Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Tjenesteydelser af almen interesse"

(1999/C 368/17)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. april 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Tjenesteydelser af almen interesse".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Bernardo Hernández Bataller til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. oktober 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20.-21. oktober 1999, mødet den 21. oktober 1999, med 78 stemmer for, 1 imod og 3 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Tjenesteydelser af almen interesse har forskellig betydning i Europa, alt efter om de optræder i en germansk, nordisk, romansk eller angelsaksisk sammenhæng. I nogle EU-medlemsstater eksisterer selve begrebet offentlig tjenesteydelse slet ikke. Der kan dog både i teori og praksis konstateres lighedspunkter. (Eksempelvis har man "beheer van diensten" i Nederlandene, "gestione di pubblica utilità" i Italien, "public utility" i Det Forenede Kongerige, "Daseinsvorsorge" i Tyskland og "service public" i Frankrig.)

1.2. Der sondres mellem "tjenesteydelser af almen interesse" (forsyningspligtydelser), som omfatter både forretningsmæssige og ikke-forretningsmæssige aktiviteter, og "tjenesteydelser af almen økonomisk interesse", som kun omfatter forretningsmæssige aktiviteter, dvs. aktiviteter, som en virksomhed typisk udøver eller kan udøve på et marked. Den sidstnævnte kategori af tjenesteydelser er underkastet konkurrencereglerne og traktatens artikel 86(1). Dette er tilfældet med tjenesteydelserne på transport-, energi- og kommunikationsområdet.

1.3. Forsyningspligtydelser defineres ud fra formålet med den udøvede aktivitet. Aktiviteten skal opfylde et "generelt"(2) og "grundlæggende" behov hos borgerne i et samfund, dvs. et fællesskab baseret på ligebehandling og solidaritet. Medlemsstaterne er givet stor handlingsfrihed ved vurderingen af samfundets behov, så de selv kan opstille målene for den nationale politik. EF-Domstolen har således i sin retspraksis bl.a. anerkendt sikkerhed, forsvar, social beskyttelse og social samhørighed som eksempler på sådanne behov.

1.4. Forsyningspligtydelserne skal dække behov såsom uddannelse, sundhed, kommunikation, information, vandforsyning og transport, som er afgørende for beskyttelse af borgernes grundlæggende rettigheder og forbedring af livskvaliteten for alle. Der er tale om økonomiske og sociale aktiviteter, som normalt ikke overlades fuldstændigt til markedskræfterne, idet der generelt vil være en form for offentlig regulering og tilsyn.

1.4.1. En væsentlig grund til, at der findes offentlige virksomheder, eller at staten griber ind med regulerende tiltag, er, at markedet ikke slår til. Dette skyldes på den ene side, at der ikke i det fornødne omfang stilles varer og tjenesteydelser til rådighed. På den anden side må man dog også være opmærksom på, at et stort antal mennesker har en så lav indkomst, at de er afskåret fra at udnytte det udbud, som markedsmekanismerne stiller til rådighed. Netop den europæiske socialmodel tager imidlertid udgangspunkt i, at en underforsyning af større dele af befolkningen på mellemlang og lang sigt udgør en trussel mod den sociale samhørighed.

1.4.2. Denne udtalelse er struktureret således, at der efter et kort referat af Kommissionens meddelelse om tjenesteydelser af almen interesse i Europa følger en gennemgang af de aktuelle regler for forskellige typer af sådanne tjenesteydelser. Derefter behandles situationen efter Amsterdam-traktaten. I et for udtalelsen centralt afsnit anføres de principper, som efter vor opfattelse bør ligge til grund for tjenesteydelser af almen interesse, og der ses nærmere på nogle af disse tjenesters almene og specifikke aspekter.

2. Kommissionens meddelelse af 11. september 1996 om forsyningspligtydelser(3)

2.1. Kommissionen præciserer den eksisterende terminologi på området og opstiller følgende definitioner:

- forsyningspligtydelser er serviceydelser, der eventuelt ydes på forretningsmæssigt grundlag, og som de offentlige myndigheder betragter som værende af almen interesse. De skal derfor opfylde bestemte betingelser;

- tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse betegner ydelser af forretningsmæssig karakter, der tjener et almennyttigt formål. Medlemsstaterne kræver derfor, at de opfylder bestemte betingelser;

- offentlige tjenester er et udtryk med en dobbelt betydning, idet det både betegner den enhed, der frembringer ydelsen, og den almennyttige opgave, den pågældende enhed tildeles. For at fremme eller muliggøre denne opgave kan de offentlige myndigheder pålægge de udbydende virksomheder bestemte pligter i forbindelser med de offentlige tjenester, de yder;

- alment tjenesteudbud(4) defineres som en række almennyttige krav, som bestemte aktiviteter skal opfylde i hele Fællesskabet for at sikre alle borgere adgang til bestemte, kvalitativt tilfredsstillende minimumstjenester til en overkommelig pris.

2.2. Ifølge meddelelsen bidrager forsyningspligtydelser til at forbedre Europas konkurrenceevne, øger den sociale solidaritet og forbedrer borgernes livskvalitet. I mange tilfælde udgør sådanne ydelser deciderede sociale rettigheder.

2.3. Det understreges, at EU's mål er at styrke den europæiske økonomis konkurrenceevne i en stadig mere konkurrencepræget verden og give forbrugerne flere valgmuligheder, en bedre kvalitet og lavere priser. Samtidig tilstræbes det gennem egnede foranstaltninger at fremme den økonomiske og sociale samhørighed i medlemsstaterne og mindske visse skævheder.

3. Regler på områderne transport, energi, infrastruktur og informationssamfund

3.1. Hvad angår transport med jernbane, ad landevej og indre vandveje fastsættes det i Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni, at medlemsstaterne for at sikre en tilstrækkelig trafikbetjening, under hensyntagen til sociale og miljømæssige faktorer samt den fysiske planlægning, eller for at tilbyde særlige tarifbetingelser for bestemte grupper af rejsende kan indgå kontrakter om offentlig tjeneste med en transportvirksomhed. Dette skulle give garanti for regelmæssighed, kapacitet, ruter, takster, tidsplaner og kontinuitet.

Der er også andre aspekter af praktisk art, som taler for opretholdelse af kontrakter om offentlig tjeneste. For eksempel kan effektiv og brugervenlig kollektiv transport med bybus eller rutebil løse trafikproblemerne visse steder i EU. Disse problemer må henføres til det stigende antal personbiler på vejene.

3.1.1. ØSU anfører i tidligere udtalelser om transport(5), at det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet fortsat bør være et anliggende for de regionale og kommunale myndigheder at træffe beslutninger om f.eks. organisationsform eller kvalitative og kvantitative krav til operatørerne på grundlag af de lokale behov.

3.1.2. Subsidiaritetsprincippet indebærer opretholdelse af gældende EU-ret og den institutionelle balance, og dets anvendelse må ikke gå ud over de principper, som Domstolen har opstillet for forholdet mellem EU-ret og national ret. Under alle omstændigheder må de foranstaltninger, der træffes, kunne nå målet på tilfredsstillende vis og skal kunne gennemføres effektivt. Det bør overlades til de nationale og lokale myndigheder at vælge form og midler, eftersom disse har ansvaret for den strategiske planlægning vedrørende forsyningspligtydelser.

3.1.3. Inden for lufttransport opstiller Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 regler for EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet og public service-forpligtelser, som ruteflyvning er pålagt i henseende til minimumsbeflyvning, tidsplaner, flytyper og kapacitet(6).

3.1.4. Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) giver i artikel 4 medlemsstaterne mulighed for at indgå kontrakter om offentlig tjeneste eller pålægge rederier forpligtelser til offentlig tjeneste, som er begrænset til krav om, hvilke havne der skal anløbes, regelmæssighed, kontinuitet, hyppighed, kapacitet, tariffer og bemanding(7).

3.1.5. Sikkerhed er et vigtigt aspekt af EU's transportpolitik. Der er en indbyrdes forbindelse mellem gennemsigtighed, kvalitet og arbejdstagerbeskyttelse og samfundets interesse i at skabe balance mellem landdistrikter og byområder, hvilket kræver anvendelse af offentlige ressourcer.

For forsyningspligtydelser gælder det, at enhver begrænsning, som pålægges af konkurrencemæssige hensyn, skal være nødvendig og stå i et rimeligt forhold til de tilstræbte mål. De offentlige myndigheder bør afveje, i hvilket omfang konkurrencebegrænsning er nødvendig for at give virksomhederne mulighed for at levere offentlige tjenesteydelser, og der bør tages hensyn til de økonomiske vilkår, de opererer under, deres omkostninger samt den gældende lovgivning, som virksomhederne er underlagt.

3.2. På energiområdet, som blev liberaliseret med direktiv 96/92/EF om elektricitet og direktiv 98/30/EF om gas, er markederne åbnet op, og der er indført regler for netadgang, separat regnskabsføring, takstfastsættelse, forsyningspligt og mulighed for at pålægge forpligtelser til offentlig tjeneste.

3.2.1. El-direktivet fastlægger en mekanisme, som giver medlemsstaterne mulighed for at tage hensyn til almenvellet uden under normale forhold at hæmme liberaliseringsprocessen. Medlemsstaterne kan operere med fem kategorier af public service-forpligtelser, som vedrører forsyningssikkerhed, regelmæssighed, kvalitet og pris samt miljøbeskyttelse, og de vedtager de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre opfyldelsen af forpligtelserne.

3.2.2. Gas-direktivet giver medlemsstaterne ret til at pålægge naturgasselskaber forpligtelser til offentlig tjeneste, som er begrundet i almen økonomisk interesse, og som vedrører fem specifikke områder, nemlig forsyningssikkerhed, regelmæssighed, kvalitet, pris og miljøbeskyttelse.

3.3. Inden for telekommunikation skal der i henhold til direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997(8) stilles forsyningspligtydelser til rådighed, og direktivet om udstedelse af tilladelser, der blev vedtaget i 1997(9), og direktiv 98/10/EF om taletelefonitjeneste giver mulighed for at pålægge operatører forpligtelser til offentlige tjenester for at sikre opfyldelsen af en række "væsentlige krav"(10).

3.4. Endvidere er der indført fælles regler for udvikling af postsektoren og forbedring af servicekvaliteten samt en gradvis og kontrolleret åbning af markederne for konkurrence. Kernen i de foreslåede foranstaltninger er at sikre et alment udbud af posttjenester på lang sigt. Et alment tjenesteudbud indebærer sikring af god kvalitet overalt i landet og faste, garanterede leveringer til en pris, der er overkommelig for alle. Det omfatter afhentning, transport, sortering og udbringning af post samt, med visse vægt- og prismæssige begrænsninger, udbringning af publikationer, kataloger og pakker.

3.5. Bevilling af eksklusive eller særlige rettigheder skal foregå efter udbudsprocedurer, der er baseret på objektive, ikke-diskriminerende og gennemsigtige kriterier, og skal i de fleste tilfælde være tidsbegrænset.

4. Situationen efter Amsterdam-traktaten

4.1. Fællesskabet har til opgave at fremme en harmonisk og afbalanceret udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed, en bæredygtig og ikke-inflationær vækst, som respekterer miljøet, en høj grad af konvergens med hensyn til de økonomiske resultater, et højt beskæftigelsesniveau, et højt socialt beskyttelsesniveau, højnelse af levestandarden og livskvaliteten, konkurrenceevne, økonomisk og social samhørighed samt solidaritet mellem medlemsstaterne.

4.1.1. Disse mål skal nås gennem oprettelse af et fælles marked og en økonomisk og monetær union samt gennem iværksættelse af fælles politikker eller aktioner som omhandlet i traktaten, herunder bestemmelser, som skal forhindre konkurrenceforvridninger på det indre marked.

4.2. Artikel 86, stk. 1, i traktaten (tidligere artikel 90) fastsætter, at for så vidt angår offentlige virksomheder og virksomheder, som indrømmes særlige eller eksklusive rettigheder(11), skal medlemsstaterne afstå fra at træffe eller opretholde foranstaltninger, som er i strid med traktatens bestemmelser, navnlig bestemmelserne i artikel 12 (forskelsbehandling) og i artikel 81-89 (konkurrencebegrænsende praksis og statsstøtte). I forbindelse med artikel 86 henvises der ofte til artikel 28 (frie varebevægelser), artikel 49 (fri udveksling af tjenesteydelser) og artikel 43 (etableringsret).

4.2.1. Artikel 86, stk. 2, fastsætter, at virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, eller som har karakter af fiskale monopoler, er underkastet denne traktats bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelse af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem. Udviklingen af samhandelen må ikke påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse. Endvidere skal Kommissionen i henhold til stk. 3 påse, at bestemmelserne i artiklen bringes i anvendelse, og - såfremt det er påkrævet - meddele medlemsstaterne passende direktiver eller beslutninger.

4.3. Artikel 16 i traktaten - der blev indført ved Amsterdam-traktaten - indeholder en specifik henvisning til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. Artiklen understreger den plads, de indtager i Unionens "fælles værdinormer", og den rolle, de spiller med henblik på at fremme social og territorial samhørighed. Bestemmelserne i denne artikel skal ses som et led i bestræbelserne på at forene anvendelse af konkurrencereglerne med behovet for at tilvejebringe offentlige tjenester, under overholdelse af bestemmelserne i artikel 86.

4.4. Desuden er der indføjet en protokol om offentlig radio- og tv-virksomhed, som understreger denne virksomheds særlige karakter i forhold til de sociale og kulturelle behov. Nærmere bestemt giver den medlemsstaterne beføjelse til at finansiere public service radio- og tv-foretagender, så disse kan opfylde deres public service-opgaver som pålagt dem, defineret og tilrettelagt af de enkelte medlemsstater, forudsat at denne finansiering ikke strider mod de fælles interesser. Protokollen søger at forene anvendelse af konkurrencereglerne med behovet for at sikre public service-funktionen inden for radio- og tv-virksomhed.

4.5. Endelig er der en erklæring om offentlige kreditinstitutter i Tyskland, som anerkender, at Fællesskabets gældende konkurrenceregler tillader, at der tages fuldt hensyn til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, som offentlige kreditinstitutter i Tyskland præsterer, samt til de faciliteter, der ydes dem som kompensation for de omkostninger, der er forbundet med disse ydelser.

4.6. Det Europæiske Råd anlagde på sit møde i Køln den 3.-4. juni 1999(12) den holdning, at de grundlæggende rettigheder, der gælder på EU-plan, på dette tidspunkt af EU's udvikling, nu bør sammenfattes og gøres synligere i et charter, som skal omfatte "friheds- og lighedsrettighederne samt procesrettighederne, således som de garanteres i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, og således som de fremgår af medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, som almene principper for EF-retten. Charteret skal endvidere indeholde de grundlæggende rettigheder, der kun tilkommer EU-borgerne. Ved udarbejdelsen af charteret skal der desuden tages hensyn til økonomiske og sociale rettigheder".

5. Vejledende principper, der bør gælde for tjenesteydelser af almen økonomisk interesse

5.1. ØSU har med afsæt i forskellige publikationer og meddelelser vedrørende resolutioner fra Rådet, Kommissionen, Europa-Parlamentet og andre samt egne kilder opstillet en liste over vejledende principper for tjenesteydelser af almen interesse.

5.2. ØSU mener, at denne vejledende liste vil være meget nyttig i forbindelse med tilvejebringelse af sådanne tjenesteydelser, og lægger den ud til offentlig debat.

5.3. Som borgerrettigheder forstået bør tjenesteydelser af almen økonomisk interesse fungere efter følgende vejledende principper:

5.3.1. Ligebehandling: Alle borgere skal have adgang til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. Begrebet ligebehandling skal forstås som et forbud mod enhver uberettiget diskriminering af personlige eller sociale grunde ved levering af tjenester, men er ikke ensbetydende med en forpligtelse til ensartethed.

5.3.2. Universalitet: Blandt de leverede ydelser skal de grundlæggende ydelser leveres universelt.

5.3.3. Pålidelighed: Tilvejebringelsen af forsyningspligtydelser skal være kontinuerlig, regelmæssig og uafbrudt. Uregelmæssig drift eller indstilling af ydelser begrænses til særlige tilfælde, der fastsættes i den ordning, som gælder for den berørte sektor.

5.3.4. Deltagelse: Brugerne skal deltage aktivt i udviklingen af forsyningspligtydelser. Formålet hermed er at beskytte borgernes rettigheder i henseende til korrekt tilvejebringelse af tjenesteydelser og at fremme samarbejdet med tjenesteudbyderne.

5.3.5. Transparens: Tjenesteudbyderne sikrer, at brugerne modtager fuld information om de ydelser, der leveres, især om forpligtelserne til offentlig tjeneste og om priser.

5.3.5.1 I dette øjemed underretter tjenesteudbyderne brugerne om de finansielle og tekniske betingelser for levering af ydelserne og om alle ændringer, der berører de leverede ydelser, og de offentliggør reglerne for de pågældende ydelser.

5.3.6. Procedureforenkling: Tjenesteudbyderne forenkler så vidt muligt de procedurer, som brugerne skal anvende, og giver en passende vejledning.

5.3.6.1 Endvidere skal de så vidt muligt anvende ensartede formularer og bestræbe sig på at forenkle abonnements- og betalingsordningerne i forbindelse med ydelserne.

5.3.6.2 Under alle omstændigheder skal tjenesteudbyderne indføre interne procedurer til behandling af klager fra brugerne. Disse procedurer skal være tilgængelige, nemme at forstå og anvende, så det sikres, at tjenesteudbyderne tager hensyn til brugernes eller forbrugerorganisationernes klager, og det bliver nemmere for brugerne at gøre deres klageret gældende over for en forligsinstans og generelt ved domstolene(13).

5.3.7. Rentabilitet og effektivitet: tjenesteydelser af almen økonomisk interesse skal leveres på en effektiv og rentabel måde. Tjenesteudbyderne vedtager de hertil nødvendige foranstaltninger.

5.3.8. Kvalitetsprægede tjenesteydelser: Tjenesteudbyderne fastlægger, hvilke faktorer der er udslaggivende for ydelsernes kvalitet, og offentliggør på dette grundlag de kvalitative og kvantitative normer, de forpligter sig til at overholde.

5.3.8.1 Disse normer skal betingelsesløst overholdes. Undtagelser fra normerne tillades kun, hvis det er til fordel for brugerne, og aftales med brugerne på regelmæssige møder.

5.3.9. Tilvejebringelse af passende ydelser: Tjenesteydelser af almen økonomisk interesse tilpasses til ændringer i samfundets behov og til de tekniske og økonomiske fremskridt.

5.3.10. Resultatevaluering: Betingelserne for tilvejebringelse af offentlige tjenesteydelser evalueres regelmæssigt af tjenesteudbyderne. I den forbindelse indsamler sidstnævnte information om bl.a. brugertilfredshed.

5.3.11. Samarbejde mellem tjenesteudbyderne: Selv om ydelserne leveres under konkurrencevilkår, bestræber tjenesteudbyderne sig på at samarbejde for at sikre overholdelse af disse principper.

5.3.12. "Overkommelig pris": Borgerne skal kunne få adgang til disse tjenesteydelser for en overkommelig pris, idet udgangspunktet bør være princippet om rimelige priser.

5.3.13. Miljøbeskyttelse: Ved definitionen af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og deres funktionsmåde bør der tages hensyn til miljøbeskyttelseskravene som et afgørende element i den sociale og territoriale samhørighed.

6. Generelle bemærkninger

6.1. ØSU mener, at der bør være et afbalanceret forhold mellem konkurrencelovgivningen og public service-forpligtelserne i transport-, energi- og telekommunikationssektoren, især for så vidt angår den "negative" formulering af artikel 86 (tidl. artikel 90), som giver mulighed for fritagelse fra traktatens bestemmelser, hvis anvendelsen af dem hindrer opfyldelsen af den særlige forsyningspligt, som er betroet de pågældende virksomheder.

6.2. Den nye artikel 16 pålægger dog Fællesskabet og medlemsstaterne en "positivt" formuleret forpligtelse til - inden for deres respektive kompetenceområde - at sørge for, at tjenester af almen økonomisk interesse ydes på grundlag af principper og vilkår, der gør det muligt for virksomhederne at udføre deres opgaver. ØSU er af den opfattelse, at der bør være balance mellem markedsoperatørernes rentabilitet på den ene side og på den anden side de forpligtelser, som følger af sociale, arbejdsmarkedsmæssige, markedsøkonomiske, sikkerheds- og miljømæssige kriterier samt de grundlæggende retningslinjer for bæredygtig udvikling.

6.2.1. Endvidere bør de offentlige myndigheder give de operatører, som leverer en almen tjenesteydelse i f.eks. vejtransportsektoren, sikkerhed på en række punkter. Her tænkes blandt andet på beskrivelsen af tjenesteydelsens målsætning, den finansielle støtte, incitamenter, indholdet af den eksklusive rettighed, dens varighed og geografiske udstrækning samt de faciliteter, som de forskellige parter stiller til rådighed.

6.3. ØSU er enig i, at tjenesteydelser af almen økonomisk interesse indgår i Unionens fælles værdinormer, som bidrager til en afbalanceret europæisk integrationspolitik, idet de skaber et bedre politisk og juridisk grundlag for såvel borgerne som virksomhederne.

6.4. Ligeledes er ØSU af den opfattelse, at disse tjenester spiller en vigtig rolle for udviklingen af social og territorial samhørighed. Især bør der tages hensyn hertil ved den fremtidige fysiske planlægning og arealforvaltning, og "nettene" bør ikke alene drives efter økonomiske principper, men også ud fra andre sociale hensyn.

6.5. ØSU går ind for, at disse tjenester defineres og ydes under overholdelse af subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet.

6.6. Hvad angår offentlig radio- og tv-virksomhed mener ØSU, at:

6.6.1. der bør tages hensyn til de kulturelle aspekter, da disse indgår i selve definitionen af offentlig radio- og tv-virksomhed;

6.6.2. levering af offentlige tjenesteydelser inden for radio- og tv-virksomhed indebærer konkrete krav til programlægningen samt forpligtelser, som ikke udelukkende bør væltes over på operatørerne hverken i den offentlige eller private sektor;

6.6.3. offentlig radio- og tv-virksomhed i medlemsstaterne skal tilgodese de enkelte samfunds og mindretalsgruppers demokratiske, sociale og kulturelle behov, styrke mediepluralisme, sikre et udbud af kvalitetsprogrammer, bevare den sproglige og kulturelle mangfoldighed samt beskytte mindreårige;

6.6.4. finansieringen af offentlig radio- og tv-virksomhed bør overholde principperne om proportionalitet og gennemsigtighed uden at påvirke markedsvilkårene eller den fri konkurrence i et omfang, der strider mod de fælles interesser;

6.6.5. hvis en operatør samtidig driver rent kommercielle aktiviteter, som ikke indgår i public service-opgaver, bør der kræves separat regnskabsføring for at undgå, at offentlige midler ledes over i kommercielle aktiviteter.

6.7. Informationssamfundet

6.7.1. Alle aspekter af det såkaldte "informationssamfund" er af en sådan karakter, at de gennemgribende vil kunne ændre forholdet mellem virksomheder og forbrugere såvel som selve forbrugsmønstret.

6.7.2. ØSU mener, at tjenesteydelser af almen økonomisk interesse bør spille en fremtrædende rolle i "informationssamfundet", hvis udbredelse ikke må medføre social udstødelse i større omfang. Følgelig bør der lægges særlig vægt på begrebet forsyningspligt og dets tilpasning til de teknologiske fremskridt.

6.7.3. ØSU mener, at informationssamfundet(14):

- er et regionalpolitisk redskab,

- bør fremme udviklingen af et net af informationsteknologicentre,

- giver mulighed for bedre at integrere borgere, som er i fare for social udstødelse (handicappede, indbyggere i isolerede egne og i EU's randområder), i det europæiske samfund,

- forudsætter, at Den Europæiske Union får en kulturel identitet, som med respekt for rigdommen af nationale og regionale særpræg kan yde informationssamfundet filosofisk og ideologisk opbakning,

- fremmer takstnedsættelse via de muligheder, der ligger i koncessionssystemets betingelser, og under overholdelse af princippet om et ensartet takstniveau for adgang til og brug af Internet, samtidig med at brugernes sikkerhed og privatlivets fred beskyttes.

6.8. Transport- og energinet

6.8.1. Skønt det almene tjenesteudbud i transport- og energisektoren ikke nødvendigvis skal have samme sigte som andre tjenesteydelser af almen interesse, mener ØSU, at der ved den hidtil gennemførte liberalisering ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til aspekter af afgørende betydning for den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, eftersom økonomiske lønsomhedskriterier er blevet prioriteret højere.

6.8.2. ØSU mener, at der bør tages hensyn ikke alene til økonomiske kriterier, men også til kriterier, som fastlægges ud fra nødvendigheden af at opretholde beskæftigelsen og sikre tjenesteydelsernes kvalitet samt brugertilfredshed, idet hovedsigtet må være at sikre og forbedre borgernes velfærd. F.eks. bør det overvejes at fremstille grøn energi i kombinerede kraft/varmeværker for at undgå det, der sker i Tyskland, hvor denne energiform tilsidesættes, fordi den ikke er konkurrencedygtig sammenlignet med anden energi, som fremstilles på ringere sikkerhedsvilkår.

7. Konklusioner

7.1. Tjenester af almen økonomisk interesse spiller en afgørende rolle i udviklingen af økonomisk og social samhørighed og solidaritet mellem medlemsstaterne, der udgør fælles værdinormer, som Den Europæiske Union skal bevare og styrke.

7.2. ØSU mener, at fremme af økonomisk og social samhørighed i forbindelse med levering af tjenester af almen økonomisk interesse indebærer, at borgerne skal have adgang til alle disse tjenester og ydelser uafhængigt af deres sociale situation og uanset, hvor de bor, idet målet bør være brugernes tilfredshed og sikring af social og territorial samhørighed.

7.3. Hvad angår brugerne af disse tjenester, bør målet være at sikre en passende ligevægt mellem den liberalisering, som er en forudsætning for at forbedre konkurrenceevnen, og de foranstaltninger, som skal sikre overholdelsen af ovennævnte vejledende principper (overkommelige priser, kvalitet, gennemsigtighed mht. information osv.).

7.4. Under alle omstændigheder må det sikres, at forbrugernes økonomiske og retlige interesser, som repræsenteres af de organisationer, der tilsammen danner det organiserede civilsamfund, tilgodeses mere konsekvent og kontinuerligt i alle EU's politikker.

Der bør også tages hensyn til vilkårene for forsyningspligtoperatørerne, nærmere bestemt de økonomiske vilkår, de opererer under, deres omkostninger samt den gældende lovgivning, som virksomhederne er underlagt.

7.4.1. ØSU mener, at alle aktører i et konkurrencebaseret system bør bidrage proportionelt til afholdelse af omkostningerne ved et alment tjenesteudbud.

7.5. ØSU mener, at lige ret til levering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse er en rettighed, som alle borgere har, og som har til formål at højne den generelle levestandard. Under alle omstændigheder bør der for at sikre den europæiske sociale model være balance mellem forsyningspligtydelser og lovgivningen vedrørende det indre marked, især konkurrencereglerne.

7.6. Derfor opfordrer ØSU Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen til at indføje borgernes lige ret til levering af almene tjenesteydelser i charteret om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder, som Det Europæiske Råd på mødet i Køln har vedtaget at udarbejde.

7.7. Endvidere opfordrer ØSU Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen til så vidt muligt at drage omsorg for, at det også efter afslutningen af den kommende WTO-forhandlingsrunde bliver muligt at levere disse tjenesteydelser.

Bruxelles, den 21. oktober 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EF-Domstolens domme:

- af 15.2.1993, Poucet et Pistre (C-159 og 160/91, Samlingen s. 1-637),

- af 27.10.1993, Lagauche e.a. (C-46/90 og 93/91, Samlingen s. 1-5267),

- af 19.1.1994 SAT-Fluggesellschaft (C-364/92, Samlingen s. 1-143),

- af 18.3.1997, Diego Cali & Figli (C-343/95, Samlingen s. 1-1547).

(2) Konklusioner ved generaladvokaten Tesauro af 9. februar 1993 i Corbeau-sagen, dom af 19. maj 1993, C-320/91, Samlingen s. 1-2533, pkt. 19.

(3) EFT C 281 af 26.9.1996, s. 3.

(4) Forsyningspligtydelser inden for telekommunikation defineres i artikel 2, stk. 1, litra g), i direktiv 97/33/EF som "et nærmere bestemt minimumssæt af tjenester af en given kvalitet, hvortil alle brugere uanset deres geografiske placering og på baggrund af specifikke nationale betingelser har adgang til en overkommelig pris".

(5) EFT C 138 af 18.5.1999, s. 7.

(6) EFT L 240 af 24.8.1992, s. 8.

(7) EFT L 364 af 12.12.1992, s. 7.

(8) EFT L 199 af 26.7.1997, s. 32.

(9) EFT L 117 af 7.5.1997, s. 15.

(10) Væsentlige krav: ikke-økonomiske hensyn til almenhedens interesse, der kan foranledige en medlemsstat til at opstille betingelser vedrørende levering af tjenester.

(11) Hvad menes der:

- "Eksklusive rettigheder": rettigheder, som ved et på grundlag af en lov, forskrift eller administrativ bestemmelse udstedt instrument er tildelt en virksomhed af en medlemsstat, og som giver virksomheden eneret til at tilvejebringe bestemte tjenester inden for et bestemt geografisk område.

- "Særlige rettigheder": rettigheder, som er tildelt af en medlemsstat til et begrænset antal virksomheder ved et på grundlag af en lov, forskrift eller administrativ bestemmelse udstedt instrument, og som inden for et bestemt geografisk område:

- på skønsmæssigt grundlag begrænser antallet af virksomheder, som har tilladelse til at tilvejebringe en tjeneste eller udføre en aktivitet, efter andre kriterier end objektive, proportionale eller ikke-diskriminerende kriterier, eller

- efter andre kriterier end sådanne udpeger flere konkurrerende virksomheder til at have tilladelse til at levere en tjeneste eller udføre en aktivitet, eller

- tildeler en eller flere virksomheder efter andre kriterier end sådanne kriterier retlige eller reguleringsmæssige fordele, som i væsentlig grad påvirker andre virksomheders mulighed for at levere den samme tjeneste eller udføre den samme aktivitet inden for det samme geografiske område på stort set tilsvarende vilkår.

(12) Konklusioner: punkt 44 og 45 samt bilag IV.

(13) Disse procedurer skal bygge på de principper, der er opstillet i Kommissionens henstilling om de principper, der finder anvendelse på organer med ansvar for udenretslig bilæggelse af tvister på forbrugerområdet (KOM(1998) 198 endelig udg. af 30. marts 1998), og så vidt muligt fremme anvendelsen af "det europæiske klageskema for forbrugere".

(14) CES 829/99 bilag III "Formandskabets konklusioner fra høringen om 'Beskæftigelsesmulighederne i informationssamfundet'" (Oulu-erklæringen af 7. september 1999).