Nr. C 175/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
Tillægsudtalelse om udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af traktatens arti­
kel 85, stk. 3, på kategorier af franchiseaftaler 
(88/C 175/11) 
Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) præsidium besluttede den 20. oktober 1987 i 
overensstemmelse med forretningsordenens artikel 20, stk. 3, som led i ØSU's udarbejdelse 
af udtalelsen om Kommissionens 16. beretning om konkurencepolitikken at afgive udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde blev overdraget sektionen for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede G.H.E. Hilkens til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 6. april 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 255. plenarforsamling den 27. april 1988 
med 74 stemmer for, 34 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Franchiseaftaler er en moderne markedsførings-
form, som har fået en voldsom udbredelse inden for EF 
siden begyndelsen af 60'erne. Udviklingens intensitet 
har imidlertid været forskellig fra medlemsstat til med­
lemsstat. I 1987 offentliggjorde EF-Kommissionen en 
undersøgelse, hvori forholdene i de enkelte lande ridses 
op(1). Det fremgår af statistikken, at der i dag inden 
for EF er knap 2 000 aktive franchisegivere. Disse fran-
chisegivere har indgået aftaler med cirka 100 000 fran-
chisetagere. Ifølge den europæiske franchisesammen-
slutning androg disse franchisekæders omsætning ved 
udgangen af 1985 allerede mere end 35 milliarden 
ECU(2). Det kan forventes, at det indre markeds 
gennemførelse vil føre til yderligere vækst i udviklingen 
af franchiser inden for EF. 
1.2. Når en så vigtig form for kommercielt samarbej­
de mellem virksomheder har fået denne vide udbredelse 
inden for EF, bør der eksistere tydelige retningslinjer 
for, i hvilken udstrækning EF's konkurrenceregler gæl­
der for franchiseaftaler og franchisekæder. 
1.3. Ifølge Rådets forordning nr. 19/65 af 2. marts 
1965 er Kommission beføjet til at anvende artikel 85, 
stk. 3, på bilaterale eksklusivaftaler, som falder ind 
under artikel 85, stk. 1, dvs. det generelle forbud mod 
eksklusive distributions- eller indkøbsaftaler samt afta­
ler, som medfører begrænsninger i forbindelse med 
erhvervelsen eller brugen af industriel ejendomsret. 
1.4. Med det foreliggende udkast til forordning peger 
Kommissionen på en ny gruppe aftaler, som kan blive 
omfattet af gruppefritagelse. 
(1) Franchising in ausgewahlten Bereichen des Handels in der 
Gemeinschaft, eine wettbewerbspolitische Analyse, Udgivet 
af: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Luxem­
bourg, 1987. 
(2) De nævnte statistiske data omfatter ikke omsætningstallene 
for hotelkæder, der har form af franchiser. Ifølge traktaten kan der for visse aftaler, som principielt 
forbydes i artikel 85, stk. 1, således opnås dispensation 
fra forbuddet, når visse betingelse er opfyldt. Det er 
derfor helt rimeligt, at Kommissionen i en gruppefrita­
gelsesforordning opremser de tilfælde, hvor den erken­
der, at artikel 85, stk. 1, ikke finder anvendelse. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Under forbehold af de efterfølgende be­
mærkninger godkender ØSU Kommissionens plan om 
at udstede en gruppefritagelsesforordning for visse kate­
gorier af franchiseaftaler, som falder ind under arti­
kel 85, stk. 1, men som samtidig opfylder kravene i arti­
kel 85, stk. 3. 
2.2. Man kan efter ØSU's mening ikke komme uden 
om, at franchiseaftaler, som markedsføringsform be­
tragtet, rummer en række positive aspekter. Bl. a. vil 
kombinationen af genkendelighed og ensartethed, når 
der udbydes varer og tjenesteydelser, indebære en række 
fordele. Sammenlignet med en butikskædes filialbesty­
rer vil en franchisetager, som selvstændig erhvervsdri­
vende, måske føle sig mere direkte engageret i sin virk­
somhed. Ud fra et konkurrencesynspunkt gør franchise­
aftaler det muligt for en kæde af foretagender at kon­
kurrere med en storvirksomheds filialer. Desuden kan 
franchiseaftaler gøre det lettere for nye konkurrenter at 
komme ind på markedet (fordi der undertiden kræves 
færre midler for at kunne starte en virksomhed op). 
2.3. Disse positive aspekter forhindrer dog ikke, at 
franchiser i praksis også kan have en række negative 
sider: 
— Franchiser kan influere på konkurrenceforholdet 
mellem detailhandlere, alt efter om de hører til en 
franchisekæde eller ej. Franchisetageren modtager 
know-how og kommerciel bistand, som kan bringe 
en konkurrerende, uafhængig detailhandler i en 
4. 7. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 175/31 
ufordelagtig stilling. Det er vigtigt at sikre, at kon­
kurrencen er fair og i forbrugernes interesse. 
— Selv om det erkendes, at gruppefritagelse primært er 
et led i EF's konkurrencepolitik, bør Kommissionen 
komme i hu, at den rent faktisk anerkender franchi-
sefænomenet ved at udstede gruppefritagelse for 
sådanne aftaler. Kommissionen fremmer herved en 
samarbejdsform, som har andet og mere end blot 
konkurrenceretlige dimensioner. Sektionen anmo­
der i første række Kommissionen om at være op­
mærksom på de sociale aspekter. Der tænkes her 
på spørgsmål, som kan opstå i forbindelse med 
det hierarkiske og kontraktmæssige forhold mellem 
franchisegiver og franchisetager. I mange tilfælde 
står franchisetageren svagt over for franchisegive-
ren. Men man bør også tænke på franchisetagerens 
ansatte. I praksis har arbejdstagerne overhovedet 
ingen indflydelse på det kontraktmæssige forhold 
mellem franchisegiver og franchisetager, selv om 
konsekvenserne af dette forhold berører dem direk­
te. Det henstilles derfor, at man på passende måde 
sikrer såvel franchisetagerens kontraktmæssige stil­
ling som arbejdstagernes sociale og kontraktmæssi­
ge vilkår. Der må også udtrykkes bekymring over 
visse franchiser, som kun sikrer franchisetageren få 
eller slet ingen fordele i forhold til omkostningerne. 
Disse franchiser sælges ofte til grupper såsom ledige 
arbejdstagere, som kun har ringe eller ingen for-
retningserfaring. Initiativtagerne til sådanne 
ordninger er som regel ikke medlemmer af ansete 
franchisesammenslutninger, og det nødvendiggører 
at finde midler til at undgå sådanne misbrug. 
2.4. Det bemærkes med tilfredshed, at Kommissio­
nen i udkastet til forordning foretager en sondring 
efter aftalernes art. Der skelnes mellem franchiser på 
industriområdet, distributionsområdet og tjenesteydel­
sesområdet; førstnævnte type franchiser falder ikke ind 
under forordningen. Men også inden for den gruppe 
franchiseaftaler, som er omfattet af fritagelsen, kan 
der i praksis konstateres store forskelle. I realiteten er 
»franchiseaftaler« ikke nogen ensartet kontrakttype. 
Nogle franchiseaftaler har i visse henseender store lig­
hedspunkter med selektive distributionsaftaler og/eller 
eneforhandlingsaftaler. I betragtning af ovennævnte 
store forskelle må man stille det spørgsmål, om gruppe­
fritagelse overhovedet er en passende løsning, når det 
gælder franchiser. Afgrænsningsproblemet indebærer 
under alle omstændigheder, at der må være nær sam­
menhæng mellem denne forordning og gruppefritagel­
serne for andre samarbejdsformer. 
2.5. Under gennemgangen af udkastet har ØSU med 
stor utilfredshed måttet konstatere, at det skorter på 
den fornødne konsekvens i udgaverne på de forskellige 
sprog. På en række punkter er udkastet til forordning 
desuden vagt og forvirrende formuleret. Da der er tale 
om et retsinstrument, som indgår i konkurrencepolitik­ken, må Kommissionen sikre den indholdsmæssige sam­
menhæng og ensartetheden mellem udgaverne på de 
forskellige sprog. 
I de særlige bemærkninger til de enkelte artikler be­
handles sidstnævnte punkt nærmere. 
3. Særlige bemærkninger til Kommissionens udkast 
3.1. Artikel 1 
Artikel 1, stk. 2, litra b) (anden tankestreg). I den 
nederlandsksprogede udgave tales der i beskrivelsen af 
franchisen om de mededeling door de franchisegever 
aan de franchisenemer van belangrijke know- how (...), 
i den tysksprogede udgave om wesentliches know how 
og i den fransksprogede udgave om savoir-faire sub­
stantiel. 
Ordet belangrijke er for vagt og bør i det mindste i den 
nederlandske udgave erstattes af ordet wezenlijke, da 
dette bedre giver udtryk for den pågældende know­
how's uundværlige karakter. 
Artikel 1, stk. 3 
På flere sprog fremstår dette stykke ikke særlig klart. 
Da der i andre artikler henvises til netop dette stykke 
[art. 2, litra a), litra c), litra d); art. 5, litra b), litra c)] 
har artikel 1, stk. 3, stor betydning for den korrekte 
forståelse af udkastet til forordning. ØSU anser en 
tydeliggørelse af dette stykke for påkrævet, og den 
fransksprogede udgave (som ikke er svær at forstå) bør 
benyttes som udgangspunkt. 
3.2. Artikel 2 
Artikel 2, litra a):er svært at forstå i den neder­
landske udgave og bør ændres som følger: ord^t niet 
(efter contractsgebied) bør indføjes i sætningerne inden 
tankestregerne. 
Artikel 2, litra b): denne bestemmelse giver fran­
chisetageren for få muligheder for at udnytte franchisen 
til mobile forretnings- og kontorlokaler. ØSU mener, 
at dette litra bør udbygges på en sådan måde, at også 
denne form for virksomhedsdrift falder ind under for­
ordningen. 
Artikel 2, litra c): afviger på engelsk fra de andre 
sprogversioner; især mangler sætningen after anden 
tankestreg. 
3.3. Artikel 3 
Artikel 3, stk. 1 
I dette stykke hedder det, at fritagelsen finder anvendel­
se, uanset at der består en række nærmere anførte 
forpligtelser for franchisetageren. 
Nr. C 175/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 7. 88 
I den nederlandske udgave tales der om een van de 
volgende verplichtingen, hvormed der angives en be­
grænsning, som ikke forekommer i udgaverne på de 
andre sprog. 
Dette gør det utydeligt, om de forpligtelser, som er 
nævnt i bilag a) til og med n) skal optages kumulativt 
i en franchiseaftale. 
Ligesom i artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, bør 
benyttes formuleringen »en eller flere af følgende be­
grænsninger ...« 
Artikel 3, stk. 1, litra a), artikel 4, stk. 1, litra a) og 
artikel 5, litra c) 
I disse bestemmelser angives det, i hvilken udstrækning 
franchisetageren kan forpligtes til kun at sælge franchi-
segiverens produkter. 
I denne henseende indtager Kommissionen en afbalan­
ceret holdning, hvilket betyder, at der er taget hensyn til 
både franchisegiverens og franchisetagerens interesser. 
I forbindelse med artikel 5, litra c), kan dog stilles det 
spøgsmål, hvem der har bevisbyrden i de tilfælde, hvor 
en tredjepart afvises med ønsket om at beskytte franchi-
senettets ry som begrundelse. 
Det bør udtrykkes tydeligere, at bevisbyrden ligger hos 
franchisegiveren. 
Artikel 3, stk. 1, litra c) og d) 
Begge disse litraer under artikel 3, stk. 1, handler om 
konkurrencebegrænsende bestemmelser, som forekom­
mer i mange franchisesafter. ØSU mener, at det af 
hensyn til retssikkerheden i begge tilfælde klart og 
tudeligt bør angives, hvor længe disse klausuler højst 
må gælde. 
Litra c) fører i den nuværende form til en ikke nærmere 
begrundet ændring i Kommissionens hidtidige politik, 
som altid har været baseret på en maksimumsvarighed 
på ét år efter franchiseaftalens udløb. ØSU mener, at 
ét år efter franchiseaftalens udløb er tilstrækkeligt til 
at yde franchisegiveren den fornødne beskyttelse. 
I litra d) angives følgende maksimale varighed: 
»... (så længe) den pågældende know-how giver ham 
en konkurrencemæssig fordel.« Denne vage formulering 
Bryssel, den 27. april 1988. bør ifølge ØSU erstattes af følgende passus: »... så længe 
den pågældende know-how ikke er direkte tilgængelig 
for offentligheden.« 
3.4. Artikel 4 
Oversættelsen af litra b) til de forskellige sprog rejser 
nogle spørgsmål. I den tyske og franske udgave tales 
der om diese Waren og auxdits produits; der henvises 
dermed til de tidligere i dette stykke b) nævnte produk­
ter, som bærer franchisegiverens varemærke. I den 
nederlandske (og danske, o.a.) udgave tales blot om 
produkten, hvilket muliggør en bredere fortolkning. 
ØSU mener, at denne passus bør tilpasses, således at 
alle varer, som leveres i henhold til franchiseaftalen, 
omfattes af den pågældende garantiforpligtelse; med 
andre ord, bør også varer, som ikke bærer franchisegi­
verens varemærke, være omfattet af garantiforplig­
telsen. 
Artikel 4, litra c) 
Også i dette stykke skorter det på konsekvens mellem 
de forskellige sprog. Den tyske udgave og — i mindre 
grad — den franske udgave er formuleret vagere end 
den engelske og nederlandske. ØSU mener, at det på 
alle sprog klart og tydeligt bør komme til udtryk, at 
kapitalinvesteringer kun er forbudt, hvis franchisetage­
ren personligt inddrages i konkurrerende aktiviteter. 
Artikel 4, litra d), gør fritagelsen afhængig af, at den 
know-how og andre rettigheder, som er genstand for 
franchisen, er beskrevet i så dataljeret form som muligt. 
ØSU mener, at denne vage formulering kan føre til 
betydelig retsusikkerhed. Kommissionen bør anføre 
nærmere kriterier for, hvorledes denne detaljerende be­
skrivelse skal foretages. 
ØSU mener, at der bør føjes et nyt litra e) til artikel 4, 
som skal sikre de ansattes arbejdsmarkedsretlige vilkår 
i franchisetagerens virksomhed. 
Artikel 4, litra e), foreslås formuleret således: 
»... at aftalen ikke indeholder bestemmelser, 
som kan føre til en underminering af de arbejds­
markedsretlige vilkår, herunder kollektive over­
enskomster, som gælder for franchisetagerens 
ansatte.« 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske of sociale Udvalg