Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Konkurrenceregler vedrørende horisontale samarbejdsaftaler - Meddelelse i henhold til artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 2821/71 af 20. december 1971 om anvendelsen af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af aftaler, beslutninger og samordnet praksis, ændret ved forordning (EØF) nr. 2743/72(1)"

(2001/C 14/03)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. maj 2000 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 2, at afgive en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Giacomo Regaldo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 27. september 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 376. plenarforsamling af 19. oktober 2000 følgende udtalelse med 93 stemmer for og 1 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. De to udkast til Kommissionens forordninger om anvendelsen af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på forsknings- og udviklingsaftaler og på specialiseringsaftaler og det vedlagte udkast til retningslinjer for anvendelsen af EF-traktatens artikel 81 på horisontalt samarbejde er resultatet af langvarige overvejelser om, hvorvidt der er behov for en reform og modernisering af konkurrencepolitikken, hvad angår horisontale samarbejdsaftaler.

1.2. Kommissionens to forordningsudkast og udkastet til retningslinjer skal erstatte de nuværende forordninger om specialisering (Kommissionens forordning (EØF) nr. 417/85) og forskning og udvikling (Kommissionens forordning (EØF) nr. 418/85) samt de to meddelelser om samarbejde mellem virksomhede(2).

1.3. De to udkast til forordninger og udkastet til retningslinjer for horisontale samarbejdsaftaler skal træde i kraft den 1. januar 2001 og gælde i ti år, idet de anvendes indtil den 31. december 2010.

Der opereres med en overgangsperiode fra 1. januar 2001 til 31. december 2001, hvor aftaler, der allerede var i kraft den 31. december 2000, ikke vil være omfattet af forbuddet i EF-traktatens artikel 81, stk. 1, selv om de ikke opfylder betingelserne for fritagelse i den nye forordning; betingelserne i de nuværende forordninger skal dog være opfyldt.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU finder det glædeligt, at den foreslåede reform af reglerne om horisontale samarbejdsaftaler falder i tråd med - og skal evalueres i lyset af - den mere generelle reform af konkurrencereglerne, som blev indledt med de nye regler om vertikale aftaler og forslagene i hvidbogen om modernisering af gennemførelsesbestemmelserne til EF-traktatens artikel 81 og 82. Den samlede pakke af forslag indebærer en radikal ændring af de konkurrenceregler, der har været anvendt på aftaler gennem de sidste 40 år.

2.2. De vigtigste reformpunkter i hvidbogen(3), så som afskaffelse af anmeldelsespligten samt decentralisering af konkurrencereglernes anvendelse (artikel 81 og 82) til nationalt plan, idet man går fra et godkendelsessystem til et direkte anvendeligt fritagelsessystem, blev evalueret i ØSU's udtalelse om hvidbogen(4).

2.3. Den modernisering af konkurrencepolitikken, der blev foreslået i hvidbogen, må ganske vist hilses velkommen (selv om detaljerne i den formelle ændring af forordning (EF) nr. 17/62 endnu ikke er kendt), men reformen er ikke uden risici for EU's konkurrenceregler om aftaler mellem virksomheder. De største risici ligger i en uensartet anvendelse af reglerne, en fragmentering af markedet og en "gennationalisering" af konkurrencepolitikken.

2.4. Risikoen for, at der vil være forskelle på medlemsstaternes vurderinger og indgreb - især ved aftaler, der falder uden for artikel 81, stk. 1, som overskrider den markedsandelsgrænse, der er fastsat i gruppefritagelsesforordningerne, eller som er underlagt ikke-bindende retningslinjer - vil skabe retsusikkerhed for virksomhederne og kan faktisk true det indre markeds integritet.

2.5. De nye regler om vertikale aftaler og de nu foreslåede regler om horisontale aftaler er indledende manøvrer til den reform, der er omhandlet i hvidbogen. De er således af afgørende betydning for fastsættelsen af klare, letanvendelige regler, som vil give virksomhederne, EU-myndighederne og de nationale myndigheder mulighed for at fortolke og anvende konkurrencelovgivningen på samme måde overalt i det indre marked. ØSU mener derfor, at de nye gruppefritagelsesforordninger skal være udformet, så de kan anvendes decentralt.

2.6. Dette er afgørende for at give virksomhederne en høj grad af retssikkerhed, især når de selv skal vurdere de økonomiske og konkurrencemæssige aspekter af deres aftaler i lyset af EU-lovgivningen og dens anvendelse på både EU-plan og nationalt plan. ØSU henstiller indtrængende, at Kommissionen tager skridt til at sikre konsistensen, hvis der viser sig at være forskelle.

2.7. Med hensyn til sidstnævnte har ØSU allerede i tidligere udtalelser behandlet princippet om one-stop-shop, som i tilfælde af en decentraliseret anvendelse skal have den højest tænkelige prioritet.

2.8. ØSU konstaterer med tilfredshed, at Kommissionens tilgang til de foreslåede nye forordninger og retningslinjer ligger på linje med dens tilgang til vertikale begrænsninger.

2.9. Med den nye reform moderniseres den nuværende overdrevet juridiske udlægning af artikel 81 til fordel for mere økonomisk baserede kriterier, som bygger på markedsstyrkebegrebet. Aftaler vil derfor blive vurderet i lyset af deres indvirkning på det relevante marked.

2.10. I og med at man lader visse aftaler nyde retslig sikkerhed, sigter Kommissionens udkast med rette på at gøre det lettere for de økonomiske aktører at reagere på hurtigt skiftende markedsforhold og tilpasse sig til en livligere konkurrence som følge af globalisering og teknologiske fremskridt.

2.11. ØSU påpeger, at Kommissionens udkast anerkender de økonomiske fordele ved horisontalt samarbejde, og at samarbejde, især aftaler om forskning og udvikling, giver små og mellemstore virksomheder et vigtigt værktøj til at tilpasse sig skiftende markedsforhold.

2.12. ØSU erkender også, at der kan opstå konkurrenceproblemer, hvis horisontalt samarbejde, især mellem konkurrerende virksomheder, fører til samordnet praksis. Eftersom horisontalt samarbejde kan antage mange former, er det altafgørende for virksomhederne at have et entydigt lovgrundlag, som giver dem mulighed for at vurdere både de konkurrencebegrænsende virkninger og fordelene ved samarbejdet i overensstemmelse med artikel 81.

2.13. I den forbindelse påpeger ØSU, at retningslinjerne, der fastlægger kriterierne for vurdering af horisontalt samarbejde under artikel 81, ganske vist kun supplerer gruppefritagelsesforordningerne om forskning og udvikling samt specialisering, men Kommissionen agter også at anvende retningslinjerne på aftaler om standardisering, indkøb og markedsføring, som ikke er omfattet af gruppefritagelsesforordninger. I disse sidstnævnte tilfælde kan der være en objektiv risiko for retsusikkerhed i vurderingen af aftalerne. ØSU henstiller derfor, at Kommissionen udarbejder en gruppefritagelsesforordning, der dækker alle former for horisontalt samarbejde i lighed med gruppefritagelsesforordningen for vertikale aftaler, og at spørgsmålet undersøges nærmere.

2.14. Med de nye bestemmelser afskaffes den nuværende "hvide liste" med udtrykkeligt fritagne klausuler. I stedet foreslår Kommissionen, at der oprettes en sikkerhedszone, som giver virksomheder mulighed for generel fritagelse, hvis de tilsammen ikke har en markedsandel på over 20 % i tilfælde af specialiseringsaftaler og 25 % i tilfælde af forsknings- og udviklingsaftaler, dog på betingelse af, at aftalerne ikke indeholder tungtvejende begrænsninger ("sorte bestemmelser") så som prisfastsættelse, begrænsning af produktion og opdeling af markeder eller kunder, der gør gruppefritagelsen uanvendelig i praksis.

2.15. ØSU bemærker, at ændringen af reglerne om horisontale aftaler - hvis de giver virksomhederne den fornødne retssikkerhed - uundgåeligt vil bidrage til at sikre de økonomiske fordele, som en øget konkurrence må forventes at give, og til at sikre, at disse fordele bliver til gavn for alle de parter, der berøres af virksomhedernes aktiviteter, især forbrugerne.

2.16. Nedenstående særlige bemærkninger sigter mod at øge retssikkerheden og stramme Kommissionens udkast op, så det bliver lettere at realisere ovennævnte fordele.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Indledning til ØSU's særlige bemærkninger

3.1.1. Det må bifaldes, at Kommissionen erkender, at der er behov for at ændre reglerne om virksomheders samarbejdsaftaler om forskning og udvikling samt specialisering inden for vareproduktion og tjenesteydelser. Det er også glædeligt, at Kommissionen går ind for at lægge økonomisk baserede kriterier til grund for vurderingen af sådanne horisontale samarbejdsaftaler og ønsker at gå fra en regel-for-regel-metode til en metode, der åbner mulighed for større fleksibilitet i form af virksomhedsaftaler inden for forskning og udvikling, aftaler om ensidig og gensidig specialisering samt produktionsaftaler. I den forbindelse er det rart at se, at "positivlisten" over fritagne bestemmelser foreslås afskaffet.

3.1.2. ØSU bifalder generelt retningslinjerne, der giver en mere forståelig vejledning end de tidligere meddelelser og forordninger. ØSU anmoder ikke desto mindre Kommissionen om at anlægge en mere praksisorienteret synsvinkel i sine retningslinjer om horisontale samarbejdsaftaler. Virksomheder, konkurrencemyndigheder og - i det fremtidige system med efterfølgende kontrol - de nationale domstole har brug for praktisk vejledning i anvendelsen af de nye regler om horisontalt samarbejde.

3.1.3. ØSU bifalder altså den lagte reformlinje, men ønsker at foreslå en række forbedringer på grundlag af sine praktiske erfaringer fra industri og handel.

3.2. Emner, der er fælles for de to forordningsudkast

3.2.1. Kommissionen synes at anerkende behovet for en reform inden for horisontale aftaler i lighed med ændringerne for vertikale aftaler, men er alligevel endt med at vælge en toplansløsning. Kun forsknings- og udviklingsaftaler samt specialiseringsaftaler får fordel af gruppefritagelsen. En række andre horisontale aftaler, f.eks. indkøbsaftaler, markedsføringsaftaler og standardiseringsaftaler er dækket af retningslinjerne, men ikke af gruppefritagelsen. Det forholder sig imidlertid sådan, at denne form for aftaler principielt bør nyde godt af den retssikkerhed, en gruppefritagelse giver, hvis Kommissionen skønner, at de i vid udstrækning fremmer konkurrencen. Det ville være beklageligt, hvis vi efter den store indsats for at etablere en lovramme, der tager højde for de økonomiske virkninger, i praksis ender i en situation, hvor virksomhederne føler sig nødsaget til at give horisontale aftaler en bestemt drejning for at få dem til at passe ind i de eksisterende gruppefritagelser.

3.2.2. Kommissionen opererer ikke med anmeldelse med tilbagevirkende kraft af horisontalt samarbejde i form af forsknings- og udviklingsaftaler samt specialiseringsaftaler. Hvis Kommissionen ønsker at fremme sådanne aftaler, var det måske værd at overveje at ændre artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17, så det tillades at anmelde aftaler med tilbagevirkende kraft, således som det blev gjort i forbindelse med de nye regler om vertikale aftaler. Et sådant skridt ville et langt stykke af vejen mildne ubehaget ved at beregne markedsandele, som ØSU har gjort Kommissionen opmærksom på i sine seneste udtalelser. ØSU foreslår, at Kommissionen anmoder om bemyndigelse til at foretage denne ændring.

3.2.3. Derudover bør forordningen eller retningslinjerne udtrykkeligt omhandle spørgsmålet om parternes evaluering i god tro af deres markedsandele.

3.3. Den foreslåede forordning om forsknings- og udviklingsaftaler

3.3.1. Den nye artikel 1, der foreslås, udmærker sig ved et bredere anvendelsesområde og større fleksibilitet, ligesom det er positivt, at der ikke længere kræves en rammeaftale. ØSU bifalder også de ændringer, der sigter mod at gøre den nye forordning mere attraktiv for industri- og erhvervsvirksomheder. Gruppefritagelsen for forsknings- og udviklingsaftaler har hidtil ikke været nogen stor succes. Man må håbe, at Kommissionen vil overveje yderligere ændringer for at gøre forordningen endnu mere "brugervenlig" end det fremlagte udkast.

3.3.2. Kommissionen erkender, at forsknings- og udviklingsaftaler har stor betydning for EU's konkurrenceevne på verdensmarkederne. Den erkender også, at den nye lovgivningsramme skal tilskynde til samarbejdsformer, der kan tænkes at øge effektiviteten, og specifikt udelukke andre former for aftaler mellem konkurrenter, f.eks. aftaler om informationsudveksling eller minoritetsaktieposter. Som anført i retningslinjerne kan kriterierne i artikel 81, stk. 3, især formodes at være opfyldt i forbindelse med forsknings- og udviklingsaftaler samt produktionsaftaler, hvor det forhold, at virksomhederne samler deres respektive viden eller aktiver, kan give anledning til betydelige effektivitetsgevinster (punkt 38). Kommissionen ønsker endvidere, at lovgivningsrammen skal sikre en afbalanceret vurdering, der tager højde for såvel økonomiske fordele som konkurrencebegrænsende virkninger, f.eks. overdreven markedsstyrke, prisfastsættelse, produktionsbegrænsning eller markedsopdeling.

3.3.3. ØSU er ikke sikker på, at Kommissionen har fundet den helt rigtige balance i sit udkast til forordning om forsknings- og udviklingsaftaler, når gruppefritagelsen begrænses til aftaler mellem konkurrerende producenter, hvor parternes samlede markedsandel ikke overskrider 25 % af det relevante marked. Hvis Kommissionen accepterer, at disse former for horisontalt samarbejde generelt set har positive virkninger, ville det være logisk at sikre sammenhængen med forordningen om gruppefritagelse for vertikale aftaler ved at sætte grænsen til 30 %. Det gælder især, når Kommissionen har bibeholdt den sikring, der indbygget i artikel 5 i udkastet til forordning om forsknings- og udviklingsaftaler, der synes at tage højde for alle Kommissionens bekymringer med hensyn til sådanne aftalers konkurrencemæssige virkninger.

3.3.4. ØSU er også betænkelig, når det gælder vanskelighederne med at beregne markedsandele på et område, hvor aftalerne ofte går på nye produkter og nye former for innovationsmarkeder. Under disse omstændigheder foreslår ØSU, at Kommissionens retningslinjer udvides til at omfatte en mere specifik vejledning i markedsafgrænsning og beregning af markedsandele i forbindelse med horisontale aftaler om forskning og udvikling.

3.3.5. ØSU er enig i Kommissionens beslutning om at sondre mellem de forsknings- og udviklingsaftaler, der indgås mellem ikke-konkurrerende virksomheder, og dem, der indgås mellem konkurrenter. Kommissionen har fritaget forsknings- og udviklingsaftaler mellem ikke-konkurrerende virksomheder for hele den periode, aftalen løber, men i tilfælde af fælles udnyttelse af resultaterne er fritagelsen begrænset til fem år fra den dato, hvor aftaleprodukterne første gang markedsføres.

3.3.6. Det er spørgsmålet, om referencerne i udkastet til retningslinjer er egnede i forbindelse med forsknings- og udviklingsaftaler, der er baseret på omfattende investeringer, som næppe vil kunne afskrives i løbet af fem år. I betragtning nr. 11 til udkastet til forordningen om forsknings- og udviklingsaftaler erkender Kommissionen blot, at "Fælles udnyttelse af resultaterne kan betragtes som en naturlig konsekvens af det i fællesskab udførte forsknings- og udviklingsarbejde".

3.3.7. Efter ØSU's opfattelse er fælles udnyttelse ofte et vigtigt element i sig selv, og ikke blot en naturlig konsekvens. Fælles udnyttelse kan i mange tilfælde være en væsentlig forudsætning for, at virksomhederne overhovedet indleder et samarbejde, der involverer risikobetonede investeringer. For at fremme forsknings- og udviklingssamarbejdet bør Kommissionen i betragtningerne nævne den mulighed, der i henhold til punkt 69 i retningslinjerne er for at få en længere fritagelsesperiode for fælles udnyttelse i tilfælde, der kræver investeringer af en størrelsesorden, som næppe kan afskrives over fem år.

3.3.8. ØSU sætter spørgsmålstegn ved, om det virkelig er nødvendigt, at Kommissionen i artikel 2, stk. 3, i udkastet til forordning om forsknings- og udviklingsaftaler stipulerer, at aftaler, der "kun" vedrører forskning og udvikling, kun kan fritages, hvis hver af parterne frit og uafhængigt kan udnytte resultaterne af den fælles forskning og udvikling samt enhver nødvendig knowhow, der fandtes forinden. ØSU kan ikke forstå, hvorfor man ikke kan bibeholde den politik, der gives udtryk for i artikel 4, litra e), i den nuværende forordning om forsknings- og udviklingsaftaler, hvor det tillades, at udnyttelsen af forsknings- og udviklingsresultaterne kan begrænses til et eller flere bestemte tekniske områder, når der er tale om ikke-konkurrerende virksomheder. Den foreslåede ændring mindsker fleksibiliteten i en situation, hvor industrien netop har behov for at kunne tilpasse sig.

3.3.9. I det foreliggende forordningsudkast siges der intet om relationerne mellem forordningen om forsknings- og udviklingsaftaler og forordningen om teknologioverførsel. Kommissionen bør i det mindste udtrykkeligt nævne, at parter i aftaler, der falder ind under forsknings- og udviklingsforordningen, muligvis også kan nyde godt af reglerne i forordningen om teknologioverførsel.

3.3.10. ØSU er bekymret over Kommissionens brug af begrebet "produkter, der kan blive forbedret eller erstattet af aftaleprodukterne", som anvendes i udkastet til forordning om forsknings- og udviklingsaftaler i forbindelse med vurderingen af, om producenterne er konkurrenter, og om de har for stor en markedsandel. Også her er der behov for en præcisering i retningslinjerne.

3.3.11. ØSU er også betænkelig ved den meget brede definition af "konkurrerende producenter", fordi den både omfatter aktuelle og potentielle producenter. Begrebet potentielle konkurrenter er for bredt i denne sammenhæng. ØSU foreslår, at Kommissionen afgrænser termen lidt mere ved at tale om reelt potentielle konkurrenter, sådan som det er tilfældet i retningslinjerne om vertikale begrænsninger. ØSU foreslår endvidere, at forklaringen af begrebet reelt potentiel konkurrent i retningslinjerne om vertikale begrænsninger inkorporeres i retningslinjerne om horisontale aftaler.

3.3.12. Kommissionen er tilsyneladende overbevist om, at den kan fjerne indsigelsesproceduren i sit udkast til forordning om forsknings- og udviklingsaftaler, fordi alle begrænsninger vil blive behandlet inden for rammerne af den nye gruppefritagelsesforordning om forsknings- og udviklingsaftaler. Disse fritagelser er imidlertid underlagt visse restriktioner og en indsigelsesprocedure ville være nyttig i bestræbelserne på at fremme forsknings- og udviklingsaftaler.

3.3.13. ØSU er principielt enig i brugen af den sorte liste til at begrænse gruppefritagelser. Kommissionen bør dog genoverveje sin brug af den sorte liste til at forbyde passivt salg i de første fem år fra den dato, hvor aftaleprodukterne for første gang markedsføres i EU. Kommissionen bør acceptere, at der er behov for beskyttelse af risikofyldte investeringer inden for nyt teknologisamarbejde som led i forsknings- og udviklingsaftaler, således som det er tilfældet med aftaler om teknologioverførsel.

3.3.14. ØSU forstår heller ikke, hvorfor Kommissionen insisterer på at bibeholde en sort liste i de minimis-meddelelsen. Som ØSU påpegede i sin udtalelse om vertikale aftaler, er denne holdning i modstrid med en "økonomisk baseret" tilgang til regulering af kommercielle aftaler. ØSU ønsker, at de minimis-meddelelsen revideres.

3.4. Udkastet til gruppefritagelsesforordningen for specialiseringsaftaler

3.4.1. ØSU bifalder, at anvendelsesområdet i den nye artikel 1 er udvidet til at omfatte ensidige og gensidige specialiseringsaftaler samt fælles produktionsaftaler og accessoriske aftaler, og at produkter i form af tjenesteydelser nu også er omfattet.

3.4.2. ØSU tilslutter sig også forenklingen af tilknyttede indkøbs- og markedsføringsaftaler samt Kommissionens forslag om afskaffelse af omsætningstærsklen.

3.4.3. ØSU mener dog, at markedsandelsgrænsen på 20 % er for lav. Det anbefaler, at grænsen sættes op til 25 % på baggrund af den beskyttelse, der ligger i den sorte liste i artikel 4.

3.4.4. Det er positivt, at indsigelsesproceduren bibeholdes.

3.5. Aftaler om fælles indkøb

3.5.1. ØSU undrer sig over, at aftaler om fælles indkøb er blevet udset til at skulle behandles anderledes. For det første er de, når der er tale om horisontale aftaler, dækket af retningslinjerne, men ikke af en gruppefritagelse, men når der er tale om vertikale aftaler, er de i nogle tilfælde omfattet af en gruppefritagelse, f.eks. når ingen af de deltagende virksomheder har en omsætning på 50 mio. euro eller derover. For det andet er markedsandelsgrænsen sat til 15 %, når der er tale om en horisontal aftale, mens markedsandelen kan være på op til 30 %, når det drejer sig om en vertikal aftale. ØSU ser gerne, at Kommissionen tager disse afvigelser op til fornyet behandling og holder området, fælles indkøbsaftaler, under konstant opsyn.

3.5.2. ØSU er helt enig med Kommissionen i, at små og mellemstore virksomheder er nødt til at samarbejde om indkøb, og det samme gælder de synspunkter, Kommissionen giver udtryk for i punkterne 107-108 i retningslinjerne. ØSU anmoder derfor Kommissionen om at være fleksibel, når den vurderer disse aftaler. Især bør Kommissionen præcisere de forskellige horisontale og vertikale aspekter af sådanne aftaler.

3.5.3. ØSU er imidlertid ikke enig i, at fælles indkøb skal vurderes ud fra kriteriet om en samlet markedsandel på 15 % på både indkøbs- og afsætningsmarkederne. Dermed undervurderes den konkurrencefremmende effekt, som fælles indkøb har, og de negative konkurrencevirkninger af en markedsandel på 15 % overvurderes. Dette ville desuden medføre, at artikel 81, stk. 1, skulle anvendes på aftaler om fælles indkøb, selv om der ikke var nogen negative konsekvenser for konkurrencen. Det bekymrer ØSU, at retningslinjerne i punkt 122 og 141 fastsætter en øvre grænse for markedsandelen på 15 %, og Kommissionen opfordres indtrængende til at sætte grænsen op til 20 % for aftaler om fælles indkøb, der er indgået af små og mellemstore virksomheder.

3.5.4. ØSU foreslår, at Kommissionen giver klarere metodeanvisninger for at støtte virksomhederne i deres evaluering af horisontale og vertikale aftalers økonomiske virkninger på de relevante markeder. Det er ØSU's opfattelse, at alle gruppers indkøbsaktiviteter i sagens natur må betragtes som mere vertikale end horisontale. ØSU mener også, at indkøbsaftaler er af en sådan karakter, at Kommissionen skal fokusere mere på markedet i de efterfølgende led, hvor virksomhederne bag indkøbsaftalerne optræder som sælgere.

4. Afsluttende bemærkninger

4.1. I lyset af ovenstående generelle og særlige bemærkninger er ØSU tilfreds med den store indsats, Kommissionen yder, og ØSU kan derfor generelt set støtte den foreslåede reform af bestemmelserne om horisontale samarbejdsaftaler.

4.2. ØSU finder det ikke desto mindre bekymrende, at der er tale om en fragmenteret reform. ØSU ville derfor foretrække en enkelt bredtfavnende gruppefritagelse for horisontale aftaler, således at alle relevante aftaler får gavn af gruppefritagelsen.

4.3. ØSU så også gerne, at der blev indført efterfølgende anmeldelse af horisontale samarbejdsaftaler, ligesom det er tilfældet med vertikale aftaler, og opfordrer Kommissionen til at tage skridt til at løse dette problem.

4.4. ØSU er klar over, at Kommissionen skal have særlig bemyndigelse fra Rådet for at kunne gøre dette. Det henstiller derfor, at Kommissionen anmoder om en sådan bemyndigelse.

4.5. ØSU anbefaler endvidere følgende:

- en markedsandelsgrænse på 30 % for forsknings- og udviklingsaftaler

- en markedsandelsgrænse på 25 % for specialiseringsaftaler

- en markedsandelsgrænse på 20 % for aftaler om fælles indkøb, der er indgået af små og mellemstore virksomheder.

4.6. ØSU understreger, at de nye regler om horisontale samarbejdsaftaler og reglerne om vertikale aftaler er indledende manøvrer til den reform, der er omhandlet i hvidbogen, og derfor skal udformes, så de kan anvendes decentralt.

4.7. ØSU henstiller indtrængende, at Kommissionen anerkender behovet for gennemsigtige, klare og enkle bestemmelser, og dette kræver en mindre kompleks rammelovgivning, især med hensyn til markedsandelskravene.

4.8. ØSU anbefaler, at overgangsperioden for tilpasning af de eksisterende ordninger til de nye bestemmelser forlænges fra et til to år, altså frem til 31. december 2002. Indtil da skal aftaler, som opfylder de nugældende bestemmelser, kunne fortsætte uændret.

Bruxelles, den 19. oktober 2000.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 118 af 27.4.2000

(2) EFT C 75 af 29.7.1968 og EFT C 43 af 16.2.1993.

(3) Kommissionens hvidbog om modernisering af gennemførelsesbestemmelserne til EF-traktatens artikel 81 og 82.

(4) EFT C 51 af 23.2.2000.