Torsdag, den 5. juni 2008

Adgang til markedet for buskørsel (omarbejdning) ***I

P6_TA(2008)0249

Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 5. juni 2008 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel (omarbejdning) (KOM(2007)0264 — C6-0147/2007 — 2007/0097(COD))

2009/C 285 E/19

(Fælles beslutningsprocedure: førstebehandling)

Europa-Parlamentet,

der henviser til Kommissionens forslag til Europa-Parlamentet og Rådet (KOM(2007)0264),

der henviser til EF-traktatens artikel 251, stk. 2, og artikel 71, på grundlag af hvilke Kommissionen har forelagt forslaget (C6-0147/2007),

der henviser til den interinstitutionelle aftale af 28. november 2001 om en mere systematisk omarbejdning af retsakter (1),

der henviser til skrivelse fra Retsudvalget af 20. november 2007 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 80 a, stk. 3,

der henviser til forretningsordenens artikel 80 a og 51,

der henviser til betænkning fra Transport- og Turismeudvalget (A6-0037/2008),

(1) EFT C 77 af 28.3.2002, s. 1.

Torsdag, den 5. juni 2008

P6_TC1-COD(2007)0097

Europa-Parlamentets holdning fastlagt ved førstebehandlingen den 5. juni 2008 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/2008 om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel og om ændring af forordning (EF) nr. 561/2006 (omarbejdning)

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 71,

under henvisning til forslag fra Kommissionen ║,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),

efter proceduren i traktatens artikel 251 (3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Der skal foretages en række væsentlige ændringer i Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus (4) og i Rådets forordning (EF) nr. 12/98 af 11. december 1997 om betingelserne for transportvirksomheders adgang til at udføre personbefordring ad vej i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende (5). Af klarheds- og forenklingshensyn bør forordningerne omarbejdes og konsolideres i én forordning.

(2) Vedtagelsen af en fælles transportpolitik indebærer bl.a., at der fastsættes fælles regler for international personbefordring ad landevej og træffes bestemmelse om, under hvilke betingelser transportvirksomheder har adgang til at udføre interne transporter i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende.

(3) For at sikre et sammenhængende regelsæt for international personbefordring med bus i hele Fællesskabet, bør denne forordning gælde for al international buskørsel på Fællesskabets område. Buskørsel fra medlemsstaterne til tredjelande er stadig i vid udstrækning underkastet bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne og de pågældende tredjelande. Derfor bør forordningen ikke gælde for den strækning, der tilbagelægges i den medlemsstat, hvor der sker optagning eller afsætning, før de nødvendige aftaler mellem Fællesskabet og de berørte tredjelande er indgået. Forordningen bør dog gælde for transitmedlemsstaters område.

(4) Fri bevægelighed for tjenesteydelser er et grundlæggende princip i den fælles transportpolitik og indebærer, at transportvirksomheder fra alle medlemsstaterne uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet eller hjemsted skal have adgang til de internationale transportmarkeder.

(5) Til international befordring af personer med bus bør der kræves en fællesskabstilladelse. Transportvirksomheder bør pålægges en forpligtelse til at opbevare en bekræftet kopi af fællesskabstilladelsen i hvert af deres køretøjer for at gøre det lettere for myndighederne at foretage en effektiv kontrol, især for myndigheder uden for den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret. Det bør fastsættes, hvilke betingelser der gælder for udstedelse af fællesskabstilladelserne, hvor længe de er gyldige og hvilke nærmere betingelser der gælder for deres brug. Der bør endvidere fastlægges specifikationer for fællesskabstilladelsens og bekræftede kopiers format og andre kendetegn.

(6) Der bør på visse betingelser indføres en fleksibel ordning for speciel rutekørsel og for visse former for lejlighedsvis kørsel, således at markedets krav kan imødekommes.

(7) Denne forordning bør hverken finde anvendelse på transportvirksomheder, der udelukkende har adgang til det nationale marked for buskørsel, eller på tilladelser, der udstedes af den medlemsstat, hvor disse transportvirksomheder er etableret .

(8) Rutekørsel bør fortsat kun kunne udføres på grundlag af tilladelser, men med visse ændringer, navnlig for så vidt angår proceduren for meddelelse af tilladelse.

(9) Fremover bør der gives tilladelse til rutekørsel, medmindre der er klart angivne grunde til at give afslag, som skyldes ansøgerens forhold. Der bør kun være én grund til at give afslag under hensyn til det relevante marked, nemlig at betjening af den rute, med hensyn til hvilken der ansøges om tilladelse, ville have en væsentlig negativ virkning på den økonomiske levedygtighed for en tilsvarende rute, der drives under en offentlig serviceforpligtelse på de direkte berørte strækninger.

(10) Det bør sikres, at transportvirksomheder får adgang til visse former for national personbefordring med bus i medlemsstater, hvor de ikke er hjemmehørende, under hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende for de enkelte former for transport.

(11) Bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (6) anvendes, når transportvirksomheder med henblik på udførelse af speciel rutekørsel udstationerer arbejdstagere fra den medlemsstat, hvor de sædvanligvis arbejder, og der består et ansættelsesforhold mellem transportvirksomhederne og arbejdstagerne.

(12) Kun rutekørsel i forbindelse med international rutekørsel, men ikke kørsel i byer og forstæder, bør på visse betingelser, herunder navnlig anvendelse af værtsmedlemsstatens lovgivning, åbnes for transportvirksomheder, som ikke er hjemmehørende i medlemsstaten.

(13) Medlemsstaterne bør yde hinanden gensidig bistand med henblik på tilfredsstillende anvendelse af denne forordning.

(14) De administrative formaliteter bør begrænses mest muligt, uden at den kontrol og de sanktioner, som kan sikre korrekt anvendelse og effektiv håndhævelse af denne forordning, dog opgives. Med henblik herpå bør de eksisterende bestemmelser om inddragelse af fællesskabstilladelsen gøres klarere og styrkes. De nuværende bestemmelser bør tilpasses, så alvorlige overtrædelser ▐, der begås i andre medlemsstater end etableringsmedlemsstaten, kan straffes effektivt. Sanktionerne bør ikke være diskriminerende og bør stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed. Der bør være mulighed for at indbringe afgørelser om sanktioner til prøvelse for en højere instans.

(15) Medlemsstaterne bør indføre alle alvorlige overtrædelser ▐, der er begået af transportvirksomhederne, og som har medført sanktioner, i deres nationale register over transportvirksomheder.

(16) For at styrke og lette udvekslingen af oplysninger mellem de nationale myndigheder bør medlemsstaterne udveksle relevante oplysninger mellem de nationale kontaktpunkter, der er oprettet i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/2008 af … [ ║ om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet] (7).

(17) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse nr. 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (8).

(18) Kommissionen bør navnlig tillægges beføjelser til at fastlægge udformningen af visse dokumenter, der skal bruges ved anvendelsen af denne forordning, og til at tilpasse bilag I og II til den tekniske udvikling. Da der er tale om generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, herunder ved at supplere den med nye ikke-væsentlige bestemmelser, skal foranstaltningerne vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.

(19) Af effektivitetshensyn bør de frister, som normalt gælder i forbindelse med forskriftsproceduren med kontrol, afkortes for så vidt angår vedtagelse af disse foranstaltninger.

(20) Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger til gennemførelsen af denne forordning, navnlig hvad angår sanktioner, som bør være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning.

(21) Målene for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad nås af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens omfang og virkninger bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(22) For specifikt at fremme busferier for turister med lavere indkomster samt for udviklingen af turisme i regionerne er det nødvendigt at genindføre 12-dagesreglen for rundrejser med bus, hvilket Europa-Parlamentet påpegede i punkt 78 i sin beslutning af 29. november 2007 om en ny turismepolitik i EU: mod et stærkere partnerskab inden for europæisk turisme (9). Derfor bør Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport (10) ændres tilsvarende —

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Kapitel I

Generelle bestemmelser

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. Denne forordning finder anvendelse på international personbefordring med bus på Fællesskabets område, som udføres for tredjemands eller for egen regning af transportvirksomheder, der er etableret i en medlemsstat i overensstemmelse med denne stats lovgivning, med køretøjer, der er indregistreret i samme medlemsstat, og som ved deres indretning og udstyr er egnede og bestemt til at befordre mere end ni personer, føreren indbefattet, samt på tomkørsel i forbindelse med disse former for befordring.

Den omstændighed, at kørslen afbrydes af en strækning, der tilbagelægges med et andet transportmiddel, eller at der skiftes køretøj, berører ikke anvendelsen af denne forordning.

2. I forbindelse med befordring fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt finder denne forordning anvendelse på den strækning, der under transit tilbagelægges i en medlemsstat. Den finder ikke anvendelse på den strækning, der tilbagelægges i den medlemsstat, hvor optagning eller afsætning finder sted, før den nødvendige aftale mellem Fællesskabet og det berørte tredjelande er indgået.

3. Indtil de aftaler, der er omhandlet i stk. 2, er indgået mellem Fællesskabet og de pågældende tredjelande, berører denne forordning ikke bestemmelser vedrørende befordring fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt, som henhører under bilaterale aftaler mellem en medlemsstat og de pågældende tredjelande. Medlemsstaterne skal dog justere disse aftaler med henblik på overholdelse af princippet om, at der ikke må ske forskelsbehandling af transportvirksomheder i Fællesskabet.

4. Denne forordning finder anvendelse på national personbefordring med bus for tredjemands regning, som midlertidigt udføres af en transportvirksomhed, der ikke er hjemmehørende i den pågældende medlemsstat, jf. kapitel V.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

a) »rutekørsel«: personbefordring efter faste tidsintervaller og i en bestemt trafikforbindelse, hvor på- og afstigning kan ske ved forud fastsatte stoppesteder

b) »speciel rutekørsel«: rutekørsel, uanset hvem der organiserer befordringen, af bestemte kategorier af passagerer, hvorved andre passagerer udelukkes

c) »lejlighedsvis kørsel«: kørsel, der ikke er omfattet af definitionen af rutekørsel, herunder speciel rutekørsel, og hvis vigtigste kendetegn er, at det er grupper af passagerer, der er dannet på initiativ af kunden eller af transportvirksomheden selv, der befordres

d) »personbefordring for egen regning«: personbefordring, som en fysisk eller juridisk person udfører uden gevinst for øje og i ikke-erhvervsmæssigt øjemed, hvor — personbefordringen kun udgør en biaktivitet for denne fysiske eller juridiske person — de benyttede køretøjer er denne fysiske eller juridiske persons ejendom, er købt på afbetaling af denne eller er omfattet af en langvarig leasingaftale, og de føres af et medlem af denne fysiske eller juridiske persons personale eller af den fysiske person selv

e) »cabotagekørsel«: national personbefordring med bus for tredjemands regning, som en transportvirksomhed udfører i en begrænset periode i en værtsmedlemsstat

f) »værtsmedlemsstat«: en medlemsstat, hvor en transportvirksomhed udfører transport, ud over i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret

g) »alvorlig overtrædelse ▐ af fællesskabslovgivningen om vejtransport«: overtrædelser, der, efter de er blevet indbragt for en domstol, kan medføre , at vandelskravet ikke er opfyldt, jf. artikel 6, stk. 1 og 2, i forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet].

Artikel 3

Fri udøvelse af befordringsvirksomhed

1. En transportvirksomhed, der udfører personbefordring for tredjemands regning, jf. artikel 1, kan i henhold til denne forordning udføre rutekørsel, herunder speciel rutekørsel og lejlighedsvis rutekørsel med bus uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet eller etableringssted, hvis den:

a) i den medlemsstat, hvor den er etableret, har tilladelse til at udføre personbefordring med bus i form af rutekørsel, herunder speciel rutekørsel, eller lejlighedsvis kørsel, i overensstemmelse med de vilkår for markedsadgang, der er fastsat i den nationale lovgivning

b) opfylder betingelserne i fællesskabsbestemmelserne om adgang til erhvervet med personbefordring ad landevej i national og international transport

c) overholder de bestemmelser vedrørende krav til førere og køretøjer, som er fastsat i navnlig Rådets direktiv 92/6/EØF af 10. februar 1992 om montering og anvendelse af hastighedsbegrænsende anordninger i visse klasser af motorkøretøjer i Fællesskabet (11), Rådets direktiv 96/53/EF af 25. juli 1996 om fastsættelse af de største tilladte dimensioner i national og international trafik og største tilladte vægt i international trafik for visse vejkøretøjer i brug i Fællesskabet (12) ║ og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/59/EF af 15. juli 2003 om grundlæggende kvalifikationskrav og efteruddannelseskrav for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller personbefordring ad vej (13).

2. En transportvirksomhed, der udfører personbefordring for egen regning i henhold til artikel1, kan udføre befordring, som defineret i artikel 5, stk. 5, uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet eller etableringssted, hvis den:

a) i den medlemsstat, hvor den er etableret, har tilladelse til at udføre personbefordring med bus på de betingelser for adgang til markedet, der er fastsat i national lovgivning

b) overholder de bestemmelser vedrørende krav til førere og køretøjer, som er fastsat i navnlig direktiv 92/6/EØF, direktiv 96/53/EF ║ og direktiv 2003/59/EF.

Kapitel II

Fællesskabstilladelse og markedsadgang

Artikel 4

Fællesskabstilladelse

1. Til international personbefordring med bus kræves en fællesskabstilladelse, som er udstedt af de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten.

2. De kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten overdrager indehaveren originaleksemplaret af fællesskabstilladelsen, som skal opbevares af transportvirksomheden, og udsteder et antal bekræftede kopier svarende til det antal køretøjer til international personbefordring, indehaveren af tilladelsen råder over som ejer eller på et andet grundlag, navnlig i kraft af en afbetalingsaftale eller en leje- eller leasingkontrakt.

Fællesskabstilladelsen og de bekræftede kopier skal være i overensstemmelse med modellen i bilag I.

De skal forsynes med den udstedende myndigheds stempel eller segl samt en original underskrift og et serienummer. Fællesskabstilladelsernes serienumre og de bekræftede kopier skal indføres i det nationale elektroniske register over transportvirksomheder, jf. artikel 15 i forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet], blandt oplysningerne om transportvirksomheden.

Kommissionen tilpasser bilag I til den tekniske udvikling. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

3. Fællesskabstilladelsen udstedes til transportvirksomheden og kan ikke overdrages. En bekræftet kopi af fællesskabstilladelsen skal opbevares i køretøjet og på forlangende forevises kontrolpersonalet.

4. Fællesskabstilladelsen udstedes for en periode på fem år, som kan forlænges.

Fællesskabstilladelser og bekræftede kopier, der er udstedt inden denne forordnings anvendelsesdato, forbliver gyldige indtil udløbsdatoen.

5. I forbindelse med indgivelse af ansøgning om fællesskabstilladelse, og derefter mindst hvert femte år, skal de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten kontrollere, om transportvirksomheden opfylder eller stadig opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 1.

6. Er betingelserne i artikel 3, stk. 1, ikke opfyldt, skal de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten ved en begrundet afgørelse afslå udstedelse eller fornyelse af fællesskabstilladelsen eller tilbagekalde tilladelsen.

7. Medlemsstaterne garanterer, at en transportvirksomhed, der ansøger om eller har fået en fællesskabstilladelse, kan indbringe en afgørelse truffet af de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten om afslag på ansøgningen eller tilbagekaldelse af tilladelsen til prøvelse for en højere instans.

8. Medlemsstaterne kan træffe afgørelse om, at fællesskabstilladelsen også skal gælde for udførelse af nationale transporter.

Artikel 5

Adgang til markedet

1. Rutekørsel skal kunne benyttes af alle idet det dog eventuelt kan kræves, at der foretages reservation.

Der kræves tilladelse til rutekørsel i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel III.

Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at driftsvilkårene for kørslen tilpasses.

Tilrettelæggelse af parallel eller midlertidig kørsel for samme passagerkreds som for den eksisterende rutekørsel, samt den omstændighed, at den eksisterende rutekørsel foretages uden stop ved visse stoppesteder eller med stop ved yderligere stoppesteder, er underkastet de samme regler som den eksisterende rutekørsel.

2. Speciel rutekørsel udføres på de betingelser, der er fastsat i stk. 1. De omfatter ║:

a) befordring af arbejdstagere mellem bopæl og arbejde

b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopæl og uddannelsesinstitution

Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at den specielle rutekørsel tilrettelægges efter brugernes varierende behov.

Der kræves ikke tilladelse til speciel rutekørsel, såfremt sådan kørsel er omfattet af en aftale mellem tilrettelæggeren og transportvirksomheden.

3. Der kræves ikke tilladelse til lejlighedsvis kørsel.

Udførelse af parallel eller midlertidig kørsel, der kan sammenlignes med eksisterende rutekørsel, og som tager sigte på samme passagerkreds, kræver dog godkendelse efter proceduren i kapitel III.

Lejlighedsvis kørsel mister ikke sin karakter af lejlighedsvis kørsel, fordi den foretages med en vis regelmæssighed.

Lejlighedsvis kørsel kan udføres af en gruppe transportvirksomheder, der handler på samme ordregivers vegne, og passagererne kan tage en forbindelse undervejs på et af medlemsstaternes områder med en anden transportvirksomhed fra samme gruppe.

Kommissionen fastsætter procedurerne for at meddele kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater navnene på disse transportvirksomheder og tilslutningspunkterne undervejs. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

4. Der kræves ikke tilladelse til tomkørsel med køretøjer i forbindelse med den i stk. 2, tredje afsnit, og stk. 3, nævnte kørsel.

5. Personbefordring for egen regning, er fritaget for enhver ordning med tilladelser og er underkastet en ordning med attester.

Attesterne udstedes af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor køretøjet er registreret, og gælder for hele strækningen, herunder transitstrækningen.

Kommissionen træffer nærmere bestemmelser om udformningen af attesterne. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

Kapitel III

Rutekørsel, der kræver tilladelse

Artikel 6

Tilladelsens art

1. Tilladelsen udstedes til transportvirksomheden. Tilladelsen kan ikke overdrages. En virksomhed, der har fået en tilladelse, kan dog med den i artikel 7, stk. 1, nævnte myndigheds samtykke udføre befordringen gennem en underleverandør. I så fald angives navnet på sidstnævnte virksomhed og dens rolle som underleverandør på tilladelsen. Underleverandøren skal opfylde kravene i artikel 3, stk. 1.

Udføres rutekørsel af flere virksomheder i forening, udstedes tilladelsen til alle de deltagende virksomheder. Den udleveres til den ledende virksomhed med kopi til de øvrige virksomheder. Navnene på samtlige virksomheder angives på tilladelsen.

2. Tilladelserne gælder højst fem år. Der kan fastsættes en kortere gyldighedsperiode enten på anmodning af ansøgeren, eller efter fælles overenskomst mellem de kompetente myndigheder i de medlemsstater, på hvis område passagerer tages op eller sættes af.

3. Tilladelserne skal indeholde følgende oplysninger:

a) kørslens art

b) ruten, navnlig afgangs- og bestemmelsessted

c) tilladelsens gyldighedsperiode

d) stoppesteder og køreplaner.

4. Kommissionen træffer nærmere bestemmelser om udformningen af tilladelserne. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

5. Tilladelsen giver transportvirksomheden eller -virksomhederne ret til at udføre rutekørsel i alle de medlemsstater, hvis område ruten passerer.

6. En rutekørselsvirksomhed kan midlertidigt og i særlige situationer benytte ekstra køretøjer. Den underretter den medlemsstat, på hvis område afgangspunktet er beliggende, om grundene til denne midlertidige og særlige situation.

Transportvirksomheden skal i så fald påse, at følgende dokumenter befinder sig i køretøjet:

a) en kopi af tilladelsen til rutekørsel

b) en kopi af den aftale, der er indgået mellem rutekørselsvirksomheden og den virksomhed, der stiller ekstra køretøjer til rådighed, eller et tilsvarende dokument

c) en bekræftet kopi af den fællesskabstilladelse, der er udstedt til rutekørselsvirksomheden.

7. Medlemsstaterne kan undtage grænseoverskridende rutekørsel fra tilladelsesproceduren, såfremt denne begrænser sig til en radius på 50 km fra grænsen. De underretter Kommissionen og nabolandene herom .

Artikel 7

Indgivelse af ansøgning om tilladelse

1. Ansøgningen om tilladelse til rutekørsel indgives til den kompetente myndighed i den medlemsstat, på hvis område afgangspunktet er beliggende.

2. Kommissionen træffer bestemmelser om udformningen af ansøgningerne. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

3. Ansøgeren giver til støtte for sin ansøgning om tilladelse alle yderligere oplysninger, som han skønner relevante, eller som den tilladelsesudstedende myndighed anmoder om, herunder en plan for driften, således at det kan kontrolleres, at de fællesskabsretlige regler om køre- og hviletid overholdes, samt en kopi af fællesskabstilladelsen til international personbefordring for tredjemands regning, jf. artikel 4.

Artikel 8

Procedure for udstedelse af tilladelse

1. Tilladelsen udstedes efter aftale med de kompetente myndigheder i alle de medlemsstater, på hvis område passagerer tages op eller sættes af. Den tilladelsesudstedende myndighed sender de nævnte myndigheder og de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvis område gennemkøres, uden at passagerer tages op eller sættes af, en kopi af ansøgningen samt af eventuelle andre relevante dokumenter og anfører sin egen vurdering.

2. De kompetente myndigheder i de medlemsstater, der er blevet anmodet om at give deres samtykke, meddeler den tilladelsesudstedende myndighed deres afgørelse vedrørende ansøgningen inden to måneder. Denne frist løber fra den dato for modtagelse af anmodningen, som er anført i modtagelsesbeviset. Hvis den tilladelsesudstedende myndighed ikke modtager svar inden to måneder, anses de pågældende myndigheder for at have givet deres samtykke, hvorefter den tilladelsesudstedende myndighed kan udstede tilladelsen.

3. Den tilladelsesudstedende myndighed træffer afgørelse om ansøgningen inden tre måneder efter datoen for transportvirksomhedens indgivelse af den.

4. Tilladelse gives, medmindre:

a) ansøgeren ikke er i stand til at udføre den kørsel, der ansøges om tilladelse til, med køretøjer, han råder helt over

b) ansøgeren tidligere har overtrådt nationale eller internationale regler om vejtransport, herunder navnlig betingelser og krav i forbindelse med en tilladelse til at udføre international personbefordring, eller har begået en alvorlig overtrædelse ▐ af bestemmelserne om trafiksikkerhed, især vedrørende køretøjsstandarder og ▐ køre- og hviletid , hvilket har medført at vandelskravet ikke er opfyldt, jf. forordning nr. (EF) …/2008 [om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet]

c) betingelserne for udstedelse af tilladelse ikke er opfyldt i forbindelse med en ansøgning om fornyelse af en tilladelse

d) en medlemsstat på grundlag af en detaljeret analyse fastslår, at den pågældende kørsel i alvorlig grad vil true levedygtigheden af en tilsvarende rute, der drives i henhold til en offentlig tjenesteydelseskontrakt med en offentlig serviceforpligtelse som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 af 23. oktober 2007 om offentlig personbefordring med jernbane og ad vej ║ (14) på de pågældende direkte forbindelser.

▐

Den omstændighed, at en transportvirksomhed tilbyder priser, der er lavere end de priser, som andre vejtransportvirksomheder tilbyder, eller den omstændighed, at andre vejtransportvirksomheder allerede udfører kørsel på den pågældende forbindelse, kan ikke i sig selv begrunde, at ansøgningen afslås.

5. Den tilladelsesudstedende myndighed samt de kompetente myndigheder i alle de medlemsstater, som medvirker i proceduren for indgåelse af den i stk. 1 nævnte aftale, kan kun afslå ansøgninger af grunde, der er fastsat i denne forordning.

6. Når proceduren i stk. 1 til 5 er afsluttet, godkender eller afslår den tilladelsesudstedende myndighed officielt ansøgningen. d.

Afslag på en ansøgning skal begrundes. Medlemsstaterne sikrer, at transportvirksomhederne har mulighed for at forsvare deres interesser, hvis deres ansøgning afslås.

Den tilladelsesudstedende myndighed giver alle de i stk. 1 nævnte myndigheder meddelelse om sin afgørelse og sender dem en kopi af udstedte tilladelser.

7. Lykkes det ikke at indgå den i stk. 1 nævnte aftale, kan sagen forelægges for Kommissionen inden for en måned regnet fra datoen for meddelelsen af et afslag på samtykke fra én eller flere medlemsstater, som er blevet hørt i henhold til stk. 1.

8. Efter at have hørt de berørte medlemsstater træffer Kommissionen inden ti uger fra modtagelse af meddelelsen fra den tilladelsesudstedende myndighed en afgørelse, som får virkning 30 dage efter, at den er meddelt de berørte medlemsstater.

9. Kommissionens afgørelse er gyldig, indtil der indgås en aftale mellem de berørte medlemsstater.

Artikel 9

Fornyelse og ændring af tilladelse

Artikel 8 finder tilsvarende anvendelse på ansøgninger om fornyelse af en tilladelse eller om ændring af de betingelser, hvorunder den pågældende kørsel skal udføres.

I tilfælde af en mindre ændring af betingelserne for kørslen, navnlig tilpasning af intervaller, takster og køreplan, er det tilstrækkeligt, at den tilladelsesudstedende myndighed meddeler de øvrige berørte medlemsstater oplysningerne om ændringen.

De berørte medlemsstater kan aftale, at den tilladelsesudstedende myndighed på egen hånd kan træffe beslutning om ændring af betingelserne for kørslen.

Artikel 10

Tilladelsens ophør

1. En tilladelse til rutekørsel ophører ved gyldighedsperiodens udløb eller tre måneder efter, at den tilladelsesudstedende myndighed fra indehaveren af tilladelsen har modtaget meddelelse om, at han agter at ophøre med at drive ruten, jf. dog bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1370/2007. Meddelelsen skal begrundes.

2. Bortfalder transportbehovet, er fristen i stk. 1 en måned.

3. Den tilladelsesudstedende myndighed underretter de kompetente myndigheder i de andre berørte medlemsstater om tilladelsens ophør.

4. Indehaveren af tilladelsen skal ved passende bekendtgørelse og med en måneds varsel underrette brugerne om, at kørslen indstilles.

Artikel 11

Transportvirksomhedernes forpligtelser

1. En transportvirksomhed, der udfører rutekørsel, skal, undtagen i tilfælde af force majeure, indtil tilladelsesperiodens udløb træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at befordringen opfylder kravene med hensyn til kontinuitet, regelmæssighed og kapacitet samt de øvrige vilkår, som er fastsat af den kompetente myndighed i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3.

2. Transportvirksomheden skal bekendtgøre rute, stoppesteder, køreplan, takster og de øvrige vilkår for driften, således at oplysningerne er let tilgængelige for alle brugere.

3. Med forbehold af forordning (EF) nr. 1370/2007 kan de berørte medlemsstater, efter fælles overenskomst og efter aftale med tilladelsens indehaver, ændre vilkårene for driften af en rute.

Kapitel IV

Lejlighedsvis kørsel og anden kørsel, der ikke kræver tilladelse

Artikel 12

Kontroldokumenter

1. Lejlighedsvis kørsel udføres i henhold til et kørselsblad, med undtagelse af kørsel, der er omhandlet i artikel 5, stk. 3, andet afsnit.

2. Transportvirksomheder, der udfører lejlighedsvis kørsel, skal udfylde et kørselsblad inden hver tur.

3. Kørselsbladet skal mindst indeholde følgende oplysninger:

a) kørslens art

b) hovedruten

c) den eller de berørte transportvirksomheder.

4. Kommissionen træffer nærmere bestemmelser om udformningen af kørselsbladet og om dets brug. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

Kommissionen og medlemsstaterne sørger for at vedtage de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at bestemmelser om kørselsbladet, der følger af aftaler med tredjelande, bringes i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning inden den 1. januar 2010.

5. Kørselsbladshæfterne leveres på en effektiv og brugervenlig måde af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, eller af et andet af disse myndigheder udpeget organ.

6. Kommissionen træffer nærmere bestemmelser om udformningen af kørselsbladshæftet og om dets brug. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

7. I de i artikel 5, stk. 2, tredje afsnit, omhandlede tilfælde af speciel rutekørsel udgør kontrakten eller en bekræftet kopi heraf kontroldokumentet.

Artikel 13

Lokale udflugter

I forbindelse med international lejlighedsvis kørsel kan en transportvirksomhed udføre lejlighedsvis kørsel (lokale udflugter) i en anden medlemsstat end den, hvor den er etableret.

Denne kørsel skal foregå med passagerer, ▐ som forudgående er blevet befordret af samme transportvirksomhed i en af de i første afsnit nævnte former for international kørsel, og skal foretages med samme køretøj eller et køretøj fra samme transportvirksomhed eller gruppe af transportvirksomheder.

Kapitel V

Cabotagekørsel

Artikel 14

Princip

1. Enhver transportvirksomhed med en fællesskabstilladelse, der udfører personbefordring ad vej for tredjemands regning, har adgang til på de betingelser, der er fastsat i dette kapitel, og uden forskelsbehandling på grund af nationalitet eller etableringssted at udføre de former for cabotagekørsel, der er anført i artikel 15.

2. En bekræftet kopi af fællesskabstilladelsen skal opbevares i køretøjet og på forlangende forevises kontrolpersonalet.

Artikel 15

Tilladt cabotagekørsel

Cabotagekørsel er tilladt ved følgende former for kørsel:

a) speciel rutekørsel, forudsat at der er indgået en aftale herom mellem arrangøren og transportvirksomheden

b) lejlighedsvis kørsel

c) rutekørsel, der udføres af en transportvirksomhed, der ikke er hjemmehørende i værtsmedlemsstaten, under international rutekørsel i overensstemmelse med denne forordning, med undtagelse af befordring til opfyldelse af transportbehovene i en bykerne eller et byområde og af transportbehovene mellem en bykerne eller et byområde og de dertil hørende forstæder. Cabotagekørsel må kun udføres i forbindelse med denne internationale transport.

Artikel 16

Regler for cabotagekørsel

1. Udførelsen af cabotagekørsel i henhold til artikel 15 er, medmindre andet er fastsat i de fællesskabsretlige regler, underkastet værtsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser for så vidt angår følgende områder:

a) betingelser for transportaftalen

b) køretøjers vægt og dimensioner

c) forskrifter vedrørende befordring af visse kategorier af passagerer såsom skoleelever, børn og bevægelseshæmmede

d) ▐ køre- og hviletid

e) moms på transportydelser

f) udstationering i overensstemmelse med direktiv 96/71/EF .

Vægt og dimensioner jf. første afsnit, litra b) kan eventuelt overstige dem, der gælder i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, men de kan under ingen omstændigheder overstige de grænser, som værtsmedlemsstaten har fastsat for national trafik, eller de tekniske data, der fremgår af de beviser, som er omhandlet i artikel 6, stk. 1 i direktiv 96/53/EF.

2. Udførelsen af cabotagekørsel i forbindelse med den i artikel 15, litra c), nævnte form for kørsel er, medmindre andet er fastsat i de fællesskabsretlige regler underkastet værtsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser med hensyn til tilladelser, udbudsprocedurer, de pågældende trafikforbindelser samt regelmæssighed, kontinuitet, hyppighed og ruter.

3. Køretøjer, der anvendes til cabotagekørsel, skal opfylde de tekniske standarder for køretøjers konstruktion og udstyr, der gælder for køretøjer, som er godkendt til kørsel i international transport.

4. De i stk. 1 og 2 omhandlede nationale love og administrative bestemmelser skal anvendes på ikke-hjemmehørende transportvirksomheder på samme betingelser som dem, medlemsstaten pålægger hjemmehørende virksomheder, for at forhindre enhver forskelsbehandling på grund af nationalitet eller etableringssted.

Artikel 17

Kontroldokumenter i forbindelse med cabotagekørsel

1. Cabotagekørsel i form af lejlighedsvis kørsel finder sted i henhold til et, kørselsblad, jf. artikel 12, der skal opbevares i køretøjet og på forlangende forevises kontrolpersonalet.

2. Kørselsbladet skal indeholde følgende oplysninger:

a) afgangs- og bestemmelsessted for kørslen

b) datoerne for kørslens begyndelse og afslutning.

3. Kørselsbladene udleveres i form af hæfter, jf. artikel 12, der attesteres af den kompetente myndighed eller det kompetente organ i etableringsmedlemsstaten.

4. I forbindelse med speciel rutekørsel udgør aftalen mellem transportvirksomheden og transportarrangøren eller en bekræftet kopi af ║ kontroldokumentet.

Dog udfyldes kørselsbladet, således at det giver en månedlig oversigt.

5. De anvendte kørselsblade tilbagesendes til den kompetente myndighed eller det kompetente organ i etableringsmedlemsstaten efter regler, som fastlægges af myndigheden eller organet.

Artikel 18

Beskyttelsesforanstaltninger

1. I tilfælde af alvorlige forstyrrelser af markedet for intern transport inden for et bestemt geografisk område, som skyldes cabotagekørsel, eller som forværres deraf, kan enhver medlemsstat forelægge sagen for Kommissionen med henblik på vedtagelse af beskyttelsesforanstaltninger, idet medlemsstaten meddeler Kommissionen de nødvendige oplysninger, samt hvilke foranstaltninger den påtænker at træffe over for de hjemmehørende transportvirksomheder.

2. I stk. 1 forstås ved

— »alvorlige forstyrrelser af markedet for intern transport inden for et bestemt geografisk område«: at der på dette marked opstår problemer, der er specifikke for dette marked, og som medfører et alvorligt og potentielt vedvarende udbudsoverskud i forhold til efterspørgslen, hvilket indebærer en trussel for et stort antal transportvirksomheders økonomiske balance og overlevelsesevne

— »geografisk område«: et område, som omfatter en del af eller hele en medlemsstats område, eller som udstrækker sig over en del af andre medlemsstaters område eller hele deres område.

3. Kommissionen undersøger situationen og træffer efter høring af det udvalg, der er nævnt i artikel 27, inden for en frist på en måned efter modtagelsen af medlemsstatens anmodning afgørelse om, hvorvidt der er grundlag for at træffe beskyttelsesforanstaltninger, og vedtager om nødvendigt sådanne foranstaltninger. Gyldighedsperioden for de foranstaltninger, der træffes i medfør af denne artikel, er højst seks måneder og kan forlænges én gang med samme tidsbegrænsning. Kommissionen underretter straks medlemsstaterne og Rådet om enhver afgørelse, der træffes i henhold til dette stykke.

4. Træffer Kommissionen afgørelse om at træffe beskyttelsesforanstaltninger vedrørende en eller flere medlemsstater, skal de kompetente myndigheder træffe foranstaltninger af tilsvarende omfang over for de hjemmehørende transportvirksomheder og underrette Kommissionen herom. Sidstnævnte foranstaltninger anvendes senest fra samme dato som de beskyttelsesforanstaltninger, Kommissionen har truffet afgørelse om.

5. Hver medlemsstat kan forelægge den i stk. 3 nævnte kommissionsafgørelse for Rådet inden for en frist på 30 dage fra datoen for meddelelsen af denne. Rådet kan med kvalificeret flertal træffe en anden afgørelse inden for en frist på 30 dage fra den dato, hvor det får sagen forelagt af en medlemsstat, eller, hvis det får sagen forelagt af flere medlemsstater, fra den dato, hvor det får den forelagt første gang.

De i stk. 3 fastsatte tidsbegrænsninger gælder for Rådets afgørelse. De kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater skal træffe foranstaltninger af tilsvarende omfang over for de hjemmehørende transportvirksomheder og underrette Kommissionen herom. Træffer Rådet ikke afgørelse inden for den frist, der er nævnt i første afsnit, bliver Kommissionens afgørelse endelig.

6. Finder Kommissionen, at de i stk. 3 omhandlede foranstaltninger skal videreføres, forelægger den et forslag for Rådet, som træffer afgørelse med kvalificeret flertal.

Kapitel VI

Kontrol og sanktioner

Artikel 19

Rejsehjemmel

1. Transportvirksomheder, som udfører rutekørsel, med undtagelse af speciel rutekørsel, skal udstede en individuel eller kollektiv rejsehjemmel med angivelse af:

a) afgangs- og bestemmelsessted, og i givet fald om der er tale om en returbillet

b) rejsehjemlens gyldighedsperiode

c) takst.

2. Den i stk. 1 omhandlede rejsehjemmel skal på forlangende forevises for enhver hertil bemyndiget kontrollør.

Artikel 20

Kontrol under befordringen og i virksomhederne

1. Tilladelsen eller kontroldokumentet medføres i køretøjet og forevises på forlangende for enhver bemyndiget kontrollør.

2. Transportvirksomheder, der udfører international personbefordring med bus, skal tillade kontrol med henblik på at sikre, at driften udføres forskriftsmæssigt, særlig med hensyn til køre- og hviletider. Som led i gennemførelsen af denne forordning er kontrollørerne bemyndiget til:

a) at kontrollere bøger og andre dokumenter vedrørende virksomhedens drift

b) at tage kopier eller uddrag af bøger og dokumenter på stedet

c) at få adgang til alle virksomhedens kontorer, anlæg og køretøjer

d) at få udleveret alle oplysninger, der findes i bøger, dokumenter og databanker.

Artikel 21

Gensidig assistance

Medlemsstaterne yder hinanden bistand med henblik på anvendelsen af denne forordning. De udveksler oplysninger via de nationale kontaktpunkter, der er oprettet i henhold til artikel 17 i forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet].

Artikel 22

Tilbagekaldelse af fællesskabstilladelse og tilladelse til international rutekørsel

1. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, tilbagekalder den i artikel 4omhandlede fællesskabstilladelse, hvis indehaveren:

a) ikke længere opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 1

b) har givet urigtige oplysninger i forbindelse med udstedelsen af fællesskabstilladelsen.

2. Den tilladelsesudstedende myndighed tilbagekalder tilladelsen til international rutekørsel, hvis indehaveren ikke længere opfylder de betingelser, der har været bestemmende for udstedelsen af tilladelsen i medfør af denne forordning, og navnlig hvis den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, fremsætter anmodning herom. Den tilladelsesudstedende myndighed underretter omgående de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat herom.

Artikel 23

Sanktioner fra etableringsmedlemsstatens side

1. I tilfælde af en alvorlig overtrædelse ▐ af fællesskabslovgivningen om vejtransport, som begås eller konstateres i en medlemsstat, navnlig for så vidt angår køretøjsstandarder og førernes køre- og hviletid samt udførelse uden tilladelse af parallel eller midlertidig kørsel, jf. artikel 5, stk. 1, fjerde afsnit, udsteder de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor den transportvirksomhed, der har begået overtrædelsen, er etableret, en advarsel og kan bl.a. pålægge følgende administrative sanktioner:

a) tidsbegrænset eller varig tilbagekaldelse af nogle eller alle bekræftede kopier af fællesskabstilladelsen

b) tidsbegrænset eller varig tilbagekaldelse af fællesskabstilladelsen

c) bøder .

Sanktionerne fastsættes under hensyn til grovheden af den overtrædelse, indehaveren af fællesskabstilladelsen har begået, og under hensyn til, hvor mange bekræftede kopier af tilladelsen vedkommende råder over i alt med henblik på international personbefordring.

2. Medlemsstaternes kompetente myndigheder forbyder en transportvirksomhed at udføre international personbefordring omfattet af denne forordning på deres område, hvis virksomheden ▐ har begået alvorlige overtrædelser af fællesskabslovgivningen om vejtransport, især vedrørende køretøjsstandarder og førernes køre- og hviletid , såfremt der er truffet endelig afgørelse, og virksomheden har udnyttet alle retlige muligheder for anke . De underretter omgående de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat herom.

3. Såfremt der er konstateret en alvorlig overtrædelse i de i artikel 24, stk. 1, anførte tilfælde, afgør de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten, hvilke sanktioner der skal pålægges den pågældende transportvirksomhed ▐. De underretter hurtigst muligt og senest tre måneder efter at have fået kendskab til overtrædelsen de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor overtrædelserne er konstateret, om hvilke sanktioner i nærværende artikels stk. 1 og 2 der er pålagt. Hvis det ikke har været muligt at pålægge sanktioner, giver de en begrundelse herfor.

4. De kompetente myndigheder skal tage hensyn til, om der allerede er pålagt sanktioner i den medlemsstat, hvor overtrædelserne er konstateret, og sikre sig, at de sanktioner, der pålægges den pågældende transportvirksomhed, samlet set står i et rimeligt forhold til den eller de overtrædelser, der ligger til grund for sanktionerne.

Den sanktion, de kompetente myndigheder i etableringsmedlemsstaten pålægger efter høring af værtsmedlemsstatens kompetente myndigheder, kan i de i artikel 24, stk. 1, anførte tilfælde omfatte tilbagekaldelse af vejtransporttilladelsen.

5. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er etableret, kan også i henhold til national lovgivning anlægge sag mod den pågældende transportvirksomhed ved en kompetent national retsinstans. De underretter værtsmedlemsstatens kompetente myndighed om beslutninger herom.

6. Medlemsstaterne sikrer, at transportvirksomhederne har adgang til at indbringe administrative sanktioner, der pålægges dem i henhold til denne artikel til prøvelse for en højere instans.

Artikel 24

Sanktioner fra værtsmedlemsstatens side

1. Hvis de kompetente myndigheder i en medlemsstat har kendskab til, at en ikke-hjemmehørende transportvirksomhed har begået en alvorlig overtrædelse ▐ af denne forordning eller af fællesskabslovgivningen om vejtransport, sender den medlemsstat, hvor overtrædelsen er konstateret, hurtigst muligt og senest en måned efter at have fået kendskab til overtrædelsen følgende oplysninger til myndighederne i etableringsmedlemsstaten:

a) en beskrivelse af overtrædelsen samt dato og klokkeslæt for overtrædelsen

b) hvilken kategori overtrædelsen tilhører samt overtrædelsens art og grovhed

c) de pålagte sanktioner og de gennemførte sanktioner.

De kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten kan anmode etableringsmedlemsstatens myndigheder om at iværksætte administrative sanktioner i henhold til artikel 23.

2. Værtsmedlemsstaten kan iværksætte sanktioner mod en ikke-hjemmehørende transportvirksomhed, der på dens område overtræder denne forordning eller nationale bestemmelser og fællesskabsbestemmelser på transportområdet i forbindelse med cabotagekørsel, uden at dette dog udelukker en eventuel strafforfølgning. Den iværksætter disse sanktioner uden at udøve forskelsbehandling, og de kan bl.a. bestå i en advarsel og/eller, i tilfælde af en alvorlig overtrædelse ▐, i et midlertidigt forbud mod cabotagekørsel på den værtsmedlemsstats område, hvor overtrædelsen er begået , og/eller bødeforlæg .

3. Medlemsstaterne sikrer, at transportvirksomhederne har adgang til at indbringe alle administrative sanktioner, der pålægges dem i henhold til denne artikel, til prøvelse for en højere instans.

Artikel 25

Opførelse i nationalt register

Medlemsstaterne sørger for, at alvorlige overtrædelser ▐ af fællesskabslovgivningen om vejtransport, der er begået af transportvirksomheder etableret på deres område, og som har ført til pålæggelse af sanktioner i en medlemsstat, registreres sammen med de pålagte sanktioner i det nationale register over transportvirksomheder, der er oprettet i henhold til forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler om betingelser for udøvelse af vejtransporterhvervet]. Oplysninger i registeret om en tidsbegrænset eller varig tilbagekaldelse af en fællesskabstilladelse skal opbevares i databasen i mindst to år.

Kapitel VII

Gennemførelse

Artikel 26

Aftaler mellem medlemsstater

1. Medlemsstaterne kan indgå bilaterale og multilaterale aftaler med henblik på større liberalisering af den virksomhed, der er omfattet af denne forordning, navnlig for så vidt angår ordningen med tilladelser og forenklingen af eller afskaffelsen af kontroldokumenter.

2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om aftaler, der indgås i henhold til stk. 1.

Artikel 27

Udvalg

1. Kommissionen bistås af det udvalg, der er nedsat ved artikel 18, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 af 20. december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport (15).

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk.1-4, artikel 5a, stk. 5, litra b), og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.

Perioden i artikel 5a, stk. 3, litra c) og artikel 5a, stk. 4, litra b) og e), i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.

Artikel 28

Sanktioner

Medlemsstaterne fastsætter bestemmelser om sanktioner for overtrædelse af denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre gennemførelsen heraf. Sanktionerne skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den … (16) Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og meddeler omgående senere ændringer af betydning for bestemmelserne.

De sikrer, at alle sådanne foranstaltninger gennemføres uden forskelsbehandling på grund af transportvirksomhedens nationalitet eller hjemsted.

Artikel 29

Rapportering

1. Senest den 31. januar hvert år underretter medlemsstaterne Kommissionen om antallet af tilladelser til rutekørsel, der er udstedt det foregående år, og om det samlede antal tilladelser tl rutekørsel, der er gyldige ved udløbet af den pågældende rapporteringsperiode. Disse oplysninger gives særskilt for hvert destinationsland for en rutekørsel. Medlemsstaterne meddeler også Kommissionen oplysningerne vedrørende cabotagekørsel, i form af speciel rutekørsel og lejlighedsvis kørsel, som er udført af hjemmehørende transportvirksomheder i rapporteringsperioden.

2. Senest den 31. januar hvert år sender værtsmedlemsstatens kompetente myndigheder Kommissionen en statistisk oversigt over antallet af tilladelser til cabotagekørsel, der udføres i form af rutekørsel som omhandlet i artikel 15, litra c).

3. Kommissionen træffer bestemmelser om udformningen af den statistiske oversigt, der skal anvendes til meddelelser i henhold til stk. 2. Da disse foranstaltninger har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i denne forordning ved supplering af den, skal de vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 27, stk. 2.

4. Medlemsstaterne underretter senest den 31. januar hvert år Kommissionen om antallet af transportvirksomheder med fællesskabstilladelse pr. 31. december det foregående år og antallet af bekræftede kopier svarende til køretøjer, som var i drift på denne dato.

Artikel 30

Ændring af forordning (EF) nr. 561/2006

I artikel 8 i forordning (EF) nr. 561/2006 indføjes følgende stykke:

» 6a. Uanset stk. 6 og under følgende betingelser kan en fører, der udfører lejlighedsvis international kørsel som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/2008 af … [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel] (17) udskyde den ugentlige hviletid med op til 12 på hinanden følgende 24-timers perioder efter en forudgående regulær ugentlig hviletidsperiode, under forudsætning af at: — den internationale lejlighedsvise kørsel omfatter mindst 24 timer i en medlemsstat eller et tredjeland, der er forskellig fra det land, hvor kørslen er begyndt, og — den ugentlige hviletid efter anvendelse af undtagelsen altid mindst er en regulær ugentlig hviletid på 45 timer, at en kompenserende hvileperiode på 24 timer tages som en sammenhængende periode inden afslutningen på den tredje uge efter anvendelsen af undtagelsen, og at måden og betingelserne for at tage denne kompenserende hviletid i givet fald fastsættes på nationalt niveau af de relevante parter, og — i tilfælde af kørsel, der finder sted i perioden mellem 22.00-06.00, er køretøjet dobbeltbemandet i hele perioden, ellers reduceres køretiden, jf. artikel 7, til tre timer, og — fra 1. januar 2014 er anvendelsen af denne undtagelse kun mulig i forbindelse med anvendelse af køretøjer udstyret med et kontrolapparat i overensstemmelse med kravene i bilag IB i forordning (EØF) nr. 3821/85.

Kapitel VIII

Afsluttende bestemmelser

Artikel 31

Ophævelse

Forordning (EØF) nr. 684/92 og (EF) nr. 12/98 ophæves.

Henvisninger til de ophævede forordninger betragtes som henvisninger til nærværende forordning og skal læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilag II.

Artikel 32

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Den anvendes fra den 1. januar 2009 .

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i ║ På Europa-Parlamentets vegne formanden På Rådets vegne formanden

(1) EUT C 10 af 15.1.2008, s. 44 .

(2) EUT C ….

(3) Europa-Parlamentets holdning af 5.6.2008.

(4) EFT L 74 af 20.3.1992, s. 1. ║.

(5) EFT L 4 af 8.1.1998, s. 4.

(6) EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1.

(7) EUT L ….

(8) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23. ║.

(9) »Vedtagne tekster«, P6_TA(2007)0575.

(10) EUT L 102 af 11.4.2006, s. 1.

(11) EFT L 57 af 2.3.1992, s. 27. ║.

(12) EFT L 235 af 17.9.1996, s. 59.

(13) EUT L 226 af 10.9.2003, s. 4.

(14) EUT L 315 af 3.12.2007, s. 1 .

(15) EFT L 370 af 31.12.1985, s. 8.

(16) Tolv måneder efter denne forordnings ikrafttræden.

(17) EUT L …. «

Torsdag, den 5. juni 2008

BILAG I DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB (a) (Lyseblåt syntetisk papir, mindst 150g/m2, format: DIN A4) (Tilladelsens side 1) (Teksten er affattet på det/de/et af de officielle sprog i den medlemsstat, der udsteder tilladelsen) Nationalitetsbetegnelse (1) for den medlemsstat, der udsteder tilladelsen Den kompetente myndighed eller det kompetente organ FÆLLESSKABSTILLADELSE NR. … BEKRÆFTET KOPI NR. til international personbefordring med bus for tredjemands regning og til cabotagekørsel Fællesskabstilladelsen berettiger (2) … … … til på Fællesskabets område at foretage international personbefordring ad vej for tredjemands regning på betingelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. …/2008 af … [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel] (3) og efter de almindelige bestemmelser i denne tilladelse. Særlige bemærkninger: … … Denne tilladelse gælder fra den … til den … Udstedt i …, den … (4) Almindelige bestemmelser 1. Denne tilladelse er udstedt i medfør af ║ forordning (EF) nr. …/2008 af … [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel]. 2. Denne tilladelse er udstedt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor transportvirksomheden er ║ etableret, idet: a) transportvirksomheden i etableringsmedlemsstaten har tilladelse til at udføre personbefordring med bus i form af rutekørsel, speciel rutekørsel eller lejlighedsvis kørsel b) transportvirksomheden opfylder betingelserne i fællesskabsbestemmelserne om adgang til erhvervet med personbefordring ad landevej i national og international transport c) transportvirksomheden overholder bestemmelserne, som gælder for førere og køretøjer. 3. Denne tilladelse giver ret til at udføre international personbefordring med bus for tredjemands regning på alle former for forbindelser på Fællesskabets område: a) med afgangssted og bestemmelsessted i to forskellige medlemsstater med eller uden kørsel gennem en eller flere medlemsstater eller et eller flere tredjelande b) med afgangssted i en medlemsstat og bestemmelsessted i et tredjeland og omvendt med eller uden kørsel gennem en eller flere medlemsstater eller et eller flere tredjelande c) mellem to tredjelande med kørsel gennem en eller flere medlemsstater samt tomkørsel i forbindelse med sådan befordring på betingelserne i forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel]. I forbindelse med personbefordring fra en medlemsstat til et tredjeland og omvendt gælder forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel], for den strækning, der tilbagelægges på en transitmedlemsstats område. Den finder ikke anvendelse på den strækning, der tilbagelægges i den medlemsstat, hvor passagerer tages op eller sættes af, før den nødvendige aftale er indgået mellem Fællesskabet og det pågældende tredjeland. 4. Denne tilladelse er personlig og kan ikke overdrages til tredjemand. 5. Denne tilladelse kan tilbagekaldes af den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den er udstedt, hvis transportvirksomheden f.eks.: a) ikke længere opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 1, i forordning (EF) nr. …/2008… [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel] b) har afgivet urigtige oplysninger i forbindelse med udstedelsen eller fornyelsen af tilladelsen c) har begået en alvorlig overtrædelse ▐ af fællesskabslovgivningen om vejtransport i en eller flere medlemsstater navnlig for så vidt angår køretøjsstandarder og førernes køre- og hviletid samt udførelse uden tilladelse af parallel eller midlertidig kørsel, jf. artikel 5, stk. 1, fjerde afsnit, i forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel]. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor den transportvirksomhed, der har begået overtrædelsen, er etableret, kan bl.a. tage skridt til tilbagekaldelse af fællesskabstilladelsen eller tidsbegrænset eller varig tilbagekaldelse af de bekræftede kopier af fællesskabstilladelsen. Hvilke sanktioner der anvendes, afhænger af, hvor grov en overtrædelse indehaveren af en EF-tilladelse har begået, og af, hvor mange bekræftede kopier indehaveren har vedrørende international personbefordring. 6. Den originale fællesskabstilladelse opbevares af transportvirksomheden. En bekræftet kopi af tilladelsen skal befinde sig i det køretøj, hvormed der udføres international personbefordring. 7. Denne tilladelse skal på forlangende forevises kontrolpersonalet. 8. Indehaveren skal på hver enkelt medlemsstats område overholde alle gældende nationale love og administrative bestemmelser, særlig hvad angår personbefordring og færdsel. 9. Ved rutekørsel forstås personbefordring efter faste tidsintervaller og i en bestemt trafikforbindelse, hvor på- og afstigning kan ske ved faste stoppesteder, og som kan benyttes af alle, uanset om der eventuelt skal foretages reservation. Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at driftsvilkårene for kørslen tilpasses. Der kræves tilladelse til rutekørsel. Ved speciel rutekørsel forstås befordring af bestemte kategorier af passagerer, hvorved andre passagerer udelukkes, efter faste tidsintervaller og i en bestemt trafikforbindelse, hvor på- og afstigning kan ske ved faste stoppesteder. Speciel rutekørsel omfatter bl.a.: a) befordring af arbejdstagere mellem bopæl og arbejde b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopæl og uddannelsesinstitution. Karakteren af rutekørsel ændres ikke ved, at den specielle rutekørsel tilrettelægges efter brugernes varierende behov. Der kræves ikke tilladelse til speciel rutekørsel, hvis den er omfattet af en aftale mellem tilrettelæggeren og transportvirksomheden. Udførelse af parallel eller midlertidig kørsel, som tager sigte på samme passagerkreds som eksisterende rutekørsel, kræver tilladelse. Ved lejlighedsvis kørsel forstås kørsel, der ikke er omfattet af definitionen af rutekørsel, herunder speciel rutekørsel, og hvis vigtigste kendetegn er, at der sker befordring af grupper, der er dannet på initiativ af kunden eller af transportvirksomheden selv. Udførelse af parallel eller midlertidig kørsel, der kan sammenlignes med eksisterende rutekørsel, og som tager sigte på samme passagerkreds, kræver tilladelse efter proceduren i kapitel III i forordning (EF) nr. …/2008 [om fælles regler for adgang til markedet for buskørsel]. Sådan kørsel betragtes stadig som lejlighedsvis kørsel, selv om den udføres efter faste tidsintervaller. Der kræves ikke tilladelse til lejlighedsvis kørsel. (1) Medlemsstaternes nationalitetsbetegnelser: (B) Belgien, (BG) Bulgarien, (CZ) Den Tjekkiske Republik, (DK) Danmark, (D) Tyskland, (EST) Estland, (IRL) Irland, (GR) Grækenland, (E) Spanien, (F) Frankrig, (I) Italien, (CY) Cypern, (LV) Letland, (LT) Litauen, (L) Luxembourg, (H) Ungarn, (MT) Malta, (NL) Nederlandene, (A) Østrig, (PL) Polen, (P) Portugal, (RO) Rumænien, (SLO) Slovenien, (SK) Slovakiet, (FIN) Finland, (S) Sverige, (UK) Det Forenede Kongerige. (2) Transportvirksomhedens fulde navn eller firmanavn samt fuldstændige adresse. (3) EUT L … (4) Den udstedende myndigheds eller det udstedende organs underskrift og stempel.