+ * + 
-tr -tr 
•tr -ir 
•ir -ti KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 18.06.1996 
KOM(96) 284 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
PÅ VEJ MOD EN INTERNATIONAL RAMME FOR 
KONKURRENCEREGLER 

MEDDELELSE TIL RÅDET 
PÅ VEJ MOD EN INTERNATIONAL RAMME FOR 
KONKURRENCEREGLER 
INDHOLD 
I. INDLEDNING 
a) En global approach for konkurrenceregler: begrundelse for internationale regler 
b) Det konkurrencemæssige perspektiv 
c) Det handelsmæssige perspektiv 
d) Jurisdiktionelle spørgsmål: undgåelse af ensidige foranstaltninger 
e) Den historiske baggrund og den seneste udvikling 
II. HVILKET FORUM ER DET RETTE? 
III. EN INTERNATIONAL RAMME FOR KONKURRENCEREGLER - DE 
VIGTIGSTE ASPEKTER 
a) Fastlæggelse af interne konkurrencestrukturer 
b) Vedtagelse af fælles regler 
c) Fastlæggelse af samarbejdsinstrumenter for konkurrencemyndighederne 
d) Bilæggelse af tvister 
IV. ANDRE RELEVANTE SPØRGSMÅL 
a) Hvem skal deltage? 
b) Udviklingslandenes interesse 
c) Forbindelsen med instrumenter til forsvar af samhandelen 
d) Forbindelsen med Fællesskabets retsorden og medlemsstaterne 
V. KONKLUSIONER 
BILAG: DE MULIGE BESTANDDELE AF EN INTERNATIONAL RAMME 
FOR KONKURRENCEREGLER 
a) Fastlæggelse af interne konkurrencestrukturer 
b) Vedtagelse af fælles regler 
c) Fastlæggelse af samarbejdsinstrumenter for konkurrencemyndighederne 
d) Bilæggelse af tvister 
1«. 
MEDDELELSE TIL RÅDET 
PÅ VEJ MOD EN INTERNATIONAL RAMME FOR 
KONKURRENCEREGLER 
Denne meddelelse vedrører konkurrencelovgivningens internationale aspekter. Det 
undersøges, om folkeretten, navnlig i henseende til WTO, skal suppleres med en særlig 
ramme til støtte for konkurrencelovgivningens håndhævelse1. 
De begreber og forslag, som er indeholdt i dette dokument, bygger på rapporten fra den 
ekspertgruppe, som kommissær Karel van Miert nedsatte i juni 1994. Denne rapport med 
titlen "konkurrencepolitikken i den nye verdenshandelsorden: styrkelse af det 
internationale samarbejde og de internationale regler", blev offentliggjort i juli 1995. 
Ekspertgruppens rapport omfattede både bilateralt og multilateralt samarbejde på 
konkurrenceområdet. En parallel udbygning af disse blev anset for gensidigt forstærkende 
og til gensidig nytte. Selv om denne meddelelse overvejende vedrører de multilaterale 
aspekter, er det lige så vigtigt, at der finder en udbygning sted af det bilaterale 
samarbejde, og det bilaterale samarbejde må også formodes at have gunstig indvirkning 
på arbejdet i multilateralt regi. 
I. INDLEDNING: 
a) En global approach for konkurrencereglerne: begrundelse for internationale 
regler 
De seneste årtiers internationale økonomiske aktivitet har haft to særlige kendetegn: 
liberalisering og globalisering. Efter otte forhandlingsrunder siden GATT's oprettelse i 
1947 er importtoldsatserne bragt ned det laveste niveau nogensinde: fra rundt regnet 35% 
til mindre end 4%2. Dette har ført til en massiv vækst i omsætningen af varer og 
Denne meddelelse vedrører kun virksomheders konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder. Der kan nævnes mange statslige fremgangsmåder, som 
indvirker på konkurrencen, såsom subsidier, der i EF-traktatens kapitel om 
konkurrenceregler optræder sammen med private fremgangsmåder. Disse er i vid 
udstrækning i forvejen dækket af regler i Verdenshandelsorganisationens (WTO) 
regi. 
Der er tale om det handelssammenvejede gennemsnit af de satser for 
industrivarer, der vil være gældende i industrilandene, når tilsagnene om 
nedsættelser i Uruguay-rundens regi er ført helt ud i livet. 40% af EF-landenes 
import vil endog være helt toldfri. Udviklingslandene forpligtede sig i Uruguay­
rundens regi for første gang til som hovedregel at binde deres toldsatser 
horisontalt med de højeste satser på for det meste ca. 20-35%. De resterende 
kvantitative importrestriktioner i særlige sektorer såsom landbrug og tekstiler, 
men også generiske fremgangsmåder såsom frivillig eksportbegrænsning skal 
gradvis afvikles af alle WTO's medlemmer. 
tjenesteydelser, der er blevet fordoblet hvert syvende til ottende år og er vokset fra ca. 
200 mia. USD i begyndelsen af 1960'erne til mere end 5 000 mia. USD i 1994. De 
udenlandske direkte investeringer er vokset i endnu hurtigere tempo, idet de er 
tredivedoblet på mindre end femogtyve år. De nationale økonomier er i dag mere åbne for 
konkurrence udefra end nogensinde før. 
På mikroøkonomisk plan har virksomhederne fastlagt globale strategier. Liberaliseringen 
og den teknologiske udvikling har ført til, at de har indført nye produktionsmetoder: 
udnyttelse af de forskellige landes komparative fordele, forbedring af mobiliteten, 
ændringer i produktionsfaktorernes sammensætning, indtrængen på nye markeder osv. 
Virksomhederne er ofte nødt til at virke på forskellige markeder på samme tid for at 
bevare konkurrenceevnen. Dette har ført til, at landene er blevet mere afhængige af 
hinanden, og at markederne for mange varer og tjenesteydelser er blevet regionale eller 
endog globale. 
Antallet af transnationale virksomheder er vokset, og de er blevet meget større. Der er 
flere erhvervsmæssige fremgangsmåder, som har international dimension, end 
nogensinde før. Dette kan give sig udslag i en forøgelse af de grænseoverskridende 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder: karteller med internationale virkninger, 
aftaler, hvorved (udenlandske) konkurrenter udelukkes på en illoyal måde, internationalt 
misbrug af dominerende markedsstilling eller internationale konkurrencemodvirkende 
fusioner. Sådanne fremgangsmåder kan hæmme konkurrencen og undergrave de fordele, 
som liberaliseringen fører med sig. 
Disse udviklingsforløb bevirker, at tiden nu er inde til at rette søgelyset mod 
konkurrencelovgivningernes interne karakter og mangelen på bindende regler på 
internationalt plan. Mange lande eller regioner har indført en omfattende 
konkurrencepolitik, men mangler egnede instrumenter til at anvende de interne 
konkurrenceregler på konkurrencemodvirkende fremgangsmåder med international 
dimension og opnå relevant information uden for deres jurisdiktionsområde. Det er derfor 
nødvendigt med en ramme, som kan sikre en effektiv håndhævelse af 
konkurrencereglerne. 
I Fællesskabet behandles de konkurrencemodvirkende fremgangsmåder rent faktisk på en 
måde, der er upartisk og ikke diskriminerer mellem medlemsstaterne. 
Konkurrencepolitikken er en hjørnesten i Fællesskabets retsorden. Men der findes ingen 
konkurrenceregler på globalt plan, og på mange eksterne markeder er midlerne til 
bekæmpelse af konkurrencemodvirkende fremgangsmåder, som undergraver vore 
virksomheders bestræbelser for at gøre sig gældende i konkurrencen, klart 
utilstrækkelige. 
Der er fire hovedårsager til, at det bør overvejes at indføre internationale 
konkurrenceregler: 
som led i Fællesskabets strategi til sikring af markedsadgang: 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder holder vore virksomheder borte fra 
markeder i tredjelande, men kan ikke bekæmpes effektivt uden internationale 
regler, fordi der ikke findes egentlige håndhævelsesmuligheder på markederne i 
de pågældende tredjelande. De europæiske virksomheder står også svagt i 
konkurrencen, hvis de skal konkurrere på verdensmarkedet med udenlandske 
virksomheder, der opererer fra hjemmemarkeder med mindre effektiv 
konkurrencepolitik. Multilaterale regler ville sikre mere ensartede 
konkurrencevilkår i verden; 
for at undgå rets- og jurisdiktionskonflikter mellem landene og sikre en gradvis 
konvergerende konkurrencelovgivning: der er et reelt behov for at minimere de 
jurisdiktionskonflikter og deraf følgende handelskonflikter, som ikke alene en 
ekstraterritorial anvendelse af visse konkurrencelove, men også anvendelsen af 
konkurrencelovene på konkurrencemodvirkende fremgangsmåder, der er 
mærkbare i udlandet, men gennemføres på det hjemlige jurisdiktionsområde, kan 
give anledning til. Konvergens og forebyggelse af konflikter vil også øge 
retssikkerheden for virksomheder, der opererer på forskellige 
jurisdiktionsområder, og mindske deres omkostninger ved at efterleve 
konkurrencelovgivningen; 
for at øge effektiviteten af og kohærensen i Fællesskabets egen håndhævelse af 
konkurrencepolitikken: konkurrencepolitikken er i den form, den har i mange 
lande, en nøglefaktor, når det drejer sig om at støtte den europæiske industris 
konkurrenceevne, beskytte vore sundt fungerende markedsøkonomier og 
maksimere forbrugernes velfærd. Det er nødvendigt med samarbejdsinstrumenter 
for at tage højde for globaliseringens virkninger; 
for via et øget engagement i håndhævelsen af konkurrencepolitikken at styrke 
samhandelssystemet, så det stemmer bedre overens med vore retssystemer og 
markedsøkonomier, som konkurrencelovgivningen er en fundamental del af. 
Disse begreber behandles yderligere nedenfor. 
b) Det konkurrencemæssige perspektiv 
Inden for Fællesskabet er fjernelsen af handelshindringerne og gennemførelsen af 
konkurrencelovgivningen forløbet parallelt. Denne approach er enestående på 
internationalt plan. Fællesskabets konkurrencepolitik har efter femogtredive års udvikling 
opnået fuld modenhed og er både konsekvent og neutral i sin anvendelse3. Fællesskabet 
er derfor blevet et stærkt integreret marked, hvor traktatens konkurrencebestemmelser 
beskytter fællesmarkedets integritet. Set i et bredere perspektiv er Fællesskabets 
konkurrencepolitik og -instrumenter imidlertid i alt væsentligt forblevet interne, 
indadvendte og begrænsede til virksomhedernes optræden inden for fællesmarkedet og 
samhandelen mellem vore medlemsstater. 
Sideløbende hermed har de medlemsstater, som ikke havde nogen 
konkurrencemyndigheder før Fællesskabets oprettelse, vedtaget en lovgivning og 
indført håndhævelsesstrukturer på nationalt plan. 
&àWÊmmmmiÊmÈ 
Der er ingen instrumenter til behandling af grænseoverskridende sager 
Mange lande eller regioner, som har gennemført omfattende konkurrencepolitikker, har 
ikke desto mindre ikke de nødvendige instrumenter til at anvende de interne 
konkurrenceregler på konkurrencemodvirkende fremgangsmåder med international 
dimension. Eksempelvis kan oplysninger af central betydning for undersøgelsen befinde 
sig uden for deres jurisdiktionsområde og dermed være uden for deres rækkevidde. Hvis 
der ikke kan fremskaffes det nødvendige bevis for konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder, er konkurrencemyndighederne afskåret fra at træffe afbødende 
foranstaltninger. 
Forhindring af retskonflikter og indbyrdes uforenelige afbødende foranstaltninger 
I løbet af 1980'erne og 1990'erne skete der et mærkbart opsving i antallet af internationale 
fusioner, strategiske alliancer, joint ventures, licensaftaler osv. Disse arrangementer kan 
blive undersøgt af forskellige myndigheder på samme tidspunkt, hvorved der opstår 
mulighed for retskonflikter eller indbyrdes uforenelige afbødende foranstaltninger i 
samme sag. I det ekstreme tilfælde kan lovgivninger, der er divergerende med hensyn til 
samme problemstilling, give sig udslag i indbyrdes modstridende konklusioner 
vedrørende lovligheden af den pågældende fremgangsmåde. Selv i de tilfælde, hvor 
opfattelserne om fremgangsmådens konkurrencemodvirkende natur er sammenfaldende, 
kan de afbødende foranstaltninger, som fastsættes i hvert jurisdiktionsområde, være 
indbyrdes uforenelige. 
En mere konvergerende lovgivning og samarbejde mellem konkurrencemyndighederne 
kan formindske sandsynligheden for, at sådanne konflikter opstår, og forbedre 
retssikkerheden for erhvervslivet. 
Undgåelse af unødigt dobbeltarbejde og dobbelte omkostninger 
Det kræver betydeligt arbejde og store omkostninger at undersøge erhvervsmæssige 
fremgangsmåder - både for konkurrencemyndighederne og de virksomheder, hvis 
fremgangsmåder underkastes undersøgelser. Hvis én og samme erhvervsmæssige 
fremgangsmåde ligger inden for flere jurisdiktionsområder, stiger omkostningerne 
tilsvarende. Et mere udbredt samarbejde og undgåelse af unødigt dobbeltarbejde kan 
formindske omkostningerne både for konkurrencemyndighederne og erhvervslivet. 
Eksportkarteller 
Med de nuværende regler har alle myndigheder store vanskeligheder ved at bekæmpe 
visse fremgangsmåder. Eksempelvis har eksportkarteller4 af handelsmæssige årsager 
(landenes ønske om at forbedre deres bytteforhold) ikke været omfattet af 
konkurrencelovgivningen i eksportlandene. Der har også været retlige og praktiske 
årsager til, at konkurrencelovgivningen ikke er blevet anvendt. Hvis der ikke kan 
registreres nogen virkning på eksportlandets marked, falder eksportkartellerne ikke ind 
Eksportkartellerne frembyder et særligt problem, fordi deres negative virkninger 
kun er mærkbare på importlandets marked, medens de relevante oplysninger 
befinder sig i eksportlandet. Eksportlandet har naturligvis hverken interesse i eller 
jurisdiktionsområde til at gribe ind. 
under konkurrencemyndighedens jurisdiktionsområde. For importlandets vedkommende 
påvirker eksportkartellerne markedet, hvorfor de falder ind under dets 
jurisdiktionsområde, men beviset for, at kartellet eksisterer, befinder sig uden for 
importlandets jurisdiktionsområde. 
I alle disse tilfælde er de instrumenter, der står til Fællesskabets og dets medlemsstaters 
rådighed, uhensigtsmæssige. 
Mere generelt kan Fællesskabet i den aktuelle liberaliserede verden ikke undvære en 
ekstern dimension af sin konkurrencepolitik. Fællesskabet har betydelig interesse i at 
tilstræbe samme engagement i håndhævelsen af konkurrencelovgivningen hos vore 
partnere på deres markeder, som vi præsterer over for virksomhederne på vore markeder 
uanset disses hjemland. 
c) Det handelsmæssige perspektiv 
Balance i adgangsmulighederne 
De konkurrencemodvirkende fremgangsmåder påvirker den balance i 
adgangsmulighederne, som medlemmerne af WTO har forhandlet sig frem til. De er med 
blandt de kommende hindringer for samhandelen i en liberaliseret verden. Anvendelsen 
af konkurrencelovgivningen bidrager til at skabe markedsadgang og sikre generel 
åbenhed og stabilitet i samhandelssystemet. Fællesskabets indsats på dette område skal 
nødvendigvis modsvares af en tilsvarende indsats fra vore partneres side. 
Konkurrencepolitikken er nu klart handelsrelateret, og anvendelsen af 
konkurrencelovgivningens principper på eksportmarkederne vil bidrage til at udjævne 
forskellene og skabe lige konkurrencevilkår for vore firmaer på de internationale 
markeder. 
Medens regeringerne i dag er underkastet meget strenge internationale discipliner med 
hensyn til de love, de vedtager, eller de foranstaltninger, de træffer, så snart disse har 
indvirkning på samhandelen, findes der ikke nogen regler på internationalt plan om 
kontrol med konkurrencemodvirkende erhvervsmetoder. Disse metoder kan erstatte 
formelle statslige hindringer, som er reduceret eller helt fjernet. Det kan hævdes, at 
virksomhedernes incitament til at give sig i kast med konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder, som hæmmer markedsadgangen (såsom karteller kombineret med 
boykotforanstaltninger, udstødende misbrug af dominerende stilling, udstødende 
vertikale begrænsninger), øges i takt med formindskelsen af toldsatser og andre 
handelshindringer. Efterhånden som de industrielle strukturer i de nye økonomier bliver 
mere sofistikerede, vil også de metoder, virksomhederne benytter for at beskytte 
markedet mod konkurrence fra udlandet blive mere sofistikerede. Endelig kan de 
regeringer, hvis muligheder for at støtte de hjemlige industrier ved hjælp af 
administrative foranstaltninger er blevet beskåret af de internationale regler, fristes til at 
føre en lav profil med hensyn til konkurrencelovgivningens standarder eller håndhævelse 
eller til at indrømme undtagelser for at beskytte bestemte industrisektorer. 
Skønt der rent faktisk findes konkurrenceregler på mange af vore eksportmarkeder, er det 
ofte umuligt at bekæmpe konkurrencemodvirkende fremgangsmåder uden aktiv 
håndhævelse fra den nationale konkurrencemyndigheds side. I mangel af internationale 
regler er vore virksomheder udelukkende henvist til det engagement og den loyalitet, som 
udvises af myndigheder i tredjelande, når de skal have løst deres problemer5. 
Den seneste udvikling bekræfter, at reelle eller formodede konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder kan føre til gnidninger i samhandelen, og at samhandelssystemet er ude 
af stand til at bilægge tvister, når der ikke er aftalt særlige adfærdsregler6. 
Handelsinstrumenter 
En uhensigtsmæssig anvendelse af konkurrenceprincipper på forskellige markeder kan 
have andre handelsmæssige virkninger. Kartel dannelse eller tilsvarende restriktive 
fremgangsmåder i et fremmed land kan gøre det muligt for virksomheder at indtjene 
profitter i hjemlandet, der er større end i en konkurrencesituation, og derefter sælge varer 
på eksportmarkederne til dumpingpris (dvs. under produktionsprisen). Dette kan føre til, 
at importlandet tager lovlige handelsinstrumenter såsom antidumpingtold i anvendelse. 
Men brugen af handelsinstrumenter vil ikke ændre på aktiviteten på eksportlandets eget 
marked, og sådanne instrumenter kan desuden have negative bivirkninger. Ud fra et 
økonomisk synspunkt er det derfor mindre effektivt end at bekæmpe den pågældende 
fremgangsmåde på den eksporterende virksomheds hjemmemarked. 
Selv når der ikke er tegn på dumping, kan den beskyttelse, der ydes virksomhederne via 
en uhensigtsmæssig anvendelse af konkurrencereglerne på deres hjemmemarked, give 
dem en fordelagtig stilling, når de konkurrerer på markeder i udlandet. 
d) Jurisdiktionelle spørgsmål: undgåelse af ensidige foranstaltninger 
Nogle konkurrencemyndigheder fører en politik, der har til formål at afbøde problemer 
med markedsadgang som følge af konkurrencemodvirkende fremgangsmåder på 
udenlandske markeder ved at udvide det territoriale dækningsområde for deres nationale 
konkurrenceregler. Dette skaber jurisdiktions-7 og suverænitetsproblemer og kan føre til 
Det skal dog bemærkes, at håndhævelsesordningen i USA udtrykkelig tager sigte 
på private retssager ved civile domstole: de private parter anspores aktivt til at 
indbringe sager som følge af muligheden for at få store erstatninger. Private parter 
kan også påberåbe sig konkurrencebestemmelserne i EF-traktaten og de nationale 
lovgivninger ved de nationale domstole. Dog er der ofte ikke let adgang til 
nationale domstole i tredjelande. 
I maj 1995 indgav Kodak en klage ("petition") til den amerikanske regering 
(USTR) i henhold til Section 301 i den amerikanske Trade Act med påstand om, 
at der findes konkurrencemodvirkende forhold, som begrænser den åbne adgang 
til det japanske marked for film og papir til almindelig fotografering. 
Der henvises til USA's retningslinjer af 1995 for international håndhævelse af 
antitrust-lovgivningen. USA's forsøg på at gennemtvinge sin lovgivning uden for 
sit jurisdiktionsområde har bevirket, at Canada, Frankrig, Tyskland, Det Forenede 
Kongerige, Nederlandene og Schweiz har vedtaget en blokerende lovgivning. 
konflikter mellem lande. Desuden er effektiviteten af en sådan politik begrænset som 
følge af de retlige og praktiske hindringer for mulighederne for at søge information uden 
for ens eget jurisdiktionsområde. 
Et forstærket internationalt samarbejde vil antagelig gøre det mindre nødvendigt for 
konkurrencemyndighederne at gribe til ekstraterritoriale foranstaltninger. Der er tydelige 
fordele forbundet med at løse problemerne ved samarbejde, navnlig hvis et sådant 
samarbejde øger sandsynligheden for, at de konkurrencemodvirkende fremgangsmåder 
bekæmpes effektivt. 
e) Den historiske baggrund og den seneste udvikling 
Der har tidligere været taget mange initiativer til fastlæggelse af regler om 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder. Havanna-chartret var baseret på et koncept 
om omfattende regler for både offentlige og private fremgangsmåder, og et helt kapitel 
vedrørte kun restriktive erhvervsmæssige fremgangsmåder8. Chartret blev imidlertid ikke 
ratificeret og blev efterfulgt af den mere beskedne GATT, som behandlede 
berøringsfladerne mellem samhandel og konkurrence ved en række lejligheder i 
1950'erne og 1960'erne, dog uden noget klart resultat9. I 1970'erne forhandlede man sig 
på udviklingslandenes begæring endelig frem til en fuldstændig konkurrencekodeks i 
UNCTAD's regi10. Dennes bestemmelser er ikke bindende. 
OECD har i mange år udført et omfattende arbejde på området international konkurrence. 
Organisationen har vedtaget en henstilling, som omfatter et ikke-bindende, men alligevel 
fungerende instrument for formidling af information mellem myndigheder, og denne er 
revideret ved flere lejligheder11. 
Section 301 i Trade Act af 1974 gør det desuden muligt at træffe 
handelsforanstaltninger, som opvejer, at udenlandske regeringer tolererer 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder. 
8 Der er tale om kapitel V. Ifølge chartret fra 1947 skulle der oprettes en 
international handelsorganisation til at overvåge verdenshandelen. Organisationen 
skulle bemyndiges til at gribe ind over for konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder: den skulle have haft en undersøgelseskapacitet og have været 
bemyndiget til at vedtage henstillinger om afbødende foranstaltninger. Chartret, 
der også omfattede investeringsregler, blev ikke vedtaget, og en række af dets 
bestemmelser blev samlet i den mindre ambitiøse GATT-overenskomst, der den 
1. januar 1995 blev afløst af WTO-overenskomsten. 
9 Der henvises til GATT BISD 7S/29, 9S/28,170. 
10 Sættet af multilateralt aftalte retfærdige principper og regler for kontrol af 
restriktive erhvervsmæssige fremgangsmåder blev vedtaget af FN's 
generalforsamling i december 1980 (FN-dok. A/35/48 (1980)). 
11 Ændret i 1995. Denne henstilling omfatter en procedure for frivillig bilæggelse af 
tvister, som aldrig har været brugt (C(95) 130 endelig udg.). 
WTO har begrænsede skræddersyede regler om konkurrence i hver af sine tre "nøgle"-
aftaler12. Til den almindelige overenskomst om handel med varer (GATT) er der knyttet 
en aftale om handelsrelaterede investeringsforanstaltninger (TRIMs), ifølge hvilken der 
inden for fem år efter dens ikrafttræden skal foretages en fornyet undersøgelse af, om 
aftalen skal suppleres med bestemmelser om konkurrencepolitik13. Aftalen om 
handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs) indeholder bestemmelser 
om kontrol med konkurrencemodvirkende fremgangsmåder eller betingelser i 
licenskontrakter vedrørende overførsel af teknologi eller anden fortrolig information. 
Desuden anerkender den landenes ret til at regulere sådanne fremgangsmåder via deres 
nationale lovgivning og åbner mulighed for konsultationer og udveksling af oplysninger 
mellem regeringerne, hvis der er en begrundet formodning om, at licensmetoderne eller 
betingelserne udgør et misbrug og har ugunstig indvirkning på konkurrencen på det 
relevante marked. Tilsvarende indeholder den almindelige overenskomst om handel med 
tjenesteydelser (GATS) bestemmelser om konsultation og udveksling af oplysninger 
svarende til bestemmelserne i TRIPs-aftalen og forpligter landene til at påse, at 
monopollignende leverandører af tjenesteydelser ikke misbruger deres stilling på 
områder, der ligger uden for dækningsområdet for deres monopol. 
Disse bestemmelser åbner dog kun særdeles begrænset mulighed for effektiv kontrol med 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder på internationalt plan. Vigtigere er det 
imidlertid, at mangelen på mere omfattende multilaterale principper og standarder for 
konkurrencepolitikkens anvendelse og håndhævelse kan undergrave tidligere og 
nuværende bestræbelser for at liberalisere den internationale samhandel. 
Sideløbende med de ovennævnte udviklingsforløb har et voksende antal lande forhandlet 
sig frem til bilaterale aftaler om samarbejde mellem deres konkurrencemyndigheder. I 
Unionen er der indgået sådanne aftaler både på fællesskabsplan og nationalt plan. På 
fællesskabsplan er der eksempelvis indgået en samarbejdsaftale med USA. Den 
indeholder bl.a. bestemmelser om information om en parts håndhævelsesaktiviteter, som 
kan øve indflydelse på væsentlige interesser hos den anden part, informationsudveksling 
12 WTO har tre "nøgle"-aftaler, som dækker handel med varer (GATT), handel med 
tjenesteydelser (GATS) og handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder 
(TRIPs). Overenskomsten om oprettelse af WTO selv og forståelsen vedrørende 
bilæggelse af tvister er fælles for de tre separate aftaler. Desuden omfatter WTO 
en række plurilaterale aftaler, som kun er bindende for de parter, der har 
underskrevet dem. 
GATT-overenskomsten om handel med varer omfatter en bestemmelse, der sikrer 
forretningsmæssige fremgangsmåder i virksomheder med sær- eller enerettigheder 
(artikel XVII i GATT - som ikke fungerer særlig godt). Det er blevet hævdet, at 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder kan bekæmpes ved hjælp af en såkaldt 
"non-violation"-klage. 
Der føres i øjeblikket i OECD forhandlinger om multilaterale investeringsregler, 
og WTO kan tænkes at indlede et arbejde på dette område i nær fremtid. 
Konkurrencereglerne kan bidrage til at sikre, at (udenlandske) investeringer kun 
foretages på sunde og konkurrencebetonede vilkår. 
m i 
under visse omstændigheder, konsultation og samarbejde og undgåelse af konflikter om 
håndhævelsesaktiviteter. Det såkaldte "positive comity"-instrument (udvisning af 
imødekommenhed) skiller sig ud14, fordi det gør det muligt for en part, hvis vitale 
interesser undergraves af konkurrencemodvirkende fremgangsmåder på den anden parts 
område, at anmode denne om at undersøge dem og træffe egnede foranstaltninger. Som 
hovedregel er der også sket en udvikling i disse aftalers substans, og deres indhold er 
bedre udviklet i dag end tidligere. 
Uanset den almindelige konsensus om, at et mere dybtgående bilateralt samarbejde 
mellem konkurrencemyndigheder skal nyde fremme, er de bilaterale samarbejdsaftaler 
stadig forholdsvis begrænsede, ligesom det er tilfældet for arbejdet i OECD, både med 
hensyn til dækningsområde og virkning. Årsagen hertil er for dækningsområdets 
vedkommende, skønt dette er stadig voksende, at EU og et lille antal lande, der er meget 
aktive inden for konkurrencepolitikkens håndhævelse, er de eneste, der har indgået 
sådanne aftaler, og for virkningens vedkommende, at disse aftaler ikke indeholder 
materielle regler eller principper. 
Et andet spørgsmål er, om en udbredelse af sektorspecifikke handelsaftaler, som 
indeholder konkurrenceregler, der hver har sine særlige kendetegn, kan holdes kohærent. 
Dette får større betydning i takt med, at sammenkædningen af handel med varer, handel 
med tjenester og udenlandske investeringer tager til i styrke, og de respektive geografiske 
markeder overlapper hinanden. I bedste fald vil virksomhederne presse regeringerne til at 
påse, at deres politikker er strømlinede og konsistente. I værste fald vil de søge at udnytte 
bestemmelserne i sådanne aftaler til snæver selskabsfordel via "forum-shopping" (valg af 
den jurisdiktionsmyndighed, der giver den gunstigste behandling). 
Det vil til den tid være nødvendigt at overveje mulighederne for at føre en bedre 
koordineret politik, som omfatter en række lande og alle økonomiske sektorer. 
II. HVILKET FORUM ER DET RETTE? 
Der findes fire alternative fora, som kan huse en international ramme: OECD, UNCTAD, 
forhandlinger, der fører frem til en enkeltstående aftale, og WTO. 
OECD har længe været aktiv på området internationale konkurrenceregler og råder over 
et uafhængigt sekretariat. Den har den organisatoriske kapacitet til at forestå 
forhandlingerne om en aftale om internationale konkurrenceregler. Der knytter sig dog tre 
ulemper til OECD: organisationen kan ikke fremvise gode resultater med hensyn til 
bindende forpligtelser og bilæggelse af tvister, den står ikke for disciplinerne på området 
konkurrencerelaterede handelsforanstaltninger (der behandles i WTO's regi), og - som 
noget meget vigtigt - dens medlemskreds er begrænset. 
UNCTAD udviklede i 1970'erne en fuldstændig konkurrencekodeks, som er blevet 
revideret med jævne mellemrum. Mange af de indvendinger, der gælder for OECD, 
14 Der henvises til artikel V. 
10 
gælder desværre også for UNCTAD, nemlig mangelen på erfaringer med bindende 
forpligtelser og ingen overlapning med konkurrencerelaterede handelsdiscipliner (der 
behandles i WTO's regi). 
Det kan blive vanskeligt at samle den nødvendige politiske tilslutning i forskellige lande 
til en uafhængig enkeltstående aftale, og der ville antagelig knytte sig større 
generalomkostninger til forvaltningen deraf. 
WTO er den vigtigste kandidat til hvervet som forum for konkurrencereglerne; dens 
medlemskreds omfatter næsten alle verdens lande15. WTO kan imødekomme såvel 
industri- som udviklingslandenes forskellige interesser og betænkeligheder på 
afbalanceret vis. 
WTO er den eneste institution for handelsrelaterede internationale økonomiske regler, 
som anerkendes af alle. Mange af dens aktuelle regler er nært beslægtet med 
konkurrencespørgsmål (navnlig reglerne vedrørende subsidier, statsvirksomheder og 
intellektuelle ejendomsrettigheder). Nogle af dens aftaler har allerede en række særlige 
bestemmelser til bekæmpelse af konkurrencemodvirkende fremgangsmåder (se i punkt 
Le ovenfor). 
WTO's institutionelle infrastruktur omfatter en ordning til sikring af gennemsigtighed og 
overvågning via anmeldelseskrav og bestemmelser om overvågning. Disse er fælles for 
mange WTO/GATT-aftaler. Desuden er WTO forum for kontinuerlig forhandling og 
konsultation, hvor medlemmerne kan bringe deres handelsrelaterede 
konkurrencemæssige betænkeligheder på bane. Desuden har organisationen en udbygget 
og lovfæstet ordning til bilæggelse af tvister mellem regeringerne. Denne kan håndhæve 
aftalte regler og danne grundlag for konfliktløsning. 
Desuden åbner WTO mulighed for forhandlinger om en aftale om særlige anliggender 
mellem et begrænset antal medlemmer (hvorved der indgås en såkaldt plurilateral aftale i 
henhold til bilag IV til WTO-overenskomsten). 
III. EN INTERNATIONAL RAMME FOR KONKURRENCEREGLER - DE 
VIGTIGSTE ASPEKTER 
Det har været en klar antagelse ved udarbejdelsen af denne meddelelse, at en oprettelse af 
en international konkurrencemyndighed med egne undersøgelses- og 
håndhævelsesbeføjelser ikke på mellemlang sigt er nogen realistisk mulighed. Landene 
ville på det aktuelle stade være uvillige til at acceptere de bånd, som en sådan struktur 
lægger på den nationale suverænitet og de nationale politikker. De forslag, der fremsættes 
nedenfor og i bilaget, afspejler derfor en mere beskeden approach, som bygger på 
bindende tilsagn for regeringerne og omfatter interguvernementale procedurer. Det er 
Mere end femogtyve tidligere statshandelslande, herunder Kina og Rusland, fører 
i øjeblikket forhandlinger med henblik på tiltrædelse af WTO. 
11 
også denne model, som opbygningen af det internationale samhandelssystem siden anden 
verdenskrig har været baseret på. 
Arbejdet med opbygningen af en ramme for internationale konkurrenceregler vil 
antagelig have størst chance for at gøre fremskridt, hvis der vælges en gradvis approach. 
Sigtet bør være at styrke koordinationen af konkurrencepolitikken trinvis (en approach 
baseret på "byggeklodser"). Dette kan opnås ved nedsættelse af en arbejdsgruppe i WTO, 
hvorved det indledende arbejde kan begrænses til de områder, hvor der hurtigt kan 
konstateres konsensus, medens de mere ambitiøse målsætninger udsættes til senere. De 
vigtigste skridt er følgende: 
a) Fastlæggelse af interne konkurrencestrukturer 
Et første skridt kunne tages af de medlemmer af WTO, som individuelt har påtaget sig at 
sikre interne konkurrencestrukturer. Hovedelementerne i en sådan struktur ville være: 
at have grundlæggende konkurrenceregler i de interne love til bekæmpelse af 
konkurrencemodvirkende fremgangsmåder såsom restriktive aftaler mellem 
virksomheder, misbrug af dominerende stilling og fusioner 
at have eller skabe interne håndhævelsesstrukturer til sikring af en effektiv 
gennemførelse af de nævnte regler, herunder egnede undersøgelsesinstrumenter 
og passende sanktioner 
at sikre private parter adgang til de interne håndhævelsesmyndigheder, herunder 
de nationale domstole, på retfærdige, gennemsigtige og ikke-diskriminerende 
betingelser. 
b) Vedtagelse af fælles regler 
Sideløbende hermed kunne medlemmerne af WTO søge at fastlægge en kerne af fælles 
principper og arbejde for at få dem gennemført på internationalt plan. Dette ville: 
fremme lige konkurrencevilkår overalt i verden 
fremme samarbejdet mellem konkurrencemyndighederne og bane vej for en 
koordination af den internationale håndhævelsesaktivitet 
fremme en gradvis konvergens i konkurrencelovgivningerne. 
Der kan gradvis og i flere trin udvikles fælles principper eller regler. Det kan i første 
omgang være hensigtsmæssigt at koncentrere sig om horisontale begrænsninger (karteller 
for pris- eller produktionsfastsættelse eller markedsdeling, "bid-rigging" (samordning af 
budgivningen), gruppeboykot, eksportkarteller). Arbejdet med andre fremgangsmåder 
(misbrug af dominerende stilling, visse vertikale begrænsninger såsom 
eneforhandlingsaftaler) kan påbegyndes sideløbende dermed, men kan tage længere tid. 
12 
c) Fastlæggelse af et samarbejdsinstrument for konkurrencemyndighederne 
Gennemsigtighed er en vigtig del af rammen for konkurrencen. Der kan fastlægges 
bestemmelser om anmeldelse, informationsudveksling og samarbejde mellem 
konkurrencemyndigheder. Disse kunne omfatte bestemmelser om samarbejdsprocedurer, 
eksempelvis hvis myndigheder igangsætter parallelle undersøgelser vedrørende samme 
fremgangsmåde. Desuden kan de negative og positive "comity"-instrumenter 
videreudbygges16. 
d) Bilæggelse af tvister 
Ud over WTO's naturlige rolle som stående forum for forhandlinger om tilpasning eller 
udbygning af regler og forpligtelser, som der er opnået enighed om, forvalter 
organisationen en foriigsmekanisme, der bidrager til at bilægge tvister mellem regeringer 
i tilfælde, hvor et land erklærer, at de aftalte WTO-regler er blevet krænket. Private parter 
har ikke adgang til WTO's ordning til bilæggelse af tvister. WTO-mekanismerne kan 
tages i anvendelse, hvis et land eksempelvis undlader at oprette en indenlandsk 
konkurrencestruktur, eller hvis det i en bestemt sag undlader at reagere på en anmodning 
om håndhævelsesforanstaltninger fra et andet WTO-medlems side. De relevante regler 
kan om nødvendigt afpasses efter konkurrencelovgivningens og -politikkens særlige 
karakteristika og kan tages i anvendelse gradvis. 
De ovennævnte begreber behandles mere fyldestgørende i bilaget. 
IV. ANDRE RELEVANTE SPØRGSMÅL 
a) Hvem skal deltage? 
En international aftale om konkurrenceregler vil være til gavn for alle nationer, der er 
medlem af verdenshandelssamfundet. Alle lande kan deltage i en aftale om, at der skal 
indsættes konkurrenceretlige bestemmelser i deres nationale lovgivning. 
Samtidig vil anvendelsen af samarbejds- og håndhævelsesbestemmelser gøre det 
nødvendigt for alle deltagende lande at råde over en højt specialiseret administration, som 
kan håndtere følsom information og vurdere de erhvervsmæssige fremgangsmåder på en 
dynamisk baggrund. Mange udviklingslande har endnu ikke et sådant administrativt 
maskineri til rådighed. 
Disse kan finde inspiration i OECD's bestemmelser og en række bestemmelser i 
bilaterale aftaler. Princippet for negativ "comity" indebærer, at en part tager 
hensyn til en anden parts væsentlige interesser, før der gribes ind. Via det positive 
"comity"-instrument (se tillige ovenfor på s. 7) kan en part anmode en anden part 
om på grundlag af dennes egne beføjelser at undersøge aktiviteter, som krænker 
den første parts væsentlige interesser. 
13 
Det er derfor realistisk at forvente, at samarbejdsbestemmelserne i en konkurrenceaftale -
dersom der vedtages sådanne - i første omgang kun skal gælde for et begrænset antal 
signatarstater med veludbyggede konkurrencemyndigheder. Bestemmelserne kan 
indledningsvis gælde for industrilande og mere avancerede udviklingslande og derefter 
gradvis blive udvidet til også at gælde for andre lande. Ethvert land, som lever op til 
aftalens bestemmelser, bør være berettiget til at deltage. 
De forskellige lande kan i givet fald samarbejde i forskelligt omfang, eksempelvis med 
hensyn til informationsudveksling. 
b) Udviklingslandenes interesse 
De private konkurrencemodvirkende fremgangsmåder har længe vakt bekymring blandt 
udviklingslandene. Efterhånden som mange multinationale virksomheders omsætning er 
blevet større end de mellemstore udviklingslandes BNP, er disse i stigende grad kommet 
til den erkendelse, at der er behov for et minimum af disciplin i de private 
fremgangsmåder på deres markeder. Det var som reaktion herpå, at UNCTAD udviklede 
sin konkurrencekodeks i 1980. På baggrund af denne holdning kan det forventes, at 
udviklingslandene vil støtte en yderligere udbygning af de internationale regler, i hvert 
fald hvis disse kommer til at omfatte fremgangsmåder såsom eksportkarteller, der i dag 
unddrager sig effektiv kontrol17. 
Selv om bestemmelserne om samarbejde mellem konkurrencemyndighederne (der 
henvises til punkt IE a ovenfor) i første omgang ikke kommer til at gælde for 
udviklingslandene, vil de nyde godt af den øgede kontrol med konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder med international dimension. Desuden vil de ligesom de øvrige 
medlemmer af WTO have adgang til bestemmelserne om bilæggelse af tvister, hvis andre 
lande ikke i tilstrækkeligt omfang har gennemført de vedtagne basisregler og indført 
håndhævelsesstrukturerne. De vil også nyde godt af industrilandenes og de 
nyindustrialiserede landes accept af mestbegunstigelsesforpligtelserne på 
konkurrenceområdet, også selv om deres egne forpligtelser bliver mindre omfattende 
(f.eks. som følge af overgangsperioder). Endelig vil alle medlemmer af WTO, altså også 
udviklingslandene, nyde godt af eventuelle tvistbilæggelsesafgørelser, som kan skabe nye 
muligheder for markedsadgang. 
I den udstrækning konkurrencereglerne kan sikre, at investeringerne foretages på sunde 
og loyale betingelser, kan de effektive konkurrencestrukturer fremme anvendelsen af 
liberale investeringsordninger. 
17 Det skal dog bemærkes, at en konkurrencemæssig ramme ikke er noget 
universalmiddel mod de vanskeligheder, som udviklingslandene står over for som 
følge af deres begrænsede indenlandske instrumenter og undersøgelseskapacitet. 
Dette gør det endnu mere nødvendigt, at udviklingslandene får mulighed for at 
nyde godt af faglig bistand. 
14 
Det er et kompliceret arbejde og kræver betydelige ressourcer og massiv uddannelse at 
oprette hensigtsmæssige konkurrencestrukturer. En ramme for konkurrencen bør omfatte 
bestemmelser om faglig bistand til de lande, der anmoder derom. 
c) Forbindelsen med instrumenter til forsvar af samhandelen 
Forbindelsen mellem opbygningen af en ramme for konkurrencen og de eksisterende 
handelsinstrumenters funktionsmåde er et spørgsmål af central betydning i debatten om 
samhandel og konkurrence. Det er sandt, at indsættelse af konkurrencebestemmelser i 
handelslovgivningen og/eller en mere omfattende og effektiv håndhævelse af 
konkurrencepolitikken via et øget internationalt samarbejde vil mindske behovet for at 
anvende instrumenter til forsvar af samhandelen. Konkurrenceinstrumenterne kan dog 
ikke træde i stedet for handelsinstrumenterne. Sidstnævnte instrumenter mister kun deres 
raison d'être i en situation med fuldt integrerede markeder. En ramme for 
konkurrenceregler vil derfor supplere den nuværende lovgivning om samhandelen og 
skabe et nyt instrument til bekæmpelse af konkurrencemodvirkende fremgangsmåder på 
markeder, der ikke er integrerede. Udviklingen af nye instrumenter vil således supplere, 
men ikke erstatte de nuværende instrumenter. 
Et eksempel på det ovenstående findes i EF selv. Der kan ikke træffes antidumping­
foranstaltninger på Fællesskabets indre marked, fordi der er tale om et fuldt integreret 
marked18. Denne integration har for medlemsstaterne været ensbetydende med fjernelse 
af alle toldsatser, fjernelse af foranstaltninger med samme virkning som told (der er et 
bredere begreb end GATT's forpligtelse til national behandling) og vedtagelse af de fire 
friheder (varer, tjenesteydelser (herunder etablering), kapital (herunder investeringer) og 
arbejdskraft). Dertil er kommet programmet for det indre marked og sikringen af relativt 
stabile valutakurser. Konkurrencelovgivningen er konkret blevet anvendt af en 
myndighed med autonome undersøgelses- og håndhævelsesbeføjelser, bl.a. med den 
udtrykkelige målsætning at integrere medlemsstaternes markeder. Ingen af disse 
elementer anvendes inden for verdenshandelen, som den foregår i dag. Endelig er den i 
punkt II ovenfor behandlede ramme langt mindre gennemgribende end EF's 
konkurrencestrukturer og mangler at bevise sin værdi. 
d) Forbindelsen med Fællesskabets retsorden cg medlemsstaterne 
Det har været en grundlæggende antagelse ved udarbejdelsen af denne meddelelse, at en 
ramme for konkurrenceregler, som man forhandler sig frem til WTO, er forenelig med 
EØS-aftalen mellem EF og EFTA-landene følger samme approach: der kan ikke 
træffes antidumping-foranstaltninger på områder, hvor "acquis communautaire" er 
overtaget af EFTA. Derimod kan der stadig træffes antidumping-foranstaltninger i 
samhandelen mellem Fællesskabet og landene i Central- og Østeuropa, ligesom 
det er tilfældet i samhandelen mellem USA, Canada og Mexico inden for 
rammerne af NAFTA. Det samme er i øvrigt tilfældet for samhandelen mellem 
EU og Tyrkiet: på trods af aftalen om en toldunion er det stadig muligt at træffe 
antidumping-foranstaltninger. 
15 
EF's konkurrenceregler, navnlig EF-traktatens bestemmelser. WTO-instrumentet vil, som 
der er tradition for det i GATT/WTO, gælde for regeringer og ikke være selvstyrende 
eller have direkte virkning. Desuden vil det være meget mere generelt end de relevante 
bestemmelser i EF-retten, og hovedvægten vil på de første trin blive lagt på 
proceduremæssige forpligtelser. Alene af disse årsager er det højst usandsynligt, at der vil 
kunne opstå gnidninger mellem en rapport fra et WTO-panel om WTO-reglerne og De 
Europæiske Fællesskabers Domstols retspraksis vedrørende artikel 85 og 86 og den 
dermed forbundne lovgivning19. 
Desuden er virksomhederne allerede - også inden for Fællesskabet - omfattet af 
forskellige konkurrenceordninger, og sigtet med en international ramme er netop at 
fremme en ligevægtig og rationel anvendelse af konkurrenceprincipper på forskellige 
markeder. 
Et andet spørgsmål vedrører deltagelsen i en international ramme. Når konkurrencen ikke 
udelukkende falder ind under Fællesskabets kompetence, kan internationale sager enten 
vedrøre Fællesskabet (hvis der er tale om samhandel mellem medlemsstater) eller en 
enkelt medlemsstat (hvis det kun er denne, der er omfattet). En regelramme skal omfatte 
begge tilfælde, samtidig med at Fællesskabets aktivitet på handelsområdet bevares som 
en helhed. 
V. KONKLUSIONER 
Kommissionen anmoder Rådet om at tage denne meddelelse til efterretning. 
Under henvisning til, at der på verdensplan opnås større konvergens, forbedrede 
konkurrencestandarder og forbedret håndhævelse af konkurrencelovgivningen ved en 
øget multilateral indsats, 
i betragtning af, at en international ramme for konkurrenceregler kan skabe ensartede 
konkurrencevilkår og derigennem formindske omkostninger, fordrejninger og konflikter i 
den internationale samhandel som følge af forskellige interne konkurrenceordninger, 
/ erkendelse af, at et mere omfattende multilateralt samarbejde på konkurrenceområdet 
ved siden af det fortsatte bilaterale samarbejde med de vigtigste partnere er ønskeligt og 
gennemførligt i den aktuelle situation og vil yde et vigtigt bidrag til skabelsen af en mere 
effektiv, stabil og integreret global økonomi, som både vil komme Fællesskabet, dets 
medlemsstater og WTO's medlemmer til gode 
Et område, hvor et WTO-instrument og de tilsvarende EF-bestemmelser er endnu 
tættere beslægtet, end tilfældet er på konkurrenceområdet, er antidumping. På 
dette område udgør EF-bestemmelserne endog en implementering af WTO-
instrumentet, og der har ikke hidtil været nogen gnidninger mellem panelrapporter 
baseret på WTO-instrumentet og De Europæiske Fællesskabers Domstols domme 
på grundlag af EF-bestemmelserne. 
i erkendelse af, at den mulige opbygning af en international ramme for konkurrenceregler 
er i alle handelsnationers interesse uanset deres udviklingsniveau, og 
i betragtning af, at Fællesskabet har gode erfaringer med anvendelsen af ensartede 
konkurrenceprincipper fra land til land 
foreslår Kommissionen, at Rådet drager konklusioner efter følgende hovedlinjer: 
Fællesskabet bør fastlægge en holdning med henblik på WTO's ministermøde i 
Singapore i december 1996; det bør foreslås WTO's medlemmer, at 
organisationen nedsætter en arbejdsgruppe til fra 1997 og fremover at foretage 
sonderende undersøgelser af mulighederne for at opbygge en international ramme 
for konkurrenceregler 
en sådan ramme bør navnlig omfatte: et tilsagn fra alle landes side om at ville 
indføre interne konkurrenceregler og håndhævelsesstrukturer og fra et begrænset 
antal landes side om at ville indføre et instrument, der gør det muligt at udveksle 
oplysninger mellem konkurrencemyndigheder, et instrument til anmodning om 
foranstaltninger på udenlandske markeder og en interguvernemental mekanisme 
til bilæggelse af tvister 
det europæiske erhvervsliv bør konsulteres og i passende omfang inddrages i 
arbejdet i takt med, at der sker fremskridt på dette område 
Fællesskabet bør gå foran på dette område og tage initiativ til bestræbelser for at 
skabe international konsensus og anspore andre WTO-medlemmer til at støtte det 
multilaterale arbejde på dette område 
og at Rådet anmoder OECD og UNCTAD om at videreføre arbejdet med samhandel og 
konkurrence under hensyn til udviklingen i WTO. 
17 
BILAG 
I dette bilag skitseres de vigtigste begreber, der er nævnt i del IQ i meddelelsen. Mange af 
begreberne stammer fra OECD-dokumenter og andre kilder og er medtaget i et 
sonderende øjemed: 
a) Fastlæggelse af interne konkurrencestrukturer 
Processen hen imod en international ramme for konkurrenceregler kan gennemføres 
gradvis. Et første trin kunne være at sikre, at hvert enkelt lands nationale lovgivning 
omfatter konkurrenceregler, der dækker restriktive aftaler, misbrug af dominerende 
markedsstilling og fusioner. Dette kunne omfatte et sæt retfærdige procedurer, der sikrer 
effektiv anvendelse af reglerne, herunder undersøgelsesinstrumenter og passende 
sanktioner, samt adgang til retssystemet, gennemsigtighed og ikke-diskrimination. 
Skønt et voksende antal lande har en sofistikeret konkurrencelovgivning til sikring af 
effektiv kontrol med restriktive erhvervsmæssige fremgangsmåder, mangler visse 
(udviklings)lande stadig at vedtage sådanne regler. Der knytter sig den yderligere fordel 
til en aftale mellem alle lande om at vedtage konkurrenceregler, at de interne domstole 
bliver en integrerende del af håndhævelsesprocedurerne, således som de allerede nu er det 
i de fleste industrilande20. Virksomhederne kan derefter ikke forpligtes til at overholde 
aftaler, som er forbudt: det vil nemlig ikke være muligt at håndhæve disse via de 
nationale domstole. 
Et andet vigtigt spørgsmål er den sektormæssige dækning. En undersøgelse, som OECD 
foretog for nylig, viste, at der selv i OECD-landene er stor forskel på 
konkurrencelovgivningens dækningsområde: de fleste lande holder visse af de 
økonomiske sektorer uden for deres konkurrencelovgivnings dækningsområde21. Det 
første trin i behandlingen heraf kan omfatte en udarbejdelse af en liste over disse sektorer 
og et tilsagn om "stand-still" og gradvis reduktion fra alle landes side22. 
Konkurrencereglerne bør ligeledes finde anvendelse på alle økonomiske aktører. 
Offentlige virksomheder og virksomheder med sær- eller enerettigheder bør være 
omfattet; dette gælder dog ikke den del af deres erhvervsudøvelse, hvor deres offentlige 
hverv har forret frem for de interesser, der knytter sig til konkurrencelovgivningens 
anvendelse. 
20 
22 En lignende approach blev fulgt under forhandlingerne i Uruguay-rundens regi 
om respekten for intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs). 
Oversigt over konkurrencelovgivningens og -politikkernes dækningsområde 
udarbejdet af prof. B. Hawk. 
Der henvises til OECD's arbejde på dette område. 
18 
m i 
b) Vedtagelse af fælles reeler 
Der er almindelig enighed om, at horisontale restriktive fremgangsmåder har negativ 
indvirkning på konkurrencen: det gælder karteller, markedsdeling, boykot af udenlandske 
virksomheder, prisfastsættelse, "bid-rigging" (samordning af budgivningen) og kollektive 
eneaftaler. Det bør være muligt på et tidligt stade at fastsætte internationale bestemmelser 
til bekæmpelse af disse fremgangsmåder. De relevante bestemmelser bør også omfatte 
eksportkarteller. Disse er undtaget fra eksportlandenes konkurrencelovgivning. Skønt 
sådanne karteller er dækket af de fleste importlandes lovgivning23, er det vanskeligt at 
bekæmpe dem, fordi der mangler information i importlandet. Et internationalt forbud 
mod eksportkarteller ville sætte en stopper for denne "beggar thy neighbour"-politik. 
Vertikale restriktioner som f.eks. eneforhandlingsaftaler bør også tages i betragtning, men 
det kan kræve længere tid at nå til konsensus, og landene kan ønske at bevare et større 
råderum i deres bedømmelse af de vertikale begrænsningers konkurrencemæssige 
virkning24. 
Man kan eventuelt nå frem til en fælles approach for vertikale restriktioner ved at 
koncentrere sig om restriktioner, der skaber hindringer for markedsadgangen. 
Arbejdsgruppen kan undersøge, i hvilken udstrækning konkurrencemyndighederne kan 
tage hensyn til den internationale dimension og til den virkning, som restriktionerne på 
markedsadgangen har på den interne konkurrence, når der indgives en klage i henhold til 
den internationale rammes bestemmelser (jf. nedenfor). 
En sådan undersøgelse fra en konkurrencemyndigheds side bør afspejle det forhold, at der 
ikke kan foretages nogen velegnet vurdering af konkurrencesager uden en omhyggelig 
undersøgelse af den internationale kontekst: konkurrencepolitikken kan ikke være 
identisk i forskellige lande, og det enkelte marked skal vurderes ud fra sine egne 
præmisser under hensyntagen til de økonomiske vilkår og strukturer, der øver indflydelse 
på det pågældende markeds åbenhed og dermed dets konkurrencesituation. 
Konkurrencemyndighederne bør, således som mange allerede gør det, i deres 
undersøgelse af fremgangsmåder lægge særlig vægt på faktorer såsom virkningerne af 
handelshindringer (både toldmæssige og ikke-toldmæssige), regulerende barrierer (f.eks. 
forskellige standarder, restriktioner på distributions- eller støttetjenester), hindringer for 
udenlandske investeringer, særlige kvoter for import og udenlandske investeringer og 
koncernstrukturen. Konkurrencemyndighederne bør vedblivende basere deres afgørelser 
på effektivitetsmålene, der er af fundamental betydning for konkurrencepolitikken. Men 
23 
24 F.eks. træmasse - dom af 27. september 1988 afsagt af De Europæiske 
Fællesskabers Domstol, 1988 Sml. 5193. 
Til dels som følge af forskelle i de underliggende mål og principper har 
Fællesskabet og nogle af dets handelspartnere forskellige approaches: 
Fællesskabet er forholdsvis strengt over for vertikale restriktioner, der strider mod 
markedsintegrationen - eksportforbud og visse territoriale restriktioner; USA 
indtager en mere tolerant holdning. En undtagelse er bindende bruttopriser, som 
er forbudt i de fleste jurisdiktionsområder. 
19 
/ 
der skal i de fælles regler om konkurrencemodvirkende fremgangsmåder knæsættes et 
princip om, at der skal tages hensyn til den internationale dimension i internationale 
sager25. Jo mere et marked anses for at være lukket, desto større vægt bør der lægges på 
den udenlandske konkurrences betydning for derved at opveje hindringerne for 
markedsadgangen. 
Denne approach kan være nyttig i bestræbelserne for at nå frem til en aftale om misbrug 
af dominerende stilling. Der er almindelig enighed om, at udelukkelsesmetoder, hindring 
af adgang til væsentlige faciliteter, fremgangsmåder med mulige udelukkelsesvirkninger 
såsom "troskabsrabatter" eller særlige tilknytningsarrangementer samt 
produktionsbegrænsning kan gøre det ud for misbrug af dominerende stilling. Som 
håndhævelsen af den europæiske konkurrencepolitik har dokumenteret det, kan disse 
fremgangsmåder øve indflydelse på samhandelen og skabe barrierer for adgangen. Andre 
fremgangsmåder vil antagelig kræve yderligere analyse: fastsættelse af urimeligt høje 
priser ("excessive pricing") eller af priser under omkostningerne for at erobre markedet 
("predatory pricing") og visse vertikale arrangementer. 
Der er sket en kraftig stigning i antallet af internationale fusioner. Det er antagelig for 
tidligt at foreslå internationale materielle regler på dette områder. Desuden er 
virksomhederne i dag henvist til at anmelde en og samme fusion til flere forskellige 
konkurrencemyndigheder. En harmonisering af procedurerne vil forhindre unødvendigt 
dobbeltarbejde i virksomheder og hos myndigheder og - ved at anspore til øget 
samarbejde - begrænse mulighederne for indbyrdes modstridende afgørelser26. Et første 
trin kunne være at harmonisere anmeldelsesformularerne og fristerne for anmeldelse27. 
25 
26 
27 Denne approach ligner den, der blev fastlagt i Havanna-chartret (artikel 46), hvor 
en regerings undladelse af at gribe ind for at forhindre en begrænsning af 
markedsadgangen kunne udgøre en krænkelse af dets bestemmelser. De 
Europæiske Fællesskabers Domstol følger i sin retspraksis samme linje, dvs. at en 
fremgangsmåde bør vurderes på basis af dens økonomiske og retlige kontekst, og 
at der traditionelt lægges stor vægt på målet om at sikre markedsadgang, omend 
kun mellem medlemsstater. Der kan f..eks. nævnes Henninger-sagen (Delimitis), 
De Europæiske Fællesskabers Domstols dom af 28. februar 1991. 
Forordningen af 1990 om fusioner har ekstrajurisdiktionelle virkninger: den 
tillægger Kommissionen kompetence til at undersøge fusioner med virksomheder, 
hvis hovedsæde er beliggende uden for EF, hvis de har en omsætning på 5 mia. 
ECU eller derover, og to af de pågældende virksomheder har en omsætning i EF 
på mindst 250 mio. ECU. Da fusionerne behandles af flere myndigheder, er det 
muligt, at én myndighed forbyder det, medens en anden stiller visse krav såsom 
krav om afhændelse af visse dele eller måske slet ikke har nogen indvendinger. 
I OECD's "Merger Process Convergence Report" (Whish/Wood) fra 1993 er der 
fremsat en række forslag til harmonisering af de internationale procedurer for 
anmeldelse af fusioner. 
20 
c) Fastlæggelse af samarbejdsinstrumenter for konkurrencemyndighederne 
Meningsfyldt informationsudveksling er en nøglebestanddel af ethvert samarbejde 
mellem konkurrencemyndigheder. Samtidig er erhvervsinformation omfattet af streng 
retlig beskyttelse i alle jurisdiktionsområder, og man kan vanskeligt forestille sig, at der 
rutinemæssigt kan blive udvekslet fortrolige dokumenter mellem 
konkurrencemyndigheder28. 
Det vil være nødvendigt at udvise særdeles stor forsigtighed ved udbygningen af 
informationsudvekslingen. Som hovedregel vil myndighedernes villighed til at 
samarbejde givetvis være størst, når de undersøger samme sag og har til hensigt at 
anvende ensartede håndhævelseskriterier. Udvekslingen bliver vanskeligere, hvis der 
påtænkes forskellige løsninger. I det ekstreme tilfælde kan situationen være den, at den 
ene myndighed tilstræber klare håndhævelsesforanstaltninger, medens den anden ikke 
ønsker at gribe ind. Selv om det sidstnævnte eksempel er det vanskeligste, er det netop i 
denne situation, at behovet for nøjagtig information er størst. 
Et vigtigt første skridt hen imod en udvikling af regler om informationsudveksling kan 
være en katalogisering af de typer information, der betragtes som fortrolige i de 
forskellige lande, og de former for retlig beskyttelse, der finder anvendelse. 
En international ramme kan i begyndelsen omfatte en udveksling af ikke-fortrolig 
erhvervsmæssig information inden for en gruppe særlig vigtige deltagerlande. Hvis der er 
enighed om, at denne mekanisme fungerer godt, kan der tages det yderligere skridt at 
drøfte, om nogle myndigheder er rede til bilateralt at udveksle mere detaljeret information 
efter fælles overenskomst. Det er naturligvis en forudsætning, at der skal knyttes en 
række kriterier og garantier til en sådan udveksling af fortrolig information. Man kan 
forestille sig, at myndighederne kunne ønske at gøre udvekslingen betinget af, at en 
række betingelser er opfyldt (f.eks. garanti for fortrolig behandling eller grænser for 
brugen af den formidlede information): det vil navnlig være nødvendigt, at den 
myndighed, som modtager informationen, forpligter sig til ikke at træffe ekstraterritoriale 
foranstaltninger på grundlag af den pågældende information. Hvorom alting er, er en fuld 
forpligtelse til at udveksle information et særdeles langsigtet mål. 
28 Der mindes om, at der rent faktisk findes betydelige muligheder for international 
informationsudveksling i visse sektorer, f.eks. mellem de myndigheder, der 
kontrollerer handel med værdipapirer. Og der er allerede opnået enighed om 
forskellige former for informationsudveksling på konkurrenceområdet: EØS-
aftalen indeholder eksempelvis bestemmelser om deling af information mellem 
Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden. Skønt samarbejdsaftalen mellem 
EF og USA ikke indeholder bestemmelser om udveksling af fortrolig information, 
vedtog den amerikanske kongres i 1994 en ny lovgivning, der gør det muligt for 
den at træffe gensidige arrangementer med henblik på udveksling af fortrolig 
information, også i sager, hvor de sanktioner, der måtte blive fastsat, afviger fra 
sanktionerne i henhold til amerikansk lov. 
21 
Det europæiske erhvervsliv skal naturligvis konsulteres og inddrages i arbejdet i takt 
med, at mulighederne for udveksling af fortrolig information og de dermed forbundne 
betingelser behandles. 
Som led i antidumping-undersøgelser har embedsmænd i øjeblikket mulighed for at 
indsamle ekstrajurisdiktionel information - de får normalt direkte adgang til arkiverne hos 
de virksomheder i tredjelande, som de underkaster en undersøgelse. Der kan som led i 
samarbejdet på konkurrenceområdet overvejes en tilsvarende foranstaltning i form af 
bemyndigelse af embedsmænd til at bistå deres kolleger i tredjelande i forbindelse med 
undersøgelser. De samarbejdsprocedurer, der anvendes i interne sager i Fællesskabet med 
deltagelse af GD IV og myndigheder i medlemsstaterne, er et eksempel på sådanne 
procedurer. 
En anden særdeles vigtig del af samarbejdet mellem myndighederne er det positive 
"comity"-instrument, som allerede er optaget i de seneste bilaterale konkurrenceaftaler29. 
Det skal undersøges, hvilke muligheder der findes for at videreudvikle dette begreb og 
indsætte bestemmelser, der fremmer den håndhævelse, som myndighederne i tredjelande 
står for, samtidig med at den gensidige autonomi respekteres. Det bør navnlig overvejes, 
om og på hvilke betingelser konkurrencemyndighederne inden for rimelige grænser kan 
forpligtes til at foretage undersøgelser på en anden parts vegne og inden for en aftalt frist 
meddele den part, der har anmodet om undersøgelsen, om der påtænkes nogen 
håndhævelsesforanstaltning30. En beslutning om ikke at gribe ind bør begrundes og 
ledsages af relevant konkret materiale. 
d) Bilæggelse af tvister 
De fordele, der knytter sig til det internationale samarbejde, er beskrevet tidligere i 
teksten. Det siger imidlertid sig selv, at fordelene er størst, hvis landene kan forpligtes til 
at underkaste sig fælles regler. Dette bør komme til udtryk i en forpligtelse til konkret 
håndhævelse. En ramme bør derfor have bindende karakter. 
Et centralt spørgsmål i forbindelse med udviklingen af en ordning til bilæggelse af 
tvister, som skal anvendes i forholdet mellem regeringerne, angår de undersøgelser, som 
et internationalt panel kan foretage. I første omgang kan et panels undersøgelser 
koncentreres om proceduremæssige aspekter: om et land har oprettet en indenlandsk 
konkurrencestruktur som aftalt, om et land er underkastet en forpligtelse til at udveksle 
information, om denne forpligtelse er efterlevet, og - dersom et land har forpligtelser på 
dette område - om kravene til det positive "comity"-instruments gennemsigtighed, 
begrundelse og frister er opfyldt i en given sag. Ordningen til bilæggelse af tvister kan 
29 Der henvises til fodnote 16 ovenfor. 
30 Dette har betydning for tildelingen af ressourcer til konkurrencemyndighederne. 
Det kan i første omgang være nødvendigt at sætte en grænse for, hvor mange 
klager en myndighed kan forelægge en anden om året inden for en given ramme, 
eller at fastsætte en tærskelværdi (f.eks. omsætningen for den pågældende vare), 
under hvilken mekanismen ikke kan anvendes. 
22 
udvides til også at omfatte en undersøgelse af, hvorvidt begrundelsen for den nationale 
afgørelse er rimelig, om de faktiske forhold er beskrevet nøjagtigt, om der har været tale 
om "åbenlyse fejl i vurderingen" af de faktiske forhold, og om der har foreligget 
"magtmisbrug". 
Et vigtigt spørgsmål angår de frister, der skal gælde for bilæggelse af internationale 
tvister. Dette skyldes, at de virksomheder, som står over for de konkurrencemodvirkende 
fremgangsmåder, i mange tilfælde har mulighed for at anmode om, at der iværksættes 
beskyttelsesforanstaltninger i samhandelen. Disse kan aktiveres med ganske kort varsel. 
En ramme for bekæmpelse af konkurrencemodvirkende fremgangsmåder ved hjælp af 
konkurrenceinstrumenter skal naturligvis kunne tages i anvendelse med kort varsel, hvis 
den skal udgøre et troværdigt alternativ. 
Et andet centralt spørgsmål angår de afbødende foranstaltninger, der skal træffes, når et 
land dømmes af et uafhængigt panel. Hvis en udenlandsk myndighed ikke træffer 
korrigerende foranstaltninger, kan landene under bestemte forudsætninger bemyndiges til 
at træffe ekstrajurisdiktionelle foranstaltninger i henhold til deres egne interne 
konkurrencelove. I sager, hvor dette ikke er muligt (hvis den pågældende virksomhed 
eller de pågældende virksomheder eksempelvis ikke har nogen datterselskaber på landets 
område), vil det antagelig være mere acceptabelt som næste trin at træffe de 
foranstaltninger, der normalt tages i anvendelse i en handelsmæssig sammenhæng, såsom 
tilbagetrækning af toldindrømmelser31 end at fastsætte konkurrencemæssige sanktioner, 
dvs. internationale bøder32. 
For så vidt en aftale om konkurrence omfatter bindende elementer, er det muligt, at en 
form for undtagelsesklausul kan blive anset for nødvendig. Denne kan tages i anvendelse 
i sager, hvor en parts væsentlige interesser formodes at fortrænge den interesse for 
32 WTO-ordningen tager sigte på bilæggelse af tvister, og tilbagetrækning af 
handelsindrømmelser benyttes kun som sidste udvej. I WTO følger bilæggelsen af 
tvister en glidende skala begyndende med (1) enighed mellem parterne på ethvert 
trin af forhandlingerne via konsultationer; (2) efter at et panel har slået fast, at 
WTO-reglerne er krænket, fremsættes der en anmodning om at bringe den 
retsstridige foranstaltning eller fremgangsmåde i overensstemmelse med WTO; 
(3) hvis dette ikke er muligt, skal der tilbydes kompensation (ved hjælp af nye 
eller udvidede muligheder for markedsadgang, eksempelvis toldsænkning eller 
andre liberaliseringsforpligtelser); hvis hverken (1), (2) eller (3) er mulig, (4) 
gives der endelig bemyndigelse til at suspendere indrømmelser af tilsvarende 
omfang. 
Ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt kan en tilbagetrækning af 
handelsindrømmelser synes at stride mod målet i form af øget konkurrence, da 
den fører til ringere mulighed for adgang til et givet marked. I GATT/WTO's regi 
har mulighederne for at tilbagetrække handelsindrømmelser imidlertid rent faktisk 
haft en liberaliserende virkning og presset landene til at bringe deres 
fremgangsmåder i overensstemmelse med GATT-reglerne. Der er kun givet 
tilladelse til modforanstaltninger én gang. 
23 
håndhævelse, som en handelspartner, der anmoder om foranstaltninger, kan fremvise, 
eksempelvis dersom sidstnævnte har påberåbt sig det positive "comity"-instrument. En 
sådan undtagelsessituation kan opstå, hvis en myndighed giver tilladelse til 
omstruktureringsaftaler med restriktiv virkning. Sådanne spørgsmål er i sager vedrørende 
handelslovgivning blevet afklaret ved i undtagelsestilfælde at give medlemmer af 
GATT/WTO tilladelse til midlertidigt at fravige deres forpligtelser og træffe 
beskyttelsesforanstaltninger for at beskytte deres hjemlige industri. Det kan blive 
nødvendigt at overveje en lignende approach i konkurrencesager, forudsat at de 
foranstaltninger, der træffes, er tidsbegrænsede, velbegrundede, ikke-diskriminerende og 
gennemsigtige. 
24 

ISSN 0254-1459 
KOM(96) 284 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 
Katalognummcr : CB-CO-96-304-DA-C 
ISBN 92-78-05718-5 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg