disse betingelser er i overensstemmelse med gældende fællesskabsret. Det betyder, at der kan indføjes miljøkrav (og tillige sociale krav) i kontraktens klausuler, når der henvises til kontraktens udførelse.

100. Endelig vil Kommissionen i 2001 vedtage en fortolkende meddelelse om offentlige indkøb og miljøet med henblik på at få klarlagt mulighederne for at integrere miljøet i offentlige udbud. AKTION: Tilskyndelse til, at der i gennemførelsen af direktiverne om offentlige indkøb tages hensyn til biodiversitetskriterier. Mål: En fortolkende meddelelse om offentlige indkøb og miljøet, der bl.a. omhandler biodiversitetsspørgsmål, skal fremlægges i 2001.

4.2.9. Kemiske stoffer

101. For de fleste kemiske stoffers vedkommende, som markedsføres i EU, findes der ikke tilstrækkelige oplysninger om miljøgiftighed. Imidlertid har erfaringen vist, at visse kemiske stoffer er så giftige for miljøet, at de har medført væsentlige konsekvenser for biodiversiteten. For eksempel har udbredt anvendelse af DDT forårsaget reproduktionsforstyrrelser hos fugle i form af tyndere æggeskal, mens det begroningshæmmende middel tributyltin har medført maskulinisering af hunhavsnegle. Desværre kom disse tilfælde først for dagens lys, da der var sket betydelig skade.

102. I den kommende hvidbog om en fremtidig strategi for den fælles kemikaliepolitik vil Kommissionen foreslå indsamling af yderligere oplysninger om de kemikalier, der markedsføres inden for EU. Der vil til den tid blive krævet mere detaljerede oplysninger om giftigheden af de kemikalier, der indebærer den største risiko for miljøet. På grundlag heraf kan man så træffe de fornødne foranstaltninger til nedbringelse af risikoen for miljøet i almindelighed og for biodiversiteten i særdeleshed. AKTION: Bekæmpelse af den kemiske trussel mod biodiversiteten gennem indsamling af oplysninger om miljøgiftighed og iværksættelse af de fornødne foranstaltninger til nedbringelse af risikoen. Mål: Relevante forslag skal offentliggøres i hvidbogen om en fremtidig strategi for den fælles kemikaliepolitik primo 2001.

103. De hormonforstyrrende kemikalier udgør et specifikt område, som Kommissionen har udarbejdet en strategi for på grundlag af forsigtighedsprincippet. Kommissionens videnskabelige udvalg for toksicitet, økotoksicitet og miljøet udpegede et "potentielt globalt problem" for den vilde fauna og fastslog, at "det er veldokumenteret for en række dyrearter, at forringet forplantningsevne og udvikling er årsagsforbundet med hormonforstyrrende kemikalier, og at dette har forårsaget ændringer i populationer lokalt og regionalt." AKTION: Behandling af potentielle problemer med hormonforstyrrende stoffer for biodiversiteten gennem iværksættelse af en fælles strategi for hormonforstyrrende stoffer

4.3. At støtte biodiversiteten gennem politikker vedrørende genetiske ressourcer

4.3.1. Indtrængende fremmede arter

104. Indtrængende fremmede arter er et voksende problem for biodiversiteten såvel globalt som i EU. Det Europæiske Fællesskab har vedtaget beskyttelsesforanstalt ninger på området, som omfatter de importkontroller, der er bestemt i CITES-forordningen, og beskyttelsesforanstaltninger mod indførelse i EU af organismer, der er skadelige for planter og planteprodukter. Der findes også foranstaltninger mod spredning af dem inden for Fællesskabet. Fugledirektivet og naturtypedirektivet indeholder desuden bestemmelser om yderligere retslige rammer for handling på området. Og endelig er der oprettet supplerende fællesskabsforanstaltninger vedrørende den internationale plantebeskyttelseskonvention og Det Internationale Kontor for Epizootier, som også er relevante, og som der henvises til i biodiversitetshandlingsplanen for landbruget. AKTION: Ajourføring af listen over indtrængende fremmede arter, som vides at udgøre en økologisk trussel mod den lokale flora og fauna, naturtyper og økosystemer inden for EU i henhold til CITES-forordningen; integrering af listen i Fællesskabets clearing house-ordning under konventionen om den biologiske mangfoldighed. AKTION: Fremme af informationsudveksling gennem Fællesskabets clearing house-ordning om nuværende lovgivning, retningslinjer og erfaringer, herunder foranstaltninger iværksat for at hindre indførsel af, kontrollere eller udrydde disse indtrængende fremmede arter.

105. Eftersom problemet med indtrængende fremmede arter er et internationalt problem, er det lige så vigtigt at finde løsninger på internationalt plan. AKTION: Udarbejdelse af internationale retningslinjer for behandling af problemet med indtrængende fremmede arter under konventionen om den biologiske mangfoldighed. Mål: Udarbejdelsen af internationale retningslinjer, der skal vedtages på den sjette partskonference under konventionen om den biologiske mangfoldighed, skal fortsat fremmes.

4.3.2. Håndtering af bioteknologi

106. Den seneste bølge af ny viden og præcise teknikker inden for genmodificering kan betyde nye muligheder, f.eks. mindre miljøskadelig landbrugspraksis og større anerkendelse af det genetiske potentiale i naturlige arter. Men dette skal også vurderes i relation til mulige risici for biodiversiteten. Udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer (GMO) og anvendelse af moderne bioteknologi på fødevarer og planter er i øjeblikket genstand for en intens offentlig og politisk debat med særlig vægt på langtidsvirkningerne på miljøet og spørgsmålet om fødevaresikkerhed.

107. Rådets direktiv 90/220/EØF er kernen i de regulative rammer for bioteknologi. Det indeholder procedurerne for godkendelse af såvel udsætning af GMO'er i forsknings- og udviklingsøjemed (del B) som markedsføring af produkter indeholdende GMO (del C) og har til formål at sikre en høj grad af beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet.

108. Direktivet omhandler også procedurerne for udsætning i miljøet af GMO'er, herunder en omfattende vurdering af de mulige risici for menneskers sundhed og miljøet. Der kræves oplysninger om både recipientmiljøet og miljøet i bredere forstand som led i bestemmelserne om udsætning i forsknings- og udviklingsøjemed i direktivets del B, herunder geografisk beliggenhed, fysisk eller biologisk afstand fra væsentlig flora og fauna, nærhed til beskyttede områder og afstand til de nærmeste områder, der er beskyttet med miljømæssigt formål. Detaljer om flora og fauna bl.a. afgrøder, kvæg og migrerende arter skal også medtages i anmeldelser sammen med en beskrivelse af mål- og ikke-måløkosystemer, der sandsynligvis vil blive berørt, og en sammenligning af recipientorganismen naturlige levested med de(t) foreslåede udsætningssted(er).

109. Der kræves supplerende oplysninger i anmeldelser om markedsføring af GMO'er under direktivets del C, bl.a. brugsbetingelser og i givet fald den type miljø og/eller de(t) geografiske område(r) i Fællesskabet, som produktet egner sig for.

110. Direktiv 90/220/EØF er i øjeblikket under revision og tager sigte på at øge effektiviteten og gennemsigtigheden i beslutningsprocessen og samtidig sikre en høj grad af beskyttelse af menneskers sundhed og miljøet gennem strengere regler om udsætning af GMO'er. AKTION: Sikring af, i overensstemmelse med vedtagelsen af det reviderede direktiv, at indførelsen af obligatorisk overvågning, mærkning og sporbarhed på alle trin af markedsføringen giver medlemsstaterne mulighed for at overvåge langtidsvirkningerne på miljøet, herunder virkningerne på biodiversiteten. Mål: Direktivet skal vedtages inden 2001. Skadelige virkninger på biodiversiteten forårsaget af udsætning af GMO'er skal forebygges eller minimeres.

111. Direktiv 90/219/EØF om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer omhandler operationer med genetisk modificerede mikroorganismer under særlige indeslutningsforhold i både forskningslaboratorier og industrianlæg. I henhold til direktivet kræves det, at indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer foregår på en sådan måde, at de mulige negative virkninger på menneskers sundhed og miljøet begrænses, hvilket indebærer, at der lægges særlig vægt på forebyggelse af uheld og kontrol med spild. Det betyder, at de genetisk modificerede mikroorganismer skal klassificeres efter de risici, de frembyder, og at der skal anvendes passende indeslutningsforanstaltninger. Mens kontakten mellem de genetisk modificerede mikroorganismer og miljøet skal begrænses gennem passende indeslutningsforanstaltninger, skal der i vurderingen tages hensyn til risikoen for et utilsigtet udslip fra den indesluttede anvendelse til det omgivende miljø. Der kræves ligeledes beredskabsplaner til imødegåelse af sådanne uheld.

112. Rådets direktiv 98/81/EF om ændring af direktiv 90/219/EØF, der blev vedtaget den 26. oktober 1998, indeholder bestemmelser om risikoen ved arbejdsaktiviteter frem for arbejdsprocesser, selv om processens omfang og størrelsesorden stadig medtages i risikovurderingen. Principperne for den nye risikovurderingsprocedure er defineret i et bilag, og der er truffet foranstaltninger til en bedre anvendelse af direktivet gennem muligheden for at sammenkæde de administrative procedurer og anmeldelseskravene med den risiko, som aktiviteter med genetisk modificerede mikroorganismer medfører. Direktivets risikobaserede fremgangsmåde stiller yderligere krav til industriens input, men det burde blive opvejet af indføjelsen af retningslinjer til klarlæggelse af risikovurderingsproceduren. AKTION: Sikring af, at direktiv 98/81/EF er omsat til national lovgivning og anvendes korrekt af medlemsstaterne med hensyn til risici for biodiversiteten. Mål: Indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer må ikke få negativ virkning på biodiversiteten.

4.3.3. Ex situ-bevaring [19]

[19] Se også Handlingsplan for biodiversitet: Landbrug

4.3.3.1. Zoologiske haver

113. I Rådets direktiv 99/22/EF af 29. marts 1999 om hold af vilde dyr i zoologiske haver er der fastlagt betingelser for godkendelse af zoologiske haver i EU. Ifølge direktivet skal alle zoologiske haver i hele Fællesskabet bidrage til bevaringen af biodiversiteten ved at deltage i følgende aktiviteter:

* Forskning - for at skaffe arterne bevaringsmæssige fordele og sammenkæde in situ- og ex situ-bevaring f.eks. gennem genudsætningsprojekter.

* Folkeoplysning og bevidstgørelse om bevaringen af biodiversiteten, især ved at give oplysninger om de udstillede dyrearter og deres naturlige levesteder.

* Opbevarelse af dyrene under forhold, som skal opfylde den enkelte arts biologiske og bevaringsmæssige behov.

114. Den 15. marts 2000 afholdt Europa-Kommissionen et informationsseminar for medlemsstaterne med det formål at fremskaffe og udveksle oplysninger om, hvordan direktivet om zoologiske haver skal gennemføres. Medlemsstaterne vedtager de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 9. april 2002. AKTION: Godkendelse af alle eksisterende zoologiske haver, hvis de opfylder kriterierne for bevaring af biodiversiteten. Mål: De zoologiske haver skal godkendes inden april 2003. AKTION: Godkendelse af enhver ny zoologisk have med hensyn til bevaring af biodiversitet, før den åbner for offentligheden. Mål: Ingen ny zoologisk have må åbne uden godkendelse.

4.3.3.2. Botaniske haver

115. Ex situ-bevaring anerkendes som en af de botaniske havers vigtigste roller inden for bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversiteten. Deres ex situ-samlinger danner grundlag for integreret bevaring (kombinerede ex situ- og in situ-bevaringsteknikker). Deres aktiviteter er bl.a. relevante for genudsætning af arter i ødelagte levesteder og styrkelse af populationer som led i forvaltning af økosystemer, for forskning og uddannelse, udvælgelse af materiale til planteskolehandelen, medicinal- og plantebeskyttelsesindustrien, det lokale landbrug, rekreativ beplantning og det lokale skovbrug. Ex situ-bevaring dækker opbevaring af prøver af hele planter såvel som af frø, pollen, plantespredningslegemer og vævs- eller cellekulturer.

116. I april 2000 udgav the European Botanic Gardens Consortium sin "Action Plan for Botanic Gardens in the European Union". Gennemførelsen af denne handlingsplan vil være et vægtigt bidrag til opfyldelse af de relevante målsætninger i biodiversitetsstrategien. AKTION: Tilskyndelse til at gennemføre aspekter af "Action Plan for Botanic Gardens in the European Union", som har relevans for bevaringen af biodiversiteten. Mål: Alle botaniske haver i Fællesskabet skal vedtage miljøledelses- og revisionssystemer (EMAS) vedrørende biodiversitet.

5. At bidrage til bevaring af den biologiske mangfoldighed på globalt plan

117. Opnåelsen af dette miljømæssige kvalitetsmål kræver, at der iværksættes foranstaltninger til opfyldelse af følgende målsætninger i biodiversitetsstrategien:

* At gennemføre EF's nye CITES-forordning og tilpasse den i overensstemmelse med CITES-partskonferencens beslutninger;

* At fremme samordningen mellem de forskellige initiativer, der tages i de internationale fora med hensyn til klimaændringer, nedbrydning af ozonlaget og ørkendannelse, så overlapninger undgås, navnlig i relation til rapporteringsprocedurerne;

* At påvise grænseflader mellem biodiversitetskonventionen og aktiviteter, der gennemføres i henhold til andre internationale aftaler, så der kan skabes størst mulig synergi.

5.1. At gennemføre EF's nye CITES-forordning og tilpasse den i overensstemmelse med CITES-partskonferencens beslutninger

118. Anvendelsen af vilde arter i international handel kan spille en vigtig rolle for bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversitetsressourcer, navnlig i udviklingslandene. Det er et marked, der beløber sig til milliarder af euro og indbefatter hundreder af millioner af dyr og planter hvert år. Konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (CITES) er den multilaterale miljøaftale, der er indgået for at sikre, at denne handel holdes på et bæredygtigt niveau og ikke forårsager udryddelse af de arter, der handles.

119. Inden for arter, der er omfattet af CITES, aftager EU 30% af den globale handel med primater, 65% af den globale handel med fugle og 75% af handelen med vilde planter. EU er derfor en af verdens betydeligste forbrugere af vilde dyr og planter og har følgelig en forpligtelse til at sikre, at forbruget ligger på et bæredygtigt niveau.

120. Da CITES trådte i kraft i 1975, fandtes der ikke bestemmelser om tiltrædelse af regionale organisationer for økonomisk integration såsom Det Europæiske Fællesskab. Selv om konventionens tekst blev ændret i 1983 ("Gaborone-ændringen") for at muliggøre en sådan tiltrædelse, er der ikke tilstrækkeligt mange CITES-parter, der har ratificeret denne ændring, til, at den kunne træde i kraft. Det vanskeliggør den internationale gennemførelse og Fællesskabets evne til at udfylde sin rolle i CITES-arbejdet. Ikke desto mindre tillægger Fællesskabet konventionens principper stor betydning og har vedtaget en omfattende lovgivning om handel med vilde dyr og planter, som er en af de mest fuldstændige og omfattende gennemførelseslovgivninger vedrørende CITES i verden. AKTION: Fortsat diplomatisk indsats for at tilskynde til ratificering af Gaborone-ændringen. Mål: Gaborone-ændringen skal træde i kraft inden den 12. CITES-partskonference (2002).

121. EF's CITES-forordning hviler ligesom selve konventionen på et system af import- og eksporttilladelser for arter, som kan være truet af international handel, hvor betingelserne for at få tilladelse varierer alt efter, hvor stor truslen fra international handel er for de pågældende arter. Fordi EU udgør så betydeligt et marked for vilde dyr og planter, har man besluttet at træffe strengere forholdsregler end krævet i henhold til CITES ved at lave sin egen definition af ikke-skadevoldende indførsel, før der kan importeres elementer af nogen af de 30.000 arter i forordningen. Dette skal konstateres af videnskabsfolk i den importerende EU-medlemsstat, som skal sikre sig, at importen ikke er en trussel mod den pågældende art, før de kan støtte en importtilladelse. Disse konstateringer er harmoniseret på fællesskabsplan gennem informationsudveksling og færdiggøres kun efter en fuldstændig høring af eksportlandene, som naturligvis har det primære ansvar for sikring at en bæredygtig udnyttelse af den pågældende naturressource.

122. På grund af manglende toldgrænser mellem medlemsstaterne er der fri bevægelighed for vilde dyr og planter inden for EU. Derfor er det vigtigt, at alle medlemsstater anvender lovgivningen ensartet. EF's CITES-forordning er en lov, der finder direkte anvendelse i alle medlemsstater, og som kun skal suppleres på nationalt plan med foranstaltninger som udpegning af de ansvarlige myndigheder og indførselshavne for vilde dyr og planter samt straffebestemmelser i tilfælde af overtrædelse af loven. Samordningen er sikret gennem jævnlige møder mellem medlemsstaternes styrelsesråd (administrative anliggender), videnskabsråd (videnskabelige anliggender) og håndhævelsesgruppe (håndhævelse) under forsæde af Europa-Kommissionen.

123. Efter hver CITES-partskonference bringes EF's CITES-forordning i overensstemmelse med de der vedtagne beslutninger og resolutioner. Målet er til enhver tid at håndhæve alle aktioner, der er indgået under CITES, på en så gennemgribende måde som muligt og inden for de af CITES anbefalede tidsfrister. AKTION: Fremlæggelse af berigtigelser til forordninger for at afspejle resultaterne fra den 11. partskonference, der blev afholdt i april 2000. Mål: Der skal gennemføres en forordning om håndhævelse af de ændringer i niveauet for forskellige arters beskyttelse mod international handel, som CITES-parterne har vedtaget for at afspejle disse arters nuværende bevaringsbehov. Mål: Der skal gennemføres en forordning om anvendelse af de resolutioner og beslutninger, som er vedtaget på CITES-partskonferencen for at yde vejledning til og fortolkning af ordlyden i konventionsteksten.

124. Selv om det forhold, at EU ikke er part til CITES-konventionen, i sig selv nødvendigvis må begrænse mulighederne, bidrager Kommissionen ikke desto mindre økonomisk til forskningsaktiviteter, som direkte gavner konventionens anvendelse i hele verden. I femårsperioden 1996-2000 brugte Europa-Kommissionen 1,4 mio. EUR på foranstaltninger til støtte for anvendelsen af CITES-forordningen, hvoraf en del - artsdatabaser og statistiske og tekniske rapporter - var til gavn for CITES i bred forstand. Kommissionen brugte yderligere 700.000 EUR i samme periode til specifik videnskabelig forskning i bæredygtig udnyttelse af arter, der var omfattet af EF's CITES-forordning og selve konventionen. Det drejede sig bl.a. om udarbejdelse af forvaltningsplaner for udnyttelse af kamæleoner på Madagaskar og en oversigt over international handel med asiatiske orkideer. Herudover har Europa-Kommissionen ydet udviklingssamarbejde specifikt rettet mod anvendelsen af CITES, navnlig i form af finansiering af en koordinator, hvis opgave er at samordne handelen med ibenholt. AKTION: Fortsat indgåelse af basale støttekontrakter med henblik på at gennemføre bestemmelserne i fællesskabslovgivningen om handel med vilde dyr og planter fuldt ud. Mål: Fuld gennemførelse skal fastholdes. AKTION: Fortsat støtte til specifik videnskabelig forskning i bæredygtig udnyttelse af arter, der er omfattet af EF's CITES-forordning og selve konventionen. Mål: Det nuværende niveau for økonomisk støtte skal holdes indtil det tidspunkt, hvor EU bliver egentlig CITES-part, og hvor der derfor må forventes mere direkte støtte til CITES, for at parternes forpligtelser kan opfyldes.

125. EF's CITES-forordning pålægger Kommissionen og medlemsstaterne en særlig pligt til at oplyse berørte medlemmer af offentligheden om gennemførelse af forordningens bestemmelser. I femårsperioden 1996-2000 bidrog Europa-Kommissionen med 600.000 EUR til en storstilet EU-oplysningskampagne primært rettet mod rejsende i luft- og søhavne om det bidrag, de kan yde til bæredygtig udnyttelse af naturressourcerne gennem fornuftige indkøb i handelen med truede arter.

126. Kommissionen har finansieret et netsted med væsentlige biologiske og handelsmæssige data om ca. 20.000 arter. Man kan søge i denne database for at få oplysninger om gældende EU-politik for import af elementer af de pågældende arter. For at øge gennemsigtigheden bliver det næste skridt at stille mere klar information til rådighed på Kommissionens Europa-netsted om beslutningsprocessen for de fælles kontrolforanstaltninger for handel med vilde dyr og planter. Denne udvikling har to formål: For det første at oplyse berørte borgere (forhandlere, producenter, folk, der holder kæledyr osv.) om den fælles politik og dens gennemførelse, og for det andet at sikre, at den nuværende store interesse for emnet fra offentlighedens side modsvares af fuld forståelse for de ting, der står på spil, og for Kommissionens og medlemsstaternes foranstaltninger på området. AKTION: Fortsat finansiering og udvikling af den eksterne artsdatabase med væsentlige biologiske og handelsmæssige data om arter, der er omfattet af EU-forordninger, og oplysninger om gældende EU-politik for import af de pågældende arter. Mål: Fortsat finansiering på nuværende niveau og årlig revision af indhold og udformning af netstedet med ændringer, hvor det er fornødent. AKTION: Udvidelse af Kommissionens Europa-netsted om handel med vilde dyr og planter med flere oplysninger om den fælles politik og forvaltning og en forbindelse til Fællesskabets clearing house-ordning under konventionen om den biologiske mangfoldighed. Mål: Det udvidede netsted skal være tilgængeligt i løbet af 2001. AKTION: Jævnlig revision af foranstaltninger på fællesskabs- og medlemsstatsplan til offentliggørelse af EU-lovgivningens bestemmelser om handel med vilde dyr og planter. Samordnet handling (medlemsstat/Kommissionen) for at afhjælpe enhver konstateret svaghed eller mangel. Mål: Professionelle forhandleres og de rejsendes bevidsthed om EU-lovgivningen på området skal højnes.

5.2. At fremme samordningen mellem de forskellige initiativer, der tages i de internationale fora med hensyn til klimaændringer, nedbrydning af ozonlaget og ørkendannelse, så overlapninger undgås, navnlig i relation til rapporteringsprocedurerne

5.2.1. Klimaændringer

127. Klimaændringer vil få alvorlige konsekvenser for fordelingen af arter og levesteder, herunder nogle af dem, der er nævnt i bilagene til fugle- og naturtypedirektivet. Der ligger f.eks. klimaændringer bag koralafblegning over hele verden med alvorlige konsekvenser for biodiversiteten i både koralrevene selv og hos visse fiskearter i åbent hav, hvis populationer er afhængige af revene i dele af deres livscyklus.

128. Derudover kan initiativer vedrørende rydning, tilplantning og genplantning af skov under Kyoto-protokollen udgøre meget vigtige incitamenter eller hindringer for bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversiteten. Det forstærker igen behovet for en optimal synergieffekt i gennemførelsen af konventionerne om biologisk mangfoldighed og klimaændringer. AKTION: Sikring af, at de initiativer vedrørende rydning, tilplantning og genplantning af skov, der er taget i henhold til Kyoto-protokollen, er fremmende for bevaring og bæredygtig udnyttelse af biologisk mangfoldighed. Mål: Behovene for bevaring og bæredygtig udnyttelse af biodiversiteten skal anerkendes som en forudsætning for Kyoto-protokollens gennemførelse. AKTION: Fremme af gennemførelsen af beslutning IV/15 fra partskonferencen under konventionen om biologisk mangfoldighed om et tættere samarbejde med rammekonventionen om klimaændringer, konventionen om bekæmpelse af ørkendannelse og CITES. Mål: Fællesskabets biodiversitetsekspert skal deltage i relevante forhandlinger under disse konventioner.

5.2.2. Ozonnedbrydning

129. Ozonnedbrydning har stor indflydelse på biodiversiteten. Nedbrydningen påvirker fytoplanktonproduktiviteten i havet og dermed hele grundlaget for fødekæden i havene. Den påvirker også klorofylcyklussen i planter og disses vækstmønstre. Ozonnedbrydning kan også være en af årsagerne til forringelse af paddernes bevaringsstatus i hele verden. Et af de vigtigste stoffer, der stadig bruges, og som forårsager ozonnedbrydning, er pesticidet metylbromid, som i sig selv er stærkt ødelæggende for biodiversiteten i jorden. AKTION: Udfasning af ozonnedbrydende stoffer, navnlig af metylbromid i landbruget. Mål: Udfasning skal ske inden 2003.

5.2.3. Ørkendannelse

130. Tab af biodiversitet og ørkendannelse er gensidigt forstærkende processer med flerfoldigt feedback. Det er afgørende, at konventionen om bekæmpelse af ørkendannelse og konventionen om den biologiske mangfoldighed supplerer hinanden for at opnå synergi og undgå overlapninger.

131. I beslutning V/23 vedtog den femte partskonference under konventionen om den biologiske mangfoldighed et arbejdsprogram om "tørre og halvtørre områder" og anmodede biodiversitetskonventionens generalsekretariat om at samarbejde med sekretariatet for konventionen om bekæmpelse af ørkendannelse i udviklingen af et fælles arbejdsprogram. AKTION: Aktivt bidrag til det fælles arbejdsprogram, navnlig gennem input til biodiversitetskonventionens Hjælpeorgan for Videnskabelig, Teknisk og Teknologisk Rådgivning vedrørende bevaringsstatus og tendenser for biodiversiteten i tørre områder i EU. Mål: Rapporten om bevaringsstatus og tendenser for biodiversiteten i tørre områder i EU skal fremlægges for konventionen om den biologiske mangfoldighed inden 2002.

5.3. At påvise grænseflader mellem biodiversitetskonventionen og aktiviteter, der gennemføres i henhold til andre internationale aftaler, så der kan skabes størst mulig synergi

132. Fællesskabet er en kontraherende eller undertegnende part til 57 internationale miljøaftaler og deltager i forskellige regeringsprocesser om miljø, som er relevante for Fællesskabets internationale rolle i bevaring af biodiversiteten [20]. Koordineret rapportering i henhold til nogle biodiversitetsrelaterede konventioner er udpeget som et nøgleredskab til at øge mulighederne for synergi. I andre tilfælde er andre midler mere hensigtsmæssige. CITES, konventionerne om klimaændringer og ørkendannelse og Montreal-protokollen er behandlet andetsteds i denne handlingsplan. Ligeså vigtig er biosikkerhedsprotokollen, den internationale proces om