:OMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
KOM(93) 162 endelig udg. 
Bruxelles, den 5. maj 1993 
XXII BERETNING 
OM 
KONKURRENCEPOLITIKKEN 
1992 
XXII BERETNING OM KONKURRENCEPOLITIKKEN 
INDLEDNING 
FØRSTE DEL : HOVEDLINJERNE I KONKURRENCEPOLITIKKENS UDVIKLING 
Kapitel I - Opretholdelse af konkurrencen 
§1. Konkurrencebegrænsende aftaler og nisbrug af en dominerende stilling 
§2. Kontrol med fusioner 
§3. Statsstøtte 
§4. Ser lige eller eksklusive rettigheder 
Kapitel II - Anvendelse af konkurrencereglerne på enkelte erhvervssektorer 
§1. Telekommunikation og posttjenester 
§2. Finansiel le tjenesteydelser 
§3. Energi 
§4. Transport 
§5. F iIm- og tv-Industrien 
Kapitel III - Konkurrencepolitikken I relation til andre EF-polItlkker 
§1. Gennemførelsen af det indre marked 
§2. Forbrugerbeskyttelse 
§3. Miljø 
§4. Politik til fordel for de små og mellemstore virksomheder (SMV) 
§5. Regionalpolitik 
Kapitel IV - Fællesskabets konkurrencepolitik I verden 
§1. Generelt 
§2. Konkurrencepolitikken som et redskab til at åbne op for handelen 
med tredjelande 
§3. Europeisk arkitektur 
§4. USA 
§5. Japan 
§6. Konkurrencepolitik i multilaterale organisationer 
Kapitel V - Anvendelsen af konkurrencereglerne 
§1. Gennemsigtighed 
§2. Subsidiaritet 
§3. Ti I pasning af procedurerne 
§4. Kommissionens virksomhed (kvantitativ beskrivelse) 
ANDEN DEL: KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER 
Kapitel I - Kommissionens vigtigste beslutninger og foranstaltninger 
A. Konkurrencebegrænsende aftaler 
§1. Horisontale aftaler 
Oprettelse af Joint venture-selskaber: 
a. Carlsberg/Courage 
b. Car Isberg/A11 i ed Lyons 
c. Fiat/Hitachi 
d. Ford/VW 
Aftaler vedrørende finansielle tjenesteydelser: 
e. Assurpol 
f. Eurocheque : He Is ink i-aftalen 
Aftaler I energisektoren: 
g. SHG mod EOF og ENEL 
h. Jahrhundertvertrag 
Aftaler I søtransportsektoren 
i. Fransk-vestafrikanske rederikomitéer 
j. Linjekonferencen CEWAL 
Aftaler vedrørende fiskeri- og landbrugssektoren: 
k. Scottish Sa I mon 
I. Milk Marketing Board 
Aftaler vedrørende Intellektuel^ejendomsret: 
m. Chlquita/Fyffes 
Aftaler vedrørende mlIJøbeskyttelsesafgifter: 
n. VOTOB 
Karteller: 
o. Bygge- og anlcgsbranchen I Nederlandene 
§2. Distributionsaftaler 
a. Newitt/Dunlop Slazenger International 
b. Mars/Langnese-Scho11 er 
c. Glvenchy 
d. Viho/Parker Pen 
e. Verdensmesterskabet i fodbold 1990 
f. UIC 
g. Ford Agricultural 
B. Misbrug af dominerende stilling 
a. British Midland/Air Lingus 
b. B&I/SeaI Ink, Holyhead 
c. Gillette/Wilkinson Sword 
C. Fusionskontrol 
§1. Anvendelsesområdet 
§2. Vurdering af fusioner (artikel 2) 
§3. Accessoriske konkurrencebegrænsninger ved fusioner 
§4. Suspension af fusioner (artikel 7) 
§5. Henvisning af sager til medlemsstaterne (artikel 9) 
D. Materielle regler og procedureregler 
§1. Gruppefritagelser 
a. Forordning om «ndrlng af fritageIsesforordningerne 
b. Anvendelse af gruppefri tage Isesordnlngerne 
c. Gruppefritagelser på forsikringsområdet 
d. Søtransport 
e. Salg af motorkøretøjer 
f. Lufttransport 
§2. Meddelelser 
a. Joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed 
b. Samarbejde mellem Kommissionen og de nationale domstole 
c. Aftaler med håndeIsreprcsentanter 
d. Anvendelse af "bagatel-princippet" på eksklusivaftaler 
om levering af øl 
§3. Foreløbige forholdsregler 
Kapitel II - De vigtigste domme afsagt af EF-Domstolen og af EF's Førsteinstansret 
§1. Anvendelse af artikel 85, stk. 1, på aftaler i polypropyl en industri en 
§2. Anvendelse af artikel 85 på et andelsselskab 
§3. Anvendelse af artikel 85 på et selektivt distributionssystem 
§4. Ikke basis for anvendelse af artikel 85 på lovbet ingede import- og 
eksportrestriktioner for elektricitet 
§5. Ingen fritagelse til fastprissystem for importerede bøger 
§6. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater 
§7. Misbrug af kollektivt dominerende stilling 
§8. ProcedurespørgsmåI 
§9. EF-Domstolens domme vedrørende Traktatens artikel 90 
4 
TREDJE DEL - KONKURRENCEPOLITIK OG STATSINTERVENTION 
Kapitel I - Vigtigste beslutninger og foranstaltninger truffet af Kommissionen 
A. Statsstøtte 
§1. Generel le problemer 
§2. Tredje Oversigt over Statsstøtten 
§3. Statsstøtte til forskning og udvikling 
§4. Støtte til industrisektorer, der er omfattet af EF-regler for statsstøtte 
a. Skibsbygningsindustri 
b. Stål omfattet af EKSF-Traktaten 
c. Stålsektorer uden for EKSF 
d. Støtte til kulindustrien 
e. Støtte til kunstfibersektoren 
f. Støtte til motorkøretøjsindustrien 
§5. Støtte til andre Industrigrene 
§6. Støtte i servicesektoren 
§7. Horisontale støtteordninger: 
Støtte til miIJøbeskytteles og energibesparelse 
Generel investeringsstøtte 
Støtte i forbindelse med privatiseringer 
Støtte til små og mellemstore virksomheder 
Støtte til beskæftigelse og uddannelse 
Rednings- og omstruktureringsstøtte 
§8. Regionalstøtte 
§9. Støtte til transportsektoren 
§10. Støtte til landbrugssektoren 
§11. Støtte til fiskerisektoren 
B. Offentlige virksomheder og nationale monopoler 
§1. Telekommunikation 
§2. Posttjenester 
§3. Energi 
§4. Transport 
§5. Andre sektorer 
§6. Diverse 
§7. Meddelelse vedrørende offent11ge virksomheder I fremsti11Ingssektoren 
Kapitel II: EF-Domstolens vigtigste domme 
§1. Antagelighed af sager anlagt mod beslutninger om indledning af proceduren efter 
Traktatens artikel 93, stk. 2 
§2. Manglende overholdelse af en beslutning vedtaget i medfør af Traktatens 
artikel 93, stk. 3 
FJERDE DEL : SAMARBEJDE MED EF-INST I TUT IONER OG ANDRE INSTITUTIONER 
Kapitel I - De socIo-økonom Iske og politiske interessegrupper 
51. Europa-Parlamentet 
§2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
§3. Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopol spørgsmål 
§4. Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser 
§5. Konference med medlemsstaternes regeringseksperter 
§6. Andre former for samarbejde med medlemsstaternes myndigheder 
§7. Andre kontakter 
Kapitel II - internationalt samarbejde 
SI. Gennemførelsen af aftalen mellem EF og USA om anvendelsen af deres 
konkurrence IovgIvnInger 
§2. Landene I Central- og Østeuropa 
S3. Forbindelser med andre lande 
§4. Multilateralt samarbejde 
- 1 -
INDLEDNING 
Konkurrencepolitikken udgør, med oprettelsen af et fællesmarked, et af Rom-
Traktatens to store instrumenter til gennemførelse af EF's grundlæggende 
mål, nemlig fremme af en harmonisk og afbalanceret økonomisk udvikling i EF 
som helhed, højnelse af levestandarden og snævrere forbindelser mellem 
medlemsstaterne. Den kan derfor ikke iværksættes som et mål i sig selv uden 
forbindelse til disse Juridiske, økonomiske, politiske og sociale forhold. 
På grund af den rivende udvikling i disse forhold må konkurrencereglerne 
anvendes på en særdeles ensartet og konsekvent made, samtidig med at der 
skabes større fleksibilitet, således at der kan ske en tilpasning til 
udviklingen og til de mål, EF har fastsat, især med hensyn til den 
økonomiske og sociale samhørighed, virksomhedernes konkurrenceevne, den 
teknologiske forskning og udvikling samt miljøspørgsmål. 
I forbindelse med konkurrencepolitikken skal der ikke blot tages hensyn til 
gennemførelsen af det indre marked, den teknologiske udvikling og 
globaliseringen af markederne, men også til følgende to vigtige forhold: 
opbremsningen i den økonomiske vækst, med dens sociale følger, og 
anvendelsen af subsidiaritetsprincippet. 
Alle disse forhold skaber tilsammen et klima, hvor savel konkurrencen mellem 
virksomhederne som tendensen til isolation og protektionisme er så stærk som 
aldrig før. Desuden medfører den debat, Maastricht-Traktaten har skabt, at 
EF's tiltag for at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes, skal være så 
gennemsigtige som muligt. 
I den foreliggende beretning har Kommissionen søgt at efterkomme kravet om 
åbenhed ved at gøre klart rede for sine konkurrencepolitiske retningslinjer 
og ideer. Konkurrencepolitikkens prioriterede mål er uændrede i forhold til 
7 
de foregående beretninger. Politikken skal især bidrage til etablering af et 
område uden indre grænser og ti I den økonomiske og sociale samhørighed 
gennem åbning af markeder, der er beskyttet af eksklusive rettigheder, 
karteller, misbrug af dominerende markedsstillinger eller statsstøtte. I 
denne beretning redegøres der for, hvorledes Kommissionen, under totalt 
ændrede forhold, vil foretage den nødvendige skelnen mellem den adfærd, der 
udvises af virksomheder og medlemsstater, som bidrager til udvikling og 
omstrukturering af det europæiske erhvervsliv, og af de virksomheder og 
medlemsstater, der i stedet forsinker denne tilpasning ved at afskærme 
markederne, etablere eller styrke en dominerende stilling eller opretholde 
urentable virksomheder, og som derved skader det europæiske erhvervslivs 
dynamik og konkurrenceevne. 
Med hensyn til virksomhedernes adfærd sikrer Kommissionen fortsat, at 
konkurrencereglerne overholdes strengt; konkurrencebegrænsende aftaler og 
fusioner, der beror på en protektionistisk markedsopdeling, eller karteller, 
der på længere sigt svækker ressourcerne og konkurrenceevnen, skal således 
forbydes. Gennem hurtigere beslutninger og en større retssikkerhed ønsker 
Kommissionen derimod at fremme samarbejde eller fusioner, der giver 
virksomhederne mulighed for at tilpasse sig og at forbedre deres 
internationale konkurrenceevne. Princippet "one-stop shopping" i 
fusionsforordningen er et skridt i denne retning. Kommissionen har taget 
flere andre skridt i 1992 med sin vedtagelse af meddelelsen om joint 
venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed, udvidelsen af flere 
gruppefritagelsesforordninger og udarbejdelsen af et program for 
fremskyndelse af procedurerne. 
De største konkurrencepolitiske udfordringer er dog uden tvivl indførelsen 
af konkurrence i de regulerede sektorer samt kontrollen med statsstøtte. 
Statsmonopoler og eksklusive rettigheder skal tilpasses efter den nye 
situation, som det indre marked har medført; det er således påkrævet, at der 
foretages ændringer og indføres konkurrence, hvis Traktatens fire 
grundlæggende rettigheder skal kunne respekteres og fordelene ved det indre 
marked realiseres. Dette gælder især, når den teknologiske udvikling og 
forbrugernes krav svækker visse monopolers berettigelse, som det er 
- 3 -8 
tilfældet inden for telekommunikation. Der skal dog sikres en rimelig 
ligevægt mellem på den ene side de økonomiske aspekter og på den anden side 
behovet for at tage hensyn til den sociale dimension, opretholdelsen af en 
universel tjeneste og, inden for sektorer som gas og elektricitet, 
for syn i ngss i kker heden. 
På statsstøtteområdet er det også vanskeligt at opnå en rimelig ligevægt, 
navnlig fordi de offentlige myndigheder under vanskelige økonomiske forhold 
udsættes for et stærkt pres fra virksomhedernes side, idet disse står over 
for en skærpet konkurrence og en nedgang i efterspørgslen. Kommissionen vil, 
snarere på EF-plan end på nationalt plan, skelne mellem støtte, hvis 
skadelige virkninger på konkurrencen opvejes af dens bidrag til den 
økonomiske vækst, strukturtilpasningen og den økonomiske og sociale 
samhørighed, og støtte, der forhindrer en effektivisering af strukturerne og 
kun medfører, at problemerne væltes over på andre medlemsstater. 
Som følge af globaliseringen af markederne og den konkurrencebegrænsende 
adfærd på tredjelandes markeder skal konkurrencepolitikken have en 
international dimension. EF-retten omfatter nemlig kun adfærd og 
foranstaltninger inden for EF. Men visse former for praksis uden for EF 
påvirker EF-markedet, og virksomhederne i EF støder på 
konkurrencebegrænsende praksis på tredjelandes markeder. For at afhjælpe 
denne situation må konkurrencepolitikken først og fremmest, gennem 
bilaterale aftaler eller multilaterale forhandlinger, søge at få EF's 
vigtigste handelspartnere til at føre en tilsvarende politik. En sådan 
udvidelse af konkurrencepolitikken er på længere sigt - i modsætning til 
protektionisme - i både Fællesskabets og dets handelspartneres interesse. 
Diskussionen om åbenhed og subsidiaritet har desuden vist, at der må gives 
en bedre information om målet for de konkurrencepolitiske regler og 
procedurer, når det drejer sig om at fremme virksomhedernes konkurrenceevne. 
Hvor effektiv politikken er afhænger af, om erhvervslivet kan tilslutte sig 
de t i istræbte mål. 
_ 4 -
Med henblik herpå fortsætter Kommissionen sin politik for større åbenhed, 
der i 1992 er blevet udmøntet i et stort antal forordninger og 
rammebestemmelser samt forskellige brochurer. Samtidig fortsætter arbejdet 
med at kodificere de eksisterende regler. 
Opfyldelsen af de konkurrencepolitiske målsætninger afhænger for en stor 
dels vedkommende af, at der gøres tilstrækkelig brug af 
subsidiaritetsprincippet, som indebærer, at sagerne skal behandles på det 
niveau, hvor det er mest hensigtsmæssigt. Kommissionen er således en stærk 
fortaler for en decentraliseret anvendelse af konkurrenceretten, således at 
medlemsstaternes institutioner afgør de sager, hvis virkninger hovedsagelig 
er nationale, medens Kommissionen kan koncentrere sig om sager, som kun den 
er i stand til at afgøre. Som led i denne decentralisering vedtog 
Kommissionen i 1992 en meddelelse om de nationale domstoles anvendelse af 
EF's konkurrenceret. De foranstaltninger, der tager sigte på at fremme 
åbenheden, skal bidrage til udbredelse af de oplysninger, der er nødvendige 
for decentraliseringen. 
Denne beretning er stort set disponeret som den tidligere. Der er dog 
foretaget visse ændringer for at forbedre indholdet yderligere. I første 
del, der vedrører hovedlinjerne i konkurrencepolitikken, indeholder kapitlet 
om konkurrencepolitikken set i relation til EF's politik på andre områder, 
nye afsnit om miljøpolitik og små og mellemstore virksomheder - i den 
foregående beretning vedrørte dette kapitel gennemførelsen af det indre 
marked, industripolitikken, den teknologiske udvikling samt den økonomiske 
og sociale samhørighed. 
Domstolens vigtigste domme om anvendelsen af Traktatens artikel 90 er nu 
beskrevet i tredje del, der vedrører konkurrencepolitikken på 
statsstøtteområdet, i stedet for i anden del, der omhandler 
konkurrencepolitikken over for virksomhederne. 
-s- TU 
I fjerde del er der indføjet flere nye afsnit om arbejdet i Det Rådgivende 
Udvalg for Kartel- og Monopol spørgsmål, Det Rådgivende Udvalg for Kontrol 
med Fusioner og Virksomhedsovertagelser og på konferencen mellem 
regeringseksperter fra medlemsstaterne, samt om Kommissionens kontakter med 
de berørte kredse som led i udarbejdelsen af retsregler. 
Bilagene udgør fortsat en væsentlig del af beretningen. Bilag I, der 
vedrører Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs 
bemærkninger til Enogtyvende Beretning, er blevet suppleret ikke blot med 
Kommissionens svar på Europa-Parlamentets beslutning, men også med dens svar 
på udtalelsen fra Det økonomiske og Sociale Udvalg. De tekster, der er 
gengivet i bilag II, giver forbrugerne mulighed for at ajourføre den samling 
af EF's konkurrenceregler, som Kommissionen har udgivet, indtil der 
offentIiggøres en revideret udgave. Bilag III indeholder nu en komplet liste 
over alle Kommissionens pressemeddelelser om konkurrenceforhold foruden et 
resumé af de vigtigste beslutninger, der ikke er omtalt i selve beretningen, 
og henvisninger til beslutninger, meddelelser og domme om konkrete sager. 
Endelig vil der i næste beretning om konkurrrencepolitikken ske ændringer i 
de to sidste bilag: bilaget om udviklingen i koncentrationen, konkurrencen 
og konkurrenceevnen vil fra 1993 blive udarbejdet på grundlag af nye kilder, 
og bilaget vedrørende konkurrencelovgivningen i medlemsstaterne vil blive 
udvidet som led i politikken for en decentraliseret anvendelse af 
konkurrencereglerne. 
1.i.§1. 1 
11 
<T1> FØRSTE DEL: HOVEDLINJERNE I 
KONKURRENCEPOLITIKKENS UDVIKLING 
<T2> Kapitel I: Opretholdelse af konkurrencen 
<T4> §1. Konkurrencebegrænsende aftaler og misbrug af en dominerende stilling 
1. 1992 har været et travlt år for Kommissionen, idet den dels har taget 
stilling til et stort antal konkrete sager, dels har udarbejdet en lang række 
generel le regler. 
2. Hvad de konkrete sager angår, har Kommissionen også i 1992 gjort en 
ihærdig indsats for at modvirke konkurrencebegrænsende, horisontale eller 
vertikale aftaler og misbrug af en dominerende markedsstilling. Dette har i 
lang tid været en vigtig side af konkurrencepolitikken. Den praksis, 
Kommissionen har grebet ind overfor, har nemlig generelt skadelige virkninger 
på to områder. For det første formindsker den effektiviteten ved at 
forhindre, fordreje eller begrænse den frie konkurrence, der jo permanent 
ansporer virksomhederne til at øge effektiviteten. For det andet skader den 
markeds intégrât ionen ved at begrænse samhandelen mellem medlemsstaterne, 
ligesom den reducerer den vækst i EF-produktionsapparatets rentabilitet, som 
denne integration bør medføre. For forbrugerne kommer disse skadelige 
virkninger til udtryk i prisforhøjelser og begrænsede valgmuligheder. 
3. I det forløbne år er denne politik også blevet anvendt på sektorer, hvor 
den ikke tidligere er blevet anvendt. Dette gælder søtransport, bygge- og 
anlægsvirksomhed samt spor tsar rangementer. Desuden er der i 1992 for første 
gang truffet beslutning om at pålægge banksektoren bøder inden for 
banksektoren. 
Samtidig har Kommissionen fortsat strammet sin politik inden for bestemte 
sektorer, hvor den tidligere har truffet mange beslutninger, som f.eks. 
parfumeindustrien, der er et godt eksempel på Kommissionens bestræbelser på 
at undgå, at distributionsaftaler skader fællesmarkedets integration. 
4. Den praksis, Kommissionen søger at bekæmpe, formindsker eller fjerner 
den ansporing til at forøge effektiviteten, som den frie konkurrence 
medfører. Desuden har den generelt til formål at forhindre andre virksomheder 
1.l.§1. 2 lo 
i at komme ind eller forblive på markedet. Den fratager dermed forbrugerne 
deres valgmuligheder og forhindrer dem i at handle, hvor det er mest 
fordelagtigt. Oftest er der tale om forsøg på at forhindre den dynamiske 
udvikling, som både den frie konkurrence og etableringen af det indre marked 
indebærer, for i stedet at bevare status quo, som er til fordel for de 
virksomheder, der deltager i den pågældende praksis eller aftale. 
Tilsvarende betragtninger gør sig gældende for andre dele af 
konkurrencepolitikken, såsom politikken over for statsstøtte eller særlige 
eller eksklusive rettigheder. Der er således en fundamental sammenhæng i 
konkurrencepolitikkens forskellige facetter. 
Kommissionen har derfor også fortsat sit arbejde inden for de regulerede 
sektorer, såsom energi, telekommunikation og transport. Det er nemlig 
vigtigt, at disse infrastrukturer ligeledes tilpasses efter det indre marked, 
for i modsat fald vil det indre marked ikke medføre den 
effektivitetsforbedring, som med rette kan forventes. 
Etableringen af det indre marked forudsætter, at konkurrencepolitikken også 
føres aktivt i andre regulerede sektorer, som Kommissionen vil være mere 
opmærksom på. Således må tjenesteydelser, navnlig finansielle 
tjenesteydelser, men også Juridiske tjenester og rådgivning, betragtes som et 
område, hvor samhandelen mellem medlemsstaterne og konkurrencen på 
fællesmarkedet vil kunne påvirkes mærkbart. 
5. Det er dog ønskeligt, at der foregår et vist samarbejde mellem 
virksomhederne, f.eks. fordi det fremmer nye virksomheders adgang til 
markedet, muliggør synergieffekter til gavn for den teknologiske udvikling 
eller medfører stordriftsfordele. Kommissionen har i 1992 gjort en væsentlig 
større indsats for at fremme et sådant samarbejde, bl.a. gennem de 
forskellige regler, den har vedtaget. 
Den har således lempet betingelserne for anvendelse af visse 
gruppefritagelsesforordninger. Desuden har den vedtaget en meddelelse om 
joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed. Disse to forhold kan 
forbedre virksomhedernes retssikkerhed ved at klarlægge de regler, der gælder 
for dem. Kommissionen har således lettet visse former for 
virksomhedssamarbejde, navnlig de former for samarbejde, der kan fremme EF-
industriens forskning og udvikling samt overførsel af teknologi. 
Kommissionen har endvidere taget sine interne procedurer op ti I revision for 
at gøre dem hurtigere, især i forbindelse med behandling af sager, hvor der 
ganske vist ikke er tale om fusioner i henhold til fusionsforordningen, men 
dog om en strukturbestemt dimension, der nødvendiggør en hurtig beslutning, 
for at den pågældende transaktions positive virkninger ikke hæmmes af en 
længerevarende retlig usikkerhed^1). 
Ønsket om effektivitet ligger også til grund for Kommissionens bestræbelser 
på at styrke den såkaldte decentraliserede anvendelse af Fællesskabets 
konkurrenceret, som skal føre til en rationel opgavefordeling mellem de 
nationale myndigheder og Kommissionen. Dette er i overensstemmelse med 
subs id i ar i tetspr incippet. 
Medlemsstaternes domstole spiller her en væsentlig rolle. Da Kommissionen er 
sig dette bevidst og ønsker at fremme de nationale domstoles anvendelse af 
EF's konkurrenceret, har den udarbejdet en meddelelse herom, hvori den bl.a. 
redegør for, hvorledes den selv vil bidrage dertil(2). 
6. Et andet punkt af voksende betydning er karte I forbuddets internationale 
dimension. Internationaliseringen af markederne og den øgede samhandel 
betyder nemlig, at konkurrencebegrænsende praksis på et tredjelands marked i 
stadig stigende grad vil kunne skade virksomhederne eller forbrugerne i EF. 
Det er derfor rimeligt, at såvel EØS-aftalerne som aftalerne med de central-
og østeuropæiske lande indeholder bestemmelser herom. 
(1) Jf. nr. 122 ff. i denne beretning. 
(2) Jf. nr. 299 i denne beretning. 
14 
<T4> §2. Kontrol med fusioner 
7. Fusionskontrollen indtager en central plads i Fællesskabets 
konkurrencepolitik og tager sigte på at forene to krav. Der er nemlig en 
tendens til, at fusioner kan skabe en tilpasning af industristrukturerne til 
det indre marked, således at sidstnævnte medfører den effektivitetsgevinst, 
som man med rette kan forvente. Det drejer sig derfor om at behandle 
virksomhedernes anmeldelser effektivt og hurtigt for at undgå de skadelige 
konsekvenser, som en længerevarende usikkerhed kan få. Dette mål kan nu 
betragtes som opfyldt, fordi Kommissionen er i stand til i første 
undersøgelsesfase at træffe afgørelse i en lang række sager, hvor der ikke 
hersker alvorlig tvivl om indvirkningen på konkurrenceforholdene. I denne 
forbindelse er også princippet, "one stop shop" af væsentlig betydning, idet 
det indebærer, at der foretages kontrol på EF-plan, således at virksomhederne 
ikke skal henvende sig til mange forskellige myndigheder. 
8. Det er dog samtidig vigtigt, at fusioner ikke opnår en dominerende 
stilling i EF, således at de pågældende virksomheder ikke længere er udsat 
for et tilstrækkeligt konkurrencemæssigt pres. De kunne i så fald undlade at 
lade den øgede effektivitet, som fusionen har medført, komme forbrugerne til 
gode, og oven i købet udnytte, at forbrugerne er afhængige af dem. 
Opretholdelse af en konkurrencemæssig markedsstruktur i EF, der er det 
eneste, der kan sikre fordelene ved det indre marked, forudsætter derfor, at 
Kommissionen kan træffe de nødvendige forebyggende foranstaltninger. 
9. Det er nu andet år, at der føres EF-kontrol med fusioner, og 
Kommissionen har i store træk fortsat den politik, den førte i 1991. I de 
fleste tilfælde har der kunnet træffes en beslutning om ikke at rejse 
indsigelse allerede i procedurens første fase. I modsætning til sidste år har 
der ikke været nogen tilfælde, hvor det var umuligt at få foretaget 
tilfredsstillende tilpasninger, og hvor det derfor var nødvendigt at nedlægge 
forbud. Derimod har der været flere sager, hvor de anmeldte projekter er 
blevet ændret, for at Kommissionen kunne erklære dem forenelige med 
fællesmarkedet, som omhandlet i forordningens artikel 8. Dette er en positiv 
udvikling, både for virksomhederne og for Kommissionen, da det herved er 
lettere at opnå et resultat, som er i overensstemmelse med 
konkurrencepolitikken og samtidig er acceptabelt for virksomhederne. De 
1.1.§2. 5 . _ 15 
betingelser, Kommissionen har stillet, har i de fleste tilfælde været påbud 
om at sælge en del af den virksomhed, der er etableret ved fusionen, eller at 
trække sig ud af bestemte markeder, hvor fusionen ville indtage en 
dominerende stilling. I alle sager har Kommissionen lagt vægt på, at der 
opretholdes en konkurrencemæssig struktur på de pågældende markeder, ved at 
fusionen blev forhindret i at indtage en dominerende stilling. Det har derfor 
været nødvendigt at sikre faktiske eller potentielle konkurrenter 
tilstrækkelig adgang til markedet. 
10. I 1992 har der foreligget en række nye forhold af væsentlig betydning 
for udviklingen i Kommissionens politik for fusionskontrol. 
Mannesmann/Hoesch-sagen er således af særlig Interesse, fordi Kommissionen 
accepterede, at der blev oprettet en virksomhed med en meget betydelig andel 
af det nationale marked, idet dette kun var af midlertidig betydning, fordi 
en række EF-direktiver om åbning af det pågældende marked snart ville træde i 
kraft. Denne sag er et eksempel på, at det er nødvendigt at opfatte 
markederne som noget dynamisk, idet en undersøgelse kan vise, at et marked, 
der er nationalt i dag, kan være et EF-marked i morgen. Ved en sådan 
fremgangsmåde kan der tages hensyn til den sandsynlige udvikling, som 
virksomhederne ønsker at komme i forkøbet, og til virksomhedernes egen 
indvirkning på denne udvikling. 
11. Desuden har Kommissionen klarlagt kontrollens omfang betydeligt ved i 
sin beslutning om Nestlé/Perrier at fastsætte det princip, at forordningens 
målsætning, nemlig opretholdelse af konkurrencestrukturerne, forudsætter, at 
Kommissionen modsætter sig ikke blot etablering eller styrkelse af en enkelt 
virksomheds dominerende stilling, men også af en dominerende stilling, der 
indtages af flere virksomheder i fællesskab. Kommissionen er herved i stand 
til at forhindre, at oprettelse eller styrkelse af duopoler eller oligopoler 
medfører konkurrencebegrænsn i nger. 
12. Endelig verserer de to første sager mod Kommissionens 
fusionsbeslutninger nu for EF's Førsteinstansret. 
13. Samarbejdet mellem Kommissionen og medlemsstaternes myndigheder har 
fortsat været tilfredsstillende, idet der konstant har været indgående 
kontakter mellem dem. 
1.1.§2. 6 16 
I denne forbindelse foreligger en anden væsentlig nyhed^3), der beror på 
Steetley/Tarmac-sagen. Kommissionen har nemlig her for første gang 
accepteret, at en sag delvis henvises til de nationale myndigheder, idet de 
berørte markeder og fusionens virkninger klart var begrænset til dele af en 
medlemsstats område. Der var tale om en ekstraordinær sag, hvor det berørte 
marked klart var begrænset til visse dele af Det Forenede Kongerige. Det skal 
erindres, at såvel Rådet som Kommissionen i forbindelse med udstedelsen af 
forordningen understregede, at denne procedure var ekstraordinær. I sagen 
Mannesmann/Hoesch havde de tyske myndigheder ligeledes anmodet om henvisning 
af sagen, men Kommissionen afslog indirekte denne anmodning ved at indlede 
proceduren og dernæst træffe endelig beslutning. 
14. I 1993 vil der sandsynligvis også ske en betydningsfuld udvikling, idet 
forordningen skal revideres for første gang. Der skal foretages en 
undersøgelse af tærsklerne for forordningens anvendelse og af proceduren for 
henvisning af sagen til medlemsstaterne. I bemærkningerne til forordningen 
har Kommissionen og Rådet desuden erklæret sig rede til at undersøge 
metoderne til beregning af omsætningen i den fælles virksomhed, som omhandlet 
i forordningens artikel 5, stk. 5, og at tage stilling til, om der eventuelt 
skal anvendes andre kriterier end omsætningen. Kommissionen er ved at 
udarbejde sine forslag på dette område. 
15. Det har vist sig, at de berørte kredse i erhvervslivet generelt har 
været tilfredse med kontrollen, således om den for øjeblikket gennemføres af 
Kommissionen. Kommissionen fastslår desuden med tilfredshed, at anvendelsen 
af forordningen i 1992 generelt har været mindre kontroversiel end i 1991. 
Kommissionen betragter dette som en bekræftelse på, at der er voksende 
tilslutning til Kommissionens holdning, nemlig at kontrollen med fusioner 
skal have til hovedformål at opretholde en konkurrencemæssig markedsstruktur 
i EF, da dette er en absolut forudsætning for en styrkelse af virksomhedernes 
(3) Det skal også nævnes, at Kommissionen den 30.11.1992 fik forelagt den 
første anmodning fra en medlemsstat i henhold til artikel 22 i 
fusionsforordningen, der giver medlemsstaterne mulighed for at anmode 
Kommissionen om at undersøge en fusion uden fællesskabsdimens ion, for at 
den kan kontrollere, at der ikke er tale om etablering eller styrkelse 
af en dominerende stilling på denne medlemsstats marked (EFT C 328 
af 12.12.1992, s. 4). 
1.1.§2. 7 
konkurrenceevne. Styrkelsen af konkurrenceevnen er et prioriteret mål for 
Fællesskabets industripolitik og nødvendig for at nå de mål, der er fastsat 
for EF's politik på andre områder, såsom social- eller regionalpol itik^4). 
(4) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 45. 
1.1.§3. 8 18 
<T4> §3. Statsstøtte 
16. Hovedlinjerne i statsstøttepolitikkens udvikling i 1992 kan kort 
beskr i ves således: 
<T5> - Fortsat streng kontrol med støtte: 
17. Kommissionen har fortsat ført en streng kontrol med statsstøtte, 
specielt med henblik på etableringen af det indre marked. Kommissionen er 
således af den opfattelse, at det indre marked ikke tjener noget formål, hvis 
toldskrankerne og de andre handelsrestriktioner, der skal ophæves 
fuldstændigt, erstattes med større støtte. Kommissionen har derfor fortsat 
sin tidligere politik, som går ud på at afskaffe generel investeringsstøtte, 
der ikke er berettiget i henhold til Traktaten, ligesom den fortsat har 
stilet sig meget forbeholden over for sektorstøtte, der skaber særlig 
kraftige konkurrencefordrejninger. En sådan politik vil, i lighed med de 
fortsatte bestræbelser på at koncentrere regionalstøtten på de regioner, der 
virkelig har behov for den, og at udelukke en sådan støtte i de rige 
regioner, bidrage til Fællesskabets økonomiske og sociale samhørighed. Tredje 
oversigt over statsstøtte i EF, der blev vedtaget i 1992, giver Kommissionen 
et samlet overblik over støttepolitikken, og giver den samtidig mulighed for 
at afgrænse de områder, hvor den skal koncentrere sin indsats i de kommende 
år. 
Kommissionen har anvendt Traktatens bestemmelser om statsstøtte samt 
Domstolens retspraksis fuldt ud. Den har således indledt en 
undersøge Isesprocedure i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 2, når 
foranstaltningerne så ud til at være uforenelige med fællesmarkedet og der 
ikke forelå tilstrækkelige oplysninger, eller når den pågældende medlemsstat 
ikke havde accepteret Kommissionens forslag til ændring af 
foranstaltningerne. Kommissionen har ligeledes anvendt Traktatens artikel 93, 
stk. 1, når den har foreslået medlemsstaterne at ændre allerede godkendte 
støtteordninger. Den har anlagt sag ved Domstolen i henhold til Traktatens 
artikel 169, fordi medlemsstaterne ikke havde efterkommet Domstolens domme 
vedrørende statsstøtte. Desuden har den i overensstemmelse med Domstolens 
retspraksis i Boussac-sagen truffet beslutning om, at støtten skulle 
indstilles. Endelig har den anvendt sin meddelelse af 18. oktober 1991 om de 
finansielle forbindelser mellem staten og offentlige virksomheder inden for 
fremst i I Iingsvirksomhed. 
1.1.§3. 9 19 
Kommissionen har været særlig opmærksom på uanmeldt støtte. Ligesom tidligere 
har den forhørt sig hos medlemsstaterne, når den via pressen eller spørgsmål 
fra medlemmer af Europa-Parlamentet har fået kendskab til, at der var ydet 
støtte, som ikke var blevet anmeldt på forhånd i henhold til Traktatens 
artikel 93, stk. 3. Den har undersøgt klager, som den har modtaget fra 
medlemsstaterne, lokale og regionale myndigheder, eller fra virksomheder 
eller virksomhedsorganisationer. Antallet af klager stiger fortsat, hvilket 
viser den voksende interesse for statsstøtte og den tillid, der vises 
Kommissionen på dette område. Disse klager tvinger Kommissionen til at 
undersøge spørgsmål, som hidtil kun har været undersøgt ganske lidt, såsom 
støtte til bestemte industrigrene eller servicesektorer, og at føre mere 
kontrol med støtte ydet af de lokale myndigheder. 
Det skal desuden nævnes, at kontrollen med støtte har en international 
dimension. I 1992 er denne især kommet til udtryk ved undertegnelsen af 
aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, hvorved EFTA-
TiIsynsmyndigheden får tillagt samme beføjelser og funktioner som 
Kommissionen, og som omfatter et samarbejde mellem de to institutioner. De 
foreløbige aftaler, der er indgået med Ungarn, Polen, Tjekkiet og Slovakiet, 
og som trådte i kraft den 1. marts 1992 indeholder også bestemmelser om 
statsstøtte. Endelig har Kommissionen undersøgt en konkret sag om støtte til 
automobilindustrien i Østrige); på grundlag af drøftelser med de østrigske 
myndigheder blev der foretaget en betydelig nedskæring i støtteniveauet. 
<T5> - Vedtagelse af nye rammebestemmelser: 
18. Den strenge kontrol med statsstøtte må nødvendigvis ledsages af klare 
regler for anvendelsen af undtagelsesbestemmelserne i artikel 92, stk. 2 
og 3. Dette er formålet med rammebestemmelserne, der offentliggøres i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende, og som giver medlemsstaterne og 
virksomhederne oplysninger om den politik Kommissionen agter at følge, når 
den skal fastslå en støttes forenelighed med fællesmarkedet. 
(5) Jf. nr. 344 i denne beretning. 
1.I.§3. 10 
20 
Kommissionen vedtog i 1992 nogle rammebestemmelser af særlig stor betydning, 
idet de drejer sig om støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV). Disse 
rammebestemmelser, der behandles udførligt i andre dele af denne 
beretning^6), indeholder en definition af begreberne små og mellemstore 
virksomheder og en skelnen mellem de forskellige typer støtte alt efter 
deres form og formål. Der er også vedtaget andre rammebestemmelser, såsom de 
nye regler for støtte til kemofiber industrien<7) og retningslinjerne for 
undersøgelse af støtte til fiskeri og akvakultur<8>, medens Kommissionen 
har besluttet ikke at ændre rammebestemmelserne for støtte til 
bi Iindustr ien<9). 
Desuden har Kommissionen fortsat udarbejdet nye dokumenter og ændret 
eksisterende om bl.a. støtte til kapitalintensive investeringer, støtte til 
kriseramte virksomheder, støtte til eksport til tredjelande, støtte til 
miljøbeskyttelse og støtte til turistsektoren. Endvidere er en ny 
rammebeslutning for støtte til kulindustrien blevet forelagt Rådet til 
udtalelse. 
Hvis der vedtages rammebestemmelser for støtte til kapitalintensive 
investeringer, skal rammebestemmelserne for støtte til kemofiberindustrien 
og automobilindustrien tages op til revision, idet de hovedsagelig er 
berettigede i forbindelse med undersøgelse af konkrete sager om 
regionalstøtte. 
<T5> - Kontrol med støtte i det tidligere DDR: 
19. Kommissionen har vedtaget mange beslutninger om støtte i det tidligere 
DDR, og dette gælder både regionalstøtte og konkrete sager inden for 
stålindustrien, skibsbygningsindustrien, automobilindustrien og 
kemofiberindustrien. Den har klart taget hensyn til de pågældende regioners 
socio-økonom i ske situation, navnlig når det drejer sig om regionalstøtte og 
støtte til stålindustrien og skibsbygningsindustrien. Men den har dog ikke 
tøvet med at anvende de gældende regler og med at indlede 
undersøge Isesprocedurer, når det har vist sig nødvendigt. 
(6) Nr. 78, 342 og 348. 
(7) Nr. 401 i denne beretning. 
(8) Nr. 510 i denne beretning. 
(9) Nr. 405 i denne beretning. 
1.1.§3. 11 21 
Kommissionen har desuden vedtaget en ny rammebeslutning om visse former for 
støtte ydet af Treuhandanstalt. Denne beslutning skal give Kommissionen 
mulighed for at få kendskab til forholdene og at foretage en vurdering af 
nogle af dette organs interventioner. Der er tale om lån og garantier fra 
Treuhandanstalt til virksomheder, før de privatiseres, salgsbetingelser for 
virksomhedskoncerner, der tidligere var selvstændige, erstatning til 
tidligere ejere, der tilbagekøber deres virksomhed, og salg til "negative 
priser". Kommissionen har begrænset anmeldelsespligten til kun at omfatte 
sager af et vist omfang og har forpligtet sig til at behandle sagerne inden 
for bestemte frister og hurtigere end normalt^O). 
<T5> - Ingen anmeldelsespligt for "de minimis"-støtte: 
20. Kommissionen besluttede i 1992, at støtteordninger, der ikke giver 
mulighed for udbetaling af over 50 000 ECU i en treårig periode til en 
bestemt virksomhed, ikke længere behøver at anmeldes. Der er redegjort 
yderligere for dette spørgsmål i kapitel V i denne beretning. 
(10) Nr. 349 i denne beretning. 
1. I .§4. 12 Ob 
<T4> §4. Særlige eller eksklusive rettigheder 
21. Afmonopol iseringspolitikken kommer til udtryk i Traktatens artikel 90, 
hvor det er fastsat, at konkurrenceretten finder anvendelse på offentlige 
virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive 
rettigheder. Dette gælder også virksomheder, der har fået til opgave at 
udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, såfremt 
konkurrencereglerne ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af disse 
særlige opgaver. Men selv i dette tilfælde må udviklingen af samhandelen ikke 
påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse. 
22. AfmonopoI iser ingen er uden tvivl et af de konkurrencepolitiske aspekter, 
der må betragtes som den største udfordring. Dette gælder især i følgende 
sektorer: produktion og distribution af gas og elektricitet, 
telekommunikation og posttjenester. Problematikken er dog stort set den 
samme, når det gælder finansielle tjenester eller transport, for så vidt som 
lokale eller nationale regler også her hindrer adgangen til markedet, eller 
der opstår problemer med hensyn til adgang til de pågældende net eller andre 
nødvendige faciliteter. I dette afsnit skal der blot gives en kortfattet 
gennemgang af Kommissionens generelle politik, idet de spørgsmål, der 
specielt gør sig gældende for hver enkelt sektor, behandles særskilt i 
kapital II i denne beretning. 
23. Situationen på de fleste af disse områder har længe været præget af, at 
monopoler med omfattende net i kraft af en offentlig serviceforpligtelse 
leverer almindelige tjenesteydelser i hele eller en del af en medlemsstats 
område. På baggrund af Traktatens regler og kravene i forbindelse med det 
indre marked er det dog nu nødvendigt ud fra juridiske, økonomiske og 
teknologiske hensyn at tage denne organisationsform op til fornyet 
overvejelse. 
24. Da der er tale om en opdeling af fællesmarkedet efter nationale grænser, 
er denne organisationsform uforenelig med Fællesskabets konkurrenceregler, 
hvilket fremgår mere og mere klart af Domstolens retspraksis. Det er en 
struktur, der ofte fremmer misbrug af en dominerende stilling. Den begrænser 
den frie udveksling af tjenesteydelser og de frie varebevægelser. Endvidere 
medfører den ofte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet. 
1.I.§4. 13 43 
25. Desuden er der tale om sektorer af vital betydning for 
infrastrukturernes kvalitet i det indre marked. Virksomhederne og forbrugerne 
i EF vil ikke kunne drage fuld fordel af det indre marked, hvis ikke de 
regulerede sektorer er tilpasset efter det, således at der opnås den størst 
mulige effektivitetsgevinst. Et sådant resultat kan dog kun opnås, hvis der i 
hele EF skabes et konkurrencemæssigt miljø, der gør det muligt både at forøge 
og diversificere udbud og efterspørgsel. Etableringen af det indre marked må 
derfor omfatte områder som energi, posttjenester og telekommunikation. Dette 
er afgørende for hele EF-økonomiens konkurrenceevne. 
26. Disse sektorer er desuden udsat for en ekstraordinær strukturudvikling 
på grund af blandt andet den teknologiske udvikling. Det betyder, at de 
tjenesteydelser forbrugerne efterspørger, i de fleste tilfælde, er blevet 
meget diversificerede og mere komplekse end de basisydelser, der traditionelt 
efterspørges hos monopolerne. Det nødvendige kapitalbehov for modernisering 
af disse sektorer er ligeledes steget betydeligt, samtidig med at de 
offentlige budgetmidler er blevet indskrænket, hvilket har fået myndighederne 
til at søge at tiltrække privat kapital. I visse tilfælde har den 
teknologiske udvikling oven i købet fjernet monopolernes berettigelse. 
Kommissionen må tage initiativ ti I at fastslå, hvilke sektorer der er berørt, 
og her sikre et konkurrencemæssigt og åbent klima i overensstemmelse med 
Traktaten. Det er klart, at Kommissionen gennem sine foranstaltninger må 
forene Traktatens krav med de forhold, der taler for at bevare monopoler, 
såsom forsyningssikkerhed og opretholdelse af en universel tjeneste. 
Kommissionen anvender i denne forbindelse proportionalitetsprincippet. Den 
mener dog, at disse begreber nu bør defineres ikke blot ud fra en national 
synsvinkel men også ud fra en EF-synsvinkel. 
Disse krav og konkurrenceforholdene er i øvrigt ikke nødvendigvis uforenelige 
men snarere komplementære. Som eksempel kan her nævnes den universelle 
tjeneste, der pr. definition skal være tilgængelig for alle i alle 
Fællesskabets regioner; opretholdelse af denne tjeneste bliver billigere og 
kvalitetsmæssigt bedre, når den frie konkurrence stimulerer den tekniske 
1.I.§4. 14 2k 
udvikling, især fordi indførelse af konkurrence i en reguleret sektor ofte 
medfører en situation, hvor en del af det tidligere monopols aktiviteter er 
udsat for fri konkurrence, medens resten, den universelle tjeneste, stadig er 
forbeholdt monopolet. Monopolet er i så fald nødt til at forbedre sin 
effektivitet på det konkurrenceprægede område, hvilket kan få positiv 
indvirkning på aktiviteterne inden for det område, der er forbeholdt 
monopolet. Konkurrence kan således forbedre den universelle tjeneste i stedet 
for at skade den. Opretholdelsen af den universielle tjeneste er især vigtig 
for afsidesliggende og tyndt befolkede regioner. I virkeligheden kræver 
samhørighedsformålet en tilskyndelse til en ligelig økonomisk og social 
udvikling i hele Fællesmarkedet. Liberaliseringen skulle muliggøre en bedre 
integration af de omtalte regioner. I øvrigt er det vigtigt at skabe forhold, 
som tillader levedygtige investeringer til fremme af modernisering og 
udvikling af service og infrastruktur. Endelig kan dette formål 
nødvendiggøre, at der besluttes rimelige overgangsperioder for disse 
regioner. 
27. Nogle af de pågældende sektorer er præget af net, hvis etablering og 
opretholdelse forudsætter betydelige investeringer, og hvortil der skal være 
adgang for nytilkomne virksomheder på markedet; i modsat fald bliver det 
umuligt at indføre en reel konkurrence. Dette er årsagen til, at Kommissionen 
i sin politik altid har lagt vægt på, at tredjemand har adgang til nettene. 
Denne adgang skal sikres på lige vilkår: der skal tages hensyn til såvel 
netoperatørens omkostninger som den nytilkomne virksomheds behov for at opnå 
betingelser, der kan give den mulighed for at blive konkurrencedygtig på det 
pågældende marked; dette er et ømtåleligt spørgsmål, fordi virksomheden ofte 
konkurrerer med netoperatøren, hvilket nødvendiggør en tilstrækkelig 
gennemsigtighed i sidstnævntes omkostningsstruktur. Statsstøttepolitikken og 
kampen mod misbrug af dominerende stillinger skal tilsammen sikre, at den 
tilsigtede lige adgang til markedet opnås. 
1.I.§4. 15 25 
28. Kommissionen ønsker ikke at gribe ind, før den gennem en omfattende 
konsultationsprocedure har givet alle interesserede parter mulighed for fuldt 
ud at informere Kommissionen om deres synspunkter. Kommissionen har derfor i 
1992 udsendt en rapport om telekommunikation^11), en meddelelse om 
telekommunikationsudstyr<12) samt en Grønbog om posttJenester(13). Det 
fundamentale spørgsmål inden for disse sektorer er at finde løsninger, der er 
mindst muligt restriktive ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt og af hensyn 
til EF-rettens grundlæggende rettigheder, samtidig med at der opretholdes en 
universel tjeneste. I dette Øjemed er der indledt en undersøgelse af, om det 
kan betragtes som foreneligt med fællesmarkedet, at virksomheder opererer 
inden for både regulerede og liberaliserede sektorer samtidigt. 
29. Endelig har Domstolen i sin dom om telekommunikation stadfæstet sin 
retspraksis, der giver Kommissionen mulighed for at træffe de nødvendige 
foranstå Itninger(14). 
(11) SEK(92) 1048 endelig udg. 
(12) SEK(92) 1049 endelig udg. 
(13) K0M(92) 476 endelig udg. 
(14) Jf. nr. 333 i denne beretning 
i.ii.§i. 1 26 
<T2> Kapitel II; Anvendelse af konkurrencereglerne 
på enkelte erhvervssektorer 
<T4> §1. Telekommunikation og posttjenester 
30. Post- og telekommunikationssektoren har det til fælles, at de efter 
længe at have været friholdt fra konkurrence af monopolistiske strukturer 
igennem de seneste par år har undergået dybtgående forandringer, der er 
affødt af, at såvel nye virksomheder som nye tjenester er trængt ind på 
markedet. Dette er en udviklingstendens, som der efter Kommissionens 
opfattelse er al mulig grund ti I at fremme. 
Et andet betydningsfuldt aspekt er teknologiudviklingens stigende 
indflydelse, som har gjort det muligt at udbyde et langt bredere udvalg af 
tjenester og har medvirket til at bringe visse nationale monopoler ud af trit 
med udvikl ingen. 
<T5> Telekommunikat ionssektoren 
31. Nødvendigheden af at skabe en balance mellem liberalisering og 
harmonisering præger Kommissionens initiativer inden for denne sektor1. 
Såvel med hensyn til teleudstyr som med hensyn til teletjenester videreføres 
således bestræbelserne på dels at harmonisere dels at liberalisere. 
32. Kommissionens målsætning på dette område er ligeledes at få skabt et 
konkurrencebaseret miljø, der giver et betydeligt større udbud af tjenester 
til forbrugerne, samtidig med at de får fordel af de omkostningsreduktioner, 
som konkurrencen og den teknologiske udvikling fører med sig. Efter 
Kommissionens opfattelse kan denne målsætning uden videre forenes med 
bibeholdelsen af en universel tjeneste, ja de to hensyn kan endog ses som 
gensidigt supplerende. Dette formål er også i overensstemmelse med formålet 
om økonomisk og social samhørighed i det omfang, forholdene omhandlet i 
afsnit 26 er til stede. 
33. Inden for rammerne af disse overordnede målsætninger er der allerede 
taget en række betydningsfulde skridt i den rigtige retning. Dels har Rådet i 
direktiverne om åbne net vedtaget en række harmoniseringsforanstaltninger, 
deis har Kommissionen allerede vedtaget to direktiver om liberalisering af 
Nr. 511 i denne beretning. 
1.ll.§1. 2 
fl 
henholdsvis markedet for terminaludstyr og markedet for teletjenester. 
Domstolen har i det væsentlige stadfæstet lovmedholdeligheden af disse to 
direktiver, som nogle medlemsstater havde anfægtet, og der er i år blevet 
afsagt dom vedrørende sidstnævnte direktiv2. 
Efter færdiggørelsen af direktivet om åbne net (ONP) og direktivet om 
teletjenester udsendte Kommissionen en rapport om situationen inden for 
teletjenestesektoren3. Direktivet om teletjenester bestemmer, at al 
eneretsbaseret tilvejebringelse af teletjenester skal afskaffes, idet der dog 
opretholdes nogle få undtagelser herfra, bl.a. den almindelige 
telefontjeneste til den brede offentlighed. Rapporten foretager en vurdering 
af den aktuelle situation for disse undtagelsers vedkommende og fremsætter 
forskellige forslag til initiativer. Rapporten noterer bi.a., at den aktuelle 
situation fortsat er præget af: høje takster, specielt for udlandssamtaler, 
forskellige takster for den samme type samtaler alt efter, hvor opkaldet 
foretages fra, hvilket i stigende omfang medfører omdirigering af 
samtaletrafik, samt af begrænsninger i udbuddet, såvel med hensyn til 
tjenesterne som med hensyn til taksterne. 
34. Kommissionen anførte i rapporten, at efter dens opfattelse forekom en 
liberalisering af taletelefoni for samtaler på tværs af grænserne inden for 
Fællesskabet på dette stadium at være bedst egnet til at sikre gennemførelse 
af EF's grundlæggende målsætninger på dette område. En sådan liberalisering 
skulle gøre det muligt at rydde de aktuelle misforhold i taksterne af vejen 
uden samtidig at fjerne indtægtsgrundlaget for de televirksomheder, der 
tilvejebringer denne universelle tjeneste. Desuden skulle den omstændighed, 
at en del af televirksomhedernes aktiviteter udsættes for konkurrence, 
generelt forbedre deres evne til at optimere omkostningsstrukturen, hvilket 
skulle gøre det muligt at opnå omkostningsbesparelser i forbindelse med 
tilvejebringelsen af den universelle tjeneste og derved en stigning i 
trafikmængden. Dette har været tilfældet i de lande, der er nået længere i 
I i beraI i ser i ngsprocessen. 
35. Kommissionen har desuden vedtaget en meddelelse om 
terminaludstyrssektoren, der illustrerer, hvor store fordele denne sektor vil 
kunne opnå ved en liberalisering af teletjenestesektoren gennem en 
markedsekspansion4. En forudsætning herfor er, at realiseringen af det indre 
2 Nr. 333 i denne beretning. 
3 SEK(92) 1048 endelig udg. Rapport for 1992 om situationen inden for 
teletjenestesektoren. 
4 Se Kommissionens meddele i se SEK(92) 1049 endelig udg. 
1.1 I.§1. 3 18 
marked videreføres gennem vedtagelse af harmoniserings- og 
IiberaliseringstiI tag. Sidstnævnte tiltag bør ligeledes omfatte 
statsstøtteordningerne og de offentlige indkøb. 
36. Kommissionen vil næste år fortsætte den meget brede høringsproces, der 
blev igangsat i forbindelse med rapporten om situationen inden for 
teletjenestesektoren og meddelelsen om terminaludstyrssektoren, så den bliver 
gjort bekendt med synspunkterne hos så mange interesserede parter som muligt. 
Den vil desuden lægge meget stor vægt på, at de retsakter, der allerede er 
vedtaget, gennemføres i praksis. 
37. Den nuværende udvikling viser med al ønskelig tydelighed, i hvor høj 
grad konkurrence er et altafgørende element i EF's telekommunikationspolitik, 
der tilstræber en balance mellem liberalisering og harmonisering. Oprettelsen 
af et reelt fælles telekommunikationsmarked, fulgt op af effektive 
konkurrenceregler og forenelig med formålet om økonomisk og social 
samhørighed, vil bane vej for en kvalitativ og kvantitativ ekspansion af 
dette marked, der vil være til fordel for producenterne og forbrugerne, 
uanset hvor i Fællesskabet de befinder sig. Denne politik har ligeledes et 
internationalt aspekt. Fællesskabet søger nemlig at gøre de samme principper 
gældende i relationerne med de tredjelande, hvor det søger at opnå en 
markedsliberalisering svarende til den, der er i gang i Fællesskabet. 
<T5> Postsektoren 
38. Kommissionen har i år udsendt en Grønbog, der har til formål at 
igangsætte en høringsproces om, hvilke foranstaltninger der eventuelt skal 
gennemføres inden for denne sektor5. Grønbogens grundlæggende sigte er at 
sikre, at der tilvejebringes en effektiv postbesørgelse, der i højere grad 
tilgodeser brugernes behov, og at dette sker i overensstemmelse med 
principperne for det indre marked. Med henblik herpå indeholder Grønbogen en 
række harmoniserings- og I iberaliser ingsti I tag, der bl.a. omfatter 
liberalisering af eksprestjenester, tryksagsforsendelse, direct mail og 
internationale forsendelser. 
39. Grønbogen understreger, at det er nødvendigt at bevare en universel 
tjeneste, som dog endnu mangler at blive endeligt defineret. Således 
Nr. 512 i denne beretning. 
1.Il.§1. 4 
* 
accepterer Kommissionen, at visse posttjenester fortsat er monopoliserede. De 
monopoliserede tjenester må dog under ingen omstændigheder gå videre, end 
hvad der er nødvendigt for at varetage en universel tjeneste. Disse tjenester 
kunne defineres efter nøjagtige vægt- og priskriterier, som ville give alle 
de involverede virksomheder den nødvendige retssikkerhed for, at de vil 
foretage de investeringer, der kræves for at være konkurrencedygtig på 
markedet. Det må også iagttages, at de midler, som bliver taget i anvendelse 
på grundlag af grønbogen, tager hensyn til formålet om økonomisk og social 
samhørighed. 
40. Grønbogen slår endvidere til lyd for en bedre harmonisering af 
posttjenesterne inden for Fællesskabet; for at denne målsætning kan blive 
realiseret, kræves det, at de implicerede virksomheder og brugere samt de 
nationale myndigheder deltager aktivt i udbygningen af harmoniseringen, 
navnlig den tekniske harmonisering og forbedringen af servicen over for 
brugerne. 
41. Med hensyn til statsstøtte har Kommissionen desuden gennemført en 
omhyggelig nyvurdering af to klager, som er blevet forelagt den af 
konkurrenter til "La Poste" (det franske postvæsen) inden for områderne 
pansret transport af værdigenstande og eksprestjenester6. Klagerne drejer 
sig specielt om den statsstøtte, som via postvæsenets monopol aktiviteter 
påstås at være blevet ydet de af postvæsenets aktiviteter, som udbydes i fri 
konkurrence. Den omstændighed, at Kommissionens oprindelige beslutninger er 
blevet appelleret, viser, hvor stor betydning dette spørgsmål har. 
Spørgsmålet vil uvægerligt dukke op, når én og samme virksomhed udøver såvel 
monopol aktiviteter som aktiviteter, der er underlagt fri konkurrence. 
Appellerne har foranlediget Kommissionen til, som led i opfølgningen af 
Grønbogen, at foretage en fornyet analyse af disse sager. 
Nr. 438 i denne beretning. 
1.11.§2. 5 ou 
<T4> §2. Finansielle tjenesteydelser 
42. Sektoren for finansielle tjenesteydelser har traditionelt været 
underlagt en meget vidtgående regulering fra de nationale myndigheders side. 
Mens konkurrencen i nogle medlemsstater tidligere var præget af en kraftig 
tilstedeværelse af udenlandske selskaber, spillede konkurrencen i andre 
medlemsstater, navnlig fra selskaber ikke hjemmehørende i den pågældende 
medlemsstat, kun en marginal rolle. EF-integrationen var således meget lidt 
fremskreden. Denne situation kan ventes at ændre sig radikalt. Med de seneste 
lovtekster, der i år<7) er blevet vedtaget i tilknytning til de tidligere 
vedtagne lovtekster, er indførelsen af et enhedsmarked på dette område tæt 
ved at være afsluttet. Det vil indebære, at udbuddet af tjenesteydelser til 
forbrugerne vil blive udvidet og at markedsdeltagernes kommercielle 
muligheder vil blive øget betragteligt. 
43. Eftersom der fremover vil være en skærpet konkurrence på dette marked, 
er det af afgørende betydning, at Kommissionen endnu mere årvågent fortsætter 
sin indsats med at gennemføre konkurrencereglerne inden for sektoren for 
finansielle tjenesteydelser. Det må således forhindres, at der indgås 
konkurrencebegrænsende aftaler mellem virksomheder eller ydes ulovlig støtte, 
som modvirker enhedsmarkedets gunstige virkninger ved at hindre konkurrencen 
i at komme til fuld udfoldelse. 
44. Kommissionen yder sin indsats på flere forskellige områder. Således har 
den fortsat sine undersøgelser af rentesatserne og har afsluttet gennemgangen 
af svarene på de skrivelser med anmodning om oplysninger, der blev udsendt 
sidste år. Resultatet har været, at nogle aftaler er blevet ophævet eller 
ændret, og at der i et enkelt tilfælde er blevet fremsendt en klageskrivelse. 
Kommissionens nuværende prioritet inden for banksektoren er problematikken i 
forbindelse med betalingskort, som er et område i kraftig ekspansion og af 
stor betydning for såvel de handlende som forbrugerne. 
Konkurrencemyndighederne i forskellige medlemsstater har valgt meget 
forskelligartede løsningsmodeller, hvorfor det forekommer så meget mere på 
sin plads, at Kommissionen griber ind. De primære problemer har hidtil været 
de gældende aftaler om bankgebyrer samt spørgsmålet om, hvorvidt de handlende 
(7) Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. Juni 1992, EFT C 228, s. 1 (tredje 
skadesforsikringsdirektiv), Rådets direktiv 92/96/EØF af 10. november 
1992, EFT L 360, s. 1 (tredje I ivsforsikringsdirektiv). 
1.11.§2. 6 31 
har ret til at vælte gebyret over på køberne eller ej. 
45. Kommissionen er dog på ingen måde modstander af alle de former for 
virksomhedssamarbejde, der forekommer inden for sektoren, når blot de 
opfylder betingelserne for fritagelse i medfør af Traktatens artikel 85, 
stk. 3. Dette fremgår f.eks. af den gruppefritagelsesforordning inden for 
forsikringsområdet, som Kommissionen vedtog i år<8). Den omfatter aftaler på 
følgende områder: beregning af den "rene" præmie, dvs. den rent statistiske 
omkostning ved risikoen med fradrag af generalomkostninger og fortjeneste, 
udarbejdelse af standardforsikringsviIkår, dannelse af coassurance- og 
reassurancesammenslutninger, samarbejde inden for rammerne af procedurerne 
for afregning af forsikringsskader og inden for sikkerhedsudstyr samt styring 
af og informationsudveksling om store risici. 
46. Hvad statsstøtte angår, behandler Kommissionen for øjeblikket en række 
klager, der vedrører banksektoren, postvæsenet og de offentlige 
kreditinstitutter^9). Den undersøger bl.a., i hvor høj grad disse 
institutioners særlige status og de særlige regler, de er underlagt, i nogle 
tilfælde kan være støttefremkaldende. Klagerne vil efter al sandsynlighed 
resultere i en formel stillingtagen fra Kommissionens side i løbet af det 
kommende år. 
47. Kommissionen har desuden i år vedtaget en af sine første beslutninger 
vedrørende støtte i banksektoren. I forbindelse med tilførslen af ny kapital 
til Banco di Sicilia og Centrale di Risparmio ("S ici I cassa") tog den 
udgangspunkt i princippet om en privat investor, der opererer i en 
markedsøkonomi(1°). Endelig har Kommissionen indledt proceduren i EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, over for en række fiskale foranstaltninger, 
som de italienske myndigheder har truffet over for bankerne og 
forsikringsselskaberne i Trieste^11). 
(8) Nr. 274 ff. i denne beretning. 
(9) Nr. 439 i denne beretning. 
(10) Nr. 440 i denne beretning. 
(11) Nr. 498 i denne beretning. 
1.11.§2. 7 32/ 
48. Disse eksempler viser, at statsstøttepolitikken, i takt med at 
konkurrencevilkårene bliver mere og mere ensartede som led i realiseringen af 
det indre marked, nu også vedrører sektorer, som hidtil kun i meget ringe 
omfang har været berørt heraf. De viser også, hvor betydningsfuld en rolle 
konkurrencepolitikken generelt spiller for markedsliberaliseringen, ikke 
mindst i den nuværende situation, hvor det indre marked udvides til at 
omfatte hidtil ikke omfattede sektorer. 
1.11.§3. 8 7 _ 
<T4> §3. Energi 
49. Energisektoren har længe været unddraget konkurrence, hvilket har givet 
følgevirkninger, der er uforenelige med det indre marked: forbrugerne er 
generelt afhængige af producenter og/eller leverandører med monopolstilling 
og har ikke noget frit forbrugsvalg. Men skabelsen af et frit forbrugsvalg på 
alle økonomiske aktivitetsområder er netop en af målsætningerne med det indre 
marked. Der forekommer flere og flere klager herover, hvilket Kommissionen er 
nødt til at tage hensyn til. Desuden udnyttes produktions- og 
distributionsinfrastrukturerne ikke optimalt, hvilket er til skade for hele 
EF-økonomiens konkurrenceevne. Endvidere er der fortsat betydelige 
prisforskelle mellem medlemsstaterne, hvilket viser, at der ikke findes et 
EF-enhedsmarked på dette område. 
Kommissionen er derfor fast besluttet på at videreføre liberaliseringen af 
energimarkedet, så der skabes et konkurrencebaseret miljø, der giver 
effektivitetsgevinster til gavn for forbrugerne og producenterne. 
Kommissionen er naturligvis bevidst om de betænkeligheder, der er kommet til 
udtryk med hensyn til forsyningssikkerheden og bevarelsen af en offentlig 
service, der er tilgængelig for alle. Den er dog fortsat overbevist om, at 
konkurrencereglerne vil øge forsyningssikkerheden ved at øge antallet af 
udbydere på markedet, og at de forpligtelser, der påhviler producenterne og 
leverandørerne som offentlige serviceorganer, kan opfyldes på en måde, der er 
forenelig med Traktaten. Desuden bør disse to faktorer nu vurderes i en EF-
sammenhæng og ikke længere alene i en national sammenhæng. 
50. De forslag^12), Kommissionen med hjemmel artikel 57, stk. 2, artikel 66 
og artikel 100A fremlagde i år med henblik på virkeliggørelse af det indre 
marked for naturgas og elektricitet, er stadig geristand for en bred debat. 
Kommissionen er for øjeblikket ved at drage sine konklusioner af drøftelserne 
i Rådet. Forslagene har grundlæggende følgende sigte: at fjerne 
enerettighederne til produktion af elektricitet, at opbygge et åbent og ikke-
diskriminerende bevillingssystem for anlæggelse af elektricitets- og 
naturgaslinjer, at indføre princippet om "unbundling", som pålægger vertikalt 
(12) Forslag til Rådets direktiv om fælles regler for det indre marked for 
elektricitet, EFT C 65 af 14.3.1992, s. 4, og forslag til Rådets 
direktiv om fælles regler for det indre marked for naturgas, EFT C 65 af 
14.3.1992, s. 14. 
1.11.§3. 9 34 
integrerede selskaber at drive deres produktions-, transmissions- og 
distri butionsaktiviteter som særskilte afdelinger med separat økonomisk 
styring og separate regnskaber, og at indføre en forpligtelse for 
transmissions- og distributionsselskaberne til mod en rimelig betaling at 
give udenforstående selskaber adgang til deres net (storforbrugere i 
industrien og distributionsselskaber på visse betingelser), hvis nettene har 
disponibel transmissions- og distributionskapacitet. Sidstnævnte element er 
af afgørende betydning for indførelsen af en højere grad af konkurrence i de 
to sektorer, fordi det udgør forudsætningen for, at konkurrerende selskaber 
kan trænge ind på markedet. Rådet (energiministrene) havde den 30. november 
1992 en indgående politisk debat af Kommissionens forslag. Det besluttede at 
fortsætte arbejdet med at etablere et indre energimarked ved at gøre 
elektricitets- og naturgasmarkedet mere åbent, gennemsigtigt, effektivt og 
konkurrencedygtigt. Det opfordrede Kommissionen til at ændre forslagene i 
lyset af drøftelserne i Rådet og Europa-Parlamentets udtalelse, som ventes 
afgivet i begyndelsen af 1993. 
Problematikken vedrørende markedsadgang ligger også til grund for det med 
hjemmel i Traktatens artikel 57, stk. 2, artikel 66, artikel 100A og 
artikel 113 fremsatte direktivforslag om harmonisering af betingelserne for 
tildeling og udnyttelse af tilladelser til forundersøgelse, efterforskning og 
indvinding af kulbrinter^13). 
51. Ved at fremlægge forslagene med artikel 100A som retsgrundlag har 
Kommissionen med vilje forbeholdt sig ret til i givet fald at træffe de 
foranstaltninger, den er beføjet til at træffe i medfør af Traktaten og 
navnlig i kraft af konkurrencereglerne. Det er i dette lys 
overtrædelsesprocedurerne mod visse medlemsstater vedrørende enerettigheder 
på import- og eksportområdet samt Kommissionens indgriben i sagen om den 
uafhængige producent i Grangevielle<14) skal ses. Traktatens bestemmelser om 
frie varebevægelser finder ligeledes anvendelse. Som eksempel kan nævnes 
Kommissionens stillingtagen i Coramine-sagen, der drejede sig om en strid 
mellem Electricité de France og Coram i ne om bestemte klausuler, som 
Electricité de France havde indføjet i kontrakterne med Coramine. 
Kommissionen gav i denne sag udtryk for det synspunkt, at enerettigheder til 
(13) Se EFT C 139 af 2.6.1992, s. 12. 
(14) Nr. 142 ff. i denne beretning. 
1.1 I.§3. 10 
35 
transmission, distribution og afsætning af elektricitet vil kunne være i 
strid med Traktatens artikel 30 og 37. Der er senere blevet indgået et 
kompromis mellem parterne i denne sag, som således ikke længere er til 
behandling ved Domstolen. 
52. Kommissionen har fortsat sin praksis med at indtage en positiv holdning 
til anmeldt støtte, der har til formål at fremme en rationel 
energiudnyttelse, udviklingen af nye eller alternative energikilder eller 
forskelligartet energiforsyning i Fællesskabet. Den har således f.eks. givet 
grønt lys for, at ERP-ordningen videreføres i Tyskland^15), at der indføres 
en ny ordning til fremme af produktionen af vindenergi i Danmark^16), og at 
der ydes støtte fra delstaten Sachsen-Anhalt til selskabet Kraftwerke Ruhr 
ti i opførelse af et brunkulsfyret kraftværk i Tyskland^17). Kommissionen har 
dog sørget for, at de forskellige målsætninger, der søgtes opfyldt, ikke 
strider mod ønsket om at fremme opbygningen af et fælles elektricitetsmarked 
i EF. Derfor insisterede den på, at støtten til Kraftwerke Ruhr blev kraftigt 
reduceret i forhold til den støtte, der oprindelig var planlagt, og at der 
ikke længere blev ydet støtte af denne art i Tyskland. Støtten giver nemlig 
lokalt produceret brunkul en fortrinsstilling, hvilket potentielt kan medføre 
en skævhed i samhandelen med brændsler og elektricitet inden for 
Fællesskabet. 
53. Under alle omstændigheder er energisektoren uden tvivl en af de 
sektorer, hvor konkurrencepolitikken vil udvikle sig kraftigst inden for de 
kommende år. 
(15) Nr. 453 i denne beretning. 
(16) Nr. 449 i denne beretning. 
(17) Nr. 433 i denne beretning. 
,.„.«4.,1 36 
<T4> §4. Transport 
54. Kommissionen har i år intenst videreført sine bestræbelser på at øge 
konkurrencen på dette område. På dette område, som på andre, forudsætter 
virkeliggørelsen af det indre marked, at der opbygges konkurrencebaserede og 
dermed mere effektive strukturer. Kommissionens bestræbelser har i særlig 
grad været rettet mod søtransport- og lufttransportsektoren. 
<T5> - Søtransport 
55. I 1992 blev der truffet den første konkurrencebeslutning med virkning 
for søtransportsektoren^18). Kommissionen demonstrerede med al ønskelig 
tydelighed i denne beslutning, at den er fast besluttet på at håndhæve 
gruppefritagelser strengt, og den agter at modarbejde ethvert forsøg på at 
omgå vilkårene i gruppefritagelser. En sådan omgåelse kan f.eks. bestå i, at 
linjekonferencer og redere, der ikke er medlemmer heraf, indgår 
konkurrencebegrænsende aftaler for bestemte ruter. Beslutningen er første 
skridt i en intensiv indsats for at skærpe konkurrencen på 
søtransportmarkedet. At dette lykkes har afgørende betydning for 
Fællesskabet, idet 95% af samhandelen med tredjelande transporteres ad 
søvejen. 
På lovgivningsområdet har Kommissionen, efter i år at have fået bemyndigelse 
hertil af Rådet, indledt arbejdet med at udarbejde et udkast til en 
gruppefritagelsesforordning for konsortier. Konsortier er en moderne form for 
samarbejde mellem linjerederier, der giver fordele, som brugerne også får del 
i. Konsortier giver rederierne mulighed for at tilbyde fælles 
tjenesteydelser, hvorved brugerne opnår en tjenesteydelse af en højere 
kvalitet og rederierne en rationaliseringsgevinst. 
56. Kommissionen har endvidere gennemført en række overvejelser om at ændre 
visse dele af rammebestemmelserne for støtte til rederier. Desuden har den i 
forlængelse af drøftelserne i Rådet fortsat arbejdet med at oprette et EF-
skibsregister. 
57. I en række enkeltsager, der er blevet behandlet på grundlag af 
artikel 86 eller artikel 90 i tilknytning til artikel 86, har Kommissionen 
søgt at sikre, at adgangen til havne og havnefaciliteter også inddrages i 
(18) Se nr. 147 ff. i denne beretning. 
1. I I .§4. 12 37 
bestræbelserne på at skærpe konkurrencen^19), hvilket er en afgørende 
forudsætning for en fri konkurrence på markedet for 
søtransporttjenesteydelser. Dette forudsætter ligeledes, at der holdes et 
vågent øje med statsstøtteordningerne. Generelt er de finansielle 
forbindelser mellem de offentlige myndigheder og havnene nemlig præget af 
manglende gennemsigtighed. 
<T5> - Lufttransport 
58. I 1992 blev "tredje pakke" af liberaliseringsforanstaltninger for 
lufttransportområdet vedtaget^20). Denne skulle bane vejen for realiseringen 
af et fælles marked på dette område fra den 1. Januar 1993. Der vil ganske 
givet forekomme dispensationer og være en overgangsperiode, men 
liberaliseringsprocessen har fået en kraftig saltvandsindsprøjtning takket 
være den frihed i prisfastsættelsen og den frihed til at udbyde deres 
tjenesteydelser i hele EF, luftfartsselskaberne fremover nyder godt af. 
59. Blandt elementerne i denne "tredje pakke" skal fremhæves udvidelsen af 
Kommissionens beføjelser til at bringe EF's konkurrenceregler i anvendelse 
over for indenrigsflyvninger i en medlemsstat. Derudover har Rådet givet 
Kommissionen beføjelser til at indrømme gruppefritagelser inden for 
luftfartssektoren efter den 31. decmeber 1992. 
Et problem, som det i denne forbindelse også vil være vigtigt at løse, er at 
give nye luftfartsselskaber adgang til markedet, hvilket bl.a. kan 
umuliggøres af overbelastning af visse lufthavne. Rådet har vedtaget en 
forordning, hvis formål er at øge nytilkomne selskabers muligheder for at få 
adgang til økonomisk interessante "slots" i overbelastede lufthavne^21). 
60. Fordelene ved at skabe det indre marked må desuden ikke svinde ind til 
ingenting på grund af konkurrencebegrænsende aftaler mellem virksomheder 
eller på grund af misbrug af en dominerende markedsstilling, hvorved der vil 
kunne indføres konkurrencebegrænsninger, der i praksis erstatter de 
begrænsninger, liberaliseringen tager sigte på at fjerne. Det er i denne 
sammenhæng, at tilsynet med koncentrationer skal nævnes. Den skærpede 
konkurrence medfører et utal af omstruktureringer, der skal forhindres i at 
udvikle sig til en dominerende markedsstilling. 
(19) Se nr. 219 og 524 i denne beretning. 
(20) Se EFT L 240 af 24.8.1992. 
(21) Rådets forordning nr. 95/93 af 18. Januar 1993, EFT L 14 af 22.1.1993. 
1.1 I.§4. 13 38 
61. Den næste målsætning for Kommissionen i dens konkurrencepolitik er at 
udvide konkurrencereglerne til at gælde for forbindelserne med tredjelande. 
62. Liberaliseringen skal for at nå det tilsigtede formål følges op af en 
årvågen statsstøttepolitik. En rapport om statsstøtten til fordel for 
luftfartsselskaberne i Fællesskabet er blevet forelagt Rådet og Parlamentet. 
Derudover har Kommissionen godkendt en kapitaludvidelse i Air France i form 
af en emission af konvertible obligationer og af efterstillede lån af 
ubegrænset varighed, som blev fundet ikke at indeholde noget element af 
statsstøtte, fordi den var i overensstemmelse med gængs forretningspraksis. 
Kommissionen har ligeledes godkendt en kapitaludvidelse i Iberia, som blev 
anset for at være en støtte, der var forenelig med fællesmarkedet på grund af 
den spanske regerings forpligtende tilsagn om at omstrukturere selskabet. 
<T5> - Ve i transport 
63. Endelig har Kommissionen indledt proceduren i EØF-Traktatens artikel 93, 
stk. 2, over for en støtte til fordel for en række italienske 
vejtransportvirksomheder. En sådan beslutning viste sig at være nødvendig på 
baggrund af liberaliseringen af vejtransportmarkedet fra den 1. Januar 
1993<22>. 
(22) Nr. 500 i denne beretning. 
i....!.." 39 
<T4> §5. Film- og tv-industrien 
64. Filmindustrien er en sektor, hvor Kommissionen traditionelt har stillet 
sig positiv med hensyn til ydelse af støtte, ikke mindst på baggrund af EF's 
politik på kulturområdet. De seneste års beslutninger, herunder også 
beslutninger truffet i 1992, viser, at selv om der skal tages hensyn til de 
særlige forhold i denne sektor, må dette ikke hindre Kommissionen i at føre 
kontrol med, dels at den ydede støtte er i overensstemmelse med alle aspekter 
af fællesskabsretten, dels hvilken virkning støtten har på konkurrencen inden 
for denne sektor. 
65. De to beslutninger, der er blevet truffet i år vedrørende den tyske og 
den franske støtteordning til fordel for filmindustrien og den audiovisuelle 
sektor^23) bekræfter, at Kommissionen ikke vil kunne godkende en støtte, 
hvis den ikke er i overensstemmelse med grundprincipperne for 
fællesskabsretten og navnlig princippet om ikke-forskelsbehandling begrundet 
i nationaliteten. Manglende efterlevelse af dette princip er netop baggrunden 
for, at der er blevet indledt en procedure efter Traktatens artikel 93, 
stk. 2, over for den tyske støtteordning, fordi tildelingen af støtte ifølge 
denne ordning bl.a. er betinget af, at producenten af en film, hvortil der 
ydes støtte, skal være af tysk nationalitet eller tilhøre den tyske 
kultursfære. Efter indledningen af proceduren har de tyske myndigheder ændret 
lovgivningen på dette punkt. Den franske støtteordning har ligeledes været 
underkastet en minutiøs analyse på dette punkt. 
66. To beslutninger vedrørende Frankrig^24) illustrerer endvidere, at der i 
den audiovisuelle sektor tages visse konkurrencehensyn. Således er 
kapitaltilførslen til Société Française de Production (SFP), som inden for 
audiovisuelle tjenesteydelser fungerer som tjenesteyder eller producent inden 
for film- og tv-produktion, blevet anset for at være en statsstøtte ud fra 
princippet om en privat investor, der opererer i en markedsøkonomi; støtten 
blev betragtet som forenelig med fællesmarkedet, fordi den var betinget af, 
at der blev gennemført en omstruktureringsplan, som skulle gøre virksomheden 
finansielt levedygtig. Hvad angår den franske støtteordning til fordel for 
film- og tv-industrien har Kommissionen desuden meddelt, at den agter at 
holde et vågent øje med anvendelsen af bestemmelsen om, at en fransk tv-
(23) Nr. 442 og 444 i denne beretning. 
(24) Nr. 443 og 444 i denne beretning. 
1.11.§5. 15 40 
kanal skal have førsteudsendelsesret til det værk, hvortil der ydes støtte 
gennem bidrag til støttefonden. En bestemmelse af denne art vil kunne 
begrænse samhandelen med tv-produktioner mellem medlemsstaterne. 
41 1.1 11.§1. 1 
<T2> Kapitel III: Konkurrencepolitikken 
i relation til andre EF-politikker 
67. Konkurrencepolitikken udgør en væsentlig side af en lang række EF-
pol i tikker. Den kan på afgørende måde bidrage til gennemførelsen af målene i 
disse politikker. Gennem anvendelsen af konkurrencereglerne kan man forhindre 
virksomheder og medlemsstater i at handle på en måde, der medfører opbygning 
af barrierer, som det netop er EF's mål at fjerne. 
Men konkurrencepolitikken har ikke kun en præventiv eller repressiv virkning. 
Konkurrencemekanismerne er nødvendige for at skabe eller styrke en dynamisk 
udvikling, som f.eks. tilpasning af produktionsapparatet til 
miljøbeskyttelseskravene, inddragelse af SMV i det indre marked eller 
gennemførelsen af den økonomiske og sociale samhørighed. Det er i øvrigt 
takket være konkurrencen, at forbrugerne på lige vilkår kan drage fordel af 
det indre marked. 
<T4> §1. Gennemførelsen af det indre marked 
68. Gennemførelsen af det indre marked er resultatet af en række EF-
pol i tikker. Fjernelsen af grænserne bør forstås i ordets bredeste betydning. 
Det drejer sig ikke kun om fysiske barrierer, men også om divergerende 
tekniske standarder, fiskale hindringer eller adgang til offentlige 
indkøbsaftaler. Det er imidlertid klart, at afskaffelsen af grænserne, som 
langt fra er et mål i sig selv, bør fremme økonomisk vækst i EF til fordel 
for såvel virksomheder som borgere. Det skal sikres, at denne proces kommer 
samtlige regioner i EF til gode, og at de små og mellemstore virksomheder 
fuldt ud deltager heri. 
69. Der er i stadig stigende grad enighed om, at fordelene ved det indre 
marked kun bliver reelle og varige, hvis de understøttes af en aktiv 
gennemførelse af konkurrencepolitikken. Anvendelsen af konkurrencereglerne 
forhindrer i realiteten, at der indgås aftaler mellem virksomheder med det 
formål at opdele markeder og dermed udelukke de positive virkninger af 
1.1 I I.§1. 2 42 
integrationen gennem indførelsen af nye barrierer, der har samme virkninger 
som de statslige begrænsninger, som det er formålet med det indre marked at 
fjerne. 
Forbuddet mod restriktive aftaler er i øvrigt ikke det eneste element, der 
skal tages hensyn til. De øvrige konkurrenceregler bidrager ligeledes til 
markedslntegrationen. Både statsstøttepolitikken og politikken vedrørende 
misbrug af dominerende stillinger bidrager til gennemførelsen af dette mål. 
En virksomhed med en dominerende stilling kan ikke misbruge denne og således 
opdele det fælles marked. På samme måde fører Kommissionen for at sikre 
gennemførelsen af det indre marked kontrol med tildeling af støtte til 
virksomheder, når denne støtte kan tænkes at påvirke handelen mellem 
medlemsstater. Det er i øvrigt kun under gode konkurrenceforhold, at 
virksomhederne anspores til løbende at innovere og dermed gennemføre den 
nødvendige forskning/udvikling med henblik på at reducere deres omkostninger 
og forbedre deres produkter. Dette er til fordel for forbrugeren, som i kraft 
af det konkurrencemæssige pres på virksomhederne får del i disses 
produktivitetsgevinster. Endvidere tvinger konkurrencen virksomhederne til at 
diversificere udbuddet og forbedre kvaliteten. 
70. Der er et område inden for konkurrencepolitikken, som i særlig grad bør 
nævnes i denne sammenhæng, nemlig Kommissionens politik med hensyn til 
distributions- og licensaftaler. Sådanne aftaler kan forbedre 
distributionseffekti vi teten. De indebærer imidlertid territoriale klausuler, 
som i givet fald betyder en opdeling af fællesmarkedet. Det er Kommissionens 
faste praksis kun at indrømme undtagelse for disse aftaler, når de ikke på 
uacceptabel måde begrænser handelen mellem medlemsstater. Det skal navnlig 
sikres, at der stadig er mulighed for parrallelimport, således at fordelene 
ved disse distributionsaftaler ikke ophæves gennem de negative virkninger af 
en opdeling af markeder. Denne praksis er igen i år blevet bekræftet gennem 
beslutningerne vedrørende parfumedistributionssektoren, samt gennem 
Kommissionens initiativer inden for bildistributionsområdet, hvor det står 
klart, at det indre marked endnu ikke er gennemført. 
71. Afmonopol iseringspolitikken fortjener også at blive nævnt særskilt i 
denne sammenhæng. Ved at underkaste eksisterende monopoler et vist 
1.lll.§1. 3 43 
konkurrencemæssigt pres, i og med der er åbnet op for konkurrence på en del 
af disses aktivitetsområder, tvinger denne politik monopol se I skaberne til at 
forbedre deres effektivitet, hvilket også kan få afsmittende virkning på de 
områder, hvor de har eneret. Dette bør afspejle sig i bedre serviceydelser 
til lavere priser og en fremskyndet udvikling af infrastrukturer, der kan 
reducere transportomkostninger, både i tid og penge. Dette kan i særlig grad 
komme yder regionerne til gode gennem en nedsættelse af de omkostninger, der 
skyldes afstanden til de centrale regioner, og kan dermed styrke 
samhørigheden. Dette viser klart, at der ikke nødvendigvis er et 
modsætningsforhold, men at der kan være tale om komplementaritet mellem det 
formål at udvikle konkurrencen og det formål at styrke den økonomiske og 
sociale samhørighed. 
72. Politikken på statsstøtteområdet bidrager helt tydeligt til 
gennemførelsen af det indre marked, eftersom det er dens formål at forhindre, 
at visse virksomheder favoriseres, hvilket kan medføre, at deres 
eksportkapacitet styrkes, og/eller at importen I de medlemsstater, hvor disse 
virksomheder er etableret, begrænses. I og med at de statslige barrierer for 
handelen inden for EF er forsvundet, bliver de fordrejninger, der skyldes 
ulovlig støtte eller andre forhold, der gør brud på artikel 86 eller 86, så 
meget desto mere alvorlige, og en aktiv kontrol fra Kommissionens side er det 
eneste middel til at undgå skadelige konsekvenser for det indre markeds 
funkt ion. 
73. Takket være anvendelsen af princippet om one-stop-shop, hvorved man 
undgår, at de berørte virksomheder skal henvende sig til flere myndigheder, 
giver politikken vedrørende kontrol med koncentrationer, mulighed for at 
fremme tilpasningen af industristrukturen til det indre marked og samtidig 
forhindre koncentrationer, der kan føre til dominerende stillinger, som kan 
tænkes at opdele fællesmarkedet. 
1.111.§2. 4 44 
<T4> §2. Forbrugerbeskyttelse 
74. Konkurrencepolitikken er et grundlæggende element i EF's 
forbrugerpolitik, der som sådan bygger på andre mere specifikke 
foranstaltninger og initiativer. I denne forbindelse er det vigtigt at 
understrege, at selv om begrebet konkurrencepolitik for offentligheden kan 
forekomme abstrakt, er dens fordele for forbrugeren ikke desto mindre 
betydelig. Konkurrencen tvinger i virkeligheden virksomhederne til at kæmpe 
for at opnå og bevare forbrugernes gunst. Takket være indførelsen af det 
indre marked og konkurrencepolitikken har forbrugerne mulighed for at 
erhverve de varer og tjenesteydelser, som virksomhederne udbyder i hele EF, 
til de lavest mulige priser. På grund af det konkurrencemæssige pres tvinges 
virksomhederne, for ikke at miste deres stilling på markedet, endvidere til 
hele tiden at foretage innovationer og løbende søge at reducere deres 
omkostninger. Virksomhederne bør bestræbe sig på at være konkurrencedygtige 
både med hensyn til kvalitet, pris og alsidighed i udbuddet. 
Bekæmpelsen af misbrug af dominerende stilling og konkurrencebegrænsende 
aftaler bør ses i dette perspektiv. Og i denne sammenhæng er Kommissionen den 
eneste institution, der kan bekæmpe karteller af EF-dimension, hvis skadelige 
virkninger for forbrugerne er velkendte. Det samme gælder kontrol med 
koncentrationer, som ved at forhindre indtagelsen af dominerende stillinger 
har til formål at opretholde et tilstrækkeligt alsidigt udbud for at sikre 
den konkrete eller potentielle tilstedeværelse af flere konkurrenter på 
markedet, således at forbrugeren har frihed til at vælge og ikke bliver 
afhængig af en dominerende virksomhed ... Beslutningerne i sagerne 
Nestlé/Perr1er eller Air France/Sabena i Ilusterer udmærket denne problematik, 
idet det med al tydelighed fremgår af den førstnævnte sag, at forbrugeren bør 
beskyttes ikke kun i forhold ti I en enkelt virksomheds dominerende stilling, 
men også i forhold til den dominerende stilling, som flere virksomheder 
sammen indtager. Behovet for at bevare et alsidigt udbud ligger ligeledes til 
grund for beslutningen ICl/Du Pont, hvoraf det i øvrigt fremgår, at det ikke 
nødvendigvis kun er den endelige forbruger, der skal tilgodeses, men også 
købere og producenter i mellemleddene. 
Konkurrencepolitikkens konkrete bidrag til markeds intégrât ionen, og dermed 
til forbrugernes frie valgmuligheder, kan I særlig grad illustreres med tre 
eksempler. Man kan i denne forbindelse i første række nævne Kommissionens 
indsats med hensyn til rentesatser, hvor Kommissionens indhentning af 
1.III.S2. 5 45 
oplysninger har gjort det muligt at verificere, om banker eller andre 
pengeinstitutter anvendte konkurrencebegrænsende aftaler og dermed 
forhindrede forbrugere i at opnå de bedst mulige satser^1). 
Endvidere har forbrugerne en åbenlys interesse i Kommissionens indsats på 
bildistributionsområdet, hvor Kommissionen i forlængelse af en rapport om 
prisniveauet for biler i de forskellige medlemsstater over for producenterne 
har understreget deres forpligtelse til at sikre forbrugerens frihed til at 
købe et køretøj af eget valg hvor som helst i fællesmarkedet^2). 
Et andet område inden for konkurrencepolitikken, som i ganske særlig grad 
vedrører forbrugernes interesser, er spørgsmålet om eksklusive rettigheder. 
Inden for visse basissektorer findes der monopoler, som er tildelt af 
medlemsstaterne, og som forhindrer gennemførelsen af det indre marked inden 
for disse sektorer, og som indskrænker eller ganske enkelt fjerner 
valgmulighederne for privatpersoner og virksomheder. Denne situation, som er 
uforenelig med principperne om markedsintegration, medfører meromkostninger, 
som i sidste instans pålægges forbrugerne, hvis valgmuligheder indskrænkes. 
Det er så meget desto mere alvorligt, eftersom det drejer sig om 
basissektorer, som alle forbrugere i vidt omfang er afhængige af. 
Dette er ligeledes tilfældet på transportområdet, hvor Kommissionen bestræber 
sig på at forøge konkurrencen både inden for sø-, land- og lufttransport, 
således at diversiteten i udbuddet også her forøges, samtidig med at priserne 
sænkes. 
(1) Jf. bilag III.A.1 i denne beretning 
(2) Se nr. 290 i denne beretning. 
1.111.§3. 6 . , 46 
<T4> §3. Mi Iiø 
75. Miljøpolitikken, som er stadfæstet i Fællesakten, er en grundlæggende 
EF-polItik. I den nye artikel 130R I Traktaten er det specifikt fastsat, at 
EF's indsats på miljøområdet har til formål at bevare, beskytte og forbedre 
miljøkvaliteten. Den betydning, miljøet tillægges i vore samfund, og de heraf 
følgende retlige forpligtelser spiller en væsentlig rolle for de betydelige 
økonomiske konsekvenser, som virksomhederne skal indarbejde i deres 
omkostninger, deres prispolitik og endelig deres generelle strategi. Det er 
derfor naturligt, at konkurrencepolitik og miljøspørgsmål gensidigt påvirker 
hinanden. I denne sammenhæng har Kommissionen i år foretaget undersøgelser af 
flere støtteprojekter til fordel for miljøbeskyttelse og har i denne 
anledning anvendt undtagelsesbestemmelsen i Traktatens artikel 92, stk. 3, 
litra c). Der skal særlig fremhæves tre godkendte støtteprojekter: 
Det drejer sig i første række om to tilfælde af fritagelse for en afgift 
på udledning af kuldioxid for stærkt energiforbrugende virksomheder i 
Nederlandene og i Danmark^3). En sådan fritagelse, som er i tråd med 
meddelelse fra Kommissionen til Rådet vedrørende indførelse af en afgift 
på udledning af kuldioxid og energiforbrug i EF, blev betragtet som en 
støtte, der er forenelig i henhold til artikel 92, stk. 3, litra c). 
Det drejer sig i anden række om en støtteordning til fordel for genbrug 
af husdyraffald i Neder landene^4). Når Kommissionen i sidste instans 
godkendte denne støtte, efter at den sidste år havde indledt proceduren 
efter Traktatens artikel 93, stk. 2, heroverfor, var det på betingelse 
af, at de variable omkostninger for det nyoprettede selskab, som fik 
ansvaret for at indsamle, oplagre og distribuere affaldet med henblik på 
behandling af dette, blev indarbejdet i den pris, der betales af 
landbrugsvirksomhederne, idet der ellers ville være tale om driftsstøtte 
til landbrugsvirksomhederne. Denne beslutning viser, at Kommissionen 
foretager undersøgelser af konsekvenser af miljøstøtten på alle områder 
og kun godkender denne, når der ikke er tale om uacceptabel 
konkurrencefordrejning. 
(3) Se nr. 451 i denne beretning. 
(4) Se nr. 450 i denne beretning. 
1.111.§3. 7 47 
76. Kommissionen har grundigt overvejet at foreslå en gennemgribende ændring 
af de gældende rammebestemmelser om støtte til miljøbeskyttelse. 
Medlemsstaternes eksperter er blevet forelagt udkast hertil i forbindelse med 
de multilaterale møder, som er blevet afholdt i år, og det er Kommissionens 
vurdering, at de nye rammebestemmelser vil kunne vedtages i løbet af 1993. 
Disse bestemmelser indgår som led i det femte program på miljøområdet, hvori 
der foreslås en ny strategi på grundlag af princippet om "varig udvikling". 
Formålet med denne strategi er at virkeliggøre en varig økonomisk og social 
udvikling, der tager hensyn til miljøet og naturressourcerne, idet målene på 
miljøområdet indgår som en integreret del i de øvrige EF-politikker. I denne 
sammenhæng bygger udkastet til nye rammebestemmelser på følgende elementer: 
bekræftelse af princippet om at "forureneren betaler", særligt når 
virksomhedernes ekstrainvesteringer på miljøområdet sker for at opfylde 
lovfæstede standarder. Det følger heraf, at skærpelsen af miljøkravene 
så vidt muligt normalt bør gennemføres uden økonomisk støtte fra staten, 
og at gennemførelse af lovgivningen bør ske gradvist; 
tildeling af støtte med en begrænset intensitet for at lette og 
fremskynde tilpasningen til standarderne for de virksomheder, der råder 
over anlæg, der er blevet taget i brug mindst to år før standardernes 
ikrafttræden; 
tildeling af støtte med en højere intensitet, til de virksomheder, der 
til fulde opfylder eksisterende standarder, eller når der ikke findes 
standarder; de virksomheder, der gør en ekstra indsats i forhold ti I de 
virksomheder, der ingen indsats gør, bør ikke straffes, men tværtimod 
t i I skyndes; 
undersøgelse af hvert enkelt tilfælde af driftsstøtte samt restriktiv og 
ikke generisk anvendelse af begrebet vigtigt projekt af fælleseuropæisk 
interesse. 
77. Med hensyn til anvendelsen af artikel 85 og 86 på dette område er det 
klart, at konkurrencebegrænsende aftaler stadig er i strid med artikel 85, 
stk. 1, selv om parterne forsøger at begrunde disse med henvisning til 
1.11 I.§3. 8 48 
mi I Jøbeskyttelse^5). Man kan imidlertid ikke udelukke, at artikel 85, 
stk. 3, i princippet kan anvendes. Betingelserne for anvendelse af denne 
bestemmelse bør naturligvis være opfyldt, særlig opretholdelsen af en 
tilstrækkelig konkurrence og frem for alt begrænsningernes uundgåelige 
karakter i forhold til den anførte økologiske interesse. Et andet problem 
opstår, når der træffes statslige foranstaltninger, der kan anfægte 
virkningerne af Traktatens konkurrenceregler, f.eks. ved at påtvinge 
virksomhederne en konkurrencebegrænsende adfærd. Sådanne foranstaltninger kan 
mærkbart påvirke konkurrencen og handelen mellem medlemsstater. I et sådant 
tilfælde fremgår det af Domstolens retspraksis, at artikel 85 sammenholdt med 
Traktatens artikel 5 og 3f kan finde anvendelse. 
Det er Kommissionens vurdering, at spørgsmålet om konkurrencereglernes bidrag 
til miljøbeskyttelsen vil få stadig større betydning. Der er tale om en 
område, hvor der i stigende grad lovgives, og hvor teknologien udvikler sig 
med stor hast. Kommissionens beslutningspraksis på dette område må derfor 
udvikles både med hensyn til aftaler mellem virksomheder og lovgivninger. 
Kommissionen fortsætter derfor sine overvejelser. Generelt set bør der tages 
hensyn til følgende elementer. 
EF's politik på miljøområdet bygger på det princip at "forureneren betaler", 
hvis effektivitet bl.a. afhænger af prismekanismen, som i form af 
omkostninger bør afspejle de negative virkninger af en miljøvenlig 
produktion, således at prismekanismen kan spille den rolle som indikator, som 
er grundlæggende for markedsøkonomien. 
Denne proces vil blive umuliggjort, hvis ikke der sker en håndfast anvendelse 
af konkurrencereglerne, således at man undgår indgåelse af aftaler eller 
misbrug af dominerende stilling, der vil forhindre eller begrænse 
prismekanismens funktion. 
(5) Se f.eks. VOTOB-sagen, nr. 177 ff. 
1.111.§3. 9 
49 
Når prismekanismen i hele EF spiller sin rolle som indikator og dermed giver 
virksomhederne mulighed for at lade miljøomkostningerne ved en 
erhvervsaktivitet komme Økonomisk til udtryk, er det konkurrencen, der helt 
naturligt medfører den mest effektive anvendelse af ressourcerne, fordi den 
ansporer til en reduktion af omkostningerne. Dette er positivt set både i 
forhold til miljøet og økonomien i almindelighed. 
1. I I I.§4. 10 
50 
<T4> §4. Politik til fordel for de små og mellestore virksomheder (SMV) 
78. De nye rammebestemmeiser for støtte til små og mellemstore virksomheder 
afspejler på konkurrenceområdet den særligt velvillige politik, som 
Kommissionen i flere år har ført på dette område^6). Formålet med disse nye 
rammebestemmelser er ligeledes at stadfæste det princip, at tilstedeværelsen 
af talrige SMV i en sektor er tegn på en sund konkurrence, og at SMV er en af 
drivkrafterne i den økonomiske vækst, således som det blev anerkendt af Det 
Europæiske Råd i Edinburgh, bl.a. i kraft af beslutningen om oprettelsen af 
Invester ingsfonden. 
Det er Kommissionens opfattelse, at udviklingen af små og mellemstore 
virksomheder bør fremmes, og at deres størrelse ikke bør give dem særlige 
ulemper: derfor har Kommissionen accepteret, at der kan tildeles 
investeringsstøtte, også i ikke støtteberettigede regioner. Imidlertid er der 
heit bevidst tale om en relativ lav støtteintensitiet: 15% for små 
virksomheder og 7,5% for mellemstore virksomheder, eftersom der skal tages 
hensyn til målet vedrørende samhørighed^7). En sådan støtte kan i øvrigt 
begrundes med, at SMV i ringere grad påvirker handelen mellem medlemsstater 
end de store virksomheder. 
Det er Kommissionens opfattelse, at de små og mellemstore virksomheder frem 
for alt har brug for at styrke deres egenkapital, at råde over større 
ekspertise, at højne deres personales uddannelsesniveau, at få adgang til 
visse oplysninger eller til visse kreditter, som kun de store virksomheder 
normalt kan opnå, m.v., og at det er på disse områder, at SMV har et 
grundlæggende handicap. Derfor er Kommissionen velvilligt indstillet over for 
støtte på disse områder, herunder også relativt høje støttesatser. En sådan 
støtte, som f.eks. støtte til konsulentbistand eller til oprettelse af 
offentlige garantifonde, påvirker kun i ringe grad markedet, udgør kun 
beskedne summer og har kun begrænset indvirkning på konkurrencen. 
De små og mellemstore virksomheder har ofte ingen muligheder for at 
(6) Se også nr. 342 i denne beretning. 
(7) Endvidere kan der Indtil slutningen af 1993 gives tilladelse til højere 
støtteintensitet i regioner, der ikke er berettiget til regionalstøtte, 
men som er berettiget til støtte i form af strukturelle 
foranstaltninger. 
1.1 II. §4. 11 r- _ 51 
iværksætte en forskningsaktivitet. Kommissionen har derfor opretholdt de 
hertil svarende særlige bestemmelser, ifølge hvilke, der kan godkendes 
højere støttesatser for denne type virksomheder. Kommissionen påtænker at 
indføre en lignende bestemmelse i rammebestemmelserne vedrørende støtte til 
mi Ijøbeskyttelse. 
Det er endelig Kommissionens opfattelse, at oprettelse og udvikling af små og 
mellemstore virksomheder i de regioner, som er berettiget til regionalstøtte, 
udgør et væsentligt bidrag til udviklingen af disse regioner. Kommissionen 
har derfor accepteret, at de her tilladte støttesatser kan forhøjes med 10% i 
de regioner, der er støtteberettigede efter artikel 92, stk. 3, litra c), og 
med 15% i de regioner, der er støtteberettigede efter artikel 92, stk. 3, 
litra a), idet lofterne på henholdsvis 30% NSÆ og 75% NSÆ, der her er 
tilladt, dog aldrig kan overskrides. 
De støtteordninger til fordel for små og mellemstore virksomheder, der findes 
i de forskellige medlemsstater, vil gradvist blive tilpasset disse 
rammebestemmeI ser. 
79. I øvrigt tages der i de konkurrenceregler, der er gældende for 
virksomheder, hensyn til, at aftaler af kvantitativt ringe omfang, hvilket 
ofte er tilfældet med aftaler indgået af SMV, sjældent mærkbart begrænser 
konkurrencen, for så vidt som de overhovedet, og det skal Kommissionen kunne 
bevise, påvirker handelen mellem medlemsstater. SMV berøres i ganske særlig 
grad af Kommissionens bestræbelser på at skabe gennemsigtighed, og 
Kommissionen har endog udgivet en særlig brochure til SMV<8>. I meddelelsen 
af 1986 om mindre betydningsfulde aftaler<9> gives der således dispensation 
fra anmeldelse af aftaler mellem virksomheder med en markedsandel på under 5% 
og en omsætning på under 200 m lo. ECU. Derfor skal SMV almindeligvis ikke 
anmelde deres aftaler for at sikre sig, at disse aftaler er forenelige med 
konkurrencereglerne. Endvidere gives der i en lang række 
fritageisesforordninger, herunder også i visse forordninger, som er blevet 
ændret af Kommissionen i år*10), en mere favorabel behandling af aftaler 
indgået mellem parter, som befinder sig under en vis tærskel for 
markedsandele. Kommissionen har bl.a. præciseret anvendelsen af de minimis-
princippet på øldlstrIbutionsaftaler*11>. De ændringer, som Kommissionen I 
(8) "SMV og konkurrence - en praktisk vejledning" Europælsk-dokumentation. 
(9) EFT C 231 af 12.9.1986. 
(10) Se nr. 265 i denne beretning. 
(11) Se nr. 301 i denne beretning. 
1.lll.§4. 12 
år har indføjet i fritagelsesforordningerne vedrørende forskning/udvikling, 
specialisering, patent I i censer og knowhow-1 i censer, og som bl.a. har til 
formål at lette anvendelsen af disse bestemmelser, særlig i tilfælde af 
teknologioverførsler eller F&U-proJekter, indeholder tærskler, hvis formål 
det er at tage hensyn til den mindste konkurrencebegrænsende virkning af 
aftaler indgået mellem virksomheder, der kun har beskedne markedsandele, 
hvilket bør kunne begunstige SMV. Endelig beskytter artikel 86 disse 
virksomheder mod større konkurrenters misbrug af dominerende stilling. 
1.1 I I.§5. 13 
53 
<T4> §5. Regionalpol it ik 
80. At den økonomiske og sociale samhørighed er et nødvendigt sidestykke til 
det indre marked, behøver ikke nogen forklaring. Denne samhørighed afspejles 
i reformen af strukturfondene og i en samordnet anvendelse af disse på 
grundlag af seks præcist definerede mål, samt i fordoblingen af bevillingerne 
hertil. Denne udvikling vil straks efter gennemførelsen af Traktat om Den 
Europæiske Union blive fortsat gennem oprettelsen af samhørighedsfonden, der 
er forbeholdt Spanien, Grækenland, Portugal og Irland, og hvortil der er 
afsat ca. 15. mia. ECU for perioden 1993-1999. Strukturfondene udgør mere end 
161 mia. ECU for samme periode. Hertil kommer finansieringen af store 
transeuropæiske net og EFTA-landenes særlige bidrag til samhørighedsfonden. 
Denne politik skal give de ugunstigt stillede regioner i EF mulighed for 
fuldt ud at drage fordel af det indre marked og forhindre, at det indre 
marked uddyber kløften mellem de fattige og rige regioner. 
81. I denne sammenhæng er Kommissionen begyndt at implementere de 
retningslinjer, der blev vedtaget i 1991, og som vedrører sammenhængen mellem 
konkurrencepolitikken og den regionalpolitik, der på EF-plan føres gennem 
strukturfondene. Som led i Delors-pakke II har Kommissionen fortsat sit 
arbejde med udarbejdelsen af mere sammenhængende EF-kort over de regioner, 
som er berettiget til støtte fra henholdsvis strukturfondene og statslige 
regionalstøtteordninger. Dette sker ud fra to grundlæggende principper, 
nemlig at foranstaltningerne på den side skal være geografisk koncentreret og 
på den anden side differencieret i forhold til prioriteringen af de 
problemer, der skal løses. 
Kommissionen har ligeledes gjort en indsats for at reducere støtte til de 
rigeste regioner under hensyntagen til den socIo-økonom i ske udvikling i visse 
regioner: et af de bedste eksempler herpå er Kommissionens relativt strenge 
vurdering af den nu diskutable støtte til Vestberlin. Dette medfører en 
koncentration af støtten i de mindst udviklede regioner og viser betydningen 
af en aktiv konkurrencepolitik til støtte for den økonomiske og sociale 
samhør ighed. 
Betydningen af den økonomiske og sociale samhørighed er også kommet til 
udtryk gennem indførelsen af en "regional komponent" i hovedparten af 
1.1 I I.§5. 14 
rammebestemmelserne vedrørende støtte. I rammebestemmelserne for støtte til 
forskning, miljøbeskyttelse og SMV tillades der således højere støtteniveauer 
i de regioner, som er berettiget til regionalstøtte. Den økonomiske og 
sociale samhørighed afspejles også i afskaffelsen af den generelle eller 
sektorbestemte støtte, som tildeles uden forskel inden for hele det nationale 
område i hver medlemsstat. Imidlertid fremgår det af Tredje Beretning om 
Statsstøtte i EF, at den relative størrelse af støtten til industrien i de 
fire største medlemsstater øges på bekostning af landene i EF's yderområder, 
og at de fire svageste lande i disse områder globalt set tildeler mindre 
støtte pr. beskæftiget person end gennemsnittet i EF og betydeligt mindre end 
de rigere geografisk centralt placerede medlemsstater. Dette viser, at 
Kommissionens bestræbelser bør fortsættes. 
Endelig er det under overvejelse i Kommissionens tjenestegrene at foretage en 
begrænsning af regionalstøtte til stærkt kapitalintensive investeringer, hvis 
bidrag til regionaludviklingen under tiden er utilstrækkelig til at begrunde 
høje støtteniveauer. Der er også blevet indledt et arbejde med det formål at 
omarbejde og kodificere rammebestemmelserne vedrørende regionalstøtte, hvoraf 
visse stammer helt tilbage fra 1971. 54 
1.IV.61. 1 55 
<T2> Kapitel IV: Fællesskabets konkurrencepol itik i verden 
<T4> §1. Generelt 
82. Som forklaret i sidste års beretning (første del, kapitel IV, nr. 58) 
kan konkurrencepolitikken bidrage betydeligt til at liberalisere handelen og 
dermed til at fremme den økonomiske integration. Dette er grunden til, at 
Fællesskabet generelt tilstræber at sikre, at der medtages 
konkurrencebestemmelser i dets bilaterale handelsaftaler. Da den grad af 
integration, som søges opnået, varierer fra den ene bilaterale 
handelsforbindelse til den anden, varierer også detaljeringsgraden i de 
konkurrenceregler, der medtages i disse aftaler, og det samme gælder 
harmoniser ingsgraden med Fællesskabets egne konkurrenceregler. 
Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde*1), der blev 
undertegnet den 2. maj 1992, søger at udvide det indre marked til også at 
gælde for EFTA-1 andene og sigter dermed principielt på at sikre samme 
økonomiske integrationsgrad mellem EF og EFTA-landene på de områder, der 
omfattes af EØS, som inden for EF. Det blev derfor besluttet at anvende samme 
konkurrenceregler og konkurrencepolitik inden for hele EØS. Man mente, at 
denne situation også nødvendiggjorde identiske og stort set parallelle 
håndhævelsesstrukturer og procedurer i EF og i EFTA-landene. Aftalens 
ikrafttrædelse måtte udsættes efter den schweiziske folkeafstemning 
den 6. december, hvor det schweiziske folk sagde nej til at ratificere EØS. 
Europaaftalerne med Ungarn, Polen, Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative 
Republik, Rumænien og Bulgarien samt interimsaftalerne med disse lande, 
hvoraf de tre første trådte i kraft i løbet af året, tager ikke sigte på at 
opnå den samme grad af økonomisk Integration og indeholder derfor ikke samme 
ambitiøse konkurrenceregler som EØS-Aftalen. Da Europaaftalerne Imidlertid 
sigter på at opnå en større økonomisk integration end de associeringsaftaler, 
der blev indgået med EFTA-landene i 1972, er konkurrencereglerne i 
Europaaftalerne mere vidtgående end i associeringsaftalerne. En af de 
vigtigste forskelle er, at 1972-aftalerne ikke fastsætter 
håndhæve Isesprocedurer for de principper, der er fastsat i 
konkurrenceartiklerne, mens Europaaftalerne og InterImsaftalerne fastsætter, 
at Associeringsrådet opstiller gennemførelsesbestemmelser. En anden vigtig 
forskel ligger i det forhold, at Europaaftalerne og interimsaftalerne i 
77) Jf. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 59. 
1.IV.§1. 2 
56 
modsætning til 1972-aftalerne principielt sikrer, at de materielle regler, 
der gælder for handelen mellem hvert af disse lande og Fællesskabet, i høj 
grad svarer til Fællesskabets regler. 
Fællesskabets andre bilaterale forbindelser sigter på endnu lavere grader af 
økonomisk integration, hvorfor konkurrencereglerne i disse forbindelser ikke 
er så omfattende eller ganske enkelt er udeladt. Når bestående aftaler 
ajourføres eller genforhandles, vil Kommissionen omhyggeligt overveje, om 
konkurrencebestemmelserne skal styrkes, eller om der skal indføjes 
konkurrencebestemmelser. 
Kommissionen vil samtidig fortsætte med at udbygge sit samarbejde med andre 
konkurrencemyndigheder, enten gennem indgåelse af bilaterale aftaler af den 
type, der blev afsluttet med USA i 1991, eller uformelt. 
1.1V.§2. 3 
57 
<T4> §2. Konkurrencepolitikken som et redskab ti I at åbne OP for 
handelen med tredjelande 
83. De ovenfor nævnte aftaler fastsætter således sammen med en række andre 
aftaler de konkurrenceregler, der gælder for handelen mellem Fællesskabet og 
mange af dets vigtigste handelspartnere. Selv om der ikke findes sådanne 
aftaler med alle Fællesskabets handelspartnere, må det konstateres, at de 
fleste af vore vigtigste handelspartnere har konkurrenceregler og 
håndhæve Isesmekanismer. Sådanne regler og mekanismer i både Fællesskabet og 
hos vore handelspartnere er nyttige instrumenter til at behandle private 
hindringer i samhandelen. Spørgsmålet er derfor ikke så meget, om reglerne 
faktisk eksisterer, eller den grad, i hvilken de dækker alle mulige 
hindringer, men om, hvorvidt de aktivt håndhæves eller ej. Fællesskabet har 
derfor på det seneste særlig lagt vægt på at forbedre håndhævelsen af 
konkurrencereglerne, både internationalt og hos vores vigtigste 
handelspartnere. 
84. Hovedparten af de senest indgåede handelsaftaler, der indeholder 
konkurrenceregler, nøjes således ikke længere med at fastsætte principper og 
materielle regler, men omfatter også håndhævelsesspørgsmålet. Dette er 
specielt tilfældet for EØS, hvor EFTA-TiIsynsmyndigheden vil hjælpe med at 
sikre, at konkurrencereglerne vil blive anvendt på stort set samme måde 
overalt i EØS, og for Europaaftalerne og inter imsaftalerne, som giver 
mulighed for, at henholdsvis Associeringsrådet og det blandede udvalg kan 
opst i 11e gennemføre IsesbestemmeI ser. 
For så vidt angår lande, som der ikke er aftalt internationale 
konkurrenceregler med, og hvor konkurrencebegrænsende foranstaltninger 
således vil blive behandlet på grundlag af nationale konkurrenceregler, må 
man følge andre procedurer. 
Et instrument, for så vidt angår OECD-1 andene, er en bestemmelse (punkt 
I.B.4) i OECD-rekommandationen om restriktive forretningsmetoder fra 1986 
(Sekstende Beretning, nr. 14). Denne bestemmelse, der normalt omtales som 
"positive comity provision" (bestemmelse om mellemfolkelig høflighed), er 
baseret på den erkendelse, at konkurrencebegrænsende forretningsmetoder i et 
OECD-land kan påvirke et andet lands vigtige interesser, f.eks. ved at skabe 
hindringer for adgang til markedet. I en sådan situation kan det land, hvis 
1.IV.§2. 4 
58 
eksportører er ofre for sådanne forretningsmetoder, anmode det andet land om 
at anvende sine egne konkurrenceregler for at afhjælpe situationen. 
Kommissionen ville være yderst tilfreds med at anvende dette positive 
høfIighedsprincip på egnede sager. 
Kommissionen søger at fremme denne tilgang til problemet både i bilaterale og 
i multilaterale fora. Dette har allerede medført, at der er indført en 
bestemmelse om mellemfolkelig høflighed i artikel V i aftalen mellem EF og 
USA om samarbejde i konkurrencepolitiske spørgsmål fra september 1991 
(Enogtyvende Beretning, nr. 64). Lignende bestemmelser findes også i en række 
forslag, der i øjeblikket forhandles i GATT (regler for tjenesteydelser, 
multilateralt stålarrangement) eller regionalt (europæisk energicharter). 
Der findes en række procedurer, der giver Kommissionen mulighed for at 
behandle private hindringer for handel med tredjelande, men den faktiske 
anvendelse af disse procedurer afhænger af, om der foreligger konkrete og 
detaljerede oplysninger om hindringerne. Kommissionen gentager derfor den 
opfordring, den rettede til virksomhederne i sidste års konkurrenceberetning 
i nr. 65 in fine, og som den også ønsker at rette til andre personer og t i I 
andre lande. Kommissionen er derfor meget interesseret i oplysninger fra en 
hvilken som helst person om restriktive forretningsmetoder i tredjelande, der 
påvirker handelen mellem dette land og Fællesskabet. Såfremt oplysningerne er 
tilstrækkeligt detaljerede til, at der kan anlægges sag i henhold til en af 
ovennævnte bestemmelser om mellemfolkelig høflighed eller andre procedurer, 
er Kommissionen meget interesseret i at anlægge en sådan sag. 
1.1V.§3. 5 
59 
<T4> §3. Europæisk arkitektur 
85. Generelt kan man konstatere, at den økonomiske integrationsgrad, som 
Fællesskabet søger at opnå i sine relationer med andre lande, er højere i 
Europa end I andre regioner i verden. I den betragtede periode var de 
vigtigste begivenheder på konkurrenceområdet i Europa undertegnelsen af 
Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, ikrafttrædelsen af 
aftalen med Kongeriget Norge og Kongeriget Sverige om civil luftfart, 
ikrafttrædelsen af interimsaftalerne med tre centraleuropæiske lande og 
ansøgningerne om EF-medlemskab fra flere europæiske lande. 
<T5> - Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde 
86. Ud over fjernelsen af handelshindringer af privat oprindelse er 
etableringen af lige konkurrencevilkår i hele EØS et af de vigtigste mål med 
EØS-Aftalen. 
De grundlæggende konkurrenceregler i EØS-Aftalen svarer til "acquis 
communautaire". 
<T6> a) De fundamentale principper 
87. Kontrollen med og anvendelsen af EØS-konkurrencereglerne skal finde sted 
på grundlag af to fundamentale principper: systemet med "de to søjler" og 
"one-stop-shop"-princippet. Dette betyder, at der vi i være to 
tilsynsmyndigheder, nemlig Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og en 
uafhængig "EFTA-TiIsynsmyndighed", hvis beføjelser og funktioner svarer til 
Kommissionens. For så vidt angår karteller, giver dette bl.a. mulighed for at 
foretage undersøgelser og pålægge bøder. På statsstøtteområdet vil EFTA-
landene blive underkastet EFTA-TiIsynsmyndighedens kontrol på grundlag af 
samme grundlæggende regler og efter de samme procedurer som EF-landene i 
Fællesskabet. Hver tilsynsmyndighed undersøger lovligheden af statsstøtten, 
ikke blot med hensyn til sit eget territorium, men også med hensyn til 
støttens virkninger på den anden parts territorium. 
1.1V.§3. 6 
60 
For at undgå kompetenceoverlapning, iværksættelse af parallelle procedurer og 
risiko for, at de to myndigheder afsiger forskellige kendelser om samme 
fakta, indfører EØS-Aftalen "one-stop-shop"-princippet. Dette betyder, at det 
enten er Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber eller EFTA-
Ti Isynsmyndigheden, der har ansvaret for proceduren I en given sag, og at de 
trufne beslutninger er gyldige og har eksekutionskraft i hele EØS. Denne 
metode indebærer betydelige fordele for de involverede virksomheder, idet de 
ikke behøver at forelægge samme sag for to forskellige myndigheder, som begge 
kunne være kompetente. 
88. Dette "one-stop-shop-"princip forudsætter, at man enes om enkle og 
gennemsigtige kriterier for, hvor en sag skal behandles. Sådanne kriterier er 
lette at bestemme for sager vedrørende statens interventioner, således som 
det er tilfældet for statslige monopoler, offentlige virksomheder eller 
statsstøtte. Hver myndighed er da ansvarlig for "sine" medlemsstater. 
<T6> b) Karteller og misbrug af en dominerende stilling 
89. Med hensyn til kontrollen med restriktive forretningsmetoder og en 
dominerende sti i ling skaber fordelingen af sagerne ikke problemer, så længe 
sagens virkninger er begrænset til Fællesskabets område eller til EFTA-
Iandenes område. Sådanne sager behandles af den myndighed, der er ansvarlig 
for det pågældende område. Der opstår imidlertid vanskeligheder i forbindelse 
med behandlingen af såkaldte "blandede" sager, der har en virkning på de to 
områder, og for hvilke den ene eller den anden myndighed derfor principielt 
kunne erklæres kompetent. Inden Domstolen afgav sin første udtalelse, var den 
løsning, der var påtænkt i EØS-Aftalen, baseret på de pågældende 
virksomheders omsætning. Som følge af EF-Domstolens udtalelse måtte 
kompetencefordelingen ændres, således at Kommissionen bliver ansvarlig for 
alle "blandede" sager, der påvirker handelen mellem EF-landene, medmindre de 
kun har ubetydelige virkninger i Fællesskabet. I dette tilfælde er det EFTA-
Ti Isynsmyndigheden, der er kompetent, såfremt mindst 33% af de pågældende 
virksomheders omsætning opnås i EFTA-området; Kommissionen skal behandle de 
sager, der påvirker handelen mellem et EF-1 and og et eller flere EFTA-1 ånde, 
1.IV.§3. 7 
61 
hvis de pågældende virksomheder har over 67% af deres EØS-omsætning i EØF-
området. 
<T6> c) Kontrol med fusioner 
90. For så vidt angår kontrol med fusioner, vil Kommissionen fortsat udøve 
sine funktioner, når de omsætningskrI ter 1er, der er fastsat i EF's 
fusionsforordning, opfyldes af de pågældende virksomheder. 
Med henblik på anvendelsen af EØS-Aftalen vil Kommissionen imidlertid ikke 
blot tage hensyn til situationen i fællesmarkedet, men også til situationen i 
EFTA-landene. Ud over de beføjelser, som Kommissionen har i henhold til EF's 
fusionsforordning, skal Kommissionen altså også forbyde en fusion, hvis den 
alene resulterer i en dominerende stilling på markedet inden for EFTA-
Iandenes område. 
Når Kommissionen ikke har beføjelser i henhold til ovenstående kriterier, 
anvender EFTA sin egen fusionskontrol, uden at det dog påvirker EF-landenes 
rettigheder på dette område. 
<T6> d) Samarbejde mellem tilsynsmyndighederne 
91. Det system, der er udtænkt med henblik på at kontrollere EØS' 
konkurrenceregler, nødvendiggør både med hensyn til aftaler og statsstøtte et 
snævert samarbejde mellem de to tilsynsmyndigheder, EF-landene og EFTA-
landene. 
<T7> . Samarbejde vedrørende aftaler og 
misbrug af en dominerende stilling 
92. Dette samarbejde vedfører såkaldte "blandede" sager. Det omfatter i 
princippet alle etaper i proceduren. De tre vigtigste pricipper, som 
samarbejdet bygger på, er følgende: 
udveksling af oplysninger og gensidige høringer i forbindelse med 
behandling af sager 
- samarbejde i forbindelse med undersøgelser 
gennemførelse af beslutninger. 
1.1V.§3. 8 
62 
Med hensyn til de "blandede" sager fremsendes der en kopi af anmeldelserne 
til den anden tilsynsmyndighed. Denne tilsynsmyndighed er bemyndiget til at 
være til stede og til at intervenere - ligesom dens medlemsstater - under 
høringerne af de pågældende selskaber og på møderne I de rådgivende udvalg, 
men den har ikke stemmeret. Hvis en sag ved en fejltagelse er blevet anmeldt 
til en tilsynsmyndighed, der ikke er kompetent, oversendes sagen til den 
anden myndighed. 
93. Samarbejdet i forbindelse med undersøgelserne har en særlig betydning. 
Det kan f.eks. vrse sig nødvendigt at foretage undersøgelser på stedet på den 
anden myndigheds territorium. I dette tilfælde kan den tilsynsmyndighed, der 
behandler den pågældende sag, anmode den anden myndighed om at tilrettelægge 
denne kontrol i overensstemmelse med egne regler. Repræsentanter for den 
ansvarlige myndighed kan være til stede ved sådanne undersøgelser og deltage 
aktivt. 
Endelig gælder samarbejdet også for afregning af bøder og andre pekuniære 
forpligtelser. 
<T7> . Samarbejde i forbindelse med fusionskontrol 
94. Samarbejdet vedrørende fusionskontrol finder generelt sted efter 
ovennævnte principper. Målet er at etablere så effektive mekanismer som 
muligt. Der finder derfor samarbejde sted i følgende tilfælde: 
hvis de pågældende virksomheders omsætning i EFTA-staterne mindst udgør 
25% af deres omsætning i EØS 
hvis mindst to af de pågældende virksomheder har en omsætning, der 
overstiger 250 mio. ECU inden for EFTA-staternes område 
hvis der er risiko for at skabe eller styrke en dominerende stilling 
inden for EFTA-staternes område eller en væsentlig del heraf. 
Der finder også samarbejde sted, når EFTA-staterne gør legitime interesser 
gældende efter artikel 21 i forordning EØF/4064/89, eller når de påberåber 
sig eksistensen af et specifikt nationalt marked efter artikel 9 i samme 
forordning. 
1.1V.§3. 9 63 
Samarbejdsforanstaltningerne finder sted inden for meget præcise frister, der 
er fastsat i fællesskabsbestemmelserne, og samarbejdet kan ikke resultere i 
nogen forlængelse af de frister, der er fastsat for proceduren. 
<T7> . Samarbejde med hensyn til statsstøtte 
95. På statsstøtteområdet udveksler de to myndigheder oplysninger og 
synspunkter om spørgsmål vedrørende den almindelige politik, og de leverer -
eller leverer i enkelttilfælde - efter anmodning fra den anden oplysninger om 
statsstøtteprogrammer og -tilfælde. Såfremt en af tilsynsmyndighederne 
finder, at den anden tilsynsmyndigheds anvendelse af EØS-Aftalen om 
statsstøtte medfører konkurrencefordrejninger, kan den efter høring af den 
anden myndighed vedtage interimsforanstaltninger og, hvis Det Blandede EØS-
Udvalg ikke kan finde en løsning, erstatte interimsforanstaltningerne med 
endelige foranstaltninger, der begrænses til, hvad der er nødvendigt til at 
afhjælpe virkningerne af disse fordrejninger. 
<T6> e) Statslige handelsmonopol er 
96. I henhold til EØS-Aftalens artikel 16 påhviler det henholdsvis 
Kommissionen og EFTA-TiIsynsmyndigheden at foretage de nødvendige 
t i I pasninger. 
<T6> f) Domstolskontrol 
97. Kontrollen med de beslutninger, som træffes af Kommissionen, udøves af 
Retten i Første Instans og/eller Domstolen, og beslutninger, der træffes af 
EFTA-TiIsynsmyndigheden, kan appelleres til EFTA-Domstolen. 
<T6> g) Information af de økonomiske beslutningstagere 
98. Kommissionens tjenestegrene og EFTA-sagkyndige har i fællesskab 
udarbejdet en informationsbrochure, således at de økonomiske 
beslutningstagere kan få bedre kendskab til de konkurrenceregler, der gælder 
for virksomhederne i henhold til EØS-Aftalen. 
1.1V.§3. 10 
64 
99. Ikraftrædeisen af EØS-Aftalen, der oprindeligt var fastsat til 1. Januar 
1993, blev udskudt som følge af udfaldet af den schweiziske folkeafstemning 
den 6. december 1992. En diplomatisk konference forventes Indkaldt I 
begyndelsen af det nye år med henblik på at drage konsekvenserne af denne nye 
situât ion. 
<T5> - Aftale om civil luftfart med Norge og Sverige 
100. Med ikrafttrædelsen den 18. juli 1992 af aftalen mellem EØF, Kongeriget 
Norge og Kongeriget Sverige om civil luftfart blev lufttransport og hermed 
forbundne spørgsmål i Norge og Sverige underkastet samme konkurrenceregler 
som dem, der gælder i Fællesskabet. Aftalen skaber imidlertid ikke en "anden 
søjle" for Norge og Sverige, således som det vil være tilfældet med EØS-
Aftalen. 
De norske og svenske myndigheder skal sikre, at artikel 4 og 5 (der er 
identiske med artikel 85 og 86 i EØF-Traktaten) anvendes inden for deres 
områder og håndhæves med samme retsvirkninger som i Fællesskabet. Med hensyn 
til statsstøtte, som ydes af Norge og Sverige i luftfartssektoren, vil 
Kommissionen spille en aktiv rolle, idet den hele tiden vil overvåge de 
bestående støtteordninger i disse lande og foreslå hensigtsmæssige 
foranstaltninger. 
Hvis der skulle opstå uenighed om anvendelsen af bestemmelserne, kan 
spørgsmålet forelægges et blandet udvalg, som er nedsat ved aftalen. Det 
blandede udvalg kan træffe bindende beslutninger med enstemmighed. 
<T5> - Lande i Øst- og Centraleuropa 
101. Europaaftalerne, der blev indgået den 16. september 1991 mellem De 
Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og, på den 
anden side, Ungarn, Polen og Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, 
fastsætter, at parterne gradvis opretter et frihandelsområde i løbet af en 
periode på højst 10 år*2). 
Disse aftaler omfatter logisk konkurrencebestemmelser, der ligeledes indgår i 
(2) Jf. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 63. 
1.1V.§3. 11 6r^ 
interimsaftalerne, der trådte i kraft den 1. marts 1992 (artikel 26, 33 
og 35)*3). 
102. Disse bestemmelser, der går videre end dem, der fandtes i 
frihandelsaftalerne fra 1972 med EFTA-landene, kendetegnes ved følgende: 
1. de vedrører både industrien og servicevirksomhed 
2. de omfatter EKSF-produkter i en særlig protokol 
3. de omfatter det traditionelle uforene I ighedsprincip med hensyn til 
karteller, misbrug af en dominerende stilling og offentlig støtte, der 
påvirker samhandelen med Fællesskabet, og refererer til reglerne i 
artikel 85, 86 og 92 i EØF-Traktaten 
4. de fastsætter en maksimal frist på 3 år for vedtagelse af 
gennemførelsesbestemmelserne for disse principper og en frist på 5 år 
for tilpasning af statslige handelsmonopol er og en frist på 3 år for 
tilpasning af principperne i EØF-Traktaten om offentlige virksomheder 
eller virksomheder, der indrømmes særlige eller eksklusive rettigheder 
5. de fastsætter, at de pågældende tre lande i de første 5 år, for så vidt 
angår statsstøtte, vurderes på samme måde som de EF-områder, der 
beskrives i EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) 
6. de omfatter ikke bestemmelser om fusioner. 
103. Med hensyn til de konkurrenceregler, der gælder for virksomhederne, er 
målet - uden at foregribe, hvad Assocer ingsrådet vil beslutte - at give 
mulighed for at fjerne konkurrencebegrænsende forretningsmetoder, der 
påvirker handelen mellem Fællesskabet og de øst- og centraleuropæiske lande, 
uden at dette skal føre til vedtagelse af nye komplicerede bestemmelser. 
Artikel 85 og 86 i EØF-Traktaten vil fortsat kunne anvendes som hidtil over 
for forretningsmetoder, der påvirker handelen inden for Fællesskabet 
(herunder I situationer svarende til "Wood Pulp"-sagen), hvor de ulovlige 
forretningsmetoder skyldtes virksomheder, der var etableret uden for 
Fællesskabet. 
(3) Jf. nr. 555 i denne beretning 
1.1V.§3. 12 
66 
104. Med hensyn til reglerne for statslige handelsmonopol er, statsstøtte og 
offentlige virksomheder og virksomheder, der indrømmes særlige eller 
eksklusive rettigheder, vil Associeringsrådet nærmere undersøge de materielle 
regler og de procedureregler, som vil være en forudsætning for, at aftalerne 
kan fungere tilfredsstillende. 
Der skal således udarbejdes en oversigt over bestående støtteforanstaltninger 
i de enkelte central- og østeuropæiske lande efter Kommissionens 
retningslinjer for at komme videre. Som bekendt skal Kommissionen undersøge 
de støtteforanstaltninger, der påvirker samhandelen inden for Fællesskabet, 
og en af de vanskeligheder, der skal løses, er netop at bestemme, hvilken 
instans der skal kontrollere de støtteforanstaltninger, der kan fordreje 
samhandelen mellem Fællesskabet og de øst- og centraleuropæiske lande. 
Der skal udføres et tilsvarende arbejde for statsmonopoler og virksomheder. 
der indrømmes særlige eller eksklusive retti gheder. 
105. Aftalerne fastsætter, at der - i mangel af gennemførelsesbestemmelser, 
eller såfremt gennemførelsesbestemmelserne ikke åbner mulighed for rigtigt at 
ramme en forretningsmetode, der anses for uforenelig - er mulighed for, at 
Fællesskabet eller det pågældende øst- eller centraleuropæiske land kan 
vedtage passende foranstaltninger efter høring af det blandede udvalg. 
106. Det forventes, at de aftaler, der i øjeblikket forhandles med Bulgarien 
og Rumænien, vil indeholde tilsvarende bestemmelser på konkurrenceområdet. 
<T5> - Tiltrædelse af nye medlemsstater 
107. I forbindelse med tiltrædelsesansøgningerne fra Sverige, Malta, Finland 
og Cypern udarbejdede Kommissionen til Rådet en udtalelse, der indeholder 
vigtige afsnit om konkurrencereglerne. 
For så vidt angår de EFTA-1 ånde, der har ansøgt om medlemskab, har 
Kommissionen særlig noteret for de tre relevante landes vedkommende, at de 
satser på at gennemføre grundlæggende reformer i deres nationale retsregler 
vedrørende restriktive forretningsmetoder. Sverige har gennemført 
1.1V.§3. 13 
67 
en nøje harmonisering af sine nationale regler med EF-reglerne, mens 
reformen i Finiand, der er mindre vidtgående, også forventes at give mulighed 
for en mere effektiv kontrol med konkurrencebegrænsende foranstaltninger. 
108. Med hensyn til statsstøtte, statslige handelsmonopol er og 
tjenesteydelsesmonopoler blev der i Kommissionens udtalelse identificeret en 
række situationer, som skal bringes i overensstemmelse med "acquis 
communautaire", og denne opgave påhviler først og fremmest EFTA-
Ti Isynsmyndigheden i henhold til artikel 16, 59, 61 og 62 i EØS-Aftalen og 
tilsvarende bestemmelser vedrørende EKSF-produkter. 
Kommissionen har på lignende måde undersøgt situationen for Malta og Cypern 
med henblik på at indkredse de potentielle problemer på konkurrenceområdet i 
tilfælde af medlemskab. 
Kommissionen har ligledes foretaget en undersøgelse af de ansøgninger om 
medlemskab, der er indgivet af Schweiz og Norge. 
1.1V.§4. 14 
68 
<T4> §4. USA 
<T5> - Aftale med USA's konkurrencemyndigheder 
109. Aftalen mellem Kommissionen og USA's regering, der trådte i kraft den 
23. september 1991, blev således i 1992 for første gang anvendt i et helt år. 
De meget positive resultater i den første anvendelsesperiode består 
hovedsagelig i, at tillidsforholdet mellem parternes konkurrencemyndigheder 
er blevet styrket; tilliden er i særdeleshed blevet forbedret gennem de i 
aftalen fastlagte møder og mindre formelle kontakter mellem disse møder og 
samt samarbejdet i særlige sager. 
110. Ifølge aftalen holder tjenestemænd fra de to parters 
konkurrencemyndigheder møde to gange om året for at udveksle oplysninger og 
drøfte sager af fælles interesse. Disse møder fandt sted i november 1991*4) 
og september 1992*5). Derudover var der uformelle bilaterale kontakter i 
januar 1992 i Washington og i forbindelse med andre møder. 
Erfaringen har vist, at der inden for aftalens rammer, og særlig med hensyn 
til beskyttelse af fortrolige oplysninger, er rige muligheder for nyttige 
informationsudvekslinger vedrørende konkurencepoliti ske spørgsmål og 
håndhæveIsesaktiviteter, som kan forbedre den gensidige forståelse i 
konkurrencepolitikken og dermed øge dens effektivitet. 
111. Mens de mere specifikke procedurer i nogle af aftalens bestemmelser ikke 
specielt er blevet anvendt, har der været tale om samarbejde i forbindelse 
med en række individuelle sager. 
Denne positive udvikling bekræfter vigtigheden af et snævert samarbejde 
mellem konkurrencemyndighederne i en situation med en voksende 
internationalisering af de økonomiske aktiviteter og lover godt for det 
fremtidige samarbejde med USA's konkurrencemyndigheder. 
(4) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 362. 
(5) Jf. nr. 554 i denne beretning. 
1.1V.§5. 15 69 
<T4> §5. Japan 
112. Kontakterne med den Japanske Fair Trade Commission er både blevet 
hyppigere og vigtigere i det forløbne år. Der blev afholdt et formelt 
bilateralt møde i Bruxelles den 6. oktober, hvor man behandlede en lang række 
spørgsmål. Der var så omfattende drøftelser, at den ene dag, der oprindelig 
var afsat til mødet, viste sig at være utilstrækkelig, og der blev derfor 
afholdt et nyt møde i Paris den 2. december*6). Ud over disse formelle 
kontakter fandt der også en række uformelle kontakter sted, både om generelle 
og specifikke spørgsmål. 
Disse kontakter har vist, at den Japanske Fair Trade Commission virkelig er 
interesseret i en meningsfuld dialog med Kommissionen. Kommissionen er 
tilfreds med denne udvikling og håber, at den kan give et bidrag til at løse 
det problem, der i Kommissionens meddelelse til Rådet om "En konsekvent og 
global strategi: status over Fællesskabets forbindelser med Japan" 
identificeres som "manglende konkurrence og svigtende markedsmekanismer på 
mange områder". 
(6) Jf. nr. 558 i denne beretning. 
1.1V.§6. 16 
70 
<T4> §6. Konkurrencepolitik I multi laterale organisat Ioner 
113. OECD og særlig OECD*s komité for konkurrencelovgivning og -politik har 
på det seneste udvidet og fremskyndet arbejdet på områder, som vedrører den 
internationale dimension af konkurrencepolitikken. Den har bl.a. undersøgt 
mulighederne for konvergens i medlemsstaternes procedurer og fremgangsmåder 
med hensyn til fusionskontrol. 
På linje med OECD's traditionelle tværfaglige tilgangsvinkel til spørgsmålene 
om internationalisering af markederne og globalisering af den økonomiske 
aktivitet, har Komitéen for Konkurrencelovgivning og -politik drøftet 
berøringsfladerne mellem konkurrencepolitik og antidumpingpolitik, og den er 
ved at forberede en rapport om dette spørgsmål. Komitéen har også behandlet 
det videre samspil mellem konkurrencepolitik og handelspolitik i samarbejde 
med OECD's handelskomité, som den har haft arbejdsmøder med. Kommissionen har 
taget aktiv del i arbejdet i OECD. Den har således fortsat været aktiv i 
OECD's industri komités arbejde vedrørende "subsidier og strukturtilpasning". 
114. Bestræbelserne for at afslutte Uruguay-Runden fortsatte året igennem med 
multilaterale diskussioner og bilaterale kontakter med handelspartnerne med 
henblik på at nå til enighed om en række uløste problemer. Kommissionen 
mener, at det er vigtigt, at GATT-forhandlingerne afsluttes med succes, 
således at man kan eliminere usikkerheden i det internationale erhvervs- og 
investeringsmiljø og gennemføre de betydelige forbedringer i dette miljø, som 
man har regnet med at opnå. Kommissionen mener, at når Uruguay-Runden er 
afsluttet, bør den politik, der sigter på at få landene til at gennemføre en 
passende håndhævelse af konkurrenceregierne, suppleres med nye initiativer 
med henblik på at fremme internationale regler, der omhandler privat 
konkurrencebegrænsende adfærd, som fordrejer eller bremser den internationale 
konkurrence. 
1.V.§1. 1 
<T2> Kapitel V: Anvendelsen af konkurrencereglerne 
<T4> §1. GennemslgtIghed 
115. Der har generelt været langt større opmærksomhed omkring 
konkurrencepolitikken siden fusionsforordningens ikrafttrædelse. Men det er 
klart, at konkurrencepolitikken ikke vil blive forstået af og møde 
tilslutning hos hverken de økonomiske og politiske beslutningstagere eller 
den brede befolkning, hvis ikke der gøres nok for at skabe gennemsigtighed i 
de beslutninger, der træffes, og den politik, der føres. Årets politiske 
begivenheder har helt tydeligt vist, at det er et problem, der gør sig 
gældende for alle EF's politikker, ligesom for medlemsstaternes Europa­
politik. Den nyligt udsendte Suther land-rapport understregede i øvrigt også 
nødvendigheden af, at der gøres en indsats for øget information og 
gennemsigtighed, ikke blot for at skabe større tilslutning til EF's 
politikker, men også for at gøre deres gennemførelse mere effektiv, hvilket 
forudsætter, at både de nationale myndigheder i videste forstand og den 
private borger kender deres rettigheder og forpligtelser. 
Et tilstrækkeligt højt informationsniveau er samtidig også en afgørende 
forudsætning for en decentraliseret iværksættelse af konkurrencepolitikken i 
overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Man har derfor igennem en 
årrække udfoldet store informationsbestræbelser, ikke blot møntet på 
politikere og erhvervsfolk, men også på den brede befolkning, for det er 
vigtigt, at der er den bredest muligt forståelse af og tilslutning til 
konkurrencepolitikken. Denne indsats er blevet videreført både med de 
allerede eksisterende midler og med nye initiativer. 
116. Således offentliggøres alle artikel 85/86-beslutninger i EF-Tidende, og 
de opsummeres desuden hver måned i EF-Bulletinen. Det samme gælder alle 
procedurens faser i de sager, der behandles i henhold til 
fusionsforordningen, samt de udtalelser, Det Rådgivende Udvalg afgiver, når 
medlemsstaterne anmoder om det. I EF-Tidende offentliggøres desuden 
meddelelser, hvori Kommissionen tilkendegiver, hvilken holdning den efter den 
første gennemgang har til hensigt at indtage i sager, den har til behandling 
efter forordning nr. 17, og opfordrer alle interesserede til at fremsætte 
deres eventuelle bemærkninger. I 1992 kunne man i øvrigt se en nyskabelse på 
dette område: 71 
1.V.§1. 2 
72 
Kommissionen udsendte i en sag*1) en meddelelse om, at den havde modtaget en 
anmeldelse, og opfordrede alle Interesserede til at fremsætte deres 
bemærkninger - dvs. at sådanne bemærkninger kunne fremsættes allerede i 
starten af Kommissionens sagsbehandling, hvilket kunne fremskynde sagen. 
Kommissionen har til hensigt at gøre mere systematisk brug af denne 
fremgangsmåde i de sager, der drejer sig om såkaldte strukturelle Joint 
venture-projekter*2). 
Endelig kan det tilføjes, at Kommissionen også udsender pressemeddelelser om 
alle større begivenheder. Den årlige beretning om konkurrencepolitikken giver 
desuden både en sammenfattende oversigt og et detaljeret indblik i 
Kommissionens virksomhed på dette område. 
117. I overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets ønsker har 
Kommissionen fortsat sine bestræbelser på at skabe øget gennemsigtighed om 
statsstøtte. Den har udsendt sin tredje rapport om statsstøtte i EF*3), der 
for årene 1981-1990 giver et samlet overblik over al den statsstøtte, der i 
de forskellige medlemsstater er ydet til forarbejdningsindustrien, 
kulindustrien, landbruget og fiskeriet samt inden for jernbane- og 
flodtransport. Af denne rapport kan der udledes visse tendenser og foretages 
en række sammenligninger mellem medlemsstaterne ud fra statsstøttens art og 
formål, ligesom den åbner mulighed for at vurdere, hvilken udvikling der er 
sket i Kommissionens konkurrencepolitik, og giver fingerpeg om, hvor der 
fremover vil blive sat ind. Rapporten henvender sig både til medlemsstaterne 
og til alle andre interesserede. 
118. Om de fleste af Kommissionens beslutninger i statsstøttesager udsendes 
der pressemeddelelser, så snart beslutningen er truffet, og resuméer i den 
månedlige EF-Bullet in. Ligesom artikel 85/86-beslutningerne offentliggøres 
også disse beslutninger i EF-Tidende, dog ikke i de mindre betydningsfulde 
sager, hvor beslutningen er truffet efter den fremskyndede procedure. Denne 
offentliggørelse af de trufne beslutninger, som har til formål at lette 
tredjemands adgang til at klage, sker i form af en kort opsummering af de 
vigtigste elementer i sagen, når støtten er godkendt uden en mere indgående 
undersøgelse, medens der i alle andre tilfælde er tale om en fuldstændig 
gengivelse af hele beslutningen. 
(1) Se CarIsberg/AIIied, nr. 131 i denne beretning. 
(2) Se nr. 122 i denne beretning. 
(3) Nr. 350 i denne beretning. 
i.v.§i. 3 y 7 
119. På statsstøtteområdet har der desuden i årets løb været afholdt tre 
multilaterale møder med eksperter fra medlemsstaterne*4). De drejede sig 
bl.a. om udkast til rammebestemmelser for statsstøtte til eksport til lande 
uden for EF, statsstøtte til miljøbeskyttelse, statsstøtte til 
kunstfiberindustrien og statsstøtte til bilindustrien. Sådanne møder giver 
Kommissionen mulighed for i videst mulig udstrækning at tage hensyn til de 
bemærkninger og forslag, der fremkommer fra medlemsstaterne. Formålet er 
desuden at give medlemsstaternes myndigheder bedre indsigt i 
rammebestemmelserne for dermed at øge retssikkerheden. 
Endvidere har Kommissionen fortsat udsendt forskellige meddelelser og 
rammebestemmelser til afklaring af de gældende regler på forskellige områder, 
som f.eks. statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, anvendelse af 
artikel 85 på Joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed ("Joint 
venture guidelines") og anvendelse af "de minimis"-princippet på 
ølkontrakter*5). Kommissionen har også udsendt en meddelelse om de 
nationale domstoles anvendelse af EF's konkurrenceret*8), og en anden 
meddelelse om anvendelse af artikel 85 på handelsagenter er under 
udarbejdelse. Endelig har Kommissionen vedtaget en forordning om ændring og 
tilpasning af fire gruppefritagelsesordninger*7). Alle disse forskellige 
tekster vil kunne yde et væsentligt bidrag til at øge gennemsigtigheden. 
Kommissionen har nu offentliggjort sin grønbog om posttjenester*8), som er 
et område af stor betydning både i generel samfundsmæssig og økonomisk 
henseende og i konkurrencepolitisk henseende. Det samme er tilfældet med den 
gennemgang, den har foretaget af telekommunikationssektoren, som er mundet 
ud i oplæg om dels telekommunikationstjenester og dels 
telekommunikationsudstyr. Alle tre oplæg er udsendt som led i en bred 
høring. Endelig er Kommissionen i år begyndt at offentliggøre vejledende 
brochurer med et generelt sigte, der skal informere offentligheden om 
hovedtrækkene i konkurrencepolitikken*9). 
(4) Nr. 339 ff. i denne beretning. 
(5) Se nr. 301 i denne beretning. 
(6) Se nr. 299 i denne beretning. 
(7) Se nr. 265 i denne beretning. 
(8) Se nr. 512 i denne beretning. 
(9) Den første bærer titlen "Competition Policy in the European Community" 
og er udsendt i serien European File. 
1.V.§1 . 4 
74 
Der er desuden udgivet en række samlinger af beslutninger truffet i henhold 
til artikel 85 og 86 og fusionsforordningen samt regelsamlinger, der i øvrigt 
er ved at blive ajourført og suppleret med statsstøttereglerne. 
Bestræbelserne på at skabe øget gennemsigtighed har endvidere givet sig 
udslag i, at Kommissionens embedsmænd i stigende grad har deltaget i 
informationsarrangementer rettet mod forskellige typer publikum og i, at 
Generaldirektoratet for Konkurrence har taget mod embedsmænd fra såvel 
medlemsstaterne som fra tredjelande samt et stort antal praktikanter. 
1.V.§2. 5 
<T4> §2. Subsidiar itet 
120. Subsidiaritetsprincippet (også kaldet "nærhedsprincippet") er for 
øjeblikket genstand for en omfattende debat, som naturligvis heller ikke kan 
undgå at berøre konkurrencepolitikken. 
I den forbindelse er det interessant at bemærke, at kernen i dette princip 
faktisk har haft indflydelse på udformningen af Traktatens 
konkurrenceregler, længe før princippet blev almindeligt kendt. Artikel 85 og 
86 giver således kun Kommissionen hjemmel til at skride ind, når konkurrencen 
på fællesmarkedet er truet, og når den anfægtede aftale eller adfærd påvirker 
samhandelen mellem medlemsstater. Af "bagatel-meddelelsen" fra 1986 fremgår 
klart, at konkurrencebegrænsningerne efter Kommissionens opfattelse desuden 
må være mærkbare. 
Det samme gælder med hensyn til fusionsforordningen. Kommissionen har hjemmel 
til at skride ind, når der er tale om fusioner af fæl lesskabsdimension, 
hvilket måles dels efter de involverede virksomheders størrelse, dels efter 
den grænseoverskridende karakter af deres aktiviteter. Forordningen åbner 
desuden mulighed for, når de fastsatte tærskelværdier er overskredet, at 
henvise de sager til medlemsstaterne, som Kommissionen finder hovedsagelig 
sorterer under dem. 
Subsidiaritetsprincippet kan også komme ind i billedet, når der er tale om 
konkurrencereglernes håndhævelse. Kommissionen samarbejder allerede med de 
nationale myndigheder med hensyn til procedurerne for anvendelse af 
artikel 85 og 86 samt fusionsforordningen. Men der er mulighed for at 
udstrække dette samarbejde endnu længere. Kommissionen går ind for, at de 
nationale domstole på grundlag af den nationale ret eller EF-retten må kunne 
behandle sager, der hovedsageligt er af national karakter. En sådan 
arbejdsfordeling vil give Kommissionen bedre muligheder for at sætte de 
begrænsede ressourcer, den råder over, ind på at behandle de sager, der har 
betydning for EF som helhed, samtidig med at der skabes sikkerhed for en 
korrekt anvendelse af konkurrencereglerne i alle de andre sager. EF's 
Førsteinstansret har i øvrigt givet Kommissionen medhold i, at den har ret 
til at foretage en prioritering ud fra EF's interesser*10), og Kommissionen 
har allerede haft en række positive erfaringer med denne fremgangsmåde. 75 
(10) Se Automec-dommen, nr. 323 i denne beretning. 
1.V.§2. 6 
76 
Det må understreges, at der ikke blot er tale om, at de nationale myndigheder 
kan hjælpe Kommissionen med at varetage dens opgaver - det modsatte kan også 
tænkes. Kommissionen kan således med de særlige beføjelser, den har, skride 
ind i sager, som i første omgang er taget op af en national myndighed, 
således som den gjorde i år i forbindelse med en undersøgelse af priserne på 
audiovisuelle produkter efter kontakter med de danske 
konkurrencemyndigheder*11). 
Som der blev peget på bl.a. i Suther land-rapporten, er der desuden i dag 
mange faktorer, der taler for en øget inddragelse af de nationale domstole i 
håndhævelsen af konkurrencereglerne. Artikel 85 og 86 samt bestemmelserne i 
gruppefritagelsesforordningerne har således direkte gyldighed, og de 
nationale domstole er ofte i stand til hurtigt at efterkomme sagsøgernes 
anmodninger om foreløbige forholdsregler. Desuden kan de på én gang tage 
stilling til alle aspekterne i en sag, herunder også spørgsmål om eventuel 
skadeserstatning. For at fremme en sådan udvikling har Kommissionen udsendt 
en meddelelse om de nationale domstoles anvendelse af EF's 
konkurrenceret*12), hvori den afklarer en række spørgsmål, der kan opstå i 
forbindelse hermed. De nationale domstole kan også bede Kommissionen om 
bistand med hensyn til de Juridiske eller faktuelle spørgsmål, de måtte have 
behov for at få afklaret. Kommissionen har allerede efterkommet flere 
sådanne anmodninger fra nationale domstole og vil også gøre det fremover. 
121. Kontrol med statsstøtte er et område, hvor subsidiaritetsprincippet i 
sagens natur ikke kan spille nogen særlig stor rolle. For man kan vanskeligt 
forestille sig, at en medlemsstat ud fra hensynet til EF's interesser selv 
vil kunne udøve kontrol med den støtte, den selv yder på sit eget 
territorium. Kommissionen har dog vedtaget en række bestemmelser, der skal 
sikre, at den for fremtiden Ikke behøver at tage stilling til 
statsstøttesager uden større betydning. 
Kommissionen ræsonnerer således, at statsstøtte under en vis størrelsesorden 
ikke vil kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater og derfor heller 
ikke kunne give anledning til konkurrencefordrejninger på EF-plan. Heraf 
(11) Se nr. 548 i denne beretning. 
(12) Se nr. 299 i denne beretning. 
1.V.§2. 7 „ 
følger, at disse former for statsstøtte ikke falder ind under Traktatens 
artikel 92, stk. 1, og at det derfor må være op til de enkelte medlemsstater 
at føre kontrol med sådan støtte ud fra konkurrencemæssige kriterier. Grænsen 
for sådanne former for statsstøtte er blevet fastsat til 50 000 ECU pr. 
virksomhed over tre år. Det er lidet sandsynligt, at Kommissionen vil gå 
endnu længere i dette ræsonnement. Men Kommissionens meddelelse herom er ikke 
uden betydning, idet det er første gang, at Kommissionen i en generel 
meddelelse har anerkendt, at visse former for statsstøtte ikke falder ind 
under artikel 92. 
Kommissionens kontrol med statsstøtte vil desuden også kunne blive styrket 
væsentligt ved, at virksomheder, der er blevet påført skade som følge af, at 
der ulovligt eller uden godkendelse er blevet ydet statsstøtte til en 
konkurrent, anlægger sag for nationale domstole. 
Netop statsstøtteområdet giver imidlertid en udmærket illustration af det 
andet aspekt ved subsidiaritetsprincippet - nemlig at der kun skal handles på 
EF-plan, når det ikke kan gøres mere effektivt på andre planer. Det bemærkes 
i den sammmenhæng, at det er EF, der har ansvaret for gennemførelsen af det 
indre marked, og at ensartede konkurrencevilkår er en forudsætning for dette 
indre marked. Og skabelse af ensartede konkurrencevilkår kræver til syvende 
og sidst en indsats på et centralt plan. Det er derfor klart, at 
virkeliggørelsen af de konkurrencepolitiske mål i EF i overensstemmelse med 
subsidiaritetsprincippet forudsætter, at Kommissionen bevarer sin centrale 
rolle i håndhævelsen og udformningen af konkurrencereglerne. Et andet 
eksempel herpå er de horisontale aftaler af EF-dimension, som kun kan 
behandles af Kommissionen, og hvor Kommissionen alene har beføjelse til at 
iværksætte undersøgelser og træffe beslutninger. I øvrigt indebærer den nye 
artikel 130 B i Maastricht-traktaten også, at der i højere grad tages hensyn 
til den økonomiske og sociale samhørighed inden for EF i de beslutninger, der 
træffes i statsstøttesager. 
1.V.§3. 8 
<T4> §3. Tilpasning af procedurerne 
122. De bestræbelser, der udfoldes for at gøre konkurrencepolitikken mere 
gennemsigtig, har til formål at øge kendskabet og tilslutningen til denne 
politik og dermed også styrke dens effektivitet. Det samme er tilfældet med 
subsidiaritetsprincippet, som skal sikre, at konkurrencereglerne håndhæves af 
den instans, der bedst kan gøre det. Men styrkelsen af EF-rettens 
gennemførelse forudsætter også en indsats med hensyn til selve det arbejde, 
der gøres i Kommissionen, således at den bedre kan løse sine opgaver. 
123. Kommissionen har til hensigt at fremskynde de procedurer, den følger ved 
anvendelse af EØF-Traktatens artikel 85 og 86. Til trods for den betydelige 
afkortning af procedurerne, det er lykkedes at opnå i de seneste år gennem 
den rationalisering, der er blevet gennemført af GD IV's arbejde, opfattes 
sagsbehandlingen stadigvæk som værende for langvarig. Det er et helt generelt 
problem. Kommissionen overvejer for øjeblikket mulighederne for at løse dette 
problem gennem en tilpasning af dens arbejdsmetoder. Konkrete 
foranstaltninger i den retning er allerede blevet truffet med hensyn til de 
såkaldte strukturelle Joint ventures. 
124. Ved strukturelle Joint ventures forstås alle de tilfælde, hvor 
etablering af et samarbejde fører til betydelige strukturændringer i de 
virksomheder, der deltager heri. Der er tale om Joint venture-virksomheder 
med betydelige aktiver, navnlig inden for produktion eller såvel produktion 
som afsætning. Netop i sådanne sager er det vigtigt, at de behandles hurtigt. 
For kun en hurtig stillingtagen fra Kommissionens side til den anmeldte Joint 
venture-aftale kan give de implicerede den retssikkerhed, de har brug for for 
at kunne realisere deres projekt. 
Den nye ordning bygger til dels på de erfaringer, man har gjort med 
forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og 
virksomhedsovertagelser. Senest seks måneder fra den dato, hvor alle 
oplysninger i den anmeldte aftale er kommet den i hænde, vil Kommissionen 
give parterne skriftlig meddelelse om, hvorvidt deres aftale rejser tvivl med 
hensyn til dens forenelighed med konkrrencereglerne eller ej. 78 
1.V.§3. 9 
Indholdet af denne meddelelse vil variere, alt efter sagens omstændigheder: 
I de sager, hvor der ikke er problemer, vil Kommissionen fremsende 
en administrativ skrivelse - et såkaldt "comfort letter" - om, at 
aftalen er forenelig med artikel 85, stk. 1 eller 3. 
Finder Kommissionen det nødvendigt at træffe en formel beslutning i 
sagen i stedet for blot at afgøre den ved en administrativ 
skrivelse, underretter den de implicerede virksomheder om, at den 
har til hensigt at træffe beslutning om negativattest eller 
fr i tagelse. 
Hvis Kommissionen nærer alvorlige betænkeligheder med hensyn til 
aftalens forenelighed med konkurrencereglerne, giver den parterne 
skriftlig underretning om, at den agter at tage sagen op til en 
indgående behandling, som eventuelt kan munde ud i en beslutning, 
hvori den nedlægger forbud mod aftalen, fritager den på visse 
nærmere fastsatte betingelser eller indrømmer fritagelse uden 
bet ingelser. 
I de tilfælde, hvor Kommissionen påtænker at træffe formel beslutning, giver 
den parterne vejledende oplysninger om, hvornår den endelige beslutning 
ventes at foreligge, samt om enhver ændring af det forventede tidspunkt, de 
nærmere omstændigheder i sagsbehandlingen måtte forårsage. 
Den nye ordning, som trådte i kraft pr. 1. Januar 1993, er fuldt og helt 
baseret på, at de kompetente afdelinger i Kommissionen underkaster sig en 
selvdisciplin. Der er udsendt interne instrukser om de ovenfor beskrevne 
retningslinjer. 
Formålet med ordningen er at sætte Kommissionen i stand til at sikre en 
hurtigere beslutningstagning, større gennemsigtighed i procedurerne og øget 
retssikkerhed. Den afprøves på en ganske bestemt kategori af anmeldelser, og 
på basis af resultaterne vil man kunne vurdere de reelle muligheder for at 
fremskynde procedurerne, uden at det kræver en forøgelse af personalet. På 
baggrund af erfaringerne hermed vil Kommissionen tillige kunne tage stilling 
til, om denne ordning vil kunne anvendes på andre typer 
konkurrencebegrænsende aftaler. 79 
1.V.§4. 10 
<T4> §4» Kommissionens virksomhed (kvantitativ beskrivelse) 
125. Generaldirektoratet for Konkurrence havde pr. 31. december 1992 et 
personale på 407 ansatte (inki. nationale eksperter). 44% af det disponible 
personale beskæftigede sig med artikel 85- og 86-sager, 12% beskæftigede sig 
med fusionssager, 3% med artikel 90-sager, 21% med statsstøttesager, 9% med 
Internationale relationer og koordination og 11% med databehandling, 
dokumentation og andre tværgående opgaver. 
126. Pr. 31. december 1992 var der 1562 sager til behandling efter EØF-
Traktatens artikel 85 og 86. Sammenholdt med de 2287 sager, der var til 
behandling pr. 1. Januar samme år, svarer dette til en nedgang i antallet af 
verserende sager på over 30%. Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på 
at nedbringe antallet af verserende sager, hvilket formentlig vil blive 
lettere i takt med de nationale domstoles øgede anvendelse af artikel 85 og 
86, ikke mindst efter Kommissionens nyligt udsendte meddelelse herom*13). I 
årets løb fik Kommissionen i alt 399 nye sager til behandling, heraf 246 
anmodninger og anmeldelser, 110 klager og 43 sager, som Kommissionen tog op 
på eget initiativ. I samme tidsrum færdigbehandlede den 1124 sager. 
Kommissionens arbejdsbyrde med artikel 85- og 86-sager bestod pr. 
31. december 1992 af 1064 anmodninger og anmeldelser, 287 klager og 211 sager 
taget op på eget initiativ. 
Af de sager, der blev færdigbehandlet i årets løb, blev 176 henlagt ved 
fremsendelse af administrative skrivelser, efter at virksomhederne havde 
erklæret sig indforstået med en skriftlig udtalelse fra Generaldirektoratet 
for Konkurrence. I 8 af disse sager blev der offentIigjort en meddelelse 
efter artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. Yderligere 553 sager blev 
henlagt, fordi aftalerne ikke længere var gældende, fordi deres indvirkninger 
ikke var tilstrækkeligt mærkbare til, at det var nødvendigt at fortsætte 
behandlingen af dem, fordi klagerne var blevet trukket tilbage, eller fordi 
undersøgelserne Ikke havde afsløret nogen konkurrencebegrænsende praksis. Der 
blev i 1992 I 20 tilfælde vedtaget formelle beslutninger om en aftales eller 
adfærds forenelighed med konkurrencereglerne. I fem af disse sager fandt 
Kommissionen aftalerne i strid med artikel 85, stk. 1, men undlod at pålægge 
bøder, i andre fem sager blev der pålagt bøder. I fire beslutninger blev der 80 
(13) Se nr. 299 i denne beretning. 
1.V.§4. 11 
81 
indrømmet formel fritagelse efter EØF-Traktatens artikel 85, stk. 3, og 
endelig fastslog Kommissionen i tre sager, at der forelå misbrug af 
dominerende stilling efter EØF-Traktatens artikel 86 og pålagde bøder herfor. 
I tre yderligere beslutninger pålagde Kommissionen bøder, fordi de pågældende 
virksomheder havde nægtet at efterkomme en beslutning om iværksættelse af en 
kontrolundersøgelse. Kommissionen vedtog desuden i 1992 syv formelle 
beslutninger, hvori den afviste klager. 
127. Med hensyn til fusionsforordningen fik Kommissionen i årets løb anmeldt 
59 nye sager, medens 61 blev færdigbehandlet i en formel beslutning. 
I 9 af de i alt 61 endelige beslutninger fastslog Kommissionen, at den 
anmeldte transaktion ikke var en fusion efter fusionsforordningens (fo. 
4064/89) artikel 6, stk. 1, litra a). I 47 tilfælde fastslog Kommissionen, at 
fusionen var forenelig med fællesmarkedet og kunne godkendes efter artikel 6, 
stk. 1, litra b). Kommissionen vedtog desuden fire beslutninger om 
godkendelse af fusioner efter at have indledt en procedure efter 
fusionsforordningen artikel 8, stk. 2, og i tre af disse sager blev der 
knyttet visse betingelser og påbud til dens godkendelse. Endelig blev der i 
en sag truffet beslutning om godkendelse uden nærmere betingelser. Pr. 
1. Januar 1992 havde Kommissionen 7 sager til behandling, pr. 1. Januar 1993 
8 sager. 
128. I forbindelse med EKSF-Traktatens konkurrenceregler blev der i 1992 
truffet 1 beslutning efter artikel 65 og 10 beslutninger efter artikel 66. 
Yderligere 17 artikel 65-sager blev henlagt efter fremsendelse af 
administrative skrivelser, og 30 koncentrationer af mindre betydning blev 
fritaget efter reglerne i beslutning 25/67. Alle EKSF-sager er 
færdigbehandlet. 
Der blev i i alt 76 tilfælde foretaget kontrolundersøgelser af den angivne 
produktion i afgiftspligtige kul- og stålvirksomheder (EKSF-Traktatens 
artikel 49 og 50). 
129. På statsstøtteområdet holdt antallet af anmeldelser fra medlemsstaterne, 
således som det fremgår af tallene i tabel 1, sig nogenlunde uændret i 1992 
forhold til året før. Derimod kan der konstateres en kraftig nedgang 
antallet af procedurer indledt efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, og 
1.V.§4. 12 
82 
antallet af endelige beslutninger om forbud mod statsstøtte eller godkendelse 
på særlige betingelser. Dette er en bekræftelse af den tendens, der kunne 
konstateres sidste år, og må tilskrives, at medlemsstaterne i højere grad end 
før allerede på anmeldelsesstadiet tager hensyn til EF's konkurrenceregler 
samt til Kommissionens beslutningspraksis og EF-Domstolens retspraksis på 
området. Kommissionens bestræbelser på at øge gennemsigtigheden og stramme 
kontrollen har således båret frugt. På samme måde viser det stigende antal 
projekter, der først blev anmeldt og siden trukket tilbage af 
medlemsstaterne, at de er lydhøre over for de retningslinjer, Kommissionen 
udstikker under gennemgangen, og at de - når Kommissionen rejser en 
indvending - foretrækker at undgå, at Kommissionen indleder en procedure og 
træffer en negativ beslutning med de deraf følgende konsekvenser for de 
berørte virksomheder. 
I 1992 registrerede Kommissionen desuden 102 sager, der ikke var blevet 
anmeldt efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3. 
I 71 af disse sager rejste den ingen indsigelse, i 18 sager indledte den 
proceduren efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2*14). Antallet af 
uanmeldte støttesager er faldet i forhold til 1991 (145 sager). Hvis denne 
udvikling holder stik i de kommende år, kan den opfattes som udtryk for, at 
medlemsstaterne er blevet bedre til at overholde bestemmelserne i EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 3, hvilket Kommissionens beslutsomme holdning og 
de beføjelser til at stille ydelsen af en ulovlig støtte i bero, den fik 
tillagt af EF-Domstolen i Boussac-dommen, nok ikke har været uden indflydelse 
på. 
(14) Antallet af sager registreret i 1992 stemmer ikke nødvendigvis overens 
med antallet af vedtagne beslutninger. I nogle af de sager, der indgik i 
1991, blev beslutningen først truffet i 1992. 
1.V.§4. 13 
Tabel 1 - Kommissionens kontrol 
medregnet) 83 
med statsstøtte (støtte til landbrug, fiskeri og transport Ikke 
Kommissionens stillingtagen1) 
Ar Indledning af Indstilling af Endelig beslut­
proceduren i proceduren I nlng i henhold til 
EØF-Traktatens EØF-Traktatens EØF-Traktatens 
Antal Ingen artikel 93, artikel 93. artikel 93. 
anmeldte indsigelse stk. 2, eller stk. 2, eller stk. 2. eller 
projekter artikel 8. artikel 8. artikel 8, 
stk. 3. i be- stk. 3. i be- stk. 3. i be­
slutning nr. slutning nr. slutning nr. 
2320/81/EKSF 2320/81/EKSF 2320/81/EKSF 
(2) (3) Anmeldte 
projekter, som 
medlemsstaterne 
siden har 
trukket tilbage 
1981 92 79 
(heraf stol-16) (heraf stol« 
1982 200 104 
(heraf stå 1-81) (heraf stal« 
1983 174 101 
(heraf stâl-4) (heraf stah 
(4) 
1984 162 201 
(heraf stal-10) (heraf stal» 
(4) 
1985 133 102 
(heraf stå 1-7) (heraf stal» 
(4) 
1986 124 98 30 19 14 
•11) (heraf stal-9) (heraf stâl-4) 
86 30 13 
•25) (heraf stâl-56) (heraf stâl-13) (heraf stal-1) 
55 18 21 
•18) (heraf stal-9) 
1987 
1988 
1989 
1990 
1991 
1992 326 
375 
296 
429 
472 
459 205 
311 
254 
352 
383 
393 
(N sager) 
468 
(al le sager, 
E/N/NN) 58 34 
•66) (heraf stal-1) 
38 31 
•21) (heraf stal-1) 
47 26 
27 32 
31 32 
37 27 
33 24 
53 25 
26 33 
+2 efter art. 6, 
stk. 2, i 
beslutning 
322/89/EKSF 21 (5) 
10 
10 
13 
16 
12 
9 9 
6 
11 
2 
21 
25 
NB: 
1) 
2) 
3 Tallene i anden kolonne er ikke lig med summen af tallene i de fire efterfølgende kolonner, 
hvilket skyides, at nogle sager er overført fra det ene år til det andet, og at Kommissionen, når 
den bringer EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2. eller artikel 8, stk. 3. i beslutning nr. 
2320/81/EKSF 1 anvendelse, må traf fe to beslutninger, nemlig beslutningen om at indlede procedure 
og herefter den endelige beslutning i sagen. 
Der henvises til bilagene til denne beretning, som indeholder nærmere enkeltheder. Kommissionens 
stillingtagen på stolomrodet omfatter stålprodukter henhørende under bade EØF- og EKSF-Traktaten, 
og som følge af systemet med trancher overstiger antallet af de sager, Kommissionen har 
behandlet, antallet af anmeldelser. 
I de fleste tilfælde træffes beslutningen, efter at der under proceduren er ført forhandlinger om 
at få fjernet de elementer, som på forhånd gjorde projektet uforeneligt med fællesmarkedet. 
Offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Inkl. støttetrancher frigivet i henhold til beslutningerne af 29.6.1983. 
Den beslutning, hvorved den franske investeringsstøtte blev godkendt på visse betingelser, er 
ikke medregnet heri (jf. Fjortende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 253). 
2.1.A.§1.a. 1 Q4 
<T1> ANDEN DEL: KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER 
<T2> Kapitel I: Kommissionens vigtigste beslutninger 
og foranstaltninger*1) 
<T3> A. Konkurrencebegrænsende aftaler 
<T4> §1. Horisontale aftaler 
<T5> - Oprettelse af Joint venture-selskaber 
<T6> a) Carlsberg/Courage 
130. Carlsberg var et af de første udenlandske bryggerier, der kom ind på det 
britiske ølmarked. Oprindelig eksporterede det sine pilsnerøl direkte fra 
Danmark, hvorefter det etablerede sit eget bryggeri i Det Forenede Kongerige 
med det britiske bryggeri Grand Metropolitan som medejer for så i 1980 at 
overtage hele ejendomsretten til dette bryggeri. Da salget oversteg 
Carlsbergs egen produktionskapacitet i Det Forenede Kongerige, indgik det 
samtidig en 10-årig produktions-/distributionsaftale med Grand Metropolitan. 
Kommissionen fritog formelt denne ordning*2). Kommissionen tog især hensyn 
til, at Carlsberg ikke havde sit eget salgsnet i Det Forenede Kongerige, hvor 
det dengang var praktisk talt umuligt for en udenforstående at levere øl til 
pubber og restauranter uden et samarbejde med et af de britiske bryggerier, 
idet de fleste pubber var direkte ejet af de britiske bryggerier. Udløbet af 
denne aftale faldt sammen med Courage's overtagelse af Grand Metropolitans 
bryggerivirksomhed*3) i 1991. Carlsberg fornyede sin aftale (på ændrede 
vilkår), men nu med Courage (næststørste bryggeri i UK). 
Aftalen med Courage indebar et omfattende samarbejde mellem de to parter. 
Courage erhvervede retten til i 10 år at brygge en række Carlsberg-produkter 
på licens, og det fik eneret til at distribuere Carlsberg-øl til 
supermarkeder og andre forretninger i en periode på 5 år samt en ikke-
eksklusiv distributlonsret til pubber og restauranter i en periode på 10 år. 
Ifølge aftalen skulle Courage mindst aftage en vis mængde Carlsberg-øl. 
(1) Sager, som ikke er anført i dette kapitel, er anført i bilaget, hvor 
alle referencerne ligeledes findes. 
(2) Jf. Kommissionens beslutning I Carlsberg-sagen, EFT L 207 af 2.8.1984. 
(3) Jf. nr. 86 i Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken. 
2.1.A.§1.a.2 85 
Kort efter indgåelsen af denne aftale meddelte Carlsberg, at det havde til 
hensigt at fusionere alle sine brygge- og ØlsalgsaktIviteter i UK - herunder 
aftalen med Courage - med Allied Lyons' aktiviteter i et Joint venture med 
navnet CarIsberg-Tetley ("CT")*4). Som resultat af den transaktion ville 
Carlsberg ikke blot få del i kontrollen med Allied Lyons, som er UK's 
tredjestørste bryggeri, men også opnå, at dets øl fik direkte adgang til 
pubber ejet af Al I led. 
Kommissionen anså de to aftaler for uforenelige med hinanden. Den meddelte 
parterne, at den ikke (hverken de Jure eller de facto) kunne acceptere 
Courages eneret til at distribuere til supermarkeder og andre forretninger, 
for der var Ingen grund til at give en konkurrent en sådan rettighed. Denne 
konklusion blev yderligere underbygget med oprettelsen af CT, som selv havde 
en stærk position inden for salg til detailleddet. Eftersom aftalen 
vedrørende pubber og restauranter var ikke-eksklusiv, krævede især de 
pågældende mindstemængder - som gav Carlsberg privilegeret adgang til pubber, 
som Courage leverede til - et fortsat samarbejde mellem de to parter. I 
betragtning af CT's stilling som tredjestørste bryggeri mente Kommissionen, 
at Carlsberg ikke ville have behov for et omfattende samarbejde med Courage 
om salg af sine øl til pub- og restaurationsbranchen. Den mente, at det under 
disse omstændigheder kun ville være nødvendigt med en meget begrænset aftale, 
nemlig kun om levering til de pubber, som Carlsberg ellers ikke ville kunne 
få adgang til. Kommissionen meddelte derfor parterne, at deres aftale om 
pubber og restaurationer skulle begrænses til levering af Carlsberg-øl ti I de 
pubber, der er bundet til Courage. Dette nødvendiggjorde en halvering af 
kravene til den minimale mængde og en reduktion af aftalens varighed, således 
at dens ophør ville falde sammen med det tidspunkt, hvor de pubber, der er 
bundet til Courage, bliver frit stillede (free houses)*5). Parterne ændrede 
deres aftaler i overensstemmelse hermed. Som følge heraf kunne Kommissionen 
afslutte sagen med et "comfort letter" i henhold til artikel 85, stk. 3. 
(4) Jf. nr. 131 i denne beretning. 
(5) Som en betingelse for godkendelsen af Courages overtagelse af Grand 
Metropolitan forpligtede parterne sig til at garantere, at 
konkurrenterne også fik adgang ti I at levere til deres pubber efter et 
vist tidsrum. For de pubber, der fortsat ejedes af Grand Metropolitan, 
var dette tidsrum 4 år, mens de pubber, som de ejede i fællesskab, 
skulle frigøres fra deres tilknytning 7 år efter transaktionen. Der 
henvises i øvrigt til nr. 86 i Enogtyvende Beretning om 
Konkur rencepoI i t i kken. 
2.1.A.§1.b.3 g£ 
<T6> b) CarIsberg/AII led Lyons 
131. I slutningen af 1991 bekendtgjorde Carlsberg og Allied Lyons, at de 
havde til hensigt at fusionere deres bryggeaktiviteter og engrossalg af øl i 
UK gennem oprettelse af et Joint venture, CarIsberg/Tetley ("CT"), hvori de 
hver fik en andel på 50%. På det tidspunkt tegnede de fem største bryggerier 
sig for næsten 80% af den britiske ølproduktion og lidt mere for pilsners 
vedkommende. Efter etableringen af CT tegnede de sig så for ca. 90% af den 
britiske pilsnerproduktion. CT ville blive det tredjestørste bryggeri i Det 
Forenede Kongerige. 
132. Det var planen, at begge parter skulle overføre alle relaterede aktiver, 
erhvervsaktiviteter samt relevant personale og ledelse til CT. Allied Lyons' 
detallaktiviteter indgik ikke i transaktionen. Dets udlejede 
detai I foretagende skulle fortsat ejes og kontrolleres af datterselskabet 
Allied Retail. Carlsberg og Allied Lyons skulle endvidere fortsat beholde 
ejendomsretten til deres respektive ølmærker i UK. CT ville imidlertid få 
ene I i cens til at brygge og sælge disse produkter i UK. Endvidere skulle det 
indgå en tiårig eksklusiv indkøbsaftale med Allied Lyons om visse vine og 
spirituosa og med Britannia Soft Drinks (et Joint venture mellem Allied 
Lyons, Bass og Whitbread) om visse alkoholfrie drikke. Til gengæld skulle CT 
have eneret til i 7 år at levere øl, vin, spirituosa og alkoholfrie drikke 
til Allied Retails udlejede beværtninger. 
133. Det første problem var, om denne transaktion falder inden for forordning 
4064/89 (fusionsforordningen) eller Traktatens artikel 85 eller 86. 
134. Eftersom Carlsberg og Allied Lyons fortsat skulle beholde ejendomsretten 
til deres ølmærker og have et afgørende ord i den kommercielle politik med 
hensyn til mærkerne, mente Kommissionen, at CT ikke ville udgøre en 
selvstændig økonomisk enhed, men snarere et redskab, hvorigennem begge parter 
kunne koordinere deres markedspolitik og især deres mærkepolitik. Joint 
venture-selskabet blev derfor anset for at være af kooperativ art. Dette 
synspunkt Indebar, at de britiske myndigheder i lige så høj grad havde 
kompetence til at se nærmere på det. 
2.1.A.§1.b.4 
87 
135. Transaktionen blev derefter anmeldt til Kommissionen i henhold til 
forordning nr. 17. Som følge af dens betydning og for at kunne tage hensyn 
til tredjeparters opfattelse på et så tidligt tidspunkt som muligt 
offentliggjorde Kommissionen en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende, hvori den bad tredjeparter om at indsende deres kommentarer til 
transaktionen*6). Kommissionen modtog en række bemærkninger. 
136. Efter en dybtgående undersøgelse konkluderede Kommissionen, at 
transaktionen ville medføre en yderligere styrkelse af et allerede 
oligopol1stIsk marked (det britiske pilsnermarked). Virkningerne blev anset 
for at være særlig fremtrædende i pub- og restaurationsbranchen, som er 
karakteriseret ved en høj grad af vertikal integration (pubberne ejes af 
bryggerier). Den 28. juli 1992 meddelte Kommissionen parterne, hvilke 
betingelser den anså for at være nødvendige for at transaktionen kunne 
accepteres. De britiske myndigheder bekendtgjorde samtidig en række lignende 
betingelser. Det drejede sig om: 
en reduktion af varigheden af den eksklusive ølforsyningsaftale mellem 
CT og Allied Retail fra 7 11 i 5 år, og 
inden udløbet af 2 år skulle lejere af Allied Retails pubber frit kunne 
foretage mindst 50% af deres samlede årlige indkøb af pilsnere hos 
enhver leverandør. 
137. Endvidere krævede Kommissionen, at 
den eksklusive indkøbsaftale mellem CT og Allied Lyons angående visse 
vine og spirituosa skulle reduceres fra 10 til 5 år, 
den eksklusive indkøbsaftale mellem CT og Britannia Soft Drinks skulle 
ændres, således at CT fik mulighed for at købe og videresælge sodavand 
fra enhver leverandør, og at varigheden ligeledes skulle reduceres fra 
10 ti I 5 år, og at 
den eksklusive leveringsaftale mellem CT og Allied Retail om vin, 
spirituosa, cider og læskedrikke skulle reduceres fra 7 til 5 år. 
(6) EFT C 97 af 16.4.1992. 
2.1.A.§1.b.5 
88 
De relevante aftaler blev ændret i overensstemmelse hermed. Den anden 
betingelse angående adgangen for konkurrerende pilsnerøl til Allied Retails 
pubber og restauranter blev imidlertid drøftet yderligere. Som resultat heraf 
forpligtede parterne sig i stedet til fra det andet år at frigøre et bestemt 
antal af Allied Retails pubber fuldstændigt fra deres tilknytning (for alle 
øltypers vedkommende). Da den anslåede mængde, der skulle frigøres som følge 
heraf, svarede til mængden under den anden betingelse, blev sagen afsluttet. 
CT og tilhørende leveringsaftaler fik udstedt et "comfort letter" i henhold 
ti I artikel 85, stk. 3. 
2.I.A.§1.C.6 
89 
<T6> c) Fiat/Hitachi 
138. Den 21. december 1992*7) vedtog Kommissionen en beslutning i henhold 
til artikel 85, stk. 3, om Fiats og Hitachis oprettelse af et Joint venture 
om fremstilling, distribution og salg af mellemstore til store hydrauliske 
gravemaskiner. 
Ifølge de aftaler, som parterne har anmeldt, begynder Joint venture-selskabet 
sin virksomhed med at overtage Fiats eksisterende produktion af gravemaskiner 
og cylindere, mens det skal udvikle en ny Fiat/Hitachi-produktion med 
anvendelse af Hitachis teknologi. Selskabet har eneforhandling i Vesteuropa 
(herunder hele Fællesskabet), Middelhavsområdet og Afrika. 
Efter drøftelser med Kommissionens tjenestegrene har parterne ændret 
aftalerne, således at Hitachi, for så vidt angår Fællesskabet, har tilladelse 
til at foretage passivt salg på det område, hvor Joint venture-selskabet har 
eneforhandling. Det vil med andre ord sige, at Hitachi ikke vil forsøge at 
sælge sine produkter til virksomheder, der er etableret i Fællesskabet, men 
at det vil effektuere ordrer, der indgår fra disse virksomheder. 
ifølge aftalerne skal joint venture-selskabet købe alle sine motorer hos 
Iveco (som er en del af Fiat-gruppen) og alt hydraulisk udstyr, som det ikke 
selv fremstiller, hos Hitachi. Selv om disse bestemmelser om eksklusivt køb 
forhindrer andre producenter af motorer og hydrauliske komponenter i at sælge 
deres produkter til Joint venture-selskabet, er denne begrænsning et resultat 
af oprettelsen af sidstnævnte og synes at udgøre en rimelig nødvendighed af 
hensyn til Joint venture-selskabets virke. 
(7) EFT L 20 af 28.1.1993, s. 10. 
2.1.A.§1.d.7 9Q 
<T6> d) Ford/VW 
139. Kommissionen har med en formel beslutning i henhold til EØF-Traktatens 
artikel 85, stk. 3, fritaget en aftale mellem bilproducenterne Ford og 
Volkswagen (VW) om oprettelse af et Joint venture-selskab i Portugal med 
henblik på fælles udvikling og produktion af et multifunktionelt køretøj 
(multi-purpose vehicle - MPV). 
Ford og VW vil opføre et fabriksanlæg i nærheden af Setubal med en kapacitet 
på 190 000 enheder om året, hvor produktionen skal påbegyndes i 1995. MPV'er 
produceret af joint venture-selskabet vil blive solgt i differentierede 
versioner af Ford og VW under hver sit mærke og gennem hver sit 
forhandlernet. 
MPV'er udgør et forholdsvis nyt og særskilt markedssegment som følge af deres 
specifikke træk (beregnet til at transportere op ti I syv personer, betydelig 
bagageplads, køre- og manøvreegenskaber som en personbil). MPV-markedet i EF 
domineres af Renault Espace (over 50% af markedet), som blev konstrueret af 
og samles af Matra S.A. (Matra). Alle andre konkurrerende produkter er 
fremstillet enten i Japan eller USA. 
Kommissionen har konstateret, at betingelserne for en fritagelse i henhold 
til Traktatens artikel 85, stk. 3, er opfyldt, idet samarbejdet bl.a. vil 
resultere i produktion af et nyt, konkurrencedygtigt produkt af høj kvalitet, 
som skal dække europæiske forbrugeres behov og øge konkurrencen på MPV-
markedet. Ved beslutningen om at tillade joint venture-selskabet mellem to 
førende bilproducenter blev der ligeledes taget hensyn til de usædvanlige 
omstændigheder i forbindelse med denne sag, herunder: 
MPV-markedssegmentets ringe omfang 
hverken Ford eller VW har været en betydelig leverandør på MPV-markedet 
i Europa 
strukturen på MPV-markedet, dvs. en enkelt leverandør med en dominerende 
stilling 
2.1.A.§1.d.8 g 
køretøjet skal produceres I et nyt og moderne produktionsanlæg. 
I betragtning af det eksisterende omfattende samarbejde i bilindustrien blev 
der knyttet en række strenge betingelser og påbud til fritagelsen, 
hovedsagelig for at begrænse en eventuel afsmittende virkning af samarbejdet, 
som kunne skade konkurrencen mellem partnerne i de tilgrænsende sektorer 
(f.eks. stationcars, varevogne), og for at sikre, at Ford og VW konkurrerer 
aktivt med hinanden ved at distribuere hver for sig. 
Kommissionen har desuden afvist en formel klage fra Matra, hvorefter aftalen 
skulle være i modstrid med artikel 85. 
2.1.A.§1.e.9 
92 
<T5> - Aftaler vedrørende finansielle tjenesteydelser 
<T6> e) Assurpol*8) 
140. Den 14. januar 1992 indrømmede Kommissionen en fritagelse i henhold til 
artikel 85, stk. 3, til fordel for G.I.E. ASSURPOL og dens driftsbestemmelser 
i en periode på 7 år. 
G.I.E. ASSURPOL er en co-reassurancepool til dækning af risici for 
miljøskader (hændelig og gradvis forurening), som har deres oprindelse i 
visse erhvervsanlæg, der er beliggende i Frankrig. Den omfatter 50 
forsikringsselskaber (assurandørmedlemmer) og 14 reassuranceselskaber 
(deltagende medlemmer). 
Det er ikke forbudt assurandørmedlemmerne at reassurere sig uden for poolen, 
og de kan én gang om året trække sig ud med tre måneders varsel. Medlemskab 
af poolen er i øvrigt åbent for alle forsikrings- og reassuranceselskaber, 
der har tilladelse ti I at drive forretning i Frankrig. 
De fritagne aftaler giver mulighed for, at hvert enkelt assurandørmedlem 
individuelt kan tegne en ansvarsforsikring for gradvis forurening, hvorved de 
får en garanti for reassurance i poolen. 
Hvert af medlemmerne er ansvarlig for reassurancen af de risici, der er 
afgivet til poolen af assurandørmedlemmerne (90% af deres engagementer), med 
sin andel, som beregnes på grundlag af medlemmets engagement i forhold til 
poolens samlede kapacitet (i øjeblkket 131 mio. FF). 
På anmodning af Kommissionens tjenestegrene er der foretaget visse ændringer 
i de anmeldte tekster, således at de præmier, der afgives til co-reassurance 
ikke mere omfatter mæglersalærer eller assurandørmedlemmets 
administrationsudgifter. Assurandørmedlemmerne er således fortsat frit 
stillet med hensyn til at anvende forskellige præmier for de ASSURPOL-
policer, som de udsteder, selv om risikopræmierne og deltagelse i 
driftsudgifterne fastlægges i fællesskab. 
(8) EFT L 37 af 14.2.1992 og EF-Bull. 1/2-1992, punkt 1.3.63. 
2.1.A.§1.e.10 
93 
I den nuværende situation med en forværring af de økologiske problemer kunne 
der indrømmes en fritagelse, selv om alle assurandørmedlemmerne for andre 
former for ansvarsforsikring allerede dækker 70-80% af de potentielle 
brugere, fordi ASSURPOL-poI leerne kun tegner sig for ca. 3% af det anslåede 
præmiebeløb for markedet for ansvarsforsikring for miljøskader i Frankrig, og 
fordi poolen kun Indtager en ubetydelig stilling på reassurancemarkedet, 
markedets internationale dimension taget i betragtning. I øvrigt opvejes de 
konkurrencebegrænsninger, der skyldes samarbejdet inden for ASSURPOL, af 
rationaliseringen, forøgelsen af den økonomiske kapacitet og udviklingen af 
en teknik til forbedring af risikoforsikring, som der kun består et meget 
begrænset kendskab til. 
Beslutningen viser, at oprettelsen af en reassurancepool ikke nødvendigvis 
forhindrer, at der i fællesskab fastsættes præmier for direkte 
forsikringsvirksomhed, og at det ikke er absolut nødvendigt, at medlemmerne 
får fuldstændigt forbud mod at dække risici uden for poolen. 
2.1.A.§1.f.11 
94 
<T6> f) Eurocheoue: Helslnkl-aftalen*9) 
141. Den 25. marts 1992 vedtog Kommissionen en beslutning i sagen 
"Eurocheque: Helsinki-aftalen" om idømmelse af en bøde på 5 mio. ECU til 
Groupement des Cartes Bancaires (CB), der repræsenterer alle de franske 
banker i Eurocheque-systemet, og på 1 mlo. ECU til Eurochèque International 
for i 1983 at have indgået en aftale, der var i kraft indtil 1991, ifølge 
hvilken de franske banker fakturerede de franske handlende, som sendte dem 
udenlandske eurochecks, for den samme kommission, som den de anvendte for 
betaling med kort. Denne aftale udgjorde ikke blot en prisaftale, der er 
forbudt Ifølge artikel 85, stk. 1, men også et brud på "Package Deal"-aftalen 
fra 1980, der blev fritaget af Kommissionen i 1984, bl.a. på grundlag af 
princippet om, at en eurocheck er gratis for modtageren, da dennes bank 
modtager en kommission fra udstederens bank. 
Beslutningen afviser i øvrigt den anmodning om undtagelse fra denne aftale, 
der blev fremsat i 1990. 
Denne beslutning er det første eksempel på bødepålæg i banksektoren. 
Kommissionen tog hensyn til dette ved fastsættelsen af bøderne, ligesom den 
tog hensyn til ansvarsfordelingen og det udbytte, som deltagerne havde haft 
af aftalen. 
(9) EFT af 9.4.1992 og EF-BulI. 3-1992, punkt 1.2.40. 
2.1.A.§1.g.12 
95 
<T5> - Aftaler i energisektoren 
<T6> g) SHG mod EDF og ENEL 
142. Kommissionen har grebet ind I en strid mellem en uafhængig fransk 
producent og de to franske og italienske elmonopoler EDF og ENEL. 
143. Denne producent, hvis kraftværk af geografiske og tekniske årsager kun 
var tilsluttet det Italienske net, kunne ikke sælge sin elektricitet direkte 
til ENEL som følge af de eksklusive eksportrettigheder, som EDF havde fået 
tildelt. Den var derfor nødt til at sælge sin elektricitet til EDF til den 
tarif, der gjaldt for uafhængige franske producenter, mens dens produktion 
var beregnet til italien. 
144. Den lavere afregning af de uafhængige producenter i Frankrig i forhold 
til Italien medførte et økonomisk tab for ejeren af kraftværket. 
145. Kommissionens indgriben i denne strid resulterede i et kompromis mellem 
parterne, hvorved den franske producent fik en afregningsordning med EDF, som 
er baseret på ENEL's ordning med de uafhængige italienske producenter, 
således at der tages hensyn til kraftværkets helt specielle situation, idet 
det udelukkende kan tilsluttes nettet i det importerende medlemsland. 
Kommissionen understreger således, at konkurrencereglerne, som de bl.a. 
fremgår af Traktatens artikel 85 og 86, fuldt ud gælder for energisektoren, 
uanset Kommissionens foranstaltninger i forbindelse med gennemførelsen af det 
indre energimarked. 
2.1.A.§1.h.13 
96 
<T6> h) JAHRHUNDERTVERTRAG 
146. I sin beslutning af 22. december 1992 om godkendelse af 
"Jahrhundertvertrag" lagde Kommissionen atter til grund, at 
konkurrencereglerne finder anvendelse på energisektoren. Kommissionen 
bekræftede, at energimarkedet ikke må udelukkes fra konkurrence, og påpegede 
at restriktive foranstaltninger under hensyn til den videre udvikling af det 
indre marked skal begrænses til det, der er nødvendigt for at sikre den 
grund Iæggende forsyn i ngss i kkerhed. 
"Jahrhundertvertrag" er en række aftaler, hvorefter private og offentlige 
tyske elproducenter er forpligtet ti i at aftage faste mængder tysk kul til 
elproduktion. Efter Kommissionens mening falder disse aftaler ind under EØF-
og EKSF-Traktatens konkurrenceregler. Den eksklusive og langsigtede 
forpligtelse til at købe tysk kul forhindrer de tyske elproducenter i at 
importere kul eller andre primære energikilder fra andre medlemsstater og 
forhindrer ligeledes import af elektricitet. 
I beslutningen bekræftede Kommissionen igen sin politik, som går ud på, at 
den del af energitilførslen, der anvendes til elproduktion, og som først og 
fremmest stammer fra indenlandske energikilder, og således er beskyttet mod 
konkurrence, skal begrænses til den mængde, der er nødvendig for at sikre den 
grundlæggende elforsyning. Kommissionen fritog aftalerne, idet den fandt det 
godtgjort, at det forholdt sig således i dette tilfælde. 
Kommissionen mener, at denne andel ved udgangen af 1995 ikke bør overstige 
20% af den energitilførsel der anvendes til at dække brut toe I forbruget, og at 
den skal reduceres til 15% inden år 2000. 
Kommissionen understregede, at denne beslutning ikke påvirker dens vurdering 
af, hvorvidt støtten til den tyske kulindustri er forenelig med EF-reglerne. 
2.1.A.§1.1.14 
<T5> - Aftaler i søtransportsektoren 
<T6> i) Fransk-vestafr ikanske rederIkomitéer 
147. Kommissionen har konstateret, at de såkaldte "rederikomitéer", der er 
oprettet I forbindelse med trafikken mellem Frankrig og 11 vest- og 
centralafrikanske stater*10), udgjorde aftaler, som var i strid med 
bestemmelserne i EØF-Traktatens artikel 85, og at de krænkede bestemmelserne 
i artikel 86*11). Denne beslutning lå i forlængelse af en række klager 
indgivet af uafhængige skibsredere mod en praksis, som indebar en regulering 
af en stor del af den bilaterale trafik mellem Fællesskabet og de vest- og 
centralafrikanske stater. Kommissionen indledte ligeledes procedurer mod 4 
søfartskonferencer*12) og de 11 rederikomitéer, der er omfattet af denne 
beslutning. 
148. Formålet med rederikomitéerne var at sikre en fordeling af de samlede 
godsmængder, som transporteres med skibe i linjefart, og der er indført en 
mekanisme til gensidig kontrol med denne fordeling. Medlemmerne af 
reder i kom i teerne havde rent faktisk foretaget en indbyrdes systematisk 
fordeling af hele linjetrafikken mellem Frankrig og 11 afrikanske lande på et 
månedligt grundlag. Konkurrencen blev således udelukket, hvilket har medført 
et alt for højt prisniveau. 
I øvrigt har medlemmerne af reder i kom i teerne af fri vilje og efter at have 
anmodet de pågældende afrikanske myndigheder om at vedtage foranstaltninger, 
som skulle tjene til at forbeholde dem den samlede trafik, deltaget aktivt i 
gennemførelsen af disse foranstaltninger med det formål at udelukke rederier, 
som ønskede at operere uden for disse komitéer. 
149. Kommissionen gjorde opmærksom på, at i overensstemmelse med Rådets 
forordning (EØF) nr. 4056/85 af 22. december 1986*13) om fastsættelse af 
nærmere retningslinjer for anvendelsen af Traktatens artikel 85 og 86 på 
søtransport kan rederierne tilslutte sig linjekonferencer, som har fået en 
fritagelse pr. kategori. I forbindelse med vedtagelsen af denne beslutning 
gjorde Kommissionen imidlertid opmærksom på, at den ville modsætte sig 97 
(10) Der er tale om følgende stater: Benin, Togo, Congo, Senegal, Mali, 
Guinea, Den Centralafrikanske Republik, Cameroun, Gabon, Niger og 
Burkina Faso. 
(11) Beslutning af 1.4.1992, EFT L 134 af 18.5.1992, s. 1. 
(12) Kommissionen har afgjort en sag (CEWAL) og fortsætter gennemgangen af de 
tre øvrIge. 
(13) EFT L 378 af 31.12.1986, s. 4. 
2.1.A.§1.1.15 â8 
ethvert forsøg, som går ud på at regulere en eller flere linjefarter med 
henblik på at udelukke uafhængige redere (outsiders) fra dette trafikområde, 
og som således ville have til formål eller til følge at fjerne enhver faktisk 
konkurrence. 
150. Overtrædelsen er blevet anset for omfattende og alvorlig, og 
Kommissionen har besluttet af pålægge Delmas-gruppen, Société Navale de 
l'Ouest, Société Navale Caennaise og Hoegh-SWAL-gruppen bøder på i alt 
15 mio. ECU. Ved fastsættelsen af bødens størrelse har Kommissionen taget 
hensyn til, at Bolioré-gruppen (som i mellemtiden har overtaget Delmas og 
Hoegh koncernen) har indgået en række omfattende aftaler, som skulle sikre, 
at der åbnes for en effektiv konkurrence på markedet. 
Tretten rederier i tredjelande (cross-traders), som er medlemmer af 
reder i kom i teerne, er pålagt bøder på mindre beløb (mellem 2 400 og 
56 400 ECU); ved fastsætteisen af disse bøder har Kommissionen bl.a. taget 
hensyn til, at disse rederier, som ikke har undertegnet aftalerne om 
oprettelse af reder i kom i teerne, kun har spillet en sekundær rolle i disse. 
151. Endelig har Kommissionen understreget, at den uanset denne beslutning 
ønsker at indlede en dialog med myndighederne i de vest- og centralafrikanske 
stater med henblik på at give transportvirksomhederne i disse stater bedre 
mulighed for at deltage i den trafik, der affødes af deres udenrigshandel. 
2.1.A.51.J.16 99 
<T6> J) Liniekonferencen CEWAL 
152. Kommissionen har pålagt fire rederier bøder på i alt 10,1 mio. ECU for 
konkurrencebegrænsende praksis på vegne af CEWAL-konferencen (Associated 
Central West Africa Lines). Compagnie Maritime Belge (CMB) blev pålagt en 
bøde på 9,6 mio. ECU, mens resten blev pålagt Woermann Linie, Dafra Line 
(begge ejes i øjeblikket af CMB) og Nedlloyd. 
Ved fastsættelsen af bødernes størrelse tog Kommissionen hensyn til den lille 
rolle, som Woermann, Dafra og Nedlloyd havde spillet, og til deres lille 
markedsandel i sammenligning med CMB. Bøderne skulle ligeledes afspejle visse 
formildende omstændigheder, som Kommissionen er blevet opmærksom på. 
153. Efter klager fra den danske regering og en lang række rederier har 
Kommissionen anlagt sag mod elleve rederikomitéer og fire linjekonferencer 
(CEWAL, MEWAC, COWAC og UKWAL). Kommissionen pålagde i april 1992 
rederikomitéerne en stor bøde for overtrædelse af EØF-Traktaten (artikel 85 
og 86) i forbindelse med trafikken mellem Frankrig og 11 vest- og 
centralafrikanske lande*14). 
154. Denne beslutning*15), som er den første rettet mod en 
søfartskonference, angik hovedsagelig CEWAL, som er en sammenslutning for 
adskillige skibsfartsselskaber med det formål at tilbyde fast skibsfart 
mellem vesteuropæiske havne og havnene i Zaire og Angola. Beslutningen angik 
kun trafik mellem nordeuropæiske havne (undtagen UK) og Zaire. 
155. Kommissionen fastslog, at medlemmerne af CEWAL misbrugte deres 
dominerende markedsstilling på disse ruter i strid med artikel 86 på tre 
forskellige måder med det formål at udelukke konkurrence fra deres vigtigste 
konkurrent G & C (drives i fællesskab af det belgiske rederi Cobelfret og det 
italienske rederi Grimaldi): 
1. De deltog i en samarbejdsaftale med de zairiske søfartsmyndigheder 
(Ogefrem: l'Office Zaïrois de Gestion de Fret Maritime), ifølge hvilken 
alt gods på denne linje skulle transporteres af CEWAL-medlemmer. 
(14) Kommissionens beslutning af 1.4.1992 - EFT L 134 af 18.5.1992, s. 1. 
Jf. nr. 147 i denne beretning. 
(15) Beslutning af 23.12.1992, EFT L 34 af 10.02.1993, s. 20. 
2.1.A.§1.J.17 
100 
2. De anvendte "fighting ships"-metoden. Hvis en konkurrent tilbød lavere 
rater end de af CEWAL fastsatte, ville konferencen holde et møde for at 
underbyde denne konkurrent og sikre, at CEWAL-medI emmerne planlagde 
deres sejladser samtidig eller omtrent samtidig med konkurrentens 
sejladser for at få fat i dennes kunder. Indtægtstab ville så blive 
fordelt mellem CEWAL-medI emmerne. 
3. CEWAL anvendte et system med rabatter for 100% loyalitet, hvorefter 
medlemmerne skulle overgive al deres fragt til konferencen for at opnå 
en rabat. Rederier, som ikke overholdt 100%-rabatsystemet blev sat på 
den sorte liste. Dette var i strid med reglerne ("blokfritagelse" i 
forordning 4056/86, artikel 5, stk. 2) om fritagelse af 
søfartskonferencer fra EF's konkurrenceregler på visse betingelser. 
Endvidere fastslog Kommissionen, at alle tre konferencer - CEWAL, COWAC og 
UKWAL - overtrådte EØF-Traktatens artikel 85 på grund af en aftale om deling 
af markedet, ifølge denne aftale skulle hvert enkelt rederi afholde sig fra 
at konkurrere på de to andre konferencers geografiske område. Kommissionen 
pålagde ingen bøde for denne særlige overtrædelse. 
2.1.A.§1.k.18 
101 
<T5> - Aftaler vedrørende fiskeri- og landbrugssektoren 
<T6> k) ScottIsh Sa Imon 
156. Kommissionen har vedtaget en beslutning*15), hvori den fordømmer en 
aftale mellem Fiskeoppdretternes Salgslag (FOS - de norske fiskeopdrætteres 
salgsorganisation), Scottish Salmon Farmers' Marketing Board Ltd. (SSB), 
Scottish Salmon Growers' Association Ltd. (SSGA) og Shetland Salmon Farmers' 
Association (SSFA) om fastsættelse af mindstepriser på opdrætslaks. 
Producenter i Norge og Skotland tegner sig for over 90% af markedet for 
opdrætslaks i EF. 
157. Kommissionens undersøgelse var koncenteret om perioden i slutningen af 
1989, hvor I akse industr ien var i krise. Til trods for et kraftigt opsving i 
forbruget af opdrætslaks i EF fortsatte priserne med at falde. I december 
1989 indbragte EF's producenter en klage til Kommissionen over dumping af 
norsk laks i EF*16). 
158. Samtidig tog FOS skridt til at få mindsteprissystemet til at fungere 
effektivt igen. Før de nye foranstaltninger trådte i kraft, havde FOS 
imidlertid kontaktet de skotske organisationer for at orientere dem om den 
nye ordning. Den 20. december 1989 organiserede FOS en telefonkonference med 
producenter af opdrætslaks i Europa, hvis formål var at sikre deres støtte 
til de nye foranstaltninger. Efter telefonkonferencen udsendte SSB/SSGA og 
SSFA rundskrivelser til deres medlemmer, hvori de tilskyndede disse til at 
bringe deres priser på linje med de nye norske mindstepriser og opgav nye 
skotske priser på basis af den norske mindstepris plus den traditionelle 
skotske merpris på 5-10%. 
159. Aftalen rummede to aspekter - på den ene side FOS-foranstaltningerne, 
dvs. mindstepriser støttet af en nedfrysningsordning og på den anden side 
støtteforanstaltninger truffet af SSB, SSGA og SSFA med det formål at sikre 
prisdisciplin blandt medlemmerne. Aftalen udløb i slutningen af 1991. 
(15) Beslutning af 30. Juli 1992, EFT L 246 af 27.8.1992. 
(16) I en beslutning truffet af Kommissionen den 15. marts 1991 blev det 
konkluderet, at der blev solgt norsk laks i EF med en dumpingmargen på 
11,3%. 
2.1.A.§1.k.19 
102 
160. Denne beslutning tager sigte på at opstille principper med hensyn til 
forholdet mellem antidumpingprocedurer og antitrustprocedurer, især i 
relation til landbrugs- og fiker(sektoren under hensyntagen til Rådets 
forordning nr. 26/62. Virksomheder og virksomhedssammenslutninger, som står 
over for et dumpingproblem, har ikke i henhold til forordning nr. 26/62 ret 
til ved siden af eller i stedet for en antidumpingprocedure at indgå 
konkurrencebegrænsende private aftaler for at afhjælpe situationen. Det samme 
princip gælder med hensyn til andre lignende procedurer, såsom 
beskyttelsesklausuler, som findes i visse EF-forskrifter med det formål at 
forhindre, at markedet bliver ustabilt. 
2.1.A.§1.1.20 
103 
<T6> I) Mi Ik Marketing Board 
161. Kommissionen har ført drøftelser med de britiske myndigheder om de 
mulige nye mælkeafsætningsordninger, der kunne indføres efter ophævelsen af 
de nuværende lovfæstede ordninger. 
162. Ifølge de nugældende lovfæstede ordninger skal praktisk talt alle 
mejeribrug i Det Forenede Kongerige sælge deres mælk til et af de 
koncessionerede Boards (et for England og Wales, tre i Skotland og et i 
Nordirland). Ifølge reformforslagene, som den britiske regering har fået 
forelagt af alle Boards, skulle disse bindinger forsvinde. Mejeribrugerne 
skulle frit kunne vælge, hvor de ønsker at sælge deres mælk. På samme måde 
skulle mejeriselskaberne frit kunne beslutte, hvor de ønsker at købe deres 
mælk, og de skulle især kunne forhandle direkte med landbrugerne. Hvert af de 
fem koncessionerede Boards skulle erstattes af et enkelt producentkooperativ. 
Mejeribrugerne skulle være frit stillet med hensyn til, om de ønsker at 
tilslutte sig disse nye organisationer eller ikke. 
163. Den britiske regering har ønsket en tilkendegivelse af, hvorvidt 
reformforslagene er forenelige med EØF-Traktatens artikel 85 og 86. 
164. Med hensyn til forslaget fra Milk Marketing Board for England and Wales 
har Kommissionen konstateret, at de nu foreslåede ordninger er betydelig 
mindre konkurrencebegrænsende end tidligere foreslåede ordninger. Den 
fuldstændige udskillelse af det nuværende kommercielle datterselskab under 
MMB for England and Wales, Dairy Crest Limited, og en betydelig 
liberalisering af udtræde Isesbetingelserne for medlemmer af det nye 
kooperativ udgør store forbedringer i konkurrencestrukturen for de foreslåede 
afsætningsordninger. I forbindelse med et enkelt frivilligt kooperativ til 
afløsning af det bestående England and Wales Board, som tegner sig for over 
80% af den samlede mælkeproduktion, er begge aspekter af afgørende betydning, 
når det drejer sig om at skabe et konkurrencepræget miljø og sikre, at de nye 
ordninger er forenelige med EF's konkurrenceregler. 
165. Kommissionen konstaterede endvidere, at alle detaljer omkring det nye 
kooperativ endnu ikke var fastlagt, og at det stadig var uvist, i hvilket 
omfang landbrugerne ønsker at tilslutte sig det, og at det derfor ikke kunne 
siges med sikkerhed, hvilken konkurrencemæssig stilling det nye organ vil 
2.1.A.§1.1.21 
104 
indtage på det britiske mælkemarked. Dette vil først blive mere klart, hvis 
og når reorganiseringen har fået tilstrækkelig tid til at slå igennem, og 
industrien er begyndt at tilpasse sig til den nye situation. Endvidere er de 
foreslåede udtræde Isesbetingelser betydelig mere liberale end dem, som 
Kommissionen godkendte i Campina-sagen i henhold til EØF-Traktatens 
artikel 85*17). 
166. På denne baggrund blev det konkluderet, at der ikke er grund til at 
træffe foranstaltninger i henhold til artikel 85 og 86 med hensyn til det 
foreslåede nye kooperativ i en indledende periode på to år. I denne 
indledende periode vil det nye kooperativs stilling på markedet og især 
udtrædeIsesbetingelsernes virkninger for konkurrencen på markedet blive fulgt 
nøje. Skulle udviklingen på markedet ikke i tilstrækkelig grad pege i retning 
af en ægte konkurrence, må Kommissionen afgøre, om de foreslåede 
kontraktbetingelser, navnlig bøden på 2%, som skal betales med 3 måneders 
varsel, stadig er berettiget eller ikke. Er det modsatte tilfældet, vil 
Kommissionen være rede ti I at overveje forslag fra det nye kooperativ med det 
formål at få større frihed med hensyn til valg af de kontraktbetingelser, der 
tilbydes mælkeproducenterne. 
167. Med hensyn til de andre forslag angående det skotske område og 
Nordirland, har det været opfattelsen, at konkurrenceproblemerne i 
forbindelse med disse forslag ikke havde en reel fællesskabsdimension, selv 
om de i realiteten ikke adskiller sig fra de engelske og walisiske. De 
fremtidige mælkeafsætningsordninger i Skotland og Nordirland vil 
sandsynligvis kun få virkning på regionalt plan. Uden en betydelig 
indvirkning på handelen mellem medlemsstater bør disse ordninger udelukkende 
behandles af de kompetente britiske myndigheder. 
Denne sag er et eksempel på, hvorledes lovfæstede strukturer i 
landbrugssektoren er blevet åbnet for konkurrence. Den skal ses parallelt med 
Kommissionens politik vedrørende håndeIssammenslutninger i samme sektor, 
bl.a. disses forpligtelse til ikke at træffe diskriminerende 
foranstaltninger, som forhindrer virksomhedsdrivende i andre medlemsstater i 
at få adgang til markedet*18). 
(17) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 83 og 84. 
(18) Jf. f.eks. sagen British Cattle and Sheep Breeders Associations i bilag 
I I I.A.1. 
22.1.A.§1.m.22 
<T5> - Aftaler vedrørende intellektuel ejendomsret 
<T6> m) Chlauita/Fyffes 
168. Den 4. Juni 1991 besluttede Kommissionen at afslutte de procedurer, der 
var indledt i henhold til EØF-Traktatens artikel 85 og 86 mod Chiquita efter 
en klage fra Fyffes PLC. 
169. Tidligere foregik Chiquitas banansalg i UK gennem Fyffes Group Ltd., et 
engelsk selskab, der indtil 1986 var et af Chiquita ejet datterselskab, som 
solgte bananer i UK under navnet og varemærket FYFFES. Samtidig benyttede 
Chiquita Europe FYFFES-varemærket - først som sit hovedmærke og efter 
indførelsen af CHIQUITA-mærket som et sekundært mærke - til salg af sine 
bananer på det europæiske fastland. I 1986 solgte Chiquita Fyffes Group Ltd. 
til det irske selskb FM (nu kendt som Fyffes PLC). I en efterfølgende aftale 
("varemærkeaftalen") gav Fyffes Group Ltd. Chiquita eneret til at benytte 
FYFFES-varemærket uden for UK og Irland i en periode på 3 år fra 1986. 
Varemærkeaftalen indholdt også en bestemmelse ("forbudsklausulen"), som 
forbød Fyffes Group at anvende FYFFES-mærket til salg af frisk frugt, 
herunder bananer, uden for UK og Irland indtil år 2006 eller et tidligere 
tidspunkt, som udelukkende kan fastsættes af Chiquita. Efter udløbet af tre­
årsperioden i 1989 anvendte Chiquita ikke længere FYFFES-varemærket, men 
satte ellers sin lid til, at forbudsklausulen forhindrede Fyffes i at benytte 
FYFFES-varemærket på det europæiske kontinent. 
170. I sine klagepunkter af april 1991 anførte Kommissionen, at ved at 
forhindre Fyffes i at sælge sine bananer under FYFFES-varemærket på 
bananmarkederne i den kontinentale del af EF overtrådte Chiquita såvel EØF-
Traktatens artikel 85 som 86. 
171. Kommissionen konkluderede, at forbudsklausulen berøvede Fyffes den 
konkurrencemæssige fordel, det kunne have ved at sælge sine bananer overalt i 
Europa under det kendte FYFFES-mærke. I det omfang forbudsklausulen gjaldt ud 
over den oprindelige tre-ârsperiode efter afståelsen af Fyffes Group, kunne 
den ikke anses for at være en legitim beskyttelse af Chiquitas goodwill på 
kontinentet I tilknytning til navnet og varemærket FYFFES. Denne klausul 
udgjorde derfor en konkurrencebegrænsende aftale, som er forbudt i henhold 
til EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1. 105 
2.1.A.§1.m.23 
106 
172. Endvidere blev det konstateret, at forbudsklausulen havde en betydelig 
indvirkning på konkurrencestrukturen på bananmarkedet. Selv om Fyffes ikke 
havde forbud mod at sælge bananer på kontinentet, når blot det anvendte andre 
varemærker end FYFFES-mærket, var forbuddet mod at anvende FYFFES som et 
fremtrædende enkeltmærke i hele Europa en betydelig hindring for, at Fyffes 
kunne konkurrere effektivt med Chiquita på dette marked. Det havde derfor, 
den virkning, at det beskyttede Chiquitas dominerende stilling i EF-lande med 
ubeskyttede dollar-bananmarkeder, dvs. Benelux, Danmark, Tyskland og Irland. 
Det blev derfor konkluderet, at ved at aftale forbudsklausulen og have 
benyttet den siden 1989 misbrugte Chiquita sin dominerede stilling i strid 
med EØF-Traktatens artikel 86. 
173. Det forhold, at Chiquita både før og efter 1986 i adskillige 
medlemsstater på kontinentet var eneste registrerede ejer af FYFFES-
varemærket, har ingen indvirkning på denne konklusion. Kommissionen mente 
nemlig, at efter at Chiquita havde indvilliget i at dele ejerskabet til 
varemærekt FYFFES i forskellige medlemsstater gennem en delvis overdragelse 
til Fyffes PLC kunne det ifølge Traktatens regler om frie varebevægelser ikke 
være Chiquita tilladt at benytte varemærke lovgivningen i visse medlemsstater 
til at modsætte sig import af bananer, som Fyffes har markedsført lovligt i 
en anden medlemsstat. 
174. På grundlag heraf konstaterede Kommissionen endvidere i sine supplerende 
klagepunkter af december 1991, at Chiquita også havde misbrugt sin 
dominerende stilling ved at benytte sig af FYFFES-varemærker registreret i 
dets navn i engelske retssager og ved at true Fyffes med at anvende dem for 
at forhindre Fyffes i at sælge sine bananer med FYFFES-mærket på det 
europæiske kontinent. Denne konklusion var så meget desto mere berettiget i 
denne sag som Chiquita selv ophørte med at anvende varemærket FYFFES i 
forbindelse med salg af sine bananer senest i 1989 og havde indført et nyt 
sekundært mærke med navnet CONSUL, i lighed med Chiquitas udnyttelse af 
forbudsklausulen havde en sådan adfærd en alvorlig indvirkning på 
konkurrencestrukturen, idet den havde en tendens til at udelukke Fyffes som 
en effektiv konkurrent på bananmarkedet på kontinentet. 
175. Efter Kommissionens indsigelser aftalte Chiquita med Fyffes at ophøre 
med at blokere for adgangen for Fyffes bananer med FYFFES-varemærket til EF's 
kontinentale bananmarked. 
2.1.A.§1.m.24 107 
176. Denne løsning opfylder fuldt ud målene for Kommissionens procedurer. Den 
sikrer, at Fyffes' bananer får effektiv adgang til bananmarkedet i det 
kontinentale EF og bidrager derfor til en bedre struktur på bananmarkedet 
gennem en styrkelse af konkurrencen mellem forskellige mærker. Kommissionen 
har derfor vedtaget at afslutte procedurerne. 
Denne sag illustrerer de grænser, som konkurrencelovgivningen sætter for 
udøvelsen af intellektuel ejendomsret. 
2.1.A.§1.n.25 1QQ 
<T5> - Aftaler vedrørende mlMøbeskyttelsesafglfter 
<T6> n) VOTOB 
177. Selv om Kommissionen sætter pris på frivillige initiativer til 
forbedring af miljøforholdene i en given sektor, må den sørge for, at 
konkurrerende virksomheder i denne sektor ikke indgår aftaler, som ligger ud 
over hvad der er nødvendigt for at nå dette mål og dermed skader 
konkurrencen. 
178. Dette har været EF-Kommissionens holdning, siden den indledte 
procedurerne mod en nederlandsk sammenslutning af virksomheder, som 
beskæftiger sig med oplagring af kemikalier. 
179. Sammenslutningen, Vereniglng van OnafhankeliJke Tankopslag Bedrijven 
(VOTOB), omfatter seks virksomheder, der tilbyder tankoplagringsfaciliteter 
(landbaserede tanke) i Amsterdam, Dordrecht og Rotterdam. De er uafhængige 
selskaber, som tilbyder oplagringsfaciliteter udelukkende til tredjemand. De 
besluttede at forhøje de priser, som VOTOB-medI emmerne opkrævede hos 
kunderne, med et ensartet, fast beløb fra 1. april 1990. Denne ensartede 
"miljøafgift" (gældende i et ubestemt tidsrum) skulle - om end kun delvis -
dække de nødvendige investeringer i forbindelse med en reduktion af 
dampemissionerne fra medlemmernes oplagringstanke. VOTOB traf denne 
beslutning efter at have indgået en aftale med den nederlandske regering om 
at forbedre miljøstandarderne. Denne aftale omtalte imidlertid ikke en 
ensartet, fast prisstigning, og den nederlandske regering pålagde heller ikke 
VOTOB at indføre en sådan. 
180. Kommissionen protesterede mod denne afgift og gjorde gældende, at den er 
uforenelig med artikel 85 af tre grunde. For det første er den fast. Alle 
medlemmer skal opkræve den uden hensyn til, hvad de selv mener. For det andet 
er den ensartet. Selv om den varierer fra produkt til produkt, er stigningen 
den samme for alle VOTOB-medI emmer. For det tredje faktureres den kunderne 
som en særskilt post, hvorved det antydes, at den er en "afgift", som er 
pålagt af staten. 
181. Når en pris eller et element af den er fast, er konkurrence med hensyn 
til dette priselement udelukket. Ved at indføre afgiften - og dermed en kilde 
til dækning af omkostningerne - er medlemmerne mindre tilskyndet til at 
2.1.A.§1.n.26 109 
investere så billigt og effektivt som muligt. Dette har en afsmittende 
virkning på markedet for virksomheder, der tilbyder ombygnings- og 
forbedringsarbejder. Medlemmerne vil være mindre tilskyndet til at indgå 
kontrakter med de foretagender, der kan opnå de bedste resultater på 
billigste og nemmeste måde. 
182. Når der fastsættes en ensartet afgift, kan der ikke tages hensyn til 
forskelle i de enkelte medlemmers forhold. I aftalen med den nederlandske 
regering fastsættes der en tidsplan for nedbringelse af dampemissionerne, som 
strækker sig over perioden 1990 til 2000. Den første fase slutter i 1994. 
Nogle medlemmer er allerede meget tæt på 1994-målene, mens andre ikke er det. 
Endvidere anvender medlemmerne forskellige teknikker til at reducere 
emissionerne, og de afholder ikke investeringsudgifterne samtidig. Der tages 
ikke hensyn til dette i afgiften. Desuden beholder alle VOTOB-medI emmerne 
selv provenuet af afgiften. 
183. Kommissionen hævder, at hvis der ikke var sket en horisontal 
fastsættelse af dette særlige omkostningselement, kunne de enkelte medlemmer 
have beregnet de nødvendige investeringsudgifter, afgjort, om de skulle dække 
dem ind via deres overskud eller vælte dem over på kunderne, og, hvis de 
besluttede at vælte dem over på kunderne, have afgjort, hvor meget de ville 
forhøje priserne. Dette kunne virksomhederne have gjort uafhængigt af 
hinanden under hensyn til de fremherskende markedsvilkår og i 
overensstemmelse med deres konkurrencemæssige stilling. 
184. Inden Kommissionen traf en beslutning, gik VOTOB med til at opgive sit 
særskilte afgiftssystem pr. 1. Januar 1993 under hensyntagen til, at 
kontrakterne med kunderne forhandles for et kalenderår ad gangen, og 
erklærede sig villig til at ophøre med at fakturere på denne måde fra 1. juli 
1992 for så vidt angår nye kontrakter. Den ensartede faste afgift bortfalder 
fra 1. Januar 1993. 
185. Denne sag viser tydeligt, at Kommissionen ikke har noget imod, at 
investeringsomkostninger i forbindelse med "forureneren betaler-princippet" 
eventuelt væltes over på kunderne, idet de derved bliver mere bevidste over 
for miljøproblemerne og virkningerne af disse. Kunderne kan imidlertid ikke 
afskæres fra muligheden for at sætte spørgsmålstegn ved prisstigningerne og 
se sig om efter den mindste stigning. Kommissionen kan acceptere en ordning, 
hvorefter medlemmerne fakturerer en samlet pris og angiver, at den 
2.1.A.§1.n.27 1 1 fi 
indeholder de yderligere mi IJøinvesteringsomkostninger. Kunder, som er 
utilbøjelige til at acceptere en højere pris, men som samtidig er 
miljøbevidste, vil således fortsat have mulighed for at forhandle om 
bet ingelserne. 
186. Kommissionen gik med til at indstille proceduren og tage situationen op 
til fornyet overvejelse på baggrund af VOTOB's tilsagn. 
<T5> - Kartel ler 
<T6> o) Bygge- og anlægsbranchen i Nederlandene 
187. Den 5. februar 1992 vedtog Kommissionen en beslutning, hvori den pålagde 
28 byggesammens I utn i nger i Nederlandene bøder på i alt 22,5 mio. ECU for at 
have drevet et kartel I den nederlandske bygge- og anlægsbranche. 
188. Under ledelse af deres fælles forening SPO ("Vereniging van 
Samenwerkende Pr iJsregelende Organisat les in de BouwniJverheid" 
sammenslutningen af samarbejdende prisregulerende foretagender i bygge- og 
anlægsbranchen) er der vedtaget og anvendt et omfattende sæt komplekse og 
detaljerede reglementer, som tager sigte på at samordne den 
konkurrencemæssige adfærd hos bygge- og anlægsvirksomhederne, når disse 
deltager i licitationer udskrevet af enten offentlige myndigheder eller 
privatpersoner. 
189. Disse reglementer omfatter de såkaldte UPR-reglementer "Uniform Price-
regulating Rules" og de etiske regler, hvis hovedformål er at sikre, at 
kunden betaler for de I ici tationsomkostninger, som alle entrepenører, der 
deltager i et specielt udbud, har pådraget sig, og at udpege en af dem som 
såkaldt "forhandlingsberettiget"; denne forhandlingsberettigede er beskyttet 
mod ethvert forsøg fra bygherrens side på at forhandle kontraktens 
betingelser med andre deltagere. Til dette formål indeholder reglerne en 
bestemmelse om et system med møder forud for tilbudsgivningen, hvor alle 
byggevirksomheder, som er interesseret i at byde på et specielt arbejde, skal 
deltage. Under disse møder udveksler deltagerne informationer, som lægges til 
grund for en sammenligning af kontraktomkostningerne; der kan træffes en 
kollektiv beslutning om at hæve prisen for at få bygherren til at dække 
udregningsomkostningerne, og den forhandlingsberettigede kan udpeges. Hver 
mødedeltager har ret til at anmode om at få tildelt forrang eller kan, efter 
at have fået kendskab til alle prisoverslag, trække sit bud tilbage. 
2.1.A.§1.0.28 111 
Navnlig i tilfælde, hvor deltagerne frygter en stærk konkurrence udefra, kan 
de afholde sig fra at hæve prisoverslagene eller fra at udpege den 
forhandlingsberettigede; derved organiserer de et kollektivt og effektivt 
forsvar mod denne udefra kommende konkurrence. 
De etiske regler, som har været i kraft siden 1980, indeholder bestemmelser 
om sanktioner for overtrædelse af reglementerne og om en kvasi-retslig 
procedure til undersøgelse af sådanne overtrædelser. 
190. Kommissionen konstaterede, at disse reglementer indebærer en alvorlig 
begrænsning i konkurrencen mellem deltagerne, idet de effektivt forhindrer 
hver enkelt tilbudsgiver i frit at fastsætte prisen og andre betingelser i 
sit tilbud. Bygherrerne har ikke noget frit valg mellem tilbud fra flere 
forskellige entreprenører, idet disse er resultatet af en 
informationsudveksling mellem deltagerne og kollektive beslutninger med 
hensyn til de vigtigste elementer. Kommissionen konstaterede ligeledes, at 
konkurrencen mellem deltagere og ikke-deltagere er stærkt begrænset, idet en 
udenforstående entreprenør står over for en samordnet og fleksibel reaktion 
fra deltagernes side, som er beregnet til at begrænse eller vanskeliggøre 
dennes mulighed for at komme ind på markedet. 
191. Kommissionen var af den opfattelse, at reglementerne påvirker handelen 
mellem medlemsstaterne mærkbart, både på udbuds- og efterspørgselssiden. De 
28 medlemsorganisationer i SPO repræsenterer 4 000 nederlandske 
byggevirksomheder, herunder alle store og de fleste mellemstore virksomheder. 
SPO's regler er bindende for disse virksomheder, mens yderligere 3 000 
virksomheder deltager i konkrete tilfælde. Heraf er ca. 150 virksomheder 
etableret i andre medlemsstater. Kommissionens undersøgelse har vist, at 
anvendelsen af SPO's reglementer dækker praktisk talt alle entrepriser, der 
udliciteres i Nederlandene i de sektorer i byggeindustrien, hvor SPO-reglerne 
finder anvendelse. 
Da disse reglementer gælder for alle licitationer i Nederlandene, kan en 
udenlandsk bygherre, som ønsker at udlicitere en bygge- og anlægskontrakt i 
denne medlemsstat, ikke undgå at blive berørt af disse reglementer. 
192. Den undersøgelse, som Kommissionen iværksatte, var især rettet mod 
per loden fra slutningen af 1980 (tidspunktet for indføreisen af de etiske 
regler, som er de første ensartede regler). Under denne undersøgelse har SPO 
2.1.A.§1.0.29 
112 
anmeldt de etiske regler og UPR-reglementerne i deres udgaver pr. 1. april 
1987, som således erstatter nogle lignende regler vedtaget af SPO's 
medlemsorganisationer. Kommissionen konstaterede, at reglerne og 
reglementerne ikke opfylder betingelserne for fritagelse efter EØF-Traktatens 
artikel 85, stk. 3. Under undersøgelsen har byen Rotterdam ligeledes indgivet 
en klage vedrørende visse aspekter af disse reglementer og regler. 
193. Ved fastsættelsen af de bøder, der skal pålægges, har Kommissionen 
taget hensyn til, at dette er første gang, at EØF-Traktatens artikel 85, 
stk. 1*19), finder anvendelse på bygge- og anlægssektoren. Endvidere mente 
Kommissionen, at de nederlandske myndigheder havde truffet visse 
foranstaltninger, som kunne forlede kartelmedlemmerne til at tro, at staten 
billigede deres aktiviteter. Kommissionen fører i øjeblikket en særskilt sag 
mod Nederlandene i dette spørgsmål i henhold til EØF-Traktatens artikel 169. 
(19) EFT L 92 af 7.4.1992, s. 1. 
2.1.A.§2.a. 1 1 <, 113 
<T4> §2. Distr ibut ionsaftaler 
<T6> a) Newitt/Dunlop Slazenger International*1) 
194. Dunlop Slazenger International Ltd (DSI), der er et datterselskab af det 
britiske konglomerat B.T.R., er en af de største producenter af 
sportsartikler i Europa og i verden. For så vidt angår tennisbolde og 
squashbolde er DS I den førende virksomhed i EF. 
Newitt Ltd, der er en britisk distributionsvirksomhed, anklagede DSI for på 
forskellig vis at lægge hindringer i vejen for Newitts eksport af især 
tennis- og squashbolde til de øvrige EF-lande. Newitt anklagede primært DSI 
for at have afbrudt leverancerne og for at have diskrimineret mod Newitt ved 
at fastsætte nye priser, som forhindrede Newitt i at forblive 
konkurrencedygtig på eksportmarkederne. 
Den undersøgelse, der blev foretaget på baggrund af klagen, viste, at DSI 
rent faktisk søgte at begrænse eksporten fra Det Forenede Kongerige med 
henblik på at beskytte sine eneforhandlere i de øvrige EF-lande. 
Denne begrænsning kom først og fremmest til udtryk ved, at de britiske 
forhandlere, i hvert fald siden 1977, var blevet pålagt et generelt 
eksportforbud. 
Fra og med i hvert fald 1985 udviklede dette generelle eksportforbud sig til 
en række konkrete foranstaltninger, som tog sigte på effektivt at hindre 
enhver eksport til de lande, hvor DSI rådede over en eneforhandler. En 
inspektion viste i øvrigt, at under alle omstændigheder i Nederlandene blev 
disse foranstaltninger gennemført sammen med forhandlerne på stedet og 
undertiden på deres opfordring. 
Kommissionen fandt i forbindelse med undersøgelsen frem til, at der var 
truffet følgende konkrete foranstaltninger: 
(1) EFT L 131 af 16.5.1992 og EF-BulI. 3-1992, punkt 1.2.39. 
2.1.A.§2.a. 2 
114 
1. Specifikke afvisninger på leverancer af varer beregnet ti i eksport. 
2. Prismæssige foranstaltninger over for britiske forhandlere for at gøre 
dem ukonkurrencedygtige på eksportmarkederne. 
3. Opkøb af varer eksporteret parallelt til lavere priser for at hindre 
disse i at underminere de priser, som DSI's officielle forhandlernet 
prakt iserede. 
4. Mærkning af varer med det formål at fastslå deres oprindelse og endelige 
bestemme i sessted. 
5. Anvendelse af det hollandske tennisforbunds kvalitetsmærke til fordel 
udelukkende for DSI's eneforhandlernet. 
Disse foranstaltninger var som nævnt et led i DSI's generelle politik, som 
gik ud på at hindre enhver eksport til lande, hvor DSI allerede havde en 
eneforhandler. 
Det skal bemærkes, at ved undersøgelsens afslutning erkendte DSI at have 
overtrådt EF's konkurrenceregler på flere punkter, og DSI foretog 
efterfølgende en gennemgribende ændring af sin praksis. 
Kommissionen og EF-Domstolen har imidlertid ait id været af den opfattelse, at 
eksportbegrænsninger som følge af aftaler eller en eller anden form for 
samordnet praksis mellem virksomheder udgør alvorlige overtrædelser af 
Traktatens artikel 85, stk. 1, såfremt de er til skade for de frie 
varebevægelser og dermed den økonomiske integration, der tilstræbes med 
Traktaten. 
Kommissionen traf derfor den 18. marts 1992 en beslutning om et forbud i 
medfør af EØF-Traktatens artikel 85 og pålagde DSI en bøde på 5 mio. ECU, 
medens All Weather Sports, DSI's eneforhandler i Bene lux-1 andene Inden for 
Dunlop-produkter, blev pålagt en bøde på 150 000 ECU. 
2.1.A.§2.b. 3 
115 
<T6> b) Mars/Langnese & Schôi1er 
195. Den 25. marts 1992 traf Kommissionen foreløbige forholdsregler for at 
hindre Langnese-lglo GmbH og Schôl ler Lebensmittel GmbH & Co. KG i at 
gennemtvinge kontraktlige rettigheder, der forpligtede detaiIhandlende til 
udelukkende at købe is i enkeltportioner fra disse to virksomheder. De 
foreløbige forholdsregler blev truffet efter en klage fra Mars GmbH, der 
hævdede, at disse rettigheder var til skade for salget af sidstnævnte 
virksomheds egne isbar'er i Tyskland*2). 
Den 23. december 1992 traf Kommissionen sin endelige beslutning med hensyn 
til de eksklusivaftaler, som de to virksomheder havde indgået med de 
detaiIhandlende i Tyskland: 
a) den fandt, at aftalerne indgået af Langnese og Schôller, som 
forpligtede detaiIhandlende i Tyskland til udelukkende at købe 
enkeltportionspakkede is fra disse to virksomheder, var i strid med 
EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1; 
b) den afviste at fritage ovennævnte aftaler efter EØF-Traktatens 
artikel 85, stk. 3, og tilbagekaldte anvendelsen af 
gruppefritagelsen i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1984/83 for 
så vidt som disse aftaler kunne henføres under bestemmelserne heri; 
c) den fastslog, at Langnese og Schôller ikke måtte indgå aftaler af 
ovennævnte art før efter den 31. december 1997. 
I beslutningen præciseres Kommissionens holdning ti i eksklusive købsaftaler. 
Helt generelt mener Kommissionen, at sådanne aftaler er til gavn for 
konkurrencen under normale markedsvilkår, da de er med til at styrke 
positionen for den virksomhed, der har indgået eksklusivaftalerne. Hvis andre 
udbyderes adgang til det relevante marked imidlertid hindres som følge af 
markedets struktur eller andre væsentlige hindringer for adgang til markedet, 
kan en yderligere styrkelse af denne position gennem eksklusivaftaler ikke 
accepteres. Denne situation er opstået i nærværende sag, hvor Langnese og 
Schôller har et duopol, og hvor adgangen til markedet er særlig vanskelig på 
grund af eksklusivordninger med hensyn til frysere*3). 
(2) Jf. nr. 309 i denne beretning. 
(3) Jf. nr. 309 i denne beretning. 
2.1.A.§2.b. 4 
116 
Kommissionen præciserede også to vigtige juridiske punkter vedrørende deis 
anvendelsen af EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1, på eksklusivaftaler med en 
kumulativ effekt på markedet, deis de betingelser, på hvilke 
gruppefritagelsen I medfør af forordning nr. 1984/83 kan tilbagekaldes. 
Med hensyn til det første punkt anvender Kommissionen en tre-leddet prøve: 
Påvirker aftalen i sig selv konkurrencen mellem medlemsstaterne? 
Hvis nej, har da alle de aftaler af denne art, som en virksomhed har 
indgået, tilsammen en indvirkning på konkurrencen? 
Hvis nej, har da aile de aftaler af denne art, som er indgået på det 
relevante marked, en sådan indvirkning? 
Hvis et af disse spørgsmål besvares bekræftende, er betingelserne for 
anvendelse af artikel 85, stk. 1, til stede. 
Med hensyn til det andet punkt er det klart, at gruppefritagelsen kun kan 
tilbagekaldes ved en beslutning truffet i overensstemmelse med procedurerne i 
forordning nr. 17. I denne sag forelå der en overtrædelse, og det blev pålagt 
virksomhederne at bringe overtrædelsen til ophør. For at hindre 
konkurrencebegrænsende praksis i at genopstå og for at åbne markedet op var 
det nødvendigt at forbyde de pågældende virksomheder at indgå eksklusive 
købsaftaler I en periode på fem år. 
2.1.A.§2.c. 5 . 
<T6> c) Glvenchy 
196. Kommissionen har vedtaget en formel beslutning efter EØF-Traktatens 
artikel 85, stk. 3, vedrørende en standardaftale om selektiv distribution i 
EF af parfumerivarer, pleje- og skønhedsmidler fremstillet af det franske 
selskab Parfums Givenchy*4). Beslutningen har gyldighed indtil den 31. maj 
1997. 
197. I denne beslutning bekræftes og udbygges de principper, som Kommissionen 
allerede fastlagde i sin beslutning af 16. december 1991 vedrørende Yves 
Saint Laurent Parfums*5). 
198. På baggrund af en ny, generel gennemgang af selektive 
distributionssystemer inden for parfumeribranchen indledte Kommissionen 
nemlig ien procedure over for henholdsvis Parfums Givenchy og Yves Saint 
Laurent Parfums for, i tilknytning til to principbeslutninger, at behandle 
alle relevante juridiske aspekter og definere de konkurrenceretlige 
principper, der i EF skal gælde for samtlige virksomheder inden for den 
pågældende branche. 
199. I denne forbindelse besluttede Kommissionen at tage sin holdning fra 
1974 på dette område op til ny overvejelse*6) og at styrke anvendelsen af 
EF's konkurrenceregler i den pågældende sektor. Således bestred Kommissionen 
bl.a. gyldigheden af visse aftalebestemmelser, som hidtil var blevet 
tolereret inden for denne branche. 
200. I forhold til de klausuler, der blev undersøgt som led i beslutningen 
vedrørende Yves Saint Laurent Parfums, indeholdt Parfums Givenchys selektive 
distributionsaftaler en bestemmelse om, at en forhandler kun kunne optages 
eller forblive i det af Givenchy godkendte saigsnet, hvis vedkommende førte 
et bestemt antal mærker, der var opført på en liste opstilet af Givenchy. Det 
skal dog understreges, at flere andre selskaber inden for denne branche 
praktiserede noget lignende. 
(4) EFT L 236 af 19.8.1992, s. 2. 
(5) EFT L 12 af 18.1.1992. 
(6) Jf. Fjerde Beretning om Konkurrencepolitikken, nr.69. 
2.1.A.§2.c. 118 
201. i denne henseende forekom det, at Givenchys hidtidige krav om, at en 
forhandler skulle føre mindst fire forskellige mærker, var et krav, som uden 
at være urimeligt gjorde det muligt at sikre en distribution baseret på 
sameksistens mellem en række konkurrerende mærker. Derimod modsatte 
Kommissionen sig enhver begrænsning af den godkendte forhandlers valg af de 
mærker, der kan indgå i vedkommendes varesortiment. Kommissionen fandt, at en 
sådan klausul begrænsede nye forhandleres adgang til distributionsnettet og 
derfor begrænsede konkurrencen mellem produkter af samme mærke. Desuden 
begrænsede den nye eller mindre kendte mærkers mulighed for at trænge ind og 
bide sig fast på det pågældende marked, og den hæmmede derfor også 
konkurrencen mellem produkter af forskellige mærker. 
202. På baggrund af Kommissionens indvendinger slettede Parfums Givenchy den 
pågældende klausul og erstattede den med en ny bestemmelse, som giver den 
enkelte godkendte forhandler frihed til helt selv at bestemme, hvilke andre 
luksusparfumerivarer vedkommende ønsker at forhandle ved siden af 
aftalevarerne. 
203. Foruden ovennævnte aspekt er Givenchy-beslutningen udtryk for en 
bekræftelse af Kommissionens holdning i Yves Saint Laurent-beslutningen af 
16. december 1991, herunder at rent kvantitative udvælgelseskriterier skal 
afskaffes, at der er behov for nye betingelser for forhandleres optagelse i 
distributionsnettet, at forhandlerens frihed til at fastsætte sin egen 
prispolitik skal anerkendes, at kryds leverancer mellem samtlige medlemmer af 
nettet skal liberaliseres, og at de bestemmelser, der gør det muligt for 
producenten at pålægge sine forhandlere urimelige forpligtelser med hensyn 
til, hvor store mængder de skal aftage, skal afskaffes*7). 
204. Beslutningen er et eksempel på Kommissionens politik med hensyn til 
selektiv distribution, som tager sigte på at sikre, at fordelene ved denne 
form for distribution ikke ødelægges af negative virkninger i form af en 
opsplitning af det fælles marked. 
(7) Jf. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 134-136. 
2.1.A.§2.d. 7 
119 
<T6> d) Viho/Parker Pen*8) 
205. Den 15. Juli 1992 traf Kommissionen beslutning om at pålægge det 
britiske selskab Parker Pen og Herlitz AG (førstnævntes forhandler i 
Tyskland) en bøde på henholdsvis 700 000 ECU og 40 000 ECU for at have indsat 
en bestemmelse om eksportforbud i en aftale, de havde indgået. 
På baggrund af en klage fra det nederlandske selskab Viho blev det 
konstateret, at Parker Pen og Herlitz AG i august 1986 havde indgået en 
aftale om forhandling af Parker Pen-produkter i Tyskland, ifølge hvilken 
enhver form for eksport var forbudt uden skriftlig samtykke fra Parker. De 
berørte produkter var kuglepenne og tilsvarende artikler af mærket Parker i 
middel pr i sk lassen, der især sælges som hyldevarer i varehuse. 
Kommissionen fandt, at overtrædelsen var af en sådan art, at den var til 
skade for realiseringen af et af de grundlæggende mål i Traktaten, nemlig 
integreringen af det fælles marked. 
Ved fastsættelsen af den bøde, som Parker Pen blev pålagt, tog Kommissionen 
imidlertid hensyn til, at Parker havde udvist stor samarbejdsvillighed i 
forbindelse med undersøgelsen, og at virksomheden havde udarbejdet en plan 
for, hvorledes den kunne bringe sin praksis i overensstemmelse med EF's 
konkurrenceregler. 
Ved fastsættelsen af bøden til Herlitz AG tog Kommissionen hensyn til, at 
denne virksomheds eget ansvar var mindre, da det måtte antages, at Herlitz AG 
blot havde efterkommet Parker Pens ønsker. 
(8) EFT L 233 af 15.8.1992 og EF-BulI. 7/8-1992, punkt 1.3.37. 
..i.M..... 120 
<T6> e) Verdensmesterskabet i fodbold 1990 
206. På baggrund af en klage fra et rejsebureau undersøgte Kommissionen det 
system for distribution af billetter og pakkerejser, som arrangørerne af 
verdensmesterskabet i fodbold i Italien i 1990 havde indført. 
207. Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC) var af Det Internationale 
Fodboldforbund (FIFA) blevet udpeget til arrangør af verdensmesterskabet i 
1990. FIGC oprettede sammen med FIFA en lokal organisationskomité, som fik 
til opgave at tilrettelægge verdensmesterskabet. Det var denne 
organisationskomité, der indførte den omstridte bl IletforsaIgsordning. 
208. Kommissionens hovedbekymring i denne sag var den metode, som 
organisationskomitéen havde valgt til fordeling af billetter til arrangørerne 
af pakkerejser. Organisationskomitéen indrømmede en italiensk rejsearrangør, 
"90 TOUR ITALIA", en eneret på salg af billetter til inkorporering I 
pakkerejser. Salget af alle andre billetter foregik på den udtrykkelige 
betingelse, at de ikke blev videresolgt til rejsebureauer. 
Som følge heraf opnåede 90 TOUR ITALIA et monopol på tilrettelæggelsen og 
salget af pakkerejser til verdensmesterskabet. Andre rejsearrangører kunne 
ikke konkurrere med 90 TOUR ITALIA, da de ikke kunne tilbyde alternative 
pakkerejser, heller ikke til lavere priser. På samme måde kunne 
rejsebureauerne kun tilbyde et begrænset udvalg af pakkerejser til 
verdensmesterskabet, da de ikke kunne "shoppe" mellem flere rejsearrangører 
for at opnå mere fordelagtige vilkår for deres kunder. 
209. Kommissionen fandt derfor, at aftalen mellem arrangørerne og 90 TOUR 
ITALIA havde begrænset konkurrencen til skade for køberne af pakkerejser, og 
at aftalen derfor var i strid med EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1. 
210. Inden Kommissionen nåede frem til denne konklusion, havde den meget nøje 
undersøgt, om eneforhandlingsordningen kunne begrundes i hensynet til 
sikkerheden under fodboldkampene. Det var imidlertid tydeligt, at en række 
andre rejsearrangører ville have kunnet opfylde organisationskomitéens krav 
og tilbyde konkurrerende pakkerejser uden på nogen måde at sætte sikkerheden 
over styr. Det er vigtigt at bemærke, at organisationskomitéens 
2.1.A.§2.6. 9 
121 
repræsentanter indrømmede dette under behandlingen af sagen. 
211. Kommissionen anså følgende virksomheder/organisationer for at have 
overtrådt EF's konkurrenceregler: FIFA, Federazione Italiana Giuoco Calcio 
(FIGC), Col Italia (i sin egenskab af fælles agent for FIFA og FIGC), 90 TOUR 
ITALIA og CIT Spa/ltaliatour (moderselskaber for 90 TOUR ITALIA). 
212. Dette er første gang, at Kommissionen har vedtaget en formel 
konkurrencebeslutning vedrørende salg af billetter til sportsarrangementer. 
På denne baggrund og som følge af, at overtrædelsen var af kort varighed, 
besluttede Kommissionen at undlade at pålægge aftaleparterne en bøde i denne 
sag. 
213. Kommissionen agter imidlertid i fremtiden at sikre, at billetfordelingen 
ved større sportsarrangementer fuldt ud opfylder EF's konkurrenceregler. 
Derved kan den sikre, at de forbrugere, der ønsker at overvære disse 
arrangementer, kan købe adgangsbilletter eller pakkerejser på fordelagtige 
vilkår som følge af konkurrence mellem flere udbydere. 
2.1.A.§2.f. 10 122 
<T6> f) U1Ç 
214. Kommissionen vedtog en beslutning i en sag mod Den Internationale 
Jernbaneunion (UIC) for overtrædelse af bestemmelserne i EØF-Traktatens 
artikel 85. 
UIC er en verdensomspændende sammenslutning af Jernbaneselskaber, gennem 
hvilken medlemmerne samarbejder om tekniske og kommercielle spørgsmål. Inden 
for rammerne af UIC havde JerbaneseI skaberne i fællesskab fastlagt 
forskellige betingelser for autorisation af rejsebureauer til udstedelse af 
togbilletter og de nærmere vilkår for de autoriserede rejsebureauers salg af 
bi I letterne. 
I henhold til bestemmelserne udstukket af UIC var det kun det statslige 
Jernbaneselskab, der kunne meddele autorisation til et rejsebureau i en 
medlemsstat. Dette Jernbaneselskab kunne således kontrollere antallet af 
rejsebureauer, der kunne konkurrere med det pågældende Jernbaneselskab selv 
om salget af billetter, også selv om et større antal autoriserede bureauer 
formentlig ville forøge servicen over for kunderne betydeligt. 
Jernbaneselskaberne havde også fastsat en fælles sats for rejsebureauernes 
provision for udstedelse af billetter og ensartede betingelser for betalingen 
af provisionen. Disse bestemmelser hindrede rejsebureauerne i at opnå bedre 
vilkår, som kunne have været til fordel for forbrugerne. 
De bestemmelser, som Jernbaneselskaberne havde fastlagt, forbød endvidere 
rejsebureauerne at afstå en del af deres provision til deres kunder. Denne 
overtrædelse var særlig alvorlig, da den havde til formål og følge at hindre 
konkurrencen både mellem rejsebureauerne og mellem rejsebureauerne som gruppe 
og Jernbaneselskaberne. Denne praksis går særligt ud over forbrugerne, der 
ikke kan opnå de prisnedsættelser, som ville være mulige, hvis 
rejsebureauerne kunne afstå en del af deres provision. Det skal pointeres, at 
EF-Domstolen i en sag fra 1987 klart karakteriserede denne praksis som 
konkurrencebegrænsende. 
Generelt set mener Kommissionen, at Jernbaneselskabernes fastlæggelse af 
bestemte fælles betingelser for autorisation af rejsebureauer og for disse 
rejsebureauers salg af billetter meget vel kan forbedre billetudstedelsen. I 
2.1.A.§2.f. 11 
123 
denne sag mente Kommissionen imidlertid ikke, at de fastlagte betingelser, 
som begrænsede rejsebureauernes kommercielle handlefrihed og konkurrencen 
mel lem bi Iletudstedere, var til fordel for forbrugerne. 
Overtrædelsen var af alvorlig karakter og fandt sted over en længere periode. 
Jernbaneselskaberne afgav imidlertid et tilsagn om at ville efterleve EF-
lovglvningen. Derfor besluttede Kommissionen, at Den Internationale 
Jernbaneunion, der var ansvarlig for den konkurrencebegrænsende adfærd, kun 
skulle pålægges en mindre bøde (1 mio. ECU). 
Beslutningen er et eksempel på, at Kommissionen er fast besluttet på at 
sikre, at der indføres et dynamisk og effektivt distributionssystem for 
togbilletter, således at Jernbanerne kommer til at spille en større rolle i 
forbindelse med passagerbefordring. 
2.1.A.§2.f. 12 
124 
<T6> g) Ford Agr i cultural 
215. Kommissionen vedtog en beslutning*9) vedrørende Ford New Holland, hvis 
forbindelser med sine forhandlere omfattede et forbud mod Import og eksport 
af traktorer og en række andre bestemmelser, der havde til formål at hindre 
parallelhandel. 
Disse forbindelser indgik i et detaljeret system, som Ford havde Indført for 
at forhindre handel med virksomhedens traktorer. For det første havde Ford 
udtænkt et opspor ingssystem, som gjorde det muligt at finde frem til 
parallelimporterede traktorer og deres afsendelsessted. I f.eks. Det Forenede 
Kongerige gjorde Ford omfattende brug af oplysningerne i de relevante 
indregistreringsdokumenter, som blev stillet til rådighed for 
branchesammenslutningen til statistisk brug. 
Når Ford havde identificeret en parallelimport og dens kilde, truede 
virksomheden med en af følgende foranstaltninger, som også i visse tilfælde 
blev ført ud i I ivet: 
opsigelse af forhandleraftaler 
forsinkelse af leverancer, hvis der var formodning om, at 
traktorerne ville blive eksporteret 
prisforhøjelser eller tilbagebetaling af rabatter 
rabatter blev gjort betinget af registrering inden for området 
rabatter blev gjort betinget af, at forhandleren forpligtede køberen 
til ikke at videresælge traktoren 
tilsidesættelse af garantiforpligtelser i tilfælde af parallelimport 
forsøg på at udnytte de forskelligartede sikkerhedsbestemmelser ved 
at nægte at udlevere brugsanvisninger på importørens sprog. 
De forhandleraftaler, som Ford havde indgået, var derfor under disse 
omstændigheder klart i strid med artikel 85, stk. 1. 
(9) EFT L 20 af 28.1.1993, s. 1. 
M 2.l.B.a. 1 
<T3> B. Misbrug af dominerende stilling 
<T6> a) British Midland/Aer Lingus 
216. Efter en klage fra British Midland har Kommissionen konstateret, at Aer 
Lingus har misbrugt sin dominerende stilling ved at afbryde aftalen om 
interlining med British Midland. Kommissionen pålagde Aer Lingus en bøde på 
750 000 ECU og pålagde selskabet at genoptage sit inter Iining*1)-samarbejde 
med British Midland i en begrænset periode. 
Aer Lingus har en dominerende stilling på London-Dublin forbindelsen. Efter 
at British Midland i 1989 meddelte, at selskabet ville starte sin egen rute 
på denne forbindelse og konkurrere med Aer Lingus, afbrød Aer Lingus sit 
inter Iining-samarbejde med British Midland. Som en følge heraf kunne 
passagerer med British Midland-billetter ikke længere skifte over til Aer 
Lingus-fly, og rejsebureauer kunne ikke længere udstede billetter, der 
dækkede begge flyselskabers flyvninger. 
(1) Jf. Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 73-76. Interlining-
systemet er baseret på en I ATA-overenskomst, ifølge hvilken de fleste af 
verdens luftfartsselskaber har givet de andre selskaber, der har 
undertegnet overenskomsten, tilladelse til at sælge deres produkter. 
Passagerer kan således nøjes med på rejsebureauerne at købe én samlet 
billet til brug på forskellige luftfartsselskabers flyvninger (og f.eks. 
foretage udrejsen med det flyselskab, der udsteder billetten, og 
hjemrejsen med et andet flyselskab, der beflyver samme rute, eller 
fortsætte rejsen til destinationer, der ikke beflyves af det 
bi Iletudstedende selskab). 
Desuden har selskaberne givet hinanden tilladelse til at foretage 
ændringer i billetterne, hvilket giver passagererne mulighed for at 
ændre deres reservationer eller ruter eller skifte selskab. Dette kræver 
i princippet godkendelse fra det selskab, der er angivet på billetten 
("ratificering"), men de fleste luftfartsselskaber har accepteret, at 
denne regel ikke anvendes i praksis. 
Inter Iining-systemet er en stor fordel for såvel luftfartsselskaber, 
rejsebureauer og passagerer. Det gør det muligt at udstede rejsehjemmel 
til mere komplicerede rejser og tillade en fleksibel brug heraf med 
færrest mulige begrænsninger. Systemet er en meget vigtig del af det 
internationale luftfartssystem og er især betydningsfuldt for 
forretningsrejsende. 
2.I.B.3. 2 ÅU> 
Afbrydelsen af inter Iining-samarbejdet betød, at British Midlands fly blev 
mindre attraktive for de rejsende - især forretningsrejsende, der foretrækker 
de dyrere fuldt ud fleksible billetter - og for rejsebureauerne. Ved at 
afbryde samarbejdet gjorde Aer Lingus det vanskeligere for British Midland at 
konkurrere på markedet i den første tid på denne rute med et voksende antal 
flyvninger. British Midland blev frataget en betydelig indtægt og påtvunget 
større omkostninger for at overvinde dette handicap. 
217. Kommissionen fandt, at Aer Lingus havde overtrådt de betingelser for 
deltagelse i takstkonsultationer, som var påkrævet for disse konsultations 
forenelighed med EØF-Traktatens artikel 85. Den gældende gruppefritagelse*2) 
kræver, at luftfartsselskaber skal drøfte takster med deres konkurrenter for 
at kunne have et inter Iining-samarbejde med alle andre flyselskaber, der 
beflyver EF-ruterne. 
218. Denne beslutning er udtryk for, at Kommissionen er fast besluttet på at 
gribe ind over for luftfartsselskaber, der indtager en dominerende stilling, 
hvis de forsøger at lægger hindringer i vejen for udvikling og bevarelse af 
konkurrencen. På et tidspunkt, hvor den europæiske luftfartsindustri er i 
færd med at blive liberaliseret, bør flyselskaber, der udnytter de nye 
konkurrencemuligheder, have en fair chance for at udfordre de etablerede 
selskaber. 
Flyselskaber, der indtager en dominerende stilling, bør ikke lægge hindringer 
i vejen for denne konkurrence. De bør ikke nægte faciliteter, som industrien 
traditionelt indrømmer alle andre flyselskaber, og de bør gøre sig umage for 
udelukkende at konkurrere på deres eget selskabs service. 
Kommissionen var derfor af den opfattelse, at Aer Lingus burde genoptage sit 
inter Iining-samarbejde med British Midland. Kommissionen accepterer dog, at 
nye selskaber ikke på ubestemt tid kan lukrere på deres konkurrenters service 
og afgange, men at de må opmuntres til at udvikle deres egne specifikke 
afgange og deres egen service. Derfor kan forpligtelsen til et inter Iining-
samarbejde begrænses til den periode, som en konkurrent ud fra en objektiv 
synsvinkel har brug for for at etablere sig på markedet. I betragtning af, at 
(2) Artikel 4 i Kommissionens forordning EØF nr. 2671/88 af 26. juli 1988, 
EFT L 239 af 30. august 1988, der siden er ændret af artikel 3 i 
Kommissionens forordning EØF nr. 8491/90 af 5. december 1990, EFT 
L 10 af 15. Januar 1991. 
2.I.B.a. 3 AHo\>\<? 
der nu er nu gået tre år, siden British Midland startede den nye forbindelse, 
er forpligtelsen til inter Iining-samarbejdet i henhold til beslutningen 
blevet begrænset til to år fra nu af med forbehold af udviklingen af 
konkurrencen på den pågældende rute. 
2. I .B.b. 3 
127 
<T6> b) B&l/Sea Iink. Holyhead 
219. Efter en klage fra B&l (et irsk færgeselskab) har Kommissionen 
umiddelbart konstateret, at Seal ink (et britisk færgeselskab), der også er 
havnemyndighed i Holyhead, Wales) har misbrugt sin dominerende stilling ved 
at overtræde EØF-Traktatens artikel 86. I sin egenskab af havnemyndighed I 
Holyhead tillod Seal ink ændringer i selskabets egne afgangstider, som kunne 
have været til alvorlig skade for B&l. Kommissionen traf foreløbige 
forholdsregler over for Seal ink, hvorefter selskabet var forpligtet til at 
ændre nogle af sine afgangstider. 
Seal ink og B&l benytter forskellige kajpladser i Holyhead havn, idet B&l 
benytter en kajplads ved havne indgangen. Som følge af havnens begrænsninger 
stiger vandet, når Seal inks fartøjer passerer forbi B&l's færge, der ligger 
forankret. Som følge deraf er det af sikkerhedsmæssige grunde nødvendigt at 
hejse klappen på B&l's skib, hvilket betyder, at lastning og losning 
afbrydes. 
I oktober 1991 meddelte Seal ink B&l, at selskabet agtede at iværksætte en ny 
fartplan den 9. Januar 1992, hvorefter to skibe ville passere B&l's færge, 
når den lå ved kaj. Hidtil var det kun et fartøj, der passerede B&l's færge, 
mens denne lastede. B&l anmodede Kommissionen om at træffe foreløbige 
forholdsregler for at forhindre, at Seal ink iværksatte sin nye fartplan med 
den begrundelse, at B&l's virksomhed ville blive alvorligt forstyrret som 
følge af den reducerede tid, der ville være til rådighed til lastning og 
losning. 
Kommissionen var af den opfattelse, at et selskab, der både ejer og benytter 
en vigtig facilitet - i det foreliggende tilfælde en havn - ikke bør 
indrømme sine konkurrenter adgang på mindre gunstige vilkår end dem, der 
gælder for selskabet selv. Denne konsekvens af artikel 86 er af særlig 
betydning i forbindelse med deregulering, der hyppigt rejser problemet om 
adgang til markedet for nye virksomheder. Den 11. Juni 1992 traf Kommissionen 
en beslutning, hvorved Seal ink blev pålagt enten at vende tilbage til den 
oprindelige fartplan eller at fastsætte en ny fartplan, hvorefter to fartøjer 
ikke passerer B&l's færge under lastning. Formålet med de foreløbige 
forholdsregler var at forhindre, at der blev forvoldt uoprettelig skade på 
B&l's virksomhed, medens Kommissionen fortsatte sin undersøgelse af sagen, og 
2.I.B.b. 4 
128 
de foreløbige forholdsregler blev derfor begrænset til sommerhøj sæsonen 
(den 27. september 1992), eller indtil der blev iværksat en fartplan, der var 
godkendt af begge parter. Parterne nåede herefter til enighed og meddelte 
Kommissionen dette den 8. Juli 1992. Som følge af denne aftale trak Seal ink 
den begæring om suspension og annullering af beslutningen tilbage, som den 
havde forelagt Førsteinstansretten. 
2.I.B.c. 5 
129 
<T6> c. Gillette/Wilkinson Sword 
220. Kommissionen har truffet en beslutning i medfør af EØF-Traktatens 
artikel 85, stk. 1, og artikel 86*3), der pålægger Gillette, den 
amerikanske barberartikelkoncern, at afvikle sin deltagelse i Eemland, der er 
moderselskab for Wilkinson Sword og vigtigste konkurrent for Gillette på 
markedet for mekaniske barberartikler. Gillette er endvidere forpligtet til 
at tilbageføre Wilkinson Swords aktiviteter i alle EFTA-landene samt det 
tidligere DDR, Tjekkoslovakiet, Ungarn, Polen, Tyrkiet og det tidligere 
Jugoslavien til Eemland. Der er indrømmet Gillette en fast periode at regne 
fra vedtagelsen af beslutningen til at afhænde sin deltagelse og foretage 
denne tilbageførsel. 
Gillette indtager en dominerende stilling på markedet for mekaniske 
barberartikler i Fællesskabet, som er et meget oligopolistisk marked, hvor 
Gillette og Wilkinson tilsammen tegner sig for næsten 85% af markedet. I 
beslutningen konstateres det, at Gi I lettes deltagelse i Wilkinson Sword, der 
er selskabets vigtigste konkurrent i Fællesskabet, indebærer misbrug af en 
dominerende stilling. Gillette, der havde erhvervet alle Wilkinsons 
aktiviteter, opnåede en betydelig indflydelse i Eemland og blev ligeledes et 
af dette selskabs største kreditorer. Til trods for, at Gillette ikke rådede 
over minoritetsaktionærers sædvanlige rettigheder, erhvervede Gillette 
forkøbs- og konverteringsrettigheder i Eemland, og dette fik Kommissionen til 
at konkludere, at Gillette ville være i stand til at udøve en vis indflydelse 
på Eemlands handelspolitik. Den ændring i strukturen på markedet for 
mekaniske barberartikler, der var forårsaget af forbindelserne mellem 
Gillette og Eemland, vil svække konkurrencen. Gi I lettes deltagelse i denne 
transaktion indebærer derfor misbrug af en dominerende stilling. 
Aftalerne mellem Gillette og Eemland om den geografiske opdeling af 
varemærket Wilkinson Sword på EF-markedet og de tilstødende markeder har 
resulteret i et forretningsmæssigt samarbejde mellem de forskellige 
varemærkeindehavere. Der eksisterer endvidere mellem parterne 
leveringsaftaler, i henhold til hvilke Gillette hos Eemland køber Wilkinson 
Sword-produkter for at sælge dem uden for Fællesskabet, hvilket udgør en 
anden samarbejdsfaktor. 
(3) Beslutning af 10. november 1992, endnu Ikke offentliggjort. 
IP(92)909 af 11.11.1992. 
2.I.C.§1. 1 
<T3> C. Fusionskontrol 130 
221. Anvendelsen af fusionsforordningen har i årets løb ført til afklaring af 
en række nye spørgsmål. Som led i sine bestræbelser på at fremme 
gennemsigtigheden har Kommissionen fundet det hensigtsmæssigt at give et 
detaljeret overblik over de beslutninger, den har truffet i 1992 i 
fusionssager. 
222. I alle fusionssager er der to spørgsmål, der først og fremmest skal 
tages stilling til: for det første, om den anmeldte transaktion falder ind 
under forordningen, og for det andet om den i så fald er forenelig med 
fællesmarkedet, dvs. om den fører til etablering af en dominerende stilling, 
der kan hæmme den effektive konkurrence på fællesmarkedet betydeligt, eller 
ej. 
<T4> §1. Anvende Isesområdet 
<T5> 1. FællesskabsdImens ion (artikel 1) 
223. Det er Kommissionens faste praksis at lægge transaktionens reelle 
økonomiske indhold til grund og ikke blot lade den valgte retlige form være 
afgørende. I Eucom/Digital drejede den anmeldte transaktion sig om etablering 
af en ny virksomhed, der skulle kontrolleres af Digital og Eucom i 
fællesskab. Eucom er et holdingselskab, der udvikler særlige 
netværkstjenester med høj værditilvækst i samarbejde med andre partnere eller 
ved at investere i eksisterende virksomheder, men selskabet er imidlertid et 
50%-50%-eJet Joint venture mellem France Télécom og Deutsche Bundespost 
Telekom. Det var derfor ikke Eucom, men derimod Eucoms to moderselskaber, der 
af Kommissionen blev betragtet som de deltagende virksomheder, Jf. artikel 1. 
Det var følgelig også moderselskabernes omsætning, der skulle lægges til 
grund ved afgørelsen af, om fusionen var af fællesskabsdimension. 
<T5> Beregning af omsætningen (artikel 5) 
224. Fusionsforordningen finder kun anvendelse, hvis de deltagende 
virksomheder har en omsætning af en vis størrelsesorden. Artikel 5, stk. 3, 
indeholder særlige bestemmelser om beregning af, hvad der sidestilles med 
omsætningen i kreditinstitutter og andre finansielle virksomheder samt 
forsikringsselskaber. I Torras/Sarr io fastslog Kommissionen, at besiddelse af 
2.I.C.§1. 2 131 
fastforrentede værdipapirer, hvilket indgik som led i Kuwait Investment 
Offices investeringsaktiviteter, måtte betragtes som en form for 
kreditgivning til tredjemand. Disse fastforrentede værdipapirer udgjorde 
således lån og kreditter som omhandlet I artikel 5, stk. 3, og skulle derfor 
medregnes ved beregning af omsætningen. På den anden side blev det I 
GECC/Avis fastslået, at artikel 5, stk. 3, ikke finder anvendelse på Avis' 
bil-leasingaftaler med fuld service. Denne form for leasing, hvor 
leasinggiveren bevarer den fulde risiko som ejer, og ejendomsretten ikke 
overgår til leasingtageren ved leasingperiodens udløb, adskiller sig fra 
finansiel leasing, der primært fungerer som et lån. Med hensyn til långivning 
mellem banker konkluderede Kommissionen i Hong Kong & Shanghai Bank/Midland 
Bank, at lån og kreditter skulle betragtes som ydet i det land, hvor den 
låntagende bankafdeling er beliggende, selv om bankerne i deres 
risikovurdering, som er den afgørende faktor for deres udlånsbeslutninger, 
baserer sig på den låntagende banks hovedsæde. Men det må antages, at det er 
på det sted, hvor den låntagende bankafdeling er beliggende, at lånet vil 
bl i ve anvendt. 
225. I henhold til artikel 5, stk. 2, andet afsnit, skal to eller flere 
transaktioner, der finder sted mellem samme personer eller virksomheder inden 
for to år, betragtes som én enkelt fusion, der finder sted på tidspunktet for 
den seneste transaktion, når det drejer sig om at beregne omsætningen. Denne 
bestemmelse blev for første gang bragt i anvendelse i Volvo/Lex 2-sagen. 
Volvo overtog dr iftsaktiverne i et irsk datterselskab af Lex efter tidligere 
at have overtaget Lex' britiske datterselskab*1). 
<T5> 3. Definition af en fusion (artikel 3) 
226. Kommissionen har viderudviklet sin praksis med hensyn til, hvordan en 
fusion skal defineres. Den har i særdeleshed været opmærksom på behovet for 
at få nærmere afklaret, hvor man skal trække skillelinjen mellem Joint 
ventures oprettet i fusionsøjemed - som er omfattet af fusionsforordningen -
og Joint ventures oprettet i samarbejdsøjemed - der skal behandles efter 
Traktatens artikel 85 og 86*2). Der er tale om en fusion, når en virksomhed 
opnår den fulde kontrol med en anden virksomhed eller med et Joint venture, 
som den tidligere kontrollerede sammen med en anden virksomhed, eller når 
flere virksomheder i fællesskab erhverver kontrol med eller opretter en 
virksomhed. 
(1) Se Volvo/Lex, beslutning af 21.5.1992, og Volvo/Lex 2. beslutning af 
3.9.1992. 
(2) Se meddelelsen om Joint ventures oprettet i henholdsvis fusions- og 
samarbejdsøjemed. EFT C 203 af 14.8.1990. 
2.1.C.§1. 3 
132 
<T6> a) Enekontrol 
227. Enekontrol med en virksomhed opnås normalt ved, at en virksomhed 
overtager mere end halvdelen af en anden virksomheds kapital. Men der er også 
mulighed for, at en minoritetsaktionær kan udøve enekontrol, i CCiE/GTE 
erhvervede CCIE kun 19% af stemmerettighederne i GTE, men fik desuden 
permanent sæde i bestyrelsen og ret til at udpege bestyrelsesformanden og den 
administrerende direktør. Denne direktør ville få vetoret over alle 
beslutninger af større betydning, og Kommissionen fastslog derfor, at den 
overtagende virksomhed ville være i stand til at udøve enekontrol. 
228. I ABB/Brel opnåede ABB, som tidligere havde udøvet kontrol med Brel 
sammen med en anden virksomhed, nu enekontrol. Der var derfor tale om ændring 
af ejerforholdene, og transaktionen blev i overensstemmelse med Kommissionens 
faste praksis*3) behandlet som en fusion. Samme praksis blev fulgt i Solvay-
Laporte/lnterox. hvor opsplitningen af et Joint venture blev betragtet som to 
fusioner. Begge moderselskaber overtog hver deres del af de aktiviteter, der 
hidtil var blevet kontrolleret i fællesskab, og erhvervede dermed 
enekontrollen med denne del. Kommissionen fatslog, at der var tale om to 
fusioner, selv om transaktionen blev gennemført i henhold til én samlet 
aftale om deling af én enkelt virksomhed (nemlig Joint venture-selskabet). 
For de økonomiske og Juridiske konsekvenser var, at to uafhængige 
virksomheder hver især overgik fra at udøve fælles kontrol med en virksomhed 
til at få enekontrol over hver deres aktiver og produkter. Kommissionen 
anførte i sin beslutning, at der kunne være andre situationer, hvor en 
opsplitning af en virksomhed mellem dens ejere ville blive betragtet som en 
transaktion, der udgjorde ét hele*4). 
229. I Mannesmann/Hoesch blev flere transaktioner betragtet som én fusion. 
Der var tale om, at parterne sammenlagde deres interesser inden for 
præcislonsstålrør i et Joint venture, hvortil de overførte alle deres 
aktiviteter på dette område, og Mannesmann overtog 50% af et Hoesch-
datterselskab. Desuden overdrog Hoesch et af sine andre datterselskaber til 
Mannesmann. Eftersom disse transaktioner blev gennemført af de samme parter 
inden for samme branche, og eftersom de alle indgik i én samlet aftale mellem 
partnerne om reorganisering af deres aktiviteter inden for stålrør, blev de 
behandlet som én enkelt fusion. 
(3) Se IC i/Tioxide. Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 149. 
(4) Se Campsa. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, s. 352. 
2.I.C.§1. 4 
133 
<T6> b) Fæl les kontrol 
230. Ved fælles kontrol er der normalt tale om, at to virksomheder hver især 
besidder halvdelen af Joint venture-foretagendets kapital, uden at den ene 
virksomhed har fået tillagt kontrol ved en aktionæraftale. Er der en sådan 
aktionæraftale, kan der godt alligevel foreligge fælles kontrol, selv om 
aktieposterne Ikke er ligeligt fordelt. I Thomas Cook/LTU/West LB besad de to 
aktionærer henholdsvis 90% og 10% af aktierne i Thomas Cook, men de indgik 
desuden en aktionæraftale, i henhold til hvilken vigtige strategiske 
beslutninger om Joint venture-foretagendet kun kunne træffes med begge 
parters samtykke, og Kommissionen drog derfor den konklusion, at der forelå 
fælles kontrol. Også i Eucom/Digltal var en fordeling af aktierne på 
74,9%/25,1% ledsaget af en aktionæraftale, der etablerede fælles kontrol*5). 
Derimod gav en fordeling på 59,5%/40,5% i Peps i co/GeneraI Mills ikke 
minoritetsaktionæren mulighed for at deltage i kontrollen. I øvrigt kan 
fælles kontrol naturligvis også udøves af mere end to aktionærer*6). 
Anderledes forholder det sig i de tilfælde, hvor der kan være skiftende 
alliancer i beslutningsprocessen således som det var tilfældet i Eureko og i 
Ko i oe-TabacaIera/Elosua. Selv om dette ikke var afgørende i nogen af disse 
sager, vil en mulighed for ændringer i aktionæralliancerne i almindelighed 
være uforenelig med en mekanisme eller procedure, som sikrer fælles kontrol. 
Sker der ændringer i ejerforholdene i et allerede eksisterende Joint 
venture, som i James River/Rayne. hvor en aktionær blev erstattet af en 
anden, er der også tale om en fusion, eftersom den nye aktionær kommer til at 
deltage i en fælles kontrol. 
<T6> c) Joint venture-foretagender oprettet i fusionsøiemed 
For at et Joint venture kan anses at udgøre en fusion, er der Jf. artikel 3, 
stk. 2, andet afsnit, to betingelser, der må være opfyldt, nemlig at Joint 
venture-foretagendet på et varigt grundlag varetager en selvstændig 
virksomheds samtlige funktioner, og at dets stiftelse ikke bevirker en 
samordning af hverken de stiftende virksomheders eller disse virksomheders og 
Joint venture-selskabets konkurrencemæssige adfærd. Disse to betingelser 
illustreres nærmere i det følgende. Er de ikke opfyldt, kan joint venture-
(5) Se også Ahold/Jer6nimo Martins. Air France/Sabena. Br it ish Alrways/TAT. 
Er icsson/Ascom. Linde/Fiat. Northern Telecom/Matra og Rhône-
Pou I enc/SN IA. 
(6) Se Avesta/Britlsh Steel/NCC/AGA/Alex Johnson. 
2.I.C.§1. 5 
134 
selskabet ikke betragtes som en ny konkurrent på markedet, men derimod 
snarere som et middel til to konkurrenters indbyrdes samarbejde, som derfor 
kan falde ind under artikel 85. 
<T6> i) Selvstændig varetagelse af alle virksomhedsfunktioner 
på et varigt grundlag 
I Eif Atochem/Rohm & Haas havde parterne oprettet et nyt Joint venture­
selskab, hvortil de overførte alle deres interesser inden for acrylglas. 
Transaktionen blev behandlet som en fusion, fordi Joint venture-selskabet 
måtte opfattes som en selvstændig økonomisk enhed, fordi: 
alle de fysiske og menneskelige ressourcer, der var nødvendige for 
fremstilling og salg af produktet, blev overført til joint venture­
selskabet, og opførelsen af en ny fabrik skulle påbegyndes umiddelbart 
derefter 
moderselskaberne havde givet Joint venture-selskabet uigenkaldelig 
eksklusivt leens på alle de intellektuelle ejendomsrettigheder, der var 
nødvendige for at kunne fremstille de pågældende acryIglasprodukter 
Joint venture-selskabet ville komme ti I at råde over egne forsknings- og 
udviklingsfaciIiteter 
Joint venture-selskabet ville få sit eget distributionsnet 
Joint venture-selskabet ville få garanteret sine forsyninger af 
råmaterialer, men kunne frit vælge leverandør 
aftalen var indgået for 99 år. 
Derimod drog Kommissionen i Flachglas/Vegla den konklusion, at det Joint 
venture-foretagende, parterne agtede at oprette til oparbejdning af 
genbrugsglas, ikke ville komme til at optræde på markedet som en uafhængig 
aftager eller udbyder. Foretagendet ville kun komme til at varetage en 
hjælpefunktion for moderselskaberne, og da det ikke kunne betragtes som en 
selvstændig økonomisk enhed, var der ikke tale om nogen fusion. 
<T6> i i) Ingen samordning 
Hvis de parter, der går sammen om at etablere et joint venture, ikke vil 
operere aktivt på dets marked og heller ikke forbliver hverken aktuelle eller 
potentielle konkurrenter indbyrdes eller i forhold til Joint venture-
2.I.C.§1. 6 135 
foretagendet, vil der normalt ikke være tale om nogen samordning af 
konkurrencemæssig adfærd, og transaktionen kan behandles som en fusion. 
F.eks. var der i Péchiney/Viag tale om, at begge moderselskaber overførte 
alle deres interesser inden for isolerede ledninger til joint venture­
foretagendet, herunder også deres produktionsudstyr, således at der var ringe 
sandsynlighed for, at de ville søge ind på dette marked igen. Der var derfor 
tale om en fusion. På tilsvarende måde var der i Saab/Er icsson tale om, at 
begge parter overførte alle deres aktiviteter Inden for rumfart til Joint 
venture-selskabet og trak sig helt ud af dette marked. I Ahold/Jerénimo 
Mart ins, der drejede sig om detailsalg af fødevarer i Portugal, bevarede et 
af moderselskaberne betydelige interesser inden for detailsalg af fødevarer 
på andre geografiske markeder (Nederlandene og USA), men ikke i Portugal. 
Kommissionen drog den konklusion, at eftersom der ikke var noget samspil 
mellem disse forskellige geografiske markeder, var der heller ingen risiko 
for samordning af den konkurrencemæssige adfærd mellem Ahold og joint 
venture-foretagendet på det portugisiske detaiI-fødevaremarked. Der var 
desuden heller intet, der tydede på, at nogen af parterne i en overskuelig 
fremtid på egen hånd ville kunne vende tilbage til dette marked. Et 
yderligere bevis på, at de havde trukket sig ud af markedet permanent, var 
deres aftale om ikke at operere på markedet for detailsalg af fødevarer i 
Portugal, undtagen via Joint venture-selskabet*7). Der var derfor tale om en 
fusion. 
Opererer moderselskaberne kun i begrænset og ubetydeligt omfang fortsat på 
det samme produktmarked eller geografiske marked som deres Joint venture, er 
det normalt ikke tilstrækkeligt til, at det kan anses at ville føre til nogen 
samordning, og udelukker derfor Ikke, at fusionsforordningen kan finde 
anvendelse*8). Kommissionen undersøger også, om der foreligger vertikale 
forbindelser mellem parterne, og om der er mulighed for afsmitning på 
moderselskabernes markeder. I James River/Rayne opererede Joint venture­
selskabet på markedet for ansigtsservietter og toiletpapir m.m. James River 
havde fortsat små datterselskaber i EF, der fremstillede tryk- og skrivepapir 
og ejede desuden 50% af kapitalen i et joint venture, der fremstillede 
engangsservice (paptallerkener og -bægre), medens Rayne fortsat ejede en 
virksomhed, der producerede emballagemateriale. Kommissionen fandt det 
usandsynligt, at den omstændighed, at parterne i begrænset omfang var til 
stede på forskellige beslægtede markeder, ville resultere i en samordning af 
deres markedsføringsstrategier inden for papirbranchen. I Saab/Ericsson biev 
(7) Se også Ericsson/Ascom og Thomas Cook/LTU/West LB. 
(8) Se Del Monte/Royal Foods/Anglo-American. 
2.I.C.§1. 7 
136 
det fastslået, at etableringen af et Joint venture inden for rumfart ikke 
ville få nævneværdig afsmitningsvlrkning, selv om moderselskaberne fortsat 
var aktive inden for den elektroniske Industri og forsvarsindustrien. I 
VoIvo/AtI as undersøgte Kommissionen vertikale forbindelser, idet mellem 5% og 
11% af de produkter, Joint venture-virksomheden fremstillede, blev afsat til 
dens moderselskaber, på "arms length"-vlIkår. Men eftersom dette salg 
udgjorde under 0,05% af Volvos og under 0,5% af Atlas' Indkøb, blev de 
vertikale forbindelser betragtet som værende uden betydning. 
Kommissionen har i en række sager slået fast, at hvis et af moderselskaberne 
fortsætter med at operere i større stil på samme marked som Joint venture­
foretagendet og desuden spiller en ledende rolle i foretagendets drift, vil 
transaktionen blive behandlet som en fusion. I sådanne tilfælde er der ingen 
grund til at beskæftige sig med muligheden for en samordning af 
konkurrencemæssig adfærd mellem dette moderselskab og joint venture­
foretagendet, eftersom der Jo ikke er tale om fortsat uafhængige 
virksomheder. F.eks. blev det i Linde/Fiat. der drejede sig om et Joint 
venture inden for gaffeltrucks og lagerudstyr, anset for at være yderst 
usandsynligt, at Flat Igen ville begynde at operere på Joint venture­
foretagendets markeder, eftersom det ikke ville være økonomisk fornuftigt. 
Men Linde forblev aktiv på disse markeder og ville få det overordnede ansvar 
for marketingstrategien og stå for den daglige ledelse af Joint venture­
foretagendet, fordi selskabet havde betydelige erfaringer og knowhow på disse 
markeder. Linde og Joint venture-selskabet opererede ikke alene på de samme 
produktmarkeder, men også på de samme geografiske markeder, men i betragtning 
af Lindes ledende rolle i Joint venture-foretagendets drift blev 
transaktionen betragtet som en fusion. 
I Er icsson/Kolbe blev der etableret et Joint venture inden for offentlig 
digitaltransmission. Kolbe overførte alle sine interesser på området til 
Joint venture-selskabet, men Ericsson fortsatte med at være konkurrent til 
det og ville ikke trække sig ud af dette marked. Kommissionen drog den 
konklusion, at Ericsson ville få det overordnede industrielle ansvar for 
Joint venture-selskabet, og at Kolbes interesser i det på længere sigt ville 
være af økonomisk snarere end kommerciel art. Der forekom derfor ikke at være 
nogen mulighed for samordning af den konkurrencemæssige adfærd mellem fortsat 
uafhængige virksomheder, Jf. forordningens artikel 3, stk. 2, og 
transaktionen blev derfor behandlet som en fusion*9). 
(9) Se også Air France/Sabena. British Airways/TAT. Er icsson/Ascom. 
Fort is/La Caixa. Northern Teiecom/Matra. 
2.I.C.§1. 8 
137 
Kommissionen har også i adskillige tilfælde fastslået, at etableringen af et 
Joint venture Ikke faldt Ind under fusionsforordningen, fordi transaktionen 
havde til formål eller til følge at samordne konkurrencemæssig adfærd. I de 
fleste af disse tilfælde fortsatte moderselskaberne med at være aktuelle 
eller potentielle konkurrenter indbyrdes og i forhold til deres Joint 
venture. Dette var bl.a. tilfældet 1 SunrIse, hvor Kommissionen drog den 
konklusion, at etableringen af et Joint venture ville føre til samordning af 
moderselskabernes - som var regionale tv-stationer - salg af reklametid og 
desuden til en samordning mellem moderselskaberne og deres Joint venture, 
Sunrise. Selv om denne aftale var indgået på et regionalt plan, havde den 
indvirkninger for de største kommercielle tv-selskaber I London-området. 
I Herba/IRR var der tale om et Joint venture, der skulle producere og sælge 
ris. Det ene moderselskab, Herba, forblev en konkurrent til Joint venture­
selskabet på markedet for ris, medens det andet, IRR, aktuelt Ikke havde 
nogen interesser på dette marked. IRR tilhører imidlertid Ferruzzi-koncernen, 
der har betydelige interesser inden for fødevaresektoren, som er et marked, 
hvortil der er relativt let adgang, og IRR blev derfor anset for at være 
potentiel konkurrent til Joint venture-selskabet og Herba. Konklusionen var 
derfor, at dette Joint venture ikke faldt ind under fusionsforordningen*10). 
I BSN-NestIé/CokoIadovny tog Kommissionen stilling til risikoen for vertikal 
samordning mellem moderselskaberne og Joint venture-selskabet. BSN, der er en 
førende småkagefabrikant, og Nestlé, som er en førende chokoladefabrikant, 
erhvervede fælles kontrol over Cokoladovny, der producerer og sælger 
chokoladekiks samt sukker- og chokoladevarer i Tjekkos lovakt i et. Kommissionen 
lagde vægt på lighederne mellem de berørte produkter og den forventede åbning 
af markederne i EF og Central- og Østeuropa og drog den konklusion, at det 
ikke kunne udelukkes, at parterne ville kunne samordne deres 
konkurrencemæssige adfærd med Joint venture-selskabet. Transaktionen faldt 
derfor ikke ind under fusionsforordningen. 
(10) Se også Eureko. Ko i pe-TabacaI era/Elosua og VTG/BPTL. 
2.I.C.§2. 9 
138 
<T4> §2. Vurdering af fusioner (artikel 2) 
231. Når først det er blevet fastslået, at en transaktion er en fusion i 
forordningens forstand, må man derefter se på, om den er forenelig med 
fællesmarkedet. Dette indebærer normalt en analyse i tre trin: bestemmelse af 
det relevante produktmarked, bestemmelse af det relevante geografiske marked 
og vurdering af fusionens forenelighed med fællesmarkedet, specielt med 
hensyn til spørgsmålet om markedsdominans. Det relevante produkt- og 
geografiske marked er afgørende for vurderingen af den nye enheds position på 
markedet. Kommissionen undlader ofte at foretage en nøjagtig afgrænsning af 
det relevante produktmarked eller geografiske marked, hvis det fremgår, at 
der selv med den snævrest mulige definition af markedet ikke bliver tale om 
skabelse eller styrkelse af nogen dominerende stilling. 
<T5> 1. Bestemmelse af det relevante produktmarked 
232. Som det fremgår af de beslutninger, Kommissionen har truffet i årets 
løb, er der to grundlæggende kriterier, der bliver lagt til grund ved 
afgrænsningen af produktmarkedet, nemlig substituerbarheden og 
konkurrenceviI kårene. 
<T6> a) Subst ituerbarhed 
233. Kommissionen benytter det "traditionelle" kriterium baseret på 
efterspørgsels-substitution, dvs. at et produktmarked antages at omfatte 
"alle de produkter, der af forbrugeren opfattes som værende indbyrdes 
substituerbare på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål". I Du 
Pont/ICI fastslog Kommissionen, at der var et særskilt marked for nylonfibre 
til tæppefremstilling, der adskilte sig fra markedet for andre fibre til 
samme formål, i betragtning af nylonfibrenes særlige egenskaber og højere 
pris. Også I Nestlé/PerrJer fandt Kommissionen, at markedet for mineralvand 
på flaske adskilte sig fra markedet for læskedrikke i betragtning af de store 
forskelle I forbrugsmønstre og i såvel de nuværende som tidligere 
prisnivauer, til trods for en vis substituerbarhed med hensyn til 
anvende IsesformåI *11). 
234. Kommissionen har også taget hensyn til virkningerne af substitution på 
udbudssiden, dvs. når udbyderne har mulighed for at omstille deres produktion 
til det relevante produktmarked. 
(11) Se også Torras/Sarr io. Henkel/Nobel. Linde/Fiat og Air France/Sabena. 
2.I.C.§2. 10 
I nogle sager, bl.a. Du Pont/ICI og Nestlé/Perrler. har Kommissionen baseret 
sig på manglende substitution på udbudssiden kombineret med en manglende 
substitution på efterspørgselssiden som indicium for et snævert afgrænset 
produktmarked. 
I andre sager har der været tale om situationer, hvor produkterne har været 
substituerbare set fra udbydernes synsvinkel, men ikke set med forbrugernes 
(efterspørgernes) øjne. I Torras/Sarrlo blev markedet for coated papir 
betragtet som værende et særskilt marked i forhold til ikke-coated papir på 
grund af den begrænsede substituerbarhed på efterspørgselssiden, selv om det 
var relativt let for en producent at omstille sin produktion fra den ene til 
den anden papirtype*12) - hvilket i øvrigt stadig var relevant for 
vurderingen af spørgsmålet om markedsdominans. I Steetlev/Tarmac fandt 
Kommissionen derimod til trods for en begrænset substituerbarhed mellem 
forskellige typer mursten med hensyn til deres anvendelsesformål, at det ikke 
ville være rimeligt at sondre mellem forskellige markeder, fordi det for 
producenterne ikke var forbundet med større tekniske omkostninger og 
markedsføringsomkostninger at stille deres produktion om*13). 
<T6> b) KonkurrenceviI kårene 
235. Produkter, som teknisk set er substituerbare, må undertiden ikke desto 
mindre klassificeres under forskellige markeder, hvis udbuds- eller 
efterspørgselsstrukturerne er forskellige - og omvendt kan også ret 
heterogene produkter anses for at falde ind under samme kategori, hvis de 
markedsføres ad de samme kanaler. 
I Accor/Wagons-Lits fandt Kommissionen, at motorvejsrestauranter udgjorde et 
andet marked end andre typer restauranter, fordi kunderne på 
efterspørgselssiden udelukkende er motorvejstrafikanter, og fordi 
driftsvilkårene på udbudssiden er vidt forskellige*14). 
I Inchcape/IEP konkluderede Kommissionen, at det relevante produktmarked var 
markedet for forhandling af motorkøretøjer. Da et mode I sort i ment, der dækker 
forskellige markedssegmenter (f.eks. små, mellemstore og store biler) inden 
for et givet mærke, normalt sælges ad samme kanal, fandt Kommissionen det 139 
(12) Se også Péchiney/Viag. 
(13) Se også Elf Atochem/Rohm & Haas og Avesta/Br i 11sh SteeI/NECC/AGA/AxeI 
Johnson-
(14) Se også Virgin/EMi og Thomas Cook/LTU/West LB. 
2.I.C.§2. 11 140 
ikke nødvendigt at analysere distributionskanalerne for de enkelte 
produktmarkedssegmenter*15). 
<T5> 2. Bestemmelse af det relevante geografiske marked 
236. Inden for de forskellige relevante produktmarkeder har Kommissionen 
foretaget en geografisk afgrænsning i lokale, nationale, regionale, EF- og 
verdensmarkeder. Bestemmelsen af det relevante geografiske marked, Inden for 
hvilket udbyderne konkurrerer med hinanden, må foretages ud fra en økonomisk 
vurdering. Det må understreges, at der er tale om en dynamisk vurdering, idet 
der også må tages hensyn til virkningerne af den øgede integration af 
markederne. 
237. Kommissionen har defineret det relevante geografiske marked som "det 
område, inden for hvilket de implicerede virksomheder udbyder og efterspørger 
varer eller tjenesteydelser, som frembyder tilstrækkeligt homogene 
konkurrencevilkår, og som kan adskilles fra andre, tilgrænsende områder, 
navnlig på grund af væsentlige forskelle i konkurrencevilkårene". 
I Kommissionens beslutninger er hovedvægten blevet lagt på udbuds- og 
efterspørgselsaspekterne. Analysen af konkurrencevilkårene på geografiske 
markeder omfatter både generelle indikatorer og faktorer, der vil kunne øve 
indflydelse på markedsafgrænsningen: 
markedsandelenes geografiske fordeling*16) 
geografisk prisspredning*17) 
de største udbyderes geografiske placering*18) 
afskibnlngsmønstre*19) 
import og eksport*20) 
hindringer for markedsadgang (fiskale, tekniske, lovgivningsmæssige, 
kulturelle)*21) 
(15) Se også Promodes/BRMC. 
(16) Se So Ivay-Laporte/1nterox. Péchlney/Vlag og Nest ié/Perrler. 
(17) Se NestIé/Perrier. So Ivay-Laoor te/1nterox og Generali/BCHA. 
(18) Se Torras/Sarrio. Thomas Cook/LTU/West LB. Linde/Fiat og Sextant/BGT-
VDO. 
(19) Se Steetley/Tarmac. Torras/Sarr io. Volvo/At las og Elf Atochem/Rohm & 
Haas. 
(20) Se NestIé/Perrler. Du Pont/ICI. Torras/Sarrlo. Solvay-Laporte/lnterox. 
Elf Atochem/Rohm & Haas og Rhône-Pou Ienc/SNIA. 
(21) Se Du Pont/lCI. Elf Atochem/Rohm & Haas. Rhône-Pou Ienc/SNIA. Linde/Fiat. 
Volvo/Atlas. Accor/Wagons-Lits. Thomas Cook/LTU/West LB og Waste 
Management international PIC/SAE. 
2.I.C.§2. 12 
141 
forbrugerpræferencer*22) 
transportomkostninger*23) 
distributionssystemer*24) 
produktdifferentiering (mærker)*25) 
ændringer på vej, f.eks. tekniske og lovgivningsmæssige*26). 
238. Det kan generelt konstateres, at det geografiske markeds udstrækning i 
Kommissionens beslutninger er blevet bestemt på basis af nogle af de 
ovennævnte faktorer eller en kombination af dem. 
239. Således har transportomkostninger og distributionssystemer haft 
afgørende indflydelse I de tilfælde, hvor det geografiske marked er blevet 
afgrænset til et lokalt marked. I Steetley/Tarmac blev der indkredset lokale 
markeder for mursten, eftersom mursten både vejer og fylder meget, hvilket 
betyder, at transporten tegner sig for en betydelig del af den samlede 
salgspris. I Promodes/BRMC blev det fastslået, at det geografiske marked for 
detailsalg af fødevarer og lignende produkter var et lokalt marked, eftersom 
forbrugerne ikke er rede til at bevæge sig ud over en vis afstand for at gøre 
deres indkøb*27). I Waste Management International pIc/SAE blev markedet for 
bortskaffelse af ikke-farligt affald antaget at være et fortrinsvis lokalt 
marked, i betragtning af de store transportomkostninger samt de 
lovgivningsmæssige bindinger på såvel nationalt som lokalt plan. 
240. Distributionssystemer og transportomkostninger spiller også en vigtig 
rolle ved påvisning af nationale markeder. I Inchcaoe/IEP (kontrakt leje og 
leasing af personbiler) og Torras/Sarrlo (papirbranchen) blev nødvendigheden 
af korte afstande mellem leverandøren og kunden betragtet som udtryk for, at 
markederne I alt væsentligt var nationale markeder*28). I NestIé/Perr1er var 
den omstændighed, at vand på flaske er et produkt med lav værdi, men stort 
volumen, som det ikke kan betale sig at transportere over større afstande, en 
af de faktorer, der blev brugt til at afgrænse det relevante geografiske 
(22) Se NestIé/Perr1er. So Ivay-Laoor te/1nterox. BTR/PirelI i. Accor/Waoons-
Llts. Promodes/BRMC. Thomas Cook/LTU/West LB. Generali/BCHA. Dy. 
Pont/ICI. Inchcaoe/IEP og Sextant/BGT-VDO. 
(23) Se NestIé/Perr1er. Steetley/Tarmac. Elf Atochem/Rohm & Haas. Du 
Pont/iCi. Torras/Sarrio. Volvo/Atlas. Péchiney/Viag. BTR/PirelI i og 
Waste Management International pic/SAE. 
(24) Se NestIé/Perr1er. Torras/Sarrlo. Inchcaoe/IEP. Generall/BCHA. 
Promodes/BRMC og SPAR/Dansk Supermarked. 
(25) Se NestIé/Perr ier og Peps ico/Genera i Mills. 
(26) Se Mannesmann/Hoesch. 
(27) Se også SPAR/Dansk Supermarked og Avesta/Br i t i sh SteeI/NCC/AGA/AxeI 
Johnson. 
(28) Se også Thomas Cook/LTU/West LB og Generali/BCHA. 
2.I.C.§2. 13 142 
marked til kun at omfatte Frankrig, sammen med den kendsgerning, at vandet 
Ifølge lovgivningen skal tappes på flasker på selve produktionsstedet. 
Andre faktorer, der i Kommissionens beslutninger har dannet grundlag for at 
afgrænse det relevante marked til et nationalt marked, har været 
adgangsbarrlerer, forbrugerpræferencer og produktdifferentiering (nationale 
mærker). I Accor/Wagons-L i ts blev det relevante marked for 
motorvejsrestauranter således anset for at være Frankrig i betragtning af de 
lovgivnlngsbetIngede adgangsbarrlerer, der gjorde det vanskeligere for Ikke-
franske virksomheder at komme ind på dette marked. I Nestlé/Perr1er var 
forskellen mellem forbrugernes præferencer i de enkelte lande en af de 
faktorer, der bevirkede, at markedet blev afgrænset til Frankrig*29). Her 
var også eksistensen af veletablerede mineralvandsmærker tegn på et nationalt 
marked*30). 
241. I flere andre beslutninger konkluderede Kommissionen, at det relevante 
geografiske marked omfattede hele EF, normalt på basis af en kombination af 
nogle af følgende faktorer: 
stor samhandel mellem forskellige EF-lande 
store udbydere i flere medlemsstater med store markedsandele 
små prisudsving mellem medlemsstaterne 
europæisk orienteret indkøbspolitik fra kundernes side 
relativt lave transportomkostninger 
relativ ringe samhandel mellem EF og den øvrige verden samt 
toldbarrierer over for tredjelande. 
i Solvay-Laporte/lnterox fandt Kommissionen således, at alle større udbydere 
på markedet for persyresalte havde betydelige markedsandele i flere 
medlemsstater, at den gensidige indtrængningsgrad var ret høj, at de store 
aftageres indkøbspolitik var centraliseret og europæisk orienteret, at 
prisudsvingene mellem medlemsstaterne var små, og at der ikke blev importeret 
større mængder fra tredjelande til EF, der opkræver en told på 7%*31). 
(29) Se også Thomas Cook/LTU/West LB. Accor/Wagons-Lits. Peosico/General 
Mi I Is og Generali/BCHA. 
(30) Se også Peps ico/GeneraI Mills. 
(31) Se også Torras/Sarrio. Elf Atochem/Rhom & Haas. Péchiney/Viag. 
Volvo/Atlas. Linde/Fiat. Rhône-Pou Ienc/SNIA. BTR/PirelI i og Du Pont/ICI. 
2.I.C.§2. 14 143 
242. I Sextant/BGT-VDO blev markedet for udstyr til civile fly betragtet som 
værende hele verdensmarkedet i betragtning af, at de samme udbydere var 
fysisk til stede eller opererede overalt i verden, og at flyfabrikanternes 
indkøbspolitik var baseret på hele verdensmarkedet. 
243. i sin analyse af konkurrencevilkårene på de geografiske markeder har 
Kommissionen også taget hensyn til den fremtidige strukturudvikling, specielt 
den forventede nedbrydelse af de sidste handelsbarrierer. Denne dynamiske 
effekt må vejes op mod den risiko, der består for skadelige virkninger for 
konkurrencen og forbrugerne. 
I BTR/PirelI i fandt Kommissionen således, at markedet for gummi-baserede 
bilkomponenter til trods for den overgangstold, der for øjeblikket opkræves i 
Spanien, omfattede hele EF, fordi denne told ville blive ophævet fra 
begyndelsen af 1993. I Accor/Waoons-Lits fastslog Kommissionen derimod, at 
EF-direktivet om offentlige indkøb ikke på kort sigt ville få tilstrækkelige 
virkninger til, at det geografiske marked for motorvejsrestauranter i den 
konkrete sag kunne antages at ville strække sig ud over Frankrig. I 
Mannesmann/Hoesch konkluderede Kommissionen, at virkningerne af EF-direktivet 
om offentlige indkøb ville blive øget i takt med den igangværende tekniske 
harmonisering af gasledningsrør, men at det på kort sigt var rimeligt kun at 
lægge det tyske marked til grund ved vurderingen af fusionens 
virkninger*32). 
<T5> 3. Vurdering af foreneligheden med fællesmarkedet 
244. I 1992 har Kommissionen godkendt 47 anmeldte fusioner efter den første 
procedurefase (artikel 6, stk. 1, litra b)-beslutninger). I fire tilfælde 
nærede den alvorlige betænkeligheder med hensyn til fusionens forenelighed 
med fællesmarkedet og iværksatte derfor en mere indgående undersøgelse - dvs. 
den indledte anden procedurefase. Af de 47 fase 1-sager var der nogle*33), 
der gav anledning til alvorlig tvivl, og som først blev godkendt, efter at 
parterne havde givet Kommissionen juridisk bindende, uigenkaldelige tilsagn, 
der ændrede det faktuelle grundlag for vurdering af fusionerne, således at de 
kunne godkendes som værende forenelige med fællesmarkedet. Der er i 1992 ikke 
blevet nedlagt forbud mod en fusion i nogen fase 2-beslutning. Kommissionen 
har godkendt [1] fusion*34) uden at knytte nogen betingelser og 
(32) Se også ABB/Brel. 
(33) Se Grand/Metropol i tan/Cinzano. Ifint/Exor. Elf Aauitalne/Minol. Air. 
France/Sabena og British Airways/TAT. 
(34) Se Mannesmann/Hoesch. 
2.I.C.§2. 15 
144 
forpligtelser til sin beslutning (artikel 8, stk. 2, afsnit 1). I tre andre 
sager konkluderede Kommissionen, at fusionen ville føre til, at der blev 
skabt en dominerende stilling. Sådanne dominerende stillinger blev 
konstateret I Accor/Wagons-L i ts (motorvejsrestauranter i Frankrig), 
NestIé/Perrier (salg af flaskeaftappet vand i Frankrig) og Du Pont/iCI (salg 
af nylontæppefIbre l EF). Den dominerende stilling blev dog elimineret ved, 
at de oprindelige fusionsplaner blev ændret, hvorefter Kommissionen kunne 
erklære fusionerne forenelige med fællesmarkedet på visse betingelser (Jf. 
artikel 8, stk. 2, andet afsnit). I et tilfælde (Siemens/Phi I IDS) opgav 
parterne fusionsplanerne, efter at Kommissionen havde indledt proceduren. 
245. I NestIé/Perr ier anlagde Kommissionen for første gang den fortolkning af 
fusionsforordningens artikel 2, stk. 3, at bestemmelsen omfattede såvel en 
enkelt virksomheds dominans som flere virksomheders fælles, o iigopol1st i ske 
dominans. Denne fortolkning er baseret på det princip, at målsætningen i EØF-
Traktatens artikel 3, litra f), og fusionsforordningens artikel 2, stk. 3, er 
at bevare en effektiv konkurrence. En effektiv konkurrence kan hæmmes 
betydeligt ved, at én virksomhed alene eller flere virksomheder i fællesskab 
i betydelig grad kan optræde uafhængigt af deres konkurrenter og af 
forbrugerne. Hvis oligopol1stisk dominans ikke var omfattet a^ 
fusionsforordningen, ville der være en lakune i den grundlæggende, 
traktatfæstede målsætning om bevarelse af en effektiv konkurrencen til enhver 
tid, således at der ikke lægges hindringer i vejen for fællesmarkedets rette 
funktion. 
246. I sin vurdering af fusioner følger Kommissionen normalt de klassiske 
fire analysetrin, dvs.: 
i) den fusionerede virksomheds stilling på markedet (markedsandel og andre 
fordele i forhold til konkurrenterne) 
i i) strukturen på udbudssiden (de resterende, etablerede konkurrenters 
styrke) 
i i i) strukturen på efterspørgselssiden (aftagernes indkøbsstyrke) 
iv) den potentielle konkurrence (som følge af indtrængning på markedet fra 
nye konkurrenter eller fra producenter af beslægtede produkter eller som 
følge af kapacitetsudvidelser hos etablerede konkurrenter). 
2.I.C.§2. 16 145 
247. Ved dominans udøvet af en enkelt virksomhed spiller den fusionerede 
virksomheds markedsandel en væsentlig, men ikke altafgørende rolle. 
Markedsandelens betydning varierer, alt efter markedsstrukturerne på 
udbudssiden og efterspørgselssiden samt den fremtidige potentielle 
konkurrence. I 1992 har Kommissionen godkendt fusioner, hvor den nye 
virksomhed ville få en markedsandel på helt op til 48% af EF-markedet og 79% 
i en medlemsstat. Den laveste markedsandel, der blev anset at ville føre til 
dominans, var på 43% af EF-markedet og 53% i én medlemsstat. 
248. I relation til o i i gopoI i st i sk dom I nans har markedsandelenes størrelse 
betydning for vurdering af koncentrat ionsgraden på det pågældende marked, som 
er en af de vigtigste faktorer i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt det 
set i sammenhæng med øvrige strukturer og vilkår er muligt og sandsynligt, at 
den fusionerede virksomhed sammen med et begrænset antal andre virksomheder 
vil komme ti I at indtage en dominerende stilling. 
249. Kommissionen ser også på den hidtidige og den forventede fremtidige 
udvikling i markedsandelene. Den fusionerede virksomheds styrke må også 
vurderes ud fra, om dens markedsandel er i stigning, har holdt sig uændret, 
er i tilbagegang eller uvis*35), f.eks. på grund af kontrakternes størrelse 
eller den omstændighed, at aftagerne benytter sig af flere leverandører*36). 
Den fusionerede virksomheds styrke er desuden direkte betinget af afstanden 
mellem dens og den nærmeste konkurrents markedsandel. Tilsvarende gælder, at 
Jo større en konkurrent den eliminerede konkurrent var (identiske produkter, 
samme eller højere kvalitet, lavere priser, stor afsætning), Jo mere 
reduceres konkurrencen ved fusionen, og Jo mere øges den fusionerede 
virksomheds styrke*37). 
250. Der må i vurderingen også tages hensyn til den fusionerede virksomheds 
andre konkurrencemæssige fordele eller ulemper I forhold til de resterende 
konkurrenter, f.eks. i relation til den fusionerede virksomheds økonomiske 
styrke*38), stordriftsfordele*39), andre omkostningsfordele*40), 
produktudbud*41), adgang til teknologi*42), produktkvalitet og 
(35) Se SPAR/Dansk Supermarked. Torras/Sarrio. Accor/Wagons-Lits. 
Péchiney/Vlag og Elf Aoultaine/Mlnol. 
(36) Se ABB/Brel og Du Pont/ICI. 
(37) Se Du Pont/ICI og NestIé/Perrler. 
(38) Se Accor/Waoons-LIts og Laoorte/interox. 
(39) Se Accor/Waoons-LIts. 
(40) Se Du Pont/ICI. 
(41) Se NestIé/Perrler og Du Pont/ICI. 
(42) Se Laoorte/interox. 
2.I.C.§2. 17 
146 
teknologi*43), mærkevare Image som følge af stor reklameindsats*44), 
vertikal Integration*45) osv. Sådanne konkurrencemæssige fordele skal 
naturligvis ikke lægges en fusioneret virksomhed til last, men man må tage 
hensyn til, at de kan være med til at skabe adgangsbarr ierer for andre 
konkurrenter og dermed føre til, at den fusionerede virksomhed kommer 111 at 
indtage en dominerende stilling. Er dette ikke tilfældet, og er der ingen 
særlige adgangsbarrierer, virker sådanne fordele normalt til gavn for 
konkurrencen, og den fusionerede virksomhed vil som følge af 
konkurrencepresset være nødt til at give forbrugerne en rimelig andel i disse 
fordele. 
251. De tre faktorer, der kan virke som modvægt ved at lægge et 
konkurrencepres på den fusionerede virksomhed, er konkurrence fra de 
resterende, etablerede konkurrenter, aftagerstyrke på efterspørgselssiden og 
potentiel konkurrence. Alle tre faktorer blev underkastet en nøje granskning 
i alle de større sager, Kommissionen tog stilling til i 1992. I det følgende 
gives en beskrivelse af syv af disse sager, hvoraf der i tre tilfælde ikke 
var tale om nogen dominerende stilling, og i fire enten enkeltvirksomheds-
dominans eller oligopolisti sk dominans. 
<T6> a) Ingen dominerende stilling 
<T7> . THORN EM I/VIRGIN (Fase 1-sag) 
252. Denne sag drejede sig om en af verdens fem største pladeselskaber, Thorn 
EMI's, overtagelse af det konkurrerende pladeselskab Virgin. Fusionen ville 
hovedsagelig få virkninger på markederne for musikindspiIninger og 
-udgivelser. 
I betragtning af den fusionerede virksomheds markedsandel og tilstedeværelsen 
af andre store konkurrenter rejste fusionen Ingen problemer med hensyn til 
enkeltvirksomhedsdominans, hverken på markedet for musikindspilninger eller 
på markedet for musikudgivelser. Men strukturerne på markedet for 
musikindspilninger (90% popmusik) tydede imidlertid på en oligopol1stisk 
dominans blandt de fem største pladeselskaber - Thorn EMI, Sony, Polygram, 
Warner og Bertelsmann (BMG). For at kunne tage stilling til dette spørgsmål 
undersøgte Kommissionen både styrken af den aktuelle og den potentielle 
(43) Se Du Pont/ICI. 
(44) Se Nestié/Perr1er og Du Pont/ICI. 
(45) Se Du Pont/IC i. 
2.I.C.§2. 18 147 
konkurrence mellem disse fem selskaber og den aktuelle og potentielle 
konkurrence fra andre selskaber*46). 
Med hensyn til konkurrencen mellem de fem største pladeselskaber konstaterede 
Kommissionen følgende: 
På den ene side: 
Høj koncentratlonsgrad før fusionen: de fem førende selskaber havde 
tilsammen en markedsandel på 77% i hele EF og 70-80% i de enkelte 
medlemsstater. Efter fusionen ville denne koncentratlonsgrad blive 
øget til 83% i EF som helhed og 70-95% i enkelte medlemsstater. 
De fem førende selskabers markedsandele var nogenlunde lige store. 
Deres markedsandele havde indtil nu holdt sig uændret, og set som en 
gruppe var deres samlede markedsandel steget på bekostning af mindre 
pladeselskaber. 
Der fandtes en række samarbejdsaftaler mellem de fem største 
pladeselskaber om samleudgivelser, distribution, elektronisk 
ordreafgivelse og tilbagetagelse af usolgte indspilninger. 
På den anden side: 
Markedet for musikindspilninger er præget af produkternes heterogene 
karakter og korte levetid, konstante ændringer 1 
forbrugerpræferencer og den omstændighed, at individuelle kunstnere 
og "hits" har større betydning for et pladeselskabs indtjening end 
forbrugerloyalitet over for bestemte plademærker. 
De vigtigste konkurrenceparametre på markedet for musikindspilninger 
er den indsats, der gøres for at sælge plader via reklamer, og for 
at kunne tilbyde et bredt udvalg af kunstnere og musiktyper ved hele 
tiden at udsende nye indspilninger med nye kunstnere for at dække 
efterspørgslen, der er præget af hurtige ændringer i smag og mode. 
Der forekom derfor kun at være begrænset spillerum for 
pr iskonkurrence. 
Kommissionen så også på de vigtigste aktørers hidtidige 
markedsadfærd. Intet tydede på, at konkurrencen var sat ud af 
spillet. 
(46) Se også HenkeI/NobeI og Linde/Fiat 
2.I.C.§2. 19 148 
Med hensyn t i I konkurrence fra andre selskaber uden for oligopolet 
konstaterede Kommissionen følgende: 
De små selskaber manglede det brede, varierede udbud af titler, som gav 
de store selskaber en indtægtskilde, der satte dem i stand til at 
foretage større investeringer og tage større risiko ved at satse på en 
kunstner. Kun de store selskaber var I stand til at konkurrere om de 
førende kunstnere. 
Der var i de seneste fem år kommet mange nye selskaber til i 
musikindspiIningsbranchen i EF, men ingen af dem havde fået nogen stærk 
position på markedet. Et større pladeselskab, MCA, var imidlertid 
begyndt at operere i Det Forenede Kongerige, Irland og Tyskland. 
MusikindspiIningsindustrien havde oplevet en kraftig vækst, både målt i 
værdi (ca. 10% om året) og i mængder, siden CD-plader blev indført. 
Denne vækst ventes at fortsætte, i hvert fald målt i værdi. 
På baggrund af de ovennævnte faktorer, specielt produkternes art og 
konkurrenceparametrene på det relevante marked, drog Kommissionen den 
konklusion, at den forøgelse af koncentrationsgraden, som fusionen ville føre 
med sig, ikke i sig selv ville give anledning til nogen mærkbar svækkelse af 
konkurrencen på markedet. 
<T7> . RHÔNE-POULENC/SNIA (Fase 1-sag) 
253. Denne sag drejede sig om et Joint venture mellem Rhône-Poulenc og SNIA, 
som overførte alle deres aktiviteter inden for fibre til brug for tæpper og 
andre tekstiler samt andre industrielle anvendelsesformål til joint venture­
foretagendet. 
Inden for tæppef ibre fastslog Kommissionen, at der ikke ville blive tale om 
nogen dominerende stilling udøvet af en enkelt virksomhed, idet Joint 
venture-selskabet ville få en markedsandel i EF på under 25%, hvilket svarede 
nogenlunde to andre konkurrenters - Du Ponts og ICI's - markedsandel. Men 
eftersom de tre førende virksomheder tilsammen tegnede sig for ca. 66% af EF-
markedet for tæppefibre, måtte Kommissionen også se på, om der blev tale om 
o iigopolistisk dominans. Kommissionen drog den konklusion, at 
markedsstrukturerne var af en sådan karakter, at fusionen ikke kunne 
forventes at ville føre til en oligopolsituation, der kunne resultere i en 
parallel adfærd, bl.a. af følgende årsager: 
....Cf.. 20 149 
produktudbuddet var præget af stor spredning og variation 
innovation og produktudvikling havde stor betydning for imødekommelse af 
tæppefabrikanternes specifikke krav 
de tre førende virksomheder stod ikke lige stærkt i konkurrencen : Du 
Pont og ICI havde klare konkurrencemæssige fordele med hensyn til F&U, 
produktudbud og kvalitetsimage. 
På grund af denne markedsstruktur var der ingen større sandsynlighed for 
oligopol1stisk dominans af de tre førende virksomheder. 
Inden for fibre til tekstilindustrien og anden industriel anvendelse ville 
Joint venture-foretagendet få en meget betydelig markedsandel i EF som helhed 
(mellem 40% og 50%). Men på hvert af de to markeder ville der fortsat være 
mindst én stærk konkurrent med en markedsandel på 20-30%. Desuden var den 
potentielle konkurrence i form af produktsubstitution meget stærk på begge 
markeder. Tæppefiberproducenter bruger samme basisteknologi som producenter 
af tekstilfibre og andre fibre til industriel brug. Produktionen kan meget 
hurtigt (på mindre end en dag) og med meget få omkostninger omstilles fra 
tæppefibre til de to andre typer fibre. Hvis den fusionerede virksomhed 
hævede priserne på tekstilfibre elier andre industrifibre, kunne det få 
konkurrenterne til hurtigt at omstille deres produktion, således at det ikke 
kunne betale sig at forhøje priserne. Som følge heraf ville fusionen ikke 
kunne føre til, at en enkelt virksomhed kom til at indtage en dominerende 
stilling. Og oligopolistisk dominans var udelukket af samme årsager som for 
tæppefibres vedkommende. 
<T7> . MANNESMANN/HOESCH (Fase 2-sag) 
254. Mannesmann og Hoesch etablerede sammen to Joint ventures, et til 
varetagelse af deres aktiviteter inden for præcisionsstålrør og et til deres 
aktiviteter inden for andre stålrør. Det var kun på markedet for 
gasledningsrør i Tyskland, som var det relevante geografiske marked, at 
fusionen rejste problemer. På det marked havde parterne en meget stor 
markedsandel (over 70%). 
Den nærmeste konkurrent havde en markedsandel på under 15%, og de øvrige 
konkurrenter havde under 5%. Men blandt disse konkurrenter var der store 
stålproducenter som Klôckner, Hoogovens, Ilva, British Steel og Uslnor-
Sacllor. Den fusionerede virksomhed besad ingen nævneværdige 
konkurrencefordele i forhold til disse store vesteuropæiske konkurrenter. 
2.I.C.§2. 21 
150 
Efterspørgselssiden var præget af ret stor spredning, men 1 betragtning af 
den fusionerede virksomheds store markedsandel ville de store aftagere, som 
f.eks. tyske gasforsyningsselskaber, have et incitament til at skaffe sig 
alternative forsyningskilder og henvende sig til de andre store 
vesteuropæiske leverandører. De vil også være nødt til at overholde kravene i 
EF-direktivet om offentlige indkøb, der trådte i kraft den 1. januar 1993, og 
som pålægger forsyningsvirksomheder pligt til at foretage åbne, offentlige 
I {citationer. 
Der er for øjeblikket stadig vanskeligheder forbundet med at trænge ind på 
det tyske marked for gasledningsrør som følge af en række lovgivningsmæssige 
og tekniske barrierer, der skyldes forskellige specifikationer. Men 
Kommissionen fandt, at der for de andre vesteuropæiske producenter var stærke 
incitamenter til i fremtiden at søge ind på det tyske marked eller øge deres 
tilstedeværelse på det, specielt af følgende grunde: 
stor overkapacitet inden for stålrør overalt i Europa 
meget stor efterspørgsel på det tyske marked 
EF-direktivets ikrafttrædelse pr. 1.1.1993, efterfulgt af en fortløbende 
teknisk harmonisering 
de potentielle konkurrenter, dvs. Ilva, British Steel og Usinor-Sacilor, 
hører til blandt de største stålproducenter - de operer allerede aktivt 
i Tyskland på tilgrænsende stålrørsmarkeder og har allerede fået en del 
af deres produkter godkendt i Tyskland 
der er ikke nævneværdige engangsomkostninger forbundet med at trænge ind 
på markedet. 
Særlige omstændigheder i sagen fik Kommissionen til at lægge et længere 
tidsrum til grund for vurderingen af den potentielle konkurrences 
indvirkninger end i andre sager. Selv om harmoniseringen af de tekniske 
standarder i Europa ikke vil være tilendebragt før 1996, fandt Kommissionen, 
at stålproducenterne i EF ville foregribe de strukturændringer, der gradvis 
ville ske efter ikrafttrædelsen af EF-direktivet om offentlige indkøb i 1993 
og den efterfølgende harmonisering af standarder. I betragtning af disse 
særlige omstændigheder fastslog Kommissionen, at der var stor sandsynlighed 
for, at den potentielle konkurrence fra andre vesteuropæiske udbydere ville 
få mærkbare indvirkninger på det tyske marked, også før harmoniseringen var 
helt tilendebragt. 
2.I.C.§2. 22 
151 
På baggrund heraf drog Kommissionen den konklusion, at selv om meget tydede 
på, at fusionen lige i begyndelsen ville føre til en dominerende stilling, 
ville denne kun komme 11 I at bestå i et begrænset tidsrum, fordi der var stor 
sandsynlighed for, at nye konkurrenter hurtigt ville gøre betydeligt indhug i 
den fusionerede virksomheds position på det tyske marked for gasledningsrør. 
Denne sag illustrerer, hvor stor betydning den dynamiske udvikling på det 
indre marked har i retning af at styrke den potentielle konkurrence, og dette 
er en faktor, der må tages med i betragtning ved enhver vurdering af 
spørgsmål om dominerende stilling. 
<T6> b) Enkeltvirksomheds- eller olIgopol-dominans 
<T7> . ACCOR/WAGONS-LITS (Fase 2-sag) 
255. I denne sag var der tale om, at den franske restaurations- og 
hotelkoncern, Accor, ønskede at overtage alle akt lerne I Wagons-Lits, der er 
en belgisk koncern inden for restaurations-, hotel- og rejsebranchen. Efter 
fusionen ville Accor kun komme til at indtage en dominerende stilling Inden 
for restaurât lonsyde I ser på de franske motorveje, hvor der er tale om to 
særskilte markeder - dels markedet for egentlige restaurâtionsydelser og dels 
markedet for "fast food" ("croissanteries", sandwichbarer o.lign.). 
256. Fusionen ville have øget Accors markedsandel til over 80% inden for 
egentlige restaurantionsydelser og over 60% inden for "fast food". På grund 
af det begrænsede antal restauranter på motorvejene og de meget langfristede 
bevillinger til drift af dem var der intet, der tydede på, at disse 
markedsandele ville blive reduceret i en overskuelig fremtid. Accor ville 
også få langt større finansiel styrke end konkurrenterne og ville få øget sin 
købekraft og sin dækning af de franske motorveje betydeligt med nye 
motorvejsrestauranter. 
Konkurrenterne var langt mindre end Accor og desuden meget spredte. Ingen 
havde en markedsandel på over 5%. 
Markedet var præget af betydelige adgangsbarrierer : lovmæssige barrierer for 
etablering, langfristede bevillinger, store administrative byrder for små 
virksomheder, begrænset antal motorveje, usikkerhed omkring den fremtidige 
2.I.C.§2. 23 152 
udvikling af det franske motorvejsnet og vanskeligheder med at trænge ind på 
det franske marked for udenlandske virksomheder. 
Accor hævdede, at fusionen ville bidrage til at fremme den tekniske og 
økonomiske udvikling, bl.a. i kraft af en modernisering af visse aktiviteter. 
Heroverfor anførte Kommissionen, 
at Accors påstande var for vage 
at den effektivitetsforøgelse, fusionen eventuelt ville føre til, kunne 
blive opvejet af øgede omkostninger som følge af den fusionerede 
virksomheds øgede størrelse 
at de påståede tekniske og økonomiske fremskridt også kunne opnås med 
andre midler, og 
at Accor ville få en så dominerende stilling, at virksomheden ikke 
ville have noget incitament til at lade forbrugerne få del i de påståede 
fordele. 
På grundlag af alle disse elementer drog Kommissionen den konklusion, at den 
nye virksomhed ville komme til at indtage en dominerende stilling efter 
fusionsforordningens artikel 2, stk. 3, inden for restaurâtionsydelser på de 
franske motorveje. 
Accor afgav imidlertid over for Kommissionen tilsagn om at afhænde alle 
Wagons-Lits' aktiviteter inden for restaurâtionsydelser på de franske 
motorveje. Accor havde dermed ændret sine oprindelige fusionsplaner på en 
sådan måde, at virksomheden ikke ville få øget sin markedsandel på dette 
marked. Kommissionen erklærede derefter fusionen forenelig med fællesmarkedet 
på betingelse af, at Accor inden for en nærmere fastsat frist og på de med 
Kommissionen aftalte vilkår afhændede de pågældende interesser. 
<T7> . NESTLE/PERRIER (Fase 2-sag) 
257. Denne sag drejede sig om det schweiziske selskab Nestlés overtagelse af 
samtlige aktier i Perrier, som er den førende leverandør af flaskeaftappet 
vand på det franske marked med en række meget kendte mærker. Nestlés 
overtagelsesti I bud blev støttet af den næststørste leverandør på det franske 
marked for vand på flaske, BSN. Forud for dette overtagelsesti I bud havde 
Nestlé givet BSN en uigenkaldelig option på en af Perriers største kilder, 
nemlig Volvic-kiIden, forudsat at Nestlé overtog Perrier. Nestlés overtagelse 
2.I.C.§2. 24 153 
af Perrier ville resultere i, at den største udbyder af flaskeaftappet vand 
på det franske marked ville blive elimineret, og at Perriers aktiviteter 
ville blive delt mellem BSN og Nestlé, som var henholdsvis den næststørste og 
den tredjestørste leverandør på dette marked. 
I betragtning af BSN's option på Volvic-kiIden lagde Kommissionen i sin 
vurdering af overtagelsen af Perrier to situationer til grund - den 
situation, hvor Vol vie ikke afhændes til BSN, og den hvor BSN overtager 
Vol vie. Kommissionen kom frem til den konklusion, at hvis Nestlé beholdt 
Volvic, ville overtagelsen af Perrier give Nestlé en dominerende stilling, 
medens der ville blive tale om oligopol1stisk dominans udøvet af Nestlé og 
BSN i fællesskab, hvis Volvic blev afhændet til BSN. 
Uden afhændelse af Volvic ti i BSN ville Nestlé biive i stand til alene at 
handle i vid udstrækning uafhængigt af såvel konkurrenter som kunder på det 
franske marked for vand på flaske, fordi: 
Nestlé overtog den førende leverandør på det franske mineralvandsmarked, 
der havde langt de største kapacitetsreserver og langt det største antal 
veletablerede mærker 
målt i såvel værdi som mængde ville Nestlé få en andel på over 50% af 
det franske marked for mineralvand, hvilket var mere end dobbelt så 
meget som den næststørste udbyder (BSN) 
den eneste anden franske udbyder, BSN, havde begrænset kapacitet på 
mellemlang og lang sigt og derfor ingen større muligheder for at 
imødekomme fremtidige stigninger i efterspørgslen 
de andre udbydere var relativt små, regionale leverandører, der ikke 
kunne begrænse Nestlés handlefrihed nævneværdigt 
aftagerenes indkøbsstyrke var begrænset, fordi detailhandlerne og 
grossisterne i vid udstrækning ville være afhængige af Nestlés velkendte 
mærker 
intet tydede på nogen nævneværdig potentiel konkurrence fra nye 
udbydere, der hurtigt og effektivt ville kunne trænge ind på det franske 
marked for mineralvand og få indflydelse på priserne. 
Med afhændelse af Volvic til BSN ville Nestlé og BSN i fællesskab blive i 
stand til I betydelig grad at handle uafhængigt af deres konkurrenter og 
kunder på det franske minera Ivandsmarked. Kommissionen drog denne konklusion 
efter at have set nærmere på den aktuelle og den sandsynlige fremtidige 
konkurrence, både mellem Nestlé og BSN og mellem disse og andre udbydere. 
2.I.C.J2. 25 ^^ 
Med hensyn til konkurrencen mellem Nestlé og BSN konstaterede Kommissionen: 
a) det franske marked for mineralvand ville være præget af en meget høj 
koncentratlonsgrad: to udbydere ville besidde 94,1% af markedet for alle 
typer mineralvand, og deres markedsandele havde ligget nogenlunde 
stabilt Igennem de seneste fem år 
b) antallet af franske udbydere af mineralvand ville blive reduceret fra 
tre til to (duopol) 
c) efter fusionen ville de eneste to resterende landsdækkende udbydere have 
nogenlunde samme kapacitet og samme markedsandel - der ville være tale 
om et symmetrisk duopol, hvor de to virksomheder ville have en stærk 
fælles interesse i og incitament til at maksimere deres profit ved at gå 
ind i en konkurrencebegrænsende samordning 
d) på grund af lav krydselasticitet på efterspørgselssiden mellem de 
landsdækkende mineralvandsmærker, som nyder stor loyalitet fra 
forbrugerne, og de lokale mærker, var der ikke sandsynlighed for, at en 
mindre, men mærkbar prisforhøjelse (f.eks. 5%) ville føre til nedgange i 
afsætningen, der kunne opveje prisforhøjelsen-, Nestlé og BSN havde 
derfor både incitament ti i og mulighed for i fællesskab at holde et højt 
prisniveau eller måske forhøje priserne yderligere fremover, fordi det 
ikke ville resultere i nogen nedgang i den samlede indtjening og profit; 
denne mulighed havde Perrier, Nestlé og BSN alierede indset, eftersom de 
vedvarende havde foretaget paralelle prisforhøjelser, både i faste og i 
løbende priser, i hvert fald siden 1987 (hidtidig prisparalelI itet); 
meget tydede på, at priserne på mineralvand solgt af Perrier, BSN og 
Nestlé allerede lå på et kunstigt højt niveau 
e) hverken Nestlé eller BSN havde nævneværdige omkostningsfordele, som 
kunne have givet den ene et incitament til at tage konkurrencen op med 
den anden 
f) på markedet for mineralvand kunne der ikke forventes nogen nævneværdig 
tekno I og i sk udv i kI i ng. der hurtigt ville kunne udhule de erhvervede 
positioner på markedet og mindske den indbyrdes afhængighed mellem de to 
største udbydere ved at åbne mulighed for en effektiv konkurrence på 
andre parametre end priserne 
g) Nestlés og BSN's fælles reaktion på Agne I I i-gruppens overtage Isesti I bud 
og aftalen mellem Nestlé og BSN om at dele Perrier (salg af Volvic til 
BSN) var tegn på samordning snarere end konkurrence mellem de to 
selskaber på det franske mineralvandsmarked 
2.I.C.§2. 26 155 
h) markedet var præget af stor gennemsigtighed : hver udbyder kunne på 
forskellig vis følge med i og kontrollere udviklingen i de andres 
markedsandele. 
På baggrund af alle disse faktorer drog Kommissionen den konklusion, at det 
franske marked allerede inden fusionen var præget af et snævert oligopol 
bestående af tre udbydere, mellem hvilke priskonkurrencen var betydeligt 
svækket, og at der efter elimineringen af Perrier ville blive langt større 
sandsynlighed for konkurrencebegrænsning og parallel adfærd mellem Nestlé og 
BSN. 
Med hensyn t i I konkurrence fra virksomheder uden for duopolet mellem Nestlé 
og BSN konstaterede Kommissionen følgende: 
a) importen på det franske mineralvandsmarked var af ubetydeligt omfang 
(1-2%) 
b) de lokale udbydere var ikke, eller i hvert fald ikke umiddelbart, I 
stand til at byde Nestlé og BSN nævneværdig konkurrence 
c) detailhandlere og grossister havde en vis styrke som aftagere I kraft af 
de mængder, de aftog, men dette gjaldt kun nogle af dem. Dette blev 
desuden opvejet af deres afhængighed af Nestlés og BSN's veletablerede 
mærker, hvis image var blevet bygget op igennem en årrække 
d) der var store vanskeligheder og risici forbundet med at trænge ind på 
det franske marked for mineralvand, bl.a. af følgende årsager: 
beskeden vækst på det franske mineralvandsmarked i forhold til andre 
markeder i EF 
høj mætningsgrad på markedet i relation til antal mærker og 
produkter, vanskeligheder med at få indført nye mærker i 
detaiI forretningerne 
de etablerede leverandører ydede mængderabatter ved køb af hele 
deres produktsortiment, hvilket udgjorde en adgangsbarriere for nye 
leverandører, der ville være nødt til at tilbyde langt større 
rabatter for at få detailforretningerne til at føre deres mærker 
Perriers, BSN's og Nestlés mærker var veletablerede og havde et godt 
omdømme 
at få indført et nyt mærke var forbundet med store omkostninger og 
risici og ville tage lang tid; og hvis det ikke lykkedes, ville alle 
investeringerne være spildte; desuden kunne nye leverandører ikke få 
dækket disse omkostninger ind via andre mærker, som de i forvejen 
solgte på markedet 
2.I.C.§2. 27 156 
reel adgang til markedet kunne kun opnås ved at overtage en af de 
store kilder, men det ville ikke være muligt efter Nestlés og BSN's 
overtagelse af Perrier 
Nestlé og BSN gjorde helt klart fælles front mod nye konkurrenter, 
da de I forening modsatte sig Agne 11 i-gruppens overtagelsesbud og 
enedes om at dele Perrier mellem sig indbyrdes. 
På grundlag af alle disse faktorer drog Kommissionen den konklusion, at der 
ikke var en tilstrækkelig potentiel konkurrence fra udbydere uden for 
duopolet. Kommissionen understregede i den forbindelse, at forudsætningen for 
en relevant, effektiv potentiel konkurrence er, at der er; mul ighed og. 
sandsyn Iiohed for, at nye konkurrenter kan komme ind på markedet i et sådant 
omfang og med sådanne priser, at det hurtigt og effektivt ville forhindre 
prisforhøjelser eller opretholdelse af et kunstigt prisniveau. Det måtte 
desuden kunne ske inden for et tilstrækkeligt kort tidsrum ti i, at de 
deltagende virksomheder blev forhindret i at udnytte deres styrke på 
markedet*47). 
I betragtning af de ovenfor beskrevne markedsstrukturer fastslog 
Kommissionen, at fusionen mellem Nestlé og Perrier, efterfulgt af afhændelse 
af Volvic til BSN, ville skabe en o«igopol1stisk dominerende stilling, der 
ville sætte Nestlé og BSN i stand til i forening at maksimere deres profit 
og i væsentlig udstrækning handle uafhængigt af deres konkurrenter og kunder. 
For at undgå, at Kommissionen nedlagde forbud mod fusionen, afgav Nestlé 
over for Kommissionen tilsagn om at afhænde en række mineralvandskiIder og 
-mærker, med en kapacitet på i alt 3 000 millioner liter vand. Dette svarer 
til ca. 20% af den samlede kapacitet, Nestlé, Perrier og BSN hidtil har haft 
tilsammen. Disse Interesser skal afhændes til en stærk køber, som skal 
godkendes af Kommissionen, og som kan optræde som en effektiv konkurrent til 
Nestlé og Perrier på det franske mineralvandsmarked. På betingelse af, at 
dette tilsagn opfyldes, erklærede Kommissionen derefter fusionen forenelig 
med fællesmarkedet. Afhændes disse interesser ikke til en troværdig køber, 
kan Kommissionen tilbagekalde sin beslutning, Jf. fusionsforordningens 
artikel 8, stk. 5, Iitra b). 
(47) Sammenhold med kriteriet i beslutningen i Aérospatla le-A len i a/de 
Hav i I land: "stor sandsynlighed for hurtig indtrængen på markedet i 
større målestok"; se også A<?çor/Waoons-Llts om kantinedrift i Tyskland 
og Spanien: mulighed og sandsynlighed for nye konkurrenters indtrængning 
på markedet. 
«...e.M.» 157 
<T7> . DU PONT/ICI (Fase 2-sag) 
258. Der var her tale om, at verdens førende virksomhed inden for nylon­
industrien, Du Pont, ønskede at overtage den førende europæiske producent af 
nylonfibre, ICI. Fusionen rejste kun problemer med hensyn til dominerende 
stilling Inden for nylonfibre til brug for fremstilling af tæpper (EF-
markedet) . 
Efter fusionen ville den nye virksomhed få en andel af EF-markedet på over 
40%, hvilket var mere end dobbelt så meget som den nærmeste konkurrent, 
Rhône-Pou I enc/SN IA. Du Pont og ICI havde desuden en række andre 
konkurrencefordele, bl.a. i kraft af, at: 
de to virksomheder var førende med hensyn til produktkvalitet og 
teknologisk udvikling; begge sælger mærkevarefibre af høj kvalitet 
begge virksomheder havde et meget omfattende produktsortiment 
begge virksomheder var integrerede nylonfiberproducenter 
Du Pont var den producent, der arbejdede med de laveste omkostninger i 
verden, og desuden en af verdens største kemikalieproducenter. 
ICI var Du Ponts nærmeste konkurrent. Fusionen ville derfor føre til en 
betydelig begrænsning af konkurrencen, specielt med hensyn til konkurrencen 
på produktudvikl ingsområdet. 
Du Pont/ICI's etablerede konkurrenter dækkede ikke hele det fibersortiment, 
Du Pont og ICI kunne tilbyde, og det var heller Ikke sandsynligt, at de ville 
udvikle et nævneværdigt større produktudbud af høj kvalitet Inden for en 
overskuelig fremtid. Og et varieret produktudbud er et af nøgleelementerne i 
konkurrencen på dette marked. 
Kunderne, de europæiske tæppefabrikanter, hævdedes at følge en indkøbspraksis 
med flere forskellige leverandører for at undgå at blive afhængige af en 
enkelt leverandør. Efter fusionen mellem Du Pont og ICI kunne der derfor være 
nogle kunder, der ville skifte leverandør. Nogle tæppefabrikanter var 
desuden integreret med nylonfiberproducenter, hvilket gav dem en vis 
uafhængighed som købere*48). 
(48) Se også BTR/Pirel I I . 
2.1.C.§2. 29 158 
Der var ikke sandsynlighed for potentiel konkurrence fra nye 
fiberproducenter. Industrien er præget af overkapacitet. Igennem de seneste 
ti år var der ikke kommet nye producenter til i EF's nylonfiberindustri, som 
har været præget af koncentrationstendenser med lukningen af mange 
virksomheder til følge. Intet tydede på, at den meget begrænsede import fra 
lande uden for EF (under 5%) ville stige i en overskuelig fremtid. Men den 
fusionerede virksomhed ville blive udsat for en vis indirekte konkurrence 
gennem detailprisen på tæpper fremstillet af andre fibre, navnlig 
polypropylenfibre. 
Efter at have afvejet alle disse elementer drog Kommissionen den konklusion, 
at til trods for at navnlig konkurrenten Rhône-Pou Ienc/SNIA og 
tæppefabrikanternes mulighed for at skifte over til andre leverandører ville 
lægge visse bindinger på Du Pont, ville fusionen begrænse den konkurrence om 
produktudvikling, der før fusionen havde bestået mellem Du Pont og ICI, 
betydeligt. Eftersom netop produktudvikling er et afgørende element i 
konkurrencen på det relevante marked, fandt Kommissionen det rimeligt at 
antage, at Du Pont efter fusionen ville blive i stand til i betydelig grad at 
handle uafhængigt af sine konkurrenter og kunder. 
i erkendelse af det relevante i Kommissionens indvendinger afgav Du Pont over 
for Kommissionen tilsagn om: 
at forbeholde en årlig produktionskapacitet på indtil 12 kiloton 
nylonfibre i en periode på fem år (som kan fornys) og fremstille denne 
mængde for en uafhængig tredjepart, som skal være leverandør af 
nylonfibre 
at stille et selvstændigt forsknings- og udviklingsanlæg inden for 
gulvtæpper til rådighed for denne tredjepart 
at give den pågældende tredjepart enelicens på ICI's varemærke 
"Timbrel le" eller overdrage det til denne tredjepart. 
Kommissionen skønnede, at disse ændringer i den oprindelige fusionsplan ville 
sætte en tredjepart I stand til delvis at erstatte ICI som leverandør af 
højkvalItetsfibre. Ved at få stillet et forsknings- og udviklingsanlæg til 
rådighed ville denne tredjepart desuden blive væsentligt mere 
konkurrencedygtig, specielt med hensyn til produktsortiment og fremtidig 
2.I.C.§2. 30 
159 
produktudvikling. Dette vil gøre det langt mindre sandsynligt, at Du Pont 
alene skulle kunne bestemme graden af produktudvikling og innovation på 
markedet. Kommissionen godkendte derfor fusionen på betingelse af, at Du Pont 
opfyldte ovennævnte tilsagn. 
<T7> AIR FRANCE/SABENA (Fase 1-sag) 
259. Denne sag drejede sig om AIR FRANCE'S overtagelse af 37,58% af aktierne 
i SABENA, således at AIR FRANCE ville komme til at udøve kontrol med SABENA 
sammen med den belgiske stat. Fusionen rejste kun konkurrencemæssige 
problemer på visse flyruter og med hensyn til den planlagte etablering af et 
"eger-og-nav-system" med den belgiske lufthavn, Zaventem, som hovedlufthavn. 
Fusionen ville have ført til et monopol på tre ruter mellem Belgien og 
Frankrig, nemlig på ruterne Bruxelles-Lyon, Bruxelles-Nice og Bruxelles-
Paris. Der var ingen sandsynlighed for ændringer i denne monopolsituation i 
en overskuelig fremtid, bl.a. af følgende årsager: 
den stagnerende efterspørgsel gjorde det vanskeligt for andre selskaber 
at få adgang til disse ruter - det ville kræve et vist antal afgange 
AIR FRANCE og SABENA havde en meget stærk position i deres respektive 
nationale lufthavne 
i denne situation ville den frie adgang, som blev indført ved EF's 
tredje luftfartspakke, ikke kunne forventes at sikre en effektiv 
konkurrence før efter en årrække 
substitutionsmulighederne mellem fly og tog på ruten Bruxelles-Paris er 
ikke fuldkomne og vil først blive forbedret om en årrække, når der 
sættes højhastighedstog (TV) Ind i denne trafik. 
AIR FRANCE/SABENA's position ville blive yderligere styrket af den planlagte 
indførelse af timedrift mellem Bruxelles og Paris og etablering af et "eger-
og-nav-system" med base i den belgiske lufthavn, der ville betjene 75 
europæiske destinationer. Disse to projekter ville øge antallet af Air 
France/Sabena-afgange mel lem Belgien og Frankrig og dermed gøre det endnu 
vanskeligere for andre flyselskaber at få adgang til dette marked. 
Såvel parterne som den belgiske og den franske regering afgav imidlertid 
visse tilsagn over for Kommissionen, der eliminerede risikoen for, at der 
ville opstå en dominerende stilling på de pågældende tre ruter: 
2.I.C.§2. 31 160 
med hensyn til ruterne Bruxelles-Lyon og Bruxelles-Nice ville en af 
parterne trække sig tilbage fra disse ruter, hvis en konkurrent ønskede 
at flyve på dem 
med hensyn til Bruxelles-Par is-ruten ville andre flyselskaber få garanti 
for et antal flyvninger svarende til Air France/Sabena's afgange, 
hvilket kunne Indebære, at der blev overført slots fra Air France og 
Sabena til andre flyselskaber; det var ikke muligt for Air France eller 
Sabena at trække sig tilbage fra Bruxelles-Par is-ruten, fordi det ville 
gå ud over den timedrift-service på ruten, der skulle etableres til gavn 
for forbrugerne. 
Fusionen ville også resultere i meget høje markedsandele på visse ruter til 
Tyrkiet og Ungarn samt visse ruter til Afrika. Dette problem blev også løst 
ved parternes tilsagn om at sikre andre flyselskaber adgang til disse ruter, 
enten ved at der blev udpeget flere flyselskaber med ret til at beflyve dem, 
eller ved at Air France eller Sabena reducerede antallet af deres afgange for 
at give plads for andre. 
Endelig ville den planlagte etablering af et "eger-og-nav-system" med 
Zaventem som hovedlufthavn kunne gøre det væsentligt vanskeligere for andre 
flyselskaber at få adgang til den belgiske lufthavn ved at reducere antallet 
af disponible slots og ved at lukke den belgiske lufthavn over for 
konkurrerende selskaber. For at forhindre dette har parterne afgivet tilsagn 
om at begrænse deres slots I Zaventem til en bestemt procentdel, således at 
konkurrenterne sikres en garanteret procentdel (35%). Derudover har den 
franske regering afgivet tilsagn om at give adgang til at etablere et 
konkurrerende "eger-og-nav-system" med base i en lufthavn, der giver samme 
fordele som Zaventem. I lyset af disse tilsagn besluttede Kommissionen at 
godkende fusionen i den første procedurefase. 
2.I.C.§3. 32 
161 
<T4> §3. Accessoriske konkurrencebegrænsninger ved fusioner 
260. I artikel 8, stk. 2, andet afsnit, i Rådets forordning nr. 4064/89*49) 
hedder det i sidste punktum, at "beslutningen om, at fusionen er forenelig 
med fællesmarkedet, omfatter også de begrænsninger, der har direkte 
forbindelse med og er nødvendige for fusionens gennemførelse". 
261. Denne bestemmelse, der svarer til betragtning nr. 25 til 
forordningen*50), finder efter Kommissionens opfattelse anvendelse på de 
beslutninger, den træffer i såvel 1. som 2. fase om, at en fusion er 
forenelig med fællesmarkedet. 
262. Om begrebet "accessoriske konkurrencebegrænsninger" har Kommissionen 
desuden udsendt en meddelelse*51), hvori den redegør for, hvilke principper 
den følger i sin sagsbehandling, og opregner de "normale accessoriske 
begrænsninger", der opfylder kriterierne i forordningen, når der er tale om 
virksomhedsovertagelser, fælles overtagelser og fusioner i form af Joint 
ventures. Denne meddelelse giver et vigtigt indblik i Kommissionens politik 
på dette område. 
263. Af de 51 beslutninger, Kommissionen har vedtaget i løbet af 1992*52), 
kan udledes tre karakteristiske træk ved Kommissionens beslutningspraksis i 
sager om accessoriske begrænsninger. 
I næsten halvdelen af disse beslutninger har der været tale om 
accessoriske begrænsninger. I 24 ud af de 51 beslutninger måtte 
Kommissionen således tage stilling til sådanne begrænsninger. 
I alle de tilfælde, hvor der forelå accessoriske begrænsninger, kunne 
fusionen klassificeres i en af de kategorier, der blev defineret i 
meddelelsen. 
(49) EFT L 395 af 30.12.1989, S. 1. 
(50) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 1. 
(51) EFT C 203 af 14.08.1990, S. 5. 
(52) I perioden fra 1.2.1992 til 31.12.1992. 
2.1.C.§3. 33 162 
En enkelt beslutning udgør i den henseende et særtilfælde*53). Der var tale 
om en opsplitning af en virksomhed i to dele, som Kommissionen behandlede som 
to særskilte fusioner, hvoraf kun Solvay-fusionen faldt ind under 
fusionsfordningen. Det var derfor kun de accessoriske 
konkurrencebegrænsninger i forbindelse med denne transaktion, Kommissionen 
skulle tage stilling til. 
I denne beslutning baserede Kommissionen sig på retningslinjerne i punkt III 
I meddelelsen, der drejer sig om virksomhedsovertagelser, og fastslog at en 
række forskellige aftaler, der gik ud på at sikre de overtagne aktivers fulde 
værdi og virksomhedens rentabilitet, udgjorde accessoriske 
konkurrencebegrænsninger. Der var bl.a. tale om forskellige kontrakter om 
levering af tjenesteydelser samt om indkøb og levering af varer, et treårigt 
konkurrenceforbud og forbud mod at videregive eller udnytte kommercielle 
oplysninger eller knowhow vedrørende om den anden parts aktiviteter. Med 
hensyn til det sidstnævnte forbud accepterede Kommissionen, at aftalen herom 
ikke var tidsbegrænset. 
Langt størstedelen af de accessoriske konkurrencebegrænsninger, der optrådte 
i forbindelse med de fusioner, Kommissionen tog stilling til, kunne 
klassificeres under en af de "normale konkurrencebegrænsninger", der er 
defineret i ovennævnte meddelelse*54), således som det fremgår af 
nedenstående oversigt over de 24 beslutninger, hvori der blev taget stilling 
til accessoriske konkurrencebegrænsninger*55)*56). 
(53) So i vay-Laporte/1nterox. beslutning af 30.04.1992. 
(54) EFT C 203 af 14.08.1990, s. 5. 
(55) Antallet af accessoriske begrænsninger er ikke lig med antallet af 
beslutninger i sager, hvor sådanne begrænsninger optrådte (24 sager), 
idet der i de enkelte beslutninger blev taget stilling til et varierende 
antal accessoriske begrænsninger. 
(56) I nogle sager optrådte der flere aftaler, som blev betragtet som 
henhørende under en og samme kategori af accessoriske begrænsninger, og 
disse er angivet under ét. 
2.I.C.§3. 34 163 
Konkurrence- Licenser på 
forbud industrielle og 
kommerciel le 
ejendomsrett igheder 
samt knowhow Købs- og Andre 
leverings- begræns-
forpligtelser ninger 
Overtagelser 
Joint ventures 14 6 
Med hensyn til de accessoriske konkurrencebegrænsninger, der falder ind 
under en af de "normale" kategorier i henhold til Kommissionens 
meddelelse (37 ud af 44), må det understreges, at Kommissionen 
adskillige gange har betragtet de mellem parterne indgåede aftaler som 
værende accessoriske begrænsninger i et tidsrum, der var kortere end 
aftalernes løbetid. Dette var bl.a. tilfældet i Inchcaoe/iEP. 
(beslutning af 21.01.1992), Thomas Cook/LTU/West LB (beslutning af 
14.07.1992) og GECC/Avls Lease (beslutning af 15.07.1992). 
264. Beslutningerne om accessoriske begrænsninger, der ikke falder ind under 
nogen af kategorierne i meddelelsen, fordeler sig som følger: 
I tre beslutninger (Inchcaoe/iEP. So Ivay-Lapor te/1nterox og BRT/PirelI i 
(beslutning af 17.08.1992)) accepterede Kommissionen at betragte et 
aftalebestemt forbud mod at hverve ansatte som en accessorisk 
begrænsning i forbindelse med en virksomhedsovertagelse 
I Inchcaoe/iEP og So Ivay-Laoor te/1nterox behandlede Kommissionen også et 
tidsubegrænset forbud mod, at sælger videregiver eller benytter 
fortrolige oplysninger om den afhændede virksomhed, som en accessorisk 
begræsning. 
I BTR/PirelI i (beslutning af 17.08.1992) behandlede Kommissionen en 
klausul om, at sælger ikke måtte ændre det væsentlige indhold i den 
afhændede virksomheds aktiviteter i tidsrummet mellem aftalens indgåelse 
og dens gennemførelse, som en accessorisk begrænsning. 
2.I.C.§3. 35 164 
I to sager inden for den kemiske Industri (Elf Atochem/Rohm & Haas, 
beslutning af 28.07.1992, og Rhône-Pou ienc/SNIA. beslutning af 
10.08.1992) accepterede Kommissionen en række aftaler, der tog sigte på 
at definere parternes gensidige forpligtelser, når Joint venture­
foretagendets produktionskapacitet blev integreret i et industri kompleks 
tilhørende det ene moderselskab. 
I Rhône-Pou Ienc/SNIA gik aftalerne bl.a. ud på benyttelse af visse 
anlæg, og forsyninger direkte til disse anlæg blev betragtet som et 
integrerende led I fusionen. 
Denne fremgangsmåde falder helt i tråd med Kommissionens normale 
praksis, som består i, at den i hvert enkelte tilfælde særskilt 
behandler de accessoriske konkurrencebegrænsninger i de aftaler, der 
ligger til grund for fusionen. 
I CCIE/GTE (beslutning af 25.09.1992) anså Kommissionen således 
forskellige aftaler om lån, forskning og udvikling samt leverancer for 
at være væsentlige for og en integreret del af fusionen, og disse 
aftaler blev vurderet sammen med fusionen efter forordningens artikel 2. 
I sin beslutning af 27.11.1992 i British Alrways/TAT accepterede 
Kommissionen endelig en række aftaler om, at TAT og TAT E.A. kunne gøre 
fælles brug af edb-faciIiteter, og at TAT E.A. kunne benytte TAT-mærket. 
Disse aftaler blev fundet nødvendige for, at Joint venture-selskabet, 
TAT E.A., som tidligere udelukkende blev ejet af TAT, kunne fungere. 
2.I.C.§4. 36 165 
<T4> §4. Suspension af fusioner (artikel 7) 
I tre sager måtte Kommissionen træffe en beslutning efter 
fusionsforordningens artikel 7, stk. 2, og artikel 18, stk. 2, om, at 
gennemførelsen af en anmeldt fusion måtte stilles I bero, indtil der var 
truffet endelig beslutning i sagen*57). I en række andre sager gik parterne 
frivilligt og uigenkaldeligt med til at stille gennemførelsen af deres fusion 
i bero, indtil Kommissionen havde truffet endelig beslutning om sagens 
materlelle indhold. 
I to sager gjorde Kommissionen med hjemmel i fusionsforordningens artikel 7, 
stk. 4, undtagelse fra princippet om opsættende virkning, Jf. artikel 7, 
stk. 1. i Nest ié/Perrier anmodede Nestlé om en undtagelse fra dette princip 
for at kunne udøve sine stemmerettigheder på den årlige ordinære 
generalforsamling i Perrier. Tilladelsen blev givet med hensyn til tre 
generalforsamlingsbeslutninger af særlig betydning og med begrænset 
rækkevidde og tidsmæssig indvirkning, eftersom de udelukkende drejede sig om 
det foregående finansår. 
I Elf Aouitaine-Thyssen/Minol modtog Kommissionen en anmodning fra Elf 
Aquitaine, der ønskede at overtage Minol fra Treuhandanstalt. Treuhandanstalt 
gik med til, at Minol, indtil overtagelsen fandt sted, skulle lade Elf 
Aquitaine deltage i selskabets ledelse med sæde i Minois direktion. Selv om 
Kommissionen fandt, at man dermed var begyndt at gennemføre den anmeldte 
fusion, accepterede den behovet for bistand til ledelse af virksomheden og 
gav derfor tilladelse til, at princippet om opsættende virkning blev 
fraveget. 
(57) Se Du Pont/IC i. Ifint/Exor og NestIé/Perrier. 
2.1.C.§5. 37 
166 
<T4> §5. Henvisning af sager til medlemsstaterne (artikel 9) 
Kommissionen har i årets løb modtaget tre artikel 9-henvendelser fra 
medlemsstaterne. De britiske myndigheder underrettede Kommissionen om, at det 
planlagte Joint venture mellem Steetley og Tarmac truede med at skabe eller 
styrke en dominerende stilling, som ville hæmme den effektive konkurrence på 
markedet for mursten (eller delmarkeder i murstenssektoren) på lokale 
markeder i den nordøstlige og den sydvestlige del af England samt på hele det 
britiske marked for tegl. Det nye Joint venture ville få meget store 
markedsandele på disse markeder, der er præget af betydelige 
adgangsbarrierer. Kommissionen drog derfor den konklusion, at eftersom der 
var tale om lokale markeder, og eftersom de konkurrenceproblemer, der blev 
peget på, udelukkende gjorde sig gældende i Det Forenede Kongerige, burde 
sagen henvises til de britiske konkurrencemyndigheder. Også med hensyn til 
markedet for tegl besluttede Kommissionen at henvise sagen, for selv om dette 
marked var landsdækkende, bevirkede den beskedne samhandel med tegl mellem 
Det Forenede Kongerige og resten af EF, at fusionens økonomiske virkninger 
kun ville gøre sig gældende i Det Forenede Kongerige. Med hensyn til de 
øvrige aspekter i sagen godkendte Kommissionen fusionen i første 
procedurefase. 
I Mannesmann/Hoesch anmodede de tyske myndigheder om at få sagen henvist, men 
ændrede senere denne anmodning til kun at omfatte markedet for 
gasledningsrør. Kommissionen behøvede ikke at tage stilling til denne 
anmodning, fordi den i tide havde taget de fornødne skridt (udsendelse af en 
artikel 18-meddelelse) til selv at kunne behandle sagen. Efter nærmere 
undersøgelser fik Kommissionen afklaret de alvorlige betænkeligheder, den 
havde haft med hensyn til fusionens forenelighed med fællesmarkedet, og 
godkendte fusionen ved en endelig beslutning truffet efter artikel 8, stk. 2. 
I Siemens/PhiIips anmodede de tyske myndigheder om at få sagen henvist med 
hensyn til markederne for kobberkabler til lokale abonnentnet, kabler af 
optiske fibre, omskifterkabler og kabler til bredbåndsnet. Kommissionen 
besluttede at iværksætte indgående fase 2-undersøgelser i sagen, men fusionen 
blev derefter opgivet af parterne, således at Kommissionen ikke behøvede at 
træffe nogen beslutning. 
2.I.D.§1. 1 
167 
<T3> D. Materielle reoler og procedureregler 
<T4> §1. Gruppefr i tage I ser*1) 
<T6> a. Forordning om ændring af fritagelsesforordningerne 
265. De samme overvejelser, der har ført til, at Kommissionen har vedtaget 
meddelelsen om Joint venture-selskaber, der er oprettet i samarbejdsøjemed, 
har ligget til grund for vedtagelsen af forordningen*2) om ændring af 
Kommissionens forordning (EØF) nr. 417/75, (EØF) nr. 418/85, (EØF) 
nr. 2349/84 og (EØF) nr. 556/89 om anvendelse af Traktatens artikel 85 
stk. 3, på kategorier af aftaler vedrørende henholdsvis specialisering*3), 
forskning*4), patent Iicenser*5) og knowhow-1 i censer*6). 
Ændringsforordningen har ligesom meddelelsen om Joint-venture-selskaber, der 
er oprettet i samarbejdsøjemed, og programmet for fremskyndelse af 
procedurerne til formål at lette samarbejdet mellem virksomhederne og 
tilnærme anvendelsen af Traktatens artikel 85 på samarbejdende Joint venture­
selskaber til behandlingen af Joint venture-selskaber, der oprettes i 
sammenslutningsøjemed, og som falder ind under forordningen om 
fusionskontrol. Anvendelsesområdet for gruppefritagelsesforordningerne er 
således udvidet betydeligt, hvilket er til fordel for Joint venture­
selskaber, der udøver de funktioner, en normal virksomhed udøver, og bl.a. 
har et salg. På samme måde gælder forordningerne om patent Iicensaftaler og 
knowhow-Iicensaftaler for fremtiden også for licenser, der er indrømmet af 
stifterne af et Joint venture-selskab for de aktiviteter, der udøves af Joint 
venture-se I skabet. 
266. Ovennævnte forordning (EØF) nr. 417/85 gælder bl.a. for kontrakter, 
hvori flere virksomheder afstår fra at fremstille visse varer til fordel for 
(1) Teksten til alle de nye forordninger findes i bilaget 
(2) EFT L 21 af 29.01.1993, s. 8. 
(3) EFT L 53 af 22.2.1985, s. 1. 
(4) EFT L 53 af 22.2.1985, s. 5. 
(5) EFT L 219 af 16.8.1984, s. 15. 
EFT L 280 af 22.10.1985, s. 32 (berigtigelse). 
(6) EFT L 61 af 4.3.1989, s. 1. 
2 . I .D.61 . 2 168 
det Joint venture-selskab, de opretter. Denne afståelse kan vedrøre en 
eksisterende eller en fremtidig produktion. En industrivirksomhed, der 
oprettes som en Joint venture, og dens aktiviteter er fritaget for forbuddet 
mod karteller, når blot de pågældende virksomheders samlede markedsandel ikke 
overstiger 20%. 
Aftaler, hvori stifterne overfører distributionen af aftalevarerne til et 
Joint venture-selskab, er også omfattet af fritagelsesforordningerne, men her 
er betingelserne dog strengere. De pågældende virksomheder må højst have en 
samlet markedsandel på 10%. Endvidere skal stifterne i kontraktens løbetid 
trække sig ud af Joint venture-selskabets marked, og de må hverken 
distribuere eller producere på dette marked. 
Kommissionen fandt det rimeligt at udvide den automatiske fritagelse til 
specialiseringsaftaler, hvor parterne er virksomheder af en vis størrelse, og 
den omsætning, der er betingelsen for, at indsigelsesproceduren kan indledes, 
er hævet fra 500 mio. ECU til 1 mia. ECU. 
267. Forordning (EØF) nr. 418/85 indeholder bestemmelser om fritagelse for 
Joint venture-selskaber, der udfører forskning og udvikling, og hvis 
aktiviteter kan omfatte fælles udnyttelse af forskningsresultater. Begrebet 
udnyttelse omfatter fremstilling af nye eller forbedrede produkter og 
anvendelse af nye eller forbedrede processer, markedsføring af varer, der er 
fremstillet som resultat af forskningen og udviklingen, samt overdragelse af 
licenser for fremstilling, udnyttelse eller distribution til tredjeparter. 
Forordningen gør også fritagelsen afhængig af, at der ikke i kvantitativ 
henseende er tale om karteller. Samarbejde mellem stifterne af et Joint 
venture-selskab, der beskæftiger sig med såvel forskning og udvikling som 
fremstilling og licenspolitik, er kun tilladt, hvis parternes samlede 
markedsandel er 20% eller mindre. Hvis stifterne derimod overlader 
distributionen af aftalevarerne til et Joint venture-selskab, kan der kun 
indrømmes gruppefritagelse, hvis markedsandelen er 10% og ikke 20%. 
268. Forordning (EØF) nr. 2349/84 gælder også for aftaler, hvori en stifter 
giver et Joint venture-selskab licens, såfremt aftalerne vedrører Joint 
2.I.D.§1 . 3 
169 
venture-selskabets aktiviteter. Hvis stifterne er konkurrenter, indrømmes der 
kun gruppefritagelse, hvis deres markedsandele tilsammen ligger under en 
bestemt grænse. Grænsen er 20%, hvis Joint venture-selskabet kun skal 
beskæftige sig med produktion, og 10%, hvis det derudover skal distribuere de 
varer, licensen omfatter. Fritaget i henhold til forordningen er overdragelse 
til et joint venture-selskab af licenser til fremstilling eller 
eneforhandling i et bestemt område, beskyttelse af det område, der er tildelt 
Joint venture-selskabet eller reserveret en af stifterne, mod aktiv eller 
passiv konkurrence fra partnerens side i aftalens løbetid, samt beskyttelse 
af det område, der er tildelt et Joint venture-selskab, mod konkurrence fra 
andre licenshavere. 
269. Forordning (EØF) nr. 556/89 om anvendelse af Traktatens artikel 85, 
stk. 3, på kategorier af knowhow-1 icensaftaler indeholder lignende regler, 
men områdebeskyttelsen i forbindelserne mellem Joint venture-selskabet og 
stifterne er imidlertid begrænset til ti år fra tidspunktet for indgåelsen af 
den første knowhow-1 icensaftale for områder i EF, Dette tidspunkt er 
ligeledes afgørende for beregningen af fristen for, hvor længe Joint 
venture-selskabet kan være beskyttet mod aktiv (ti år) og passiv (fem år) 
konkurrence fra andre licenshavere. 
270. Denne ændringsforordning er et led i den globale politik til fordel for 
joint venture-selskaber. Derudover er der vedtaget et program for 
fremskyndelse af procedurerne for nogle af disse selskaber, dvs. dem, der 
medfører strukturændringer, og en meddelelse om behandlingen af Joint 
venture-selskaber, der er oprettet i samarbejdsøjemed*7). Takket være denne 
meddelelse og ændringsforordningen nyder alle samarbejdende Joint venture­
selskaber godt af øget Juridisk beskyttelse. Endvidere er der indført en 
fremskyndet procedure for anmeldte selskaber, der ikke falder ind under en 
fritageisesforordning, hvis selskabets oprettelse har strukturelle 
virkninger*8). 
(7) Jf. nr. 294 i denne beretning. 
(8) Jf. nr. 122 i denne beretning. 
2.I.D.§1. 4 
170 
<T6> b. Anvendelse af gruppefritagelsesordningerne 
<T7> Specialisering, forskning og udvikl ing 
271. Kommissionen har i løbet af 1992 kun modtaget en enkelt anmeldelse i 
henhold til indsigelsesproceduren i artikel 7 I forordning (EØF) nr. 418/85 
om F&U-aftaler*9). Denne sag er for øjeblikket under behandling. 
Med hensyn til forordning nr. 417/85 om specialiseringsaftaler*10) har 
indsigelsesproceduren i forordningens artikel 4 hidtil kun været lidt 
anvendt. Der blev ikke modtaget nogen anmeldelse i henhold til denne artikel 
i 1992. 
<T7> Patent Iicensaftaler og knowhow-1 icensaftaler 
272. I referenceperioden har Kommissionen modtaget en anmeldelse, hvori 
parterne har påberåbt sig indsigelsesproceduren i artikel 4 i forordning 
(EØF) nr. 2349/84 om patent Iicensaftaler*11) samt en anmeldelse i henhold 
til artikel 4 i forordning (EØF) nr. 556/89 om knowhow-licensaftaler*12). 
I det første tilfælde kunne Kommissionen ikke imødekomme anmodningen om 
anvendelse af proceduren, da oplysningerne i anmeldelsen var ufuldstændige, 
og især fordi det ikke var nærmere angivet, hvilke bestemmelser i aftalen 
proceduren skulle gælde. I det andet tilfælde er fristen på seks måneder 
endnu ikke udløbet, og sagen er fortsat under behandling. 
Endvidere har parterne i to tilfælde, der er anmeldt i løbet af 1991 i 
henhold til artikel 4 i forordning nr. 556/89, ændret aftalerne, således at 
de blev forenelige med artikel 85, og Kommissionen kunne indstille proceduren 
og afsende en administrativ skrivelse. 
(9) EFT L 53 af 22.2.1985. 
(10) EFT L 53 af 22.2.1985. 
(11) EFT L 219 af 16.8.1984; berigtiget i EFT L 280 af 22.10.1985 
(12) EFT L 61 af 4.3.1989. 
2.I.D.§1. 5 
171 
<T7> Franchiseaftaler 
273. Kommissionen har i årets løb modtaget to anmeldelser, hvori der 
henvistes til indsigelsesproceduren i artikel 6 i forordning (EØF) nr. 
4087/88*13). I den ene af sagerne erklærede Kommissionen, at 
indsigelsesproceduren ikke kunne komme i anvendelse, dels på grund af en 
bestemmelse, der udtrykkeligt ikke var fritaget i forordningen, nemlig 
begrænsning af franchisetagers ret ti I at fastsætte salgsprisen for de varer, 
der er genstand for franchisen, dels fordi betingelsen i forordningens 
artikel 4, litra a), nemlig at franchisetager frit skal kunne indkøbe varer 
hos andre franchisetagere eller hos et andet net af autoriserede forhandlere, 
ikke var opfyldt. Sagen behandles for øjeblikket på grundlag af forordning 
nr. 17. Den anden sag er fortsat tiIbehandling. 
(13) EFT L 359 af 28.12.1988. 
2.I.D.§1.6 
<T6> c. Gruppefritagelser på forsikringsområdet 
274. Kommissionen har indført en gruppefritagelsesordning for 
forsikringsbranchen i kraft af de beføjelser, Rådet har givet den, for at 
fremme visse former for samarbejde, som Kommissionen betragter som 
hensigtsmæsige i denne branche. 
Rådets forordning (EØF) nr. 1534/91 af 31. maj 1991*14) giver Kommissionen 
beføjelse til ved forordning og i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 3, 
at erklære, at artikel 85, stk. 1, ikke finder anvendelse på kategorier af 
aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af 
virksomheder og samordnet praksis inden for forsikringssektoren, hvis formål 
er et samarbejde for så vidt angår: 
a) opstilling af fælles tariffer for risikopræmier baseret på kollektive 
statistikker eller på skadeshyppighed 
b) opstilling af fælles standardpolicebetingelser 
c) fælles dækning af bestemte former for risici 
d) afviklingen af krav 
e) afprøvning og godkendelse af sikkerhedsudstyr 
f) registre vedrørende skærpede risici og oplysningssystemer i forbindelse 
hermed, forudsat at -denne registrering og behandlingen af disse 
oplysninger finder sted under overholdelse af fortrolighedsprincippet. 
275. Kommissionen har tilstrækkelig erfaring til at udnytte sine beføjelser 
vedrørende de kategorier af aftaler, der er nævnt under under punkt a), b), 
c) og e) på listen. Den har navnlig vedtaget beslutninger om 
tarifhenstillinger*15), standardpolicebetingelser*16) og co-
(14) EFT L 143 af 7.6.1991, S. 1. 
(15) Beslutning af 5. december 1984 i sag IV/30.307 Brandforsikring i 
Tyskland, EFT L 35 af 7.2.1985, s. 20, og af 20. december 1989 i sag 
IV/32.265 Concordato Incendio, EFT L 15 af 19.1.1990, s. 25. 
(16) Beslutning af 20. december 1989 i sag IV/32.265 Concordato Incendio, 
loc. cit. 
2...M1.7 173 
assurancepolicer*17). Den har behandlet et stort antal andre sager om disse 
kategorier af aftaler, der er blevet anmeldt, men som der endnu ikke er 
truffet beslutning om. Den har også foretaget analyse af aftaler om 
godkendelse af sikkerhedsudstyr i forbindelse med tegningen af forsikringer 
og forsikringsbetingelserne, bl.a. i forbindelse med en henvendelse, der blev 
rettet til Europa-Parlamentet (nr. 783/90). 
276. Med hensyn til aftaler vedrørende udbetaling af erstatninger (punkt d)) 
og registre over skærpede risici (punkt f)), er Kommissionen endnu ikke i 
besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til, at den kan foretage en samlet 
Juridisk vurdering af de restriktioner, de medfører, og fastsætte 
betingelserne for, at sådanne aftaler kan opnå automatisk fritagelse. De 
kunne derfor ikke medtages i forordningens anvendelsesområde, men der vil dog 
blive udarbejdet egnede forslag, når Kommissionens erfaringsgrundlag er stort 
nok til, at der kan drages konklusioner. 
277. Kommissionen har altid erkendt, at de særlige forhold i 
forsikringsbranchen gjorde det rimeligt med visse former for samarbejde, der 
har til formål at forbedre kendskabet til risici og dele omkostningerne. I 
mange tilfælde falder et sådant samarbejde ifølge Kommissionens meddelelse om 
samarbejde mellem virksomheder*18) ind under forbuddet i artikel 85, stk. 1. 
278. Det skal derfor undersøges, om samarbejdet opfylder de fire betingelser 
for fritagelse i artikel 85, stk. 3, (det fremmer den tekniske eller 
økonomiske udvikling, sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelene 
herved, er nødvendig for at nå et givet mål, og der skal fortsat være 
effektiv konkurrence på de pågældende markeder). Forordningen indeholder 
nærmere bestemmelser for fire af de kategorier af aftaler, der er nævnt 
ovenfor. 
279. Gruppefritagelsen gælder for samarbejde mellem forsikringsselskaber 
eller inden for sammenslutninger af selskaber om indsamling af statistiske 
oplysninger om antallet af erstatningskrav, de samlede beløb, der udbetales i 
erstatning, eller størrelsen af den forsikrede kapital, og anvendelsen af 
(17) Beslutning af 30. marts 1984 i sag IV/30.804 Nuovo Cegam, EFT L 99 af 
11.4.1984, s 29, af 16. december 1985 i sag IV/30.373 P&l Clubs, EFT L 
376 af 31.12.1985, s. 2, af 20. december 189 i sag IV/32.408 TEK0, EFT L 
13 af 17.1.1990, s. 34, og af 14. januar 1992 i sag IV/33.100 Assurpol, 
EFT L 37 af 14.2.1992, s. 16. 
(18) EFT C 75 af 29.7.1968, s. 3, berigtiget i EFT C 84 af 28.8.1968, s. 14. 
2.I.D.§1. 8 174 
disse ved fastsættelsen af fælles tariffer på grundlag af de gennemsnitlige 
omkostninger til dækning af risikoen - eller. I forbindelse med 
kapitalforsikring. dødelighedstavler. Fælles undersøgelser af den sandsynlige 
virkning af eksterne forhold, der kan påvirke antallet eller storreisen af 
erstatningskravene, er også undtaget. Forordningen afspejler også EF-
Domstolens retspraksis og Kommissionens hidtidige beslutninger i den 
forstand at det bestemmes, at samordnet praksis vedrørende kommercielle 
tariffer, dvs. de kommercielle præmier. der faktisk opkræves hos 
. . . |j~r «t n«bvr til dækning af administrative 
forsikringstagerne, og som indeholder et gebyr aæ 9 * : .. jn^« «r fritaget, og at selv en ren præmietarif og kommercielle omkostninger, ikke er truagex, uy 
kun kan anvendes som reference. 
280 Fastsættelsen af fælles standardpolicebetingelser har den fordel, at 
forbrugerne lettere kan sammenligne forsikringsdækningen, og at risiciene kan 
Klassificeres mere ensartet. hvilket letter såvel Indsamlingen af 
.. . i „ ** riciri aennem co-assurance. Det må imidlertid statistikker som fordelingen af risici gennem ^ 
otanrfardisering af produkterne eller til, at ikke føre til hverken standardiser my a. w 
kundekredsen bliver bundet for fast til et forsikringsselskab. Forordningen 
fritager derfor opstilling af fælles standardpo,icebetingelser. hvis de ikke 
er bindende, men kun tjener som mode I,er. ikke systematisk udelukker særlige 
typer af forsikringsdækning uden udtrykkeligt at give mulighed for. at den 
pågældende risiko kan dækkes gennem aftale. og ikke fastholder 
i u^ntrakrtforholdet i alt for lange perioder eller ud over forsikringstageren i kontrakttornoiaei 
det oprindelige formål med policen. 
Kommissionen forbeholder sig endvidere ret ti, at afvise at trække en 
fritagelse tilbage, nar den finder, at fælles standardpolicebetingelser 
indeho.der bestemme.ser. der er til skade for forsikringstageren og skaber en 
væsentlig uligevægt mellem rettigheder og forpligtelser. 
281 For at sikre reel gennemsigtighed for forbrugerne bestemmes det i 
forordningen, at de fælles standardpolicebetingelser skal forevises enhver 
interesseret. 
282 Etableringen af co-assurance- eller co-reassurancepooler skal betragtes 
positiv hvis det åbner mulighed for, at et større antal virksomheder kan gå 
ind på markedet og dermed øger muligheden for at opnå dækning af risici, der 
vanskeligt lader sig dække, fordi de er meget store, usædvanlige eller af en 
helt ny type. 
2.I.D.§1. 9 V/5 
283. For imidlertid at sikre en effektiv konkurrence fritager forordningen 
sådanne pooler på den betingelse, at deltagernes andel af det relevante 
marked ikke ligger over en given procentandel. Procentandelen er 15% for co-
reassurancepooler. Den nedsættes til 10% for co-assurancepooler. Grunden er, 
at råderummet for resterende konkurrence mellem medlemmerne af en co-
assurancepool er særlig begrænset. Disse procentsatser gælder kun 
forsikringsprodukter, der indgår i poolen, når denne dækker katastroferisici 
eller skærpede risici. Co-assurance-mekanismen kræver, at policebetingelser 
og kommercielle tariffer er ensartede, og forordningen tillader denne 
begrænsning for pooler, der fungerer på denne måde. 
284. For co-reassurancepooler dækker forordningen fastsættelse i fællesskab 
af de sandsynlige omkostninger ved at dække risiciene, omkostningerne til co-
reassurancen og vederlag til deltagerne i deres egenskab af co-
reassurandører. 
285. I begge tilfælde kan poolens dækning gøres afhængig af fælles eller 
vedtagne dækningsbetingelser, af, at der er opnået enighed inden udbetalingen 
af store erstatninger, af fælles retrocession og af, at der er forbud mod 
retrocession af de enkelte andele. Krav om, at alle risici skal indgå i 
poolen, afvises. 
286. Poolerne kan frit fastsætte deres del tage Isesbetingelser, deres 
forretningsområde og deres driftsmåde. Kommissionen forbeholder sig 
imidlertid ret til at trække fritagelsen tilbage, hvis betingelserne udnyttes 
til at give en eller flere af de deltagende virksomheder midler til at 
erhverve eller styrke en dominerende stilling på det relevante marked, eller 
hvis de medfører en markedsopdeling. 
287. Kommissionen anerkender, at et samarbejde om afprøvning af 
sikkerhedsudstyr vil være nyttigt, når det fjerner behovet for gentagne 
godkendelser af det samme udstyr. Forordningen indeholder derfor betingelser 
for fritagelse af fastsættelsen af tekniske standarder og procedurer for 
afprøvning og godkendelse af sikkerhedsudstyr og af dem, der installerer 
udstyret. Formålet er at få alle fabrikanter til at anmode om godkendelse, og 
at sikre, at godkendelsen gives på grundlag af kriterier, der er objektive, 
lægger vægt på kvaliteten og står i forhold til den ønskede beskyttelsesgrad. 
288. Endelig må sådanne aftaler ikke resultere i, at der opstilles udtømmende 
lister, og de enkelte virksomheder skal frit kunne godkende udstyr, der ikke 
er godkendt efter den fælles procedure. 
2.I.D.§1. 10 \1 C, 
<T6> d. Søtransport 
Konsort ier 
289. Som bebudet i Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken har Rådet 
vedtaget en forordning*19), der giver Kommissionen bemyndigelse til at give 
gruppefritagelse for aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem 
linjerederier, der benævnes konsortier, og som hovedsagelig har til opgave at 
præstere tjenesteydelser på grundlag af et samarbejde. 
Forordningen bemyndiger Kommissionen til at indrømme gruppefritagelse til 
konsortier for deres aktiviteter inden for søtransport og ikke for deres 
I andtranspor takt iviteter. 
På grundlag heraf og med henblik på drøftelse med medlemsstaterne og de 
berørte parter er Kommissionen for øjeblikket i færd med at udarbejde første 
forslag til en forordning om gruppefritagelse, hvoraf det vil fremgå, hvilke 
betingelser og forpligtelser konsortierne skal overholde i henhold til 
Traktatens artikel 85, stk. 3, for at der kan gives gruppefritagelse. 
(19) Rådets forordning (EØF) nr. 479/92 af 25. februar 1992 om anvendelse af 
Traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, 
vedtagelser og samordnet praksis mellem linjerederier (konsortier) (EFT 
L 55 af 29.2.1992). 
2.I.D.§1.11 
<T6> e. salg af motorkøretøjer 
<T7> - Forordning (EØF) nr. 123/85*20) 
290. Kommissionen udsendte den 6. maj 1992 en rapport om forskellen mellem 
bilpriserne på fællesmarkedet*21). Formålet med undersøgelsen var at måle 
forskellen mellem bilpriserne i EF. Rapporten afslørede meget store 
prisforskelle for en række modeller i en del af referenceperioden. Selektive 
distributionssystemer bidrager i deres nuværende form til at fastholde 
sådanne forskelle, fordi de begrænser samhandelen mellem medlemsstaterne og 
dermed letter presset på fabrikanterne for at tilnærme priserne til hinanden. 
Kommissionen vil derfor gå to veje for at øge offentlighedens tillid til, at 
det selektive distributionssystem er foreneligt med det indre marked, og for 
at mindske prisforskellene. For det første har Kommissionen anmodet 
fabrikanterne om at bekræfte over for deres forhandlere, at disse - i henhold 
til forordning 123/85 - frit kan sælge deres biler til andre autoriserede 
forhandlere på hele enhedsmarkedet og til forbrugere I andre medlemsstater 
samt til mellemmænd, der repræsenterer sådanne forbrugere. De skal også love, 
at der vil blive leveret biler til dækning af denne efterspørgsel. Der har 
allerede været positive resultater på dette område. Antallet af klager fra 
private, der ønsker at købe en bil i en anden medlemsstat, er faldet i løbet 
af de måneder, der er gået, siden rapporten blev offentliggjort. Dette 
gælder navnlig højrestyrede modeller, der tidligere var genstand for de 
fleste klager. 
For det andet er bilfabrikanterne blevet anmodet om at udsende prislister, så 
forbrugerne kan sammenligne priserne i de forskellige medlemsstater for 
modeller med samme specifikationer. 
Bilfabrikanterne har nu - gennem deres brancheorganisation ACEA - erkendt, at 
det var et hensigtsmæssigt skridt, navnlig med henblik på det indre marked. 
ACEA har tilsluttet sig, at dens medlemmer tager følgende skridt: 
(20) Gruppefritagelsesforordning for det selektive distributionssystem for 
motorkøretøjer. 
(21) Jf. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 121, s. 89, for 
nærmere oplysninger om resultatet af undersøgelsen. 
2.I.D.§1. 12 
178 
Hver sjette måned skal bilfabrikanterne opføre sammenlignelige 
prisoplysninger for en populær model af hvert enkelt mærke på en 
standardformular. Oplysningerne om den vejledende detaiIsalgspris skal 
opgives i lokal valuta med priser såvel inkl. som ekskl. afgift. Den 
relevante omvekslingskurs til ECU skal opgives for at lette sammenligningen 
mellem priserne i de forskellige medlemsstater. 
Formularen skal bl.a. vise priserne for højrestyrede udgaver og for det 
vigtigste ekstraudstyr (air conditionering, automatgear, servostyring og ABS-
bremser) samt oplysninger om garantiens varighed. Det skal også nævnes på 
standardformularen, om vejhjælp og leveringsomkostninger er inkluderet i den 
vejledende udsalgspris. 
Disse prisoplysninger for alle medlemsstaterne skal gives til Kommissionen, 
som videregiver dem til forbrugersammenslutningerne og bilbladene. 
Forhåbentlig vil fabrikanterne senere gå over til at sende dem oplysninger 
direkte. 
De tal, der offentliggøres på denne måde, vil ikke omfatte priserne i Danmark 
og Grækenland, da begge disse lande opkræver afgifter på over 100%, hvilket 
har en tendens til at presse priserne ekskl. afgift nedad. Det accepteres 
derfor i forordning 123/85, at biler fra disse markeder kun skal kunne sælges 
til andre medlemsstater til den pris, der forlanges på det næstbilligste 
marked. Under disse omstændigheder ville det vildlede forbrugerne at 
offentliggøre de priser, der gælder i Grækenland og Danmark. 
De Japanske fabrikanter har erklæret, at de vil være samarbejdsvillige. 
291. I beretningsperioden har Kommissionen modtaget en række klager over 
forhandlere, der har afvist at udføre arbejde under garantien på biler, der 
er importeret fra andre medlemsstater. Disse sager kom næsten udelukkende fra 
de nye tyske delstater og skyldtes hovedsagelig manglende oplysning af 
forhandlerne I det nyetablerede distributionsnet om de relevante bestemmelser 
i forordning nr. 123/85. Problemerne blev løst i samarbejde med de pågældende 
biIfabr ikanter. 
2.I.D.§1. 13 
179 
292. Efter Peugeot/ECO System-beslutningen*22) og offentliggørelsen af en 
meddelelse om nærmere redegørelse for virksomhed, der udøves af 
mellemhandlere i automobilbranchen*23) er der konstateret en betydelig 
forbedring på dette område. De problemer, Kommissionen senere har fået 
meddelelse om fra mellemmænd, er løst, uden at det har været nødvendigt at 
anvende administrative procedurer. 
<T6> f. Lufttransport 
293. Inden for lufttransport er gruppefritagelserne I forordning nr. 83/91 og 
84/91 for edb-reservationssystemer og aftaler mellem luftfartsselskaberne 
blevet forlænget til 30. Juni 1993 ved forordning nr. 3618/92. 
Gruppefritagelsen for serviceydelser under mellemlandinger i forordning nr. 
82/91 udløb den 31. december 1992. 
(22) Jf. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 104 og 122. 
(23) Jf. EFT C 329 af 18.12.1991. 
2.I.D.§2. 14 
180 
<T4> §2. Meddelelser 
<T6> a. Joint venture-selskaber oprettet i samarbeIdsølemed 
294. På grundlag af indgående drøftelser med medlemsstaterne og de berørte 
erhvervskredse, vedtog Kommissionen sidst i 1992 en meddelelse om Joint 
venture-selskaber, der ikke er oprettet i sammenslutningsøjemed, men i 
samarbejdsøjemed*24). 
Ifølge artikel 3, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 4064/89*25) er dette 
tilfældet med alle Joint venture-selskaber, der ikke er selvstændige 
erhvervsvirksomheder, og Joint venture-selskaber, der ganske vist er 
selvstændige erhvervsvirksomheder, men som medfører en samordning af de 
stiftende virksomheders konkurrenceadfærd indbyrdes eller over for Joint 
venture-se I skabet. 
Joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed skal ikke undersøges på 
grundlag af fusionsforordningen men på grundlag af Traktatens artikel 85, 
stk. 1 og 3. 
I konkurrencepolitikken har Kommissionen altid søgt at lette et økonomisk 
rationelt samarbejde, hvis det tager rimeligt hensyn til forbrugernes 
Interesser, ikke pålægger de berørte virksomheder urimelige begrænsninger og 
ikke er til hinder for, at der kan opretholdes eller udvikles en effektiv 
konkurrence. Denne principielt positive holdning er kommet udtryk i 
Kommissionens mange beslutninger og meningstilkendegivelser i konkrete sager. 
Gennem denne administrative praksis har Kommissionen bestræbt sig på at 
præcisere, hvilke kategorier af Joint venture-selskaber oprettet i 
samarbejdsøjemed der er forenelige med artikel 85. Formålet er at skabe den 
nødvendige retssikkerhed på området og fremme oprettelsen af Joint venture­
selskaber, der indebærer økonomiske fordele uden at påvirke konkurrencen 
mærkbart. Denne meddelelse kan sidestilles med Kommissionens meddelelse om 
begreberne sammenslutning og samarbejde*26), og Kommissionens meddelelse om 
accessoriske begrænsninger i forbindelse med fusioner*27), der begge tager 
(24) EFT C 43 af 16.02.1993, p. 2. 
(25) EFT L 395 af 30.12.1989, s. 1, berigtiget i EFT L 257 af 21.9.1990, 
S. 13. 
(26) EFT C 203 af 14.8.1990, s. 10. 
(27) EFT C 203 af 14.8.1990, s. 5. 
2.I.D.§2. 15 181 
sigte på at anskueliggøre ovennævnte rådsforordning. Andre former for 
virksomhedssamarbejde end Joint venture-selskaber er ikke omfattet af denne 
meddelelse, selv om de ofte har samme virkninger for konkurrenceforholdene på 
fællesmarkedet og for samhandelen mellem medlemsstaterne. Kommissionen kan 
dog endnu ikke drage nogen generelle konklusioner på grundlag af de hidtidige 
erfaringer. 
295. Kommissionen nævner først og fremmest de kategorier af Joint venture­
selskaber, der ikke i sig selv*28) indebærer konkurrencebegrænsninger, eller 
som ikke påvirker markedsforholdene mærkbart*29). 
Hvorledes de øvrige joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed, der 
kan falde ind under artikel 85, stk. 1, påvirker konkurrenceforholdene, skal 
undersøges ud fra forskellige aspekter, navnlig konkurrencen mellem de 
stiftende virksomheder, konkurrencen mellem disse virksomheder og joint 
venture-selskabet samt virkningerne for tredjemands stilling. Der er ikke 
tale om nogen konkurrencebegrænsning, hvis de stiftende virksomheder ikke er 
faktiske eller potentielle konkurrenter, og hvis Joint venture-selskabet skal 
operere på et marked, hvor ingen af de stiftende virksomheder er til stede. 
Den potentielle konkurrence skal vurderes efter den fremgangsmåde, der er 
redegjort for i Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken. 
Der er derimod risiko for, at konkurrencen mellem de stiftende virksomheder 
og Joint venture-selskabet begrænses, hvis sidstnævnte opererer på de samme 
markeder som de stiftende virksomheder, på de foregående eller efterfølgende 
afsætningsmarkeder eller på tilstødende markeder. Det kan kraftigt begrænse 
tredjemands stilling, hvis Joint venture-selskabet kun køber og sælger for de 
stiftende virksomheders regning, da sidstnævnte herved forsvinder fra 
markedet som kunder eller leverandører. 
296. Når Joint venture-selskabet kun opfylder visse bifunktioner over for de 
stiftende virksomheder - f.eks. inden for forskning og udvikling, køb, 
produktion eller salg - vil Kommissionen foretage sin vurdering på grundlag 
af de samme principper, som den lægger til grund ved samarbejdsaftaler med 
samme formål, hvor der ikke foreligger noget Joint venture-selskab. 
(28) EFT C 75 af 29.7.1968, berigtiget i EFT C 93 af 18.3.1968, s. 14 
(29) EFT C 231 af 12.8.1986, s. 2. 
2.I.D.§2. 16 
182 
Når Joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed permanent udfører 
alle en selvstændig erhvervsvirksomheds funktioner, mener Kommissionen 
derimod, at der generelt er tale om en konkurrencefremmende faktor, og 
selskaberne kan derfor fritages i medfør af artikel 85, stk. 3. 
Disse Joint venture-selskaber er ikke omfattet af kartel forbuddet, når de 
opfylder betingelserne for gruppefritagelse. Gruppefritagelsesforordningerne, 
som Kommissionen har ændret i år*3°), tillader virksomhedssamarbejde i form 
af et Joint venture-selskab, når der er tale om specialisering og fælles 
forskning og udvikling. I henhold til forordningerne om patent I i cens- og 
knowhow-1 icensafta 1er er visse konkurrencebegrænsninger i forbindelse med 
overførsel af teknologi fra de stiftende virksomheder til Joint venture­
selskabet fritaget for karte I forbuddet. 
297. Joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed med det formål enten 
at udvikle ny teknologi, eller at lette adgangen til nye markeder, eller at 
udvide eller rationalisere den eksisterende produktion kan fritages, selv om 
de ikke opfylder betingelserne i gruppefritagelsesforordningerne, når blot de 
ikke omfatter skjulte aftaler om priser, kvoter og markedsopdeling og ikke 
har til formål at koordinere de stiftende selskabers investeringspolitik. Da 
samarbejdet i dette tilfælde omfatter distribution, skal det dog især sikres, 
at denne koncentration af alle virksomhedsfunktionerne og dermed de stiftende 
selskabers ressourcer ikke etablerer eller styrker en dominerende stilling. 
Hvis de berørte selskabers samlede markedsandele ikke overstiger 10%, vil 
Kommissionen generelt anse Joint venture-selskaber, der udfører alle en 
virksomheds funktioner, for acceptable. Ved markedsandele på over 10% kræves 
der en mere indgående undersøgelse. 
298. Denne linje i Kommissionens politik vil bidrage til at mindske den 
uligevægt mellem joint venture-selskaber oprettet i sammenslutningsøjemed og 
Joint venture-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed, der skyldes, at de 
førstnævnte er undergivet den hurtige fusionskontrol procedure, medens de 
sidstnævnte er undergivet proceduren i forordning nr. 17. Samme resultat kan 
forventes af Kommissionens generelle fremgangsmåde med hensyn til 
(30) Jf. nr. 265 i denne beretning. 
2.I.D.§2. 17 
183 
accessoriske begrænsninger. Kommissionen skelner mellem 
konkurrencebegrænsninger i forbindelse med selve oprettelsen af et Joint 
venture-selskab og supplerende aftaler, der, betragtet isoleret, ville 
medføre konkurrencebegrænsninger. 
Supplerende aftaler, der er direkte forbundet med et Joint venture-selskab og 
nødvendige for, at det kan eksistere, skal vurderes sammen med selskabet. 
Hvis Joint venture-selskabet ikke som sådant henhører under artikel 85, 
stk. 1, vil sådanne supplerende aftaler derfor heller ikke gøre det. 
Supplerende aftaler, der ikke betragtes som accessoriske, falder normalt ind 
under artikel 85, stk. 1, uanset om forbuddet finder anvendelse på selve 
Joint venture-selskabet. I meddelelsen nævnes en række begrænsninger, og det 
præciseres, om de kan betragtes som accessoriske. 
2.I.D.§2. 18 
184 
<T6> b. Samarbejde mellem Kommissionen og de nationale domstole 
299. Kommissionen har ligeledes vedtaget en meddelelse om samarbejde mellem 
Kommissionen og medlemsstaternes domstole om anvendelsen af EØF-Traktatens 
artikel 85 og 86*31). Meddelelsen skal lette de nationale domstoles 
anvendelse af EF's konkurrenceregler. Med henblik herpå indeholder den en 
gennemgang af de principper, der ligger til grund for forbindelserne mellem 
medlemsstaternes domstole og Kommissionen, forslag til konkrete 
samarbejdsforanstaltninger og en præcisering af, hvorledes Kommissionen vil 
tage hensyn til den nationale domstols kompetence, når den fastlægger sin 
prioritering for behandling af de enkelte sager. 
De nationale domstoles kompetence med hensyn til anvendelsen af EF's 
konkurrenceregler følger af artikel 85, stk. 1 og 2, og artikel 86, der har 
direkte virkning, samt af forordningerne om gruppefritagelse i henhold til 
EØF-Traktatens artikel 85, stk. 3. Denne kompetence skal sikre EF-borgernes 
individuelle rettigheder. 
Kommissionen - hvis indgriben på konkurrenceområdet beror på generelle hensyn 
- har i flere år forsøgt at fremme en decentraliseret anvendelse af 
artikel 85 og 86, hvilket involverer de nationale domstole, der hidtil ikke 
har varetaget deres opgaver på dette område tilfredsstillende. Dette mål blev 
allerede fastsat i 1983*32) og er siden blevet bekræftet gentagne 
gange*33). Ovennævnte meddelelse er første trin i gennemførelsen af denne 
politik. Det er formålet hermed at øge de nationale domstoles anvendelse af 
artikel 85 og 86. 
Det indebærer flere fordele, at de nationale domstoles rolle styrkes. For det 
første medfører det proceduremæssige fordele for privatpersoner, idet søgsmål 
ved de nationale domstole giver dem mulighed for at opnå en rimelig 
godtgørelse for overtrædelser af EF-retten gennem påbud eller forbud, 
foreløbige forholdsregler samt skadeserstatning. Desuden vil en mere aktiv og 
pålidelig indsats fra de nationale domstoles side give Kommissionen mulighed 
(31) EFT C 39 af 13.2.1993, S. 6. 
(32) Jf. Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken (1983), nr. 217 og 218. 
(33) Jf. Femtende Beretning om Konkurrencepolitikken (1985), nr. 38 og 43 
Sekstende Beretning om Konkurrencepolitikken (1986), nr. 41 og 42 
Syttende Beretning om Konkurrencepolitikken (1987), nr. 55 og 56 
Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken (1990), nr. 4, og 
indledningen, s. 18; Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken 
(1991), nr. 69-71. 
,.,.„.„.,. 
for at begrænse sine indgreb til sager, der er af tilstrækkelig interesse for 
Fællesskabet, og at føre en mere kohærent konkurrencepolitik. Endelig er det 
en generel fordel, at de nationale domstole bliver mere effektive, da dette 
er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. EF-retten håndhæves tæt 
på borgerne, som bliver sig mere bevidst, at den ikke er noget fjerntliggende 
bureaukrati men direkte giver dem rettigheder. 
Meddelelsen vil snart blive suppleret med en brochure om medlemsstaternes 
procedureregler, der er afgørende for de nationale domstoles anvendelse af 
artikel 85 og 86. Kommissionen søger herved at skabe betingelser for en bedre 
fordeling af opgaverne mellem Kommissionen og medlemsstaternes domstole, 
hvilket sammen med den planlagte effektivisering af Kommissionens interne 
procedurer skulle give den mulighed for en hurtigere indsats. 
2.I.D.§2. 20 
186 
<T6> c. Aftaler med handeisreoræsentanter 
300. Kommissionen fortsatte i 1992 sin ajourføring af meddelelsen om aftaler 
med handelsrepræsentanter*34). Den har på grundlag af det udkast, der blev 
forelagt regeringseksperterne i 1990*35) udarbejdet et ændret udkast. 
(34) EFT 139 af 24.12.1962, s. 2921. 
(35) Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 4. 
2.I.D.§2. 21 
187 
<T6> d. Anvendelse af "bagatel-princippet" på eksklusivaftaler 
om levering af øl 
301. På baggrund af Kommissionens undersøgelse af ølmarkedet i 1990*36) og 
en dom afsagt af EF-Domstolen*37) har Kommissionen nu udarbejdet en 
meddelelse om, på hvilke kriterier eksklusivaftaler om levering af øl kan 
betragtes som bagatelaftaler og dermed falde uden for EØF-Traktatens 
artikel 85, stk. 1. Meddelelsen skaber retssikkerhed ved at klarlægge, 
hvilken status aftaler mellem små bryggerier har. 
302. Disse aftaler, hvad enten der er tale om "loan ties" eller "property 
ties" (som omhandlet i artikel 6 og 8 i forordning nr. 1984/83*38)), vil 
principielt falde uden for artikel 85, stk. 1, hvis følgende tre betingelser 
er opfyldt: 
bryggeriets andel af det nationale marked for videresalg af øl på 
udskænkningssteder (dvs. beværtninger, hoteller, restauranter) må højst 
være på 1% 
bryggeriet må højst producere 200 000 hektoliter øl om året 
aftalerne må ikke være indgået for mere end 7V4 år, hvis de vedrører både 
øl og andre drikkevarer, og 15 år, hvis de kun vedrører øl. 
303. Disse kriterier er fastlagt på grundlag af Domstolens retspraksis og 
afspejler bestræbelserne på at sikre - navnlig ved at fastsætte grænsen til 
200 000 hektoliter - at det ikke vil være for stor en del af ølmarkedet (dvs. 
den del, de mindre bryggerier tegner sig for), der falder uden for 
artikel 85, stk. 1, og derved muligvis udelukkes fra både den nationale og 
internationale konkurrence. 
304. På alle nationale markeder, hvor der findes net af tilsvarende aftaler 
med en kumulativ indvirkning på konkurrenceforholdene, vil Kommissionen 
definere så præcist som muligt, hvilke aftaler der ikke mærkbart bidrager til 
at påvirke konkurrencen på denne måde og derfor Ikke er omfattet af EF's 
konkurrenceregler. Men selv om større bryggeriers aftaler om levering af øl 
(36) Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, 1990, nr. 84 og 395. 
(37) Sag C 234/89 "Delimitis/Henninger Brau" af 28. februar 1991, Sml. 1991, 
I-s.935. 
(38) EFT L 173 af 30.6.1983, s. 5. 
2. I .D.§2. 22 
188 
er omfattet af artikel 85, stk. 1, fordi "bagatelgrænserne" er overskredet, 
kan aftalerne dog fortsat være omfattet af gruppefritagelsesforordning nr. 
1984/83, så længe betingelserne heri er opfyldt. 
305. Samme principper gælder for aftaler om levering af øl, der indgås af 
grossister, men i så fald tages der hensyn til det bryggeris stilling, hvis 
øl den pågældende aftale vedrører. 
306. Aftaler om levering af øl, der involverer bryggerier, som overskrider 
ovennævnte grænser, kan dog i enkelte tilfælde betragtes som bagatelaftaler, 
især hvis antallet af tilknyttede udskænkningssteder er begrænset i forhold 
til det samlede antal udskænkningssteder på markedet. 
307. Meddelelsen udfylder et hul i Kommissionens meddelelse om aftaler af 
ringe betydning*39) af 1986, der ikke finder anvendelse på aftaler, som 
indgår i et net af tilsvarende aftaler med kumulativ indvirkning på markedet. 
Det er dog klart, at aftaler mellem selskaber - hvad enten det drejer sig om 
bryggerier eller grossister - som hver især overskrider de grænser, der er 
fastsat i meddelelsen (markedsandel på 5% og omsætning på 200 mio. ECU), vil 
kunne være omfattet af artikel 85, stk. 1, såfremt de indeholder 
konkurrencebegrænsende bestemmelser. 
308. Endelig bør det erindres, at det i de tilfælde, hvor aftaler betragtes 
som bagatelaftaler uden nogen egentlig indvirkning på handelen mellem 
medlemsstaterne og defor ikke er omfattet af EF-retten, er op til 
medlemsstaterne at gennemføre den nødvendige lovgivning. Det er ikke formålet 
med meddelelsen at give mindre bryggerier en fortrinsstilling, men at sikre 
en rimelig ansvarsfordeling mellem Fællesskabet og medlemsstaterne i 
overensstemmelse med Kommissionens subsidiaritetspolitik. 
(39) EFT C 231 af 12.9.1986, s. 2. 
2.1 .D.§3. 23 
189 
<T4> §3« Foreløbige forholdsregler 
<T5> - Mars I 
309. Kommissionen har i 1992 truffet foreløbige forholdsregler på baggrund af 
en klage fra virksomheden Mars, der mente, at den ulovligt var forment adgang 
til det tyske marked for portionsis. 
310. Det pågældende produkt distribueres i Tyskland gennem flere forskellige 
kanaler, herigennem den såkaldte "traditionelle" detailhandel bestående af 
små eller mellemstore salgssteder. Afsætningen af is sker ved hjælp af to 
former for aftalepraksis. For det første indgås der eksklusivaftaler om 
frysekummer, hvorved producenten leverer detailhandleren en frysekumme, som 
detailhandleren kan beholde mod til gengæld at forpligte sig til kun at 
anvende den til Is fremstillet af den pågældende producent. For det andet 
indgås der eksklusivaftaler om salgsstedet, hvorved detailhandleren 
forpligter sig til kun at sælge den pågældende fabrikants produkter. 
311. Mars, der forsøger at trænge ind på markedet ved hjælp af sine 
chokoladevarers renommé, har begrundet sin klage med, at de to største 
virksomheder på markedet, Langnese fra Unilever-koncernen og Schôller, er i 
besiddelse af et sådant net af eksk lus i vi tetsaf taler, at Mars ikke har 
mulighed for at finde et tilstrækkeligt stort antal detailhandlere, der vil 
kunne afsætte dens produkter. 
312. Kommissionen mente, at den pågældende aftalepraksis begrænsede adgangen 
til markedet mærkbart, og at der derfor måtte formodes at foreligge en 
overtrædelse af Traktatens artikel 85. Desuden mente Kommissionen, at Mars, 
såfremt Kommissionen ikke greb ind øjeblikkeligt, ville lide et alvorligt og 
uopretteligt tab, fordi virksomheden blev forhindret i at komme ind på 
markedet på et tidspunkt, hvor konkurrenterne var i færd med at indføre eller 
kort forinden havde indført tilsvarende nye produkter. 
Da Kommissionen således mente, at betingelserne i Domstolens dom "La Cinq SA" 
var opfyldt, indførte den, efter at have afvejet de involverede interesser, 
en række foreløbige forholdsregler vedrørende eksklusivaftalerne om 
2.I.D.§3. 24 
190 
salgssteder. Den forbød således Langnese og Schôller at gøre denne 
eksklusivitet gældende for at forhindre detailhandlerne, der var knyttet til 
dem, i at sælge Mars' konkurrerende produkter. Ved kendelse af 16. Juni 1992 
begrænsede formanden for Førsteinstansretten, som Langnese og Schôller havde 
forelagt sagen, Mars' adgang til kun at gælde servicestationer. 
2 . I I . 9 I . I 
191 
<T2> Kapitel 11 : De vigtigste domme afsagt af EF-Domstolen 
og af EF's Førsteinstansret 
I denne beretning omtales i alt 21 domme*1). Derimod omtales de af 
præsidenten for EF-Domstolen eller Førsteinstansretten afsagte kendelser kun 
rent undtagelsesvis. 
<T4> §1. Anvendelse af artikel 85. stk. 1. på aftaler 
i polypropyl enindustrien 
313. Efter at have afsagt syv domme i poIypropylensagen i 1991 *2) traf 
Førsteinstansretten den 10. marts 1992 afgørelse i de resterende seks sager 
(sag T-9/89, Huels, T-10/89 Hoechst, T-12/89, Solvay, T-13/89, ICI, T-14/89 
Monted ipe, og T-15/89, Chemie Linz). Præmisserne i de sidstnævnte domme 
svarer stort set til præmisserne i de domme, der blev afsagt i 1991. Men 
Førsteinstansretten fik dog lejlighed til at komme nærmere ind på flere nye 
problemer. 
Et af disse problemer drejede sig om, hvorvidt ansvaret for den anfægtede 
overtrædelse kunne tillægges en af sagsøgerne. Shell hævdede, at 
Kommissionens beslutning ikke kunne være rettet til dette selskab, da det 
ikke var en producent, der selv kunne bestemme priserne på 
polypropylenprodukter og heller ikke salgets omfang. Beslutningen burde 
retteligen have været stilet til et af de producerende selskaber i koncernen. 
Førsteinstansretten accepterede ikke dette ræsonnement. Retten var af den 
opfattelse, at Shell og dets produktionsselskaber udgør én enkelt virksomhed 
i relation til EF's konkurrenceregler. 
Et andet problem vedrørte beregningen af bødernes størrelse. Ifølge 
Kommissionens praksis tager man ved beregningen af bøderne hensyn til, 
hvorvidt de virksomheder, der har været impliceret i sagen, har udvist 
samarbejdsvilje. Dette var baggrunden for, at Kommissionen havde reduceret 
den bøde, den havde pålagt ICI, med 10%. Men Førsteinstansretten fandt, at 
denne nedsættelse ikke var tilstrækkelig. ICI havde efter anmodning fra 
(1) Referencer til dommene findes i bilaget. 
(2) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 143 
2.I I.§1. 2 
192 
Kommissionen givet meget detaljerede oplysninger, ikke alene om selskabets 
egen adfærd, men også om de andre selskabers adfærd. Uden disse oplysninger 
ville Kommissionens undersøgelse have været langt mere vanskelig. ICI havde 
med andre ord bidraget til at bringe overtrædelsen til ophør. Den bøde på 
10 mio. ECU, der var pålagt ICI, blev af Førsteinstansretten nedsat til 
9 mio. ECU. 
2.1 I.§2. 3 
193 
<T4> §2. Anvendelse af artikel 85 På et andelsselskab 
314. I sin dom af 2. Juli (T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod 
Kommissionen) kom Førsteinstansretten igen ind på de principper, der gælder 
for anvendelsen af artikel 85, stk. 1, på et andelsselskab. Kommissionen 
havde ved beslutning pålagt Dansk Pelsdyravlerforening en bøde i anledning af 
forskellige vedtægtsmæssige bestemmelser og udøvelsen af forskellige former 
for samordnet praksis, som begrænsede konkurrencen dels mellem 
andelsselskabet og tredjemand og dels mellem selve andelshaverne indbyrdes. 
Efter at have konstateret, at de pågældende produkter ikke figurerer på 
Traktatens bilag II, og at forordning 26/62 derfor ikke kunne finde 
anvendelse i sagen, gik Førsteinstansretten i gang med at undersøge, om de af 
Kommissionen anfægtede konkurrenceklausuler, leveringsforpligtelser og 
former for samordnet praksis rent faktisk var konkurrencebegrænsende. 
Førsteinstansretten fulgte i ai væsentlighed Kommissionens ræsonnement, men 
annullerede dog visse dele af beslutningen, fordi der ikke var ført 
tilstrækkeligt bevis eller givet den fornødne begrundelse. 
2.1 I.§3. 4 
194 
<T4> §3. Anvendelse af artikel 85 på et selektivt distributionssystem 
315. I 1985 fik Kommissionen anmeldt selskabet Vichys distributionssystem i 
Frankrig, hvorefter kun apoteker måtte sælge Vichys produkter. 
I 1988, efter at de franske myndigheder ved en række afgørelser havde 
erklæret distributionssystemet for ulovligt i henhold til EØF-Traktatens 
artikel 85, ændrede Vichy distributionssystemet, således at anmeldelsen blev 
overflødig. 
I 1989 anmeldte Vichy et nyt system gældende for samtlige EF-lande med 
undtagelse af Danmark. I Frankrig er betingelsen for at blive antaget som 
forhandler, at vedkommende er uddannet farmaceut, mens forhandlerne i de 
øvrige EF-lande skal være apotekere. 
Efter at have tilsendt Vichy en meddelelse af klagepunkter i relation til 
distributionssystemets anvendelse i de andre EF-lande end Frankrig, samt 
efter at have underkastet Vichy en høring, traf Kommissionen en beslutning i 
henhold til artikel 15, stk. 6, i forordning nr. 17. Det var denne 
beslutning, der blev indbragt til domstolsprøvelse. Der var tale om en 
foreløbig beslutning, hvori Kommissionen ophævede den bøde immun itet, som en 
anmeldelse medfører. 
I den af Førsteinstansretten afsagte dom*3) gav retten en sammenfatning af 
EF-Domstolens retspraksis vedrørende selektiv distribution. I det 
foreliggende tilfælde fandt retten, at godkende Iseskri ter i et var kvantitativt 
og under alle omstændigheder ikke stod i rimeligt forhold til det tilsigtede 
mål. Dette kriterium havde nemlig indvirket på samhandelen mellem 
medlemslandene, navnlig ved at eliminere parallelimport. Hvad angår 
artikel 85, stk. 3, understregede retten bl.a., at det ikke var godtgjort, at 
rådgivningsfunktionen kun kunne varetages af et apotek inden for 
distributionsnettet og ikke lige så godt kunne varetages af en uddannet 
farmaceut, der handler uden for det pågældende distributionsnet. Det ville 
med andre ord sige, at dette system ikke sikrede forbrugerne en rimelig andel 
af fordelene. 
(3) Dom af 27.2.1992, sag T-19/91 
2.I I.$4. 0 
195 
<T4> §4. Ikke basis for anvendelse af artikel 85 På lovbetingede 
import- og eksportrestriktioner for elektricitet*4) 
316. Sagen vedrørte den beslutning, Kommissionen havde truffet i 
IJsselcentrale-sagen*5) om begrænsninger I el importen til den offentlige 
forsyning og I el eksporten i Nederlandene. Sagsøger anmodede om en delvis 
annullation af denne beslutning, fordi Kommissionen ikke havde anvendt 
artikel 85 på det import- og eksportforbud, som produktionsselskaberne havde 
fået pålagt, hvad angår den offentlige forsyning, fordi der var tale om 
foranstaltninger af lovgivningsmæssig art. Navnlig havde man ikke i 
beslutningen taget stilling til, om importbegrænsningerne kunne være 
berettigede i henhold til artikel 90, stk. 2, eftersom det ville have 
indebåret en nærmere undersøgelse af den relevante nederlandske lov, hvilket 
faldt uden for rammerne af beslutningen. Kommissionen havde dog antydet, at 
der i givet fald ville blive indledt en overtrædelsesprocedure over for 
Neder landene. 
317. Ifølge Førsteinstansretten kunne sagen tages til påkendelse, selv om 
Rendos klage vedrørende el importen ikke var blevet afvist, idet sagen var 
blevet Indstillet under traktatbrudsproceduren. Da klagernes proceduremæssige 
rettigheder er mindre ved en procedure efter artikel 169, var deres 
retsstilling rent faktisk blevet berørt, og det var tilstrækkelig til, at de 
kunne anlægge annullationssøgsmål. 
Sagen kunne derimod ikke tages til påkendelse, hvad angår de 
eksportbegrænsninger, der gjaldt for den offentlige forsynings vedkommende. 
Selv om spørgsmålet var blevet omtalt i betragtningerne til beslutningen, 
kunne man ikke på grundlag af de dispositive bestemmelser, som var de eneste 
afgørende, danne sig noget indtryk af, hvad der var Kommissionens endelige 
holdning. 
Førsteinstansretten gjorde også opmærksom på, at den omstændighed, at 
klagerne var identificeret i beslutningen, Ikke gav dem adkomst til at 
anfægte denne i sin helhed, da genstanden for deres klage var mere begrænset. 
De var således ikke individuelt berørt I et omfang, der gik ud over Indholdet 
af deres klagepunkter. 
(4) Førsteinstansrettens dom af 18.11.1992, Rendo m.fl. mod Kommissionen, 
sag T-16/91. 
(5) Beslutning af 16.1.1991, EFT L 28 af 2.2.1991, s. 32. 
2.I I.§4. 6 
196 
Endelig understregede Førsteinstansretten, at den ikke havde beføjelse til at 
give Kommissionen påbud. 
Hvad realiteten angår, var Førsteinstansretten af den opfattelse, at 
Kommissionen ikke har pligt til at konstatere en overtrædelse, medmindre 
genstanden for klagen henhører under dens enekompetence. Dette er ikke 
tilfældet med artikel 90, stk. 2, der også kan bringes i anvendelse af de 
nationale domstole. Endvidere anførte retten, at hvis en klage er rettet mod 
en virksomhed, der har fået tillagt varetagelsen af offentlige 
serviceydelser, har Kommissionen slet ikke pligt til at skride ind, hvis 
undersøgelsen af klagen fører til en vurdering af, om den nationale 
lovgivning er lovlig eller ej. 
Endvidere var det Førsteinstansrettens opfattelse, at når en begrænsning dels 
skyldes en national lovgivning, dels en aftale mellem virksomheder, er det i 
første række lovgivningen, der må undersøges, og det må ske ved en 
traktatbrudsprocedure, da aftalen kun har praktiske virkninger i det omfang, 
den indeholder begrænsninger, der går ud over lovens bestemmelser. I det 
tilfælde vil klagerens situation helt klart blive berørt, men 
traktatbrudsprocedurens forrang er ikke til hinder for, at klagen derefter 
behandles af Kommissionen. 
Endelig fastslog Førsteinstansretten i det foreliggende tilfælde, at 
Kommissionen ikke havde undersøgt, om importbegrænsningerne var berettigede 
på grundlag af artikel 90, stk. 2, og at de derfor udgjorde en overtrædelse 
af artikel 85, så længe dette spørgsmål ikke var afklarede. Retten gav altså 
ikke klagerne medhold i, at aftalen var gyldig indtil videre, så længe 
artikel 90, stk. 2, ikke var blevet erklæret for uanvendelig. 
2.I I.§5. 7 197 
<T4> §5. Ingen fritagelse til fastprissystem for importerede bøger 
318. I sagen Publishers Association mod Kommissionen*6) skulle 
Førsteinstansretten tage stilling til, om det var berettiget, at Kommissionen 
havde nægtet at meddele fritagelse til de af Publishers Association anmeldte 
aftaler. Publishers Association, som langt de fleste britiske forlag er 
medlemmer af, havde nemlig indført en ordning med faste salgspriser for alle 
boglader i Det Forenede Kongerige. Kommissionen havde fastslået, at disse 
aftaler - i det omfang de også gjaldt samhandelen med bøger mellem 
medlemsstaterne - var i strid med EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1, og ikke 
kunne fritages, eftersom aftalerne indebar unødvendige begrænsninger*7). 
Sagsøgernes hovedpåstand var, at Kommissionens beslutning ikke var 
tilstrækkeligt begrundet. Denne påstand blev imidlertid afvist af 
Førsteinstansretten, der stadfæstede beslutningen på alle punkter. 
I sin dom henviste Førsteinstansretten til, at det er op til anmelderne at 
bevise, at deres aftale opfylder alle betingelserne i Traktatens artikel 85, 
stk. 3, medens Kommissionen lige indtil vedtagelsen af den endelige 
beslutning kan efterprøve, om samtlige betingelser er opfyldt. 
I den konkrete sag havde Kommissionen i øvrigt med rette fastslået, at det 
ikke havde nogen berettigelse, at fastprissystemet var kollektivt. Såvel 
forlag som boglader ville nemlig også kunne fungere i et system, hvor hvert 
forlag fastsatte sine egne salgsvilkår. 
(6) Dom af 9. Juli 1992, sag T-66/89. 
(7) Beslutning af 12. december 1988, se Attende Beretning om 
Konkurrencepolitikken, nr. 52. 
2.1 I .§6. 8 
198 
<T4> §6. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater 
319. I planglassagen*8) udtalte Førsteinstansretten, at en aftale om priser 
og salgsvilkår mellem de førende italienske planglasproducenter ikke kunne 
undgå at påvirke samhandelen mellem medlemsstater. 
320. I en straffesag mod en kørelærer, der havde overtrådt en lov om, at 
kørelærere ikke måtte give køreundervisning uden for den kommune, hvor 
køreskolen er etableret, havde Tribunal da relacao i Lissabon forelagt EF-
Domstolen et præjudicielt spørgsmål om, hvorvidt en sådan lov var i strid med 
Traktatens artikel 85, stk. 1. 
Domstolen svarede, at det ikke var tilfældet*9), og udtalte, at selv om 
medlemsstaterne i henhold til Traktatens artikel 5, stk. 2, skal afholde sig 
fra at træffe eller opretholde foranstaltninger, der er egnede til at bringe 
virkeliggørelsen af konkurrencereglernes målsætning i fare, finder artikel 85 
kun anvendelse i det omfang, hvor en konkurrencebegrænsende praksis kan 
påvirke samhandelen mellem medlemsstater. Denne betingelse var imidlertid kun 
opfyldt, hvis det blev godtgjort, at den nationale lovgivning førte til, at 
nye konkurrenter ikke kunne få adgang til markedet, hvilket ikke var 
tilfældet med den her omhandlede lovgivning. 
(8) Dom af 10. marts 1992, Societa Italieno Vetro, Fabricca Pisana og PPG 
Vernante Pennitalia mod Kommissionen, forenede sager T-68/89, T-77/89 og 
T-78/89. 
(9) Dom af 19. marts 1992, José Antonio Batista Morais, sag C-60/91. 
2.1 I.§7. 9 
199 
<T4> §7. Misbrug af kollektivt dominerende stilling 
321. Førsteinstansretten afsagde den 10. marts 1992 dom i planglassagen*10), 
der drejede sig om en kommissionsbeslutning af 7. december 1988*11). 
I denne beslutning havde Kommissionen fastslået, at tre italienske 
planglasproducenter havde overtrådt Traktatens artikel 85 ved at samordne 
deres priser og salgsvilkår over for de største italienske grossister samt 
over for Fiat-koncernen og en anden kunde, ved at fastsætte kvoter for de to 
sidstnævnte kunder, og endelig ved at udveksle produkter med henblik på at 
foretage en markedsdeling. Kommissionen havde desuden anført, at disse 
virksomheder besad en kollektivt dominerende stilling, for så vidt de dels 
afskar kunderne fra at udnytte en priskonkurrence mellem leverandørerne og 
dels fastsatte kvoter for bilindustrien. 
Den vigtigste konklusion, der kan drages af denne dom (præmis nr. 357-360), 
er, at også kollektiv dominans kan være i strid med artikel 86. Dette kan 
være tilfældet, når der mellem to uafhængige virksomheder består sådanne 
økonomiske forbindelser på et konkret marked, at de tilsammen indtager en 
dominerende stilling i forhold til andre virksomheder. Som eksempel på 
sådanne forbindelser nævnte Retten den situation, hvor disse virksomheder i 
fællesskab (via aftaler eller licenser) besidder teknologiske fordele frem 
for deres konkurrenter. Retten henviste desuden til forordning (EØF) nr. 
4056/86 om linjekonferencer i strid med artikel 85, stk. 1. 
Men en overtrædelse af Traktatens artikel 86 kunne dog ikke påvises alene ud 
fra omstændigheder i strid med Traktatens artikel 85. 
I den konkrete sag fandt Førsteinstansretten ikke alle de påståede 
overtrædelser bevist. Den annullerede Kommissionens beslutning i relation til 
en af virksomhederne og annullerede den delvis i relation til de to andre, 
samtidig med at den reducerede bøderne i overensstemmelse hermed. En anden 
vigtig konklusion, der kan drages af denne dom, er, at bevismaterialet i 
Kommissionens beslutninger og den måde, hvorpå det fremlægges, har 
overordentlig stor betydning. 
(10) Op. cit. 
(11) Attende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 48. 
2.I I.§8. 10 °00 
<T4> §8. ProcedurespørgsmåI 
<T6> a) Ingen beslutning 
322. I PVC-sagen kom Kommissionens forretningsorden til at spille en særlig 
rolle. I henhold til forretningsordenens artikel 12 skal alle retsakter 
vedtaget af Kommissionen underskrives af Kommissionens formand og 
generalsekretær på det eller de sprog, som de har bindende virkning på. 
Førsteinstansretten fandt, at denne regel i forretningsordenen var blevet 
ti «sidesat*12). 
Retten udtalte for det første, at de beslutningsudkast, som Kommissionen den 
14. december fik forelagt på engelsk, fransk og tysk, afveg fra de 
beslutninger, selskaberne senere fik meddelt. Disse forskelle blev anset for 
at være mere end blot sproglige rettelser og berørte såvel betragtningerne 
som den dispositive del af beslutningerne. Retten statuerede derfor, at disse 
ændringer var i strid med princippet om, at vedtagne retsakter ikke må 
ændres, og dermed også med EØF-Traktatens artikel 190*13). 
For det andet udtalte Retten, at det ansvarlige kommissionsmedlem ikke havde 
kompetence til at udstede de anfægtede beslutninger. Af Kommissionens 
mødeprotokol fremgik, at beslutningerne ikke blev vedtaget på nederlandsk og 
italiensk, som i henhold til forretningsordenens artikel 12 skulle være de 
autentiske udgaver. Retten fandt, at artikel 27 i denne forretningsorden ikke 
giver Kommissionen adgang til at uddelegere udarbejdelsen af sådanne akter. 
Kommissionsmedlemmet var derfor ikke kompetent til at underskrive 
beslutningerne på disse sprog. Desuden havde kommissionsmedlemmet ifølge 
Førsteinstansretten heller ikke tidsmæssig kompetence til at underskrive. Da 
han - på den sidste dag af sin funktionsperiode - underskrev de skrivelser, 
hvormed beslutningen blev meddelt parterne, forelå de forskellige sproglige 
udgaver endnu ikke og kunne derfor ikke fremsendes. Retten præciserede, at 
denne mangel kunne have været afhjulpet, hvis Kommissionen havde godtgjort, 
at han blot havde signeret på kopier af de beslutninger, virksomhederne fik 
meddelt, og at originalerne var underskrevet af en kompetent person. 
Kommissionen var imidlertid ikke i stand til at fremlægge originaludgaverne 
af disse beslutninger. 
(12) Dom af 27. februar 1992, PVC, sag T-79, 84, 86, 89, 91, 92, 94, 96, 98, 
102 og 104/89, Sml. II - 499 ff. 
(13) Sag 131/86, Det Forenede Kongerige mod Rådet, Sml. 1988, s. 905. 
2.I I.§8. 11 201 
Disse ændringer i teksterne og den udstedende myndigheds manglende kompetence 
kunne have været anført som begrundelse for at annullere beslutningerne. I 
stedet tog Retten imidlertid stilling til sagsøgernes påstande om, at 
retsakterne var ikke-eksisterende. Ifølge Retten kan en retsakt erklæres 
ikke-eksisterende, hvis den er behæftet med særlig grove og åbenbare mangler. 
Spørgsmål om en retsakts nul Iltet har offentlig interesse, og en domstol kan 
rejse det på eget initiativ på et hvilket som helst tidspunkt under 
behandlingen af en sag. I lyset af de allerede påviste alvorlige mangler gav 
Retten Kommissionen pålæg om at fremlægge den originale, stadfæstede 
kommissionsbeslutning. De eneste dokumenter, Kommissionen fremlagde, var 
beslutnlngsudkastene på tre sprog, to uddrag af mødeprotokollen og skrivelsen 
af 5. Januar 1989 underskrevet af kommissionsmedlemmet. 
Ifølge Førsteinstansretten kunne det derfor ikke påvises, at artikel 12 var 
blevet overholdt. Denne bestemmelse havde fundamental betydning for 
retssikkerheden, for kun når en retsakt er vedtaget af den samlede Kommission 
som kollegium og gyldigt stadfæstet af mødeprotokollen er det muligt at være 
sikker på den pågældende retsakts eksistens og indhold og på, at den svarer 
nøjagtigt til Kommissionens intentioner. Betydningen af en gyldig 
stadfæstelse bestyrkes af, at institutionens forretningsorden skal yde 
fysiske og Juridiske personer en garanti for rettigheder og retssikkerhed. 
Førsteinstansretten henviste i den forbindelse til EØF-Traktatens 
artikel 192, som giver nationale domstole adgang til at efterprøve EF-
retsakters ægthed. 
Retten udtalte, at den manglende stadfæstelse i denne sag indebar, at det 
ikke var muligt med nøjagtighed at afgøre, på hvilken dato disse retsakter 
var udstedt, hvad der var deres indhold, og hvem der havde udstedt dem. 
Retten konkluderede, at de ikke kunne betragtes som beslutninger efter EØF-
Traktatens artikel 189. Da sagerne var anlagt mod ikke-eksisterende 
beslutninger, blev de derfor afvist. 
Kommissionen er på næsten alle punkter uenig med Førsteinstansretten og har 
derfor appelleret denne afgørelse. 
2.1 I.§8. 12 
202 
<T6> b) Kommissionens beføjelser til at afvise at 
behandle klager 
323. Sag T-24/90*14) drejede sig om BMW I ta I las beslutning om ikke at forny 
sin kontrakt med selskabet AUTOMEC om forhandling af BMW-biler i Treviso-
provinsen. AUTOMEC havde indbragt klage for Kommissionen med påstand om, at 
BMW's adfærd over for selskabet var i strid med Traktatens artikel 85. 
AUTOMEC gjorde gældende, at BMW's distributionssystem i realiteten var et 
selektivt distributionssystem, som omhandlet i forordning nr. 123/85, og 
opfyldte de deri fastsatte kriterier. AUTOMEC havde derfor anmodet 
Kommissionen om at give BMW påbud om at effektuere de ordrer, AUTOMEC havde 
afgivet, og give selskabet tilladelse til at benytte BMW-mærkerne. 
AUTOMEC's klage blev den 28. februar 1990 afvist ved en beslutning truffet af 
Kommissionens medlem med ansvar for konkurrencespørgsmål, bl.a. under 
henvisning til, at sagen ville kunne afgøres af en national domstol. Det var 
denne beslutning, AUTOMEC indankede for Førsteinstansretten, men som det 
fremgår af det følgende uden at få medhold. 
Førsteinstansretten måtte først tage stilling til, om Kommissionen efter eget 
skøn kan afvise at behandle indbragte klager, eller om den tværtimod har 
pligt til at tage sagen op, hver gang den modtager en klage. 
Det er et spørgsmål, der i praksis har betydelig rækkevidde. 
Retten drog den konklusion, at Kommissionen ikke har pligt til at behandle 
alle klager. Klagere har således ingen ret til at kræve en beslutning om, 
hvorvidt der foreligger en overtrædelse eller ej - undtagen når genstanden 
for klagen henhører under Kommissionens enekompetence, f.eks. når der er tale 
om at tilbagekalde en fritagelse. 
Kommissionen kan således frit foretage en prioritering af, hvilke klager den 
vi I behandle. 
Dog er den under alle omstændigheder forpligtet til at foretage en indgående 
vurdering af de faktiske og retlige omstændigheder, den får forelagt af 
klageren. I den konkrete sag fandt Førsteinstansretten, at denne betingelse 
var opfyldt. 
(14) Dom af 18.9.1992, Automec SRC mod Kommissionen. 
203 
Det andet spørgsmål, Retten skulle tage stilling til i denne sammenhæng, var 
ikke mindre væsentligt - det drejede sig nemlig om, hvorvidt det var 
berettiget, at Kommissionen i sin prioritering af sagerne baserede sig på 
EF's interesse. 
Også dette spørgsmål besvarede Retten bekræftende, eftersom Kommissionen er 
en administrativ myndighed, der skal handle i den offentlige interesse. 
Retten præciserede, at der her ikke er tale om noget abstrakt kriterium. 
Kommissionen har pligt til at redegøre for, ud fra hvilke faktiske og retlige 
omstændigheder den har konkluderet, at der ikke foreligger nogen 
tilstrækkelig EF-interesse. Den kan bl.a. tage hensyn til den påståede 
overtrædelses virkninger for fællesmarkedet, mulighederne for at bevise, at 
der foreligger en overtrædelse, og omfanget af de undersøgelser, dette vil 
kræve. 
Kommissionen har også ret til at tage hensyn til de konkrete muligheder for, 
at en national dommer vil kunne bringe artikel 85, stk. 1, korrekt i 
anvendelse. 
Endelig bemærkede Retten, at et af de elementer, Kommissionen kunne tage 
hensyn til i sin vurdering af den offentlige EF-interesse i at tage en sag 
op, er, om der foreligger en gruppefritagelsesforordning på det pågældende 
område. For hovedformålet med gruppefritagelsesforordningerne er netop at 
begrænse antallet af anmeldelser og individuelle undersøgelser af aftaler på 
det pågældende område. Sådanne forordninger gør det I øvrigt også lettere for 
de nationale dommere at håndhæve konkurrenceretten. 
I forbindelse med sin indgående analyse af Kommissionens beføjelser til at 
afvise at tage klager op benyttede Førsteinstansretten lejligheden til i 
overensstemmelse med den hidtidige retspraksis, bl.a. Delimitis-dommen*15), 
at fremhæve den vigtige rolle, de nationale dommere kan spille med hensyn til 
anvendelsen af EF's konkurrenceret. Dette falder i øvrigt helt i tråd med den 
meddelelse. Kommissionen har udsendt herom. 
(15) Dom af 28.2.1991, sag C-234/89. 
2.1 I.§8. 14 
204 
<T6> c) Passivitetssøgsmål mod Kommissionen 
324. I en dom af 18. september tog Førsteinstansretten stilling til et 
passivitets- og erstatningssøgsmål mod Kommissionen, som ifølge sagsøgerne 
havde undladt at behandle en klage over en kartelaftale mellem importørerne 
af 5 Japanske bilmærker i Frankrig, som var indgået med den franske regerings 
billigelse og havde til formål at forhindre import af biler af andre japanske 
mærker*16). Kommissionen havde afvist klagen med den begrundelse, at de 
implicerede virksomheder ikke havde kunnet handle uafhængigt i den konkrete 
sag. Klagen blev imidlertid først afvist, efter at passivitetssøgsmålet var 
blevet anlagt. Retten fandt, at formålet med et sådant søgsmål er at tvinge 
den passive institution til at handle i henhold til artikel 176. Har den 
pågældende institution, således som det her var tilfældet, handlet, efter at 
søgsmålet blev anlagt, men før dommen blev afsagt, måtte søgsmålets genstand 
betragtes som bortfaldet. 
Retten afviste desuden erstatningssøgsmålet, fordi sagsøgerne ikke havde ført 
bevis for, at de havde lidt tab. Derimod tilkendte Retten Kommissionen 
størstedelen af sagsomkostningerne på grund af dens sene indgriben. 
<T6> d) Kommissionens beføjelser ti i at iværksætte foreløbige forholdsregler 
325. Ved dom af 24. Januar (sag T-44/90, La Cinq) annullerede 
Førsteinstansretten en beslutning, hvorved Kommissionen havde nægtet at 
iværksætte foreløbige forholdsregler efter en klage fra en fransk tv-kanal, 
La Cinq, der påstod, at Den Europæiske Radiounion (European Broadcasting 
Union - EBU) havde handlet i strid med artikel 85 og 86. 
La Cinq klagede over, at EBU's organer på diskriminerende vis havde afvist at 
optage La Cinq i EBU, selv om La Cinq opfyldte de nødvendige betingelser for 
at blive medlem (hvilket kunne have givet tv-kanalen adgang til Eurovisions-
nettet med nyheds- og sportsudsendelser). 
Kommissionen havde nægtet at efterkomme La Cinq's anmodning, dels fordi der 
efter en summarisk gennemgang af sagens omstændigheder ikke umiddelbart 
antoges at foreligge en overtrædelse, og dels fordi La Cinq ikke var blevet 
påført uoprettelig skade, idet tv-kanalen under alle omstændigheder via 
aftaler havde kunnet få adgang til EBU-nettet. 
(16) Sag T-28/90, Asia Motor France mod Kommissionen. 
2. I I .§8. 15 
205 
I sin dom erindrede Førsteinstansretten indledningsvis om, at der kun er to 
betingelser, der kræves opfyldt, for at der kan iværksættes foreløbige 
forholdsregler: for det første at der foreligger en praksis, som umiddelbart 
betragtet kan antages at være i strid med konkurrencereglerne, og for det 
andet, at der er risiko for alvorlig og uoprettelig skade. Efter Rettens 
opfattelse indgik der i den anden betingelse også et krav om uopsættelighed. 
Retten fastslog derefter, at Kommissionen i den konkrete sag havde begået to 
Juridiske fejl. 
For det første udtalte Retten, at i modsætning til, hvad Kommissionen havde 
gjort gældende, indebar den første betingelse ikke, at det allerede ud fra en 
umiddelbar vurdering skal være godtgjort, at der foreligger en klar og 
åbenbar overtrædelse. Kravet om, at der skal være en umiddelbar formodning 
for en overtrædelse ("prima facie"), er ikke det samme som det krav om 
sikkerhed, den endelige beslutning skal opfylde. 
For det andet måtte den anden betingelse ikke fortolkes således, at der kun 
er tale om de tab, der ikke vil kunne oprettes ved nogen senere beslutning. 
Det var simpelthen tilstrækkeligt, at de ikke kunne oprettes ved den 
beslutning, Kommissionen ville træffe efter den administrative procedure. 
Endelig havde Kommissionen også begået et åbenbart fejlskøn ved at fastslå, 
at La Cinq's mulighed for at indgå kontrakter med EBU kunne sidestilles med 
medlemskab af organisationen. Kommissionen havde således tilsidesat den 
forpligtelse, der påhviler den, til at tage hensyn til alle relevante 
elementer i den konkrete sag ved vurderingen af, om der forelå risiko for 
alvorlig og uoprettelig skade. 
Selv om Førsteinstansretten i denne dom annullerede Kommissionens beslutning, 
har den imidlertid også styrket Kommissionens adgang til i fremtiden at 
iværksætte foreløbige forholdsregler ved at anlægge en mindre restriktiv 
fortolkning af de betingelser, der blev opstillet i Camera Care-dommen*17), 
end den praksis, Kommissionen hidtil har fulgt. 
(17) Sag 792/79R, Camera Care Ltd mod Kommissionen, Sml. 1980, s. 119. 
2.II.§8. 16 
206 
<T6> e) Samarbejde med de nationale myndigheder 
326. I sin dom i Direccion General de Defensa de la Competencia (DGDC) mod 
Asociaciôn Espanola de la Banca Prlvada m.fl.*18), der blev afsagt efter et 
præjudicielt spørgsmål fra Tribunal de Defensa de la Competencia, præciserede 
EF-Domstolen, hvilke muligheder de nationale konkurrencemyndigheder har for 
at benytte oplysninger fremsendt af Kommissionen i henhold til artikel 10 I 
forordning (EØF) nr. 17. 
I henhold til denne bestemmelse sender Kommissionen omgående de kompetente 
nationale myndigheder en kopi af de begæringer og anmeldelser, der indgives 
af virksomheder i henhold til artikel 2, 4 og 5 i forordning nr. 17, samt de 
vigtigste dokumenter, den kommer i besiddelse af, herunder også efter 
begæringer om oplysninger til de pågældende virksomheder efter samme 
forordnings artikel 11. 
I den konkrete sag gjorde de spanske banker gældende, at DGDC havde rejst en 
straffesag mod dem for overtrædelse af den spanske lovgivning på basis af 
oplysninger, som ikke var blevet indhentet af dem selv, men derimod af 
Kommissionen. 
Den spanske domstol ønskede at få at vide, om en national myndighed med 
kompetence til at anvende artikel 85 og 86 kan gøre brug af oplysninger, som 
Kommissionen er kommet i besiddelse af efter en begæring om oplysninger eller 
ved en anmeldelse, når der er tale om udelukkende at anvende den nationale 
konkurrencelovgivning eller udelukkende EF-reglerne eller såvel den nationale 
lovgivning som EF-reglerne. 
I sit svar sondrede Domstolen ikke mellem de situationer, hvor der er taie om 
anvendelse af national ret, EF-ret eller begge. 
Domstolen svarede benægtende i alle tre tilfælde, bl.a. på grundlag af de 
generelle principper i forordning nr. 17. Den fastslog specielt, at de 
oplysninger, de nationale myndigheder får af Kommissionen, fremsendes i 
henhold til en forordning, der ikke finder anvendelse på de nationale 
myndigheders sagsbehandling, heller ikke i det tilfælde, hvor der er tale om 
anvendelse af artikel 85, stk. 1, eller artikel 86. Disse myndigheders 
(18) Dom af 16. Juli 1992, spanske banker, sag C-67/91. 
2.1 I.§8. 17 
207 
sagsbehandling adskiller sig fra Kommissionens, og de nationale myndigheder 
skal i deres Indsamling af bevismateriale følge den nationale lovgivning. 
Også de nationale myndigheders anvendelse af artikel 85, stk. 1, og 
artikel 86 er underlagt den nationale retspleje. 
Desuden må medlemsstaternes kompetente myndigheder og deres embedsmænd i 
henhold til forordning nr. 17 ikke videregive fortrolige oplysninger. På 
konkurrenceområdet er denne bestemmelse således en konkretisering af den 
generelle tavshedspligt i henhold til Traktatens artikel 214. I den 
forbindelse kom Domstolen desuden ind på retten til kontradiktion, som ikke 
ville blive respekteret, hvis en anden myndighed end Kommissionen kunne gøre 
brug af oplysninger indhentet i henhold til forordning nr. 17 i sagsforhold, 
der ikke er omfattet af denne forordning. 
Domstolen modificerede imidlertid disse udtalelser noget ved at anerkende, at 
nationale myndigheder, der modtager sådanne oplysninger, kan betragte dem som 
indicier, der kan lægges til grund for indledning af en national 
sagsbehandling. Men for at der i en national sagsbehandling gyldigt kan tages 
hensyn til forhold, der fremgår af sådanne oplysninger, må de kunne bevises, 
ikke ved hjælp af dokumenter indsamlet af Kommissionen, men derimod ved hjælp 
af de i den nationale ret hjemlede bevismidler og under overholdelse af de 
deri fastsatte retsgarantier. 
<T6> f) Betingelser for anvendelse af artikel 15. 
stk. 6. i forordning nr. 17 
327. I Vichy-dommen*19) stadfæstede Førsteinstansretten Kommissionens 
beføjelser i henhold til artikel 15, stk. 6, samtidig med at den på visse 
punkter gav en nærmere præcisering af betingelserne for at bringe denne 
bestemmelse i anvendelse. 
Heraf fremgår, at de retsakter, der vedtages med hjemmel i artikel 15, 
stk. 6, er beslutninger, der kan indankes. 
Retten udtalte i øvrigt, at den omstændighed, at artikel 15, stk. 6, kun var 
blevet anvendt på den virksomhed, som havde anmeldt sin aftale, selv om andre 
producenter praktiserede samme ordning uden at have underrettet Kommissionen 
(19) Op. cit. 
2.1 I.§8. 18 
208 
herom, på ingen måde kunne anses for diskriminerende, eftersom den eneste 
virkning af den beslutning, der blev truffet i henhold til artikel 15, 
stk. 6, var, at virksomheden blev genindsat I den retsstilling, den ville 
have haft, hvis den ikke havde foretaget anmeldelse. 
Endelig fastslog Retten, at en beslutning efter artikel 15, stk. 6, ikke 
kræver forudgående udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg, eftersom der kun er 
pligt til at høre dette udvalg forud for den endelige beslutning i sagen 
(artikel 10, stk. 1, sammenholdt med artikel 10, stk. 3, i forordning 
nr. 17). 
At der forud for høringen af det rådgivende udvalg skal foretages høring af 
virksomheden, betyder ikke, at der modsætningsvis kan sluttes, at enhver 
høring af en virksomhed skal efterfølges af en høring af det rådgivende 
udvalg. 
Den omstændighed, at der er tale om en beslutning, indebærer ikke automatisk 
pligt til at høre det rådgivende udvalg. 
Retten understregede også, at Kommissionen ved beslutninger truffet med 
hjemmel i artikel 15, stk. 6, skal respektere virksomhedens grundlæggende 
rettigheder, specielt retten til kontradiktion. Virksomheden skal således 
have tilsendt en meddelelse af klagepunkter (høring af det rådgivende udvalg 
har et andet formål og indgår ikke i disse grundlæggende rettigheder). 
Eftersom der i den konkrete sag var blevet foretaget høring af Vichy, 
behøvede Retten i øvrigt ikke at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt 
denne høring var obligatorisk. Det blev blot anført i dommen, at virksomheden 
må være i stand til at fremsætte sine bemærkninger til de klagepunkter, 
Kommissionen har rettet mod den, Jf, artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17. 
For at fastslå, at der foreligger en alvorlig og åbenbar overtrædelse af 
konkurrencereglerne, som gør det berettiget at træffe beslutning efter 
artikel 15, stk. 6, kan Kommissionen støtte sig til en kombination af 
forskellige faktorer, også selv om hver enkelt af disse faktorer isoleret set 
ikke ville være tilstrækkelig til, at en sådan alvorlig og åbenbar karakter 
kan fastslås. 
<T6> g) Ingen påbudsbeføieiser på grundlag af forordning nr. 17 
328. I Automec-sagen fik Førsteinstansretten lejlighed til at tage stilling 
2.11.§8. 19 
209 
til spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen har beføjelse til at påbyde en 
virksomhed at effektuere ordre fra en virksomhed, der ønsker at forhandle 
dens varer. Hjemlen hertil kunne være artikel 3, stk. 11, i forordning 
nr. 17, der giver Kommissionen beføjelse til at påbyde virksomhederne at 
bringe konstaterede overtrædelser til ophør, sammenholdt med artikel 85, 
stk. 1. Dette spørgsmål blev af Retten besvaret benægtende, under henvisning 
til, at virkningerne af en overtrædelse af artikel 85, stk. 1, i henhold til 
Traktaten udelukkende er, at aftalen er ugyldig, Jf. artikel 85, stk. 2. 
Efter Rettens opfattelse må de andre konsekvenser af en overtrædelse af 
artikel 85 således bestemmes ud fra den nationale ret. Det er derfor kun den 
nationale dommer, der i givet fald og efter de nationale retsregler kan 
udstede påbud ti I en erhvervsdrivende om at handle med en anden. 
Denne dom er desuden baseret på princippet om, at aftalefriheden fortsat må 
være hovedreglen, ikke mindst, når der findes andre muligheder for at bringe 
en overtrædelse til ophør, således som det er tilfældet med overtrædelser i 
forbindelse med distributionssystemer. 
<T6> h) Proceduren ved Førsteinstansretten 
329. I polypropylen-sagerne, hvorom Retten på det tidspunkt endnu ikke havde 
truffet afgørelse, havde sagsøgerne begæret de mundtlige forhandlinger 
genoptaget. De gjorde gældende, at den anfægtede beslutning måtte betragtes 
som værende ikke-eksisterende i overensstemmelse Førsteinstansrettens dom af 
27. februar 1992 (PVC-sagen), eftersom Kommissionen i denne sag havde fulgt 
samme beslutningspraksis som den, der var genstanden for nævnte dom. Det 
måtte derfor undersøges, om Kommissionen rent faktisk havde vedtaget en 
beslutning i sagen. Førsteinstansretten fandt imidlertid ingen anledning til 
at beordre de mundtlige forhandlinger genoptaget*20). Det var kun, når 
parterne kunne fremlægge tilstrækkelige bevismidler, der kan give anledning 
til en formodning om, at den anfægtede retsakt ikke eksisterer, at dommeren 
havde pligt til at tage stilling til spørgsmålet på eget initiativ. Og i den 
konkrete sag var sagsøgernes argumenter ikke fyldestgørende. En påstået 
overtrædelse af sprogreglerne og en generel formodning om, at Kommissionen 
skulle have ændret sin beslutning på et senere tidspunkt, var ikke 
tilstrækkeligt til at afkræfte retsaktens tilsyneladende lovlighed. 
(20) Kendelse af 26.3.1992, BASF mod Kommissionen, sag T-4/89 Rev, og 
kendelse af 4.11.1992, DSM mod Kommissionen, sag T-7/89 Rev, endnu ikke 
offentIiggjort i Sml. 
2.II.§8. 20 
210 
330. Sagen Nederlandske banker mod Kommissionen*21) drejede sig om en 
beslutning truffet af Kommissionen den 19. Juli 1989 om en række aftaler og 
vedtagelser inden for nederlandske banksammenslutninger. 
Der blev ved denne beslutning meddelt både negativattest og fritagelse. 
De implicerede banksammenslutninger var imidlertid ikke tilfredse hermed og 
indbragte efter Traktatens artikel 173 sag med påstand om delvis annullation 
af Kommissionens beslutning. Sagen drejede sig nærmere betegnet om 
begrundelsen for, at Kommissionen havde erklæret, at der ikke var anledning 
til at skride ind efter artikel 85, stk. 1, over for en aftale om bankgebyrer 
om visse overførsler til velgørende formål. Ifølge Kommissionen virkede den 
pågældende aftale konkurrencebegrænsende, men påvirkede ikke mærkbart 
samhandelen mellem medlemsstater. Sagsøgerne bestred, at deres aftale var 
konkurrencebegrænsende. 
Retten erindrede først og fremmest om, at søgsmålsretten efter artikel 173 
kun kan udøves mod en retsakt, der kan påvirke en given retsstilling. Det kan 
imidlertid kun den dispositive del i en beslutning. Betragtningerne i en 
beslutning kan ganske vist underkastes domstolsprøvelse, men udelukkende til 
belysning af de anfægtede dispositive bestemmelser. 
Retten udtalte dernæst, at den anfægtede beslutning imødekom sagsøgernes 
ønsker og derfor ikke kunne påvirke deres retsstilling. Derimod kan en 
negativattest påvirke tredjemands økonomiske interesser. Beslutninger herom 
kan derfor anfægtes af en tredjemand, der kan godtgøre en legitim interesse. 
Den, der begunstiges ved beslutningen, har således ikke samme stilling som en 
tredjemand med legitim interesse. 
Endelig understregede Retten, at en erhvervsdrivende skal godtgøre at have en 
klar interese i annullation af den anfægtede retsakt, og at dette krav i den 
konkrete sag ikke var opfyldt af to årsager. For det første gjorde sagsøgerne 
kun en rent hypotetisk interesse gældende, nemlig muligheden for en retssag 
ved en national domstol, der eventuelt kunne munde ud i et andet resultat med 
hensyn til spørgsmålet om påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne 
end Kommissionens beslutning. For det andet blev det anført, at hvis der 
skete ændringer i situationen, således at den pågældende aftale kunne påvirke 
(21) Dom af 17.9.1992, sag T-138/89. 
2.I I.§8. 21 2AÅ 
samhandelen mærkbart, ville en sådan ændring kunne give anledning til, at 
sagen blev taget op på ny, og bevirke, at Kommissionen tilbagekaldte 
negativattesten. Sagsøgerne havde derfor fortsat mulighed for at gøre deres 
rettigheder gældende, hvis der blev behov for det. 
Ud fra disse betragtninger frifandt Retten derefter sagsøgte. 
331. I planglassagen*22) udtalte Retten, at den ikke havde kompetence ti i at 
omgøre en anfægtet beslutning (medmindre der er tale om bødespørgsmål). 
Retten har udelukkende beføjelse til at annullere beslutninger helt eller 
delvis. Hvis Retten tiltog sig beføjelser til omgørelse, kunne det både gribe 
forstyrrende ind i den ligevægt mellem de forskellige institutioner, der er 
skabt ved Traktaten, og dels gribe ind i kontradiktionsretten. 
332. Det bemærkes, at der i årets løb er blevet anlagt mange sager med 
henblik på at få retsakter annulleret eller iværksat foreløbige 
forholdsregler. Disse sager har ikke blot været rettet mod Kommissionens 
endelige beslutninger, men også mod procedureakter og foreløbige 
forholdsregler vedtaget af denne. 
Førsteinstansrettens præsident har således ud fra fra EØF-Traktatens 
artikel 185 og 186 skullet tage stilling til en begæring om foreløbige 
forholdsregler indgivet i forbindelse med et annullationssøgsmåI mod en 
kommissionsbeslutning, hvori Kommissionen nægtede at fremsende visse 
dokumenter, sagsøgerne havde anmodet om til varetagelse af deres forsvar mod 
Kommissionens klagepunkter (kendelse af 23. marts 1992, sag T-10-12, 14 og 
15/92R, den såkaldte cementsag). Præsidenten har afvist kravene, primært 
fordi klagen i det væsentlige var åbenbart uantagelig, for så vidt som den 
var rettet mod noget rent proceduremæssigt (en bevisførelse, som kun de 
interesserede parter i de pågældende virksomheder var blevet informeret om), 
og sekundært fordi der ikke var tale om en uoprettelig skade, hvis Retten i 
sin afgørelse i hovedsagen gav sagsøgerne medhold, ville Kommissionen være 
nødt til at genoptage sin sagsbehandling under hensyn til kravene om 
aktindsigt. Samme konklusion vil nok kunne drages med hensyn ti I de fleste af 
de sager, der anlægges mod de procedureakter, Kommissionen vedtager inden 
vedtagelsen af den endelige beslutning. Dette blev i øvrigt bekræftet af 
Førsteinstansrettens dom i hovedsagen, hvor sagerne under henvisning hertil 
blev afvist*23). 
(22) Se nr. 321 i denne beretning. 
(23) Dom af 18.12.1992, SA Cimenteries CBR, Blue Circle Industries pic, 
Syndicat National des Fabriquants de Ciment et de Chaux, Fédération de 
l'Industrie Cimentieère asbl, forenede sager T-10, 11, 12 og 15/92. 
2.I I.§8. 22 
212 
I Langnese og School 1er var der tale om en begæring om ophævelse af 
foreløbige forholdsregler iværksat af Kommissionen (kendelse af 16. Juni 
1992, sag T-24/92R). Førsteinstansrettens præsident foretog i denne sag samme 
afvejning af de implicerede interesser som i sager anlagt mod endelige 
kommissionsbeslutninger, hvor Retten anmodes om at iværksætte foreløbige 
forholdsregler. 
Endelig må også nævnes den kendelse, Førsteinstansrettens præsident afsagde 
den 16. Juli 1992*24), hvor han uden at efterkomme sagsøgers anmodning om 
foreløbige forholdsregler annullerede en del af beslutningen, således at SPO 
kunne fortsætte sin virksomhed. Efter denne kendelse ændrede SPO sine 
vedtagelser. 
(24) Sag T-29/92R, SPO m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort i 
Sml. 
2-"-§9-23 213 
<T4> §9. EF-Domstolens domme vedrørende Traktatens artikel 90 
<T6> a) Kommissionens beføjelser på grundlag af artikel 90 
333. EF-Domstolen har for anden gang afsagt dom om et direktiv vedtaget af 
Kommissionen med hjemmel i artikel 90, stk. 3, inden for 
telekommunikation*25). Sagen drejede sig om direktiv 90/338 af 28. Juli 
1990 om liberalisering af markedet for teletjenester. 
Domstolen indtog i alt væsentligt samme holdning som i den foregående 
Telecom-dom*26). Domstolen holdning kan opsummeres således: 
Artikel 90, stk. 3, giver Kommissionen hjemmel til at udstede generelle 
regler, der præciserer medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i 
denne artikel omhandlede virksomheder. Dens beføjelser er ikke begrænset til 
blot at føre tilsyn med overholdelsen af gældende EF-regier, og de 
indskrænkes heller ikke af, at Rådet har handlet eller kan handle på 
grundlag af artikel 100A og artikel 87. Dette gjaldt bl.a. også, selv om det 
pågældende direktiv var en konkretisering af bestemmelserne i Traktatens 
artikel 59, og selv Rådet ikke havde vedtaget nogen retsakter om fri 
udveksling af tjenesteydelser på telekommunikationsområdet. Den direkte 
gyldighed af artikel 59 er tilstrækkelig til, at Kommissionen kan handle. 
I øvrigt havde Kommissionen ikke overskredet sine beføjelser ved at udstede 
en retsregel i forbindelse med artikel 86 (krav om adskillelse mellem 
godkendelses- og kontrolmyndighederne og teleselskaberne), samtidig med at 
den overlod det til medlemsstaterne at bestemme, hvorledes denne regel 
skul le overholdes. 
Endelig behøvede Kommissionen ikke at foretage nogen indgående undersøgelse 
af televirksomhedernes adfærd for at kunne vedtage dette direktiv. En ikke 
objektivt begrundet udvidelse af etablerings- og driftsmonopolet til også at 
omfatte teletjenester var nemlig i sig selv uforenelig med artikel 90 og 86. 
(25) Dom af 17.11.1992, Kongeriget Spanien (m.fl.) mod Kommissionen, 
forenede sager C-271/90, C-281/90 og 289/90. 
(26) Dom af 19. marts 1991, Frankrig mod Kommissionen, sag C-202/89. Se også 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 153. 
2.1 I.§9. 24 
214 
Domstolen annullerede imidlertid en del af direktivet, eftersom det ikke gav 
nogen nærmere definition på, hviIke sær Iige rettigheder det havde henblik på, 
og i øvrigt fandt anvendelse på visse handlemåder, som i realiteten alene 
udøves af virksomhederne. 
334. En anden sag drejede sig om Kommissionens beslutning af 20.12.1989 om 
ydelse af kurérservice i Nederlandene*27), som sagsøgerne ønskede 
annulleret. Kommissionen havde antaget, at den nederlandske lov, der gav PTT 
Nederland eneret til at drive kurérservice for breve på indtil 500 g til en 
pris, der var lavere end den i loven fastsatte, var i strid med Traktaten. 
Kommissionens beslutning, der blev truffet på grundlag af Traktatens 
artikel 90, stk. 3, fastslog således, at den pågældende lov var uforenelig 
med artikel 90, stk. 1, sammenholdt med artikel 86. 
Sagsøgerne gjorde først og fremmest gældende, at Kommissionen ikke havde 
kompetence til at fastslå overtrædelser af Traktaten ved beslutninger truffet 
med hjemmel i artikel 90, stk. 3. 
Domstolen afviste denne påstand og anførte følgende: 
Artikel 90, stk. 3, giver Kommissionen hjemmel til at vedtage direktiver, 
dvs. udstede generelle regler, der præciserer de forpligtelser, Traktaten 
pålægger medlemsstaterne med hensyn til de virksomheder, der er omhandlet i 
artikel 90, stk. 1. Bestemmelsen giver den imidlertid også kompetence til at 
træffe beslutninger, hvori den konstaterer, at en bestemt statslig 
foranstaltning er uforenelig med Traktatens regler, og angiver, hvilke 
foranstaltninger den pågældende stat bør træffe for at opfylde sine 
forpligtelser i henhold til EF-retten. 
Domstolen sammenlignede denne beslutningsbeføjelse med de beføjelser, 
Kommissionen har i henhold til artikel 93. I begge tilfælde har Kommissionen 
nemlig ret til at skride ind, ikke over for den virksomhed, som er blevet i 
stand til at tilsidesætte konkurrencereglerne, men derimod over for den 
medlemsstat, der er ansvarlig for konkurrencebegrænsningen. 
(27) Dom af 12.2.1992, Kongeriget Nederlandene og Koninklijke PTT Nederland 
NV og PTT Post BV mod Kommissionen, forenede sager C-48/90 og C-66/90. 
2.I I.§9. 25 
215 
Det er vigtigt at notere, at Domstolen her helt klart bekræftede, at 
Kommissionen er kompetent til at træffe beslutninger på grundlag af 
artikel 90, stk. 3, for at bringe bestemte traktatovertrædelser til ophør. 
<T6> b) Procedurekrav ved beslutninger truffet i henhold 
ti i artikel 90. stk. 3 
335. I sagen om kurérservice i Nederlandene*28) gjorde sagsøgerne gældende, 
at Kommissionen havde tilsidesat den generelle kontradiktionsret. EF-
Domstolen gav dem medhold på dette punkt og annullerede følgelig 
Kommissionens beslutning. 
Domstolen fandt, at dette princip kræver, at den pågældende medlemsstat, 
inden beslutningen vedtages, får tilsendt en fuldstændig og præcis 
redegørelse for de indsigelser, Kommissionen agter at rejse, og sættes i 
stand til at fremsætte sine bemærkninger til de bemærkninger, der fremsættes 
af tredjemænd. De to betingelser var ikke opfyldt i den konkrete sag, og 
Nederlandenes kontradiktionsret var derfor blevet tilsidesat. 
Dette gjaldt også PTT. Eftersom PTT var den anfægtede statslige 
foranstaltnings direkte begunstigede og specifikt var nævnt i forbindelse 
hermed og også eksplicit nævnt i Kommissionens beslutning, som havde direkte 
økonomiske virkninger for PTT, havde PTT også ret til at blive hørt. PTT 
havde imidlertid kun haft uformelle samtaler med Kommissionen, der aldrig 
havde fremsat konkrete indsigelser mod den pågældende nationale lov over for 
PTT. 
(28) Dom af 12.2.1992, Kongeriget Nederlandene og Koninklijke PTT Nederland 
NV og PTT Post BV mod Kommissionen, forenede sager C-48/90 og C-66/90. 
3.I.A.§1. 1 Z I b 
8<T1> TREDJE DEL - KONKURRENCEPOLITIK OG STATSINTERVENTION 
<T2> Kapitel I - Vigtigste beslutninger og.foranstaltninger 
truffet af Kommissionen 
<T3> A. Statsstøtte 
<T4> §1. Generelle problemer 
<T5> - Udviklingen i hovedtræk 
336. Gennemførelsen af programmet for det indre marked og en række andre 
begivenheder på kortere eller længere sigt stiller stadig større krav til 
statsstøttepolitikken. I det indre marked må kontrollen med støtten skærpes. 
Dette er ikke blot nødvendigt for at forhindre fordrejning af konkurrencen 
mellem virksomheder og industrier, men også for at fremme en afbalanceret 
udvikling i Fællesskabets regioner til gavn for den økonomiske og sociale 
samhørighed, som er et af Fællesskabets vigtigste mål. Endvidere skal der ses 
nærmere på støtten til offentlige virksomheder. Andre krav skal ses på 
baggrund af, at statsstøtten til stadighed udvides til at omfatte nyligt 
deregulerede sektorer, især tjenestesektoren*1), foranstaltningerne hen imod 
økonomisk og monetær union, aftalen om Det Europæiske Økonomiske 
Samarbejdsområde og den forestående udvidelse af Fællesskabet med nye lande. 
På alle disse områder, som er omtalt i sidste års beretning*2), skete der en 
yderligere udvikling i 1992. I maj vedtog Kommissionen Fællesskabets 
rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder*3), 
hvori retningslinjerne for denne udbredte form for støtte kodificeres og i en 
vis grad skærpes. Der blev vedtaget reviderede rammebestemmelser for 
syntetiske fibre*4), medens arbejdet blev videreført med hensyn til en 
revision af rammebestemmelserne for miljøstøtte*5) og udformning af 
retningslinjer for støtte til kapitalintensive investeringsprojekter*6) og 
eksportkreditforsikringsordninger*7). Kommissionen har behandlet mange 
tilfælde af kapitaltilførsel til offentlige virksomheder, overvåget 
privatiseringer i det tidligere Østtyskland, Grækenland og Portugal*8) samt 
(1) Nr. 438 ff. i denne beretning. 
(2) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 158. 
(3) Nr. 342 i denne beretning. 
(4) Nr. 401 I denne beretning. 
(5) nr. 448 i denne beretning. 
(6) Nr. 480 i denne beretning. 
(7) Nr. 339 i denne beretning. 
(8) Nr. 464 ff. i denne beretning. 
3.I.A.§1. 2 217 
analyseret det første års rapporter om finansielle overførsler til statsejede 
virksomheder i henhold til det indberetningssystem, der blev indført i 
1991*9). Med henblik på de krav, der vil blive stillet inden for ØMU'en, 
lagde Kommissionen med henblik på en reduktion af støtteudgifterne fortsat 
pres på de medlemsstater, der har store budgetunderskud. Den tredje oversigt 
over statsstøtte i fremstillingsindustrien, som blev offentliggjort i 
Juli*10), viste igen, hvor stor en rolle støtteudgifterne spiller i sådanne 
underskud. På baggrund af aftalen om oprettelse af et europæisk økonomisk 
samarbejdsområde mellem Det Europæiske Fællesskab og EFTA-landene, som skal 
træde i kraft i 1993, forberedte Kommissionen sig på sine større 
forpligtelser ifølge aftalen. Disse indebærer, at der skal tages hensyn til 
virkningen af støtte i EF- og EFTA-landene og vice versa, og at dens 
modpart, EFTA-TiIsynsmyndigheden, til dette formål skal høres og forsynes 
med oplysninger*11). Endelig har Kommissionen analyseret 
statsstøttesituationen i EFTA og andre lande, som har ansøgt om EF-
medlemskab. Rapporterne om støttesituationen i Østrig, Finland, Sverige og 
Schweiz blev indarbejdet i udtalelserne om disse landes 
tiltrædelsesansøgninger, som Kommissionen har sendt til Rådet. 
337. Der lægges stadig større beslag på Kommissionens ressourcer, og den 
følger derfor to hovedstrategier: kodificering af regler og forenkling af 
procedurer. Den første strategi afspejles i rammebestemmelserne og 
retningslinjerne, som omfatter en stadig større del af 
statsstøttekontrollen. Den anden strategi afspejles i de bestræbelser, der 
gøres for at reducere det arbejde, der foranlediges dels af mindre 
støtteordninger med en ringe eller slet ingen indvirkning på konkurrencen 
og handelen, dels af mindre ændringer i bestående godkendte ordninger. Efter 
vedtagelsen af rammebestemmelserne for støtte til SMV i maj vedtog 
Kommissionen en revideret meddelelse om den hurtige procedure for 
godkendelse af støtteordninger til SMV og af ændringer i eksisterende 
støtteordninger*12). Ifølge meddelelsen udvides anvendelsesområdet for den 
hurtige procedure, hvorefter godkendelse - efter en proforma-anmeI de i se - i 
realiteten opnås automatisk inden for en frist på 20 arbejdsdage efter 
anmeldelsen, til at omfatte mange flere ordninger for SMV end hidtil, idet 
grænserne for virksomhedernes størrelse er blevet hævet til de 
grænseværdier, der gælder I rammebestemmelserne for støtte til SMV*13). 
(9) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 167-172 og nr. 528 
ff. I denne beretning. 
(10) Nr. 350 ff. i denne beretning. 
(11) Nr. 82 ff. og 343-344 i denne beretning. 
(12) EFT C 213 af 19.8.1992, s. 10. Denne procedure blev tidligere omtalt som 
"mindre betydningsfulde støtteordninger", Jf. EFT C 40 af 20.2.1990, 
s. 2. 
(13) Nr. 342 i denne beretning. 
3.I.A.§1. 3 218 
Selve rammebestemmelserne for støtte til SMV har betydet en langt mere 
vidtgående forenkling af procedurerne. Ifølge en de minim I s-ordning fjernes 
medlemsstaternes forpligtelse til at anmelde støtteordninger til 
Kommissionen, som over en treårig periode ikke overstiger 50 000 ECU I støtte 
til en given bred udgiftskategori (f.eks. investeringer eller uddannelse). I 
lighed med den hurtige procedure er de minimis-ordningen et skridt hen imod 
subsidiaritet samt et middel til at samle Kommissionens ressourcer om mere 
betydningsfulde sager. Det anses imidlertid ikke i øjeblikket for nødvendigt 
at slække statsstøttekontrollen yderligere. Dette er et område, hvor der 
først og fremmest er behov for en stærk central kontrolmyndighed. 
338. Kommissionen har fortsat arbejdet med at forbedre gennemsigtigheden af 
statsstøttereglerne. Der er afholdt tre multilaterale møder, hvor 
Kommissionen har drøftet forskellige dokumenter med medlemsstaterne*14). Der 
er sket fremskridt med hensyn til standardisering af anmeldelser og 
indberetningsforpligtelserne samt med hensyn til udarbejdelsen af en ny 
udgave af samlingen af kildematerialer vedrørende statsstøttereglerne*15), 
som udkommer i 1993. Den nye udgave vil for første gang indeholde en enkel 
vejledning i procedurerne i statsstøttesager. 
<T5> - Multilaterale møder 
339. I februar afholdtes der et multilateralt møde mellem eksperter for alle 
medlemsstaternes regeringer og Kommissionens tjenestegrene med det formål at 
drøfte to sæt udkast til retningslinjer for eksportstøtte*16). I det ene af 
dokumenterne foreslås der strengere kontrol med støtte til offentlige eller 
statsstøttede eksportkreditforsikringsselskaber, som konkurrerer med private 
forsikringsselskaber om forsikring af kortsigtede kommercielle risici inden 
for Fællesskabet; i den anden fastsættes der regler for størrelsen af 
rentegodtgørelser i forbindelse med eksportkreditordninger i handelen uden 
for EF. Dokumentet angående den kortsigtede eksportkreditforsikringsordning 
blev stort set positivt modtaget, mens rentegodtgøreIsesforslaget fik en mere 
blandet modtagelse. Kommissionen overvejer derfor kun at arbejde videre med 
førstnævnte forslag i henhold til EØF-Traktatens artikel 92 og at overlade 
sidstnævnte område til et rådsdirektiv i henhold til artikel 113. Under alle 
omstændigheder er der langt mindre behov for foranstaltninger med hensyn til 
rentegodtgørelser, idet en stramning af OECD-konsensusen i høj grad har 
reduceret mulighederne for sådanne tilskud i samhandelen med i-1 ånde. 
(14) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 162. 
(15) EF-Kommissionen, Konkurrencereglerne i De Europæiske Fællesskaber, 
del II: Statsstøtteregler, Bruxelles/Luxembourg, 1993. 
(16) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 166. 
3.I.A.§1. 4 z i y 
340. I oktober blev der holdt et andet multilateralt møde vedrørende et 
udkast til reviderede rammebestemmelser for støtte til miljøbeskyttelse og 
reviderede retningslinjer for støtte til industrien for syntetiske fibre. De 
nye rammebestemmelser for miljøstøtte skal afløse de rammebestemmelser, der 
har været i kraft i praktisk talt uændret form siden 1974. De nye regler er 
ikke blot en fortsættelse af de bestående rammebestemmelser, idet der tages 
hensyn til den seneste udvikling i EF's miljøpolitik og de indvundne 
erfaringer fra miljøstøttesager, som ikke var omfattet af de tidligere 
rammebestemmelser. Udkastet blev igen drøftet på et tredje multilateralt møde 
i december, hvor der viste sig at være uenighed om visse spørgsmål. I 
betragtning heraf besluttede Kommissionen at forlænge de nuværende 
rammebestemmelser i yderligere seks måneder indtil den 30. juni 1993. De 
reviderede støtteregler for syntetiske fibre fandt imidlertid bred 
tilslutning på oktobermødet og blev vedtaget af Kommissionen i december.*17) 
341. Det tredje møde, som blev afholdt i december, angik hovedsagelig den 
fremtidige rolle for rammebestemmelserne for støtte til bilindustrien, 
herunder spørgsmålet om, hvorvidt reglerne skulle udvides til at omfatte 
visse grundlæggende komponenter. Det blev imidlertid vedtaget, at 
rammebestemmelserne blot skulle forlænges*18). Kommissionen drøftede også 
med medlemsstaterne, hvordan de minimis-ordningen skulle anvendes og 
overvåges*19). Kommissionen planlægger at vedtage retningslinjer for disse 
tekniske spørgsmål i begyndelsen af 1993. 
<T5> - Støtte til små og mellemstore virksomheder 
342. I maj vedtog Kommissionen rammebestemmelserne for statsstøtte til små og 
mellemstore virksomheder*20). Rammebestemmelserne, som er den første 
detaljerede kodificering af støttepolitikken i den livsvigtige SMV-sektor, 
blev endelig vedtaget efter yderligere konsultationer mellem medlemsstaterne 
i februar-marts gennem korrespondance og på bilaterale møder. Begrundelsen 
for Kommissionens politik over for støtte til SMV blev beskrevet I sidste års 
beretning. I rammebestemmelserne er der nu opstillet en række grundlæggende 
regler, som vil komme til at gælde for alle SMV-støtteordninger. 
(17) Nr. 401 i denne beretning. 
(18) Nr. 405 i denne beretning. 
(19) Nr. 337 i denne beretning. 
(20) EFT C 213 af 19.8.1992, s. 2; Enogtyvende Beretning om Konkurrence­
politikken, nr. 165. 
3. I .A.§1. 5 ZZ U 
DefIn 11Ionen af små og mellemstore virksomheder er følgende: en virksomhed 
med højst 250 medarbejdere og 
enten 
en årsomsætning på højst 20 mio. ECU, eller 
en samlet status på højst 10 mio. ECU, og 
hvor højst 25% af kapitalen ejes af et elier flere selskaber, som ikke 
opfylder denne definition, bortset fra offentlige investeringsselskaber, 
venture-selskaber eller - forudsat at der ikke udøves nogen kontrol -
institutionelle investorer. 
"Små" virksomheder, som får særbehandling I henhold til rammebestemmelserne 
med hensyn til de tilladte niveauer for investeringsstøtte i ikke-støttede 
områder, defineres ligeledes som virksomheder med højst 50 medarbejdere, en 
omsætning på højst 5 mio. ECU eller en samlet status på højst 2 mio. ECU, og 
hvor højst 25% af kapitalen ejes at et større selskab. 
Foruden definitionen indeholder rammebestemmelserne de maksimale tilladte 
intensiteter for støtte til SMV til investeringer i både ikke-
støtteberettigede og støttede områder og ti I konsulentbistand, uddannelse og 
lignende aktiviteter, som ligger forholdsvis langt fra markedet ("blød 
støtte"). Hvad angår de maksimale støtteniveauer til andre formål, som f.eks. 
F&U, henvises der i rammebestemmelserne til de relevante særlige 
rammebestemmelser, som ligeledes tillader højere satser for støtte ti i 
SMV*21). Den maksimale investeringsstøtte i ikke-støtteberettigede områder, 
dvs. områder der Ikke er berettiget til national regionalstøtte uafhængigt 
af strukturfondprogrammerne, er 7,5% brutto for alle mellemstore 
virksomheder og 15% brutto for små virksomheder. I områder berettiget til 
national regionalstøtte vil der i områder omfattet af artikel 92, stk. 3, 
litra c), kunne tilføjes indtil 10 procentpoint støtte til den gældende 
regionalstøttesats, og 15 procentpoint i områder omfattet af artikel 92, 
stk. 3, litra a). Det absolutte loft for investeringsstøtte i de to områder 
ligger imidlertid på henholdsvis 30 og 75% netto. I nogle områder i 
Fællesskabet, der er udpeget som berettiget til støtte over strukturfondene 
i henhold til mål nr. 2 og 5b, men ikke er nationale støtteområder, vil 
Kommissionen fastsætte det tilladte investeringsstøtteniveau for SMV fra sag 
til sag indtil udgangen af 1993. "Blød støtte", dvs. støtte, som skal 
tilskynde virksomheder til at søge konsulentbistand eller uddannelse på 
sådanne områder som ledelse, finansiering, nye teknologier og 
forureningskontrol, kan generelt tillades med op ti I 50%. 
(21) Jf. rammebestemmelserne for F&U, EFT C 83 af 11.4.1986, s. 2. 
3.1 .A.§1. 6 ZZ 1 
Bestående SMV-støtteordninger, som er godkendt tidligere, vil fortsat være i 
kraft, indtil de er undersøgt af Kommissionen i henhold til EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 1. Sådanne undersøgelser er allerede indledt*22). 
<T5> - Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde 
343. Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), som efter 
en genforhandling skulle træde I kraft mellem EF og EFTA-staterne undtagen 
Schweiz i 1993, omhandler statsstøtte i artikel 61 til 64 og i en række bilag 
og fælleserklæringer. Aftalen fastsætter, at de kontraherende EFTA-stater 
skal anvende de samme statsstøtteregler, som gælder inden for EF. Aftalen 
påvirker ikke Traktatens bestående regler om statsstøtte, men så snart 
statsstøtte ydet af en EF-medlemsstat påvirker eller kan påvirke handelen og 
konkurrencen inden for EØS, finder EØS-aftalens bestemmelser anvendelse. 
Dette gælder også for EFTA, som gennem en uafhængig EFTA-TiIsynsmyndighed har 
ansvaret for at behandle alle former for statsstøtte, som EFTA-
medlemsstaterne yder til deres industriforetagender. 
344. Inden EØS-aftalen trådte i kraft kunne statsstøttesager fortsat 
behandles i henhold til de bilaterale aftaler mellem EF og EFTA-landene. I 
november blev der således indgået et kompromis mellem Kommissionen og den 
østrigske regering om støtte ti I en bilfabrik i Graz, hvor der fremstilles en 
varevogn af mærket Chrysler. Den østrigske regering gik med til at reducere 
støtteintensiteten fra de oprindeligt foreslåede 33% til 14,4%. 
<T5> - Konklusioner, der kan drages af Kommissionens 
praksis og Domstolens retspraksis: 
<T6> a) Grundlæggende spørgsmål 
<T7> * Støtte til byggegrunde 
345. Det er vanskeligt at opgøre, i hvor høj grad der er tale om støtte, når 
en lokal myndighed sælger en byggegrund på særlig gunstige vilkår. Det 
fremgår af de seneste beslutninger, at Kommissionen ved undersøgelse af 
enkelte tilfælde fremover systematisk vil bede medlemsstaterne om at sende 
den en rapport udarbejdet af en uafhængig ekspert angående byggegrundens 
markedsværdi for at kunne konstatere, om prisen indeholder et støtteelement. 
(22) Nr. 468 i denne beretning. 
3.I.A.§1. 7 222 
<T7> * Garant ler fra de offentlige myndigheders side 
346. Kommissionen er traditionelt modstander af driftsstøtte, herunder 
støtte, som kunstigt sætter kriseramte virksomheder i stand til at fortsætte 
aktiviteterne uden udsigt til igen at blive rentable. Derfor kan den ikke 
acceptere garantier, som offentlige myndigheder yder kreditinstitutioner, når 
disse garantier kun har til formål at holde liv i virksomheder, som ellers 
ville være tvunget til at indstille produktionen. Kommissionens nuværende 
praksis går imidlertid ud på at acceptere sådanne garantier, når de er 
begrænset til seks måneder og tager sigte på at sætte virksomheden i stand 
til at udarbejde og iværksætte en omstruktureringsplan, og i det omfang de 
generelle regler med hensyn til offentlige garantier overholdes. En sådan 
praksis skulle inden længe kunne kodificeres i forbindelse med 
rammebestemmelserne for støtte til kriseramte virksomheder. 
<T6> b) Proceduremæss ige soørgsmåI 
<T7> * Medlemsstaterne har fremover mulighed for at anmode Domstolen 
om at annullere en beslutning om indledning af proceduren 
i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2 
347. Årets mest markante begivenhed med hensyn til proceduremæssige spørgsmål 
er uden tvivl Domstolens to domme af 30. Juni 1992, som anerkendte, at der 
kunne indgives appel mod beslutninger om indledning af proceduren i EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2*23). Domstolen konstaterede i sine domme, at 
en beslutning om at indlede proceduren indebærer, at Kommissionen skal træffe 
et valg med hensyn til hvilken kategori støtten skal henføres under og derfor 
også hvilken procedure, der knytter sig til den, for så vidt som en sådan 
beslutning har forskellige virkninger, alt efter om støtten betragtes som en 
ny støtte i henhold til artikel 93, stk. 3, eller som en bestående støtte, 
der falder ind under reglerne i artikel 93, stk. 1. 
(23) Nr. 532 i denne beretning. 
3.I.A.§1. 8 
<T7> * Fremskyndelse af procedurerne i forbindelse med støtte til små 
og mellemstore virksomheder og ændring af bestående ordninger 
348. Kommissionen har udvidet den hurtige godkendelsesprocedure (20 
arbejdsdage) til at omfatte SMV som defineret i de nye rammebestemmelser, 
hvilket næsten automatisk skulle kunne føre til, at der træffes en positiv 
afgørelse i forbindelse med visse støtteordninger*24). 
<T7> * Undtagelse fra procedurefristerne for visse former for 
støtte ydet af Treuhandanstalt 
349. For at tage hensyn til den vanskelige soc i o-økonom i ske situation i det 
tidligere DDR og de særlige træk ved Treuhandanstalts aktiviteter har 
Kommissionen forpligtet sig til at undersøge visse af de former for støtte, 
som dette organ*25) yder, inden for en kortere frist end sædvanlig. Der vil 
normalt blive truffet afgørelser om projekterne inden 15 arbejdsdage efter 
anmeldelsen, idet det er underforstået, at den tyske regering i ganske 
særlige tilfælde vil kunne anmode om, at denne frist reduceres til 10 
arbejdsdage. På samme måde vil Kommissionen undtagelsesvis kunne gøre 
gældende, at den har behov for yderligere 5 arbejdsdage til at analysere 
anmeldelsen. Hvis anmeldelsen viser sig at være ufuldstændig, vil der kunne 
fremsendes en anmodning om supplerende oplysninger. En sådan anmodning skal 
så vidt muligt undgås. Fra modtagelsen af oplysningerne råder Kommissionen 
over 15 nye arbejdsdage. Disse frister er betydeligt kortere end de 30 
arbejdsdage, der gælder for de konkrete tilfælde, der er anmeldt i 
forbindelse med godkendte ordninger. 223 
(24) Nr. 337 i denne beretning 
(25) Nr. 19 i denne beretning. 
3.I.A.§2. 1 
224 
<4> §2. Tredle Oversigt over Statsstøtten 
350. Kommissionen offentliggjorde i Juli sin Trejde Oversigt over Statsstøtte 
i Fællesskabet. Denne oversigt angår støtten til fremsti I Iingssektoren, 
landbruget, fiskeriet, kulindustrien og transportsektoren (Jernbaner og indre 
vandveje). Oplysningerne i de foregående oversigter, som dækkede perioden 
1981-1988*1), ajourføres for perioden 1988-1990. 
351. Hovedformålet med oversigten er at tegne et så klart billede som muligt 
af den nuværende struktur i statsstøtten til virksomheder i Fællesskabet og 
sammenfatte de fremskridt, som Kommissionen har gjort med hensyn til at 
styrke sin statsstøttepolitik, samt udpege de områder, hvor Kommissionen bør 
gøre en forstærket indsats. 
352. Den samlede støtte i de tolv medlemsstater lå i gennemsnit på 89 mia. 
ECU i perioden 1988-1990 mod 92 mia. ECU i 1986-1988. Af dette samlede beløb 
gik 40% til fremsti I Iingssektoren, som indtager en fremtrædende plads i 
oversigten, og som ligeledes tegner sig for et meget stort beløb: mellem 
1988-1990 steg de årlige udgifter til 36 mia. ECU. Selv om tallene viser, at 
denne støtte faldt på EF-plan mellem 1986-1990, skete der dog en mindre 
stigning i slutningen af denne periode, nemlig i 1990, og dette fik 
Kommissionen til at følge udviklingen nøje for at sikre, at den ikke skulle 
bringe den generelle faldende tendens i statsstøtten i EF i fare. 
Ser man bort fra Grækenland, hvor de tilgængelige tal kun er foreløbige, 
finder man den største støtte (udtrykt i procent af værditilvæksten) i 
fremsti I Iingssektoren i Italien, Portugal og Irland. De laveste niveauer 
findes i Tyskland, Danmark og Det Forenede Kongerige. Ud af de fire stærkeste 
økonomier i Europa har Italien et støtteniveau, som målt i procent af 
værditilvæksten er tre gange højere end i Det Forenede Kongerige, mere end to 
gange højere end i Tyskland og mere end halvanden gang højere end i Frankrig. 
Dette viser klart, at der består store forskelle mellem medlemsstaterne. 
(1) FR. ISBN 92-826-0624-4 og FR. ISBN 92-826-2315-7. 
Attende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 162 og 163 og Tyvende 
Beretning om Konkurrencepol itikken, nr. 188-192. 
3.I.A.§2. 2 
225 
Tallene viser endvidere, at den samlede støtte pr. ansat i yderområderne, som 
råder over begrænsede budgetmidler, er forholdsvis ringe i forhold til 
støtten pr. ansat I de fire mest velstående lande i EF. Tallene for 
Grækenland, Spanien, Irland og Portugal er under EF-gennemsnittet og langt 
mindre end i de fleste af de rigere og mere centralt beliggende stater. I 
fremsti I Iingssektoren udgjorde den offentlige støtte i de fire stærkeste 
økonomier i EF således 75% af støtten til industrisektoren i EF mellem 1986 
og 1988. Dette tal steg til 79% mellem 1988 og 1990. 
353. Det forhold, at den relative vægt for støtten til Industrien i de mest 
velhavende medlemsstater er ved at stige på bekostning af landene i 
yderområderne, må anses for en alvorlig trussel mod samhørigheden. 
Kommissionen vil derfor fortsat bestræbe sig på at begrænse de negative 
virkninger af denne tendens for konkurrencen og den økonomiske konvergens og 
om muligt forsøge at vende denne udvikling. Kommissionen vil ligeledes gennem 
sin statsstøttepolitik bidrage ti I en større samhørighed i EF. 
3.I.A.§2. 3 226 
Statsstøtte til fremstillingsindustrien 
Årlige gennemsnit 1988-1990 og 1986-1988 (i parentes) 
I I i I 1 
| | I procent af | I ECU pr. ansat | i mio. ECU* I 
| | vrrdltllvcksten | | | 
| | j 1 j 1 j 1 
| |(1986-1988)|1988-1990 |(1986-1988)| 1988-1990 |(1986-1988)| 1988-1990 | 
| Belgien | (4,3) | 4,1 | (1606) | 1655 | (1175) | 1211 | 
| Danmark | (1,9) | 2,1 | (593) | 634 | (316) | 333 | 
| Tyskland | (2,7) | 2,5 | (994) | 984 | (7869) | 7865 | 
| Greenland | (24,3) | 14,6 | (2983) | 1502 | (2074) | 1072 | 
| Spanien | (6,8) | 3,6 | (1749) | 936 | (4491) | 2499 | 
| Frankrig | (3,8) | 3,5 | (1437) | 1380 | (6479) | 6106 | 
| Irland | (6,4) | 4,9 | (2114) | 1734 | (447) | 368 | 
| Italien | (6,2) | 6,0 | (2139) | 2175 | (10760) | 11027 | 
| Luxembourg | (2,3) | 2,6 | (988) | 1270 | (37) | 48 | 
| Nederlandene | (3,1) | 3,1 | (1215) | 1327 | (1101) | 1225 | 
| Portugal | (2,2) | 5,3 | (302) | 758 | (245) | 616 | 
| Det Forenede | (2,6) | 2,0 | (770) | 582 | (4101) | 3133 | 
| Kongerige I I I I I I I 
| EUR 12 | (4,0) | 3,5 | (1325) | 1203 | (38835) | 35503 | 
* Gennemsnittene for 1986-88 I 1989-prlser 
Kilde : Tredje Oversigt 
227 3.I.A.§3. 1 
<T4> §3. Statsstøtte ti i forskning og udvikling 
<T7> Generel udvikling 
354. Kommissionen baserer stadig sin vurdering af nationale F&U-programmer og 
-projekter på kriterierne i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte 
til forskning og udvikling*1), der blev vedtaget i 1986. 
355. Punkt 8.2 i ovennævnte rammebestemmelser fastsætter udtrykkeligt, at 
støtte til F&U skal føre til, at der på det pågældende område ydes en større 
indsats end den, virksomhederne normalt yder i deres daglige drift, eller den 
må imødekomme særlige behov, som virksomhederne ikke kan dække med deres egne 
ressourcer. 
Kommissionen må med andre ord sikre, at støtten ikke blot erstatter 
virksomhedens egne F&U-udgifter, dvs. at de skal indebære et 
inci tat ionsmoment. 
Kommissionens synspunkt er at kræve, at virksomheder som følge af den 
modtagne støtte gennemfører mere forskning, end de ville have gjort, hvis de 
ikke havde modtaget nogen støtte. 
For at undersøge dette kriterium i forbindelse med individuelle projekter 
undersøger Kommissionen F&U-omkostningernes struktur og udvikling i en given 
virksomhed inden for de senere år, herunder især F&U-udgifter, F&U's andel af 
omsætningen og antal beskæftigede, der arbejder med F&U, såfremt 
oplysningerne foreligger. 
356. Den 17. Juli 1992 blev der indgået en aftale mellem USA og Fællesskabet 
om anvendelsen af GATT-aftalen om handel med civile luftfartøjer på 
samhandelen med store civile luftfartøjer (over 100 pladser). Det centrale i 
aftalen er muligheden for at yde direkte statsstøtte (i form af forskud, der 
skal tilbagebetales) til udvikling af fremtidige programmer for store civile 
luftfartøjer på indtil højst 33%, når der er en rimelig forventning om, at 
der kan opnås dækning for alle omkostninger inden for en periode på 17 år fra 
tidspunktet for den første udbetaling af støtten. Tilbagebetaling er betinget 
af, at flyene rent faktisk er blevet leveret. 
Det er kun i Eureka-projekterne HDTV (EU95), JESSI (EU127), ESF (EU43) og 
Eurolaser (EU226), at undtagelsen i henhold til artikel 92, stk. 3, litra b), 
(1) EFT C 83 af 11.4.1986 
3.I.A.§3. 2 
228 
er blevet benyttet, eftersom den støtte, der ydes til virksomheder, der 
deltager i disse projekter, fremmer gennemførelsen af et vigtigt projekt af 
fælleseuropæisk Interesse*2). 
En række af de mere interessante*3) beslutninger beskrives nedenfor. 
<T8> Danmark 
357. I oktober gav Kommissionen den danske regering bemyndigelse til at yde 
132 mio. ECU ti I en fond, der skal finansiere produktudvikling. Fonden, Dansk 
Erhvervsudviklingsfond, administreres af en uafhængig bestyrelse og skal være 
selvfinansierende efter den første kapitaltilførsel, da den skal dække tab på 
sine udlånstransaktioner (lånet skal kun tilbagebetales, hvis projektet 
gennemføres med vellykket resultat) ved hjælp af indtægter fra finansielle 
investeringer. Den tilladte støtteintensitet er på 40% i tilfælde af, at 
forskningen slår fejl. I modsat fald skal lånene tilbagebetales til den 
gældende markedsrente. 
<T8> Tyskland 
358. Kommissionen godkendte et større program i februar. 
Det vedrører "Fôrderungsprogramm Biotechnologie 2000" og har et budget på 
749,3 mio. ECU i perioden 1990-1995. 
Støtten, der ydes i form af direkte tilskud, skal gå ti i industrien 
(163,3 mio. ECU af det samlede budget) og til universiteter og 
forskningsinst i tut ioner. 
Offentlige forskningsinsitut ioner, der gennemfører grundforskning, kan opnå 
støtte på indtil 100%, hvis der ikke er involveret statsstøtte. 
For industriel grundforskning er der godkendt en støttesats på 50% og for 
anvendt forskning 25%. Det overvejes at tillade en forøgelse af satsen på 10% 
til det tidligere DDR i overensstemmelse med punkt 5.4 i EF-
rammebestemmeIserne for statsstøtte til forskning og udvikling*4), som giver 
(2) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 180, og EFT C af 
11.4.1986. 
(3) En samlet liste over alle de beslutninger om statsstøtte, der er 
vedtaget af Kommissionen i år, findes i bilaget. Denne liste er 
opstillet efter beslutningstype. Offentliggørelsen i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende af beslutningen eller et resumé heraf er ligeledes 
anført med reference, hvis den forelå ved udarbejdelsen af denne 
beretning, samt med støttens nummer. Ved hjælp af disse vil 
pressemeddelelsen herom eventuelt kunne fremskaffes, såfremt den 
eksisterer. Endelig findes der et kortfattet referat af visse 
beslutninger i et af bilagene. 
(4) EFT C 83 af 11.4.1986. 
.-.•M.. 3 229 
mulighed for, at der kan ydes større støtte til projekter, der gennemføres i 
de mindst gunstigt stillede regioner. De sidste tre procentsatser gælder for 
selskaber samt forskningsinstitutioner, såfremt de deltager i forskning på 
samarbejdsbasis. 
359. For programmet "Physikalische Technologien" anmeldte den tyske regering 
et budget på 233,2 mio. ECU, hvoraf 103,1 mio. ECU var afsat til industrien. 
Kommissionen konstaterede i februar, at støtteintensiteterne i de forskellige 
forskningsfaser var i overensstemmelse med Fællesskabets politik, og den 
rejste derfor ikke indsigelse mod støtten, der er omfattet af undtagelsen i 
EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). 
360. Samme undtagelse blev benyttet i marts i forbindelse med det anmeldte 
program "Materialforschung" med et budget på 376,8 mio. ECU i 1989-1994. 
Støtteintensiteten på 50% for industriel grundforskning, der gennemføres af 
virksomheder og forskningsinstitutioner, blev godkendt -med en forøgelse på 
10% for det tidligere DDR*5). 
361. I Juli besluttede Kommissionen at afslutte proceduren efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, over for tysk støtte til forskning i 
faststof lasere (Eureka-projekt 226)*6), og godkende støtten i medfør af 
undtagelsesbestemmelserne i EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), da 
det var blevet klart, at de beregnede støtteintensiteter på grundlag af nye 
oplysninger overholdt de grænser, der er fastsat i F&U-retningslinjerne. 
362. Der blev givet grønt lys for støtteprogrammet "Luftfahrtforschung und 
Luftfahrttechnologie" i oktober. 
Der var afsat 86 mio. ECU for 1989-1991 til programmet for anvendt forskning, 
der gennemføres af virksomheder og forskningsinstitutioner. Under hensyntagen 
til de særlige forhold, der gør sig gældende inden for luftfartsindustrien, 
har Kommissionen baseret sig på punkt 5.4 i EF-rammebestemmelserne for 
statsstøtte til forskning og udvikling, hvor der accepteres en højere 
støtteintensitet, når der er tale om projekter, som indebærer en meget høj 
specifik risiko. Støtteintensiteten beløb sig til 50% brutto. 
(5) Jf. punkt 5.4 i Fællesskabets rammebestemmelser for støtte til forskning 
og udvikling (EFT C 83 af 11.4.1986), hvor der tillades en højere 
støtteintensitet, når der er tale om projekter, som gennemføres i de 
mest ugunstigt stillede områder. 
(6) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 185. 
3.I.A.§3. 4 
230 
<T6> Spanien 
363. I marts godkendte Kommissionen i medfør af undtagelsesbestemmelsen i 
EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), en støtteordning til fordel for 
virksomheder i Valencia-regionen, der har til formål at fremme industriel 
forskning og udvikling. 
Støtteprogrammet, der har et budget på 15 mio. ECU fordelt på fire år, 
omfatter tilskud på 50% i bruttosubventionsækviva lent til de tilladte 
omkostninger til grundforskning og 25% til anvendt forskning og udvikling. 
Der er mulighed for en forhøjelse på 10% i tilfælde af SMV i overensstemmelse 
med punkt 5.4 i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til forskning 
og udvikling. Kommissionen vurderede, at de regionale myndigheder var 
etableret for at tilskynde til samarbejde mellem virksomheder og 
tilvejebringe de fornødne infrastrukturer og udvikle en politik med henblik 
på at udbygge virksomhedernes forsknings-, udviklings- og 
innovâtionsaktiviteter i betragtning af industrimønstret i Valencia-regionen, 
der er præget af små arbejdskraftkrævende virksomheder, der producerer 
forbrugsgoder, og som kun har brug for lidt teknologi. 
<T8> Frankrig 
364. I perioden Januar-Juli undersøgte Kommissionen refinansiering i 1992 af 
forskningsprojekterne ANVAR, Grands Projets Innovants, PUMA og Fonds de la 
Recherche et de la Technologie, der er de vigtigste igangværende 
støtteprojekter i Frankrig. For 1992 var der afsat i alt 490 mio. ECU hertil. 
365. I juli besluttede Kommissionen at afslutte proceduren efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, der var blevet indledt over for virksomheden 
Bull med hensyn til en støtte på 380 mio. ECU, som den franske regering 
påtænkte at yde til F&U-programmet*7). Programmet, det såkaldte "projet 
technique", dækker en fireårig periode med et budget på ca. 2 mia. ECU. 
Støtteintensiteten udgør 27% i bruttosubventionsækvivalent af de godkendte 
omkostninger. 
(7) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 259. 
3.I.A.§3. 5 
231 
Det er blevet konstateret, at støtten opfyldte alle kriterier for 
støtteintensitet, kumulering og udgifternes berettigelse*8). 
<T8> I ta Iien 
366. I Juni afsluttede Kommissionen proceduren efter EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, der var indledt vedrørende lægemiddelvirksomheden SIGMA-
TAU*Q). Det har faktisk vist sig, at de effektive støttesatser (31,6% i 
bruttosubventionsækviva lent til hele projektet) er meget mindre end anslået 
af Kommissionen, da proceduren blev indledt, og at de er i overensstemmelse 
med rammebestemmelserne for støtte til forskning. 
367. I henhold til EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra b), vedrørende 
virkeliggørelse af et vigtigt projekt af fælleseuropæisk interesse blev der i 
Juli indrømmet undtagelse for støtte til virksomheden SGS-Thomson 
Microelectronics Sri, der deltager i Eureka-projekt 127/T1 (JESSI) vedrørende 
udvikling af EPROM-kredsløb med en kapacitet på 16 megabit. Projektet, der 
strækker sig over fire år, repræsenterer en investering for den italienske 
regering på 96 mio. ECU og omfatter en støtte, i form af kapitaltilskud, på 
36,6 mio. ECU. 
Støtten ydes i medfør af lov 46/82 (Fondo Speciale Ricerca applicata) og 
22/87 (Eureka-projekter) med en støtteintensitet (38,2% i 
bruttosubventionsækviva lent), der er i overensstemmelse med Fællesskabets 
rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling. 
(8) Kapitaltilførslen til Bull, der blev godkendt samtidig med støtten til 
forskning, belyses i nr. 425 i denne beretning. 
(9) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 184. 
,,.,,. 232 
Støtteintensiteten i en sektor, der er præget af meget stor konkurrence inden 
for Fællesskabet, syntes at være for høj for dette forskningsprojekt i 
betragtning af projektets afstand til markedet. 
Af de supplerende oplysninger, Kommissionen har modtaget, fremgår det, at 
grundforskningen tegnede sig for ca. 30% af projektet, og at 
støtteintensiteten derfor var tilladt. 
Projektet, der vedrører lægemiddelsektoren, omfatter en investering på 
30 mio. ECU, forskning i seks år og en støtte på 9,4 mio. ECU i form af 
kapitaltilskud og et lavtforrentet lån. 
<T8> Nederlandene 
368. Kommissionen godkendte i maj det nederlandske F&U-program for industrien 
vedrørende gassificering af kul. Formålet med programmet er at udvikle den 
teknologiske viden inden for elproduktion ved hjælp af gassificering af kul 
kombineret med damp- og gasturbiner. 
Budgettet indtil udgangen af 1996 andrager ca. 13 mio. ECU. Kombinationen af 
36% industriel grundforskning og 64% anvendt forskning finansieres med en 
støtteintensitet på 31% brutto. 
369. Det nederlandske D2TV-selskab modtog en støtte på 15 mio. ECU I perioden 
til og med 1996. Kommissionen godkendte i maj støtten på grundlag af EØF-
Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), på grund af den tilladte intensitet 
på 10,8%, men også fordi den gav mulighed for at udvikle aktiviteter med 
henblik på at sende, dekode og modtage transmissioner, som overholder HD-MAC-
og D2-MAC-standarderne. Denne beslutning er i overensstemmelse med 
Kommissionens politik på HDTV-området (højopiøsnings-tv). 
370. I september benyttede Kommissionen undtagelsesbestemmelserne i 
artikel 92, stk. 3, litra b), til i 1992 at give grønt lys for ca. 
20 mio. ECU til Philips' deltagelse I Eureka-projekterne JESSi (EU 127) og 
HDTV (EU 95). 
371. Den nederlandske stålvirksomhed Hoogovens deltager i Eureka-projekt 
CARMAT (EU 13). Den gennemfører specifikke aktiviteter inden for industriel 
grundforskning, som den nederlandske regering har foreslået en støtte på 
1,23 mio. ECU til. Da støtteintensiteten androg 25% brutto, rejste 
Kommissionen ikke indsigelse i oktober. 
3.I.A.§3. 7 
233 
Støtten er endvidere blevet behandlet i henhold til Kommissionens beslutning 
3855/91 af 27. november 1991*1°), der fastsætter Fællesskabets regler for 
støtte ti I stål industrien. 
(10) EFT L 362 af 31.12.1991. 
3.I.A.§3. 8 
<T8> Det Forenede Kongerige 234 
372. I juli 1992 rejste Kommissionen ikke indsigelse mod refinansiering af 
fire britiske F&U-støtteprogrammer. 
ATP, LINK og GICP fremmer projekter med forskningssamarbejde mellem 
selskaber, universiteter og forskningsinstitutioner. 
Eureka-initiativet fremmer britisk deltagelse i Eureka-projekter. 
Budgetterne androg i alt 139 mio. ECU. 
373. De britiske myndigheder anmeldte endvidere statsstøtte i form af direkte 
tilskud til forskellige virksomheder, forskningsorganisationer og 
universiteter, der deltager i Eureka-projekt 194 (vurdering af 
højeffektslasere til industriel brug). Budgettet for 1991-1996 beløber sig 
til ca. 2,5 mio. ECU. Støtten blev fundet forenelig med fællesmarkedet i 
henhold til EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), idet 
støtteintensiteten var 37,9% for industriel grundforskning og 13,9% for 
anvendt forskning. 
374. I december rejste Kommissionen ikke indsigelse mod støtteprojektet 
"forskningssamarbejde inden for byggesektoren". Støtten er knyttet til en 
F&U-kontrakt, der blev indgået med industrivirksomheder på grundlag af en 
åben udbudsprocedure. Alle rettigheder til resultaterne tilfalder staten og 
entreprenøren. Da resultaterne ikke udelukkende tilfalder staten, men også de 
deltagende virksomheder, fandt Kommissionen, at projektet opfylder 
betingelserne i EØF-Traktatens artikel 92, stk. 1. På grundlag af 
støtteintensitet, kumulering og fælleseuropæisk interesse blev projektet 
godkendt i medfør af undtagelsesbestemmelserne i Traktatens artikel 92, 
stk. 3, IItra c). 
iVb 3.I.A.§4.a. 1 
<T4> §4. Støtte til industrisektorer. 
der er omfattet af EF-regIer_for_s_tatsstøtte 
<T5> - Generelt 
375. En række industrisektorer er omfattet af rammeregler for statsstøtte. 
Det drejer sig om sektorer, der karakteriseres ved eller har været 
karakteriseret ved betydelige omstruktureringer, som på kort sigt har medført 
eller kan medføre betydelige tab af arbejdspladser. Alle disse sektorer er 
desuden udsat for en hård international konkurrence. 
Kommissionen har i denne situation ment, at det er nødvendigt med en endnu 
strammere kontrol med støtten, og at nogle støtteprojekter (ja faktisk alle) 
skal anmeldes, selv om de falder ind under allerede godkendte 
støtteordninger. Med et sådant system mener Kommissionen, at den bedre er i 
stand til at vurdere støtteforanstaltningernes konsekvenser i de forskellige 
sektorer og til at forhindre at staterne overbyder hinanden. De 
retningslinjer og regler, der opstilles i disse rammebestemmelser, øger 
desuden staternes og virksomhedernes retssikkerhed. 
Med undtagelse af de af EKSF-Traktaten omfattede sektorer, som er genstand 
for en rammebeslutning fra Kommissionen, der forudsætter en samstemmende 
udtalelse fra Rådet, samt skibsbygningsindustrien, hvor Rådet har vedtaget 
direktiver på grundlag af Traktatens artikel 92, stk. 3, litra d), anvender 
Kommissionen artikel 93, stk. 1. Sidstnævnte bestemmelse giver mulighed for 
at foreslå medlemsstaterne rammebestemmelser, som således ændrer de 
ordninger, der er godkendt i den pågældende sektor. I tilfælde af 
uoverensstemmelse kan Kommissionen indlede proceduren i Traktatens 
artikel 93, stk. 2, som resulterer i en beslutning, der forpligter 
medlemsstaten til at overholde rammebestemmelserne, dog med forbehold af 
eventuelle undtagelsesbestemmelser, som de nationale myndigheder måtte have 
påberåbt sig under proceduren. 
Nytten af disse rammebestemmelser kunne tages op til ny overvejelse, hvis der 
blev fastlagt en ramme for støtte til meget kapitalintensive investeringer. 
3.I.A.§4.a. 2 
236 
<T6> a) Skibsbygningsindustr i 
<T7> Ændring af syvende direktiv (tidligere DDR) 
376. Rådet vedtog den 20. Juli 1992 direktiv 92/68/EØF om ændring af syvende 
direktiv 90/684/EØF*1) om støtte til skibsbygningsindustrien. Det syvende 
direktiv udgør den generelle ramme for støtte, mens det nye direktiv skaber 
en særlig overgangsordning for det tidligere DDR med henblik på at give 
virksomhederne i de nye delstater mulighed for at foretage omstrukturering og 
blive konkurrencedygtige. Ifølge direktivet må driftsstøtten til skibsbygning 
og ombygningsvirksomhed frem til 31. december 1993 i disse værfter ikke 
overstige et loft på 36% af værfternes rekonstruerede omsætning før støtte. 
Dette loft er betydeligt højere end det, der gælder for andre EF-værfter. 
Ifølge en tidsplan, som Kommissionen har godkendt, skal den tyske regering 
til gengæld inden 31. december 1995 have gennemført en ægte og irreversibel 
nettokapacitetsreduktion på 40% af den kapacitet på 545 000 kbt, som fandtes 
i det tidligere DDR pr. 1. Juli 1990. Gennemførelsen af ovenstående vil blive 
nøje overvåget af Kommissionen og rapporteret til medlemsstaterne. 
Kommissionen har desuden for 1993 besluttet at fastholde de støttelofter for 
skibsbygning, der var gældende i 1992. 
<T7> . Konkrete sager 
<T8> Tyskland 
377. I Juli 1992 besluttede Kommissionen at forbyde en støttepakke til 
skibsbygningsudvikling, som Tyskland havde foreslået for det kinesiske 
skibsværft C0SC0, efter at Kommissionen i oktober 1991 havde indledt 
proceduren i EØF-Traktatens artikel 93, skt. 2, for at undersøge, om 
udviklingsstøtten skulle behandles som en tilladelig udviklingsstøtte til 
Kina eller som driftsstøtte til tyske skibsværfter, hvor skibene skulle 
bygges. Kommissionen fandt, at den foreslåede støtte ikke er en egentlig 
udviklingsstøtte, men snarere driftsstøtte til værfterne Bremer Vulkan 
(Vesttyskland) og Mathias-Thesen (tidligere DDR), hvor ordrerne skulle 
placeres, og at den anmeldte støtte skulle forbydes. 
(1) EFT L 380 af 31. december 1990 og Tyvende Beretning om 
Konkurrencepolitikken, nr. 181-183. 
3.I.A.§4.a. 3 
237 
378. I december 1992 besluttede Kommissionen at godkende frigivelsen af den 
første støtterate til Meeres-Technik-Werft, tidligere Mathias-Thesen-Werft 
(MTW) i Wismar, Mecklenburg-Vorpommern (tidligere DDR). Den første rate udgør 
93,2 mio. ECU i driftsstøtte, 46,2 mio. ECU i investeringsstøtte og 8,8 mio. 
ECU i støtte til lukning. Frigivelse af yderligere rater vil afhænge af, om 
den tyske regering kan godtgøre over for Kommissionen, at støtten vil 
fortsætte med at overholde de regler, der er fastsat i syvende direktiv om 
støtte til skibsbygningsindustrien, og særlig det nye direktiv 92/68/EØF om 
en undtagelse fra syvende direktiv med henblik på at tillade fornøden ekstra 
støtte til omstrukturering af værfter i de nye delstater. 
<T8> Grækenland 
379. Kommissionen besluttede i december at afslutte proceduren i EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, vedrørende støtteordninger til driftsstøtte i 
Grækenland i forbindelse med reparationer og en procedure om støtte til 
Neor ion-værftet. 
Kommissionen har samtidig i henhold til artikel 10 i syvende direktiv om 
støtte til skibsbygningsindustrien godkendt støtte i form af 
gældsafskrivninger i forbindelse med en finansiel omstrukturering, der var 
forbundet med salg af fire offentligt ejede skibsværfter. 
Den græske regering forpligtede sig til at sikre, at hvis alle værfter ikke 
var afhændet ved salg inden den 31. marts 1993, ville værfterne blive lukket, 
og at denne lukning ville være en irreversibel lukning som fastsat i 
artikel 7 i direktivet. 
Et af værfterne, nemlig Elefsis-værftet, er allerede blevet solgt. De andre 
tre værfter, Neorion-værftet i Syros, He Ilenic-værftet og Nafsi-værftet, 
befandt sig alle under særlige Iikvidationsprocedurer i henhold til den 
græske lovgivning. For så vidt angår Neorion havde en offentlig 
tiIbudsprocedure resulteret I en aftale om salg til den højest bydende, men 
sagen var stadig ikke afgjort. For så vidt angår Nafsi var den offentlige 
tiIbudsprocedure i gang. Hellenic forventes at lukke sine aktiviteter 
vedrørende kommerciel skibsbygning. Værftet vil fortsætte sine 
forsvarsmæssige skibsbygningsaktiviteter, der ikke udgør mere end 51% af 
værdien af selskabet som fastat i artikel 10, stk. 3, i syvende direktiv. 
3.I.A.§4.b. 4 
238 
<T6> b) Stål omfattet af EKSF-Traktaten 
<T7> Ståistøttereglerne 
380. De nye støtteregler for stål (beslutning nr. 3855/91/EKSF) trådte i 
kraft den 1. Januar 1992 og gælder - med visse ændringer i forhold til de 
tidligere regler - frem til 31. december 1996*2). Bortset fra ændringen af 
artikel 2 (støtte til F&U) vedrører den vigtigste ændring støtte, der ydes 
efter den almindelige ordning for regional investeringsstøtte til fordel for 
stålvirksomheder i det tidligere DDR. 
381. I henhold til artikel 2 kan støtte til F&U anses for at være forenelig 
med fællesmarkedet, hvis den overholder reglerne i EF-rammebestemmelserne for 
statsstøtte til F&U, og bestemmelserne for stålsektoren er dermed blevet 
bragt mere på linje med reglerne for andre sektorer. 
382. Efter artikel 5 i støttereglerne kan der ydes investeringsstøtte til 
stålvirksomheder i det tidligere DDR, hvis støtten ledsages af en reduktion 
af den samlede produktionskapacitet i de nye delstater. I Kommissionens 
beslutning i den første vigtige sag, hvor der blev givet støtte til 
"Walzwerke I Isenburg GmbH", specificerede Kommissionen nærmere sin 
fortolkning af artikel 5. Den besluttede at kræve en samlet 
kapacitetsreduktion for varmvaIsede færdigprodukter på 10% af kapaciteten i 
1990 (året for Tysklands forening) og at tage denne betingelse i betragtning 
i undersøgelsen af hver enkelt sag vedrørende statsstøtte til 
stålvirksomheder i det tidligere DDR. 
383. Artikel 5 fastsætter også den periode, i hvilken der kan ydes en sådan 
regionalstøtte i DDR (indtil 31. december 1994 og indtil 31. december 1995 
for de særlige skattemæssige indrømmelser), og denne periode afviger fra 
støttereglernes generelle gyldighedsperiode. Dette hænger sammen med den 
regionale investeringsstøttes ekstraordinære karakter og den periode, der 
anses for at være passende for at modernisere de pågældende stå I an læg, og som 
er sat t i I tre år. 
(2) Enogtyvende Beretning om Konkurrence, nr. 208. 
3.I.A.§4.b. 5 
239 
<T7> C02~afgiften i Danmark og Nederlandene 
384. Kommissionen ændrede stålstøttereglerne i Juli - efter at have fået 
Rådets samtykke - for at tillade støtte til danske og nederlandske stålværker 
i form af fritagelse fra de nye C02/energiafgif ter, der blev indført I 
disse to lande. 
385. Begge lande havde anmeldt disse afgiftsordninger til Kommissionen i 
overensstemmelse med EØF-Traktatens artikel 93. Kommissionen ville ikke 
modsætte sig støtten*3) 1 almindelighed. Denne støtte falder imidlertid ikke 
ind under de støtteforanstaltninger, der er tilladt ifølge 
stålstøttereglerne, og er derfor forbudt efter EKSF-Traktatens artikel 4, 
litra c). Da de supplerende omkostninger, som afgiften vil påføre de danske 
og nederlandske stålværker, vil påvirke deres konkurrenceevne over for 
udenlandske konkurrenter, hvilket vil være en uberettiget virkning, 
besluttede Kommissionen også at godkende støtten i disse sektorer via en 
ændring i stålstøttereglerne. 
<T8> Tyskland 
386. Kommissionen godkendte i februar en række regionale støtteordninger til 
EKSF-ståIIndustrien i det tidligere DDR. Beslutningen vedrørte den største 
regionalordning - fællesprogrammet for forbundsregeringen og delstaterne til 
forbedring af de regionale økonomiske strukturer (20. plan) - der giver 
mulighed for at yde investeringsstøtte. Kommissionen godkendte også 
skattelempelsen for investeringer (Invest itionszulagengesetz 1991) og de 
særlige afskrivningsordninger for stålindustrien i det tidligere DDR. 
387. Inden for denne ramme er det blevet muligt at bruge regionalstøtte til 
produktive investeringer i stålsektoren op til en intensitet på 23% brutto. 
Denne støtte kan kombineres med forskellige former for investeringsstøtte 
eller anden bistand op til et maksimum på 12%, således at den samlede støtte 
til et enkelt investeringsprojekt ikke kan overstige et intensitetsloft på 
35% som godkendt af Kommissionen i overensstemmelse med bestemmelserne i EØF-
Traktaten. 
(3) Jf. nr. 451 i denne beretning. 
3.I.A.§4.b. 6 
240 
388. Kommissionen undersøgte Treuhandanstalts salg af Stahl- und Walzwerk 
Brandenburg GmbH og Hennigsdorfer Stahl GmbH, to stålværker i det tidligere 
DDR, til den italienske stå I gruppe Riva. Formålet med undersøgelsen var at 
fastslå, om transaktionen både var forenelig med Kommissionens beslutning af 
september 1991 om Treuhandanstalts aktiviteter og med Fællesskabets 
stålstøtteregler. Kommissionen godkendte i denne henseende privatiseringen i 
april 1992, idet den fandt, at transaktionen ikke indeholdt støtteelementer 
på baggrund af den store internationale annoncering, der gik forud for 
salget, og det forhold, at Riva havde givet det bedste bud. 
389. I Juni traf Kommissionen en beslutning i det første større 
investeringsprojekt i østtysk stålindustri med offentlig støtte og godkendte 
investeringsstøtte til Walzwerke I Isenburg GmbH i henhold til to 
regionalstøtteordninger, som den havde godkendt i februar. Kommissionen 
vurderede den foreslåede støtte i lyset af artikel 5 i stålstøttereglerne og 
fastslog, at investeringen ikke forøgede produktionskapaciteten på I Isenburg-
anlægget, og at investeringen blev ledsaget af en væsentlig reduktion af 
kapaciteten for råstål og varmvalsede færdigvarer sammenlignet med 1990. 
Denne reduktion blev opnået gennem definitiv lukning af nogle anlæg i 1990 og 
gennem en gradvis kapacitetsnedskæring på gamle anlæg, som ikke vil blive 
erstattet af nye. 
390. I september godkendte Kommissionen, at den 21. plan vedrørende 
fællesprogrammet for forbundsregeringen og delstaterne til forbedring af de 
regionale økonomiske strukturer udvides til også at omfatte stålindustrien i 
de nye tyske delstater. 
391. I december godkendte Kommissionen, at "Invest itionszulagengesetz 1992" 
(skattelempelser for investeringer) udvides til også at gælde for EKSF-
stålindustrien i det tidligere DDR. Denne godkendelse indebærer særlig, at 
der bliver mulighed for at indrømme skattelempelser med en intensitet på 8% 
til fordel for de investeringer, der iværksættes i de nye delstater inden 
udgangen af juni 1994 og afsluttes inden udgangen af 1996, og skattelempelser 
med en intensitet på 5% til fordel for investeringer, der iværksættes og 
afsluttes i perioden fra 1. Juli 1994 til 31. december 1996. Kommissionen har 
anmodet de tyske myndigheder om at sikre, at hver enkelt støtte der ansøges 
om under nævnte ordning, bliver anmeldt til Kommissionen i henhold 
3.I.A.§4.b. 7 
241 
til artikel 6 i stålstøttereglerne (beslutning nr. 3855/91/EKSF af 
27.11.1991). Kommissionen skal vurdere hvert enkelt anmeldt støtteprojekt med 
hensyn til dets forenelighed med bestemmelserne I nævnte beslutning og særlig 
med beslutningens artikel 5 og 1. 
<T8> Spanien 
392. Kommissionen indledte i Juli 1991 proceduren efter artikel 6, stk. 4, i 
stå I støttebestemmelserne for at undersøge en række støtteforanstaltninger, 
der var truffet til fordel for den spanske spec la I stålproducent Acenor, og 
som satte selskabet i stand til at fortsætte på trods af finansielle 
vanskeligheder. 
393. I november forelagde Kommissionen Rådet en meddelelse, hvori den 
anbefalede, at man i henhold til EKSF-Traktatens artikel 95 godkendte en 
samlet støtte på 505 mio. ECU til støtte for en omstruktureringsplan for 
Sidenor, der også involverede Acenor og Foarsa og indebar en reduktion af 
kapaciteten på 31% og en reduktion i arbejdsstyrken på 39%. 
394. Kommissionen forelagde samtidig Rådet en meddelelse om den foreslåede 
omstruktureringsplan for det spanske offentlige integrerede stålseiskab, 
Corporaciôn de la Sidérurgia Integral (CSI), som også omfattede Ensidesa og 
Ai tos Hornos de Vizcaya. Kommissionen fandt, at planen var levedygtig og 
repræsenterede en modig og konstruktiv metode til at omstrukturere den 
spanske stålindustri. I lyset af vanskelighederne på EF-stålmarkedet anlagde 
Kommissionen imidlertid det synspunkt, at forholdet mellem støtteintensiteten 
(samlet støtte på 3,986 mia. ECU, hvoraf hovedparten var uforenelig med 
stålstøttereglerne og kun kunne godkendes ved anvendelse af artikel 95 i 
EKSF-Traktaten) og omfanget af den foreslåede omstrukturering måtte 
forbedres. Industriministrene kunne på deres rådsmøde den 24. november 1992 
ikke nå til enighed om de spanske forslag, og de besluttede derfor at udskyde 
yderligere drøftelser til begyndelsen af 1993. 
3.I.A.§4.b. 8 
242 
<T8> Italien 
395. I Juli besluttede Kommissionen at indlede proceduren i artikel 6, 
stk. 4, i stå I støttebestemmelserne (beslutning nr. 3855/91/EKSF*4)) for at 
undersøge en mulig støtte til det offentligt ejede selskab Ilva. Det 
statsejede holdingselskab IRI, der er aktionær i Ilva, havde besluttet at øge 
Ilvas kapital med 421 mio. ECU i to omgange. Den første kapitalforhøjelse på 
227 mio. ECU vil bestå i, at et andet IRI-selskab, Sofin Spa, vil blive 
indlemmet i Ilva, mens den anden forhøjelse vil komme direkte fra IRI. 
396. Kapitalforhøjelserne er en del af en større plan om at forbedre 
selskabets finansielle situation. Ifølge en plan, som blev forelagt 
Kommissionen tidligere i år, ville Ilva dels fremskaffe mindst yderligere 
421 mio. ECU ved frasalg af en iang række aktiver, som ikke er en del af 
selskabets kernevirksomhed, dels tilvejebringe 647 mio. ECU ved at sælge 
aktier på børsen. 
397. Siden Ilva i Juni 1992 gav meddelelse om et tab på sine transaktioner i 
1991, kunne der imidlertid ikke som tidligere påregnet fremskaffes 
554 mio. ECU på grundlag af Ilvas emission på børsen. Reglerne i Italien er 
således, at kun selskaber med overskud i de sidste tre år i træk kan operere 
på børsen. Kommissionen mente, at IRI på det tidspunkt, hvor den fremlagde 
sine planer burde have vidst, at selskabet risikerede at få tab i 1991, 
således at det ikke ville være muligt at sælge Ilvas aktier på børsen i 1993 
som planlagt. 
398. Det er under disse omstændigheder tvivlsomt, om en kommerciel investor 
ville gå videre med resten af planen og binde yderligere kapital i selskabet 
uden at udvikle et bedre alternativ. Kommissionen fandt derfor, at 
kapitalforhøjelsen kunne indeholde statsstøtte. 
(4) EFT L 362 af 31.12.1991. 
3.I.A.§4.c. 9 
243 
<T6> c) Stå I sektorer uden for EKSF 
399. Kommissionen godkendte i marts investeringsstøtte til Mannesmann-
Rohrenwerke Zei thai n/Sachsen, en producent af sømløse stålrør i det tidligere 
DDR, i henhold til to regionale investeringsstøtteordninger 
(investeringstilskud og skattelempelser), Kommissionen havde godkendt i 
februar. 
3.I.A.§4.d. 10 244 
<T6> d) Støtte til kulindustrien 
400. Kommissionen fastsatte i 1992 i overensstemmelse med beslutning nr. 
2064/86/EKSF*5) og bestemmelserne i EKSF-Traktaten sine undersøgelser af 
støtteforanstaltninger til kulindustrien. 
Der er blevet givet tilladelse til de af medlemsstaterne påtænkte finansielle 
foranstaltninger til kulindustrien, såfremt de har opfyldt målene og 
kriterierne i den nævnte beslutning og de særlige mål i EKSF-Traktatens 
artikel 2 og 3. 
Kommissionen har givet sin tilladelse under forudsætning af, at den støtte 
medlemsstaterne planlægger at give kulindustrien i Fællesskabet nedskæres i 
rimelig grad og ledsages af planer for strukturomlægning, modernisering og 
rat ionaliser ing. 
For så vidt angår 1992, har Kommissionen ved beslutning af 11. december 1991 
og 30. september 1992 godkendt støtteprojekter for Belgien*6) og 
Frankrig*7). Ved beslutning af 30. september 1992*8) godkendte 
Kommissionen nogle direkte finansielle foranstaltninger til fordel for 
kulindustrien i ForbundsrepubI ikken Tyskland. 
Ved beslutning af 25. november. 1992*9) rettet til den tyske regering, 
godkendte Kommissionen for 1991 og 1992 den finansielle foranstaltning 
vedrørende udligningsbeløb, der skal betales til el-producenter indenfor 
rammerne af tredje lov om kulproduceret elektricitet. Med denne beslutning 
traf Kommissionen ligeledes afgørelse om den supplerende finansielle 
foranstaltning i forbindelse med forhøjelsen af udligningsbeløbet inden for 
rammerne af den nævnte lov for 1989 og 1990, samt for 1990-1992 for så vidt 
angår de finansielle foranstaltninger vedrørende udligningerne mellem 
mineområderne og stenkul med ringe indhold af 
(5) EFT L 177 af 1.7.1986. 
(6) EFT L 22 af 31.1.1992. 
(7) EFT L 310 af 27.10.1992. 
(8) EFT L 310 af 27.10.1992. 
(9) EFT L 21 af 29.1.1993. 
3.I.A.§4.d. 11 2 A r 
fiygtigo materialer. Med hensyn til udligningsbeløbene i forbindelse med 
tredje lov, gælder Kommissionens godkendelse kun betaling til dækning af 
løbende udgifter for 1990-1992. 
Ved beslutning af 23. december 1992*1°) har Kommissionen for 1992 godkendt 
den finansielle foranstaltning, der består i udligningsbeløb til el­
producenterne inden for rammerne af støtteordningen OF ICO. Ved en anden 
beslutning af samme dato*11) tog Kommissionen ligeledes stilling til 
forskellige andre finansielle foranstaltninger, som den spanske regering 
havde truffet for 1991, 1992 og 1993. 
Ved beslutning af 23. december 1992*12) rettet til den portugisiske 
regering, godkendte Kommissionen for 1992 finansielle foranstaltninger til 
fordel for den portugisiske kulindustri. 
Kommissionen har endelig vedtaget en rammebeslutning om den nye støtteordning 
for kulindustrien, der er blevet forelagt Rådet til samstemmende udtalelse. 
(10) Under offentliggørelse. 
(11) Under offentliggørelse. 
(12) Under offentliggørelse. 
Støtte til kulindustrien 
Støtte til den løbende produktion i 1991 og 1992 u> 
H 
> 
(O) 
I mio. ECU 
Støtte i henhold 
til beslutning 
2064/86/EKSF 
1. Direkte in­
terventioner 
- artikel 3 
- artikel 4 
- artikel 5 
- artikel 6 
- anden 
støtte 
I ALT 
i ECU/Pr. 
produceret ton Belgien 
1992 
33,5 
33,5 
90,54 
2. Indirekte in- 7,4 
terventioner 
I ALT 40,9 
I ECU/Pr. ton |110,54 1991 
53,4 
53,4 
84,36 
7,8 Forbundsrep. 
Tyskland 
1992 
177,7 
1624,6 
65,6 
1867,9 
25,73 
2466,7 
61,2|4334,6 
96,68 59,71 1991 
209,6 
1656,7 
66,8 
1933,1 
26,55 
2569,6 Spanien 
1992 
379,7 
66,3 
446,0 
23,47 
17,3 
i 
4502,7! 463,3 
61,85! 24,38 
i 1991 
390,0 
11,3 
217,6 
618,9 
34,00 
48,50 
667,4 
36,66 Frankrig 
1992 
186,9 
186,9 
19,27 
-
186,9 
19,27 1991 
165,3 
165,3 
16,36 
-Portugal 
1992 
5,0 
0,8 
5,8 
21,48 
-
165,3! 5,8 
16,36 21,48 1991 
4,5 
4,5 
19,40 
-
4,5 
19,40 Det Forenede 
Kongerige 
1992 
-
-
_ 1991 
-
-
_ Fælles­
skabet 
1992 
782,8 
1624,6 
65,6 
67,1 
2540,1 
13,62 
2491,4 1991 
822,8 
1656,7 
11,3 
66,8 
217,6 
2775,2 
14,37 
2625,9 
5031,515401,1 
26,98 27,95 
i ro 
ON 
3.I.A.§4.e. 13 
247 
<T6> e) Støtte til kunstfiber.sektoren 
Forlængelse af støttereglerne 
401. I kunstfibersektoren har Kommissionen - efter at have forlænget de gamle 
støtteregler med udløb den 18. Juli 1992 til 31. december 1992 - udarbejdet 
nye støtteregier, som skal gælde fra 1. Januar 1993 til 31. december 1994. 
Indholdet svarer til de regler, der har været gældende siden 1977, men 
teksten er blevet præciseret og opstrammet på visse punkter. 
Med hensyn til fremstillingsprocessen udvides den nye tekst til også at 
omfatte polymer isering, når denne proces er integreret i selve 
produkt ionsudstyret. 
Kommissionens vurdering vil biive centreret om kravet om, at der skal 
foretages en betydelig reduktion af produktionskapaciteten i den virksomhed, 
der søger om støtte. 
Der vil blive foretaget en vurdering af denne reduktion på grundlag af hvert 
enkelt projekts særegne karakteristika, og særlig under hensyntagen til 
støttens intensitet, investeringernes størrelse, deres lokalisering og deres 
regionaludvik!ingsbidrag og til udviklingen i den gennemsnitlige 
kapacitetsudnyttelsesgrad i sektoren, til virksomheden og den koncern, som 
den t i I hører . 
<T8> Tyskland 
402. Kommissionen har taget stilling til støtteforanstaltninger til 
virksomheder i delstaterne i det tidligere DDR. Den traf positive 
beslutninger vedrørende støtteforanstaltningerne, bl.a. under hensyntagen 
til støtteforanstaltningernes regionale virkning: 
Ved beslutning af 30. september godkendte den således to støtteprojekter 
til virksomhederne HOECHST GUBEN og MARKISCHE FASER, begge beliggende i 
delstaten Brandenburg 
Ved beslutning af 28. oktober godkendte Kommissionen ligeledes 
støtteprojektet til virksomheden THURINGISCHE FASER/SCHWARZA i delstaten 
ThUr ingen. 
3.I.A.§4.e. 14 
248 
<T8> I tal len 
403. Kommissionen besluttede i maj at indlede proceduren i artikel 93, 
stk. 2, mod støtteprojektet på 80 mio. ECU til virksomheden SNIA-Fibres. 
Kommissionen fandt nemlig, at den planlagte støttes positive virkninger - som 
følge af de effekter man kan forvente ud fra en regional synsvinkel 
(oprettelse af arbejdspladser i Mezzogiorno) - kunne blive elimineret som 
følge af støttens sektormæssige konsekvenser. 
Kunstfibersektoren karakteriseres af en voksende overkapacitet, hvilket 
betyder, at Kommissionen må vurdere den planlagte støtte til virksomhederne i 
sektoren ud fra udviklingen i virksomhedernes produktionskapacitet og på 
grundlag af kapacitetsudnyttelsesgraden. 
Kommissionen besluttede i december at godkende den planlagte støtte på den 
betingelse, at virksomheden vil reducere sin produktionskapacitet med 10% 
inden udgangen af 1995. 
<T8> Luxembourg 
404. I september afsluttede Kommissionen med en positiv beslutning den i 
oktober 1991 indledte procedure*13) mod en planlagt støtte på 370 000 ECU 
til virksomheden Technofibres S.A. 
Kommissionen fandt, at den planlagte støtte tog sigte på at forbedre 
kvaliteten af produkterne uden at medføre en forøgelse af virksomhedens 
produktion, hvilket ville have været i strid med kravene i støttereglerne for 
sektoren. Kommissionen mente desuden, at støtten bidrager til at udvikle den 
pågældende region. 
(13) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, bilag III.B.1. 
3.I.A.§4.f . 15 249 
<T6> f) Støtte til motorkøretøjsindustrien 
405. I december 1988 indførte Kommissionen første gang på grundlag af EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 1, rammebestemmelser for statsstøtte til 
bilindustrien for en periode af to år med virkning fra 1. Januar 1989, 
hvorefter der skulle finde en revision sted*14). I december 1990 besluttede 
Kommissionen at forny bestemmelserne uden at fastsætte en frist for 
anvendelsesperioden. Kommissionen forpligtede sig dog til efter to år at 
gennemgå reglerne og træffe beslutning om mulige ændringer eller om reglernes 
ophævelse efter høring af medlemsstaterne*15). 
Som lovet i december 1990 har Kommissionen nu gennemgået rammebestemmelserne 
med medlemsstaterne på et multilateralt møde, der fandt sted den 8. december 
1992. På mødet gav et stort flertal af medlemsstaterne udtryk for tilfredshed 
med rammebestemmelsernes nuværende anvendelse og ønskede, at de fortsat 
skulle gælde i de næste år. Nogle medlemsstater var imidlertid ikke enige i 
Kommissionens forslag om ændring eller udvidelse af de gældende 
rammebestemmeI ser. 
Kommissionen besluttede derfor i december, at rammebestemmelserne ikke skulle 
ændres. De vil gælde, indtil Kommissionen foretager den næste gennemgang af 
bestemmelserne. 
406. Anvendelsen af rammebestemmelserne for statsstøtte til bilindustrien har 
givet anledning til følgende kommissionsbeslutninger. 
<T8> Belgien 
407. Kommissionen besluttede i februar at godkende støtte til innovation 
(subvention på 0,6 mio. ECU og skattefritagelse for ejendomme) og til 
miljøbeskyttelse (subvention på 1,7 mio. ECU og skattefritagelse for 
ejendomme) for investeringer foretaget af Volvo Europe Car NV I Gent. Den 
samlede støtteintensitet, der kan ydes af den flamske regionale regering 
efter loven om økonomisk vækst fra 1959 er ca. 6,5% i 
nettosubventionsækvivalent. For så vidt angår støtte til innovation er 
bruttosatsen 8%. Investeringerne vedrører innovation på europæisk plan med 
(14) Jf. Nittende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 127. 
(15) Jf. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 249 
3.I.A.§4.f. 16 
250 
store tekniske og kommercielle risici. For så vidt angår støtte til 
miljøbeskyttelse er bruttosatsen på 15% i overensstemmelse med Fællesskabets 
rammeregler for støtte til miljøet. Kommissionen har taget hensyn til, at 
projektet ikke vil medføre en kapacitetsforøgelse, men derimod forøge 
virksomhedens fleksibilitet og produktivitet. 
<T8> Tyskland 
408. Efter indledningen af proceduren i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, 
den 27. februar 1991*16), traf Kommissionen i april 1992 følgende beslutning 
om betingelserne i forbinde i se med Daimler-Benz AG's køb af en grund i 
Berlin*17): 
Forskellen mellem den af Berlins senat fastsatte salgspris og den en 
uafhængig sagkyndig fastsat pris, nemlig 43,8 mio. ECU, udgør støtte i 
henhold til EØF-Traktatens artikel 92, stk. 1. En del af støtten, nemlig 
26,8 mio. ECU, kan omfattes af undtagelsen i artikel 92, stk. 2, litra c) 
("støtteforanstaltninger for økonomien i visse af Forbundsrepublikken 
Tysklands områder, som er påvirket af Tysklands deling, i det omfang de er 
nødvendige for at opveje de økonomiske ulemper, som denne deling har 
forårsaget"), da den blev ydet inden Tysklands forening og svarer til 
kompensationen for de ekstra omkostninger, som Daimler-Benz har båret på 
grund af byplanlægningshensyn, der implicit blev fastsat af de lokale 
myndigheder som følge af byens deling. Resten af støtten, nemlig 
17 mio. ECU, kan ikke omfattes af nogen undtagelse i Traktaten, og bør 
t i I bagebeta I es. 
Denne beslutning - efter beslutningen om Toyotas etablering i Det Forenede 
Kongerige I 1991*18) - viser, at Kommissionen Interesserer sig mere og mere 
for støtte til erhvervelse af grunde. Kommissionen er tilbøjelig til først 
at træffe sine beslutninger desangående efter at have anmodet de nationale 
myndigheder om at fremsende en rapport - der skal være udarbejdet af en 
officiel og uafhængig sagkyndig - om de pågældende grundes markedsværdi. 
409. I december afsluttede Kommissionen den i december 1991*19) indledte 
procedure i Traktatens artikel 93, stk. 2, mod støtte til OPEL AG til 
investeringer i Eisenach (tidligere DDR). Støtten har et regionalt 
(16) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 255. 
(17) EFT L 263 af 09.09.1992. 
(18) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 239. 
(19) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 235. 
3.I.A.§4.f. 17 
251 
sigte med en intensitet på 28,9% bruttosubventionsækvivalent, og kan 
godkendes, da den svarer til den meromkostning, der skyldes investeringens 
lokalisering. Den forventes også at få en væsentlig virkning i de nye 
delstater, hvor den socio-økonom i ske situation er meget vanskelig. Det 
forventes således, at der direkte skabes 2 000 nye arbejdspladser og 
indirekte 2 500 nye arbejdspladser. Støtten til miljøbeskyttelse, der tager 
sigte på at reducere forureningen fra malerværkstedet, kan ligeledes 
godkendes, da investeringen går ud over det hidtil præsterede på dette 
område. 
<T8> Italien 
410. I september besluttede Kommissionen at godkende statsstøtte til Iveco 
til udvikling af nye lastbilmotorer og gearkasser med kodenavnet Elena. 
Støtten blev anmeldt af den italienske regering i henhold til EF-
rammebestemmelserne for statsstøtte til bilindustrien og vil blive ydet i 
henhold til lov 46/82 om støtte til industriel innovation. Elena er et joint 
venture EUREKA-proJekt, der hovedsagelig gennemføres af Iveco i samarbejde 
med et fælles europæisk net af industrivirksomheder, hovedsagelig 
leverandører af motorkomponenter og laboratorier. Projektet løber fra 1990 
til 1995 med en samlet omkostning - for Iveco - på 144,9 mio. ECU. 
Den foreslåede støtte vil tage form af et lån på 80,1 mio. ECU på lempelige 
vilkår. Statsstøtteelementet i lånet anslås til at udgøre 17,4% af de 
støtteberettigede omkostninger, udtrykt i bruttosubventionsækviva lent. 
Ved godkendelsen af støtten tog Kommissionen særlig hensyn til, at der efter 
en EF-målestok var tale om et stort innovât ions indhold i udviklingsudgifterne 
til projektet. Den foreslåede støtte opfylder ligeledes kriterierne i EF-
rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling. Et andet 
vigtigt aspekt ved projektet er, at F&U-resuI taterne vil blive spredt vidt 
omkring, da en bred vifte af motorkomponentvirksomheder er involveret i Joint 
venture-projektet. 
411. I december besluttede Kommissionen at afslutte den i oktober 1991*2°) 
Indledte procedure i henhold til Traktatens artikel 93, stk. 2, mod støtten 
til Fiat-gruppen i forbindelse med denne gruppes anden investeringsplan i 
Mezzogiorno. Støtten har et regionalt sigte og andrager 
(20) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 236. 
3.I.A.§4.f. 18 
252 
2,903 mia. ECU (dvs. en intensitet på 30,5% bruttosubventionsækvivalent), og 
støtten til forskning består i et rentesubvent ioneret lån på 455 mio. ECU 
(dvs. en intensitet på 17% bruttosubventionsækviva lent). Støtten med 
regionalt sigte kan accepteres, da den svarer til den meromkostning Fiat må 
bære i forhold til en lokalisering i Norditalien. Støtten antages desuden at 
få en væsentlig virkning i en region, som betragtes som en af de mindst 
udviklede I Fællesskabet, og hvor lofterne går fra 59% til 74% 
nettosubventionsækvivalent. Støtten til forskning kan, i betragtning af 
projektets ambitiøse og innovative karakter, ligeledes godkendes. 
<T8> Nederlandene 
412. I februar besluttede Kommissionen at indlede proceduren mod eventuelle 
støtteelementer i aftalerne mellem den nederlandske stat, Volvo Car 
Corporation og Mitsubishi Motor Corporation vedrørende Volvo Car BV's (VCBV) 
ejendomsforhold, finansielle planer og bestemmelser. Under proceduren vil der 
navnlig blive foretaget en undersøgelse af prisen og betingelserne for 
Mitsubishis kapitaldeitagelse i VCBV, den nederlandske stats rentefrie lån 
til VCBV samt nogle kontraktbestemmelser mellem de involverede parter. 
<T8> Det Forenede Kongerige 
413. Kommissionen traf beslutning om at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, mod den støtte, der blev ydet til British Aerospace i 
forbindelse med erhvervelsen af Rover-gruppen i 1988. Denne beslutning er en 
fortsættelse af Domstolens dom af 4. februar 1992*21), der annullerer 
Kommissionens beslutning af 17. Juli 1990*22), hvorefter British Aerospace 
skulle tilbagebetale 44,4 mio, ECU til den britiske stat*23). Domstolen 
fandt særligt, at en beslutning om en støttes uforenelighed 
(21) Jf. nr. 533 i denne beretning. 
(22) Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 260 
(23) EFT C 21 af 29.1.1991. 
3.I.A.§4.f. 19 
253 
nødvendigvis først bør træffes, efter at der er indledt en procedure efter 
EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, således at de involverede parter har 
kunnet forelægge Kommissionen deres bemærkninger eller indbringe spørgsmålet 
for Domstolen. Kommissionen finder, at de 44,4 mio. ECU er støtte ydet i 
strid med betingelserne i beslutning 85/88/EØF*24), og støtten er derfor 
uforenelig med fællesmarkedet. 
(24) EFT L 25 af 28.1.1989 og Attende Beretning om Konkurrencepolitikken, 
nr. 233. 
3.I.A.§5. 1 254 
<T4> §5. Støtte til andre industrigrene 
414. De beslutninger, som Kommissionen vedtog i 1992, bekræfter den på 
forhånd negative holdning, den har til sektorstøtte, som medfører betydelige 
konkurrenceforvridninger, og hvis nytte er stærkt tvivlsom. 
<T8> Belgien 
415. I Juni vedtog Kommissionen en endelig negativ beslutning vedrørende den 
uanmeldte støtte, som Bruxelles-regionens regering havde ydet til Siemens 
S.A. Denne beslutning bundede i en undersøgelse foretaget som led i en 
procedure efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2. Denne procedure var blevet 
Indledt i Juli 1991 over for 17 støttebevillinger på i alt 8 mio. ECU 
vedtaget af regional reger ingen i henhold til den generelle støtteordning i 
loven om erhvervsudvikling af 1959 (Loi d'expansion économique - LEE)1. 
Ingen af de pågældende støttebevillinger var blevet anmeldt til Kommissionen 
i overensstemmelse med EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3. 
Støtten tog form af tilskud ti I en række af Siemens S.A.'s udgiftsprogrammer. 
Efter en grundig undersøgelse af de pågældende udgiftsprogrammer konkluderede 
Kommissionen følgende: 
støtten på 1,9 mio. ECU til Siemens' investeringer i udstyr til internt 
brug og til erhvervelse af bygninger var lovlig, eftersom støtten var 
blevet tildelt inden for de rammer, som Kommissionen havde godkendt i 
sin beslutning angående gennemførelsen af LEE. Derfor tog Kommissionen 
ingen yderligere skridt vedrørende denne støtte; 
støtten på 500 000 ECU til uddannelsesomkostninger var blevet tildelt i 
strid med bestemmelserne i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, eftersom 
der i henhold til LEE ikke kan ydes støtte til sådanne omkostninger. 
Efter en nærmere gennemgang af programmerne besluttede Kommissionen 
imidlertid at godkende støtten i medfør af undtagelsesbestemmelserne i 
EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c); 
1 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, bilag III.B.3. 
3.I.A.§5. 2 
_U£-256 
støtten på 6,3 mio. ECU til udgifter til udstyr, som leases til kunder, 
reklamekampagner og markedsundersøgelser, var blevet tildelt i strid med 
bestemmelserne i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, eftersom der i 
henhold til LEE ikke kan ydes støtte til sådanne udgifter. Efter en 
nærmere gennemgang af denne driftsstøtte konkluderede Kommissionen 
endvidere, at driftsstøtten ikke opfyldte de fornødne betingelser for at 
kunne erklæres forenelig med fællesmarkedet. Kommissionen traf derfor en 
negativ beslutning vedrørende denne del af støtten og anmodede de 
belgiske myndigheder om at inddrive den ulovligt ydede støtte fra 
virksomheden. 
Det er interessant at bemærke, at erhvervsudviklingsloven af 1959 blev 
ophævet af de belgiske myndigheder med virkning fra 31. juli 1991 på 
baggrund af de forslag, som Kommissionen havde fremsat i medfør af EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 1*2). 
<T8> Tyskland 
416. I december besluttede Kommissionen at indlede en procedure efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, over for støtten fra Treuhandanstalt (THA) til 
Buna AG 11 I sidstnævntes produktion og markedsføring af butac (butylacetat), 
der anvendes til fremstilling af maling. 
På baggrund af en klage fra en anden butac-producent undersøgte Kommissionen 
Bunas salgspriser for butac i Fællesskabet og den måde, hvorpå virksomheden 
finansieres af THA, som den tilhører. 
På grundlag af oplysningerne fra den tyske regering konkluderede 
Kommissionen, at garantierne og lånene fra THA til Buna var blevet misbrugt, 
således at Buna kunne fortsætte med at producere og sælge butac på vilkår, 
der ikke engang ville være rentable for virksomhedens mere moderne og 
effektive konkurrenter. 
Eftersom den tyske regering ikke svarede på Kommissionens påbud om at standse 
dette misbrug, besluttede Kommissionen at indlede en procedure efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2. 
(2) Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 247 
3.I.A.§5. 3 
257 
<T8> Spanien 
417. I marts traf Kommissionen tre beslutninger vedrørende kapitaltilskud til 
tre virksomheder (Imepiel, Hytasa og Intelhorce) fra det offentlige organ 
"Patrimonio del Estado" i perioden 1986-1989 og i forbindelse med 
virksomhedernes privatisering i 1989 og 1990. Kommissionen havde indledt 
proceduren i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, over for Imepiel i 
december 1989 (udvidet i Juli 1990*3)) og over for Hytasa og Intelhorce I 
Juli 1990*3). 
418. Imepiel, der fremstiller fodtøj, er beliggende i Va I I d'Uxô og modtog 
mellem 1986 og 1988 46 mio. ECU og yderligere 65 mio. ECU ved 
privatiseringen. Staten solgte virksomheden for 0,75 mio. ECU. 
419. Hytasa, der fremstiller bomulds- og uldtekstiler, har sit 
produktionsanlæg i Sevilla. Denne virksomhed modtog 55 mio. ECU forud for 
privatiseringen, og der blev i Juli 1990 gennemført en yderligere 
kapitaltilførsel på 33 mio. ECU. Provenuet i forbindelse med salget af denne 
virksomhed androg 0,75 mio. ECU. 
420. Intelhorce, der fremstiller bomuldsteksti ler, er baseret i Malaga og 
modtog 60 mio. ECU før privatiseringen og yderligere 45 mio. ECU i 
august 1989, da virksomheden overgik til private hænder for en pris på 
9,3 mio. ECU. 
421. Alle tre virksomheder er aktive inden for brancher præget af intens 
konkurrence. Disse brancher er også kendetegnet ved, at der i 
udviklingslandene findes et stadig større antal producenter. 
Før Kommissionen traf sine endelige beslutninger, havde den analyseret 
oplysningerne fra den spanske regering og desuden taget højde for 
bemærkningerne fra forskellige medlemsstater og andre interesserede parter. 
Kommissionen tog udgangspunkt i princippet om den markedsøkonomiske investor 
i forbindelse med vurderingen af, om kapitaltilførslerne udgjorde 
statsstøtte. Desuden gennemgik den forskellige omstruktureringsplaner 
indsendt af de spanske myndigheder for at se, om de foreslåede omlægninger af 
virksomhedernes aktiviteter ville gøre dem levedygtige på længere sigt. 
(3) Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 270. 
3.I.A.§5. 4 258 
Kommissionen besluttede, at der optrådte støtte i alle tre sager. Støtten var 
at betragte som "redningsstøtte", dvs. penge, der udbetales til en kriseramt 
virksomhed, og som sætter den i stand til at fortsætte sine aktiviteter uden 
at gennemføre afgørende omstruktureringer, der vil kunne gøre den kommercielt 
levedygtig. 
Med henblik på sine beslutninger tog Kommissionen hensyn til, at siden 1986 
havde store dele af spansk industri haft behov for at gennemføre 
omstruktureringer for at tilpasse sig vilkårene i forbindelse med EF-
medlemsskabet. Derfor fandt den, at kapitaltilførslerne til alle tre 
virksomheder forud for privatiseringerne var forenelige med Traktaten, idet 
de kunne henføres under artikel 92, stk. 3, litra c). 
Til gengæld fandt Kommissionen, at kapitaltilførslerne i forbindelse med 
privatiseringerne var uforenelige med Traktaten, da de ikke var ledsaget af 
omstruktureringsplaner, der kunne sikre virksomhedernes fortsatte eksistens. 
Desuden blev produktionsniveauet i virksomhederne opretholdt, hvilket 
forøgede risikoen for, at støtten ville fordreje konkurrencen til skade for 
konkurrenterne. Derfor anmodede Kommissionen den spanske regering om at 
genindrive denne del af støtten. 
Disse beslutninger er blevet Indbragt for EF-Domstolen. 
422. I Juli besluttede Kommissionen at indlede en procedure over for den 
støtte, som de baskiske myndigheder påtænkte at yde til omstruktureringen af 
La Papelera Espanola, der er en gruppe af virksomheder, der fremstiller og 
behandler papirmasse og papir. Det var hensigten at yde støtten i form af 
syvårige garantier på lån til i alt 34 mio. ECU. Kommissionen tog navnlig 
hensyn til, at omstruktureringsplanen ville forøge gruppens afsætning og dens 
unarkedsandel i Spanien, og at planen desuden ikke tog højde for gruppens 
vigende rentabilitet. 
423. I Juli besluttede Kommissionen at indlede en procedure efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, over for en lånegaranti fra ders baskiske 
regering til Esmaltaciones San Ignacio S.A. (ESISA). ESISA fremstiller 
kogegrej og gasflasker og er beliggende i Vitoria (Alava). 
Icer.ce garanti dækker tilbagebetalingen af et lån på 7,5 mio. ECU, 
.-.•A.».. 259 
der optages til markedsrente med en løbetid på ni år (1992-2000) og en 
afdragsfri perode på tre år. 
I denne sag synes ESlSA's påtænkte omstruktureringsforanstaltninger at tage 
sigte på at sætte nyt skub i virksomhedens aktiviteter. Kommissionen tvivler 
dog på, at ESlSA's omstruktureringsplan vil genskabe virksomhedens 
rentabilitet definitivt. 
Kommissionen har derfor besluttet at indlede en procedure over for den 
niårige lånegaranti foreslået af den baskiske regering. Samtidig har 
Kommissionen dog besluttet, at den ikke vil modsætte sig en lånegaranti til 
ESISA med en begrænset løbetid på seks måneder. Sidstnævnte beslutning er 
baseret på Kommissionens nuværende holdning til rednings- og 
omstruktureringsstøtte, som indebærer, at medlemsstaterne kan yde 
redningsstøtte i form af lånegarantier i et begrænset tidsrum på seks 
måneder, medens støttemodtageren opstiller de fornødne og gennemførlige 
redningsforanstaltninger. Disse seks måneder skulle gøre det muligt for den 
baskiske regering og ESISA at fremlægge en revideret omstruktureringsplan, 
der kan vurderes af Kommissionen som led i denne procedure. 
424. I september besluttede Kommissionen, at den ikke ville skride ind over 
for den støtte, som den spanske regering i 1991 ydede til Grupo de Empresas 
Alvarez (GEA), der fremstiller lertøj i Galicia. Kommissionen fandt, at det 
statsejede holdingselskab INI's salg af GEA samme år indeholdt et 
støtteelement på 24 mio. ECU, som ikke var blevet korrekt anmeldt i 
overensstemmelse med artikel 93, stk. 3. Støtten tjente til at rette op på 
GEA's balance og til at fremme virksomhedens omstrukturering og 
privatisering. På basis af GEA's omstruktureringsplan, som indebar en 
betydelig nedskæring af virksomhedens produktionskapacitet og en genskabelse 
af dens rentabilitet, og under hensyntagen til de regionale problemer i 
Galicia besluttede Kommissionen, at støtten var forenelig med fællesmarkedet. 
<T8> Frankrig 
425. I Juli 1992 besluttede Kommissionen at afslutte den procedure efter 
artikel 93, stk. 2, som den havde indledt i Juli 1991 over for den franske 
statsejede computervirksomhed Bull4. 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 259, og EFT C 202 af 
1.8.1991. 
3.I.A.§5. 6 
260 
i sin beslutning vurderede Kommissionen både kapitaltilførslerne på i ait 
570 mio. ECU og forsknings- og udviklingsstøtten på 380 mio. ECU. Den 
konkluderede at begge disse beløb udgjorde støtte, men at støtten i begge 
tilfælde var forenelig med fællesmarkedet. 
Det fremgik klart, at kapitaltilførslerne udgjorde støtte, for i betragtning 
af Bulls hidtige resultater, virksomhedens fremtidsudsigter og dens gæld var 
der ingen markedsøkonomisk investor, der ville have foretaget denne 
investering. Bulls omstruktureringsplan omfattede imidlertid 
kapacitetsnedskæringer via en lukning af produktionsfaciliteter og en 
indskrænkning af arbejdsstyrken. Nedskæringerne ville medføre et fald i Bulls 
fremtidige markedsandel. Endvidere var Bulls fremtidsudsigter blevet 
forbedret som følge af NEC's og IBM's deltagelse i aktiekapitalen, om end kun 
med minoritetsandele. På dette grundlag fandt Kommissionen, at 
kapitaltilførslerne kunne godkendes. 
På samme måde vurderedes forsknings- og udviklingsstøtten at være i 
overensstemmelse med Kommissionens retningslinjer. Denne støtte opfyldte de 
fornødne betingelser med hensyn til Intensitet, kumulering og 
støtteberettigede udgifter. Den blev derfor godkendt5. 
Det skal bemærkes, at Frankrig har appelleret sagen til EF-Domstolen6. 
Frankrig hævder nemlig, at Kommissionen har begået en fejl ved at betragte 
kapitaltilførslerne som støtteforanstaltninger, og at den har overskredet 
sine beføjelser ved at kræve en anmeldelse af alle fremtidige 
kapitaltilførsler. 
Kommissionen godkendte i december støtten fra den franske regering til VEV-
koncernen, navnlig på baggrund af den finansielle og industrielle 
omstrukturering, som koncernen havde iværksat for at genskabe sin 
konkurrenceevne. 
<T8> I ta Iien 
426. I marts besluttede Kommissionen at indlede en undersøge Isesprocedure i 
medfør af EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, angående en kapitaltilførsel på 
22 mio. ECU fra den statsejede koncern Italimplant I til dennes datterselskab 
Jf. nr. 365 i denne beretning. 
Sag nr. 367/92. 
3.I.A.§5. 7 261 
Costruzioni Metalliche Finsider (CMF) SUD SpA. CMF SUD er et 100%-eJet 
datterselskab af Italimpianti-koncernen, som seiv er et 100%-ejet 
datterselskab af det statsejede italienske holdingselskab IRI. CMF SUD 
designer og bygger stålprodukter og stålkonstruktioner og er samtidig en 
entreprenørv i rksomhed. 
Den kapitaltilførsel, der er ved at blive undersøgt, blev besluttet i maj 
1991 og skal dække tidligere driftstab og bidrage til at genopbygge 
virksomhedens aktiekapital, således at virksomheden kan føres videre. 
Kommissionen har taget udgangspunkt i princippet om den markedsøkonomiske 
investor i forbindelse med vurderingen af, om kapitaltilførslen udgør 
statsstøtte. Den har bekræftet, at CMF SUD's rentabilitet er meget ringe med 
en gennemsnitlig forrentning af egenkapitalen på -42% i årene 1986-90. Derfor 
er det yderst tvivlsomt, om en markedsøkonomisk investor ville have foretaget 
en ny investering i CMF SUD på 22 mio. ECU uden at gøre en indsats for at 
genoprette virksomheden ved at omlægge dens aktiviteter eller i det mindste 
begrænse investeringsbeløbet så meget, at det var foreneligt med den risiko 
og det udbytteniveau, der knytter sig til investeringen i CMF SUD. 
Kommissionen tog i sin beslutning også hensyn til, at den havde modtaget en 
række klager fra konkurrenter i EF, som hævdede, at de priser, som indgik i 
CMF SUD's bud på en række offentlige kontrakter, var urealistisk lave og ikke 
kunne være resultatet af normale udgiftsbestemte prisansættelser. Derfor 
kunne den omstændighed, at kapitaltilførslen delvis tjener til at dække 
driftstab, tyde på, at den italienske stat i virkeligheden søger at opveje 
negative fortjenester på virksomhedens bygge- og anlægsprojekter. 
På baggrund af den italienske regerings bemærkninger som led i proceduren 
efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, besluttede Kommissionen i september 
at udvide undersøgelsen til også at omfatte ny støtte til CMF SUD i form af 
dels nye kapitaltilførsler på 33 mio. ECU, som er blevet anvendt til at dække 
driftstab i 1991, dels en endnu ikke tegnet kapitaltilførsel på 10 mio. ECU, 
som endnu en gang skal bidrage ti I at genopbygge virksomhedens aktiekapital. 
427. I april besluttede Kommissionen at afslutte den procedure efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, som den i Juni 19917 havde indledt over for 
den italienske regerings støtte til Vifan, der producerer film af orienteret 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 258. 
3.I.A.§5. 8 
262 
polypropylen. Beslutningen blev truffet, efter at de italienske myndigheder 
havde fremlagt tilstrækkelige oplysninger til at kunne påvise, at støtten til 
Vifan faldt inden for rammerne af lov 183/76 om regionalstøtte. 
428. Kommissionen besluttede i maj at afslutte den procedure, den i april 
1991 havde indledt over for de italienske myndigheders anvendelse af REL-
ordningen8. 
Kommissionens undersøgelse viste, at den midlertidige opretholdelse af visse 
kapitalandele og andre supplerende foranstaltninger blot udgjorde et 
supplement til den omstruktureringsplan, som Kommissionen havde godkendt i 
1984 og 1985, og ikke indebar budgetforhøjelser. Derfor besluttede 
Kommissionen ikke at skride ind. 
429. I december besluttede Kommissionen at indlede proceduren efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, over for en støtteordning, som myndighederne i 
Lazio-provinsen i Italien har indført til fordel for keramiksektoren. 
Gennem støtteordningen finansieres reklamekampagner for sanitetsprodukter og 
lertøj fremstillet i Lazio, og den gør det muligt for producenterne af disse 
produkter at opnå støtte på 25% af Investeringsomkostningerne med henblik på 
at højne kvalitetsniveauet. Ordningens budget beløber sig til 3,5 mio. ECU. 
Kommissionen fandt, at den pågældende støtteordning, som ikke var blevet 
korrekt anmeldt til Kommissionen forud for de regionale myndigheders 
vedtagelse heraf, ville fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen til 
skade for producenterne af keramiske sanitetsprodukter og lertøj andre steder 
i Fællesskabet. På basis af de foreliggende oplysninger kunne Kommissionen 
ikke finde nogen berettigelse for ordningen, og den besluttede derfor at 
indlede proceduren. 
<T8> Portugal 
430. I december besluttede Kommissionen at afslutte den procedure, som den i 
medfør af artikel 93, stk. 2, havde indledt over for støtten til den 
offentligt ejede kemiske virksomhed CNP. Denne procedure var blevet indledt 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 253, og EFT L 184 af 
16.7.1991. 
3.I.A.§5. 9 
263 
ved en beslutning truffet i oktober 19919. 
Støtten tager sigte på at rette op en situation, som har sine rødder I tiden 
forud for Portugals EF-medlemsskab. Den udgør i øvrigt en integrerende del af 
en global omstruktureringsplan, som skal bidrage til at gøre virksomheden 
rentabel igen. Endelig tilfalder støtten en virksomhed, der spiller en 
afgørende rolle på det sociale og regionale plan i Alentejo-provinsen, der er 
et af de mest ugunstigt stillede områder i Portugal og Fællesskabet. Derfor 
er støtten forenelig med fællesmarkedet. 
<T8> Det Forenede Kongerige 
431. I Juli besluttede Kommissionen at indlede en procedure over for den 
britiske regerings påtænkte investeringsstøtte på 28,5 mio. ECU til SCA 
Aylesford, der fremstiller avispapir. Kommissionen pegede navnlig på, at 
Aylesford ikke er beliggende i et støtteberettiget område, og at den britiske 
regering ikke kunne påvise, at investeringen ikke ville blive gennemført uden 
støtten. 
432. I december besluttede Kommissionen at afslutte proceduren. 
Kommissionen havde først slået fast, at SCA agter at organisere og finansiere 
indsamling af 350 000 tons papiraffald efter forbrugerstadiet om året ud over 
de 100 000 tons papiraffald, der fremkommer før forbrugerstadiet. 
Størstedelen af papiraffaldet vil blive indsamlet af SCA Recycling Maybank, 
medens den resterende del vil blive opkøbt hos andre pap iraffaIdsgrossister. 
Kommissionen noterede sig, at samtlige omkostninger forbundet hermed vil 
blive finansieret af SCA selv, hvorimod de lokale myndigheder i mange andre 
medlemsstater deltager I finansieringen af omkostningerne forbundet med 
indsamling af papiraffald. 
Kommissionen noterede sig endvidere, at det pågældende investeringsprojekt, 
forbedringen af en eksisterende papirmaskine og installeringen af en ny 
maskine, som begge udelukkende bruger papiraffald som råmateriale, har været 
stillet i bero i flere år på grund af de omkostninger og risici, der er 
involveret. Virksomheden havde overvejet, men forkastet at gennemføre 
projektet andetsteds i støtteberettigede områder, fordi de dermed forbundne 
forretningsmæssige risici var større end den tilbudte regionalstøtte. 
Aylesford har den fordel at være placeret I et område, hvor der potentielt er 
adgang til store mængder papiraffald, og hvor der er en stor koncentration af 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 262. 
3.I.A.§5. 10 o / i Z64 
avisudgivere. Derfor er den forelåede støtte på 25 mio. ECU under ordningen 
for støtte til særlige projekter nødvendig for overhovedet at kunne 
gennemføre projektet. 
Kommissionen tog også hensyn til, at SCA i 1990 havde taget to 
avispapirmaskiner ud af drift i Sverige. En del af SCA's supplerende 
produktionskapacitet i Aylesford vil erstatte den lukkede produktion i 
Sverige. 
Kommissionen konkluderede, at den af den britiske regering foreslåede støtte 
kunne henføres under undtagelsesbestemmelsen i EØF-Traktatens artikel 92, 
stk. 3, litra c), som tillader støtte til fremme af udviklingen af visse 
erhvervsgrene, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der 
strider mod den fælles interesse. 
<T5> Støtte til energisektoren 
433. I Juli gav Kommissionen regeringen i Sachsen-AnhaIt i det tidligere 
Østtyskland tilladelse til at yde en støtte på 291 mio. ECU til Veba 
Kraftwerke Ruhr til opførelse af et kraftværk med en effekt på 800 MW til 
1 310 mio. ECU i Schkopau, som vil anvende lokalt udgravet brunkul. Støtten 
dækker hovedparten af ekstraomkostningerne forbundet med et brunkulsfyret 
værk sammenlignet med det stenkulsfyrede værk, som det oprindeligt var 
hensigten at opføre på stedet. Oprindeligt var der blevet tilbudt støtte på 
334 mio. ECU. Kommissionen fandt, at det reducerede støttebeløb var 
berettiget af miljømæssige og teknologiske årsager, idet en videreførelse af 
aktiv brunkulsudgravning ville lette det omfattende regenerationsarbejde i de 
gamle brunkulslejre, og det moderne kraftværk ville afføde teknologiske spin­
offs. Den pointerede imidlertid, at den ikke ville tillade yderligere støtte 
i Tyskland, som direkte eller indirekte subsidierede anvendelsen af brunkul 
til elproduktion på bekostning af andre brændseIsformer. Støtte af denne art 
ville nemlig være en hindring for integrationen af elmarkedet i Fællesskabet. 
Kommissionen agter at begrænse beskyttelsen af indenlandske primære 
brændsel sk i Solar i hver medlemsstat til maksimalt 20% af det endelige 
elforbrug. I Tyskland udfyldes denne kvote af stenkul10. Dette princip 
fremgår af en af bestemmelserne i Kommissionens forslag 11 I en liberalisering 
af elmarkedet11. 
10 Jf. nr. 146 i denne beretning. 
11 K0M(91) 548 endelig udg. - SYN 384-385. 
,.,.*.«.. 11 265 
<T8> Nederlandene 
434. Den 7. april 1984 afsluttede Kommissionen den procedure i medfør af EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, som den havde indledt over for 
præferenceprisen benævnt F-prisen, som gjaldt for naturgas leverancer til 
ammoniakproducenter i Nederlandene. Den fandt, at besparelserne for det 
nederlandske distributionsselskab Gasunie i forbindelse med 
naturgas leverancer til storforbrugere androg mere end 5 cents/m*, og at F-
prisen derfor var berettiget. På baggrund af en sag indbragt for EF-Domstolen 
af franske konkurrenter til de pågældende producenter annullerede EF-
Domstolen i Juli 1990 Kommissionens beslutning om at afslutte proceduren. 
Domstolen, der tog udgangspunkt i en sagkyndig erklæring, konstaterede 
nemlig, at Gasunies besparelser ved leveringer til F-prisen højst androg 
0,5 cents/m*, og at Kommissionen derfor havde begået en åbenbar fejl ved 
vurderingen af de faktiske omstændigheder. 
435. Af denne grund måtte Kommissionen foretage en ny undersøgelse af sagen 
og træffe en ny beslutning angående F-prisen. Efter afslutningen af denne 
undersøgelse konkluderede den, at F-prisen ikke kunne henføres under 
artikel 92, stk. 1, og den besluttede således i december at afslutte 
proceduren nok en gang. Kommissionen fandt bl.a., at indførelsen af F-prisen 
også var berettiget ud fra en kommerciel synsvinkel. 
436. Kommissionen havde nemlig konstateret, at priserne på naturgas leverancer 
til de nederlandske ammoniakproducenter ikke var lavere end de priser, som 
producenterne i de øvrige medlemsstaterne kunne få leveret naturgas til. F-
prisen favoriserede således ikke de nederlandske producenter i forhold til 
producenterne i de øvrige medlemsstater. 
437. Den 1. Januar 1992 indførte Gasunie nye prisbestemmelser, som ikke 
længere omfatter F-prisen. Kommissionen har ikke gjort indsigelse mod de nye 
prisbestemmelser, men har dog besluttet at se nærmere på en revisionsklausul, 
som disse bestemmelser indeholder. 
3.,MS.1 266 
<T4> §6. Støtte i servicesektoren 
<T5> - Posttjenester og særlige udbringnlngstJenester 
438. Efter godkendelsen af Grønbogen om Udvikling af Det Indre Marked for 
Posttjenester1 har Kommissionen fortsat opmærksomt fulgt udviklingen i de 
forskellige dele af dette marked, især i forbindelse med de offentlige 
monopolers virksomhed i de sektorer, hvor der er konkurrence. Den har bl.a. 
bestilt en generel undersøgelse af problemet vedrørende tilskud, der 
overlapper hinanden; undersøgelsen skulle kunne foreligge i løbet af 1993, og 
den vil medvirke til at løse problemerne i sektoren. 
I den forbindelse har Kommissionen undersøgt og tilbagevist to klager fra 
konkurrenter til det franske postvæsen på området for pengetransport i 
pansrede køretøjer, der administreres af postvæsenets datterselskab 
Securipost, og på området for eksprespost, der administreres af postvæsenets 
datterselskab SFMI2. 
Afslagene er blevet indbragt for Domstolen3, og Kommissionen har på baggrund 
af visse dele af de pågældende stævninger fundet det nødvendigt at trække de 
angrebne beslutninger tilbage og foretage en yderligere behandling. Den 
uddybende undersøgelse af sagerne er i gang. 
<T5> - Bank- og forsikringsvirksomhed 
439. Talrige avisartikler og flere sager, forelagt Kommissionens 
tjenestegrene af beslutningstagerne i de pågældende sektorer, har bevirket, 
at Kommissionen har beskæftiget sig med forholdene vedrørende de forskellige 
beslutningstagere på markedet for finansielle ydelser, navnlig dem, der har 
en særlig status som datterselskaber af statsmonopoler eller offentlige 
institutter, for hvilke der gælder bestemmelser, som afviger fra den 
almindeligt gældende ret. Det er især tilfældet med postvæsenets bankservice 
og de offentlige kreditinstitutter. 
Da der er tale om et område, hvor der kun findes begrænsede erfaringer meå 
anvendelse af statsstøtteregler, må problemerne søges løst under hensyntagen 
K0M(91) 476 af 11.6.1992. 
Sidstnævnte virksomhedsgren er nu omorganiseret gennem oprettelsen af et 
foretagende, der er fælles for det tyske, canadiske, franske, 
nederlandske og svenske post- og telegrafvæsen, og hvis oprettelse blev 
tilladt af Kommissionen ved beslutning af 2.12.1991 i henhold til 
forordning nr. 4064/89. 
Sag C 117/92 (Securipost) og C 222/92 (SFMI). 
3.I.A.§6. 2 lieu*. 
til alle de berørte beslutningstageres interesser og til udviklingen af 
konkurrencevilkårene nanvlig i forbindelse med de bestemmelser, som 
Fællesskabet træffer med henblik på virkeliggørelsen af det indre marked. 
Derfor har Kommissionen endnu ikke truffet formelle beslutninger i disse 
sager: Kommissionens tjenestegrene fortsætter dog med at uddybe de 
foreliggende oplysninger og at indhente nye oplysninger, som skulle gøre det 
muligt at fastlægge en holdning i nær fremtid. 
440. Kommissionen vedtog dog i maj den første beslutning på dette område. 
Ifølge denne beslutning udgør ny kapitaltilførsel til Banco di S ici lia og 
Cassa Centrale di Risparmio ("SiciIcassa") ikke støtte i henhold til 
Traktatens artikel 92, stk. 1. Under anvendelse af de principper, som gælder 
for den private investor i en markedsøkonomisk sammenhæng, bemærkede 
Kommissioen bl.a., at de pågældende banker aldrig havde været i 
vanskeligheder. Den tog desuden hensyn til, at formålet med tilførslen af ny 
kapital bl.a. var at indrette statutten for disse banker efter den 
almindelige gældende ret. 
<T5> - Støtte til den audiovisuelle industri 
441. De beslutninger, som blev vedtaget i 1992, stadfæster Kommissionens 
gældende praksis, ifølge hvilken støtteordningerne Ikke kan godkendes, hvis 
de ikke er i overensstemmelse med alle dele af fællesskabsretten (og især 
ikke hvis de indebærer forskelsbehandling med hensyn til nationalitet), og 
hvis de påvirker vilkårene for samhandelen og for konkurrencen i Fællesskabet 
på en måde, der strider mod den fælles interesse. 
<T8> Tyskland 
442. I Januar indledte Kommissionen proceduren i EØF-Traktatens artikel 93, 
stk. 2, over for en lov om ændring af loven om filmstøtte 
("FiImfôrderungsgesetz"). Loven hjemler støtte til filmproduktioner og 
filmdistribution, som finansieres gennem en afgift på biografers, 
fjernsynsstationers og videoforhandleres omsætning. Indsigelsen gjaldt ikke 
selve støtteordningen - Kommissionen er altid gået ind for økonomisk støtte 
til den europæiske filmindustri ud fra dennes kulturelle betydning - men 
alene de bestemmelser i lovforslaget, der indebar forskelsbehandling. I strid 
med en aftale, der blev indgået med Kommissionen i 1986, og som gik ud på, at 
3.I.A.§6. 3 
267 
do sidste betingelser, der gav anledning til forskelsbehandling, skulle 
ophæves ved udgangen af 1992, ønskede den tyske regering at opretholde f.eks. 
©t krav om, at Instruktøren for en støttet film skulle være tysk statsborger 
eller have en ,0tysk kulturel baggrund". Lignende nationale restriktioner var 
pålagt samproduktioner. At fortsætte med at godkende sådanne restriktioner 
villa være imod Kommissionens politik.4 I oktober kunne Kommissionen 
indstille proceduren, da den tyske regering var gået med til at fjerne enhver 
forskelsbehandling og behandle statsborgere fra andre EF-lande ligesom 
tyskere med hensyn til finansiering i henhold til den ændrede lov, som vil 
finde anvendelse fra den 1. Januar 1993. 
<T8> Frankrig 
443. I marts godkendte Kommissionen et kapitalindskud fra staten på 45 mio. 
ECU i Société Française de Production, der virker som tjenesteyder eller 
producent i film- og fjernsynsproduktionen, og hvis gæld staten tidligere 
havde slået en streg over i 1990-1991. Kommissionen var af den opfattelse, at 
kapitalindskuddet udgjorde støtte i betragtning af virksomhedens økonomiske 
situation, men at støtten ligesom året før var forenelig med fællesmarkedet, 
bl.a. fordi den indgik i en omstruktureringsplan, der skulle gengive 
virksomheden dens levedygtighed. Kommissionen tog til efterretning, at den 
franske regering forpligtede sig til at afholde sig fra at tildele selskabet 
yder Iigere støtte. 
444. I Juli godkendte Kommissionen støtteordningerne for filmindustrierne og 
de audiovisuelle programmer. Ordningerne tager sigte på at støtte produktion 
af film og fjernsynsudsendelser af kvalitet ved hjælp af en særafgift på 
biografbilletter og på indtægterne fra fjernsynsstationer. Kommissionen var 
af den opfattelse, at bestemmelserne for tildeling af støtte er i 
overensstemmelse med fællesskabsretten og især med princippet om, at der ikke 
må udøves forskelsbehandling. Da bestemmelsen om, at en fransk station, der 
har b@ta!t til ordningen, skal have førsteret til udsendelse af det støttede 
værk, imidlertid kan sinke integrationen af Fællesskabets sektor for 
audiovisuel produktion, anførte Kommissionen, at den ville holde øje med 
bestemmelsens anvendelse. 
Nittende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 191-194; Enogtyvende 
Beretning om Konkurrencepol itikken, bilag III.B.1. (Nederlandene). 
3.I.A.§6. 4 
268 
<T8> Det Forenede Kongerige 
445. I december afsluttede Kommissionen en undersøgelse af reklame på BBC 
fjernsyn for tidsskrifter, der udgives af BBC's forlag, BBC Enterprises. 
Udgiverne af konkurrerende tidsskrifter påstod, at den gratis reklame var 
illoyal støtte til tidsskrifterne fra BBC Enterprises. Under pres fra 
Kommissionen og Det Forenede Kongeriges konkurrencemyndigheder gik BBC med 
til at indskrænke reklamerne for tidskrifterne, og klagerne indstillede 
retsprocedurerne i Det Forenede Kongerige og trak deres klage til 
Kommissionen tilbage. 
<T5> - Støtte til fordel for turist- og håndværksvirksomhed 
446. Kommissionen godkendte i overensstemmelse med sin faste holdning på 
området forskellige spanske og italienske støtteordninger til fremme af 
turist- og håndværksvirksomhed. Denne positive indstilling skyldes, at den 
slags foranstaltninger spiller en vigtig rolle for differentieringen og 
bevarelsen af erhvervsstrukturen samt for udviklingen af beskæftigelsen især 
i betrængte områder, og at de oftest tager sigte på SMV. De fleste af de 
ordninger, der godkendes inden for disse områder, tager sigte på finansiering 
af projekter, der kan samfinansieres med EFRU i forbindeise med Fællesskabets 
regionaiudviklingsprogrammer. 
<T5> - Støtte til fordel for erhvervsdrivende foreninger 
447. Kommissionen indtog fortsat i 1992 en positiv holdning til støtte til 
erhvervsdrivende foreninger, idet den godkendte forskellige spanske 
støtteordninger til fordel for investeringer, uddannelse og faglig bistand 
til andelsvirksomheder og aktieselskaber med medarbejderindflydelse 
3.I.A.§6. 5 
269 
(selskaber, hvor aktiemajoriteten besiddes af arbejdstagerne). 
Støtteforanstaltningerne, der har gunstige virkninger for jobskabelsen (især 
i de ugunstigt stillede befolkningskategorier), falder i tråd med 
Kommissionens målsætninger, der omhandles i meddelelsen om de 
erhvervsdrivende foreninger^. 
Se dok. SEK(89) 2187 endelig udg. 
3. LA.§7. 1 ^ r-y * 270 
<4> §7. Horisontale støtteordninger 
<5> - Støtte ti i miljøbeskyttelse og energibesparelse 
448. De nuværende rammer for miljøstøtten blev forlænget til 30. Juni 1993 i 
forventing om, at der vil blive vedtaget nye regler til næste år1. 
449. Kommissionen var fortsat positivt indstillet over for støtteordninger, 
der fremmer anvendelsen af vedvarende energikilder. Blandt de ordninger, der 
blev godkendt i 1992, var en ordning til fremme af investeringer i vindkraft 
i Danmark. Ifølge ordningen garanteres private vindmølleejere en pris på 85% 
af det lokale kraftværks salgspris ekskl. afgift til private forbrugere. 
Sammen med et tilskud på 0,02 ECU pr. kWh, som Kommissionen i april godkendte 
som en del af C02~afgif tspakken2, vil de private vindmøl leejere få et 
gennemsnitligt pristilskud på 55%. Ordningen forventes at ville koste i alt 
15,8 mio. ECU i 1992. Den indeholder endvidere bestemmelser om, at 
omkostninger i forbindelse med udvidelse og/eller udbygning af nettet skal 
betales af kraftværket. For øjeblikket fremstiller private vindmøller med en 
samlet kapacitet i 1992 på 670 MW kun ca. 2,5% af den samlede danske 
el produkt ion. 
450. Kommissionen vedtog i marts en endelig beslutning, hvortil der var 
knyttet en række betingelser, vedrørende en nederlandsk støtteordning for 
miljørigtig bortskaffelse af gødning. Den i artikel 93, stk. 2, fastsatte 
procedure blev indledt i maj 19913. De nederlandske myndigheder havde 
oprettet et nyt organ (Stichting Landelijke Mestbank SLM), der skulle 
indsamle gødning hos landmændene, oplagre det og levere det til fabrikkerne 
til viderebehandling. En del af dette organs omkostninger skulle afholdes 
gennem en afgift af den del af gødningen, som landmændene ikke kan udnytte 
selv. Kommissionen fandt, at beskyttelsen af miljøet, der er formålet med 
ordningen, gør det berettiget, at de faste omkostninger til det nye organ 
afholdes via en afgift. Til gengæld skal det nye organs variable omkostninger 
dækkes af den pris, landmændene betaler, da der ellers ville være tale om 
1 Nr. 76 i denne beretning. 
2 Nr. 451 i denne beretning. 
3 EFT C 189 af 20.7.1991 og Enogtyvende Beretning om 
Konkurrencepolitikken, bilag III.B.3. 
3. I.A.$/. Z 
271 
driftsstøtte. Kommissionen satte derfor som betingelse for at godkende 
ordningen, at de variable omkostninger ikke længere måtte dækkes af afgiften 
efter 1994. Kommissionen godkendte, at de variable omkostninger blev dækket 
af afgiften i perioden 1992-94, indtil landmændene var fortrolige med 
ordningen, fordi projektet var en nyskabelse. 
451. I april gav Kommissionen Danmark og Nederlandene tilladelse til at 
indføre nye C02/energiafgifter med særlige lempelser for energiintensive 
virksomheder. Lempelsen måtte betragtes som statsstøtte, da den sigtede på 
bestemte virksomheder og stred mod formålet med afgiften, der naturligvis var 
at reducere energiforbruget og C02~emissionerne. Afgiftslempelsen kunne 
imidlertid falde ind under undtagelsen, fordi den samlede afgiftsbyrde var 
øget, og fordi de pågældende virksomheder ellers ville have fået deres 
konkurrenceevne kraftigt reduceret. Lignende lempelser eller undtagelser 
foreslås i Kommissionens forslag til en C02/energiafgift for hele EF4. Da 
støtte af denne art ifølge stålstøttereglerne ikke kan ydes stålindustrien, 
fik Kommissionen Rådets samtykke til at indrømme de nødvendige undtagelser 
fra reglerne for de to landes stålvirksomheder5. Ordningen indgår i en pakke 
af foranstaltninger, der har til formål at mindske energiforbruget og CO2-
emissionerne. Tilskuddet til energibesparelse ligger mellem 30% og 50%, og 
ordningen vil koste 25. mio. ECU om året. 
452. I maj godkendte Kommissionen udkastet til kontrakt mellem den tyske by 
Wiesbaden og virksomheden Apura. Wiesbaden har i fem år givet virksomheden 
Apura fordelen ved lavere rénovâtionstakster, mod at virksomheden købte alt 
det indsamlede gamle papir til markedspris af byen. Kommissionen betragtede 
denne tarifnedsættelse som støtte og fandt, at støtten var forenelig med 
fællesmarkedet på grund af den forpligtelse, Apura har påtaget sig over for 
Wiesbaden. 
4 KOM(92) 226 endelig udg. 
5 Kommissionens beslutning 92/411/EØF af 31. Juli 1992, EFT L 223/92, 
s. 28 og nr. 384 og 385 i denne beretning. 
3.1.A.§7. 3 
272 
453. Kommissionen godkendte i maj endvidere den tyske støtteordning for små 
og mellemstore virksomheder vedrørende behandling af spildevand og affald, 
luftforureningskontrol og energibesparelse, der indgår i programmet for 
subsidierede lån under ERP (European Recovery Programme)6. Støtteordningen 
skal dog først vurderes i henhold ti I de nye bestemmelser for miljøstøtte7. 
<5> - Generel investeringsstøtte 
<6> a) Undersøgelse af eksisterende støtteordninger i henhold til 
EØF-Traktatens artikel 93. stk. 1 
454. Fordelene ved undersøgelserne blev beskrevet i sidste års beretning8. 
Den nuværende undersøgelse var fortsat højt prioriteret, men blev udvidet fra 
generelle investeringsstøtteordninger til også at omfatte 
investeringsstøtteordninger til fordel for små og mellemstore virksomheder. 
Dette var foranlediget af de nye retningslinjer for støtte til små og 
mellemstore virksomheder9. En nærmere redegørelse for gennemgangen af de 
vigtigste investeringsstøttesager findes nedenfor. 
<6> b) De vigtigste beslutninger 
455. Kommissionen behandlede de separate støtteprogrammer, som Flandern, 
Val Ionien og Bruxelles-regionen vil sætte i stedet for den økonomiske 
ekspansions lov, der blev ophævet i 1991. 
456. I november afsluttede Kommissionen den i EØF-Traktatens artikel 93, 
stk. 2, fastsatte procedure vedrørende et forslag til bekendtgørelse for 
Bruxelles-regionen med bestemmelser om støtte af forskellig art til økonomisk 
ekspansion, hvoraf nogle ikke var forenelige med fællesmarkedet. Efter at der 
var foretaget omfattende ændringer i det oprindelige forslag, fandt 
Kommissionen, at det kunne falde ind under undtagelsen i artikel 92, stk. 3, 
litra c), og godkendte det. 
457. Den støtte, proceduren vedrørte, kan imidlertid kun udbetales, når den 
modsvares af EF-støtte, når den opfylder betingelserne i Fællesskabets 
rammebestemmelser for statsstøtte, navnlig for støtte til små og mellemstore 
6 Nr. 468 i denne beretning. 
7 Nr. 76 i denne beretning. 
8 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 240-241 
9 Nr. 342 I denne beretning. 
3.I.A.§7. 4 
273 
virksomheder, eller når den går til deltagelse i vigtige projekter af 
fælleseuropæisk interesse som omhandlet i EØF-Traktatens artikel 92, stk. 3, 
Iitra b). 
458. Kapitlet om F&U-støtte er trukket ud af forslaget. 
459. De flamske og vallonske programmer er stadig under behandling. 
460. Kommissionen afsluttede den procedure, den havde indledt i Juli 199010 
vedrørende den italienske ordning for rentetilskud til små og mellemstore 
virksomheder samt støtte til forskellige arbejder og foranstaltninger. Den 
forbeholder sig imidlertid sin stilling og har indledt den i artikel 93, 
stk. 1, fastsatte procedure vedrørende støtte til virksomheder i 
vanskeligheder, der kan ydes i henhold til lov nr. 95 fra 1979 ("legge 
Prodi"). Resultatet kan blive, at der foreslås foranstaltninger, hvori der 
tages hensyn til fællesmarkedet. 
461. Kommissionen afsluttede sin undersøgelse af den statsejede luxembourgske 
bank, Société Nationale de Crédit et d'Investissement. Da Kommissionen 
afsluttede sagen i februar, havde den konstateret, at de lavrente lån, banken 
ydede til hovedsagelig små og mellemstore virksomheder, kun indeholdt et 
ganske lille støtteelement. Dens øvrige aktiviteter var kommercielle i enhver 
henseende. 
462. Kommissionen godkendte i december, at den luxembourgske regering 
gennemførte et forslag til rammelov, der skulle træde i stedet for loven af 
14. maj 1986, og som indeholder fire støtteordninger11. To af dem er nye 
(ordning for små og mellemstore virksomheder og miljøbeskyttelsesordning), 
medens den tredje er en ændring af den eksisterende F&U-støtteordning. For at 
rationalisere lovgivningen er den fjerde blot en uændret gentagelse af en 
regional investeringsstøtteordning, som Kommissionen allerede har godkendt. 
Efter undersøgelsen af de nye og de ændrede støtteordninger I henhold til 
EØF-Traktatens artikel 92 og 93 og især af, om de er i overensstemmelse med 
EF-rammebestemmelserne for støtte til små og mellemstore virksomheder, til 
10 Tyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, bilag 11.2. 
11 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 247. 
3.I.A.§7. 5 
274 
F&U og til miljøbeskyttelse, konkluderede Kommissionen, at disse ordninger 
kan falde Ind under undtagelsen I EØF-Traktatens artikel 92, stk.3, litra c). 
<6> c) Andre generelle investeringsstøtteordninger 
463. I Juli trak den britiske regering sin anmeldelse af en ny bevilling 
tilbage. Der var tale om støtteordningen for usædvanlige projekter, der var 
blevet godkendt I 1989. Kommissionen havde antydet, at den næppe ville kunne 
godkende ordningen igen, da der nærmest var tale om generel 
Investeringsstøtte, men at de britiske myndigheder kunne anmelde de enkelte 
støtteprojekter i henhold til §8 i industrial Development Act 198212. Den i 
EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte procedure blev imidlertid 
indledt vedrørende et støtteforslag13. Den havde Ingen indvendinger mod F&U-
delen af støtteordningen for usædvanlige projekter. 
<5> - Støtte i forbindelse med privatiseringer 
464. Kommissionen har også i år undersøgt en række tilfælde af støtte, der er 
ydet i forbindelse med privatisering af virksomheder. Den har anvendt de 
kriterier, der er opstillet I de foregående år, og som er nævnt i beretningen 
for sidste år14. Privatiseringsstøtte er ikke specielt privilegeret og 
falder ikke ind under nogen særlig undtagelse. Der kan opstå formodning om, 
at der er tale om støtte, når salget af offentligt ejede virksomheder ikke 
foregår under fuldkommen åbenhed og navnlig, hvis de ikke udbydes til salg 
offentligt, eller hvis der stilles betingelser for myndighedernes salg. 
465. Kommissionen gennemgik den portugisiske lov 11/91 af 5. april 1990 om 
privatiseringsprogrammet. I december besluttede den, at den ikke ville rejse 
indsigelse mod denne lov, som i de fleste tilfælde indeholdt bestemmelser om 
en åben salgsprocedure, der var baseret på offentligt udbud, hvor det højeste 
bud ville blive accepteret, og hvor virksomhedernes værdi ville blive 
vurderet af uafhængige konsulenter. Den har dog 
12 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 242. 
13 Nr. 431-432 i denne beretning. 
14 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 248. 
275 
anmodet de portugisiske myndigheder om systematisk at anmelde de sager, 
der falder ind under lovens artikel 6, stk. 3, litra a) og c), da disse 
bestemmelser vedrører særlige, uigennemsigtige procedurer, 
indledt den i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2 fastsatte procedure, 
vedrørende lovens artikel 13, stk. 3, hvis nationalitetsbestemmelse 
formentlig er i strid med Traktatens artikel 52 og 67. 
466. Kommissionen har i årets løb nøje fulgt Treuhandanstalts virksomhed i 
det tidligere Østtyskland i henhold til en beslutning fra december 199115. 
Den har også vedtaget en rammebeslutning, der er forelagt de tyske 
myndigheder på grundlag af Traktatens artikel 93, stk. 1, som nævnt i andre 
dele af beretningen16. 
Bortset fra de sager, der er omtalt andetsteds i beretningen17, undersøgte 
Kommissionen en række pr i vat iseringssager og finansieringen af en række 
selskaber, der stadig ejes af Treuhandanstalt. 
<5> - Støtte til små og mellemstore virksomheder 
467. Støtteordninger for små og mellemstore virksomheder udgjorde fortsat en 
stor del af Kommissionens statsstøttekontrol. I fremtiden vil dette arbejde 
formentlig aftage, da mange af de mindre ordninger ikke længere skal anmeldes 
eller kan godkendes hurtigt og næsten automatisk18. Større ordninger vil 
imidlertid fortsat skulle undersøges nøje i henhold til de nye 
rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, der 
blev godkendt i år19, bl.a. for at kontrollere, om de overholder 
begrænsningerne for investeringsstøtte i områder, der ikke er 
støtteberett igede. 
<8> Tyskland 
468. I Juli gennemgik Kommissionen detaljerne i de forskellige ordninger 
under European Recovery Programme i Tyskland på baggrund af 
rammebestemmelserne for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder. 
Ifølge ordningerne kan der ydes lån med lav støtteintensitet hovedsagelig til 
15 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 249. 
16 Nr. 19 og 349 I denne beretning. 
17 Jf. bl.a. nr. 388, 417 ff., 424. 
18 Nr. 337 i denne beretning. 
19 Jf. nr. 78 og 342 I denne beretning. 
3.I.A.§7. 7 
276 
investering I nye virksomheder, i forureningskontrol og energibesparelse, og 
der kan stilles risikovillig kapital til rådighed. Siden foreningen af de to 
Tyskland er hovedparten af pengene (4,85 mia. ECU af 6,8 mia. ECU i 1992) 
blevet brugt i de nye tyske delstater. Med hensyn til intensiteten af 
investeringsstøtten i de ikke-støtteberettigede områder lå ordningerne et 
godt stykke under grænserne I rammebestemmelserne. Den tyske regering lovede 
at tilpasse definitionerne af små og mellemstore virksomheder til 
rammebestemmelserne inden udgangen af 1992, hvilket skete i 1993-programmet, 
som Kommissionen godkendte i december. 
<8> Frankrig 
469. Kommissionen godkendte i februar en stor pakke bestående af 
skattelempelser og andre foranstaltninger til fordel for små og mellemstore 
virksomheder, hvoraf nogle ikke indeholdt elementer af statsstøtte. 
Hovedforanstaltningen, en skattelempelse på indtil 25% af kap i ta I forøge I ser 
på indtil 290 000 ECU for virksomheder, der geninvesterer fortjenesten i 
virksomheden, blev godkendt, men kun for 1992, selv om det var hensigten, at 
den også skulle tilbydes i 1993, fordi virksomheder, der overskred 
begrænsningerne i Kommissionens daværende definition af små og mellemstore 
virksomheder - der senere i store træk blev bekræftet i rammebestemmelserne 
for støtte til små og mellemstore virksomheder - var berettiget til at få 
støtte, nemlig virksomheder med en omsætning på indtil 71 mio. ECU. 
<8> Irland 
470. I november godkendte Kommissionen en ordning for midlertidig støtte til 
små og mellemstore virksomheder, så de kunne tilpasse sig de valutaændringer, 
der er sket i ERM siden midten af september, og som havde medført, at det 
irske pund var steget kraftig over for pund sterling. Kommissionen fandt, at 
den irske industris store afhængighed af konkurrencen med britiske 
virksomheder på det britiske og det irske marked berettigede en midlertidig 
engangsforanstaltning for at bevare beskæftigelsen, medens de Irske 
virksomheder tilpassede sig de nye forhold. Det ville gå stærkt ud over 
udviklingen i Irland, hvis disse virksomheder gik konkurs, da det ville øge 
ledigheden, der allerede er den højeste I EF. Ordningen, der løber til 
udgangen af marts 1993, havde et budget på 66 mio. ECU. 
277 
<8> Italien 
471. I december Indledte Kommissionen den i artikel 93, stk. 2, fastsatte 
procedure vedrørende en støttepakke til fordel for små og mellemstore 
virksomheder I henhold til lov 317 af 5. oktober 199120. Den italienske 
regering var fortsat med at yde investeringsstøtte i henhold til loven, efter 
at Kommissionens tilladelse var udløbet ved udgangen af april, samtidig med 
at støtten var 20-25% højere end tilladt for ikke-støtteberettigede områder i 
henhold til rammebestemmelserne for støtte til små og mellemstore 
virksomheder. Kommissionen havde også fået for få oplysninger om flere af de 
øvrige ordninger til at kunne vurdere, om de var i overensstemmelse med dens 
politik for støtte til små og mellemstore virksomheder. 
<5> - Støtte til beskæftigelse og uddannelse 
472. Som hidtil har Kommissionen i de fleste tilfælde stillet sig positivt 
til de støtteordninger, flere medlemsstater har indført eller forlænget med 
henblik på at fremme beskæftigelsen af flere kategorier af arbejdere, der har 
særligt svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet, enten ved indslusning i 
lønnet beskæftigelse, etablering som selvstændige erhvervsdrivende eller 
inden for sociale foreninger. 
473. Medlemsstaterne har udviklet en række aktive 
arbejdsmarkedsforanstaltninger og -programmer for at øge kvaliteten af deres 
arbejdsstyrke og fleksibiliteten på arbejdsmarkedet. Vækstproblemet i de 
seneste to år efter en periode med forbedring i slutningen af 1980 har også 
resulteret I en række særforanstaltninger, der tager sigte på de ledige. 
Det accepteres i EF's konkurrencepolitik, at erhvervsuddannelse kan få 
offentlig finansiel støtte I alle regioner. Nogle af de statslige 
arbejdsmarkedsordninger - f.eks. Iværksætterstøtte eller støtte til særligt 
dårligt stillede grupper som f.eks. langtidsledige - har rejst spørgsmål, der 
skal løses, så de Ikke giver anledning til uforudsete forvridninger. 
Kommissionen vil I sin undersøgelse af disse ordninger sigte mod en mere 
konsekvent holdning til en lang række beskæftigelsesforanstaltninger, der for 
øjeblikket gælder i medlemsstaterne, så de mere langsigtede mål, økonomisk og 
social samhørighed, kan forfølges, både mellem og i medlemsstaterne, og alle 
konkurrencemæssige problemer kan undgås. 
20 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 269. 
3.I.A.§7. 9 
278 
<8> Italien 
474. Kommissionen indledte den I EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte 
procedure vedrørende forslaget til en italiensk lov om støtte til alle 
virksomheder, hvor ledelsen eller kontrollen udøves af et flertal af kvinder, 
samt til organer, der rådgiver, yder faglig bistand eller giver 
erhvervsuddannelse hovedsagelig til kvinder. Da der var mulighed for 
kumulering med eventuel anden national eller regional støtte eller EF-støtte, 
vil den samlede støtte til et projekt kunne nå op på 80% af 
proJektomkostni ngerne. 
Kommissionen havde ikke generelle indvendinger mod støtten til fordel for 
kvinder. Den fandt dog ikke i dette tilfælde, at projektet, bortset fra 
uddannelsesstøtten, på grund af størrelsen af anvendelsesområdet og af 
støtten kunne undtages fra forbuddet mod støtte I EØF-Traktatens artikel 92, 
stk. 1. Når blot kravet om deltagelse af et vist antal kvinder overholdes, 
kan støtten udbetales til alle virksomheder uanset størrelse eller 
beliggenhed, og støttebeløbet kan være ret højt. En sådan ordning vil dermed 
kunne få negative konsekvenser for EF som helhed og vil modarbejde 
regionalstøtteordningerne i såvel Italien som i andre medlemsstater ved at 
tiltrække såkaldte "mobile" investeringer til skade for andre medlemsstater. 
<5> - Rednings- og omstruktureringsstøtte 
<8> Italien 
475. I Juli blev det Italienske statslige holdingselskab, EFIM, bragt under 
likvidation af Amato-reger Ingen. Der blev derefter udsendt en række 
lovdekreter med foranstaltninger til fordel for EFIM. De omfattede et lån på 
120 mio. ECU fra Cassa del Deposit! e Prestitl, en garanti for hele 
koncernens gæld og en nedsættelse i de el takster, Alumix skulle betales. Det 
vigtigste var, at lovdekreterne ikke indeholdt noget om, hvordan der ville 
blive sikret gennemsigtighed i IIkvidatlonsprocessen. 
3.I.A.§7. 10 
279 
476. Da EFIM allerede var i likvidation, inden ovennævnte støtte blev givet, 
konkluderede Kommissionen, at der var tale om støtte. Koncernen var endvidere 
aktiv på EF-markedet og verdensmarkedet - dette gjaldt navnlig SIV, Alumlx og 
Agusta - hvilket ville medføre, at handelen ville blive fordrejet. 
477. Da der ikke forelå nogen oplysninger, der kunne danne udgangspunkt for 
vurderingen af, om støtten var forenelig med fællesmarkedet, besluttede 
Kommissionen i december at indlede den i artikel 93, stk. 2, fastsatte 
procedure. 
478. Samtidig anmeldte den italienske regering flere foranstaltninger til 
fordel for EFIM (f.eks. blevet lånet sat op til 2,3 mio. ECU). Kommissionen 
besluttede derfor i Januar 1993 at udvide proceduren til også at gælde for 
disse nye foranstaltninger. 
3.I.A.§8. 1 
<T4> §8 - Regionalstøtte 
<T5> - Hovedtræk I udviklingen 
<T7> . Samhørighed 
479. Kommissionen har fortsat ført en regionalstøttepolitik, der tager sigte 
på at styrke samhørigheden1. Den har bl.a. taget de nationale 
støtteordninger med regionalt sigte op til fornyet behandling med henblik på 
at opnå en større koncentration af støtten, og den har vedtaget beslutninger, 
der tager sigte på større sammenhæng mellem politikken for økonomisk og 
social samhørighed og konkurrencepolitikken, hvilket er i overensstemmelse 
med de hovedretningslinjer, den vedtog i december 19912. 
480. Den har ligeledes fortsat undersøgelsen af, hvilke virkninger støtte til 
investeringer med høj kapital intensitet har for samhandelen inden for 
Fællesskabet. Den vil undersøge, om det bør foreslåes medlemsstaterne at 
gennemføre foranstaltninger desangående. 
<T8> Belgien 
481. I maj godkendte Kommissionen en ordning til fordel for renovering af 
forladte erhvervsbygninger I Bruxelles-regionen. 
Den pågældende støtte gives til bygningernes ejere. Den kan udformes som et 
bidrag til udgifterne til undersøgelser og arbejder vedrørende renovering 
eller som en fritagelse for ejendomsskatter for et tidsrum af fem år efter 
bygningernes renovering. 
Kun små og mellemstore virksomheder kan modtage støtte, og kun inden for de 
intens itetsgrsnser, der er fastsat i Kommissionens bestemmelser om støtte til 
SMV3. 280 
1 Nr. 80 ff. i denne beretning Nr. so ff. i denne beretning. 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 56. 
Jf. nr. 342 i denne beretning. 
3.I.A.§8. 2 
281 
<T8> ForbundsrepubI ikken Tyskland 
482. Kommissionens politik tager hovedsagelig sigte på at koncentrere støtten 
om de nye tyske delstater og at begrænse den i de regioner, bl.a. Vestberlin, 
som ikke har et overvældende støttebehov. 
483. I december havde Kommissionen indledt en procedure i henhold til EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, over for visse bestemmelser i loven om 
skattelettelser for investeringer i de nye delstater og Vestberlin 
("Investitionszulagengesetz 1991")4. Loven indebærer et støttebudget på ca. 
6 mia. ECU og vedrører investeringer i kapitalgoder, der er påbegyndt inden 
udgangen af 1992 og fuldført inden udgangen af 1994. Den var blevet 
gennemført af de tyske myndigheder, uden at den i EØF-Traktatens artikel 93, 
stk. 3, omhandlede forpligtelse til forudgående anmeldelse var blevet 
overholdt. 
Under hensyn til den vanskelige sociale og økonomiske situation i de nye 
tyske delstater besluttede Kommissionen i juni at indstille den del af 
proceduren, som vedrører skattelettelser ved investeringer i det tidligere 
DDR. 
I juli erklærede Kommissionen, at den nævnte skattelettelse i Vestberlin ved 
investeringer fuldført efter den 31. december 1992, samt støtten med en 
intensitet på over 8% ved investeringer fuldført efter den 31. december 1991 
var ulovlige og uforenelige med fællesmarkedet. I beslutningen fastsættes 
det, at de beløb, der er opnået gennem skattelettelserne, skal 
tiIbagebetales. 
I beslutningen anlagde Kommissionen den betragtning, at Vestberlin ikke 
opfylder de kriterier, som er fastsat i Kommissionens metode for anvendelse 
af artikel 92, stk. 3, litra a) og c), på regionalstøtte5, og således ikke 
er berettiget til regionalstøtte i henhold til de to undtagelsesbestemmelser; 
heller ingen af de andre undtagelsesbestemmelser i EØF-Traktaten kunne 
anvendes. Endvidere vurderede Kommssionen, at ydelse af ny støtte til 
Vestberlin ville tiltrække nye virksomheder og anspore til udvidelse af de 
bestående i betragtning af de store fordele, som byen har med hensyn til 
infrastrukturer og faglært arbejdskraft, og i betragtning af dens enestående 
4 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 290. 
5 EFT C 212 af 12.7.1988. 
3.I.A.§8. 3 
282 
beliggenhed. Dette ville gøre det endnu vanskeligere for virksomhederne i de 
nye delstater at tilpasse sig, og det ville således tage endnu længere tid 
for dem at indhente virksomhederne I det øvrige Tyskland. 
484. I december 1991 indledte Kommissionen proceduren I EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, over for §6 I loven om regionaludviklingsområder 
("Fôrdergebletsgesetz"), der omhandler en ordning om skattefrie reserver til 
fordel for investeringer I de nye tyske delstater og i Vestberlin. Ordningen 
var, i strid med EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, blevet gennemført uden 
forudgående anmeldelse6. 
Som det var tilfældet med ("Invest itionszulagengesetz"), og med samme 
begrundelser, besluttede Kommissionen i Juni at indstille proceduren, for så 
vidt som den tog sigte på ydelse af støtte til fordel for de nye tyske 
delstater, og i Juni erklærede Kommissionen, at den del af ordningen, der 
vedrørte oprettelse af skattefrie reserver med henblik på investeringer i 
Vestberlin, var ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet. Den allerede 
tildelte støtte skal annulleres i løbet af to måneder. 
485. Af samme årsager som ovenfor besluttede Kommissionen i maj at indlede 
proceduren over for anvendelsen i Vestberlin af et regionalprogram for 
rentegodtgørelse benævnte "ERP-Aufbauprogramm" til fordel for investeringer i 
de nye tyske delstater og i Vestberlin. Der er tale om et program, der I 
strid med EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, først er blevet anmeldt efter 
ikrafttrædelsen. 
486. I november besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelse over for 
ændringen og forlængelsen af ordningen vedrørende skattelettelser til fordel 
for investeringer i de nye tyske delstater. Ordningen, der med hensyn til 
anvendelse i de nye tyske delstater var blevet godkendt i Juni, vedrørte 
investeringer, der var påbegyndt inden udgangen af 1992 og afsluttet inden 
udgangen af 1994, og den fastsatte en støtteintensitet på 12% for de 
investeringer, der var afsluttet inden udgangen af Juni 1992, og på 8% for 
øvrige. Som følge af ændringen af loven kan skattelettelsen med en intensitet 
på 8% gives til fordel for investeringer i de nye tyske delstater, der 
påbegyndes inden udgangen af Juni 1994 og afsluttes inden udgangen af 1996. 
6 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 291. 
3.I.A.§8. 4 
283 
Til investeringer, der påbegyndes og afsluttes i tidsrummet fra den 1. juli 
1994 til den 31. december 1996, kan der gives skattelettelse med en 
intensitet på 5%. Den yderligere støtte, som ændringen medfører, andrager 
8 850 mio. ECU, som skal lægges til de 5 500 mio. ECU, der omhandles i den 
oprindelige lov. 
487. Ved beslutninger i Juli og september godkendte Kommissionen den 
enogtyvende rammeplan for "Gerneinschaftsaufgabe" "Forbedring af de regionale 
økonomiske strukturer", som er den vigtigste tyske støtteordning med 
regionalt sigte, og som styres og finansieres af forbundsstaten og 
delstaterne i fællesskab. Listen over regioner, der kan modtage støtte, og de 
nærmere bestemmelser for bevilling af støtte blev allerede godkendt i 1991 
for tidsrummet fra den 1. Januar 1991 til den 31. december 19937. 
Budgettet for denne støtteordning andrager for 1992 3 415 mio. ECU i form af 
betalingsbevillinger og 4 400 mio. ECU i form af forpligtelsesbevillinger, 
heraf 2 730 og 4 100 mio. ECU til fordel for det tidligere DDR, hvilket 
afspejler den fortrinsstilling på forbundsstatsplan, som udviklingen af det 
tidligere DDR har fået. Det skal bemærkes, at den del af ordningen, der er 
til fordel for det tidligere DDR, samfinansieres med strukturfondene med et 
tillægsbeløb på 500 mio. ECU pr. år. 
<T8> Spanien 
488. I Juli besluttede Kommissionen af godkende en regionalstøtteordning, som 
den spanske regering havde indført til fordel for områder under mål 1, 2 
eller 5b, hvor beskæftigelsen i tekstilindustrien udgør mindst 10% af 
beskæftigelsen i Industrien. Ordningen vedrører I øvrigt alle sektorer. 
Støtten består af tilskud til uddannelse, undersøgelser, F&U, design og 
kvalitet, samt oprettelse af sammenslutninger. Ordningen varer fra 1992 til 
1996, og det samlede budget for alle årene andrager 129 mio. ECU. 
Kommissionen vedtog beslutningen under hensyn til bl.a. ordningens regionale 
sigte, det forhold at støtten til F&U overholder Fællesskabets 
rammebestemmelser for den slags støtte, at støtten til de øvrige områder har 
begrænset indvirkning på konkurrencen, at visse støttebeløb til fordel for 
virksomheder, der er større end SMV, Ikke kan ydes efter den 31. december 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 289. 
3.I.A.§8. 5 
284 
1993, og at ordningen kun omfatter visse støttebeløb til erhvervelse af 
udstyr, der kun må ydes til SMV og kun Indtil den 31. december 1993 i de 
områder, som Ikke er berettiget til national regionalstøtte. 
<T8> Frankrig 
489. I april besluttede Kommissionen at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, over for støtte, der formodes at være blevet ulovligt 
udbetalt l kantonen Modane. 
490. Støtten, som ikke er blevet anmeldt til Kommissionen, består bl.a. i, at 
Conseil Général de Savoie giver nedslag på op til 25% af eludgifterne for et 
tidsrum af op til fem år. 
491. I december blev proceduren indstillet. Kommissionen konstaterede nemlig, 
at de fleste af de undersøgte støttebeløb var udbetalt I henhold til 
ordninger, der var godkendt tidligere. For så vidt angår nedslagene i el­
prisen, har de franske myndigheder forelagt Kommissionen et dekretforslag, 
ifølge hvilket de pågældnede nedslag ikke må overstige 50 000 ECU pr. 
virksomhed i et tidsrum af tre år i overensstemmelse med "de minimis"-reglen 
i Kommissionens meddelelse om støtte til små og mellemstore virksomheder8. 
Det nye dekret skal gennemføres Inden den 1. marts 1993. 
492. I september besluttede Kommissionen at godkende en ordning for 
omstilling og differentiering i områder, der er særlig afhængige af tekstil-
og beklædningsindustrien. I forbindelse med undersøgelsen af denne ordning 
har Kommissionen bl.a. sikret sig, at betingelserne i den nylige meddelelse9 
om støtte til små og mellemstore virksomheder var opfyldt, særlig for så vidt 
angår støttens intensitet og størrelsen af de støtteberettigede virksomheder. 
493. I november besluttede Kommissionen at godkende et forslag til lov om 
oprettelse af to områder for privilegeret investering i Nord-Pas-de-Caiais. 
Virksomheder, der etableres i et af disse områder, vil kunne opnå en kredit i 
forbindelse med udbytteskatten på op til 22% af den investering, der 
foretages i løbet af de tre første år af deres eksistens. Ordningen skal vare 
fem år fra oprettelsen af området. 
8 Nr. 337 i denne beretning. 
9 EFT C 213 af 19.8.1992 og nr. 342 i denne beretning. 
3.I.A.§8. 6 
285 
Kommissionen har noteret sig, at de pågældende områder var berettigede til 
regionalstøtte. Den har bl.a. sikret sig, at der Ikke var tale om 
driftsstøtte, og at støttens intensitet Ikke overskred de overgrænser, som 
gælder for Fællesskabets centrale regioner. 
<T8> Italien 
494. I maj besluttede Kommissionen at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, over for offentlige bidrag, der skulle ydes i henhold til 
en konvention mellem Valle d'Aosta og servicevirksomheden SDS Spa. Proceduren 
blev imidlertid indstillet i december, idet de italienske myndigheder havde 
meddelt, at de under hensyn til den holdning, Kommissionen havde givet udtryk 
for I første omgang havde opsagt konventionen. 
495. Ligeledes i maj besluttede Kommissionen at foreslå nyttige 
foranstaltninger I henhold til EØF-Traktatens artikel 93, stk. 1, i 
forbindelse med støtteordningen for frizonen Gorizia. Der er nemlig tale om 
en støtteordning, der fandtes før EØF-Traktaten. 
Ordningen omhandler bl.a. forskellige former for skattefritagelse og vedrører 
såvel befolkningen som virksomhederne i Gorizia. For så vidt angår støtten 
til befolkningen, har Kommissionen anlagt den betragtning, at de sociale og 
økonomiske indikatorer for Gorizia udelukker, at befolkningen som helhed kan 
anses for at have behov for social støtte. For så vidt angår støtten til 
virksomhederne, må den, da der er tale om driftsstøtte, kun ydes i de mest 
betrængte områder af Fællesskabet. De sociale og økonomiske indikatorer for 
Gorizia udelukker Imidlertid, at regionen kan regnes blandt disse områder. 
Derfor havde Kommissionen vurderet, at ordningen ikke var forenelig med 
fællesmarkedet, og den havde foreslået den italienske regering at ophæve den. 
I december besluttede Kommissionen dog at godkende ordningen på grundlag af 
artikel 92, stk. 2, litra a), og artikel 92, stk. 3, litra c), I betragtning 
af de ændringer, som de italienske myndigheder havde foretaget, og som træder 
3.I.A.§8. 7 
286 
i kraft den 1. januar 1994. Ændringerne går ud på at begrænse de kontingenter 
af afgiftsfri varer, som forbeholdes befolkningen, og at tilpasse reglerne 
for støtte til virksomheder til Fællesskabets gældende rammebestemmelser samt 
at udelukke enhver form for driftsstøtte. 
496. I Juni besluttede Kommissionen at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, over for foranstaltninger til refinansiering: 
af den i loven om Syditalien (Mezzogiorno) omhandlede støtteordning -
14 350 mio. ECU 
af den i samme lov omhandlede ordning for nedsættelse af de sociale 
bidrag, som betales af virksomheder i Syditalien - 4 393 mio. ECU 
af skattefinansieringen af de sociale bidrag, der medfører en selektiv 
nedsættelse af de sociale bidrag, som betales af virksomheder i 
Syditalien - 2 727 mio. ECU. 
Almindeligvis har Kommissionen en positiv indstilling til støtte til fordel 
for udviklingen i Syditalien, og i 1988 havde den som følge af de klare 
betingelser for ydelse af støtte godkendt den i loven om Syditalien 
omhandlede støtte indtil udgangen af 1993. 
De italienske myndigheder har imidlertid ikke - som de er forpligtet ifølge 
beslutningen fra 1988 - tilstillet Kommissionen en rapport om de bevilgede 
skattelettelser. Derfor kunne Kommissionen ikke vurdere virkningen heraf, og 
den kunne således ikke afgøre, om den foreslåede refinansiering er forenelig 
med fællesmarkedet. 
Desuden anlagde Kommissionen den betragtning, at de pågældende bestemmelser i 
lovdekretet om refinansiering er yderst uklare såvel med hensyn til 
ordningens varighed som med hensyn til rammebeløb. Den konstaterede, at 
nedsættelserne af de sociale bidrag har været større end tilladt, at der 
fremover vil blive taget hensyn til, hvilke sektorer det drejer sig om, og at 
ordningen er sat i kraft, før Kommissionen har haft lejlighed til at udtale 
sig. 
På baggrund af disse bemærkninger og de foreliggende oplysninger mente 
Kommissionen ikke at kunne fastslå, om de pågældende foranstaltninger er 
forenelige med fællesmarkedet. 
3.I.A.§8. 8 
287 
De italienske myndigheder meddelte siden Kommissionen, at foranstaltningerne 
til refinansiering af de sociale bidrag og skattefinansieringen heraf var 
faldet bort, men at deres indhold var blevet optaget i et nyt lovforslag. 
Kommissionen anlagde da den betragtning, at - for så vidt angår disse to 
bestemmelser - havde den i Juni indledte procedure mistet sit formål; den 
indledte I oktober en ny procedure i henhold til EØF-Traktatens artikel 93, 
stk. 2, over for det nye lovforslag. 
Derimod kunne Kommissionen i december indstille den procedure, der var blevet 
indledt over for refinansieringen af 14,35 mia. ECU for 1993. Beslutningen 
blev begrundet med de nye retningslinjer, som den italienske regering havde 
vedtaget på området, og hvis hovedindhold bl.a. findes i lovdekret nr. 415 af 
22. oktober 1992. Ifølge disse retningslinjer må støtteintensiteten ikke 
overstige visse overgrænser, som afhænger af udviklingsgraden for hver enkelt 
region og af virksomhedernes størrelse, og som ligger på linje med de 
overgrænser, som gælder for de regioner inden for Fællesskabet, som er i en 
tilsvarende social og økonomisk situation. Endvidere vil skattefritagelserne 
blive ændret til skattekreditter. Inden for en ramme af 6 mia. ECU gælder der 
undtagelsesbestemmelser, bl.a. for de ansøgninger, som var indgivet inden den 
14. august 1992. 
497. I september besluttede Kommissionen i henhold til Traktatens artikel 92, 
stk. 2, litra b), at godkende alle foranstaltninger vedrørende genopbygning 
af Va I te Mina og skadeserstatning til virksomheder, som havde lidt skader 
under oversvømmelserne i 1987. 
Derimod har Kommissionen besluttet at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, over for andre foranstaltninger (tilskud, rentelettede 
lån, skattenedsættelser og -fritagelser osv.), som tager sigte på almindelig 
produktionsstøtte i regionen, og som går ud over almindelig istandsættelse af 
virksomheder, der har lidt skade ved naturkatastrofer. 
498. I november gennemgik Kommissionen den nationale lov 19/91 om udvikling 
af Frlul i-Venezia Giulia og andre områder, der grænser op t i I det tidligere 
JugosI av i en. 
På grundlag af de oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, anså den de 
skattemæssige foranstaltninger vedrørende centret for finansielle 
tjenesteydelser og forsikringer i Trieste for at være uforenelige med 
3.I.A.§8. 9 
288 
fællesmarkedet, og den indledte proceduren i EØF-Traktatens artikel 93, 
stk. 2, heroverfor. Kommissionen anlagde den betragtning, at fordelene, der 
udgør driftsstøtte, ikke er berettigede i betragtning af regionens sociale og 
økonomiske parametre, at finans- og forsikringsvirksomhed almindeligvis ikke 
behøver støtte for at kunne udvikle sig, og at konkurrencen i disse sektorer 
er meget hård, således at støtten ville få en yderst forvridende virkning. 
<T8> Det Forenede Kongerige 
499. I marts besluttede Kommissionen at godkende opretteisen af et 
erhvervsområde i regionen North Lanarkshire i Skotland. Nye investeringer i 
området vil kunne få samme fordele som i de andre erhvervsområder i Det 
Forenede Kongerige, såsom fri afskrivning af industribygninger, fritagelse 
for lokale skatter og for skattelignende afgifter, forenkling og 
fremskyndelse af de administrative procedurer; områdets levetid er som for de 
øvrige områder fastsat til 10 år. Den særlige støtte i dette område udgør 
ikke driftsstøtte, og der tages hensyn til de overgrænser for støtte med 
regionalt sigte, som gælder for regionen. 
Den pågældende region er et udviklingsområde (Development Area) med en meget 
høj arbejdsløshedsprocent som følge af tilbagegangen for de traditionelle 
industrier, især jern- og stålindustrien. 
3.I.A.§9. 1 
289 
<T4> §9. Støtte til transportsektoren 
<T6> a) Landtransport 
500. Hovedparten af støtten til landtransport går fortsat til de nationale 
JernbaneseIsskaber, enten i form af kompensation for offentlig tjeneste i 
henhold til forordning (EØF) nr. 1191/691, ændret ved forordning (EØF) nr. 
1893/912, forordning (EØF) nr. 1192/693, eller i form af støtte inden for 
de begrænsninger, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 1107/704. Efter 
vedtagelsen af direktiv 91/440/EØF af 29. Juli 1991 om udvikling af 
Fællesskabets Jernbaner har flertallet af medlemsstaterne til hensigt at 
ændre de finansielle forbindelser mellem medlemsstaterne og Jernbanerne. 
Kommissionen underretter henhold til Rådets beslutning 75/327/EØF Rådet om 
størrelsen af denne støtte i rapporter, der aflægges hvert andet år. 
Foranlediget af de nye muligheder, direktivet åbner, er Kommissionen i færd 
med at undersøge forholdene med henblik på fremtiden. 
Kommissionen vedtog den 10. Juni 1992 en meddelelse til Rådet om etablering 
af et europæisk kombineret transportnet og driftsvilkårene i forbindelse 
hermed (K0M(92) 230), hvori bilag 4 indeholder den seneste beretning om 
støtte til kombineret transport i medført af forordning 1107/70 og et forslag 
til ændring af forordningen. Rådet vedtog derefter den 7. december 1992 
forordning (EØF) nr. 357S/925 om ændring af forordning (EØF) nr. 1107/70. I 
ændringsforordningen forlænges muligheden for at yde støtte til 31. december 
1995, og det område, hvor der kan ydes støtte, udvides. 
Liberaliseringen af transportmarkedet fra den 1. januar 1993 vil få 
konsekvenser for konkurrencen inden for vejtransporten. Kommissionen skal 
være mere opmærksom på tilskud, der uretmæssigt vil kunne favorisere bestemte 
transportudøvere. Samtidig bliver vurderingen af en række 
statsstøtteforanstaltninger mere kompliceret. 
1 EFT L 156 af 28.6.1969. 
2 EFT L 169 af 26.6.1991, s. 1. 
3 EFT L 237 af 24.8.1991. 
4 EFT L 130 af 15.6.1970. 
5 EFT L 364 af 12.12.1992, s. 11. 
3.I.A.§9. 2 
290 
Kommissionen har indledt den i Traktatens artikel 93, stk. 2, fastsatte 
procedure mod et italiensk dekret af 28. Januar 1992 om skattelempelse for 
italienske vognmænd. Artikel 93, stk. 2, proceduren skulle gøre det muligt 
for Kommissionen at vurdere om støtten til de italienske vognmænd i henhold 
til dekretet er forenelig med fællesmarkedet. 
Inden for sejlads ad Indre vandveje er ophugningen, der blev Iværksat i 1989 
i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1101/89 af 27. april 1989 om 
strukturel sanering inden for indlandsskibsfarten, i 1991 blevet suppleret 
med ophugningsforanstaltninger for fartøjer fra de nye tyske delstater. Denne 
del af saneringen blev afsluttet i 1992. Alle de fartøjer, der skulle trækkes 
ud af markedet, skulle være ophugget pr. 1. december 1992. 
3.I.A.§9. 3 
291 
<T6> b) Søtransport 
501. Kommissionen er i færd med at undersøge en række statsstøttesager og 
fortsætter sit arbejde med at tilpasse sine "retningslinjer for undersøgelsen 
af statsstøtte til rederier i EF" af 3. august 1989 til udviklingen på 
markedet. 
Derudover har Kommissionen intensiveret sine bestræbelser for at 
videreudvikle sit forslag om at oprette et EF-skibsregister (EUROS)6. Dette 
register kunne danne gennemsigtige, fælles rammer om statsstøtten til 
rederierne i EF, således at medlemsstaterne ikke ville have behov for at 
indføre eller bibeholde nationale ordninger herunder andre registre, der kan 
forvride konkurrencen mellem handelsflåderne i EF. EUROS er under drøftelse i 
Ministerrådet, og Kommissioen vil tilpasse sit forslag til resultatet af 
disse drøftelser. 
Med hensyn til havnene godkendte Kommissionen i løbet af 1992 i forbindelse 
med omstruktureringen af de britiske havne statsstøtte til et beløb af 
115 mio. ECU til afskedigede arbejdere. Omstruktureringen sker i henhold til 
"Dock Work Aet 1989", som de britiske myndigheder har anmeldt til 
Kommissionen. 
Spørgsmålet om gennemsigtighed i de finansielle forbindelser mellem 
myndighederne og havnene vil blive behandlet i en undersøgelse, som 
Kommissionen lader en uafhængig konsulent foretage. 
Formålet er at anbefale en slags finansiel erklæring, som havnemyndighederne 
skal udfylde og vedlægge det regnskab, der offentliggøres ved regnskabsårets 
slutning. 
EFT C 19 af 25.1.1992, s. 10. 
3.I.A.§9. 4 
292 
<T6> c) Lufttransport 
502. Kommissionen har forelagt Rådet og Parlamentet en beretning om 
evaluering af støtteordninger til fordel for Fællesskabets luftfartsselskaber 
(SEK(92) 431, endelig udg.). Dokumentet trækker bl.a. de store linjer op i 
liberaliseringsprocessen og konkurrencepolitikken inden for luftfarten og 
henviser til de kriterier for evaluering af statsstøtte i henhold til 
reglerne i Traktaten, der er fastlagt i andet memorandum om den fælles 
luftfartspolitlk. 
Rapporten omtaler endvidere medlemsstaternes støtte til lufttransportsektoren 
og nævner, hvilke støtteforanstaltninger der er ved at blive undersøgt 
grundigere af Kommissionen. 
Disse støtteforanstaltninger antager alle mulige former og er ikke blot de 
sædvanlige statslige kapitalindskud som f.eks. kap i ta I forøge Iser, 
skattelempelser eller almindelige garantier for lån, der optages af 
luftfartsselskabet. Kommissionen har faktisk konstateret, at nogle selskaber 
kan få særstøtte i form af tilskud til driften på visse ruter. For alle disse 
støtteordninger har Kommissionen anmodet de pågældende medlemsstater om 
supplerende oplysninger, så det kan undersøges, om støtten er forenelig med 
Traktaten. 
På baggrund af den tredje luftfartspakke er Kommissionen for øjeblikket i 
færd med at udstikke retningslinjer i henhold til Traktatens artikel 92 og 93 
for evalueringen af støtte til luftfartsselskaber. 
Med hensyn til anden og tredje etape i Air France's kap i ta I forøge I se, dvs. 
udstedelsen af konvertible obligationer og beviser for ansvarlig lånekapital 
med ubestemt løbetid, afgjorde Kommissionen efter en grundig undersøgelse, at 
disse transaktioner kan betragtes som normale finanstransaktioner. 
Med hensyn til Iberia har Kommissionen ikke rejst indsigelse mod forøgelsen 
af dette luftfartsselskabs kapital. De spanske myndigheder har imidlertid 
måtte love, 
....A.*.. 293 
at det var den sidste kapitaltilførsel i form af statsstøtte 
at midlerne ikke vil blive anvendt til at erhverve kapitalinteresser i 
andre luftfartsselskaber i EF 
at den spanske regering i overensstemmelse med den tredje luftfartspakke 
erstatter nationalitetsklausuien i Iberia af en EF-klausul. 
Kommissionen rejste heller ikke indsigelse med hjemmel i Traktatens 
artikel 92, stk. 3, litra c), mod statsstøtte til to britiske 
luftfartsselskaber, New Air og Cumbria Aero Club, der driver virksomhed fra 
lufthavnen i Carlisle. De to foranstaltninger vedrørte dels støtte til New 
Air, dels lån med rentegodtgørelse til Cumbria Aero Club. 
3.I.A.§10. 1 
294 
<T4> §10. Støtte til landbrugssektoren 
503. Kommissionens aktivitetsområde under EØF-Traktatens artikel 92-94 
bestemmes for landbrugssektorens vedkommende fortsat af Rådet (EØF-
Traktatens artikel 42). For de fleste produkter i bilag II finder artikel 92-
94 anvendelse. Enhver støtte, der kan forstyrre EF's markedsmekanismer 
(f.eks. støtte pr. input- eller outputenhed) anses for at være i strid med 
ikke blot statsstøttebestemmelserne, men også ulovlig i henhold til Rådets 
forordninger om de fælles markedsordninger. Den nylige reform af den fælles 
landbrugspolitik har ikke ændret dette forhold. 
Der blev opdaget en række tilfælde af sådan støtte, og Kommissionen 
besluttede i alle tilfælde at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2. De 
italienske myndigheder foreslog støtte til en supplerende høst inden for 
nøddesektoren til et samlet beløb af 7 mio. ECU. Kommissionen mente, det 
drejede sig om driftsstøtte, som ikke var omfattet af nogen af undtagelserne 
i EØF-Traktatens artikel 92, og samtidig en overtrædelse af den fælles 
markedsordning for frugt og grønsager og Rådets forordning 789/89 og 2159/89 
om særlige foranstaltninger for nødder og Johannesbrød. De italienske 
myndigheder trak herefter den planlagte støtte tilbage. Kommissionen indtog 
en lignende holdning med hensyn til en italiensk støtte til privat oplagring 
af i alt maksimalt 45 000 tons gulerødder i en periode på fire måneder. 
Herefter vedtog Kommissionen en endelig negativ beslutning om denne 
foranstaltning. Proceduren i artikel 93, stk. 2, blev indledt med hensyn til 
yderligere italiensk støtte til privat korttidsoplagring af bordvin og 
druemost, hvorefter foranstaltningen blev ophævet. Kommissionen tog også 
stilling til italiensk støtte til producentorganisationer i 
olivenoliesektoren og foreninger af sådanne organisationer til et samlet 
beløb af 4 mio. ECU i en periode på et år, som den anså for en overtrædeise 
af både statsstøttereglerne og den fælles markedsordning for olier og 
fedtstoffer. Der blev truffet en negativ endelig beslutning om italiensk 
støtte til eksport af citrusfrugter til lande i Østeuropa og det tidligere 
USSR. i sukkersektoren anmeldte de italienske myndigheder støtte til i alt 
50 mio. ECU til roedyrkere. En del af foranstaltningen skulle give dyrkerne 
kompensation for indkomsttab, fordi de fik lavere priser af industrien end de 
i EF-reglerne fastsatte priser. Et andet aspekt vedrørte støtten til 
finansiering af oplagringsomkostninger ved at kompensere for virkningerne af 
3.I.A.§10. 2 
295 
valutakursudsvingene i Italien. I den fælles markedsordning for sukker findes 
der faciliteter på dette område, der er underlagt præcise betingelser, som i 
dette tilfælde viste sig ikke at være opfyldt. 
Frankrig anmeldte støtte til forebyggende vindestillation som supplement til 
den af EF godkendte støtte. Selv om de franske myndigheder anførte, at der 
efter deres opfattelse ikke længere var lige konkurrencevilkår inden for 
Fællesskabets vinproduktion, fandt Kommissionen, at foranstaltningens 
målsætning var at øge de franske vinproducenters indkomster til et niveau, 
der lå over det, der var fastsat i henhold til den fælles markedsordning for 
vin. Alligevel fandt Kommissionen, at støtten indebar en overtrædelse af 
traktatbestemmelserne og var i strid med den fælles markedsordning for vin; 
den indledte proceduren i artikel 93, stk. 2, og anmodede Frankrig om ikke at 
yde støtten. Det må bemærkes, at Rådet herefter besluttede at tillade støtten 
i henhold til EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, tredje afsnit, fordi der var 
ganske særlige betingelser til stede, et kriterium, som Kommissionen ikke kan 
benytte ved sin vurdering af statsstøtte. 
Der blev afgivet en negativ udtalelse om tysk støtte til destillation af vin 
i Rheinland-Pfalz-regionen. Kommissionen var af den opfattelse, som ikke blev 
bestridt af de tyske myndigheder under proceduren i henhold til artikel 93, 
stk. 2, at støtten, der skulle udbetales pr. destilleret liter vin, var i 
strid med Traktatens bestemmelser og med den fælles markedsordning for vin. 
Kommissionen har endvidere indledt proceduren i artikel 93, stk. 2, 
vedrørende yderligere støtte af denne art, som Rheinland-Pfalz påtænker at 
yde, og har anmodet Tyskland om ikke at yde støtten. 
Selv om det har været Kommissionens politik konsekvent at modsætte sig 
statsstøtte for aktiviteter, som er fastsat i Fællesskabets forordninger om 
de fælles markedsordninger, opstod der et særligt tilfælde vedrørende 
Italien, hvor Kommissionen ikke rejste indsigelse mod et særligt tilfælde af 
støtte til producentsammenslutninger, der forhandler nødder, selv om støtten 
til sådanne sammenslutninger er fastsat i den relevante markedsordning. 
Kommissionen indtog dette standpunkt, fordi støtten, der indebar en forbedret 
markedsføring, var af strukturel frem for driftsmæssig karakter, og fordi 
bestemmelserne i den pågældende markedsordning ikke er udtømmende med hensyn 
til producentsammenslutninger. 
3.I.A.§10. 3 296 
504. Hvad angår driftsstøtte til statsejede eller halvoffentlige virksomheder 
i landbrugssektoren, blev proceduren i artikel 93, stk. 2, indledt i ét 
tilfælde, og i en anden sag blev der truffet negativ beslutning om to 
tilfælde af spansk støtte til Merco-koncernen. Det politiske spørgsmål, der 
opstår som følge af disse sager, er, hvorvidt staten ved at yde tilskud til 
egenkapital eller gældssanering handler på samme måde, som en privat 
markedsinvestor ville gøre det. Kun hvis Kommissionen kommer til den 
opfattelse, at dette er tilfældet, vil de pågældende foranstaltninger i 
princippet kunne anses for ikke at udgøre statsstøtte. I forbindelse med 
bestemmelsen af, hvordan en privat investor sandsynligvis ville agere, har 
Domstolen specificeret, at Kommissionens bedømmelse skal ske under 
hensyntagen til bl.a. selskabets situation, den omstrukturering, der skal 
gennemføres, og markedsudsigterne. 
Kommissionen besluttede at indlede proceduren i artikel 93, stk. 2, over for 
støtte i form af kapitaltilførsel, som de spanske myndigheder øjensynligt 
havde vedtaget og til dels ydet til Merco-koncernen i 1992. På grundlag af de 
oplysninger, der er tilgængelige for Kommissionen, blev denne foranstaltning 
anset for at være driftsstøtte uden varig indvirkning på den pågældende 
sektor. Med hensyn til en tidligere kapitaltilførsel på 44 mio. ECU, som de 
spanske myndigheder havde foretaget til Merco-koncernen i 1990, blev der 
truffet en endelig negativ beslutning med krav om tilbagebetaling af støtten. 
Ikke blot havde de spanske myndigheder undladt at anmelde støtten i henhold 
til EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, men hvad substansen angår, mente 
Kommissionen, at støtten udelukkende skulle dække tab, som koncernen havde 
akkumuleret, og således faldt under betingelserne i EØF-Traktatens 
artikel 92, stk. 1, uden at være omfattet af nogen af undtagelserne i 
art ikei 92, stk. 2 og 3. 
505. Det er såvel inden for landbrugsstrukturpolitikken som inden for 
markedspolitikken Rådet, der træffer beslutning om Kommissionens 
interventionsområde i henhold til EØF-Traktatens artikel 92-94. Hvad angår 
støtten på bedriftsniveau, giver Rådets forordning 2328/91 kun hjemmel til 
sådan støtte i særlige områder, som er fastsat i henhold til forordningens 
artikel 35. Disse områder omfatter bl.a. hektarstøtte for indførelse eller 
opretholdelse af landbrugspraksis, der er forenelig med beskyttelsen af 
mi IJøet. 
3.I.A.§10. 4 
297 
Kommissionen besluttede ikke at rejse indsigelse mod et storstilet 
miljøbeskyttelsesprogram i den tyske delstat Baden-WUrttemberg, der skal 
sikre en omfattende beskyttelse af landbrugslandskabet, grundvandsstanden og 
visse truede husdyrsbestande. I modsætning til tidligere godkendte 
programmer, der gik ud på at yde landbrugere kompensation for at nedsætte 
landbrugsaktiviteterne til lave intens!tetsniveauer, var dette program ikke 
koncentreret om et nøje afgrænset område inden for regionen eller om en 
særlig landbrugsaktivitet, men havde et større sigte og større ambitioner. 
Der er særlige overskrifter for støtte ydet på hektarbasis til bevaring af 
græsgange og karakteristiske frugtplantager samt støtte til kompensation for 
brugen af visse lavproduktionsteknikker. 
Miljøforanstaltninger er en integrerende del af den reform af den fælles 
landbrugspolitik, som Rådet vedtog i maj 1992. Rådets forordning 2078/92*1) 
sætter nye grænser for Fællesskabets intervention på dette område, medens 
medlemsstaterne i henhold til forordning 2328/91 har mulighed for at foreslå 
alternative støttevilkår i henhold til EØF-Traktatens artikel 92-94. I den 
forbindelse er Kommissionens støttepolitik fortsat bestemt af grundlæggende 
kriterier for ydelsen af fællesskabsstøtte. Såfremt disse kriterier skulle 
ændres i forbindelse med kriterierne i forordning 2328/91, vil der blive 
taget behørigt hensyn til vurderingen af statsstøtten. Kommissionen er også 
klar over, at det er nødvendigt med en balance mellem konkurrencepolitiske 
betragtninger og de miljømæssige krav og målsætninger. I den forbindelse har 
Kommissionen noteret sig de bemærkninger, der er blevet fremsat af Europa-
Parlamentets Udvalg om Landbrug, Fiskeri og Udvikling af Landdistrikter i 
dets udtalelse om Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken*2). 
506. Med hensyn til strukturpolitikken for investeringer på forarbejdnings-
og afsætningsniveau har medlemsstaterne i princippet i medfør af Rådets 
forordning 866/90 mulighed for at indføre ensidige foranstaltninger i henhold 
til artikel 92 og 93 på alle de af forordningen omfattede områder. 
I praksis er denne mulighed begrænset af Kommissionens politik, der går ud på 
at udelukke statsstøtte til de samme investeringer, som er udelukket fra 
Fællesskabets samfinansiering under punkt 2 i bilaget til Kommissionens 
beslutning 90/342/EØF af 7. Juni 1990. 
(1) EFT L 215 af 13.7.1992, s. 85 ff. 
(2) EP 202.500. 
3.I.A.§10. 5 
298 
Det er bemærkelsesværdigt, at det for investeringer, hvor Kommissionens 
beslutning af 7. Juni 1990 ikke udelukker eller begrænser støtte (og 
støttesatsen ikke overskrider det af Kommissionen godkendte maksimum), er 
Kommissionens praksis ikke at rejse indsigelse, selv når investeringen er 
stor. Således godkendte Kommissionen en portugisisk støtte til Laprovar-
Pepsico til fremstilling af snacks, der falder under bilag li til EØF-
Traktaten, og som omfattede støtte på 8 mio. ECU ti I de pågældende varer. 
507. Hvad angår skattelignende afgifter, har Kommissionen truffet en 
beslutning, der er udtryk for en udvikling i anvendelsen af dens politik. Den 
har erklæret en fransk støtte - der finansieres over skattelignende afgifter, 
som ligeledes lægges på produkter indført fra andre medlemsstater - forenelig 
med fællesmarkedet på nøje definerede vilkår. I det pågældende tilfælde er 
afgiftsprovenuet anvendt til finansiering af afsætninskontrol , som er pålagt 
ved fællesskabsdirektiverne, og sikrer dermed gennemførelsen af målsætninger 
af fællesskabsinteresse og ikke udelukkende nationale målsætninger. 
Hidtil har Kommissionen i de forskellige sager, den har behandlet, i 
overensstemmelse med Domstolens praksis fundet, at støtte finansieret over 
skattelignende afgifter, der ligeledes belaster produkter indført fra andre 
lande, i princippet er uforenelig med fællesmarkedet, da den afgift, der 
pålægges de importerede varer, har en beskyttende virkning, der går ud over 
den egentlige støtte. Selv om ligebehandlingen vedrørende en sådan støtte er 
sikret på det generelle plan mellem nationale produkter og indførte 
produkter, vil situationen i praksis i øvrigt være mere gunstig for de 
nationale erhvervsdrivende, idet de gennemførte foranstaltninger bygger på 
omstændigheder i forbindelse med nationale specialiseringer, behov og 
mangler. I det omtalte tilfælde drejer det sig imidlertid om støtte til 
finansiering af kontrol, der er gjort lovpligtig som følge af 
fællesskabsdirektiver, bl.a. med henblik på afsætning af frø og planter, 
uanset deres oprindelse. På denne baggrund er der en fællesskabsmåIsætning 
for støtten til den gennemførte kontrol; støtten varetager således Ikke kun 
de nationale erhvervsdrivendes interesse. Derfor har Kommissionen erkendt, at 
de skattelignende afgifter I dette tilfælde ligeledes kunne anvendes for frø 
og planter, der indføres fra de øvrige medlemsstater til finansiering af 
foranstaltningerne med henblik på den nu lovpligtige kontrol af afsætningen 
på fællesskabsplan. Kommissionen tager ved denne holdning således her hensyn 
3.I.A,§10. 6 
299 
til Domstolens kendelser, hvorefter medlemsstaterne ikke kan afskæres fra at 
pålægge andre medlemsstaters produkter en afgift til finansiering af 
kontrolforanstaltningerne, såfremt to betingelser er opfyldt, nemlig at 
kontrollen skal være pålagt ved en fællesskabsbestemmelse og af størrelsen af 
den afgift, der er pålagt de produkter, som Indføres fra andre medlemsstater, 
ikke må overstige den reelle udgift til kontrollen hermed. Disse to 
betingelser er opfyldt for den franske støtte for regnskabsåret 1991, og de 
franske myndigheder har forpligtet sig til, at de også opfyldes i 
efterfølgende regnskabsår, og til hvert år at forelægge Kommissionen en 
finansiel rapport om det foregående regnskabsår. 
Kommissionen besluttede at indlede proceduren i Traktatens artikel 93, 
stk. 2, over for belgiske støtteforanstaltninger, som finansieres af 
skattelignende afgifter, i sektorerne for kvæg, får, geder og heste. Denne 
støtte ydes til fremme af afsætningen af de pågældende sektorers produkter 
(reklame, udstilling, messer osv.). Kommissionen havde ingen bemærkninger til 
formålet med denne støtte, men har imidlertid måttet anse den for uforenelig 
med fællesmarkedet som følge af dens finansieringsmåde. Denne finansiering 
indebærer nemlig en opkrævning af obligatoriske afgifter på dyr, der indføres 
fra de øvrige medlemsstater med henblik på slagtning, opkøb af okse- og 
fårekød, indføring i stud books samt sæd, der indføres fra andre 
medlemsstater, ved første inseminering af kvæg. 
Kommissionen har ligeledes indledt proceduren i Traktatens artikel 93, 
stk. 2, over for en belgisk afsætningstøtte i sektoren for opdræt af fjerkræ 
og mindre husdyr - ikke på grund af støttens målsætning, men på grund af dens 
finansieringsmåde Denne finansiering omfatter nemlig opkrævningen af en 
obligatorisk slagteafgift, der ligeledes gælder for levende dyr, som indføres 
fra andre snedlemsstater. Den indebærer endvidere opkrævning af en 
obligatorisk afgift, som ligeledes rammer importører, der har specialiseret 
sig i foderblandinger, som indføres fra andre medlemsstater; 
"special importører" er importører, hvis erhvervsvirksomhed alene er 
indførsel, og som udelukkende indfører foderblandinger fra medlemsstaterne. 
Anmeldelsen vedrørte et udkast til kongelig anordning om ændring af kongelig 
anordning af 31. Juli 1989, og som indebar deis en udvidelse af den gældende 
ordning til at omfatte produkter fra sektoren for æglæggende høner og 
slagtekyllinger; deis en forlængelse af den kongelige anordnings 
gyldighedsperiode på ubestemt tid. Kommissionen besluttede at indlede 
proceduren i Traktatens artikel S3, stk. 2, over for støttens for lange S se» på 
ubestemt tid, da det tidligere havde vist sig, at aen var uforenôlig med 
,,...„,., 300 
fællesmarkedet, fordi beskatningen ligeledes omfattede produkter indført fra 
andre medlemsstater. Kommissionen finder, at den skattelignende afgifts 
udvidelse til at omfatte æglæggende høner og slagtekyllinger ikke ændrer den 
positive vurdering af støttemålsætningen, som er fastsat ved kongelig 
anordning af 31. juli 1989, idet formålet med den således finansierede støtte 
ikke er ændret. Endvidere rejser afgiftsopkrævningsmetoden vedrørende disse 
to produkter ikke problemer med hensyn til de indførte produkter, da 
afgifterne udelukkende lægges på de nationale produktionsaktiviteter. Ikke 
desto mindre indbetales de oppebårne afgifter til en fælles fond, der 
ligeledes opsamler midler fra de obligatoriske afgifter på produkter, der 
indføres fra andre medlemsstater. Støtte, som finansieres gennem denne fond, 
anser Kommissionen derfor ikke for at være i overensstemmelse med 
fællesskabsbestemmeIserne. 
Hvad angår dansk støtte og danske skattelignende afgifter til fordel for 
erhvervsfonde I mejeri- og fjerkræsektoren, har Kommissionen besluttet ikke 
at rejse indsigelse mod støtten til forsikring for produktansvar. Det drejer 
sig om en kollektiv forsikring, der omfatter producenters og forhandleres 
erstatningsansvar i hver af de to sektorer. Kommissionen har, da den indtog 
denne holdning, taget hensyn til denne forsikringstypes kollektive karakter 
og det store antal producenter, der omfattes af det eventuelle 
erstatningsansvar over for de endelige forbrugere. Den har ligeledes taget 
hensyn til, at støtten fuldt ud finansieres af hele erhvervssektoren gennem 
det pågældende afgiftsprovenu, der udelukkende stammer fra dansk fremstillede 
produkter. 
508. Hvad angår den støtteordning for landbrugere i Tyskland, hvorigennem der 
siden 1984 har været ydet kompensation for tab som følge af valutaudsvingene 
i 1980'erne, har Europa-Par iamentets Udvalg om Økonomi, Valutaspørgsmål og 
Industripolitik i sin udtalelse til Enogtyvende Beretning om 
Konkurrencepolitikken*3) anmodet Kommissionen om at undersøge, hvorvidt 
denne støtteordning har forvredet konkurrencen mellem landbrugere i Tyskland 
og landbrugere andre steder i Fællesskabet. Kommissionen vil gerne i den 
forbindelse henvise udvalget til sine beretninger til Rådet og Europa-
Parlamentet vedrørende anvendelsen af støtten til landbrugere i Tyskland via 
momssystemet. Som anført i punkt 4.2 i beretningen for 1985*4), er det 
praktisk taget umuligt at vurdere virkningerne af afviklingen af de tyske 
(3) EP 202.323. 
(4) KOM(87) 292 endelig udg. 
3.I.A.§10. 8 
301 
monetære udligningsbeløb pr. 1. Januar 1985 og af kompensationen via momsen 
isoleret fra de øvrige faktorer, som indvirker på markedet. Derfor anføres 
det i Kommissionens beretning, at en gennemgang af landbrugspriser og -handel 
viser, at tendenserne har været i overensstemmelse med tendenserne i andre 
EF-lande, og at Kommissionen ikke har beviser for, at ydelsen af særlig 
støtte i Tyskland har påvirket den måde, hvorpå Fællesskabets 
landbrugsmarkeder fungerer. Kommissionen kan ikke give en mere omfattende 
vurdering end den har givet i disse beretninger. Det er imidlertid klart, at 
berettigelsen af enhver form for støtte, der skal kompensere for virkningerne 
af monetære begivenheder i 1980'erne, mindskes med tiden. Kommissionen vil 
tage hensyn til denne faktor ved alle senere forslag, den måtte fremsætte 
inden for dette område. 
509. I samme betænkning fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og 
Industripolitik bemærkes det, at landbrugssektoren har været offer for 
forskelsbehandling, idet denne sektor indtil for få år siden ikke var nævnt i 
Kommissionens beretninger om konkurrencepolitikken. Udvalget knytter også en 
forbindelse mellem det forhold, at landbrugssektoren tidligere ikke var med i 
konkurrenceberetningen, og den styrke, hvormed konkurrencereglerne anvendes i 
denne sektor. Medens Kommissionen overhovedet ikke er sig en sådan 
forbindelse bevidst, bør det ydermere nævnes, at udvalget selv i sin 
betænkning til Kommissionens Nittende Beretning om Konkurrencepolitikken*5) 
anmodede om, at landbruget ikke kom med i konkurrenceberetningen. At udelade 
landbrugssektoren vil efter Kommissionens opfattelse skade den fornødne 
gennemsigtighed på dette område. Kommissionen er positiv over for ethvert 
forslag, der kan øge denne gennemsigtighed. 
(5) EP 144.495 
3.I.A.§11. 1 302 
<T4> §11. Støtte til fiskerisektoren 
510. I 1992 har Kommissionen registreret 33 nye støtteordninger og en 
støtteordning, som ikke var anmeldt efter dens vedtagelse af medlemsstaten. 
Kommissionen besluttede ikke at rejse indsigelse i 28 tilfælde. 
I 1992 besluttede Kommissionen at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, med hensyn til 10 støtteforanstaltninger (9 franske og 
1 italiensk). I samme periode besluttede Kommissionen at afslutte proceduren 
i artikel 93, stk. 2, med hensyn til 9 støtteforanstaltninger iværksat af 
Frankrig, Neder landene og Italien. 
Nedenstående tabel viser udviklingen i antallet af støtteordninger, der er 
vedtaget i fiskeri- og akvakultursektoren, og som er undersøgt af 
Kommissionen, samt antallet af beslutninger truffet af Kommissionen angående 
disse støtteforanstaltningers forenelighed med konkurrencereglerne og 
Fællesskabets fiskeri lovgivning. Tallene refererer til beslutnlngstIdspunktet 
og falder derfor ikke nødvendigvis sammen med antallet af registrerede eller 
undersøgte støtteforanstaltninger. 
AR 
1990 
-391 ALT 
23 
45* 1) 
33*2) INGEN 
INDVENDINGER 
12 
18 
28 KOMMISSIONENS BESLUTNING 
INDLEDNING AF PROCEDUREN |AFSLUTNING AF 
I HENHOLD TIL ARTIKEL 93, | PROCEDUREN 
STK. 2 I 
2 
7 
10 l NEGATIV 
BESLUTNING 
De nye retningslinjer for gennemgangen af statsstøtten til fiskerisektoren 
blev offentliggjort i EFT C 152 af 17. Juni 1992. 
(1) Syv registrerede støtteforanstaltninger blev senere trukket tilbage fra 
støtteregistret, inden undersøgelseproceduren blev indledt. 
(2) En registreret støtteforanstaltning blev senere trukket tilbage fra 
støtteregistret, inden undersøge Isesproceduren blev indledt. 
303 3.I.B.§1. 1 
<T3> B. Offentlige virksomheder og nationale monopoler 
<T4> §1. Telekommunikat ion 
<T5> Fællesskabsret 
511. Den 21. oktober 1992 vedtog Kommissionen en rapport om situationen i 
teletjenestesektoren, som fastsat i Rådets direktiv 90/387 og Kommissionens 
direktiv 90/3871. I denne rapport, som blev fremsendt til Rådet og 
Parlamentet i form af en meddelelse fra Kommissionen, påvises de aktuelle 
problemer i sektoren, og der foretages en undersøgelse af de forskellige 
optioner i forbindelse med fremtidig lovgivning samt af begrundelserne for de 
stadig eksisterende særlige og eksklusive rettigheder. 
Der foreligger følgende optioner: 
1) fastfrysning af de eksisterende rammebestemmelser, 
2) EF-rammebestemmelser vedrørende takster og investeringer, 
3) liberalisering af taletelefonitjenester, 
4) liberalisering af taletelefonitjenester mellem medlemsstaterne. 
Af rappporten fremgår det, at denne sidste option synes at være den mest 
velegnede for at nå EF's mål. 
Alle interesserede parter opfordres dog til at fremsende deres bemærkninger, 
således at Kommissionen kan træffe en endelig beslutning og udarbejde de 
nødvendige retlige foranstaltninger. 
1 SEK(92) 1048 endelig udg. 1992-rapport om situationen 
teletjenestesektoren. 
3.1.B.§2. 2 
<T4> §2. Posttjenester 
<T5> Grønbog 
512. Kommissionen vedtog den 13. maj 1992 Grønbogen om udvikling af et indre 
marked for posttjenester2. I Grønbogen behandles den aktuelle situation med 
hensyn til posttjenester I EF, og der fremlægges en række muligheder for den 
fremtidige udvikling af disse. 
I Grønbogen fremhæves det, at det er af fundamental betydning at sikre 
opretholdelsen af en universel tjeneste, der leveres ti I en rimelig pris, er 
af god kvalitet og tilgængelig for alle. For at sikre denne universelle 
tjeneste skal der muligvis oprettes en række tjenester, hvortil særlige 
virksomheder kan tildeles særlige eller eksklusive rettigheder. Dog skal 
omfanget af dette monopoliserede område begrænses til det strengt nødvendige 
for at opfylde målet vedrørende den universelle tjeneste. Ud over dette 
monopoliserede område bør alle tjenesteydelser leveres i fri konkurrence. 
I Grønbogen foreslås der en balance mellem både harmoniserings- og 
liberaliseringsforanstaltninger. Der foreslås et frit marked for eksprespost 
og forsendelse af publikationer, idet pakkepost allerede er blevet 
liberaliseret i alle tolv medlemsstater. På grundlag af analysen i Grønbogen 
påtænkes der en liberalisering af tværnationale postforsendelser og, a 
priori, direkte postforsendelser. Det understreges dog I Grønbogen, at 
liberaliseringen af disse tjenesteydelser ikke bør underminere den 
universelle tjeneste. 
Efter offentliggørelsen af Grønbogen den 11. juni 1992 biev der indledt en 
periode med offentlige høringer, hvor Kommissionen indhentede udtaleiser fra 
alle intereserede parter om de foreslåede muligheder. Efter afslutningen af 
denne proces er det hensigten at fremlægge en handlingsplan for EF's 
posttjenester. 304 
2 K0M(91) 476 endelig udg. Se også Tyvende Beretning om 
Konkurrencepolitikken, nr. 61, og Enogtyvende Beretning om 
Konkurrencepolitikken, nr. 325. 
3.I.B.§3. 3 
305 
<T4> §3. Energi 
<T5> Monopoler på elektricitets- og gasområdet 
513. Kommissionen har behandlet svarene på sine åbningsskrivelser vedrørende 
eksklusive rettigheder for import og eksport af elektricitet og gas3. 
Kommissionen har besluttet at fortsætte proceduren efter EØF-Traktatens 
artikel 169 og sende de begrundede udtalelser til de seks medlemsstater, i 
hvis lovgivning der indgår eksklusive rettigheder (Danmark, Spanien, 
Frankrig, Irland, Italien og Nederlandene). 
Kommissionen er overbevist om, at fjernelsen af de eksklusive import- og 
eksportrettigheder i disse sektorer er et absolut nødvendigt skridt i retning 
af etablering af et egentligt indre marked for energi. 
514. Parallelt hermed har Kommissionen fortsat sine bestræbelser på at få 
gennemført sine direktivforslag om harmonisering, som bl.a. er baseret på 
EØF-Traktatens artikel 57, stk. 2, 66 og 100A. 
<T5> Tilpasning af oliemonopoler 
<T8> Grækenland 
515. Grækenland vedtog i januar 1992 en ny lovgivning, der i alt væsentligt 
løser tidligere påviste problemer4. 
516. Dog hersker der stadig tvivl med hensyn til den obligatoriske 
oplagr ingsordning, der er indeholdt i den nye lovgivning. Dette problem vil 
blive behandlet I lyset af EØF-Traktatens artikel 30. 
<T8> Spanien 
Spanien vedtog den 22. december 1992 nye bestemmelser vedrørende ophævelse af 
de eksklusive rettigheder til fordel for CAMPSA (monopolselskab) Inden for 
monopolnettet af tankstationer. I mellemtiden er de endnu eksisterende 
3 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 328. 
4 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 330. 
3.I.B.§3. 4 306 
eksklusive rettigheder, bl.a. med hensyn til fuel oil og LPG, blevet 
tilpasset i overensstemmelse med de forpligtelser, der påhviler Spanien i 
medfør af Traktatens artikel 37. 
Denne nye lovgivningsmæssige udvikling indebærer betydelige ændringer i det 
lovmæssige monopol, der siden 1922 har eksisteret i Spanien for 
olieprodukter. 
Kommissionen er dog allerede i gang med, i lyset af Traktatens artikel 85 og 
86, at undersøge forskellige uafhængige virksomheders adgangsbetingelser til 
det forsyningsnet, som tilhører CAMPSA, samt de eksklusive 
forsynlngskontrakter, der er indgået mellem de spanske raffinaderier og 
tankstationsejere under monopol nettet. 
<T8> Portugal 
517. Det offentlige selskab Petrogals monopol på detailhandelen med 
dieselolie til landbruget, som var blevet gjort til genstand for en klage6, 
er endelig blevet ændret af de portugisiske myndigheder, således at ethvert 
forsyningsselskab har adgang til denne sektor. 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 331. 
307 3.I.B.§4. 5 
<T4> §4. Transport 
T5> Lufttransport 
518. Kommissionen er fortsat i færd med at undersøge de forskellige ordninger 
for eksklusive eller særlige rettigheder, som eksisterer i medlemsstaterne 
vedrørende levering af serviceydelser til passagerer, fly og varer i 
offentlige lufthavne. I denne forbindelse betragter Kommissionen det som 
afgørende - således som det også er blevet anbefalet af IATA - at man i det 
mindste respekterer flyselskabernes ret til enten enkeltvis eller i fælleskab 
at organisere deres egne serviceydelser (intern service). I øvrigt undersøger 
Kommissionen åbningen af dette marked for en effektiv konkurrence med henblik 
på at forbedre kvaliteten og reducere omkostningerne for serviceydelserne 
under overholdelse af nationale regler i det omfang, hvor disse er strengt 
nødvendige for at sikre en komplet og permanent service samt sikkerheden i 
lufthavnene og beskyttelsen af brugerne. 
519. I kraft af flere klager har Kommissionen fået kendskab til adskillige 
konkurrencebegrænsninger i sektoren for serviceydelser under mellemlandinger 
i lufthavne i flere medlemsstater. Medlemsstaternes svar på det spørgeskema, 
som Kommissionen har fremsendt, har givet mulighed for at foretage en 
foreløbig undersøgelse af de lovgivningsmæssige forhold i denne sektor i EF. 
Det fremgår af disse oplysninger, at der i adskillige medlemsstater 
eksisterer konkurrencebegrænsninger som følge af, at visse virksomheder har 
fået tildelt eksklusive eller særlige rettigheder til levering af sådanne 
serviceydelser under mellemlandinger. Disse begrænsninger er også i visse 
tilfælde til hinder for, at luftfartsselskaberne selv kan varetage denne 
service under mellemlandinger. 
Disse forhindringer begrænser konkurrencen I sektoren for service under 
mellemlandinger og indirekte i lufttransportsektoren. Det er derfor 
afgørende, at liberaliseringen af lufttransport Ikke begrænses af, at der 
stadig på uretmæssigt grundlag eksisterer monopoler i denne beslægtede 
sektor. 
3.I.B.§4. 6 308 
Kommissionen er i færd med at undersøge, i hvor høj grad de ovennævnte 
lovmæssige begrænsninger er forenelige med artikel 90, stk. 1, sammenholdt 
med adskillige andre regler i EØF-Traktaten. Resultatet af denne 
undersøgelse, som også indebærer konsultationer med medlemsstaterne og de 
berørte virksomheder, kan foranledige Kommissionen til at træffe 
foranstaltninger som led i dens beføjelser i medfør af artikel 90, stk. 3. 
<T8> Tyskland 
520. Luftfartsselskabet "British Midlands" har indgivet en klage over, at de 
tyske myndigheder har nægtet at give selskabet SAS mulighed for at levere 
serviceydelser under mellemlandinger til klageren i Frankfurts lufthavn. 
Dette forbud skyldes nationale bestemmelser om, at udenlandske selskaber kun 
kan varetage sådanne tjenesteydelser på betingelse af gensidighed ti i fordel 
for det tyske selskab i de udenlandske selskabers hjemlande. De tyske 
myndigheder gør i denne henseende gældende, at "Lufthansa" er underkastet 
lignende begrænsninger i Danmark og i de øvrige nordiske lande. Eftersom en 
sådan regel om gensidighed kan være i strid med artikel 90, stk. 1, 
sammenholdt med en række andre regler i EØF-Traktaten, har Kommissionen 
udbedt sig forklaringer fra de tyske myndigheder. 
<T8> Spanien 
521. Med hensyn ti I en række klager, som er indgivet på vegne af forskellige 
spanske charterselskaber - og vedrørende Iberlas eksklusive rettigheder, der 
forhindrer disse selskaber i at organisere deres egne serviceydelser6 - har 
Kommissionen, efter på den ene side at være blevet orienteret af de spanske 
myndigheder om, at intern service er en lovbestemt virksomhed, der 
forudsætter forudgående godkendelse, og at myndighederne ikke har fået 
kendskab til afslag på ansøgning om tilladelse til de berørte 
luftfartsselskaber, og efter på den anden side uden held at have anmodet 
klagerne om at indsende bevis for myndighedernes afslag, besluttet at 
henlægge ovennævnte klager på grund af manglende beviser. 
Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 335. 
,.....,4.7 309 
På trods af et formelt tilsagn herom fra de spanske myndigheder er det 
prisnedslag på 65% for serviceydelser i lufthavnene, der indrømmes spanske 
luftfartsselskaber7, kun delvist blevet afskaffet fra 1. november. 
Kommissionen er i færd med at undersøge, hvilke foranstaltninger, der kan 
træffes med henblik på en total afskaffelse af denne diskriminerende 
prisnedsættelse. 
<T5> Søtransport 
<T8> Danmark 
522. I forlængelse af en klage, der er indgivet af et privat rederi, som de 
danske myndigheder har nægtet at give tilladelse til at drive en færgerute 
mellem Rødby Havn og Puttgarden6, har Kommissionen på grundlag af EØF-
Traktatens artikel 90, stk. 3, sendt en åbningsskrivelse til den danske 
regering. 
Det er Kommissionens opfattelse, at dette afslag virker som en beskyttelse af 
det monopol, der indehaves af De Danske Statsbaner (DSB) og de tyske 
forbundsbaner (DB), som i fælleskab driver færgeoverfart på denne rute. Dette 
afslag er formentligt uforeneligt med bestemmelserne i artikel 90, stk. 1, 
sammenholdt med artikel 86 i Traktaten. 
<T8> Spanien 
523. Med hensyn til klagen over den nye forskelsbehandling på grundlag af 
nationalitet, som udøves af det offentlige søtransportselskab 
Transmed I terranea9, har. Kommissionen vurderet, at et nedslag på 20% i 
selskabets priser for visse rejser, der foretages af spanske statsborgere, 
der er pensionister eller over 60 år, ikke - i modsætning til hvad den 
spanske regering hævder - bygger på strengt forretningsmæssige kriterier. 
7 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 336. 
8 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 337. 
9 Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 334. 
3.I.B.§4. 8 310 
I kraft af det offenlige selskabs adfærd fortsætter staten i realiteten med 
at forfølge de sociale (reduktioner til fordel for ældre) men diskriminerende 
(udelukkende ældre med spansk statsborgerskab) mål, som staten havde sat sig 
i den lovgivning, som var blevet gjort til genstand for Kommissionens 
beslutning af 22. Juni 198710. 
Dette foranledigede Kommissionen til at anlægge den betragtning, at den 
spanske stat, som ejer 95% af aktiekapitalen i selskabet Transmed iterranea, i 
det mindste har afholdt sig fra at gribe ind for at afskaffe en 
foranstaltning, som i medfør af EØF-Traktatens artikel 90, stk. 1, klart er i 
modstrid med bestemmelserne i denne traktats artikel 7. 
Kommissionen har derfor set sig nødsaget til over for den spanske regering at 
indlede overtrædelsesproceduren efter EØF-Traktatens artikel 90, stk. 3. 
10 BOE nr. 312 af 30.12.1981. Lov som ændret ved finanslov nr. 33/1987, 
B0E, 24.12.1987. Attende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 309. 
3.1.B.§5. 9 311 
<T4> §5. Andre sektorer 
<T8> I ta I len 
524. I dom af 10. december 1991 (sag nr. C-179/90, Porto di Genova) 
konstaterede Domstolen, at monopolet på havnevirksomhed i Italien var 
uforeneligt med bestemmelserne i Traktatens artikel 90, stk. 1, sammenholdt 
med artikel 30, 48 og 86. 
Ved en skrivelse af 31. Juli har Kommissionen i overensstemmelse med 
bestemmelserne i artikel 90, stk. 3, forlangt, at den italienske regering 
inden for en frist på 2 måneder meddeler, hvilke foranstaltninger den agter 
at indføre for at bringe de love og administrative bestemmelser, der er 
gældende for monopolet på havnevirksomhed i Italien, i overensstemmelse med 
EF-reglerne. Kommissionen sigtede i særlig grad mod de vigtigste havne, hvor 
aktivitetsomfanget efter dens opfattelse kan påvirke handelen mellem 
medlemsstaterne. 
Som led i denne procedure er Kommissionen blevet orienteret om, at det 
italienske ministerråd den 15. oktober godkendte et lovdekret11 med nye 
bestemmelser vedrørende havnevirksomhed. 
Dette lovdekret ophæver både artikel 110, sidste stykke, i lov om søfart, der 
indeholdt bestemmelser om monopol om arbejde i havne, og artikel 11, sidste 
stykke, i ovennævnte lov, ifølge hvilken koncessionsindehaveren var 
forpligtet til i forbindelse med havnevirksomhed at anvende et havneselskab, 
der udelukkende benyttede national arbejdskraft. 
I det foreliggende tilfælde er der tale om øjeblikkelig afskaffelse af de 
afgørende forhold, som blev anfægtet af Domstolen (dom af 10.12.1991) og 
Kommissionen i ovennævnte åbningsskrivelse af 31. juli. 
11 Lovdekret nr. 409 af 19.10.1992; GURI Serie générale nr. 246 
af 19.10.1992. 
3.I.B.§5. 10 !>\0L 
Imidlertid kan visse bestemmelser i lovdekretet - som skal omformes til lov 
inden for en frist på 60 dage - give anledning til problemer, bl.a. med 
hensyn til mulige ændringer for den fri etableringsret samt den fri 
udveksling af tjenesteydelser. Kommissionen har anmodet den italienske 
regering om at tilpasse disse bestemmelser. 
<T8> Portugal 
525. Kommissionen har undersøgt, om de portugisiske myndigheder ved 
afslutning en af den overgangsperiode, som er fastsat i tiltrædelsesakten -
den 31. december 1992 - har vedtaget og offentliggjort alle nødvendige 
foranstaltninger for, i overensstemmelse med artikel 208 i denne akt, at 
sikre udelukkelsen af enhver forskelsbehandling mellem statsborgere fra 
medlemsstaterne med hensyn til betingelser vedrørende forsyning og 
afsætningen af de produkter, som er underkastet a I kohol monopol et (ethanol af 
landbrugsmæssig oprindelse, ethanol af ikke-1 andbrugsmæssig oprindelse og 
akvavit fra vinproduktion beregnet til fremstilling af portvin). Kommissionen 
påser også, at enhver eventuel kvantitativ importbegrænsning eller lignende 
foranstaltning fjernes fra 1. januar 1993. 
Kommissionen indgav stævning mod Republikken Portugal den 10. december 1990, 
dvs. før udløbet af overgangsperioden, for at få konstateret, om Republikken 
Portugal ved ikke at foretage den gradvise ophævelse af dette monopol fra 1. 
januar 1986 har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den efter artikel 
208, stk. 1, i akten vedrørende Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals 
tiltrædelse (EFT C 316/91; samme monopol blev yderligere genstand for et 
præjudicielt spørgsmål forelagt af Supremo Adminstrativo du Portugal (EFT C 
76/91). 
Efterfølgende har Domstolen den 19. januar 1993 afsagt to kendelser i disse 
sager. Domstolen afviste Kommissionens stævning med henvisning til, at den 
portugisiske regering havde iværksat processen med gradvist at ophæve 
monopolet, og at Kommissionen ikke havde godtgjort, at regeringens 
forholdsregler ikke var egnede til at opfylde formålene i tiltrædelsesaktens 
artikel 208. 
Såvel i sagen C 361/91 som i besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål i 
sagen C 76/91 har Domstolen villet præcisere, at åbning for importkvoter ikke 
var det eneste middel ti I at ophæve monopolet. 
3.I.B.§6. 11 
313 
<T4> §6. Diverse 
526. I betragtning af EØS-aftalens snarlige ikrafttræden finder Kommissionen 
det hensigtsmæssigt allerede nu at understrege de forpligtelser, der påhviler 
medlemsstaterne med hensyn til monopoler af handelsmæssig karakter og 
virksomheder med særlige rettigheder. 
Derfor er samtlige medlemsstater blevet anmodet om at meddele Kommissionen, 
om der over for EFTA-landene stadig opretholdes monopoler af handelsmæssig 
karakter, og i givet fald angive de produkter, der falder ind under sådanne 
monopoler, de berørte eksklusive rettigheder (bl.a. eksklusive import-, 
eksport-, salgs- og markedsføringsrettigheder) samt de 
tilpasningsforanstaltninger, der eventuelt allerede er blevet indført eller 
planlægges indført. 
Med forbehold af bestemmelserne i aftalen, Ifølge hvilken der indrømmes visse 
midlertidige undtagelser til enkelte EFTA-lande, skal den fuldstændige 
tilpasning af monopolerne i princippet være foretaget senest på tidspunktet 
for EØS-aftalens ikrafttræden. 
527. Ved samme lejlighed og med hensyn til "offentlige virksomheder eller 
virksomheder med særlige eller eksklusive rettigheder", som er omhandlet i 
artikel 59 i aftalen og i bilaget hertil under "H", er medlemsstaterne blevet 
anmodet om over for Kommissionen at bekræfte, at de foranstaltninger, de 
allerede har truffet for at bringe sig i overensstemmelse med kravene i 
Kommissionens direktiv nr. 88/301/EØF af 16.5.1988 og direktiv nr. 90/388/EØF 
af 28.6.1990 om konkurrence på markederne for hhv. terminaler og 
teletjenester, ikke kræver, at der vedtages supplerende foranstaltninger for 
at opfylde forpligtelserne i EØS-aftalen (Jf. kapital XIV). 
3.I.B.§7. 12 
314 
<T4> §7. Meddelelse vedrørende offentlige virksomheder 
i fremst111Ingssektoren12 
<T5> - Baggrund 
528. I forlængelse af vedtagelsen af ovennævnte meddelelse i 1991 har 
Kommissionen bestræbt sig på at anvende denne først og fremmest som et 
generelt instrument til identificering af støtteforanstaltninger i 
rutinesager og I anden række som det redskab, den var tænkt som, nemlig til 
konstatering af støtte ved en gennemgang af virksomheders årsregnskaber. 
<T5> - Sagsanlæg ved Domstolen 
529. I december 1991 indbragte Den Franske Republik en klage13 for Domstolen 
vedrørende denne meddelelse. 
Domstolens dom ventes afsagt i 1993. 
<T5> - implementer ing 
530. Der er indkommet oplysninger for 1989 og 1990 for virksomheder, som 
falder ind under denne meddelelse. For finansåret 1991 har alle involverede 
medlemsstater i større eller mindre grad indsendt oplysninger. 
<T5> - Anvendelse 
531. Principperne i denne meddelelse er til stadighed blevet anvendt ved 
behandlingen af statsstøttesager: en vigtig sag i denne forbindelse var 
beslutningen vedrørende Bull, som blev vedtaget af Kommissionen i Juli 
199214. 
Endvidere er principperne blevet anvendt i en række sager vedrørende 
virksomheder i den offentlige sektor: f.eks. de foreslåede privatiseringer 
af ENI og IRI; afviklingen af EFIM15; Pechineys erhvervelse af 
kapitalinteresser og kapitaludvidelsen i Aerospatiale. 
12 EFT C 273 af 18.10.1991. 
13 Sag C 325/91: Den Franske Republik mod EF-Kommissionen. 
14 EFT C 244 af 23.9.1992. 
15 Kommissionen besluttede at indlede proceduren efter EØF-Traktatens 
artikel 92, stk. 2, over for EFIM den 23. december 1992. Se nr. 475 ff. 
i denne beretning. 
3.I.B.§7.13 
315 
Kommissionen har analyseret mange af de oplysninger, som er indkommet for 
1989 og 1990, og har konstateret en række tilfælde af støtte, som er blevet 
tildelt offentlige virksomheder uden forudgående godkendelse. Det kan derfor 
forventes, at Kommissionen i de kommende måneder i disse tilfælde vil indlede 
proceduren efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2. 
3.I 1.1 
o i O 
<T2> Kapitel II: EF-Domstolens vigtigste domme 
<T4> §1. AntaoeMghed af sager anlagt mod beslutninger 
om indledning af proceduren efter Traktatens artikel 93. stk. 2 
532. I forbindelse med to domme afsagt samme dag*1) udtalte Domstolen sig om 
spørgsmålet om, hvorvidt to sager anlagt mod Kommissionens beslutninger om at 
indlede proceduren efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, kunne antages til 
påkendelse. 
Domstolen anerkendte ikke den undtagelse fra afvisning, som Kommissionen 
gjorde gældende på grundlag af det forhold, at åbningsskrivelsen ikke 
udgjorde en forurettelse, der kunne anfægtes på grundlag af EØF-Traktatens 
artikel 173 som bevisførelse til forberedelse af endelig beslutning. 
Domstolen konstaterede i sine domme, at beslutningen om indledning af 
proceduren for Kommissionen indebærer et valg med hensyn til bedømmelsen af 
støtten og derfor med hensyn til den procedure, der knytter sig hertil, i det 
omfang en sådan beslutning fremkalder forskellige virkninger, alt afhængigt 
af om støtten betragtes som en ny støtte efter artikel 93, stk. 3, eller som 
en eksisterende støtte, der er underlagt reglerne i artikel 93, stk. 1. 
Det skal imidlertid understreges, at Domstolen præciserede, at den i sin 
undersøgelse af substansen i de to sager vil begrænse sig til at verificere, 
hvorvidt en støtte, som er tildelt i de to foreliggende tilfælde, udgør en ny 
støtte, over for hvilken Kommissionen ville kunne indlede proceduren efter 
EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2. 
<T4> §2. Manglende overholdelse af en beslutning vedtaget 
i medfør af Traktatens artikel 93. stk. 3 
533. Domstolen har skullet påkende relationen mellem to på hinanden følgende 
beslutninger i ROVER-sagen*2). 
(1) . Dom af 30. Juni 1992. Sag C 47/91. Italien mod Kommissionen 
(I TALGRAN I) . 
Dom af 30. Juni 1992. Sag C 312/90. Spanien mod Kommissionen 
(CENEMESA m. fI.). 
(2) . Dom af 4. februar 1992. Sag C 294/90. BRITISH AEROSPACE og ROVER 
Group mod Kommissionen. 
317 
i den anden beslutning, som blev truffet uden forudgående indledning af 
proceduren efter artikel 93, stk. 2, og som bestrides af de sagsøgende - i 
beslutningen konstateres det, at en yderligere støtte på 44,4 mio. pund var 
blevet udbetalt til Rover og Aerospace i strid med beslutningen af 13. Juli 
1988 - blev de britiske myndigheder anmodet om at geninddrive støtten fra 
støttemodtagerne. 
Domstolen gav sagsøgerne medhold i hovedargumentationen under henvisning til, 
at Kommissionen kun havde to muligheder til rådighed: 
vedtagelse af en ny beslutning om indledning af proceduren efter EØF-
Traktatens artikel 93, stk. 2, i betragtning af at de 44,4 mio. pund 
udgjorde en ny støtte; 
indbringelse af sagen for Domstolen i overensstemmelse med stk. 2 I 
samme beslutning på grund af Det Forenede Kongeriges manglende 
efterkommeise af beslutningen af 13. Juli 1988. 
4.l.§1. 1 
318 
<T1> FJERDE DEL: SAMARBEJDE MED EF-1NSTI TUT IONER OG ANDRE INSTITUTIONER 
<T2> Kapitel I: De socIo-økonomiske og politiske Interessegrupper 
<T4> §1. E^rppa-Par igmentet 
534. Europa-Parlamentet viste også i 1992 en levende interesse for 
konkurrencespørgsmål. Dets støtte og konstruktive bemærkninger værdsættes af 
Kommissionen, der effektivt søger at opretholde en regelmæssig dialog med 
Europa-Parlamentet og informere det om vigtige konkurrencepolitiske 
spørgsmål. 
535. Parlamentet vedtog sin beslutning om Enogtyvende Beretning om 
Konkurrencepolitikken den 17. december 1992. Denne beslutning og 
Kommissionens svar findes i bilaget til nærværende beretning*1). 
536. Parlamentet vedtog også den 17. december 1992 på eget initiativ en 
beslutning om Kommissionens forslag til en gruppefritagelse på 
forsikringsområdet*2). I denne beslutning byder Parlamentet forslaget 
velkommen, idet det anses for generelt at gå i den rigtige retning. 
Parlamentet rejste imidlertid også en række specifikke spørgsmål vedrørende 
de enkelte gruppefritagelser og anmodede om klarere definitioner af visse af 
de i gruppefritagelsen anvendte udtryk. I Kommissionens reviderede endelige 
udgave af forordningen har den taget hensyn til en stor del af disse 
bemærkninger. 
537. Parlamentet vedtog endvidere den 8. april 1992 en beslutning om 
Kommissionens forslag om ændring af forordning (EØF) nr. 3975/87 og nr. 
3976/87 vedrørende luftfartssektoren*3) og yderligere den 10. Juli en 
beslutning om ændringerne til forordning (EØF) nr. 3976/87 vedrørende 
luftfartssektoren. 
538. Der blev vedtaget adskillige andre beslutninger, der vedrører 
konkurrenceområdet. 
(1) Jf. bi lag I.A ti I denne beretning. 
(2) EFT C 207 af 14.8.1992, s. 2. 
(3) EFT C 225 af 30.8.1991, s. 9. 
4. I .§1. 2 319 
Den 9. juli 1992 vedtog Parlamentet en beslutning om de foreslåede ændringer 
af det syvende skibsbygningsdirektiv*4). Den 29. oktober 1992 vedtog det en 
beslutning om situationen i jern- og stålindustrien i Europa, og den 
19. november 1992 om situationen i kulmineindustrien i Det Forenede 
Kongerige. På udvalgsplan blev der afholdt adskillige vigtige møder, bl.a. en 
drøftelse med den daværende formand for Bundeskartel lamt inden for Udvalget 
om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik den 13. april 1992 og en 
konference i Dresden den 18.-20. maj 1992 om Treuhandanstalts arbejde. 
539. Hvad det internationale samarbejde angår, gav Parlamentet den 12. marts 
1992 sin tilslutning til en aftale om civil luftfart, der er indgået mellem 
Fællesskabet og Norge og Sverige*5), og den 28. oktober 1992*6) om aftalen 
om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, der også indeholder væsentlige 
konkurrenceregler. Det gav endvidere den 16. september 1992*7) sin 
tilslutning til Europaaftalerne mellem Fællesskabet og Polen og Ungarn. 
540. I 1992 fremsatte parlamentsmedlemmerne 141 skriftlige forespørgsler til 
Kommissionen om konkurrencespørgsmål (mod 169 i 1991). Der blev desuden 
fremsat 66 mundtlige forespørgsler (mod 75 i 1991). 
(4) EFT C 155 af 20.6.1992, s. 20. 
(5) Jf. nr. 100 i denne beretning. 
(6) Jf. nr. 85 i denne beretning. 
(7) Jf. nr. 101 i denne beretning. 
320 
<T4> §2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg 
541. Det Økonomisk© og Sociale Udvalg afgav den 25. november 1992 sin 
udtalelse om Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken. Denne udtalelse 
og Kommissionens svar er gengivet I bilaget. 
Kommissionen vil tage hensyn til disse bemærkninger. 
542. Det økonomiske og Sociale Udvalg afgav endvidere den 25. november 1992 
yderligere en udtaleise om Kommissionens foreslåede gruppefritagelse på 
forsikringsområdet*1). Det tilsluttede sig Kommissionens Initiativ, men 
rejste dog en række mere specifikke spørgsmål. Ved den endelige version af 
gruppefritagelsen har Kommissionen taget hensyn til disse bemærkninger. 
543. Det Økonomiske og Sociale Udvalg tog endvidere stilling til en række 
andre konkurrencerelaterede spørgsmål. Det vedtog den 29. april 1992 en 
udtalelse om den foreslåede ændring*2) af forordning (EØF) nr. 3975/87 og 
nr. 3976/87 vedrørende luftfartssektoren. Udvalget afgav den 1. Juli 1992 en 
udtalelse om forslaget*3) til Rådets direktiv om ændring af Rådets syvende 
direktiv om støtte til skibsbygningsindustrien og den 19. november en 
udtalelse om forslaget*4) til en ny kommissionsgruppefri tagelse inden for 
luftfartssektoren. 
544. Kommissionen er glad for Det Økonomiske og Sociale Udvalgs konstruktive 
bemærkninger og ser frem ti I et fortsat godt samarbejde med udvalget. 
(1) EFT C 207 af 14.8.1992, s. 2. 
(2) EFT C 225 af 30.8.1991, s. 9. 
(3) EFT C 155 af 20.6.1992, s. 20. 
(4) EFT C 253 af 30.9.1992, s. 5. 
4.1.§3. 1 
321 
<T4> §3. Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopol spørgsmål 
545. I 1992 mødtes Det Rådgivende Udvalg 19 gange for at drøfte Kommissionens 
foreløbige udkast til beslutninger I henhold til EØF-Traktatens artikel 85 og 
86, heraf 3 foreløbige udkast til foreløbige forholdsregler. I disse møder er 
medregnet et møde i specialudvalget vedrørende landtransport, 4 møder i 
specialudvalget vedrørende søtransport og 1 møde I specialudvalget vedrørende 
lufttransport. 
Alt i alt har dette udvalg i dets forskellige sammensætninger afgivet 26 
udtalelser. Det er ligeledes blevet hørt i 8 sager, hvor Kommissionen 
overvejede at tilstille de berørte virksomheder en administrativ skrivelse om 
foreneligheden efter offentliggørelse af en meddelelse i overensstemmelse med 
artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17. Udvalget blev endvidere underrettet 
om behandlingen af flere vigtige sager. 
Udvalget har i øvrigt på et møde udelukkende behandlet procedurespørgsmål. 
Udvalget har holdt 6 møder om lovgivning. 2 af dem (den 17. Juli og den 
13. november) blev helliget de foreløbige udkast til Kommissionens forordning 
om ændring, for så vidt angår Joint ventures oprettet i samarbejdsøjemed, af 
4 gruppefritagelsesforordninger vedrørende patent Iicensafta ler og knowhow­
licensaftaler, specialiseringsaftaler samt aftaler om forskning og udvikling. 
Udvalget studerede samme dage udkastet til Kommissionens forordning om 
gruppefritagelse på forsikringsområdet. De 3 rådgivende specialudvalg 
vedrørende transport udtalte sig ligeledes den 13. november om udkastet til 
Kommissionens forordning om ændring af bl.a. forordningerne om land-, sø- og 
lufttransport for at tilpasse formularerne til begæring af negativattest og 
anmeldelse, som skal bruges til den nye situation efter ikrafttrædelsen af 
Aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Endelig studerede det 
pågældende specialudvalg den 31. august udkastene til 
gruppefritagelsesforordninger vedrørende luftfartssektoren. 
4.I.§4. 1 322 
<T4> §4. Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med 
Fusioner og Virksomhedsovertagelser 
546. Arbejdet i dette udvalg er højeste plan for en nær, løbende forbindelse 
med medlemsstaterne vedrørende fusionsforordningens anvendelse. Udvalget 
mødtes seks gange i 1992 for at drøfte fire sager*1) og to gange for at 
drøfte generelle politiske spørgsmål. I alle sagerne besluttede udvalget at 
anmode om, at dets udtalelse blev offentliggjort sammen med den endelige 
beslutning, hvilket Kommissionen efterkom. 
Nyskabelsen i 1992 var, at udvalget med meget kort frist blev indkaldt i to 
sager, NestIé/Perrler og Du Pont/ICI, for at tage stilling til en revideret 
endelig beslutning, der blev foreslået efter tilbud fra de berørte selskaber 
om at ændre deres foreslåede fusion for at fjerne de konkurrencebegrænsende 
elementer, som Kommissionen havde analyseret. Disse tilbud blev fremsat på et 
sent stadium af proceduren, efter at det rådgivende udvalg havde gennemgået 
et oprindeligt endeligt udkast til beslutning. Da de ændrede substansen i det 
oprindelige udkast til beslutning betydeligt, blev det anset for ønskeligt at 
høre det rådgivende udvalg på ny. 
Den formelle høring af Det Rådgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og 
Virksomhedsovertagelser skal supplere den igangværende kontakt og 
informationsudveksling mellem medlemmerne af Merger Task Force og de berørte 
embedsmænd i medlemsstaterne. 
Endelig behandlede udvalget den 13. november udkastet til Kommissionens 
forordning om ændring af bl.a. dens forordning fra 1990 om anmeldelse af 
fusioner ved at tilpasse den derved indførte formular (formular CO) til den 
nye situation, som er skabt efter ikrafttrædelsen af Aftalen om Det 
Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. 
(1) Accor/Wagons-Lits, NestIé/Perrier, Du Pont/ICI, Mannesmann/Hoesch 
323 
<T4> §5. Konference med medlemsstaternes regerIngseksoerter 
547. I løbet af året mødtes medlemsstaternes regerIngseksperter i 
konkurrencespørgsmål 5 gange på Kommissionens initiativ. Det drejede sig for 
det første om det årlige møde mellem repræsentanter for de nationale 
konkurrencemyndigheder, der fandt sted den 29. september. På mødet 
behandledes Kommissionens aktiviteter på fusionsområdet i 1991-1992 samt den 
internationale dimension af Fællesskabets konkurrencepolitik, især vedrørende 
Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (virksomheder og statsstøtte) og 
aftalerne med visse lande i Centraleuropa. 
På det mere tekniske plan afgav regerIngseksperterne den 20. Januar en 
udtalelse om udkastet til Kommissionens meddelelse om ændring af meddelelse 
vedrørende dens gruppefritagelsesforordninger fra 1983 med hensyn til 
eneforhandlingsaftaler og eksklusive købsaftaler hvad angår behandlingen af 
bryggeriaftaler af ringe betydning. 
Endvidere drøftede de to gange Joint ventures oprettet i samarbejdsøjemed. 
Den 6. og 7. februar drøftede de ud fra et notat fra Kommissionen den 
fremtidige behandling af sådanne virksomheder; den 20. november udvekslede de 
synspunkter om udkastet til Kommissionens meddelelse om behandlingen af disse 
virksomheder ud fra Traktatens artikel 85. 
Den 19. november havde disse eksperter lejlighed til at gennemgå udkastet til 
Kommissionens forordning om ændring af bl.a. dens forordning nr. 27/62 med 
henblik på at tilpasse skema A/B til begæring om negativattest og anmeldelse 
til den nye situation, der vil foreligge efter ikrafttrædelsen af Aftalen om 
Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. 
4.I.§6. 1 _ ^ 
324 
<T4> §6. Andre former for samarbejde med medlemsstaternes myndigheder 
548. Efter at de danske konkurrencemyndigheder har underrettet Kommissionen 
om, at de mente, at de danske priser på audiovisuelle produkter var høje på 
grund af restriktiv praksis på det europæiske marked, har Kommissionen 
forelagt en undersøgelse af priserne på audiovisuelle produkter på EF-
markedet. 
I efteråret 1989 offentliggjorde Monopoltilsynet en redegørelse om markedet 
for audio/videoprodukter. I redegørelsen henvistes til en undersøgelse 
foretaget af den europæiske forbrugersammenslutning, BEUC, som viste, at 
Danmark var langt det dyreste land i EF med hensyn til audio/videoprodukter. 
I undersøgelsen var der taget hensyn til momssatserne og beskatningen i de 
forskellige lande. Monopoltilsynet fulgte dette op med en undersøgelse af 
importpriserne i fire europæiske lande, der antydede, at de danske 
importpriser generelt var højere end importpriserne i f.eks. Det Forenede 
Kongerige eller Vesttyskland. 
Som følge af oplysningerne fra de danske myndigheder gennemførte Kommissionen 
en undersøgelse, hvor det gennemgik data fra en række større producenter med 
hensyn til priserne på udvalgte audio/videoprodukter i fem medlemsstater 
(Danmark, Belgien, Tyskland, UK og Italien) for årene 1989, 1990 og 1991. 
Undersøgelsen stødte på vanskeligheder på grund af forskellige modeller på de 
forskellige markeder og de forskellige markedsføringstIdspunkter, men 
Kommissionen fandt intet tegn på konsekvent højere importpriser i Danmark. 
Kommissionen konkluderede, at årsagerne til det høje prisniveau i Danmark 
skal søges på det danske marked, og at senere undersøgelser af prisforskelle 
mellem Danmark og andre lande skal koncentreres om de danske faktorer. 
Denne sag viser, hvilke muligheder der er for samarbejde mellem Kommissionen 
og nationale myndigheder for at sikre konkurrencereglernes håndhævelse. 
Kommissionen forventer, at dets samarbejde med de nationale myndigheder såvel 
4.I.§6. 2 
325 
som dens bistand til de nationale domstole øges betydeligt i kølvandet på 
både Automec 11-sagen*1) og Kommissionens meddelelse om de nationale 
domstoles anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler*2). Denne udvikling 
skulle kunne øge effektiviteten i håndhævelsen af Fællesskabets 
konkurrenceregler. 
(1) Dom af 18.9.1992 i sag T-24/90, Automec mod Kommissionen. Endnu ikke 
offentIiggjort. 
(2) Jf. nr. 299 i denne beretning. 
4.I.§7. 1 
326 
<T4> §7. Andre kontakter 
549. I forbindelse med bl.a. forberedelsen af lovgivningsarbejdet har 
Kommissionens tjenestegrene i 1992 fortsat deres nære kontakter ud over 
ovennævnte institutionaliserede kontakter med de organisationer, der 
repræsenterer forbrugere, arbejdsgivere og andre interesserede kredse. Disse 
kontakter har berørt Kommissionens foreløbige udkast til Rådets nye 
forordninger og til nye fortolkningsmeddelelser samt den generelle 
konkur rencepoI i t i k. 
<T5> BEUC 
550. Den 4. Juni mødtes tjenestemænd fra Kommissionen og medlemmer af den 
europæiske forbrugersammenslutning (BEUC). Dette møde gav BEUC anledning til 
at redegøre for forbrugernes syn på emner, der er af særlig interesse for 
dem, nemlig konkurrenceforholdene i følgende sektorer: automobilindustri, 
luftfart, forsikring samt telefon- og posttjenester; endvidere behandledes 
konkurrencen og den intellektuelle ejendomsret samt konkurrencepolitikkens 
internationale dimension. 
<T5> UNICE 
551. Der har været skriftlige og mundtlige kontakter med Sammenslutningen af 
Industri- og Arbejdsgiverorganisationer i De Europæiske Fællesskaber om 
Kommissionens vigtigste iovgivnlngsprojekter, dvs. om forsikringsvirksomhed, 
Joint ventures oprettet i samarbejdsøjemed (forordninger og meddelelse), samt 
om udkastet til meddelelse om samarbejde mellem de nationale domstole og 
Kommissionen om anvendelsen af artikel 85 og 86. 
<T5> ICC 
552. Der har fundet skriftlige og derefter mundtlige konsultationer sted med 
Det Internationale Handelskammer (ICC) om projekterne vedrørende Joint 
ventures og samarbejdet med de nationale domstole. 
4. I.§7. 2 
327 
<T5> Repræsentative nationale organisationer 
553. For første gang mødtes tjenestemænd fra Kommissionen med en delegation 
fra CNPF (Conseil national du patronat français). Drøftelserne angik 
projekterne vedrørende Joint ventures oprettet i samarbejdsøjemed, men også 
Kommissionens politik vedrørende kontrol med fusioner samt praksis i 
forbindelse med anvendelsen af forskellige nugældende forordninger. 
Der fandt ligeledes et møde sted med BDI (Bundesverband der Deutschen 
Industrie). Der behandledes samme emner som blev behandlet med UNICE. 
Endelig fandt der møder sted med de britiske og spanske 
arbejdsgiverforeninger. 
4.ll.§1. 1 
328 
<T2> Kapitel II: Internationalt samarbejde 
<T4> §1. Gennemførelsen af aftalen mellem EF og USA om 
anvendelsen af deres konkurrencelovgivninger 
554. Det andet halvårlige møde under aftalen fandt sted den 23. september 
1992 i Washington mellem Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence og 
konkurrencemyndighederne I USA (Federal Trade Commission og Antitrust 
Division, Department of Justice). Parterne drøftede, hvorledes aftalen 
fungerede og specielt, hvilke fælles studier der eventuelt kunne gennemføres 
for f.eks. at undersøge, hvordan samarbejdet mellem konkurrencemyndighederne 
kan udvides. 
I den forbindelse blev der også set på, hvor langt man var nået med en 
undersøgelse, som samfinansieres af EF, USA, Canada og OECD, af 
samarbejdsmulighederne inden for fusionskontrol. Der blev udvekslet 
oplysninger om parternes seneste sager og politiske initiativer såvel som 
synspunkter om nuværende og kommende initiativer for at fremme en streng 
international håndhævelse af konkurrencereglerne. 
De tre myndigheders ledere (for USA lederne af FTC og Antitrust Division) 
mødtes også uformelt i Januar i Washington og i december l Paris. 
4.1 I.§2. 1 
<T4> §2. Landene I Central- og Østeuropa 329 
555. I forbindelse med såvel ikrafttrædelsen af Europaaftalerne 
(Interimsaftaler) som Fællesskabets hjælp til landene i Central- og 
Østeuropa, har konkurrenceområdet været et af de områder, hvor initiativerne 
er blevet mangedoblet*1). Den faglige hjælp på dette område har specielt 
givet sig udslag i, at GD IV's tjenestegrene har modtaget praktikanter fra de 
forskellige monopolmyndigheder i landene i Central- og Østeuropa, gennem 
GD IV-eksperters deltagelse i et internationalt seminar om kontrol med 
statsstøtte, der blev afholdt i Warszawa, og ved udformningen af programmer, 
der blev overdraget til eksterne konsulenter, for at bistå forskellige lande 
med en overgangsøkonomi ved vedtagelsen af lovgivning og administrative 
strukturer, der sikrer gode konkurrenceforhold. 
(1) Jf. nr. 101 i denne beretning. 
4.1 I.§3. 1 
330 
<T4> §3. Forbindelser med andre lande 
556. Der blev afholdt formelle bilaterale møder med Canadian Bureau of 
Competition (Ottawa, den 27. Januar) samt med det Japanske konkurrencetilsyn 
(Bruxelles den 6. oktober og Paris den 2. december). Herudover var der en 
række uformelle kontakter med disse og andre lande, bl.a. Indonesien og 
Mexico. 
557. Drøftelserne med Canada vedrørte en lang række spørgsmål, herunder den 
løbende håndhævelse af konkurrencelovgivningerne, strategier med henblik på 
at skabe en international ramme for den konkurrencepolitiske håndhævelse og 
forbindelserne mellem handels- og konkurrencepolt ikkerne. 
Hoveddiskussionsemnet med de canadiske myndigheder var imidlertid veje og 
midler til at styrke samarbejdet og samordningen mellem de to myndigheder; 
resultatet af drøftelserne blev rent faktisk en aftale om et administrativt 
arrangement mellem Kommissionen og den canadiske regering efter samme mønster 
som den aftale med de amerikanske myndigheder, der blev indgået den 
23. september 1991*2). 
558. På mødet med det japanske konkurrencetilsyn blev der udvekslet 
oplysninger om den løbende håndhævelse af konkurrencelovgivningerne og de 
nuværende prioriteter, ændringerne i den Juridiske kontekst på begge sider, 
strukturspørgsmål og reaktioner på udviklingen i tredjelandes 
konkur rencepoI i t i kker. 
559. Det øgede antal kontakter med andre lande viser den voksende interesse 
for konkurrenceprincipperne og mere generelt for markedsøkonomien over hele 
verden. Kommissionen er helt klar over, at den som følge af sin status som 
den vigtigste konkurrencepolitiske myndighed i verden, har et ansvar med 
hensyn til at hjælpe disse lande. Imidlertid er dens kapacitet til at yde 
faglig bistand i sådanne sager begrænset af dens sparsomme menneskelige 
ressourcer. 
(2) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 64. 
4.I I.§4. 1 331 
<T4> §4. Multilateralt samarbejde 
<T5> - OECD 
560. Udvalget for konkurrenceret og konkurrencepolitik holdt møde i maj og 
december 1992. Der fandt endvidere yderligere møder sted i arbejdsgrupperne i 
februar og september. Udvalgsarbejdet kan hovedsagelig kategoriseres under 
emnerne konvergens og samarbejde samt forbindelserne mellem konkurrence- og 
handelspolitikkerne. Vedrørende førstnævnte emne har udvalget specielt 
iværksat en undersøgelse af proceskonvergens vedrørende fusionskontrol. 
Herunder behandles en række fusioner eller virksomhedsovertagelser, som er 
blevet behandlet af konkurrencemyndighederne i forskellige lande med henblik 
på at konstatere, i hvilken udstrækning de samarbejdede eller kunne have 
gjort det. Vedrørende forbindelserne mellem konkurrence- og 
handelspolitikkerne har OECD ladet udføre en empirisk undersøgelse af, 
hvorvidt en række landes og sektorers antidumping-foranstaltninger kan anses 
for at beskytte konkurrencen. Udvalget har også arbejdet med OECD's 
handelsudvalg på arbejdsgrupeplan. På fællesmøder er de specifikke eksempler 
på interaktion mellem handels- og konkurrencepolitikkerne blevet behandlet 
såvel som et dokument om emnets generelle rammer. 
Udvalget vedtog også en rapport om konkurrencepolitik og radio- og 
fjernsynsudsendelser, behandlede lovgivningsinitiativer i forskellige lande 
og afholdt seminarer om konkurrencepolitiske mål og strategiske alliancer. 
561. Industriudvalgets almindelige arbejdsgruppe har fortsat sit arbejde om 
subsidier og struktur Justering. Kommissionen har bidraget hertil ved at 
tilvejebringe alle nødvendige oplysninger om Fællesskabets finansielle 
industristøtte og ved at stille sin ekspertise til rådighed ved møder, som er 
blevet afholdt af ekspertgruppen vedrørende subsidier, med henblik på at 
definere og beregne subsidierne. 
<T5> - UNCTAD 
562. Arbejdet under UNCTAD VIII (februar 1992 - Cartagena de las Indias, 
Colombia) førte ti I en fastlæggelse af nye opgaver for denne organisation og 
deraf følgende Institutionelle ændringer. 
4.II.§4. 2 
332 
Der var dog enighed om at bevare status quo for regeringsekspertgruppen for 
restriktive forretningsmetoder, der ikke fik ændret hverken mandat eller 
status. 
Det blev i øvrigt besluttet at oprette en arbejdsgruppe vedrørende 
komparative erfaringer på pr I vat IserIngsområdet. 
På det første møde efter konferencen i Cartagena de las Indias (Geneve, den 
23.-27. november) skete der en ny udvikling i arbejdet i 
regeringsekspertgruppen for restriktive forretningsmetoder. Dette skyldtes i 
vidt omfang to faktorer, nemlig ophævelsen af ordningen med regionale grupper 
og den øgede interesse i flere lande, bl.a. den tidligere 77-1 andegruppe, om 
selv at få en seriøs, aktiv konkurrencepolitik. 
Kommissionen er tilfreds med denne udvikling, der vil muliggøre en større 
liberalisering af samhandelen, bl.a. mellem udviklingslandene indbyrdes samt 
mellem disse lande og landene I den Industrialiserede verden. Det vil således 
blive lettere at anvende "det sæt principper og regler, der er aftalt på 
multilateralt plan om kontrol med restriktive forretningsmetoder", nemlig 
ophævelsen af restriktive forretningsmetoder, der hæmmer eller fjerner de 
fordele, der følger af liberaliseringen af de toldmæssige og ikke-toldmæssige 
hindringer. 
333 
BILAG 
Bilag MI.A.1. 1 
334 
<T2> BILAG 111: Beslutninger, meddelelser og domme 
I enkeltsager 
<T3> A. Konkurrencepolitikken over for virksomheder 
<T4> 1. Resumé af sager 
<T5> -Konkurrencebegrænsende aftaler 
<T6> * Horisontale aftaler 
<T7> a) UTC (Pratt & Whitney) / MTU 
562. Kommissionen udsendte den 28. oktober 1992 en meddelelse i henhold til 
artikel 19, stk. 3, I forordning nr. 17 om en samarbejdsaftale Inden for 
motorer til kommercielle fly mellem det amerikanske selskab, United 
Technologies (division Pratt & Whitney) (P&W) og det tyske selskab, MTU 
Motoren- und Turbinen-Union, der via DASA Indgår I Dalmler-Benz-gruppen. 
P&W er en af verdens tre største fabrikanter af flymotorer af enhver type 
(full range), medens MTU hovedsagelig fremstiller komponenter til flymotorer. 
Aftalen gik ud på, at parterne skulle samordne og udvide deres samarbejde om 
bestemte motorprogrammer, bl.a. med en Indbyrdes risiko- og indtægtsdeling. 
Kommissionen fandt, at samarbejdet mellem de to fabrikanter var forbundet med 
konkurrencemæssige fordele i kraft af den teknologioverførsel, det ville give 
anledning til. Den meddelte dog, at den havde til hensigt kun at indrømme 
fritagelse for konkrete samarbejdsprojekter og ikke for mere generelle, 
ubestemte former for samarbejde. Kommissionen tog i denne meddelelse for 
første gang stilling til samarbejde i denne sektor. Det er meningen, at den 
pågældende aftale skal tages op ti I fornyet overvejelse efter ti år. 
Bilag 111.A.1. 2 335 
<T7> b) GEC Alsthom - FIAT Ferrovlarla 
563. Der er tale om en rammeaftale mellem GEC Alsthom og FIAT Ferrovlarla om 
et bredt samarbejde inden for rullende Jernbanemateriel på både det tekniske, 
det industrielle og det kommercielle plan. 
Alle operative beslutninger skulle træffes af et stående paritetisk udvalg, 
således at de ikke blev bindende for det Joint venture-selskab, der påtænktes 
oprettet, men endnu ikke findes, men derimod direkte for aftaleparterne selv. 
Kommissionen nægtede at tage stilling til denne sag, fordi anmeldelsen kun 
vedrørte en rammeaftale af så vagt et indhold, at Kommissionen ikke var i 
stand til at se, hvad selskaberne reelt havde til hensigt at gøre. Den 
opfordrede derfor parterne til at indgive individuel anmeldelse af enhver 
aftale, der måtte blive indgået, og enhver afgørelse eller samordnet praksis, 
som det paritetiske udvalg måtte vedtage. 
Bilag III.A.1. 3 -.-o56 
<7> c) QuanteI Internatlonal-ContInuum/Quantel*1) 
564. Kommissionen nægtede ved en beslutning af 27. juli 1992 at indrømme 
individuel fritagelse for aftaler indgået i tilslutning til en opsplitning af 
to virksomheder, der opererer på markedet for lasere til videnskabeligt brug. 
Ved disse aftaler, der indeholdt markedsdel ingsklausuler, blev det 
amerikanske selskab, CONTINUUM, afskåret fra at få varig adgang til EF-
markedet, som selskabets tidligere moderselskab, QUANTEL S.A. havde 
forbeholdt sig selv. Selv om en vis gensidig markedsafskærmning kunne være 
berettiget i et begrænset tidsrum efter opsplitningen, bl.a. for at 
forhindre, at CONTINUUM fratog sit hidtidige moderselskab alt for mange 
kunder, fandt Kommissionen, at beskyttelsesperioden (8-9 år afhængigt af de 
forskellige produkter) var urimeligt lang. Aftalen om afhændelse af 
virksomheden og dens tillæg lagde således hindringer i vejen for, at en 
virksomhed fra et tredjeland kunne få adgang til EF-markedet, og medvirkede 
dermed til at isolere EF teknologisk og kommercielt fra et tredjeland inden 
for laserprodukter. 
(1) EFT L 235 af 18.8.1992 og EF-Bull. 7/8-1992, punkt 1.3.38. 
Bi lag 111.A.1. 4 
337 
<7> d) National British Cattle Association oo National 
British Sheep Breeders Association 
565. Kommissionen har fra British National Sheep Breeders Association og fra 
British National Cattle Breeders Association opnået identiske tilsagn om, at 
disse organisationer vil sikre, at der åbnes adgang på ikke-diskr(minerende 
vilkår til deres 200 medlems-avlsforeninger. 
566. Kommissionen drog efter en klage fra en fransk opdrætter af Bleu du 
Maine-får den konklusion, at den berørte britiske fåreavlsforening havde 
forsøgt at begrænse importen af avlsfår af denne race. Foreningen, som er den 
autoriserede fører af denne races stambøger i Det Forenede Kongerige, havde 
forbudt videresalg af de importerede racerene avslfår, den havde 
stambogsført, I 18 måneder efter stambogsfØr Ingen. Den havde desuden uden 
nogen nærmere begrundelse afslået den franske opdrætters anmodning om at 
blive optaget i den britiske avslforening. Dette havde betydelige 
konsekvenser, eftersom kun foreningens medlemmer havde adgang til de ydelser 
og aktiviteter, avlsforeningen varetog. For de opdrættere, der blev afvist, 
betød dette i realiteten, at de hverken kunne få deres får stambogsført i Det 
Forenede Kongerige*2) som racerene får eller sælge dem på de særlige 
auktioner for racerene får, som avlsforeningen afholdt. 
567. På Kommissionens foranledning ophævede avlsforeningen 18-måneders 
reglen. Desuden gik de to organisationer med til at pålægge deres 
medlemsforeninger pligt ti I at fastlægge objektive kriterier for optagelse af 
nye medlemmer og til altid at begrunde enhver afvisning af en ansøgning, som 
i øvrigt kunne indankes. Organisationerne afgav tilsagn om, at det 
principielle forbud mod diskrimination ville indgå i behandlingen af alle 
klager. 
(2) Dette spørgsmål blev afklaret I Kommissionens beslutning 90/255 om 
fastlæggelse af kriterierne for indførelse af racerene avlsfår og -geder 
i stambøger, EFT L 145 af 8.6.1990. 
Bi lag III.A.1. 5 
338 
<T7> e) Infonet*3) 
I INFONET-sagen afsluttede Kommissionen sagsbehandlingen ved at fremsende en 
administrativ skrivelse om, at aftalen opfyldt betingelserne for individuel 
fritagelse. Denne aftale, hvis hovedindhold var blevet offentliggjort i 
overensstemmelse med artikel 19, stk. 3, i forordning 17/62, kunne imidlertid 
ikke betragtes som værende forenelig med bestemmelserne i Traktatens 
artikel 85, stk. 3, førend INFONET's aktionærer - der hovedsagelig er 
teleselskaber med ene- eller særrettigheder på visse markeder i EF - havde 
afgivet tilsagn om ikke at yde INFONET krydssubsi dier eller over for INFONET 
anvende kommercielle vilkår, der kunne have diskriminerende virkninger over 
for eventuelle konkurrenter. Kommissionen vil generelt fremover lægge stor 
vægt på spørgsmålet om foreneligheden med konkurrencereglerne ved forskellige 
former for teknisk og kommerciel samarbejde inden for 
telekommunikationssektoren, specielt når der er tale om aftaler mellem 
teleselskaber, der nyder enerettigheder eller særrettigheder. 
(3) EFT C 7 af 11.1.1992, s. 3. 
Bilag III.A.1. 6 
339 
<T7> f) Afslutning af gennemgangen af rentesatser 
568. I de beslutninger, Kommissionen I 1986*4) og 1989*5) traf om en række 
aftaler indgået inden for nationale banksammenslutninger, havde den 
forbeholdt sig sin stillingtagen med hensyn til rentesatserne. 
I slutningen af 1989*6) fastslog den imidlertid, at bankernes aftaler om 
rentesatser havde samme konkurrencebegrænsende virkninger som priskarteller, 
og at sådanne aftaler derfor burde undgås eller ophæves. 
På den baggrund begyndte Kommissionen i Juni 1991*7) at gennemgå situationen 
i hver enkelt medlemsstat efter at have rettet formel anmodning om 
oplysninger til de nationale banksammenslutninger og til visse andre 
organisationer i kreditsektoren for at få opdateret de oplysninger, den 
allerede rådede over på dette område. 
Gennemgangen af de ofte meget omfangsrige svar fra disse organisationer blev 
afsluttet i foråret 1992, og Kommissionen har draget følgende 
konklusioner*8): 
alle de adspurgte organisationer bekræftede, at der ikke bestod noget 
rentekarte i mellem dem indbyrdes i form af aftaler eller henstillinger 
nogle organisationer (bl.a. den belgiske og den italienske 
banksammenslutning) benyttede på eget initiativ lejligheden til også 
rent formelt at ophæve karteller, som ikke længere var gældende, men 
kun fandtes på papiret 
endelig opgav en organisation (den luxembourgske banksammenslutning) på 
Kommissionens anmodning et system med henstillinger vedrørende kredit-
og debetrenter. 
(4) om de irske, belgiske og italienske banker. 
(5) om de nederlandske banker. 
(6) I.P. (89) 689 af 16. november 1989. 
(7) I.P. (91) 520 af 5. Juni 1991. 
(8) I.P. (92) 625 af 24. Juli 1991. 
Bi lag 111.A.1. 7 
340 
I Øvrigt fremgik det af gennemgangen af svarene - især for den belgiske 
banksammenslutnings vedkommende - hvor stor risiko der kan være forbundet med 
en standardiseret præsentation af bankvilkår, selv om det generelt gør det 
lettere for bankkunderne at vælge mellem samme former for ydelser. 
I det konkrete tilfælde havde organisationen sendt sine medlemmer en 
standardiseret liste over gebyrer, hvor der ikke var sat tal på gebyrerne, 
undtagen for eurochecks udstedt i udlandet. For eurochecks kunne 
gebyrangivelsen dermed virke som en henstilling, der kunne sidestilles med et 
priskartel. 
Straks efter modtagelsen af Kommissionens klagepunkter udsendte den belgiske 
organisation et corrigendum til sine medlemmer og forsikrede Kommissionen om, 
at der var tale om en materiel fejl, hvorefter sagen blev henlagt. 
Bilag III.A.1. 8 
341 
<T7> g) UK Agricultural Tractor Registration Exchange*9) 
569. Kommissionen nedlagde i en beslutning af 17. februar 1992 forbud mod et 
informationsudvekslingssystem vedrørende detailsalg og markedsandele inden 
for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige. I dette system, der blev 
etableret I 1975, deltog alle de største traktorfabrikanter i EF. 
Kommissionen fandt, at udvekslingen af oplysninger om hver fabrikants salg på 
det meget koncentrerede marked, der ikke er præget af nævneværdig konkurrence 
fra lande uden for EF, virkede konkurrencebegrænsende. 
Informationsudvekslingssystemet bragte bevarelsen af en effektiv konkurrence 
i fare af to grunde, nemlig 
fordi det forhindrede enhver skjult konkurrence ved at skabe et højt 
niveau af kunstig gennemsigtighed, som ikke er ønskelig på et så 
koncentreret marked, og 
fordi det gjorde det vanskeligere for udenforstående fabrikanter at få 
adgang til markedet, idet medlemmerne via informationsudvekslingen blev 
i stand til effektivt at afskære andre fra adgang til markedet og dæmme 
op for udenforstående fabrikanters fremstød. 
Beslutningen blev truffet på grundlag af de retningslinjer for 
informationsudveksling, som Kommissionen opstillede i sin Syvende Beretning 
om Konkurrencepoltikken, og den er en illustration af, hvordan disse 
retningslinjer håndhæves. 
Det understreges, at det britiske traktormarkeds oligopol1stiske struktur 
ikke kan sammenlignes med strukturen på bilmarkedet, hvor Import fra bl.a. 
tredjelande har stor betydning i konkurrencen, og hvor produkterne er 
betydeligt mere heterogene. 
Beslutningen er blevet Indanket for EF's Førsteinstansret. 
(9) EFT L 68 af 13.3.1992 og EF-Bull. 1/2-1992, punkt 1.3.62. 
Bi lag III.A.1. 9 
342 
<T7> h) Aftalerne mellem DSB og SFL samt DSB og SJ 
570. Disse aftaler, som blev anmeldt efter indsigelsesproceduren i artikel 12 
i forordning nr. 4056/86, drejede sig om fælles drift af en færgeoverfart 
mellem Helsingør og Helsingborg. Ifølge aftalen skulle Scandinavian Ferry 
Lines (SFL), der hører ind under Statens Jârnvàger (SJ), og De Danske 
Statsbaner (DSB) sammen (50/50%) etablere et Joint venture til drift af denne 
overfart. Formålet var således at foretage en sammenlægning af de overfarter, 
som tidligere var blevet drevet på denne rute af dels SFL og dels DSB/SJ. 
571. Kommissionen fandt i den konkrete sag, at selv om den fælles drift af 
overfarten, som blev etableret ved disse aftaler, ganske vist pålagde 
parterne konkurrencebegrænsninger, bidrog den også til at forbedre 
produktionen af de pågældende ydelser og til at fremme den tekniske og 
økonomiske udvikling, samtidig med at forbrugerne blev sikret en rimelig 
andel af fordelene herved. De rejsende vil rent faktisk få fordele i form af 
et større antal afgange med nye, større færger, der åbner mulighed for en 
forbedret servicekvalitet i forhold til den nuværende. Der bliver desuden 
også mulighed for bedre at tilpasse den fornødne kapacitet efter 
efterspørgslen og dermed opnå omkostningsbesparelser, som skulle komme til 
udtryk i de fakturerede priser. 
Kommissionen fandt desuden, at disse aftaler ikke gav parterne mulighed for 
at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende ydelser, 
eftersom de er udsat for en tilstrækkelig effektiv konkurrence på det 
relevante marked. Efter at have konstateret, at parterne står meget stærkt I 
trafikken på den nordlige del af Øresund, fastslog Kommissionen, at det 
geografiske marked, som skulle lægges til grund for vurderingen af de 
anmeldte aftalers reelle virkninger for konkurrencen, imidlertid var større. 
Ved definitionen af dette marked måtte der tages hensyn til, at en betydelig 
del af trafikken mellem Sverige og Danmark er transittrafik til og fra 
Tyskland, således at parternes position på markedet derfor også måtte 
vurderes i forhold til såvel de andre færgeforbindelser, der findes mellem 
Sverige og Danmark, dvs. over Kattegat og den sydlige del af Øresund, som til 
de færgeoverfarter, der går direkte mellem Sverige og Tyskland. 
Bi lag 111.A.1. 10 
343 
På foranledning af Kommissionen, der ønskede at forhindre enhver yderligere 
intensivering af dette samarbejde, har parterne i øvrigt slettet en 
aftalebestemmelse, der gik ud på, at de skulle have pligt til at samarbejde i 
tilfælde af, at en af dem begyndte at drive en ny færgeforbindelse I 
trafikken mellem Sverige og Danmark. 
572. På baggrund heraf besluttede Kommissionen at lade den lovmæssige 
indsigelsesfrist på 90 dage udløbe uden at gøre indsigelse. De anmeldte 
aftaler er således blevet fritaget efter EØF-Traktatens artikel 85, stk. 3, 
for et tidsrum af højst seks år. Kommissionen forbeholdt sig dog ret til at 
tage situationen op til fornyet overvejelse efter to års forløb og til at 
anmode parterne om hvert år at underrette den om de takster, de anvender på 
denne overfart, således at den kan følge med i, hvilke virkninger aftalerne 
eventuelt måtte have på taksterne. 
Dette var første gang, EF's konkurrenceregler og forordning nr. 4056/86 blev 
anvendt Inden for færgetrafikken. 
Bilag lll.A.1. 11 344 
<T7> i) Procter & Gamble/Flnaf 
573. Kommissionen har haft en række Joint venture-aftaler mellem Procter & 
Gamble og Finaf S.p.A., som blev anmeldt i december 1990, til behandling. 
Aftalerne drejede sig om opretteise af Joint venture-selskaber i Italien, 
Spanien og Portugal inden for hygiejneartikler samt om P&G's overtagelse af 
et af Finaf ejet selskab i Det Forenede Kongerige, der producerede bleer. 
Kommissionen, der havde modtaget klager fra en anden producent, Indtog i 
første omgang en forsigtig holdning og anmodede parterne om at stille 
aftalernes gennemførelse i bero. 
574. Kommissionen fandt, at de anmeldte aftaler indeholdt klausuler, der 
kunne sætte parterne I stand til at samordne deres konkurrenceadfærd og føre 
ti I en markedsdeling, der kunne begrænse konkurrencen og påvirke samhandelen 
mellem EF-lande. Kommissionen underrettede parterne om sine betænkeligheder 
og anmodede dem om at ændre aftalerne. Efter de ændringer, der derefter blev 
foretaget i de oprindelige aftaler, og de tilsagn, parterne afgav, fastslog 
Kommissionen, at de opfyldte betingelser for fritagelse efter artikel 85, 
stk. 3. I en meddelelse offentliggjort i henhold til artikel 19, stk. 3, i 
forordning 17/62*10) opfordrede Kommissionen interesserede tredjeparter til 
at fremsætte deres bemærkninger. 
575. Efter denne meddelelse modtog Kommissionen et stort antal bemærkninger 
fra de nationale myndigheder i visse medlemsstater, fra en europæisk 
forbrugerorganisation og fra adskillige af parternes konkurrenter. Der blev 
givet udtryk for frygt for, at Joint venture-projektet mellem P&G og Finaf 
som følge af P&G's stadige ekspansion på dette marked igennem de seneste tre 
år og de fortsat positive tendenser for selskabet kunne skabe alvorlige 
konkurrenceproblemer. Kommissionen, hvis oplysninger stemte overens med denne 
holdning, bebudede, at den ville anlægge samme vurdering, medmindre parterne 
fremlagde tilfredstillende løsningsforslag. 
576. Efter forhandlinger meddelte parterne, at de ville undlade at lade 
Finafs bleproducerende virksomhed indgå i transaktionen og afhænde 
aktiviteterne i denne sektor så hurtigt som muligt og i hvert fald inden for 
et rimeligt tidsrum under hensyn til den særlige karakter af sådanne 
afhændelser. Parterne er sammen med Kommissionen enedes om en frist herfor. 
Såfremt det ikke bliver muligt at afslutte afhændelsen af Finafs interesser 
(10) EFT C 4 af 7.1.1992. 
Bilag III.A.1. 12 
345 
inden for bleer inden for den fastsatte frist, har partern, P&G og Finaf Spa 
afgivet tilsagn om, at deres joint venture inden for samme tidsrum ikke vil 
omfatte bleer. 
577. I overgangsperioden Indtil afhændelsen af Finafs interesser inden for 
bleer, fra 1. Juni 1992 og indtil den ovennævnte frist aftalt med 
Kommissionen, har parterne lovet at indgive en detaljeret tidsplan for den 
fuldstændige udskillelse af Finafs aktiviteter inden for bleproduktion fra 
joint venture-selskabets aktiviteter. De har også afgivet andre tilsagn, der 
skal sikre mod en udelukkelse af konkurrencen på blemarkedet. Kommissionen 
vil føre tilsyn med, at disse tilsagn opfyldes, og med at de pågældende 
aktiviteter udskilles og afhændes. 
578. Efter at man var nået frem til denne løsning, blev klagen mod Joint 
venture-projektet trukket tilbage. Efter den ændrede plan kan transaktionen 
mellem P&G og Finaf komme forbrugerne til gode uden at begrænse konkurrencen 
på det relevante marked. I betragtning af de tiisagn, parterne har afgivet, 
har Kommissionen stillet sig positivt over for projektet, men forbeholder sig 
dog sin endelige stillingtagen, der vil afhænge af resultaterne af 
afhændelserne og af, hvilken endelig form transaktionen kommer til at antage 
efter overgangsperiodens udløb. 
Bilag III.A.1. 13 346 
<T7> J) Lloyd's Underwriters' Association og Institute of London 
Underwriters*11) 
579. Kommissionen godkendte ved en beslutning af 4. december 1992 to aftaler 
indgået mellem og anmeldt af Lloyd's Underwriters' Association (LUA) og 
Institute of London Underwriters (ILU). Der var tale om en aftale om 
kaskoforsikring (Joint Hull Understandings) og en konkurrenceaftale (Respect 
of Lead Agreement), begge inden for søkasko- og mask infors ikring. 
ILU og LUA repræsenterer flertallet af de assurandører ("underwriters"), der 
tilbyder søforsikring i London, og som tegner sig for ca. 90% af den samlede 
søforsikringskapacitet i Det Forenede Kongerige. 
Den anmeldte kaskoforsikringsaftale består hovedsagelig af en række 
retningslinjer for de tekniske aspekter i forbindelse med policefornyelser. 
Kommissionen rejste indsigelse over for tre klausuler i aftalen, fordi de 
begrænsede ILU- og LUA-medI emmernes ret til fri prisfastsættelse. Disse 
bestemmelser blev på Kommissionens foranledning slettet. En fjerde 
bestemmelse fastsatte, at medmindre andet udtrykkeligt var aftalt, kunne der 
kun tegnes genforsikring for skibe, der var registreret, ejet og ledet i det 
land, hvor den genforsikrede assurandør havde hjemsted. Også denne 
bestemmelse blev ændret til Kommissionens tilfredshed. 
Konkurrenceaftalen fastsatte i alt væsentligt, at de ledende assurandører, 
der først tegnede en kaskoforsikring, skulle kunne fortsætte som ledende 
assurandører ved fornyelse af policen. Det betød, at der ved pol ici fornye I ser 
ikke kunne blive tale om konkurrence fra andre assurandører. Også denne 
aftale blev på Kommissionens foranledning opgivet af LUA og ILU og erstattet 
af en ny aftale, der giver andre assurandører adgang til at byde på 
polIcefornyelser. 
(11) EFT L 4 af 8.1.1993. 
Bilag III.A.1. 14 
347 
<T7> k) ASTRA*12) 
580. Kommissionen traf den 23. december 1992 beslutning om en række joint 
venture-aftaler mellem British Telecommunications pic (BT) OG Société 
Européenne des Satellites S.A. i Luxembourg (SES) om salg af kapacitet på 
SES' satellit ASTRA IA til britiske tv-programleverandører. 
Indtil december 1988 havde teleselskaberne monopol på satellitterne i Europa. 
Opsendelsen af den privatejede ASTRA IA betød, at tv-programleverandørerne 
for første gang fik et alternativ til teleselskabernes satellitter. På det 
britiske marked tilbød SES imidlertid ikke sit nye produkt direkte til 
kunderne, men indgik i 1987 aftaler med BT, i henhold til hvilke BT kunne 
afslutte kontrakter med britiske tv-programleverandører om både uplink-
forbindelse til og plads på ASTRA IA-satelI itten. Disse aftaler blev anmeldt 
til Kommissionen, som fastslog, at SES og BT var direkte konkurrenter på 
markederne for såvel satellit-kapacitet og up IInk-forblndelser. Aftalerne med 
BT betød, at britiske kunder ikke direkte med SES kunne indgå kontrakter, der 
kun omhandlede satellitkapacitet, og de indeholdt desuden bestemmelser, der 
kunne føre til samordning mellem de to konkurrenters prissætning, og som 
begrænsede deres kommercielle frihed med hensyn til andre, fremtidige 
satellitter. Artikel 85, stk. 1, måtte derfor finde anvendelse. Betingelserne 
for fritagelse efter artikel 85, stk. 3, var ikke opfyldt, specielt ikke 
fordi SES kunne være trængt ind på det britiske marked uafhængigt af 
konkurrenten BT. Med hensyn til SES' bekymring over, at selskabets kunder 
ikke ville have sikkerhed for, at de ville få den fornødne uplink-service af 
BT, som dengang i realiteten var den eneste up I ink-leverandør i Det Forenede 
Kongerige, måtte det generelle princip i "Retningslinjer for anvendelse af 
EF's konkurrenceregler i telekommunikationssektoren" gælde enhver 
satellitejer, hvis satellit opfylder bestemte tekniske krav, må have 
sikkerhed for, at kunderne kan få ydet den fornødne uplink-service fra 
licenshavere med monopol på denne service. 
Under sagsbehandlingen ophævede BT og SES deres Joint venture-aftaler. 
Kommissionens beslutning har derfor deklaratorisk virkning for det hidtidige 
forløb, samtidig med at den fastslår, at de kunder, der Indgik stadig 
(12) EFT L 20 af 28.1.1993, s. 23. 
Bi lag I II.A.1. 15 %& 
eksisterende aftaler med BT om transmission af deres tv-programmer via ASTRA 
IA-satelI itten i den periode, hvor joint venture-aftalerne bestod, må være 
frit stillet med hensyn til at genforhandle eller opsige deres kontrakt efter 
denne beslutning. Denne beslutning er indanket af BT. 
Bilag III.A.1. 16 
349 
<T6> * Distribution 
<T7> I) Aftaler mellem rejsearrangører og reiseagenter 
(Çepter Parcs) 
581. Efter indgreb fra Kommissionen er rejsearrangøren Center Pares gået med 
til at ændre sine aftaler med rejseagenter. 
Kunderne kan nu, hvis de Ønsker det, bestille ferieophold i en af Center 
Pares' fer le landsbyer via en rejsearrangør eller via et af Center Pares 
reservationskontorer i en anden medlemsstat end deres hjemland ti I de priser, 
der gælder i det pågældende andet land. En reservation kan ikke afvises under 
henvisning til, at kunden burde have henvendt sig til sin lokale rejseagent 
eller reservationskontor. Det betyder, at kunderne herefter har mulighed for 
at købe ferieopholdet i et land, hvor priserne er lavere end i deres eget 
land. 
Kommissionen fik også gennemtvunget, at de rejseagenter, der ønsker det, kan 
give kunderne andel i deres provisioner. 
Efter disse ændringer er Center Parc's kontrakter blevet bragt i 
overensstemmelse med EF's konkurrenceret*13). Ifølge EF's konkurrenceregler 
må rejsearrangører ikke afskære rejseagenter fra at sælge til kunder i andre 
medlemsstater. Rejseagenterne skal desuden have mulighed for at sælge 
rejserne billigere ved at dele deres provisioner med kunderne. 
(13) EF-Domstolens dom af 1. oktober 1987, sag 311/85, Vereniging van Vlaamse 
Reisbureaus/Sociale Dienst voor de Plaatseiijke en GewesteI iJke 
Overheidsdiensten, Smi. 1987, s. 3801. 
Bi lag III.A.1. 17 
350 
<T7> m) Magnetl Mare I Il/STEA 
582. STEA, som er en uafhængig forhandler af karburatorer, primært af 
mærkerne WEBER og SOLEX, som fremstilles af datterselskaber under Magneti 
Mare 11 i-gruppen, havde indbragt klage mod Magneti Marelli for diskriminerende 
prispolitik. Magneti Marelli, som er Europas største karburatorfabrikant, 
havde organiseret sit salgssystem i Frankrig således, at der blev skelnet 
mellem bilfabrikanter, som man solgte til direkte og til fordelagtige priser, 
og forhandlere, som Magneti Marelli solgte til via et af sine salgs­
datterselskaber, der anvendte højere priser. Under Kommissionens 
sagsbehandling foretog Magneti Marelli en reorganisering af sit 
distributionssystem, således at også STEA blev optaget i nettet, hvorefter 
STEA trak sin klage tilbage. 
Bilag I I I.A.1. 18 351 
<T7> n) Halifax/Standard Life*14) 
Kommissionen offentliggjorde den 22. maj 1992 en meddelelse efter artikel 19, 
stk. 3, om en eksklusivaftale mellem Halifax Building Society og Standard 
Life Assurance Company. Ved denne aftale blev Halifax agent for Standard Life 
og forpligtede sig til udelukkende at sælge Hal i fax-produkter. 
I henhold til den britiske Financial Services Aet fra 1986 kræves der 
autorisation for at sælge forsikringspolicer. Dette krav gælder dog Ikke for 
agenter, der har valgt at blive "udpegede repræsentanter" for en person 
eller et selskab, som i forvejen har autorisation i henhold til loven. Dette 
var tilfældet med Halifax og mange andre britiske banker og "building 
societies". En "udpeget repræsentant" må kun handle for én mandant. Denne 
eksklusivitet virker konkurrencebegrænsende, eftersom den pågældende agent 
ikke vil bestræbe sig på at finde det forsikr i ngsprodukt, der er bedst for 
kunden, blandt alle de produkter, der tilbydes af alle forsikringsselskaber. 
Derimod virker uafhængige agenter, der foretager en sådan udvælgelse blandt 
alle tilbudte produkter, fremmende for konkurrencen mellem 
forsikringsselskaber. Halifax' beslutning om at blive bundet til ét 
forsikringsselskab havde derfor konkurrencebegrænsende virkninger på det 
britiske forsikringsmarked. Denne beslutning, som blev truffet af det største 
"building society" i Det Forenede Kongerige, var kun én af ca. 100 sådanne 
beslutninger, som andre banker og "building societies" traf i årene efter 
vedtagelsen af ovennævnte lov. Denne beslutning, som er nedfældet i aftalen 
mellem Halifax og Standard Life, faldt derfor ind under artikel 85, stk. 1. 
Kommissionen fandt imidlertid, at der kunne indrømmes fritagelse i 
betragtning af de effektivitetsfordele, bindingerne til et enkelt 
forsikringsselskab var forbundet med, og som forbrugerne ville få andel i i 
form af lavere omkostninger. 
Den anmeldte aftale indeholdt to bestemmelser, som Kommissionen fandt var 
konkurrencebegrænsende efter artikel 85 og ikke opfyldte betingelserne i 
artikel 85, stk. 3. Den første var en klausul om, at Standard Life ikke måtte 
udpege andre "building societies" som agenter for sig. Den anden drejede sig 
om et forbud mod at give nedslag i provisionen. På Kommissionens foranledning 
blev disse konkurrencebegrænsende bestemmelser slettet. 
(14) EFT C 131 af 22.5.1992, s. 2. 
Bi lag III.A.1. 19 
352 
Kommissionen kunne herefter fremsende en administrativ skrivelse til Halifax 
om, at aftalen ikke var i strid med artikel 85. 
Bi lag III.A.1. 20 
353 
<T7> o) Parker Pen I I 
583. I sagen VIHO/PARKER PEN II afviste Kommissionen en klage ved en formel 
beslutning. 
Efter at have modtaget en klage over leveringsnægtelse fra den nederlandske 
virksomhed VIHO fastslog Kommissionen ved en beslutning af 15. Juli 1992 i 
sagen VIHO/PARKER PEN I*15), at Parker Pen og Herlitz AG (forhandler i 
Tyskland) havde overtrådt EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have 
indgået aftale om eksportforbud, og den pålagde begge virksomheder bøder 
herfor. 
Klageren gjorde tillige gældende, at det forbud, Parkers datterselskaber 
havde fået pålagt mod at sælge Parker-produkter uden for det område, de havde 
fået tildelt, faldt ind under artikel 85, stk. 1. Klageren rejste dermed 
problemet om, hvorvidt karte I forbuddet også gælder for aftaler indgået inden 
for en koncern. 
Kommissionen vurderede imidlertid at Parkers forskellige europæiske 
datterselskaber var nøje kontrolleret af deres moderselskab og underlagt 
dettes instrukser. Det betød, at datterselskaberne sammen med moderselskabet 
indgik i en økonomisk enhed, inden for hvilken de ikke selv kunne handle 
selvstændigt på markedet. Datterselskabernes adfærd var dikteret af 
moderselskabet. 
Kommissionen fandt, at det integrerede distributionssystem, Parker benytter 
til sit salg i Spanien, Frankrig, Tyskland og Nederlandene, som foregår via 
helejede datterselskaber i disse lande, opfylder de betingelser, EF-Domstolen 
har opstillet for ikke at bringe artikel 85, stk. 1, i anvendelse (se dom af 
31.10.1974, Centrafarm/SterIing Drug, Sml. 1974, s. 1147, dom af 12.7.1984, 
Hydrotherm Compact, Sml. 1984, s. 2998, og dom af 4.5.1988, Bodson/S.A. 
Pompes funèbres des régions libérées, Sml. 1988, s. 2479). 
(15) EFT L 233 af 15.8.1992, s. 27. 
Bi lag 11t.A.1. 21 
354 
Denne afhængighed af moderselskabet er særlig udtalt i de tilfælde, hvor 
moderselskabet - som her - giver datterselskabet konkrete anvisninger med 
hensyn til virksomhedernes ledelse, som de derefter følger. Dette argument 
bestyrkes af, at alle Parkers datterselskaber kontrolleres fuldstændigt og 
ikke blot delvis af moderselskabet. Det er i øvrigt tilstrækkeligt, at 
moderselskabet har ret til at give dem anvisninger eller kan gøre sin vilje 
gældende på anden vis (f.eks. ved at kontrollere elier have afgørende 
indflydelse på datterselskabernes personalepolitik). 
Bi lag III.A.1. 22 
355 
<T7> p) Br it ish Gypsum 
584. Kommissionen har i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning 17/62 
offentliggjort fire meddelelser*16) I en række sager, der drejede sig om det 
rabatsystemer, der anvendes af British Gypsum og - i to af sagerne - af 
Gypsum Industries. Meddelelserne blev udsendt efter forhandlinger med 
parterne, som i det mindste i en af sagerne resulterede i, at Kommissionen 
kunne undgå at nedlægge forbud. 
i sagen "Super Stockist Scheme" havde Kommissionen fremsendt en meddelelse af 
klagepunkter til British Gypsum. Kommissionens klagepunkter drejede sig 
hovedsagelig om, at det rabatsystem, som British Gypsum havde anmeldt i 
oktober 1988, virkede diskriminerende, at der var tale om en sammenblanding 
mellem indkøb og lagre, og at man søgte at binde kunderne til sig. Efter den 
høring, der fandt sted i denne sag i februar 1992, og efter at der var blevet 
anmeldt yderligere tre nye rabatsystemer, fandt Kommissionen det mest 
hensigtsmæssigt at forhandle med parterne i de fire sager under ét. 
Kommissionen var allerede tidligere - ved en beslutning af 5. december 
1988*17) - skredet ind over for British Gypsum og dets moderselskab, BPB 
Industries, med bøder til British Gypsum på 3 mio. ECU og ti I BPB på 150 000 
ECU for overtrædelser af EØF-Traktatens artikel 86. I de fire nye sager 
foretrak Kommissionen at få British Gypsum og Gypsum Industries til at 
bringe deres rabatsystemer i overensstemmelse med EF's konkurrenceregler 
frem for straks at nedlægge et formelt forbud. 
Kommissionen lagde særlig vægt på den økonomiske kontekst, de fire sager 
Indgik i. I årene 1985 og 1986 havde BPB's markedsandel Inden for gipsplader 
ligge på henholdsvis 98% og 96% l Det Forenede Kongerige og 100% og 92% i 
Irland, men situationen havde ændret sig i de seneste år. I en rapport fra 
1990 om det britiske marked for gipsplader havde Monopolies and Mergers 
Commission således anslået, af BPB's markedsandel i Det Forenede Kongerige 
(.16) EFT C 321 af 8.12.1992. 
(17) EFT L 10 af 13.1.1989. 
Bi lag 111.A.1. 23 
356 
på to år var faldet fra 96% til 65%, og konkluderet, at BPB nu havde fået 
konkurrence, efter at to nye konkurrenter, Knauf og Lafarge, var trængt ind 
på dette marked. 
Efter at det gennem forhandlingerne er lykkedes at få gennemført væsentlige 
ændringer i rabatsystemerne i den ønskede retning, bebudede Kommissionen, at 
den agtede at stille sig positivt over for de fire rabatsystemer i deres 
ændrede version og opfordrede alle interesserede parter til at fremsætte 
deres bemærkninger inden den 8. Januar 1993. 
Bi lag 1 II.A.1. 24 
357 
<T5> - Misbrug af dominerende sti LI ing 
<T7> q) BENIM m.fl./SACEM*18) 
585. Efter princippet om et decentraliseret tilsyn med overholdeisen af 
konkurrencereglerne har Kommissionen afvist at behandle en række klager og 
henvist dem til de franske domstole og administrative myndigheder. Der var 
tale om klager, der for fiere år siden blev indbragt af diskoteksejere mod 
SACEM (Société des Auteurs, Compositeurs et Editeurs de Musique), som 
kollektivt administrerer ophavsrettigheder i Frankrig. Klagerne gik ud på, at 
SACEM havde misbrugt sin dominerende stilling ved at anvende for høje 
royalties for afspilning af musik i diskotekerne. I 1989 havde EF-Domstolen i 
en præjudiciel afgørelse udtalt, at spørgsmålet om, hvorvidt der forelå 
misbrug af dominerende stilling, måtte afgøres ud fra en sammenligning med de 
afgifter, ophavsretsorganlsationer i andre medlemsstater anvender. 
Kommissionen foretog en sådan sammenligning, men eftersom virkningerne af et 
eventuelt misbrug af dominerende stilling hovedsaglig ville gøre sig gældende 
i Frankrig, besluttede den ud fra ønsket om at styrke samarbejdet og 
arbejdsdelingen med de nationale domstole og myndigheder at henvise sagen til 
dem og sende dem den sammenlignende rapport, den havde udarbejdet. I henhold 
til Rådets forordning nr. 17 har de nationale myndigheder nemlig kompetence 
til at skride ind over for misbrug af dominerende stilling, så længe 
Kommissionen ikke har indledt en procedure i sagen. Kommissionen begrundede 
især henvisningen af sagen med de udstrakte skønsbeføjelser, EF's 
Førsteinstansret tillagde den i Automec I I-dommen*19), med hensyn til 
prioriteringen af de sager, der indbringes for den, ud fra hensynet til EF's 
interesser. 
Kommissionen understregede desuden, at det er uden større betydning, om det 
er de nationale domstole eller Kommissionen, der foretager sammenligninger af 
taksterne og drager konklusionerne heraf med hensyn til, om der foreligger en 
overtrædelse af konkurrencereglerne, for under alle omstændigheder er de 
nationale dommere ikke bundet af Kommissionens opfattelse. 
Endelig fremhævede den også, at EF-bestemmelserne ikke satte den i stand til 
at tilkende skadeserstatning i forbindeise med overtrædelser af 
konkurrencereglerne. Det kan kun de nationale dommere gøre. 
(18) IP(92) 977 af 27.11.1992. 
(19) Se nr. 323 i denne beretning. 
Bi lag III.A.1. 25 7 r n 
obo 
<T7> r) Howden/MT Group 
586. Denne sag drejede sig om en kontrakt, MT Group havde fået tildelt på det 
danske Storebælts-projekt, der bl.a. omfattede boring af en tunnel på ca. 14 
km. MT tegnede kontrakt med Howden om levering af fire tunnel boringsmaksiner, 
og mellem de to opstod derefter en strid om levering af disse maskiner og 
deres specifikationer. MT Group ønskede derefter at indløse den garanti, 
Howden havde stillet for maskinerne i form af deponerede obligationer, og 
krævede skadeserstatning på ca. 100 mio ECU. 
MT Group består af fire af de største europæiske entreprenørvirksomheder (DK, 
F, D) samt en amerikansk virksomhed. Der er i hele verden ca. 30 
virksomheder, der er i stand til at udføre kontrakter af den type. 
Howden er en britisk-baseret maskinproducent, der har en omsætning på ca. 
300 mio. UKL, og som har datterselskaber, der fremstiller tunnelmaskiner, i 
Skotland og Tyskland. 
Howden indbragte en klage under henvisning ti i artikel 86 og anmodede 
Kommissionen om at iværksætte foreløbige forholdsregler. 
Howden gjorde gældende, at MT Group udnyttede sin (angiveligt) dominerende 
stilling til at sørge for, at Howden ikke ville få andre internationale 
kontrakter på tunneI boremask iner, og at MT ønskede at indløse garantien 
udelukkende med det formål at ødelægge Howden. Obligationerne udgør ca. 4% af 
Howdens omsætning, eller lidt over halvdelen af det sidste halve års 
fortjeneste. Kommissionen har endnu ikke taget endelig stilling til klagen. 
I betragtning af, at garantien udgør en relativt lille andel af virksomhedens 
omsætning, og af, at der herskede tvivl om situationen på markedet, afviste 
Kommissionen at iværksætte foreløbige forholdsregler. 
Bi lag I i I.A.1. 26 7 r n 
<T5> 
<T7> s) The United Kingdom West Africa Lines Joint Service (UKWAL) 
587. Kommissionen pålagde ved en beslutning af 6. april 1992 linjekonferencen 
United Kingdom West Africa Lines Joint Service (UKWAL) en bøde på 5 000 ECU 
for at have nægtet at underkaste sig en kontrolundersøgelse iværksat i 
henhold til artikel 18, stk. 3, I Rådets forordning (EØF) nr. 4056 af 
22. december 1986 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelse 
af Traktatens artikel 85 og 86 på søtransport. 
Beslutningen blev truffet efter en række klager over UKWAL's aktiviteter 
inden for trafikken mellem britiske og irske havne og havne i Vestafrika. 
Efter gennemgang af klagerne besluttede Kommissionen i betragtning af de 
påståede overtrædelsers alvorlige karakter (adfærd i strid med artikel 85, 
stk. 1, som ikke falder ind under en gruppefritagelse og ikke opfylder 
betingelserne for fritagelse efter artikel 85, stk. 3, samt overtrædelse af 
bestemmelserne I artikel 86) at iværksætte en uanmeldt kontrolundersøgelse. 
Den 28. Juni 1989 tog Kommissionen skridt til at gennemføre 
kontrolundersøgelsen, men blev hindret deri af UKWAL, som nægtede at lade den 
gennemføre undersøgelsen. De britiske myndigheder blev anmodet om at bistå 
Kommissionens embedsmænd, og der blev opnået en kendelse fra High Court i 
London. Kontrolundersøgelsen blev gennemført den 29. Juni i UKWAL's lokaler. 
Kommissionen fandt, at UKWAL havde begået en alvorlig overtrædelse af 
artikel 18 i forordning nr. 4056/86 ved at lægge hindringer i vejen for en 
kontrolundersøgelse i UKWAL's lokaler, således at den ikke kunne gennemføres 
på den planlagte dato. Bøden blev fastsat til maksimal størrelse (5 000 ECU) 
på grund af overtrædelsens forsætlige karakter og UKWAL's opførsel under 
kont ro I undersøge I sen. 
Bilag III.A.1. 27 
360 
<T7> t) The Mediterranean Europe West Africa Conference (MEWAC) 
Kommissionen pålagde linjekonferencen Mediterranean Europe West Africa 
Conference (MEWAC) en bøde på 4 000 ECU i en beslutning, hvori den fastslog, 
at MEWAC havde nægtet at underkaste sig en kontrolundersøgelse iværksat i 
henhold til forordning 4056/86 om anvendelse af EF's konkurrenceregler inden 
for søtransport. 
I 1987 modtog Kommissionen en række klager over MEWAC's aktiviteter inden for 
trafikken mellem Europa og Vest- og Centralafrika. Efter en første gennemgang 
af klagerne besluttede Kommissionen i betragtning af de påståede 
overtrædelsers alvorlige karakter at iværksætte en uanmeldt 
kont ro I under søge I se. 
Kommissionen tog skridt til at gennemføre kontrolundersøgelsen den 28. juni 
1988, men efter at have fremlagt de nødvendige papirer, der angav MEWAC's 
pligter og rettigheder, blev Kommissionens embedsmænd nægtet adgang. MEWAC 
sagde, at kontrolundersøgelsen ikke kunne finde sted, før konferencens 
generalsekretær var vendt tilbage fra Paris til Marseille, hvor dens 
sekretariat lå. MEWAC blev underrettet om, at dette kun kunne opfattes 
således, at MEWAC nægtede at efterkomme Kommissionens beslutning og dermed 
lagde hindringer i vejen for kontrolundersøgelsen i MEWAC's lokaler, som ikke 
kunne gennemføres på den planlagte dato. 
Med bistand fra de franske myndigheder blev MEWAC's lokaler forseglet, og 
kontrolundersøgelsen blev påbegyndt næste dag under overværelse af 
generalsekretæren. 
MEWAC er en virksomhedssammenslutning som omhandlet I artikel 18 i forordning 
4056/86 og har derfor pligt til at underkaste sig en kontrolundersøgelse 
iværksat ved en beslutning truffet af Kommissionen i henhold til artikel 18, 
stk. 3, og til at rette sig efter den deri fastsatte dato og tid. 
Ved fastsættelsen af bødens størrelse tog Kommissionen hensyn til, at selv om 
MEWAC modsatte sig, at kontrolundersøgelsen blev gennemført, uden at 
generalsekretæren var til stede, indvilligede konferencen i at underkaste sig 
kontrolundersøgelsen den næste dag. Dens nægtelse var derfor ikke absolut, og 
Kommissionen pålagde derfor ikke den maksimale bøde (5 000 ECU). MEWAC fik 
pålagt 4 000 ECU. 
Bi lag III.A.1. 28 
361 
<T7> U) £SM 
588. Under en kontrolundersøgelse, som blev iværksat ved en 
kommissionsbeslutning truffet i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning 
nr. 17/62, hindrede det nederlanske selskab, CSM, Kommissionens inspektører i 
at tage kopier af dokumenter den første dag, men tillod dem dagen efter at 
tage kopi af visse dokumenter. Kopiering af de resterende dokumenter kunne 
dog finde sted, efter at selskabet havde fået pålagt en tvangsbøde 
(artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 17/62). 
589. Selskabet begrundede sin adfærd med en påstand om, at der ikke var nogen 
forbindelse mellem disse dokumenter og kontrolundersøgelsen. Kommissionen 
erindrede i den beslutning, den traf den 7. oktober 1992, om de beføjelser, 
bestemmelserne om kontrolundersøgelser giver den, samt om virksomhedernes 
pligt til at underkaste sig de kontrolundersøgelser, Kommissionen iværksætter 
ved beslutning. 
590. De virksomheder, der underkastes kontrolundersøgelser, kan ikke selv 
dømme om det hensigtsmæssige i at give adgang til dokumenterne og har derfor 
pligt til ikke at lægge hindringer i vejen for Kommissionens befuldmægtigede 
embedsmænd, der alene er i stand til at afgøre, hvilke dokumenter de skal 
have indsigt i omgående. Virksomhederne kan indanke sagen til EF's 
Førsteinstansret, der fører kontrol med Kommissionens varetagelse af sine 
opgaver. 
591. Kommissionen pålagde i henhold til artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 
17/62 CSM en bøde for overtrædelse af samme forordnings artikel 14. 
Bi lag 111.A.1. 29 
362 
<T5> - Beslutninger om foreløbige forholdsregler 
<T7> v) EBU-Eurovislon System 
592. Ved en beslutning af 31. Juli 1992 afslog Kommissionen at efterkomme en 
anmodning om iværksættelse af foreløbige forholdsregler fra en sports-tv-
kanal (The European Sports Network), der ønskede at få adgang til tv-
rettIghederne for De Olympiske Sommerlege, som medlemmerne af EBU (Den 
Europæiske Radiounion) havde erhvervet. Inden for rammerne af Eurovision­
nettet foretager EBU-medI emmerne fælles opkøb af enerettigheder til radio- og 
tv-spredning af større sportsbegivenheder som f.eks. De Olympiske Lege. 
Sportskanalen Eurosport, som er et Joint venture-selskab etableret af et 
konsortium bestående af EBU-medI emmer og det franske tv-selskab TF 1 (som 
også er medlem af EBU), deltager i dette system og har direkte adgang til at 
gøre brug af alle disse rettigheder. 
TESN, som ikke er medlem af EBU og er direkte konkurrent til Eurosport, 
krævede at få adgang til disse rettigheder på lige fod med Eurosport. 
Kommissionen fandt, at EBU's system med fælles opkøb af 
radiospredningsrettigheder er i strid med Traktatens artikel 85, stk. 1, men 
afviste ikke desto mindre anmodningen om foreløbige forholdsregler i mangel 
af fyldestgørende bevis for, at TESN led alvorlig og uoprettelig skade. 
Bilag I II.A.1. 30 
363 
<T7> w) Phoenix/IBM 
593. Phoenix International (Computers) Ltd Indbragte en klage med anmodning 
om iværksættelse af foreløbige forholdsregler mod IBM for overtrædelse af 
artikel 86 med påstand om, at IBM havde misbrugt sin dominerende stilling på 
markedet for vedligeholdelse af IBM-computere i 3090-serien. 
Ifølge klageren havde IBM handlet ulovligt ved pludselig at nægte at lade 
sine standard-servicekontrakter med kunderne dække modificerede memory-kort 
solgt af Phoenix under påskud af, at der var tale om en krænkelse af IBM-
mærket. 
De memory-kort til 3090-computere, som Phoenix solgte som originale IBM-
produkter, var blevet modificeret af andre for at øge deres 
hukommelseskapacitet uden IBM's forudgående samtykke. Denne modificering 
indebar, at de af IBM producerede kort sidenhen blev underkastet en 
omfattende samleproces, der kunne beskadige dem, og som IBM ikke havde nogen 
kontrol over. Phoenix' anmodning om iværksættelse af foreløbige 
forholdsregler blev imidlertid bl.a. begrundet med, at IBM i årevis havde 
vidst, at der fandtes sådanne modificerede kort i almindelighed og i 
særdeleshed sådanne modificerede kort til brug på 3090-maskiner, og at IBM 
bevidst havde bibeholdt dem ved at opretholde sin standard-servicekontrakt. 
Phoenix gjorde således gældende, at IBM havde givet stiltiende samtykke til 
de modificerede kort. 
Uden at tage stilling til, om en eventuel nægtelse af vedligeholdelse kunne 
betragtes som et misbrug af dominerende stilling, afviste Kommissionen 
anmodningen om iværksættelse af foreløbige forholdsregler, fordi der ikke var 
noget, der talte for, at der forelå en overtrædelse af artikel 86 (ingen 
umiddelbar formodning for en overtrædelse). 
Bilag III.A.1. 31 364 
<17> X) TESN/UEFA 
594. Ved en beslutning af 2. december 1992 afviste Kommissionen en anmodning 
om iværksættelse af foreløbige forholdsregler fra sports-tv-kanalen TESN (The 
European Sports Network) over for §14 i UEFA's vedtægter, der har til formål 
at sikre et vist tilskuerantal på fodboldstadierne ved at give de nationale 
fodboldorganisationer (som er medlemmer af UEFA) mulighed for at nedlægge 
forbud mod tv-transmission af udenlandske fodboldkampe i deres land. 
Kommissionen har iværksat en undersøgelse af selve sagen, men afviste 
anmodningen om iværksættelse af foreløbige foranstaltninger, idet den ikke 
fandt det tilstrækkeligt bevist, at klageren blev påført en alvorlig og 
uoprettelig skade. 
Bi lag I I I.B.1. 1 365 
<T3> B. Konkurrencepolitik med hensyn til statsinterventioner 
over for virksomheder 
<T4> §1. Resumé af sager 
<T5> - Sager, hvor Kommissionen ikke har relst indsigelse 
<T6> a) Støtte til servicesektoren - turisme 
<T8> Spanien 
605. Kommissionen godkendte i 1992 to spanske statsstøtteprogrammer for 
investeringer og salgsfremmende foranstaltninger, der gennemføres af SMV i 
turistindustrien. Der var for 1992 afsat i alt 25 mio. ECU til disse 
støtteforanstaltninger, som indgår i en samlet plan for forbedring af den 
spanske turistindustris konkurrenceevne. 
<T6> b) Horisontal støtte - støtte til små og 
meilemstore virksomheder 
<T8> Danmark 
606. Dansk Erhvervsudviklingsfond, som Kommissionen godkendte i oktober*1), 
ydede også SMV med ønske om at opbygge en eksport til nye markeder i eller 
uden for EF lån, som skulle tilbagebetales på bestemte betingelser. Da 
støtten kun skulle ydes til foreløbig planlægning og uddannelse, kunne den 
betragtes som såkaldt "blød støtte" i henhold til rammebestemmelserne for 
støtte ti I SMV. 
<T8> Spanien 
607. Kommissionen godkendte i 1992 et fireårigt spansk program (1992-1995) 
for støtte til SMV's industrielle design. Programmet, hvortil der for 1992 
blev afsat 17,9 mio. ECU, omfatter støtte til investeringer samt uddannelse 
og rådgivning med henblik på at forbedre de spanske SMV's designtekno log I. 
(1) Nr 357 i denne beretning. 
Bi lag III .B.1. 2 366 
608. Kommissionen godkendte i 1992 en støtteordning på 155,5 mio. ECU, som 
omfatter garantier til kriseramte industrivirksomheder, således at de kan 
skaffe sig de til en udvikling af en fastlagt rednings- og/eller 
strukturomlægningsplan nødvendige midler (det drejer sig om SMV med højst 250 
ansatte og en omsætning på 20 mio. ECU og i ekstraordinære tilfælde 
virksomheder med højst 500 ansatte, hvis lukning ville få en betydelig 
negativ indvirkning på de sociale forhold I de områder, hvor de er 
beliggende). 
<T8> Italien 
609. Som led i sin åbne holdning til foranstaltninger til forbedring af 
erhvervsklimaet for SMV godkendte Kommissionen flere ordninger indført ved 
italienske regional love. Her skal nævnes to for regionerne Marche og 
Ligurien, der skulle fremme kooperativers og konsortiers samarbejde med det 
formål at effektivisere deres organisation og tilstedeværelse på markedet. 
<T6> c) Horisontal støtte - beskæftigelsesfremmende støtte 
<T8> Frankrig 
610. I marts godkendte Kommissionen en ordning, der skulle anspore 
virksomhederne til at flytte væk fra Paris og slå sig ned I provinsen. Den 
omfatter tilskud på 3 600 ECU pr. nyansat på virksomhedens nye driftssted. 
Over en særskilt ordning ydes der støtte til flytteomkostningerne for de 
ansatte, der ønsker at flytte med virksomheden. I støtteberettigede områder 
gælder "PAT"-lofterne. For 1992 blev der afsat 14,5 mio. ECU til denne 
udflytningsordnlng. 
Bilag iII.B.1. 3 
367 
<T5> - Sager, hvor Kommissionen har besluttet at indstille 
proceduren i EØF-Traktatens artikel 93. stk.2 
<T6> a) Horisontal støtte - investeringsstøtte 
<T8> I talien 
611. Som led i proceduren vedrørende de i henhold til italienske love ydede 
renteiettede lån, som ikke længere er i kraft og ikke anmeldt i henhold til 
EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, fastslog Kommissionen, at den pågældende 
støttes intensitet ikke havde kunnet skade ligevægten på markedet. 
Kommissionen mente derfor, at ordningerne kunne godkendes i henhold til 
undtagelsesbestemmelsen i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, litra c), og 
besluttede at indstille proceduren. 
<T6> b) Horisontal støtte - støtte til små og mellemstore virksomheder 
<T8> I talien 
612. Kommissionen godkendte andre sicilianske bestemmelser om støtte dels til 
SMV, der driver handel, dels til reklame for typiske produkter typiske for 
regionen, fordi Kommissionen opnåede sikkerhed for, at Traktatens 
bestemmelser samt rammebestemmelserne på dette område ville blive overholdt. 
<T6> c) Regionalstøtte 
<T8> Spanien 
613. I juli besluttede Kommissionen at indstille den i oktober 1991 indledte 
procedure vedrørende støtte ydet af Kataloniens autonome regering*2). Der 
var tale om i alt 15,8 mio. ECU. Støtten blev fra 1988 til 1990 ydet i 
henhold til følgende regionale bestemmelser: 
Bekendtgørelse af 15. april 1988, lov 9/1989, bekendtgørelse af 27. juli 
1989 og bekendtgørelse af 19. Juni 1990. Kommissionen kunne indstille 
proceduren, fordi den på baggrund af de spanske myndigheders oplysninger 
fastslog, at den pågældende støtte kunne undtages i henhold til EØF-
Traktatens artikel 92, stk. 3, litra c). 
(2) Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 293. 
Bi lag III.B.1. 4 
7 68 
<T5> - Sager, hvor Kommissionen har besluttet at Indlede 
proceduren i EØF-Traktatens artikel 93. stk.2 
<T6> a) Horisontal støtte - generel investeringsstøtte 
<T8> Italien 
614. Kommissionen besluttede at indlede proceduren i EØF-Traktatens 
artikel 93, stk. 2, med hensyn til de ekstraordinære foranstaltninger til 
fordel for industrien på Sicilien. De anmeldte lovbestemmelser var uklare, og 
Kommissionen kunne derfor ikke med sikkerhed fastslå deres forenelighed med 
Traktaten. 
IV.A.§1. 1 369 
<T2> Bilag IV: Udviklingen i koncentrationsgraden. 
konkurrencen og konkurrenceevnen 
<T3> A. Fusioner og virksomhedsovertagelser 
af fæliesskabsdlmenslon i 1991/1992 
615. De årlige beretninger om konkurrencepolitikken har traditionelt 
indeholdt dette afsnit med statistiske oplysninger om fusioner, erhvervelser 
af majoritets- og minor itetsinteresser og Joint ventures. De rå data, der er 
blevet anvendt til udarbejdelsen af disse statistikker, er blevet hentet i en 
af Kommissionens interne databaser, nemlig DOME. I år vil være det sidste år, 
hvor dette afsnit baseres på data fra DOME, da denne database er blevet 
nedlagt. Dette afsnit bibeholdes i næste års udgave af 
konkurrenceberetningen, men det får en ny udformning og baseres på andre 
statistiske informationskilder. DOME-databasen blev oprettet I 1971, og 
basens metodologi blev sidst ændret i 1981. Hovedformålet med databasen var 
at få adgang til realistiske oplysninger om ændringer i konkurrencemønstret. 
Databasen Indeholdt oplysninger om fusioner, virksomhedsovertagelser, 
erhvervelser af minoritetsinteresser og Joint ventures hentet fra den 
økonomiske fagpresse. For hver registrering blev der indsamlet oplysninger om 
de berørte virksomheders nationalitet og samlede omsætning, de relevante 
industrisektorer, transaktionens art og de offentliggjorte årsager til 
transaktionen. Tabellerne I dette afsnit af konkurrenceberetningen blev 
udarbejdet med data om transaktioner, der involverede de 1 000 førende 
industrivirksomheder i EF (rangeret efter omsætning) og de 500 største 
industrivirksomheder på verdensplan samt de største virksomheder inden for 
distribution, bankvirksomhed og forsikringsvirksomhed. De årlige data i hver 
beretning omfattede alle de transaktioner, der havde fundet sted i en periode 
på tolv måneder med afslutning den 1. juni hvert år. 
<T4> §1. Samlet oversigt (tabei 1 og 2) 
616. I overensstemmelse med udviklingen efter 1990 faldt det samlede antal 
finansielle transaktioner fra 1 009 i 1990/91 til 871 i 1991/92. Denne 
faldende tendens er dog aftaget i forhold til det foregående år. Faldet i 
antallet af transaktioner mellem 1990/91 og 1991/92 var på blot 14%, medens 
det et år forinden, dvs. mellem 1989/90 og 1990/91, androg 27% i forhold til 
tallene for 1989/90. Den seneste udvikling i det samlede antal transaktioner 
aftegner en cyklus med top i 1990/91 og relativt ensartede tal i 1986/87 
(708) og l 1991/92 (871). Det er vigtigt at bemærke, at det højeste tal, som 
IV.A.§1. 2 
370 
blev nået I 1989/90, var næsten dobbelt så stort som tallet for 1986/87. Der 
er blevet fremsat adskillige teorier om, hvorfor antallet af finansielle 
transaktioner er steget så bemærkelsesværdigt. Den bølge af 
virksomhedsovertagelser, som tallene vidner om, er ikke særegen for Europa. 
Forskellige forklaringer kan imidlertid bidrage til at forstå de særlige 
forhold, der kendetegner udviklingen i Europa. Som nævnt i sidste års 
beretning har forventningerne til det Indre marked uden tvivl været en vigtig 
grund til virksomhedernes eksterne vækst, både i og uden for EF. EF-
virksomheder har været tvunget til at styrke deres fodfæste I EF for at kunne 
konkurrere på det europæiske marked, der åbnede sig for dem den 1. Januar 
1993. Udenlandske virksomheder har også været interesseret i at styrke deres 
tilstedeværelse i Europa forud for denne dato. I begge tilfælde gav opsvinget 
på markederne i anden halvdel af 1980'erne adgang ti i den fornødne 
likviditet, hvilket tilskyndede virksomhederne til at foretage eksterne 
udvidelser og dermed hurtigt nå de mål, som det indre marked gav 
forventninger om. 
Stramningen af fusionsforordningen i september 1990 kan have haft en 
indflydelse på det meget høje tal i 1989/90, da det vil kunne hævdes, at 
virksomhederne fremskyndede deres transaktioner til før stramningen af 
forordningen for at undgå den. De foreliggende data vedrørende de to år efter 
gennemførelsen af fusionsforordningen synes imidlertid ikke at bekræfte denne 
hypotese. Antallet af store fusioner, overtagelser og Joint ventures, som 
falder ind under forordningen (dvs. transaktioner, der involverer 
virksomheder med en samlet omsætning på over 5 mia. ECU), er faldet mindre 
end antallet af små transaktioner. 
Det er vigtigt at bemærke, at den udvikling, der kendetegner antallet af 
store transaktioner efter 1989/90, ikke er den samme på nationalt plan, EF-
plan og internationalt plan. Antallet af transaktioner af 
fællesskabsdimens ion fortsatte med at stige efter 1989/90, men faldt så en 
anelse inden for det sidste år. Imidlertid steg antallet af internationale 
transaktioner væsentligt efter 1990/91 I forhold til det foregående år, men 
faldt derpå dramatisk i 1991/92, hvor det knap nok nåede op på 50% af 
niveauet i 1990/91. 
£""* Tabel 1: Nationale, EF-dmkkende og Internationale fusioner, erhvervelser af il nor ItetsInteresser og Joint ventures I Fellesskabet 1 
tO 1991/1992 
Industri 
Distribution 
Bank­
virksomhed 
Forsikrings­
virksomhed 
I alt Nationale 
transaktioner1) 
Fusioner Minor I- Joint 
tets- Ventures 
Interesser 
175 60 29 
31 8 2 
73 36 6 
9 8 8 
288 112 45 EF-transaktIoner2) 
Fusioner Mlnori- Joint 
tets- Ventures 
Interesser 
119 34 33 
4 0 4 
17 22 10 
19 13 7 
159 69 7 Internationale 
transaktioner3) 
Fusioner Minor I- Joint 
tets- Ventures 
Interesser 
49 27 41 
1 0 1 
7 8 3 
3 3 1 
60 38 46 1 alt 
Fusioner MinorI- Joint 
tets- Ventures 
interesser 
343 121 103 
36 8 7 
97 66 19 
31 24 16 
507 219 145 Ti(sammen 
567 
51 
182 
71 
871 
Kilde: Data Indsamlet af Kommissionen I fagpressen 
1) Transaktioner mellem virksomheder I samme medlemsstat. 
2) Transaktioner mellem virksomheder I forskellige medlemsstater. 
3) Transaktioner mellem virksomheder I en medlemsstat og I et tredjeland med virkninger for fællesmarkedet. 
CO 
< 
> 
Tabel 2 : Nationale, EF-dtkkende og Internationale erhvervelser af majoritets Interesser (Inkl. fusioner) Inden for Industri, distribution bankvirksomhed og forsikringsvirksomhed (samlet omsttnlng >1, >2, >5, >10 mla. ECU) ' 
Nationals transaktloner1) EF-transaktloner2) Internationale transaktloner3) 1 alt 
Kilde : Data indsamlet af Kommissionen fra fagpressen. 
1) Transaktioner mellem virksomheder I samme medlemsstat. 
2) Transaktioner mellem virksomheder i forskellige medlemsstater. 
3) Transaktioner mellem virksomheder I en medlemsstat og I et tredjeland med virkninger for fatllesmarkedet >1 
Industrl 
86/87 111 
87/88 135 
88/89 163 
89/90 183 
90/91 158 
91/92 155 
Distribution 
86/87 19 
87/88 15 
88/89 21 
89/90 13 
90/91 14 
91/92 17 
Bankvlrksomhed 
86/87 9 
87/88 19 
88/89 22 
89/90 22 
90/91 15 
91/92 15 
Forslkrlngsvlrksomhe 
86/87 5 
87/88 1 
88/89 5 
89/90 1 
90/91 5 
91/92 1 
1 alt 
86/87 144 
87/88 170 
88/89 211 
89/90 219 
90/91 192 
91/92 188 >2 
73 
84 
118 
117 
118 
114 
12 
11 
17 
11 
11 
14 
6 
14 
15 
19 
12 
13 
>d 
3 
1 
5 
0 
4 
1 
94 
110 
155 
147 
145 
142 >5 
42 
48 
60 
66 
75 
72 
6 
6 
8 
3 
6 
12 
5 
7 
3 
14 
9 
8 
2 
0 
3 
0 
2 
1 
55 
61 
74 
83 
92 
93 >10 
18 
24 
29 
44 
42 
36 
1 
2 
0 
2 
1 
5 
3 
4 
1 
10 
3 
4 
2 
0 
0 
0 
1 
1 
24 
30 
30 
56 
47 
46 >1 
52 
86 
148 
212 
145 
102 
2 
5 
1 
6 
4 
1 
2 
10 
11 
10 
12 
12 
1 
7 
3 
9 
4 
7 
57 
108 
163 
237 
165 
122 >2 
42 
61 
110 
158 
107 
86 
2 
3 
1 
3 
4 
1 
2 
10 
9 
9 
12 
10 
0 
6 
3 
6 
4 
6 
46 
80 
123 
176 
127 
103 >5 
24 
34 
72 
102 
65 
57 
2 
1 
1 
3 
3 
0 
1 
8 
4 
7 
10 
9 
0 
1 
2 
3 
1 
4 
27 
44 
79 
115 
79 
70 >10 
13 
22 
53 
70 
37 
37 
0 
0 
0 
1 
1 
0 
1 
4 
2 
2 
8 
5 
0 
0 
0 
1 
1 
1 
14 
26 
55 
74 
47 
43 >1 
8 
47 
62 
118 
94 
48 
0 
2 
1 
2 
1 
0 
9 
7 
8 
5 
4 
0 
2 
8 
4 
2 
2 
1 
19 
64 
75 
127 
101 
49 >2 
3 
40 
60 
109 
89 
45 
0 
2 
1 
2 
1 
0 
7 
5 
8 
4 
4 
0 
1 
3 
3 
1 
1 
1 
11 
50 
72 
116 
95 
46 >5 
2 
28 
38 
56 
60 
30 
0 
2 
1 
2 
1 
0 
5 
4 
5 
1 
2 
0 
0 
1 
2 
0 
1 
1 
7 
35 
46 
59 
64 
31 >10 
0 
15 
24 
26 
37 
16 
0 
0 
0 
1 
0 
0 
3 
2 
4 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
1 
3 
17 
28 
27 
39 
17 >1 
171 
268 
373 
513 
397 
305 
21 
22 
23 
21 
19 
18 
20 
36 
41 
37 
31 
27 
8 
16 
12 
12 
11 
9 
220 
342 
449 
583 
458 
359 >2 
118 
185 
288 
384 
314 
245 
14 
16 
19 
16 
16 
15 
15 
29 
32 
32 
28 
23 
4 
10 
11 
7 
9 
8 
151 
240 
350 
439 
367 
291 >5 
68 
110 
170 
224 
200 
159 
8 
9 
10 
8 
10 
12 
11 
19 
12 
22 
21 
17 
2 
2 
7 
3 
4 
6 
89 
140 
199 
257 
235 
194 >10 
31 
61 
106 
140 
116 
89 
1 
2 
0 
4 
2 
5 
7 
10 
7 
12 
12 
9 
2 
0 
0 
1 
3 
3 
41 
73 
113 
157 
133 
106 
IV.A.§1. 5 
373 
Tabel 1 og 2 viser, at virkningerne af 1992-progr ammet på fusioner og 
overtagelser har været betydeligt set ud fra en strukturel synsvinkel. Nu, 
hvor tallene for 1991/92 viser, at niveauet har været det samme som før 
vedtagelsen af Fællesakten, kan man se, at den nuværende fordeling af 
nationale, EF-dækkende og internationale fusioner, erhvervelser og Joint 
ventures mere ligner fordelingen i 1989/90 end fordelingen i 1986/87. De 
internationale og især de EF-dækkende transaktioner indtager nu en langt 
større plads, medens de nationale transaktioner har mistet terræn. I 1986/87 
fandt over 63% af transaktionerne sted Inden for de nationale grænser. I 
1991/92 faldt denne procentdel til 51%. I samme tidsrum er transaktioner af 
EF-dimenslon steget fra 20% til 32%. Selv om de ikke-nationale transaktioners 
procentvise andel var endnu højere i 1989/90, lader det til, at ændringerne 
som følge af 1992-progr ammet vil fortsætte med at gøre sig gældende i tiden 
fremover. 
ro <T4> §2. Virksomhedsovertagelser (ink1 . fusioner og erhvervelser af malorltets-
interesser). erhvervelse af ml nor 1tetsInteresser og Joint ventures i Industrien 
Tabel 3: Nationale, EF-dtkkende og Internationale erhvervelser af major ItetsInteresser (Inkl. fusioner) I Fcllesskabet (fordelt på Industrisektor) 
Sektor (1) Nationale 
transaktioner EF-transaktI oner Internationale 
transaktioner I alt 
1. Ncrm. 
2. Kern. 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 
75 35 41 39" 3T TT 
FF TT 
7F TT 
TT TT 71 6T TF 
FT "55 TT 76 2T 
"51—2T IF FT 7B TUF 
3. Elek. 
4. Mek. FF 
TF FF 
TF FF 
TF 
IT IF 
~T F52T "81 TF7 ITS TUD 5F 
TF TF 
TT 
T FT TT IF 
TT TT IF IF FF TF 
FF TF TF 
TF TT 
F~EW T5TT TT FF FF TF 
6. Metal 
7. Trans. TF 
T TF IF 
TT TF TF HÎ r 
T6—T4" FF FT TF 
TF FF IF 
TF 
FT TT TT 
TT 
T FT 
TT TF 
FF ^ F 
li—TT TT TT TT 
FT FF FT TT 
FT 8. Papir 
Ô. Udv. FF 
TF TT 
T FF 
T FF TF 
F 4" TS TF TF 
10. Tekst 
11. Byg. TF 
TT 
FT TT 
FF TF TF 
TT FF TF 
IT 
~F TF ÎT T TITT 
T3TF FT F7 2T 
12. Dlv. TD 7 T5 * F 
TUT 2TI—53F—24T—T5B—TTF T F 
17Û 119 ~T 
FF 1 T 
FB T2T FF 
TF FF 
TF FF T7 4T 
^ T 
T9T—2FT TF TF TF 
FBF 4F6" 6~2T 4F5 3TF TTT F5W 
CM 
«O» 
< 
> Kilde: Data indsamlet af Kommissionen i fagpressen 
(1) Forkortelser: 
Ncrm. 
Kern. 
Elek. 
Mek. 
Edb 
Metal 
Trans. Næringsmiddel- og drikkevareIndustrlen 
Kemiske produkter, fibre, glas, keramik, gummi. 
Elektroteknik, elektronik, kontormaskiner 
Fremstilling af maskiner, mekanisk udstyr, precis Ions Instrumenter 
Fremstilling af databehandl Ingsudstyr 
Fremstilling og Indledende forarbejdning af metal og metalvarer 
Fremstilling af biler og andre transportmidler Papir 
Udv. 
Tekst I 
Byg. 
Div. Tre-, møbeI- og papirindustrien (Inkl. grafisk Industr 
og forlagsvirksomhed) 
Råstofudvinding 
Tekstil-, beklidnlngs-, leder- og fodtøjsIndustrI en 
Bygge- og anltgsvlrksomhed 
Anden Industri 
m 
ro Tabel 4: Nationale, EF-dekkende og Internationale erhvervelser af maloritetslnteresser, fordelt efter sektor i 1991/1992 og 
efter deltagernes samlede omsctnlng (>1, >2, >5, >10 mia. ECU) 
Sektor (1) Nationale 
transaktioner (2) EF-transaktIoner (3) Internationale 
transaktioner (4) alt 
CM 
«O 
< 
> 1. Ncrm. >1 >2 >5 
"315 213 TT •10 
~T >1 >2 >5 >10 >1 >2 
~5 F >5 >10 >1 
"5T >2 >5 >10 
F3 2T 
2. Kern, TS T5 ÏÏÏ 
"1 S 7 T2T9 T3TF 
"213 T5 S F T5 TT 
TI IT TT 
FF 
TT T3 TT 
3. Elek. TT TT 
TT 
4. Mek. TF 
T T2TF 
5. Edb TF TT 
6. Meta n i T 
T5 213 TF FF FF 
7. Trans T3 TT TT IF 
8. Papir T T TF 
TF TF 
TF F F 
F F TT 
TF 9. Udv. 
10. Tekst "1 Î3 ff 
T3 T7 4" 11. Byg. IT 
12. Dlv, TT TF TT 
TF FF 
ALT 155 114 72 36 102 86 58 37 48 45 30 16 305 245 160 89 
Kilde: Data Indsamlet af Kommissionen I fagpressen 
(1) Forkortelser, se tabel 3, fodnote 1. 
(2) Transaktioner mellem virksomheder I samme medlemsstat. 
(3) Transaktioner mellem virksomheder I forskellige medlemsstater. 
(4) Transaktioner mellem virksomheder I en medlemsstat og I et tredjeland med virkninger for fellesmarkedet, 
•V.A.J2.8 376 
<T6> a) Virksomhedsovertagelser (tabel 3 og 4) 
<T7> Generelt 
Fusioner og erhvervelser af major itetsinteresser forblev den væsentligste 
type transaktion i 1991/92. Antallet af fusioner og overtagelser er 
imidlertid faldet mere skarpt end det samlede antal transaktioner, og deres 
relative betydning er derfor aftaget I det seneste ar. Fusioner tegnede sig 
for 45% af det samlede antal transaktioner i 1989/90 og i 1990/91, medens de 
i 1991/92 tegnede sig for 39,4% af årets samlede transaktioner. 
Det samlede antal fusioner og erhvervelser af major Itetsinteresser i 
industrien faldt I 1991/92 en anelse mindre end i 1990/91. Nationale, EF-
dækkende og internationale transaktioner opførte sig imidlertid ikke på samme 
made. EF-transaktionerne fortsatte med at falde i samme takt som I 1990/91 
(over 30%). Derimod faldt antallet af Internationale transaktioner skarpere i 
1991/92 (50%) end i 1990/91 (20%). Faldet I antallet af nationale 
transaktioner var meget lille sammenlignet med det foregående år (23% i 
1990/91 og 6% i 1991/92). 
Denne udvikling tyder på, at grænseoverskridende transaktioner er mere 
følsomme end nationale transaktioner over for variationer i 
fusionsakt ivl teten. Det er dog værd at nævne, at faldet i antallet af 
nationale transaktioner blev absorberet af den store stigning i 
fusionsakti vi teten i de fem nye tyske Lander, hvilket vi vender tilbage til. 
For første gang siden 1987/88 var antallet af transaktioner mellem 
virksomheder fra forskellige lande mindre end antallet af rent nationale 
transaktioner. Den EF-eksterne fusionsakti vitet synes imidlertid at være mere 
omskiftelig end fusionsakti vi teten på tværs af grænserne inden for EF. 
<T7> Store transaktioner 
Fordelingen af virksomhedsovertagelser og fusioner efter størrelse er 
forblevet bemærkelsesværdigt stabil i forhold til sidste år. Som forventet 
omfatter grænseoverskridende transaktioner sædvanligvis større virksomheder 
end transaktioner på nationalt plan. Det eneste, der er værd at bemærke i 
denne henseende, er en lille relativ stigning i den andel, der består af EF-
dækkende transaktioner mellem virksomheder med en samlet omsætning på over 
IV.A.§2. 9 377 
5 mia. ECU. Det modsatte er tilfældet med transaktioner, der Involverer 
virksomheder fra tredjelande. Som i de foregående ar finder store 
transaktioner primært sted inden for nogle bestemte sektorer. 
Fødevareindustrien, den elektrotekniske industri, den kemiske industri og 
metalindustrien tegner sig for næsten to tredjedele af alle transaktioner med 
en samlet omsætning på over 5 mia. ECU. Det er vigtigt at bemærke, at denne 
koncentration er mere udpræget i forbindelse med EF-dækkende og 
internationale transaktioner end i forbindelse med nationale transaktioner. 
For eksempel tegnede næringsmiddel- og drikkevareindustrien sig for 40,5% af 
EF-transaktionerne med deltagelse af virksomheder med en kombineret omsætning 
på over 10 mia. ECU. Et tilsvarende fænomen optræder i forbindelse med 
internationale transaktioner, hvor den kemiske industri tegner sig for 37,5% 
af transaktionerne inden for samme størreIseskategori. På nationalt plan là 
koncentrationsgraden på under 20% inden for alle størreiseskategorier. 
<T7> Sektorer 
For første gang i mange år har næringsmiddel- og drikkevareindustrien 
overtaget førstepladsen fra den kemiske industri som sektoren med flest 
virksomhedsovertagelser. Næringsmiddelindustriens relative betydning er 
steget støt siden 1987/88, medens antallet af transaktioner inden for den 
kemiske industri er aftaget hastigt over de sidste tre år. 
Virksomhedsovertagelserne og fusionerne inden for næringsmiddelindustrien har 
en mere indenlandsk profil end virksomhedsovertagelserne og fusionerne inden 
for den kemiske industri. Over 50% af transaktionerne inden for 
næringsmiddelindustrien var af national karakter, medens de EF-dækkende og 
internationale transaktioner dominerede inden for den kemiske industri. 
Bygge og anlæg har udviklet sig til den tredjestørste sektor målt i antallet 
af transaktioner. Medens overtageisesaktiviteten er faldet inden for næsten 
alle andre sektorer i de sidste to år, fortsatte den med at stige inden for 
bygge- og anlægssektoren i 1990/91, og der blev i 1991/92 gennemført i alt 48 
transaktioner. Der er primært tale om nationale og EF-dækkende transaktioner. 
Det var inden for elektroteknik og elektronik samt databehandlIngsudstyr, at 
man oplevede det største fald I overtagelses- og fusionsaktI vi teten i 
1991/92. Disse sektorer var særlig aktive i 1990/91, men antallet af 
transaktioner faldt til det halve sidste år. Det var primært antallet af 
transnationale transaktioner, der faldt. 
IV.A.§2. 10 37 8 
Inden for tekstil-, beklædnings-, læder- og fodtøjsindustrien og inden for 
metalindustrien var aktiviteten stort set uændret. Alle andre sektorer fulgte 
den generelle nedadgående tendens i antallet af fusioner og erhvervelser af 
major itetsinteresser. 
<T7> Aktiviteter i medlemsstaterne (tabel 5) 
I 1991/92 fortsatte Tyskland og Frankrig med at være de to lande med det 
største antal fusioner, virksomhedsovertagelser og erhvervelser af 
major itetsinteresser. Graden af geografisk koncentration steg betydeligt i 
1991/92, hvor 63% af alle transaktioner fandt sted i disse to lande. Men 
medens antallet af transaktioner af denne type faldt dramatisk i Frankrig, 
steg antallet betydeligt i Tyskland, hvilket faktisk forøgede den geografiske 
koncentratlonsgrad. Antallet af opkøbte virksomheder i Frankrig faldt fra 115 
til 64 mellem 1990/91 og 1991/92. I samme periode steg antallet af opkøbte 
virksomheder i Tyskland fra 111 til 155, dvs. til det tredobbelte af antallet 
i 1987/88. Tyske virksomheder overtog også de franske virksomheders plads som 
de mest opkøbende virksomheder i udlandet, idet antallet af virksomheder i 
udlandet, som blev overtaget af tyske virksomheder, steg fra 88 i 1990/91 til 
181 i 1991/92. 
Denne kraftige stigning i de tyske virksomheders opkøb skyldes først og 
fremmest tyske virksomheders opkøb af privatiserede virksomheder i de fem nye 
tyske Lander. Denne proces begyndte allerede sidste år og tog betydeligt til 
i styrke I 1991/92, hvor antallet af indenlandske transaktioner I Tyskland 
steg fra 60 ti I 93 på blot et år. Det er også vigtigt at lægge mærke til, at 
antallet af tyske virksomheder, som er blevet opkøbt af ikke-tyske 
virksomheder, også er steget i forhold til sidste år, om end I mindre grad. I 
denne sammenhæng er stigningen i franske virksomheders opkøb i Tyskland 
bemærkelsesværdig, idet der i 1991/92 blev foretaget i alt 19 sådanne 
transaktioner. To tredjedele heraf var erhvervelser, og 6 ud af de 19 
transaktioner fandt sted I det østlige Tyskland. 
Privatiseringen af firmaer i det tidligere DDR har haft en betydelig 
indflydelse på den måde, som tyske firmaers virksomhedsovertagelser og 
erhvervelser har fordelt sig på. I 1990/91 var 37% af de tyske transaktioner 
rettet mod virksomheder i udlandet, men i 1991/92 faldt denne andel drastisk 
til 15%. 
IV.A.§2. 11 379 
Det Forenede Kongerige har oplevet en betydelig tilbagegang i antallet af 
overtagelser og erhvervelser, Idet antallet af transaktioner med udgangspunkt 
i elier rettet mod Det Forenede Kongerige faldt til det halve. Denne 
tilbagegang var Jævnt fordelt på indenlandske og udenlandske transaktioner. 
Andre lande, som i de seneste år har været vigtige mål for denne type 
transaktioner, f.eks. Spanien og Italien, har også oplevet et betydeligt fald 
i fusionsaktiviteten. Tilbagegangen har været mest iøjnefaldende i Spanien, 
hvor antallet af opkøbte virksomheder faldt fra 74 i 1989/90 til blot 18 
sidste år. Det svarer til situationen i 1986/87. En tilsvarende udvikling har 
præget Italien, hvor man nu er tilbage på 1986/87-niveauet. I absolutte tal 
var niveauet imidlertid højere i Italien (38 transaktioner) end i Spanien (18 
transaktioner). En anden vigtig forskel mellem disse to lande er det relativt 
store antal indenlandske transaktioner, der har fundet sted i Italien, men 
som Spanien ikke har oplevet. 
<T7> Internationale transaktioner 
(se tabel 5) 
Tredjelandsvirksomheders virksomhedsovertagelser og erhvervelser af 
major itetsinteresser faldt også med ca. 50% i det sidste år. USA bevarede 
førstepladsen med 25 transaktioner rettet mod EF-virksomheder. Der er tale om 
et væsentligt fald i forhold til 1990/91. Japanske virksomheder har skåret 
kraftigt ned på deres aktiviteter og er gået fra 13 transaktioner sidste år 
til blot 2 transaktioner i 1991/92. EFTA-landene fastholdt deres 
fusionsakti vitet i EF, som allerede var bemærkelsesværdig sidste år^1). 
Det er også værd at nævne, at nationaliteten af de virksomheder, som disse 
tredjelandsvirksomheder har rettet sig imod, har ændret sig betydeligt. Det 
Forenede Kongerige var det foretrukne mål i 1990/91 med 27 transaktioner. 
Sidste år blev kun 7 britiske virksomheder opkøbt af tredjelandsvirksomheder. 
Det var ikke tilfældet med Frankrig og slet ikke med Tyskland, som nu er 
henholdsvis andet og første valg. Kemiske virksomheder og virksomheder inden 
for elektroteknik og elektronik var de foretrukne mål for 
tredjelandsvirksomhedernes transaktioner. Disse to sektorer tegnede sig for 
33 af de i alt 52 transaktioner. 
(1) Det skal bemærkes, at disse tal ikke omfatter tredjelandsvirksomheders 
etablering af nye datterselskaber i EF. 
IV.A.§2. 12 380 
Tabel 5 : Erhvervelser af majoritets Interesser (Inkl. fusioner) Inden for Industrien fordelt efter 
medlemsstat oa. for 1991/92, efter den købende virksomheds nationalitet 
Kilde: Data indsamlet at Kommissionen i Tagpressen 
* Forskelle skyldes kapitalinteresser erhvervet af Joint ventures, som 
virksomheder fra forskellige lande ejer i fællesskab. Overtagne/ktfbende 
virksomhed 
1 ALT 
1986/87 303 
1987/88 383 
1988/89 492 
1989/90 622 
1990/91 455 
1991/1992 347 
B 4 
DK 4 
D 109 
E 2 
F 71 
GR 0 
I 30 
IRL 2 
L 0 
NL 24 
P 0 
UK 48 
I alt 294* 
0STRIG 1 
FINLAND 2 
JAPAN 2 
SYDAFRIKA 1 
SVERIGE 8 
SCHWEIZ 14 
USA 25 
I alt 53* 
I alt 347* B 
3 
11 
18 
21 
9 
5 
0 
0 
2 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
0 
2 
5 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
5 DK 
1 
2 
2 
16 
14 
3 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
0 
0 
2 
0 
0 
3 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 0 
69 
51 
90 
124 
111 
155 
1 
0 
93 
0 
19 
0 
2 
0 
0 
9 
0 
9 
133 
0 
0 
1 
1 
2 
9 
9 
22 
155 E 
20 
27 
65 
74 
35 
18 
0 
1 
1 
2 
9 
0 
1 
0 
0 
3 
0 
1 
18 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
18* F 
63 
122 
112 
101 
115 
64 
3 
0 
4 
0 
33 
0 
3 
1 
0 
2 
0 
5 
51 
1 
1 
0 
0 
1 
4 
6 
13 
64 GR 
0 
0 
0 
3 
8 
3 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
2 
0 
0 
0 
0 
1 
3 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3* 1 
35 
40 
49 
73 
51 
38 
0 
0 
3 
0 
4 
0 
19 
0 
0 
0 
0 
3 
29 
0 
0 
0 
0 
5 
0 
4 
9 
38 IRL 
2 
6 
8 
3 
2 
5 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
0 
0 
0 
3 
4 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
1 
5 L 
1 
0 
4 
3 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 NL 
19 
16 
23 
28 
21 
11 
0 
0 
1 
0 
2 
0 
2 
0 
0 
4 
0 
1 
10 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
11 P 
0 
2 
10 
8 
7 
1 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
1 UK 
90 
106 
111 
168 
82 
44 
0 
2 
5 
0 
4 
0 
0 
0 
0 
3 
0 
23 
37 
0 
0 
1 
0 
0 
1 
5 
7 
44* 
IV.A.§2. 13 38 1 
<T6> b) Detal leret analyse af to industrisektorer 
Som sidste år er den kemiske industri og fødevareindustrien blevet udvalgt 
til denne analyse på grund af deres høje aktivitetsniveau i henseende til 
fusioner, overtagelser og erhvervelser af majorItetsinteresser. 
<T7> Fødevareindustrien 
I 1991/92 registrerede næringsmiddel- og drikkevareindustrien det største 
antal overtagelser, fusioner og erhvervelser af majoritetsinteresser, og den 
overtog således førstepladsen fra den kemiske industri, som traditionelt har 
ligget øverst. Fusioner og overtagelser udgjorde langt hovedparten af 
transaktionerne med 52 ud af i alt 61 handeler. 
I forhold til sidste år har den vigtigste udvikling bestået i det skarpe fald 
i antallet af transaktioner, hvor den opkøbende virksomhed var en 
tredjelandsvirksomhed. Faldet i antallet af internationale transaktioner var 
i sig selv årsagen til den vigende aktivitet, eftersom antallet af nationale 
og EF-dækkende transaktioner forblev stort set uændret. Schweiz er stadig det 
land uden for EF, der er udgangspunktet for de fleste fusioner og 
overtagelser inden for denne sektor. 
Et af de usædvanlige kendetegn ved fusions- og overtageIsesaktiviteten inden 
for denne sektor er den ensartede geografiske fordeling. Med undtagelse af 
Luxembourg blev der gennemført mindst en transaktion i hver af 
medlemsstaterne i 1991/92. Endvidere optræder der ikke nogen høj 
koncentration af transaktioner i et enkelt land, og aktivitetsniveauet er 
stort set det samme i de tre største EF-lande, dvs. Tyskland, Frankrig og Det 
Forenede Kongerige (mellem 18 og 12 transaktioner). 
Ikke desto mindre varierer arten af transaktioner betydeligt de tre største 
medlemsstater imellem. I Tyskland havde hovedparten af sidste års 
fusionsaktIvltet inden for næringsmiddel- og drikkevareindustrien forbindelse 
til det tidligere DDR. 8 ud af 13 transaktioner I Tyskland i denne periode 
havde som mål en virksomhed i de fem nye Lander. Det er interessant at 
bemærke, at den opkøbende virksomhed ofte var et tysk datterselskab af en 
anden virksomhed af ikke-tysk oprindelse. Nestlé og Unilever er eksempler 
herpå. I Frankrig var to tredjedele af transaktionerne indenlandske. Den 
indenlandske karakter af transaktionerne inden for denne sektor var endnu 
IV.A.§2. 14 382 
tydeligere I Det Forenede Kongerige. Kun én ud af 12 fusioner og 
overtagelser, der som mål havde virksomheder baseret i Det Forenede 
Kongerige, var af international dimension. Det er også værd at nævne britiske 
holdingselskabers mange initiativer inden for næringsmiddel- og 
drikkevareindustrien. Tre britiske selskaber - Grand Metropolitan, Hillsdown 
Holdings og Northern Foods - tegnede sig for 14 ud af 52 overtagelser og 
fusioner i EF i 1991/92. Grand Metropolitan alene var opkøberen i 7 ud af de 
19 overtagelser og fusioner af fællesskabsdimens ion, som fandt sted sidste 
år. Hillsdown Holdings og Northern Foods tegnede sig for næsten to tredjedele 
af de indenlandske transaktioner i Det Forenede Kongerige. 
Hvad angår størrelsen af transaktionerne inden for denne sektor, er det store 
antal transaktioner, hvor de involverede selskabers samlede omsætning lå over 
10 mia. ECU, bemærkelsesværdigt. 
<T7> Den kemiske industri 
Det generelle fald i antallet af virksomhedsovertagelser ramte den kemiske 
industri ganske hårdt. Man skal tilbage til 1985/86 for at finde et tal 
svarende til det antal transaktioner, der blev gennemført sidste år. 
Aktiviteten faldt til en tredjedel af den i 1989/90 registrerede aktivitet. 
Dette fald har imidlertid ikke fordelt sig Jævnt. For eksempel har antallet 
af transaktioner i Tyskland været næsten konstant i de sidste to år med 21 
transaktioner i 1990/91 og 20 i 1991/92. Noget tilsvarende har gjort sig 
gældende i Italien (med henholdsvis 13 og 11) og i Spanien, hvor der sidste 
år ikke registreredes nogen transaktioner, men hvor der i 1990/91 blev 
gennemført 2 transaktioner. Det Forenede Kongerige og Nederlandene oplevede 
også en kraftig tilbagegang i aktiviteten. Som følge heraf var 
overtagelsesakti vi teten stærkt koncentreret i de fire største EF-lande, Idet 
under 5% af transaktionerne fandt sted andetsteds. 
Den internationale aktivitet forblev ganske omfattende i 1991/92, og USA 
bevarede sin stilling som den førende investor i den kemiske industri i 
Europa. Faktisk faldt antallet af internationale virksomhedsovertagelser og 
fusioner mindre end antallet af nationale og EF-dækkende transaktioner. Det 
er den sidste typer transaktioner, der oplevede det største fald. 
Den relativt mindre udbredelse af nationale transaktioner var mere 
IV.A.§2. 15 383 
iøjnefaldende i Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige end i Tyskland, 
hvor halvdelen af de 20 registrerede transaktioner fandt sted inden for de 
tyske landegrænser. Ikke desto mindre må det understreges, at de fem nye 
Lander nok en gang var det primære mål for disse transaktioner. 
Målt efter den samlede omsætning for de involverede virksomheder var den 
gennemsnitlige størrelse af virksomhedsovertagelser og fusioner inden for den 
kemiske industri mindre end inden for næringsmiddel- og drikkevareindustrien. 
Kun 12 transaktioner overskred tærsklen på 10 mio. ECU. 
<T6> c) Erhvervelser af minorItetsinteresser (tabel 6) 
Faldet i det samlede antal transaktioner sammenlignet med sidste år var 
relativt mindre for erhvervelser af minoritetsinteresser end for Joint 
ventures og erhvervelser af majoritetsinteresser. Denne særlige type 
transaktions vægt er forblevet forholdsvis stabil de seneste fem år (mellem 
21% og 23%, dog med undtagelse af 1987/88, hvor disse transaktioner androg 
næsten 27% af det samlede antal transaktioner inden for industrien). 
Næringsmiddel- og drikkevareindustrien i 1991/92 mere end fordoblede antallet 
af erhvervelser af minoritetsinteresser i forhold til sidste år, hvilket må 
betragtes som værende atypisk lavt i betragtning af tidsserierne for denne 
sektor. Byggeindustrien og metalindustrien kom ind på henholdsvis anden- og 
tredjepladsen. Det største fald Indtraf Inden for den kemiske Industri med 
kun en tredjedel af sidste års antal. 
Det land, hvor erhvervelser af minoritetsinteresser var mest hyppige, var 
Frankrig med i alt 44 transaktioner svarende til 35% af det samlede antal 
transaktioner i Europa. Cirka halvdelen af disse transaktioner var af 
indenlandsk karakter, men hele 32% af det samlede antal havde udgangspunkt i 
tredjelande med USA i spidsen. Frankrig var også hovedaktør i forbindelse med 
erhvervelser af minoritetsinteresser i 17 virksomheder beliggende I andre 
medlemsstater (svarende til 50% af det samlede antal transaktioner af denne 
art). Tyskland, Italien, Det Forenede Kongerige og Spanien var også vigtige 
mål for erhvervelser af minoritetsinteresser i 1991/92. 
I alle disse lande var erhvervelserne af minoritetsinteresser spredt over 
mange sektorer. I Frankrig var næringsmiddel- og drikkevareindustrien og 
byggeindustrien mest aktive. I de andre fire lande var erhvervelserne spredt 
ud over flere sektorer. Det samme gælder fordelingen på sektorer af de 
transaktioner, hvor den opkøbende virksomhed var fra et tredjeland. 
OO 
fsQ Tabel 6: Nationale, EF-dtkkende og internationale erhvervelser af mlnoritetslnteresser I Ftllesskabet fordelt på sektorer 
CM 
«O» 
< 
> Sektor (1) Nationale 
transaktioner EF-transaktIoner Internationale 
transaktioner alt 
1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 
T7 TF 1. Ncrm. 13 
T TF 31 21 26 10 22 
2. Kern. 10 11 17 18 23 14 14 
3. Elek. TF 
T 11 8 15 15 25 24 30 10 
4. Mek. 10 13 10 
5. Edb 1 2 
TF 
T T5 T6 T3 20" TF 6. Metal 
7. Trans. 11 
8 
TF 8 12 14 8 
8. Papir TF 10 29 25 18 21 10 
9. Udv. 
10. Tekstil TT 12 14 13 
11. Byg. TF TF 13 20 21 10 30 19 16 
12. Dlv. 
I alt 115 102 73 60 60 37 37 62 55 34 29 20 45 31 27 181 159 180 146 121 
«O Kilde: Data Indsamlet af Kommissionen I fagpressen 
(1) Forkorteiser: Se tabel 3, fodnote 1. 
iv.A.§2. 17 385 
<T6> 
Antallet af Joint ventures inden for industrien er faldet langsommere end 
antallet af virksomhedsovertagelser og fusioner i det seneste år. Den 
sektormæssige fordeling af nye Joint ventures oprettet i 1991/92 udviser 
betydelige variationer i forhold til sidste års fordeling. Den mest 
bemærkelsesværdige ændring fandt sted inden for den elektrotekniske og 
elektroniske sektor, hvor der indtraf en betydelig tilbagegang efter de meget 
høje tal, der blev nået i 1988/89 og 1990/91. Denne tilbagegang blev i nogen 
grad opvejet af en skarp stigning i antallet af joint ventures inden for 
metalindustrien efter et unormalt lille antal i 1990/91. 
Som allerede nævnt i tidligere beretninger oprettes Joint ventures 
hovedsagelig på tværs af landegrænserne. EF-dækkende og internationale 
transaktioner tegnede sig stadig for 72% af det samlede antal i 1991/92. 
Frankrig var det land, hvor de fleste af denne type transaktioner fandt sted 
sidste år. Blandt de 32 gennemførte transaktioner I Frankrig var der kun 12 
nationale. Tyskland havde det næststørste antal Joint ventures (29) 
efterfulgt af Det Forenede Kongerige og Italien med hver 16. 
USA var det tredjeland, der spillede den mest aktive rolle i oprettelsen af 
Joint ventures sammen med EF-virksomheder. Det bør også påpeges, at Japan kom 
ind på en andenplads i denne gruppe med 13 aftaler. Det lader til, at 
Japanske virksomheder foretrækker denne type aftaler, når de søger at forøge 
deres tilstedeværelse i Europa gennem ekstern vækst. I begge tilfælde 
foretrak både amerikanske og Japanske virksomheder at oprette Joint ventures 
sammen med europæiske virksomheder Inden for den kemiske industri. 
Elektronikindustrien rangerede som nummer to i gruppen af internationale 
Joint ventures. Det er også værd at nævne, at det lille fald i antallet af 
internationale transaktioner ikke skyldes en afmatning i Joint venture­
aktiviteten med oprindelse i Japan og USA. Tværtimod steg antallet af aftaler 
med virksomheder fra disse to lande en anelse i forhold til sidste år. 
Hvad angår Joint ventures oprettet af virksomheder fra EF, var det også i 
1991/92 inden for den kemiske industri, at der blev indgået flest Joint 
venture-aftaler mellem EF-virksomheder. 
CO 
ro Tabel 7: Stiftelse af Joint ventures I Ftllesskabet, fordelt på sektorer. 
Internationale 
transaktioner 
Sektor (1) Nationale 
transaktioner EF-transaktIoner I alt 
1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 
1. Ntrm. 
2. Kern. 10 11 10 10 
3. Elek. 8 12 11 12 12 11 16 13 24 28 37 28 21 
12 14 13 12 20 29 23 27 14 
4. Mek. 
5. Edb 10 12 
6. Meta i 
7. Trans. 10 T5 TF 10 14 
12 22 17 12 
8. Papir 14 10 
9. Udv. 
10. Tekstil 
11. Byg. 
12. Dlv. 11 
CM 
»O» 
< 
> I alt 45 56 41 33 29 31 36 55 49 33 35 37 60 45 41 111 129 156 127 103 
oo Kilde: Data indsamlet af Kommissionen i fagpressen 
(1) Forkortelser: Se tabel 3, fodnote 1. 
IV.A.§2. 19 38 7 
<T6> e) Hovedmotiver til fusioner og Joint ventures 
(figur 1 og tabel 8) 
De oplysninger, der fremgår af tabel 8 og figur 1, er baseret på de motiver, 
som virksomhederne eller fagpressen har oplyst. i nogle tilfælde er 
virksomhederne ikke interesseret i at oplyse den reelle baggrund for en 
transaktion. Det er desuden tænkeligt, at de sammenfattende data, der 
fremstilles her, omfatter meget forskellige motiver under samme kategori. 
Endelig angives der ofte adskillige begrundelser for en bestemt transaktion, 
og det er umuligt for os at vurdere deres relative betydning. Derfor er det 
nødvendigt at fortolke disse data med en vis forsigtighed. 
<T7> Fusioner 
Der tegner sig stort set samme billede som sidste år af de motiver, der er 
angivet som baggrunden for fusioner, virksomhedsovertagelser og erhvervelser 
af majorItetsinteresser, Jf. tabel 8. "Styrkelse af markedsposition", 
"udvidelse af den forretningsmæssige aktivitet" og "synergieffekter" var 
fortsat de tre hovedmotiver til disse transaktioner. Dette synes at bekræfte, 
at der ligger en vis regelmæssighed bag den vigende tendens, der startede 
efter 1989/90. Der er imidlertid indtruffet en vis stigning i hyppigheden af 
motiver såsom "rationalisering". Selv om denne udvikling kun tegner sig i et 
begrænset omfang, vil den, hvis den fortsætter, betyde, at "rationalisering" 
og "omstrukturering" kunne komme til i højere grad at dominere blandt 
motiverne til fusioner, virksomhedsovertagelser og erhvervelser af 
majorItetsinteresser. 
<T7> Joint ventures 
Flertydigheden af begrebet Joint venture gør det endnu vanskeligere at 
bestemme motiverne til disse. Som for fusioners og virksomhedsovertagelsers 
vedkommende udviser tabel 8 og figur 1 en profil svarende nogenlunde til 
sidste års. Der er imidlertid nogle væsentlige forskelle mellem motiverne til 
de to kategorier af transaktioner. 
"Samarbejde mellem virksomheder", "synergieffekter" og "samling af ny 
teknologi" er meget vigtige begrundelser for oprettelsen af Joint ventures, 
men de samme begrundelser spiller en noget mindre rolle for indgåelsen af 
mere permanente forbindelser, såsom dem, der følger af overtagelser og 
fusioner. 
F I G:'.U R 1 
Erhvervelser af majoritetsinteresser Joint ventures < 
3> 
un rv» 
o 
Andet Styrkelse af 
markedsposition 
Ekspansion 
Rationalisering 
Synergi 
Integration Diversificering Ikke præc 
Apdet 
Samarbejde 
Ikke 
præciseret Synergi 
Rationalisering 
Ekspansion 
Styrkelse af 
markedsposition 
OO 
IV.A.§2. 21 
38 9 
Tabel 8: Hovedmotiverne til fusioner og Joint ventures inden for industrien i 
1991/1992 
Motiver Erhvervelser af Stiftelse af 
majoritetsinteresser, Joint ventures 
inkl. fusioner 
(i % af svarene) 
Styrkelse af 107 24 
markedsposit ion 
Ekspansion 78 11 
Diversificering 5 1 
Integration 7 0 
Forskning og Udvikling 0 4 
Samarbejde 3 21 
Rat ionaliserIng 9 3 
Synergi 30 14 
Andet 2 3 
Ikke præciseret 123 31 
I alt*) 364 112 
*) I nogle tilfælde blev der anført mere end et motiv. 
IV.A.§3. 22 
390 
<T4> §3. Fusioner, erhvervelser af kapitalinteresser og 
iolnt ventures I servicesektoren 
I modsætning til det, der er sket i industrien, har servicesektoren oplevet 
en kraftig vækst i antallet af virksomhedsovertagelser og erhvervelser af 
kapitalinteresser i forhold til sidste år. Dette står i skarp kontrast til 
den forandring, der indtraf mellem 1989/90 og 1990/91, hvor antallet af 
finansielle transaktioner faldt skarpt inden for servicesektoren. 
Som det fremgår af tabel 1, har banksektoren tegnet sig for en stor del af 
denne stigning, som ikke optrådte inden for distributionssektoren. Det bør 
nævnes, at forsikringssektoren fastholdt aktivitetsniveauet fra 1990/91. Selv 
om antallet af transaktioner Inden for banksektoren stadig ligger under det 
rekordhøje antal på 239 registrerede transaktioner i 1989/90, svarer de 182 
registrerede finansielle transaktioner i 1991/92 til det allerede meget høje 
niveau i 1987/88 (189 transaktioner), og der er tale om dobbelt så mange som 
i 1986/87. 
Det fremgår klart af disse tal, at industrien og distributionssektoren har 
gennemgået samme udvikling i det betragtede tidsrum, medens de finansielle 
servicesektorer - f.eks. bank- og forsikringssektoren - har haft deres helt 
egen udvikling. 
Af tabel 1 fremgår det, at antallet af nationale og især EF-dækkende 
transaktioner er steget betydeligt i forhold til sidste år. Antallet af 
internationale transaktioner er faldet støt siden 1989/90, men dette fald er 
blevet mere end opvejet af nationale og EF-dækkende transaktioner. Trods den 
høje forholdsmæssige stigning i antallet af EF-dækkende transaktioner, tegner 
nationale handeler sig for de fleste af transaktionerne inden for 
servicesektoren. 
<T6> a) Overtagelser (Inkl. erhvervelser af majoritetsinteresser og 
fusioner) inden for servicesektoren (tabel 9) 
Med undtagelse af distributionssektoren tog fusionsakti vi teten inden for 
servicesektoren betydeligt til i 1991/92. Antallet af finansielle 
transaktioner med deltagelse af en tredjelandsvirksomhed faldt betydeligt, 
men der optrådte en væsentlig stigning i antallet af fusioner og overtagelser 
IV.A.§3. 23 
391 
på EF-plan. Det er værd at nævne de variationer, der fandt sted Inden for 
forsikringssektoren på EF-plan og inden for banksektoren på nationalt plan. 
Inden for banksektoren forstærkedes den indenlandske aktivitet i Frankrig og 
Italien meget intenst i 1991/92. Italien alene tegnede sig for mere end en 
tredjedel af det samlede antal nationale handeler, der blev gennemført inden 
for banksektoren i den pågældende periode. Frankrig og Italien tegnede sig 
tilsammen for 60% af det samlede antal transaktioner. Der viste sig 
imidlertid en grundlæggende forskel med hensyn til den type transaktion, der 
hyppigst blev anvendt i hver af disse to lande. I Italien foretrak man 
fusioner, medens to ud af tre transaktioner i Frankrig bestod af erhvervelser 
af majoritetsinteresser. 
Et andet land med en betydelig aktivitet på dette område i 1991/92 var 
Spanien med 9 nationale transaktioner (fusioner og overtagelser). Spanien var 
også det land, i hvilket registreredes det højeste antal EF-dækkende 
transaktioner det år. Disse typer transaktioner var dog Jævnt fordelt over 
samtlige medlemsstater. 
Inden for forsikringssektoren faldt antallet af nationale transaktioner. 
Inden for denne sektor blev der gennemført næsten dobbelt så mange EF-
dækkende transaktioner som nationale transaktioner. De EF-dækkende 
transaktioner er kendetegnet ved en temmelig stor geografisk spredning, om 
end der i Spanien registreredes en betydelig aktivitet på dette område i 
1991/92. 
Som nævnt ovenfor oplevede distributionssektoren et generelt fald I antallet 
i 
af virksomhedsovertagelser l 1990/91, og denne tendens bekræftedes l 1991/92. 
Om end antallet af transaktioner forblev næsten konstant sidste år, er 
antallet af grænseoverskridende transaktioner faldet 11 I et minimum (én ud af 
syv). 
CM 
ON 
ro Tabel 9: Nationale, EF-dtkkende og Internationale erhverveiser af majoritetsinteresser (Inkl. fusioner) I Fællesskabet Inden for servicesektoren 
Nationale 
transaktioner EF-transaktIoner Internationale 
transaktioner 1 alt 
Sektor 
1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 
1. Distribution 41 5T 
2. Bankvirksomhed 53 5T FÏ 2"8 3T 17 F7 58 52 38 36 
F5 5T 73 12 16 23 13 17 13 16 25 11 78 83 113 75 97 
3. Forsikrings- ÎT 
virksomhed TF T6TF 14 18 19 12 10 12 40 33 46 28 31 
I ALT 107 119 112 94 113 34 28 58 28 40 34 27 41 19 11 175 174 211 141 164 
Kilde: Data Indsamlet af Kommissionen i fagpressen 
Tabel 10: Nationale, EF-dckkende og Internationale erhvervelser af minorItetsinteresser I Fællesskabet Inden for servicesektoren 
Nationale 
transaktioner EF-transaktIoner Internationale 
transaktioner alt 
Sektor 
1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 
1. Distribution T3 F 
2. Bankvirksomhed 38 3T T5 10 F 
15 28 3T 8 22 22 21 14 
T5 19 3F 2T 22 28 
3. Forsikrings­
virksomhed TI—TF 11 23 
?(*) 7 81 62 96 57 66 
8 8 T324 12 13 19 29(*) 44 30 24 
CM 
CO 
«O» 
< 
> I ALT 59 49 68 48 52 23 38 59 36 35 40(*) 26 34 17 11 122(*)113 161 101 98 
(*) Rettelse I forhold til Attende Beretning om Konkurrencepolitikken. 
Kilde: Data Indsamlet af Kommissionen I fagpressen 
IV.A.§3. 25 
393 
<T6> b) Erhvervelser af minoritetsinteresser inden for 
servicesektoren (tabel 10) 
Antallet af erhvervelser af minorItetsinteresser inden for servicesektoren er 
forblevet næsten konstant i forhold til 1990/91. De tre servicesektorer har 
imidlertid ikke opført sig ens. Antallet af transaktioner faldt skarpt inden 
for distributionssektoren, hvor der ikke registreredes nogen 
grænseoverskridende transaktioner. Banksektoren udviste en stigning fra 57 
til 66 transaktioner mellem 1990/91 og 1991/92. Antallet af 
grænseoverskridende transaktioner forblev næsten uændret, medens antallet af 
nationale erhvervelser af minoritetsinteresser steg betydeligt. Inden for 
forsikring faldt antallet af nationale og internationale transaktioner, 
medens antallet af EF-dækkende transaktioner forblev stort set uændret. 
<T6> c) Joint ventures inden for servicesektoren (tabel 11) 
Det samlede antal Joint ventures inden for servicesektoren er forholdsvis 
begrænset og har ikke ændret sig nævneværdigt i de seneste år. I 1991/92 
optrådte der en mindre stigning i forhold til det foregående år. EF-dækkende 
transaktioner tegnede sig for 50% af det samlede antal, og i 1991/92 
registreredes den største hyppighed af denne type transaktioner i de seneste 
fem år. 
Fordelt efter sektor var det banksektoren, der registrerede det største antal 
transaktioner, tæt efterfulgt af forsikringssektoren. 
ro Tabel 11: Stiftelse af joint ventures I Fællesskabet inden for servicesektoren 
Nationale 
transaktioner EF-transaktIoner Internationale 
transaktioner I alt 
eo «o» 
< 
> Sektor 
1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 1987/ 1988/ 1989/ 1990/ 1991/ 
1988 1989 1990 1991 1992 
1. Distribution 14 13 
2. Bankvirksomhed 16 11 10 6 12 7 10 7 7 8 2 3 30 24 30 16 19 
3. Forsikrings­
virksomhed 10 3 3 3 16 16 11 14 16 
I ALT 30 26 20 17 16 13 15 20 16 21 10 13 14 53 54 54 39 42 
(D CM Kilde: Data Indsamlet af Kommissionen I fagpressen 
IV.A.§4. 27 395 
<T4> §4. Konklusioner 
617. På basis af oplysningerne fra DOME-databasen, som er blevet gennemgået i 
det foregående, kan der drages følgende hovedkonklusioner: 
i) Den nedadgående tendens, der startede efter 1989/90, er blevet bekræftet 
i år med et betydeligt fald i det samlede antal transaktioner. Denne 
udvikling synes at slutte en cyklus, som startede i 1986/87, og som med 
stor sandsynlighed er blevet påvirket af projektet med det indre marked. 
il) Det kraftige opsving i den finansielle aktivitet - målt efter det 
samlede antal transaktioner - synes at have haft en betydelig 
indvirkning på den strukturelle profil af fusioner, 
virksomhedsovertagelser, Joint ventures og andre former for ekstern 
vækst. På det nuværende stadium i cyklussen er de nationale 
transaktioners relative andel af de samlede transaktioner faldet, medens 
EF-dækkende transaktioner har antaget en mere betydningsfuld placering. 
Mi) I 1991/92 steg antallet af finansielle transaktioner rettet mod 
virksomheder i de fem nye tyske Lander betydeligt, hvilket underbygger 
en tendens, der allerede viste sig sidste år. De fleste af disse 
transaktioner er af national karakter, idet det for det meste drejer sig 
om virksomheder fra det vestlige Tyskland, der foretager opkøb i det 
østlige Tyskland. Der findes imidlertid også eksempler på, at den 
investerende virksomhed stammer fra en anden medlemsstat (især Frankrig) 
eller et tredjeland. I nogle tilfælde har tredjelandsvirksomheder 
foretaget en investering gennem et datterselskab baseret i det vestlige 
Tyskland eller en anden medlemsstat. 
iv) Virksomheder, der tilbyder finansielle tjenesteydelser, har i henseende 
til overtagelser og fusioner opført sig helt forskelligt fra industrien 
og distributionssektoren. I 1991/92 blev der registreret en meget stor 
vækst l antallet af overtagelser og erhvervelser. Dette står i kontrast 
til tilbagegangen sidste år. Transaktionerne af denne art har navnlig 
været koncentreret i Frankrig, Italien og Spanien. Dette forhold synes 
at tyde på, at begrundelserne for virksomhedsovertagelser inden for 
disse sektorer er noget forskellige fra dem, der ligger bag udviklingen 
inden for produktionssektoren. 
IV.A.§4. 28 396 
v) Det er meget vanskeligt at vurdere disse udviklingstendensers 
konsekvenser for konkurrencen. Man kunne fristes til at tro, at Jo 
mindre antallet er, jo mindre er Indvirkningen på koncentratIonsgraden. 
Som tallene viser, må det imidlertid Ikke glemmes, at den eksterne 
vækst, som Europa har oplevet i de seneste år, i høj grad er blevet 
påvirket af 1992-programmet. Et stort antal transaktioner kan derfor 
være blevet drevet frem af effektivitetshensyn. I de sidste to år, hvor 
det økonomiske opsving fra slutningen af 1980'erne forsvandt for at vige 
pladsen for den nuværende recession, kan et ønske om rationaliseringer 
meget vel have været baggrunden for et stort antal transaktioner. 
Endelig udgør den betydelige akvisitionsaktivitet, der kendetegner det 
østlige Tyskland, blot en del af den proces, der består i at normalisere 
den økonomiske situation i de nye Lander, og det vil først være muligt 
at vurdere disse transaktioners konsekvenser for koncentrationsgraden, 
når processen er afsluttet. 
Bilag IV.B. 1 "^Q7 
<T3> B. Undersøgelsesprogrammet og resultaterne heraf 
<T4> §1. Undersøgelsesprogrammet l 1992 
618. Hvert år bestiller Generaldirektoratet for Konkurrence et begrænset 
antal undersøgelser hos eksterne og uafhængige konsulentfirmaer. Disse 
undersøgelser skal primært tjene som støtte ved gennemførelsen af 
konkurrencepolitikken. I de fleste tilfælde er undersøgelserne nødvendige for 
at tilvejebringe de tekniske og økonomiske data, der skal danne grundlag for 
afgørelser om antitrust- og statsstøttesager. Dette er eksempelvis tilfældet 
med de undersøgelser, der gennemføres for at vurdere, om 
omstruktureringsplanen for de spanske stålvirksomheder CSI og Sidenor er 
bæredygtig, og som kommenteres nedenfor. I andre tilfælde er undersøgelserne 
nødvendige for at fremme den interne forvaltning og beslutningsprocessen i 
generaldirektoratet. Der er afsluttet to undersøgelser af denne art i 1992: 
procedurevejledning i statsstøttesager og undersøgelsen om ståldatabaser. 
619. To af de undersøgelser, der er afsluttet i 1992, vil blive 
offentliggjort. Resten af undersøgelserne, der blev gennemført sidste år, er 
ikke beregnet til offentliggørelse, bl.a. på grund af de heri indeholdte 
oplysningers fortrolige karakter. 
Bilag IV.B. 2 39 8 
<T4> §2. Undersøgelser, der er offentliggjort elier skal offentliggøres 
<T5> - Nye flyselskaber på markedet - en specielundersøgelse 
620. Ovennævnte undersøgelse bygger på samtaler med direktører for en række 
eksisterende selskaber inden for luftfartsindustrien, og for nye selskaber, 
som det ikke er lykkedes at komme ind på markedet; den underbygges endvidere 
af samtaler med erhvervsorganisationerne og luftfartsmyndighederne. 
621. Formålet med undersøgelsen har været at kortlægge, hvilke hindringer små 
og mellemstore flyselskaber, der påbegynder en ny service, står over for. 
* I praksis er kravene på det lovgivningsmæssige og finansielle område 
fortsat en vigtig hindring for nye selskaber på markedet. 
Licensproceduren kan tage lang tid og være forbundet med betydelige 
omkostninger. Opnåelse og fastholdelse af Investorernes tillid betragtes 
som en nøglefaktor i de indledende faser ved oprettelsen af et nyt 
flyselskab, og det er vigtigt, at dette betragtes som en integreret og 
kritisk del af processen. 
* For de selskaber, der ønsker at etablere ruteforbindelser på de tæt 
trafikerede ruter mellem de største europæiske hovedstæder, er det 
fortsat bogstavelig talt umulig at få adgang til markedet. Der vil være 
behov for en eller anden form for intervention, hvis der skal 
tilvejebringes slots og tilstrækkelige håndteringsfaciI iteter på 
landjorden, når et nyt selskab ønsker at skaffe sig adgang til de 
vigtigste lufthavne. 
* Selv om der er iøjnefaldende undtagelser, søger mange nye selskaber på 
markedet ikke nogen konkurrencemæssig konfrontation med de nationale 
luftfartsselskaber. De forsøger at udvikle nichemarkeder enten alene 
eller I samarbejde med et større flyselskab. Mange forsøger også at 
finde partnere og har ikke noget imod, at partnerne er et nationalt 
eller udenlandsk luftfartsselskab. Denne form for konsolidering synes i 
stigende grad at vinde udbredelse. 
De nationale luftfartsselskabers dominerende stilling, især hvor de 
fortsat er statsejede, med hensyn til at påvirke markedet bør under 
ingen omstændigheder undervurderes. De har en betydelig evne til at 
oversvømme og presse de nye flyselskaber, hvilket ligeledes gælder, når 
der er tale om at indgå handelsaftaler med rejsebranchen, der er til 
skade for de nye flyselskaber. 
ilag IV.B. 3 399 
* De fleste luftfartsselskaber føler, at de er sårbare over for fjendtlige 
overtagelser, især fra nationale luftfartsselskabers side. De finder, at 
den generelle følelse af usikkerhed skærpes på grund af mangelen på en 
klar EF-poli tik for fusioner på luftfartsområdet. 
* Efterhånden som sondringen på markedet mellem rute- og chartertrafik 
forsvinder, forsøger charterselskaberne at etablere rutetrafik i 
forbindelse med deres normale ferierejsetrafik. Ændringer i 
forbrugeradfærd og nye typer langdistancefly betyder, at der er opstået 
nye muligheder på markedet, som charterselskaberne mener, at EF bør 
støtte for at fremme den egentlige konkurrence. 
<T5> - Den geografiske dimension ved en dominerende s t i II ing 
på det indre marked 
622. Et af hovedproblemerne ved vurderingen af konkurrencesituationen på 
markedet i en antitrustsag er at afgrænse og definere det relevante marked 
korrekt hvad angår såvel produktet som den geografiske dimension. Betydningen 
af definitionen af det geografiske marked forstærkes i takt med den 
økonomiske integration på de europæiske markeder» der blev indledt med 
Fællesakten i 1987, og som er blevet særlig betydningsfuld efter 1. Januar 
1993. Formålet med denne undersøgelse er at analysere den geografiske 
dimension ved en dominerende stilling på markedet, således som denne 
fortolkes i EF's konkurrencepolitik, og at udforme en ramme, der kan danne 
grundlag for en analyse af den geografiske dimension i forbindelse med 
anvendelsen af denne politik. Undersøgelsen tager derfor sigte på at definer1 
de kriterier, der skal anvendes i praksis i analyser af sager, der opstår som 
følge af anvendelsen af artikel 85 og 86 i Traktaten, samt 
fus ionsforordn Sngen. 
623. Undersøgelsen foreslår forskellige fremgangsmåder ved analyse af 
a) sager om misbrug af en dominerende stilling (artikel 86) og sager 
(artikel 85) vedrørende koncentration af en tidligere kollektiv 
begrænsning af konkurrencen 
b) sager om genanmeldte aftaler (artikel 85) 
c) anvendelsen af fusionsforordningen. 
Bi lag IV.B. 4 400 
624. I undersøgelsen defineres og drøftes, hvilken betydning en række 
faktorer, der skal analyseres i hvert enkelt tilfælde, har for den 
geografiske definition af markeder. På basis af denne analyse foreslås der i 
undersøgelsen en checkliste over de faktorer, der skal belyses på hvert 
stadium. Disse omfatter (i rækkefølge): 
1. Definition af markedet under hensyntagen til efterspørgselssubstitution. 
2. Pristests som en direkte måde til at måle markedsuafhængighed på. 
3. Hensyntagen til potentiel konkurrence. 
4. Virkningerne af lovgivningen på det indre marked på hindringer for at få 
adgang til geografisk opdelte markeder. 
5. Hindringer, der ikke direkte berøres af lovgivningen på det indre 
marked. 
BilagiV.B.5 A C\ 4 
<T4> §3. Resumé og undersøgelser, der ikke, skal offentliggøres 
<T5> - Procedurevel ledning for statsstøttesager 
625. I vejledningen beskrives de proceduremæssige bestemmelser for EF-
Kommissionens kontrol med statsstøtte på en enkel lettilgængelig måde til 
brug for regeringer, virksomheder og Jurister. Kildematerialet til denne 
lovgivning, EF-Domstolens domme og EF-Kommissionens meddelelser er angivet 
med fuldstændig reference. Denne undersøgelse vil danne grundlag for et nyt 
afsnit om procedurer i den nye udgave af "Konkurrencereglerne i De Europæiske 
Fællesskaber, Del II: Statsstøtteregler", der skal offentliggøres i 1993. 
Kapitlerne i vejledningen omhandler: 
1. Anmeldelse: anmeldelseskravet, forbud mod at tildele støtte uden 
Kommissionens godkendelse, Kommissionens frist for at tage stilling til 
en sag og kravet i beslutninger om at tillade støtte, uden at der 
indledes procedure efter EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2. 
2. Formelle undersøgelser i henhold til artikel 93s stk, 2: procedure, 
medlemsstaternes og interesserede parters ret til en korrekt proces, og 
endelige afgørelser om afslutning af procedurer i henhold til 
artikel 93, stk. 2. 
3. Uanmeldt støtte: definition af "uanmeldt støtte", Kommissionens 
beføjelser, herunder påbud, tilbagebetaling af støtte og forretning. 
4. "Eksisterende støtteordninger": definition af "eksisterende 
støtteordninger", forslag om "foranstaltninger", senere brug af 
proceduren i artikel 93, stk. 2. 
5. Endelig Indeholder vejledningen et kapitel om klager, Kommissionens 
fremgangsmåde ved offentliggørelse af sine beslutninger, Domstolens 
prøvelse af Kommissionens beslutninger (typer af appellable 
beslutninger, status, frist) og medlemsstaternes forpligtelse til at 
aflægge rapport efter Kommissionens godkendelse af en støtteordning. 
Kommissionen tror, at vejledningen vil hjælpe med til at klarlægge lovgivning 
og praksis på et område inden for fællesskabsretten, der får stigende 
betydning og giver anledning til tvister. 
Bi lag IV.B. 6 
402 
<T5> - Undersøgelse af Stå I databanken 
626. Kommissionen undersøger koncentrationen inden for Jern- og 
stålindustrien hvad angår såvel produktion som distribution. 
627. De oplysninger, Kommissionen har om EKSF-virksomheder, stammer fra EKSF-
spørgeskemaer fra EUROSTAT og Generaldirektoratet for Lån og Investering og 
omfatter produktionstal, leverancer, kapacitet og investeringer; 
Generaldirektoratet for Konkurrence råder endvidere over oplysninger om 
finansielle koncerners forskellige former for deltagelse i Jern- og 
stålvirksomheder. 
628. Som led i stå idatabank-projektet, der har til formål at samle 
fuldstændige og sammenhængende oplysninger i en ståldatabank, blev det 
undersøgt, hvorledes basen fungerer i forbindelse med besvarelse af 
specifikke henvendelser om anvendelsen af konkurrencereglerne inden for 
rammerne af EKSF-Traktaten. 
629. Stå I databanken indeholder nedenstående oplysninger, der er af interesse 
ved anvendelsen af konkurrencereglerne: 
den basale informationsenhed i databasen er fabrikken. Forvaltningen af 
direkte og indirekte forbindelser mellem koncernerne, selskaberne og 
fabrikkerne med angivelse af deres kapitalinteresser og definition af 
kontrolperimetre er to funktioner, der kan indgå i basen; 
på grundlag af talmaterialet i databasen, der stammer fra de EKSF-
spørgeskemaer, som fabrikkerne har udfyldt, kan man gennem en permanent 
og dynamisk aggregat ion få oplysninger og selskaber, koncerner, lande 
el 1er Europa; 
kvatificering af forskellige berørte koncerners reelle eller hypotetiske 
markedsandel i tilfælde af en fusion skal kunne søges i databasen. 
Efter analysen er Ståldatabanken blevet ændret, således at den omfatter nye 
funktioner, der giver mulighed for at få en oversigt over Jern- og 
stålkoncernes struktur samt for at beregne en koncerns produktion (bl.a. for 
at afgøre, om forpligtelsen til at indhente forhåndstilladelse ikke gælder 
for transaktionen) og denne produktions andel i forhold til et land, en 
landegruppe eller Fællesskabet. 
Bi lag IV.B. 7 A n 7 
<T5> - Undersøgelse af skibsbygningsindustrien i 1992 
630. Formålet med denne undersøgelse er at sammenligne de mest 
konkurrencedygtige EF-skibsværfters omkostningsstruktur og 
verdensmarkedpriserne (specielt inden for de markedssegmenter, hvor EF-
skibsværf terne fortsat er mest konkurrencedygtige relativt set). 
Undersøgelsens resultater skal bruges til at informere Kommissionen om den 
eksisterende omkostnlngs-/prisforskel til brug ved fastsættelsen af 
maksimumsgrænserne for støtte til skibsbygningsindustrien i henhold til 
Rådets syvende direktiv, der skal tages op til revision mindst én gang om 
året. 
631. Som i de foregående år er undersøgelsen, der gennemføres i tæt 
samarbejde med EF-industrien, koncentreret om de skibstyper, der hyppigst 
bygges i Fællesskabet, og om hvilke EF-skibsværfterne konkurrerer mest 
direkte med internationale producenter. Dette års undersøgelser omfattede 11 
skibstyper og 22 EF-skibsværfter deltog i omkostningsberegningerne. 
Verdensmarkedspriserne bliver opstillet på grundlag af data fra forskellige 
kiI der. 
632. Det kan konkluderes af undersøgelsen, at omkostnings-/prisforskellen i 
forhold til sidste år generelt er blevet forøget. Ifølge konsulentfirmaet har 
virkningerne af forskellene i inflationsraterne på verdensplan og 
valutakursudsvingene haft stor betydning for den tilsyneladende forværring af 
EF-skibsværfternes konkurrencedygt ighed. 
<T5> - Kontrolundersøgelse af omstruktureringsplanen for 
skibsbygningsindustrien i Spanien 
633. I overensstemmelse med artikel 9 i Rådets syvende direktiv om støtte til 
skibsbygningsindustrien har Kommissionen og den spanske regering pålagt et 
uafhængigt konsulentfirma at udarbejde halvårlige kontrolrapporter om 
iværksættelsen af omstruktureringsplanen for den spanske 
skibsbygningsindustri i 1991-92. 
634. I oktober blev der for de første seks måneder af 1992 forelagt en 
rapport, der rejser tvivl om, hvorvidt industrien vil kunne nå det fastsatte 
mål for konkurrenceevnen. Ifølge artikel 9 skal den spanske regering i en 
sådan situation træffe foranstaltninger til stimulering af 
Bi lag IV.B. 8 404 
strukturomlægningen i sektoren, og Kommissionen skal godkende 
foranstaltningerne som værende tilstrækkelig til at genoprette situationen. 
Det forventes, at den spanske regering I den nærmeste fremtid forelægger 
sådanne forslag. 
<T5> Undersøgelser af omstruktureringsplanen fonden spanske 
Integrerede stålvirksomhed CSI og Sidenor 
635. Der er gennemført tre undersøgelser i forbindelse med 
omstruktureringsplanerne for den spanske stålindustri: 
en undersøgelse gennemført af et uafhængigt konsulentfirma, som af den 
spanske regering og Kommissionen har fået til opgave at vurdere, om den 
foreslåede omstruktureringsplan for den spanske integrerede 
stålvirksomhed CSI, der omfatter Altos Hornos de Vizcaya og Ensidesa, er 
bæredygt ig, 
en undersøgelse gennemført af et uafhængigt konsulentfirma, som den 
spanske regering og Kommissionen har fået til opgave at vurdere, om den 
foreslåede omstruktureringsplan for den spanske stålvirksomhed Sidenor, 
der omfatter Acenor og Foarsa, er bæredygtig 
en undersøgelse, der gennemføres på Kommissionens vegne af et uafhængigt 
konsulentfirma for at undersøge eventuelle alternativer til CSI-planen. 
Formålet med undersøgelserne var at skaffe Kommissionen oplysninger, der kan 
danne grundlag for dens eventuelle henstilling til Rådet om at godkende 
støtte til omstruktureringsplanerne, der skal godkendes i henhold til EKSF-
Traktatens artikel 95. 
På grundlag af konsulentfirmaets resultater konkluderede Kommissionen, at 
CSI-planen var bæredygtig, men at forholdet mellem støtteintensiteten og 
omstruktureringsplanen skulle forbedres. Kommissionen konkluderede endvidere, 
at Sidenor-planen var bæredygtig og besluttede at foreslå, at støtten skulle 
godkendes med forbehold af visse betingelser. 
Kommissionens synspunkter blev forelagt Rådet (industriministrene) på dets 
samling den 24. november. Rådet var ikke indstillet på at godkende de spanske 
forslag, og yderligere drøftelser blev udsat i afventning af bilaterale 
kontakter. 
405 
<T3> C. Statistisk note om fusioner, der er anmeldt 
i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 
<T4> §1. Indledning 
636. Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 om fusionskontrol trådte i kraft i 
september 1990. Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken indeholdt en 
kort statistisk beskrivelse og analyse af de sager, der blev behandlet i 
1991. Dette afsnit indeholder en mere detaljeret statistisk analyse af alle 
de tilfælde, hvor forordningen har været anvendt indtil september 1992. 
637. Ifølge forordningen er det kun store fusioner, der skal anmeldes til 
Kommissionen. Kun de tilfælde, hvor alle de deltagende virksomheders samlede 
omsætning på verdensplan er over 5 mia. ECU, hvor den samlede omsætning i EF 
for hvert enkelt selskab er mere end 250 mio. ECU, og hvor højst to 
tredjedele af denne samlede omsætning I EF hidrører fra blot én medlemsstat, 
skal anmeldes. På grund af disse strenge kriterier er antallet af sager, 
Kommissionen behandler, begrænset til ca. halvtreds om året. 
638. Tabellerne nedenfor indeholder en statistisk gennemgang af de sager, der 
er behandlet i henhold til forordningen, og de hidtidige beslutninger. 
Sagerne er opdelt efter fusionstype, de involverede geografiske områder og 
brancher og de pågældende virksomheders nationalitet. 
639. Sager, der er officielt anmeldt til Kommissionen, men som ikke falder 
ind under forordningens anvendelsesområde, er ikke medtaget. Annullerede og 
tilbagetrukne anmeldelser er heller ikke medtaget. 
640. Sagerne er opdelt i to perioder (1990-1991 og 1991-1992). Hver gruppe 
omfatter anmeldelser (eller beslutninger). der er foretaget (eller truffet) 
fra september til september. Denne opdeling, der skyldes forordningens 
Ikrafttrædelsestidspunkt, falder ikke nøjagtigt sammen med de perioder, der 
er anvendt i bilagets del A. 
IV.C.2 
406 
<T4> §2. Fusionstype og det berørte geografiske område 
(tabel 1) 
641. Tabel 1 viser de transaktioner, der har fundet sted I 1990-1991 og 1991-
1992 opdelt efter type og det geografiske område, der er berørt. Med hensyn 
til sidstnævnte kriterium er der anvendt fire grupper, nemlig nationale 
fusioner, der omfatter to eller flere virksomheder fra samme land (der ikke 
nødvendigvis er en medlemsstat), EF-fusioner, der Involverer virksomheder fra 
mindst to forskellige medlemsstater, den tredje gruppe omfatter fusioner 
mellem mindst én virksomhed fra en medlemsstat og mindst én virksomhed fra et 
tredjeland, og endelig er den fjerde gruppe eksterne fusioner, dvs. fusioner 
af virksomheder fra mindst to forskellige tredjelande og uden deltagelse af 
nogen virksomheder fra medlemsstaterne. 
642. I tabel 1 er sagerne opdelt i seks forskellige typer. Overskriften 
"Joint ventures" omfatter samarbejdende Joint ventures, dvs. Joint ventures, 
hvor de deltagende parter ikke samordner deres konkurrencemæssige adfærd. 
Overskriften "fusioner" omfatter kun "rene" fusionssager, hvor mindst to 
hidtil selvstændige virksomheder fusioneres til en ny virksomhed, uden at der 
bliver noget tilbage. "Erhvervelse af majoritetsinteresser" omfatter sager, 
hvor en eller flere virksomheder køber værdipapirer eller aktiver i henhold 
til en kontrakt eller på anden måde og derved opnår direkte eller indirekte 
kontrol med hele eller en del af virksomhederne. De tilfælde, hvor 
erhvervelsen sker via et offentligt tilbud på værdipapirer, der er udstedt af 
det erhvervede selskab, er imidlertid Ikke medtaget under "erhvervelse af 
majoritetsinteresser". Sådanne tilfælde af offentlige bud er opdelt i 
tilfælde, hvor det opkøbte selskab har anfægtet buddet, og tilfælde, hvor 
buddet er afgivet efter aftale. Gruppen "andet" omfatter et tilfælde af opkøb 
af gensidige kapitalinteresser i 1990-1991 og et tilfælde af opløsning af en 
fusion i 1991-1992. 
643. I det første år, hvor forordningen blev anvendt, var aftaler på EF-plan 
de hyppigste (38% af det samlede antal), tæt fulgt af blandede aftaler mellem 
EF- og ikke-EF-virksomheder (34%). Denne rækkefølge blev imidlertid vendt om 
sidste år (henholdsvis 33% og 35%). Anmeldte aftaler mellem virksomheder af 
samme nationalitet og fusioner mellem virksomheder fra forskellige 
tredjelande var mindre betydningsfulde og var en fast, men ikke ubetydelig 
andel af det samlede antal transaktioner, der blev anmeldt i de to år 
(henholdsvis 17% og 14% i 1991/1992). 
IV.C.3 
407 
644. Erhvervelse af majoritetsinteresser og oprettelsen af samarbejdende 
Joint ventures var langt de almindeligste transaktioner i 1990-1991 og 1991-
1992. Antallet af anmeldte samarbejdede Joint ventures var faktisk temmelig 
højt I 1991-1992. I mellemtiden faldt antallet af anmeldte erhvervelser af 
majoritetsinteresser i det andet år, forordningen blev anvendt. Rene 
fusionssager blev reduceret til et minimum. Det er imidlertid 
bemærkelsesværdigt, at to tredjedele af sagerne af denne type, der blev 
behandlet i de to år, kun involverede udenlandske virksomheder. 
IV.C.4 
408 
<T4> §3. De brancher, der berøres af transaktionerne (tabel 2) 
645. De anmeldte sager opdeles efter NACE-koden for det fusionerede selskabs 
hovedaktivitet. Denne branchemæssige opdeling analyseres yderligere på 
grundlag af, hvilke geografiske områder der påvirkes af fusionen. 
646. Selv om flertallet af de anmeldte fusioner, som det fremgår af tabel 2, 
fandt sted inden for industrien (61%), blev der anmeldt et betydeligt antal 
på områder som transport, handel og finansielle tjenesteydelser (med 11% 
hver)<1>. 
647. I 1990-1991 befandt ca. 50% af sagerne sig i de brede kategorier 2 og 3 
i NACE-klasslfi kat ionen. Det tocifrede niveau i NACE's branche 34 -
fremstilling af motorkøretøjer - havde den største hyppighed med fire 
tilfælde I 1990-1991 (8%). Tre af disse fire tilfælde involverede 
virksomheder fra EF og fra tredjelande. De pågældende virksomheder var fra 
Frankrig, Japan, Tyskland oy Sverige. 
648. Der var flere tocifrede underbrancher, hvor der fandt tre transaktioner 
sted i 1990-1991. Der var tale om raffinering, maskinindustri og udstyr, 
kontormaskiner og computere, elektroindustri og computer-relaterede 
akt iviteter. 
649. I 1991-1992 fastholdt industrien sin førerstilling (57%), men blev tæt 
fulgt af finansielle tjenester (21%). Der var seks transaktioner Inden for 
kemisk industri og fem i bilindustrien. Der blev registreret fire inden for 
fremstilling af næringsmidler og drikkevarer. Der blev imidlertid også 
registreret fire transaktioner inden for forsikring og pensionsforsikring og 
tre inden for bank- og finansieringsvirksomhed. 
(1) Procentsatser for 1990-1991. 
IV.C.5 
409 
<T4> §4. Transaktionerne opdelt efter de Involverede 
virksomheders nationalitet 
650. Tabel 3 indeholder oplysninger om de involverede virksomheders 
nationalitet. Da to eller flere virksomheder af samme eller af forskellig 
national oprindelse kan være Involveret i samme transaktion, kan disse 
oplysninger præsenteres på forskellig måde. Hyppigheden af de forskellige 
kombinationer af nationaliteter fremgår af tabel 3. Øverst til højre viser 
diagrammet oplysningerne for 1990-1991, medens tallene for 1991-1992 er vist 
nederst til venstre. Diagrammets hoveddiagonal viser antallet af tilfælde, 
hvor to virksomheder med samme nationalitet deltog i en bestemt transaktion 
(enten alene eller med andre virksomheder). Tallet for 1990-1991 (til højre) 
er adskilt fra tallet for 1991-1992 (til venstre) med en skråstreg. 
651. I sidste kolonne i tabellen angives, hvor hyppigt en virksomhed af en 
given nationalitet var involveret i en transaktion I 1990-1991. Hvis f.eks. 
to virksomheder af samme nationalitet fusionerede i det pågældende år, og der 
ikke var flere transaktioner med virksomheder af samme nationalitet, vi lie 
hyppigheden for det pågældende land være to. Sidste række i diagrammet giver 
samme totalbeløb for perioden 1991-1992. 
652. Tabellen viser, at franske virksomheder var langt de mest aktive i 
perioden 1990-1991 med 32 transaktioner, der involverede mindst én fransk 
virksomhed. Disse fusioner var ikke geografisk koncentreret. De fandt sted i 
fire EF-lande ud over Frankrig og i fire tredjelande. Efter Frankrig viser 
tre lande næsten samme antal transaktioner med deltagelse af virksomheder a 
den pågældende nationalitet, og det er interessant at bemærke, at der er et 
tredjeland blandt dem. Det er Tyskland med 18, USA med 17 og Det Forenede 
Kongerige med 16 fusioner. 
653. Det synes at tyde på, at forordningen har betydelige konsekvenser ikke 
blot for europæiske virksomheder, men også for store, internationale 
virksomheder, der ikke er af europæisk oprindelse. 
IV.C.6 
410 
654. Denne betydelige internationalisering af de aktiviteter, der falder ind 
under forordningen, blev fortsat i 1991-1992, selv om der Ikke længere var så 
stor en koncentration på bestemte nationaliteter. I det andet år var der 
f.eks. flere tilfælde med svenske virksomheder end med italienske 
virksomheder. Der skal også peges på det store antal lande, der er påvirket 
af gennemførelsen af forordningen. 
655. Det er endvidere interessant at bemærke, at der var lige mange sager, 
der involverede franske virksomheder og virksomheder fra andre store 
medlemsstater. Endelig var der i 1991-1992 ingen sager med japanske 
virksomheder. Dette sammenholdt med de meget få transaktioner i 1990-1991 
(fem tilfælde) synes at være udtryk for, at de japanske virksomheders 
strategi er vidt forskellig fra f.eks. de amerikanske eller de svenske 
virksomheders. 
656. For "par" eller kombinationer med to virksomheder skal der peges på de 
meget hyppige tilfælde, hvor en fransk og en tysk virksomhed deltog (seks i 
1990-1991 og fem i 1991-1992). I 1991-1992 skal også nævnes antallet af 
tilfælde, hvor to virksomheder af samme nationalitet deltog i samme 
transaktion, navnlig i Tyskland og Det Forenede Kongerige. 
IV.C.7 
411 
<T4> §5. Statistisk analyse af beslutningerne 
657. Hovedparten af de anmeldte sager, der falder Ind under forordningen, 
nåede Ikke frem til procedurens anden fase. I 1990-1991 blev 43 af de 
anmeldte 47 sager, der faldt ind under forordningen, erklæret for forenelige 
med fællesmarkedet efter første fase af undersøgelsen. I 1991-1992 steg dette 
tal ti I 54 af 57 sager. 
658. De fire sager, der nåede anden fase af undersøgelsen I 1990-1991 blev 
senere godkendt, da det blev konstateret, at de ikke i betydelig grad hæmmede 
den effektive konkurrence på det Indre marked. I tre af disse tilfælde 
pålagde Kommissionen imidlertid virksomhederne betingelser, der skulle sikre, 
at aftalen ikke ville medføre begrænsning af konkurrence på fællesmarkedet 
eller en betydelig del af det. De tre tilfælde, der blev godkendt på visse 
betingelser, berørte ikke nogen virksomheder fra medlemsstaterne, medens alle 
de deltagende virksomheder i den sag, der blev godkendt uden betingelser, var 
fra tredjelande (Sverige og Schweiz). De berørte brancher var fremstilling af 
maskiner, elektriske maskiner og telemateriel. 
659. I 1991-1992 nåede en mindre procentandel af de anmeldte sager anden fase 
i proceduren, men Kommissionen erklærede kun i et enkelt tilfælde fusionen 
uforenelig med fællesmarkedet. Det var det franske Aérospatial og det 
italienske Alenias påtænkte overtagelse af den canadiske flyfabrik De 
Hav i I land. 
Sidste år var der to fusioner, der blev godkendt på visse betingelser. I 
modsætning til året før var det ikke Joint ventures, men overtagelser, hvoraf 
den ene fandt sted Ifølge en aftale, mens den anden var fjendtlig. 
En retlig analyse af alle disse beslutninger findes i Enogtyvende Beretning 
om Konkurrencepolitikken og i kapitel I.C, anden del af denne beretning. 
IV.C.8 
412 
Tabel 1 Transaktioner opdelt efter fusionstype og det berørte geografiske 
område 
Fusionstype 
Erhvervelse af 
majoritetsinteresser 
Aftalt offentlIgt bud 
FJendtligt 
offentIigt bud 
Joint venture/kontrol 
Fusion 
Andet 
I alt 1990/1991 
A B C D I alt 
5 11 8 2 26 
0 0 112 
0 0 112 
2 7 5 1 15 
0 0 0 11 
0 0 10 1 
7 18 16 6 47 1991/1992 
A B C D I alt 
6 6 9 1 22 
0 2 10 3 
0 0 10 1 
3 10 9 6 28 
10 0 12 
0 10 0 1 
10 19 20 8 57 
A - nat ional 
B - EF 
C - EF plus tredjeland 
D - tredjeland 
KiIde: MTF Database. 
IV.C.9 
413 
Tabel 2 Transaktioner opdelt efter branche og det berørte geografiske område 
NACE-kode 
1. Næringsmidler, 
tekst!I industri 
og beklædning 
2. Træ, papir, raffine­
ring, kemisk industri, 
metal og maskinindustri 
3. ElektrolndustrI og 
transportmidler 
samt møbler 
4. Kollektive tjeneste­
ydelser samt bygge-
og anlægsvirksomhed 
5. Engroshandel, handel, 
hotel- og restaurations­
branchen 
6. Transport, kommunikation 
og finansielle tjeneste­
ydelser 
7. Fast ejendom, edb-
tjenester og ydelser 
fra de liberale erhverv 
8. Undervisning og 
offentligt sundhedsvæsen 
9. Samfunds-, sociale og 
personlige tjeneste­
ydelser 
I alt 1990/1991 
A B C D I alt 
1 11 
13 1991/1992 
A B C D I alt 
0 2 114 
3 5 7 3 18 
2 2 5 2 11 
1 0 0 0 1 
2 5 10 8 
1 4 5 2 12 
1110 3 
0 0 0 0 0 
0 0 0 0 0 
7 18 16 6 47 10 19 20 8 57 
A - nat ional 
B - EF 
C - EF plus tredjeland 
D - tredjeland 
KiIde: MTF Database 
"^ Tabel 3 Transaktioner efter de involverede virksomheders nationalitet 
T— (1990/1991 øverst til højre for hoveddiagonalen og i 1991-1992 nederst til venstre) 
"^ 
91-2X90-1 
I alt 
B DK D E F Gr Irl I L NL P UK Can Fin Jap Sve USA Sch Aus Østr SAf Hok Vir Kuw 90/91 
B \ 1 1 
o 
> DK \ 
Irl 
Østr 
Vir 0 
D 1 6\3 6 2 2 2 18 
E 2\1 3 1 6 
F 2 5 1 2\4 3 4 112 4 32 
Gr \ 0 
0 
I 1 1 2 1\1 1 1 7 
L 1 \ 0 
NL 2 1 \ 1 3 
P 1 1 \ 0 
UK 1 2 2 2 2 5\2 1 4 16 
Can 1 2 1 \ 2 
Fin \ 1 
Jap 0\1 2 5 
Sve 2 1 1 3 1 3\0 1 3 
USA 2 2 2 4 3\2 17 
Sch 1 11 1\1 5 
Aus 1 1 1 1 1 \ 0 
0 
SAf 1 1 \ 0 
Hok 1 1 \ 0 
0 
Kuw 1 \ 0 
I alt 3 1 29 10 26 0 0 11 1 7 2 29 6 0 0 16 17 5 5 1 3 12 1 
91/92 
Kilde: MTF Database. 
LO 
Tabel 4 Opdeling af endelige beslutninger efter procedurer Indledt I henhold til artikei 6, stk. 1, litra c), I Rådets forordning 
(EØF) nr. 4064/89 
Antal sager 
Transaktions-
type 
Geografisk 
område 
NACE-kode 
De deltagende 
virksomheders 
nationalitet 1990/1991 ! 
Artikel 8, stk. 2-beslutnInger 
Med beting. 
3 
Erhv. maj. (2) 
JV/kontrol (1) 
Nat. (1) 
EF (2) 
31 (2) 
32 (1) 
F/l (2) 
D/D Uden beting. 
1 
Erhv. maj. 
Tredjeland 
29 
Sve/Sch Artikel 8, stk. 3-besl. 
1 1 1 1 o 1991/1992 
Artikel 8, stk. 2-beslutnInger Artikel 8, stk. 3-besl.! 
Med betIng. j Uden beting. | 
i i 
! 
i 
2 
Aftalt bud ; 
fjendtligt bud 
EF (1) 
EF/tredJel. (1) 
15 
55 
B/F 
F/Sch 
1 1 1 1 o 1 
Erhv. maj. 
EF/tredjeland (1) 
35 
Can/F/lt 
NACE-koder 
15 Næringsmidler og drikkevarer 
29 Maskiner og udstyr l.a.n. 
31 Eiektriske maskiner og apparater l.a.n. 
32 Telemateriel 
35 Andre transportmidler 
55 Hotel- og restaurationsvirksomhed 
o 
> Kl ide: MTF Database. 
' ISSN 0254-1459 
KOM(93) 162 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 
Katalognummer : CB-CO-93-185-DA-C 
ISBN 92-77-54810-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg