MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN —

Vejledning til fortolkning og anvendelse af artikel 6a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/6/EF om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af priser på forbrugsvarer

(EØS-relevant tekst)

(2021/C 526/02)

INDHOLD

INDLEDNING 131

1. ANVENDELSESOMRÅDET FOR ARTIKEL 6A 132

1.1. Betydningen af »meddelelse om prisnedsættelse« 132

1.2. Berørte erhvervsdrivende 133

2. ANGIVELSE AF DEN »TIDLIGERE« PRIS 134

2.1. Generelle regler 134

2.2. Angivelse af »tidligere pris« i generelle meddelelser om prisnedsættelser 135

2.3. Loyalitetsprogrammer og personaliserede prisnedsættelser 136

3. SAMSPIL MED DIREKTIVET OM URIMELIG HANDELSPRAKSIS 137

4. LOVGIVNINGSMÆSSIGE VALG 138

4.1. Letfordærvelige varer 138

4.2. »Nyankomne« varer 139

4.3. Progressive prisnedsættelser 139

INDLEDNING

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/6/EF (1) om angivelse af priser på forbrugsvarer har til formål at gøre det let for forbrugere at vurdere og sammenligne produkters pris på grundlag af ensartet og gennemskuelig information. Dette sætter forbrugerne i stand til at foretage mere informerede valg (2).

I henhold til direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer skal erhvervsdrivende angive salgsprisen og prisen pr. måleenhed (dvs. prisen pr. kilo, liter eller en anden mængdeenhed, der er almindeligt anvendt i den pågældende medlemsstat) på en sådan måde, at de ikke kan misforstås, er umiddelbart synlige og let læselige. Ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2161 (3) blev direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer ændret ved at tilføje særlige regler — artikel 6a — om meddelelser om prisnedsættelser. Direktiv (EU) 2019/2161 finder anvendelse i hele EU fra den 28. maj 2022.

Den nye artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer behandler spørgsmålet om gennemsigtigheden af prisnedsættelser (4) ved at indføre specifikke regler, der skal sikre, at de er reelle. Artikel 6a har til formål at forhindre, at erhvervsdrivende kunstigt oppuster referenceprisen og/eller vildleder forbrugerne om størrelsen af prisnedsættelsen. Det øger gennemsigtigheden og sikrer, at forbrugerne rent faktisk betaler mindre for varerne, når der meddeles en prisnedsættelse. Den nye bestemmelse om prisnedsættelser gør det også lettere for håndhævelses- og markedsovervågningsmyndighederne at kontrollere rimeligheden af prisnedsættelser, da den fastsætter klare regler for den »tidligere« pris, der bruges som referencepris, og som den meddelte nedsættelse skal baseres på.

Formålet med denne tekst er at vejlede om, hvordan disse nye bestemmelser om meddelelse om prisnedsættelser skal fortolkes og anvendes. For at sikre retssikkerheden og lette håndhævelsen fremhæver denne meddelelse spørgsmål, der er fælles for alle medlemsstater, herunder samspillet mellem direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer og anden EU-lovgivning.

Meddelelsen indeholder ikke en analyse af anvendelsen af direktivet i de enkelte medlemsstater, herunder afgørelser truffet af nationale domstole og andre kompetente organer. Ud over de forskellige informationskilder, der er tilgængelige i medlemsstaterne, findes der i forbrugerlovgivningsdatabasen, som er tilgængelig via e-justiceportalen (5), oplysninger om de nationale bestemmelser, der gennemfører direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, om retspraksis og om juridisk litteratur.

Hvis ikke andet er angivet, er de artikler, der henvises til i denne meddelelse, artikler i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer med senere ændringer og senest ændret ved direktiv (EU) 2019/2161. Når citater fra direktivets ordlyd indeholder visuelle fremhævelser, er disse fremhævelser tilføjet af Kommissionen.

Denne meddelelse henvender sig til EU-medlemsstaterne og til Island, Liechtenstein og Norge som underskrivere af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (6) (EØS). Henvisninger til EU, Unionen eller det indre marked bør derfor forstås som henvisninger til EØS eller EØS-markedet.

Denne meddelelse er alene tænkt som et vejledende dokument — kun teksten i selve EU-lovgivningen har retskraft. Enhver autoritativ fortolkning af loven skal udledes af direktivets ordlyd og direkte af Den Europæiske Unions Domstols afgørelser (i det følgende benævnt »EU-Domstolen« eller »Domstolen«). I denne meddelelse tages der højde for afgørelser fra Domstolen, der er offentliggjort indtil oktober 2021, og den kan ikke foregribe den videre udvikling i Domstolens retspraksis.

De synspunkter, der gives udtryk for i denne meddelelse, kan ikke foregribe den holdning, som Kommissionen måtte indtage over for Domstolen. Oplysningerne i denne meddelelse er af generel karakter og vedrører ikke specifikt bestemte enkeltpersoner eller enheder. Hverken Europa-Kommissionen eller personer, der handler på vegne af Europa-Kommissionen, er ansvarlige for, hvordan nedenstående oplysninger vil blive brugt.

Denne meddelelse afspejler den aktuelle situation på tidspunktet for udarbejdelsen, og vejledningen kan blive ændret på et senere tidspunkt.

1. ANVENDELSESOMRÅDET FOR ARTIKEL 6A

Artikel 6a 1. Enhver meddelelse om prisnedsættelse skal angive den pris, som den erhvervsdrivende tidligere har anvendt i en bestemt periode forud for prisnedsættelsen. 2. Den tidligere pris er den laveste pris, som den erhvervsdrivende har anvendt i løbet af en periode, der ikke er kortere end 30 dage, før prisnedsættelsen. 3. Medlemsstaterne kan fastsætte andre regler for varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt. 4. Hvis produktet har været på markedet i mindre end 30 dage, kan medlemsstaterne også fastsætte en kortere periode end den, der er angivet i stk. 2. 5. Medlemsstaterne kan bestemme, at når prisnedsættelsen øges progressivt, er den tidligere pris prisen uden prisnedsættelse før den første prisnedsættelse.

1.1. Betydningen af »meddelelse om prisnedsættelse«

Artikel 6a finder anvendelse på salgsfremmende erklæringer fra sælgeren om, at denne har nedsat den pris, der forlanges for varen/varerne. Prisnedsættelser kan f.eks. meddeles:

— i procent (%), f.eks. »nedsat 20 %«, eller som et absolut beløb, f.eks. »nedsat 10 EUR«

— ved at angive en ny (lavere) pris sammen med angivelse af den tidligere anvendte (højere) pris, idet den tidligere pris kan angives i overstreget form, f.eks. »nu 50 EUR, tidligere 100 EUR« eller »50 EUR/100 EUR«

— ved hjælp af enhver anden salgsfremmende teknik såsom »slip for momsen i dag«, hvilket fortæller forbrugeren, at prisnedsættelsen svarer til værdien af momsen (men ikke betyder, at der ikke opkræves moms)

— ved at præsentere den aktuelle pris som en »introduktionspris« eller lignende og angive en højere pris som den kommende normale pris.

Artikel 6a finder anvendelse på meddelelser om prisnedsættelser, både når de vedrører en eller flere konkrete varer, som sælgeren udbyder til salg, og når der er tale om en meddelelse om generelle prisnedsættelser (se afsnit 2.2 og 3).

Artikel 6a omhandler ikke og begrænser på ingen måde prisudsving og prisfald, hvor en meddelelse om prisnedsættelser ikke er involveret. Artikel 6a tager således sigte på »meddelelser« om prisnedsættelser. Den omfatter derfor ikke langsigtede ordninger, der gør det muligt for forbrugerne systematisk at drage fordel af nedsatte priser og specifikke individuelle prisnedsættelser (se afsnit 2.3 om loyalitetsprogrammer og personaliserede prisnedsættelser).

Artikel 6a finder anvendelse, uanset om meddelelsen om prisnedsættelsen angiver et målbart prisfald. F.eks. er meddelelser som f.eks. »udsalgspris«, »særtilbud« eller »Black Friday-tilbud«, der giver indtryk af en prisnedsættelse, også omfattet af artikel 6a, og den »tidligere« pris skal angives for de varer, der er omfattet af meddelelsen (se afsnit 2.2 om generelle meddelelser om prisnedsættelser).

Derimod finder artikel 6a ikke anvendelse på generelle markedsføringspåstande, der promoverer sælgerens tilbud ved at sammenligne det med andre sælgeres tilbud uden at påberåbe sig eller skabe indtryk af en prisnedsættelse, såsom »bedste/laveste priser«. Sådanne erklæringer er dog fortsat underlagt direktivet om urimelig handelspraksis (se afsnit 3 om samspillet mellem direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer og direktivet om urimelig handelspraksis).

Artikel 6a finder heller ikke anvendelse på andre teknikker til promovering af prismæssige fordele, som ikke er prisnedsættelser, såsom prissammenligninger og bundne (betingede) tilbud. Disse andre teknikker til promovering af prismæssige fordele er fortsat omfattet af direktivet om urimelig handelspraksis (se afsnit 3).

Hvad angår begrebet »pris« omfatter artikel 6a »salgspris« som defineret i artikel 2, litra a), i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer (7). Direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer kræver også angivelse af »pris pr. måleenhed« som defineret i artikel 2, litra b) (8). For varer, der sælges i løs vægt (f.eks. tekstiler, byggematerialer og fødevarer) (9), hvor salgsprisen ikke kan fastsættes, før forbrugeren angiver, hvor stor en mængde af varen der ønskes, »skal kun prisen pr. måleenhed angives« jf. artikel 3, stk. 3, i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer. Artikel 6a finder også anvendelse på meddelelser om prisnedsættelser, når meddelelsen om prisnedsættelsen for sådanne varer vedrører prisen pr. måleenhed (10). I disse tilfælde finder artikel 6a anvendelse på angivelsen af den »tidligere« pris pr. måleenhed.

Direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer finder anvendelse på »forbrugsvarer«, hvilket i forbindelse med dette direktiv skal forstås som »varer, der udbydes til salg til forbrugere«.»Varer« defineres i andre bestemmelser i EU's forbrugerlovgivning (11) som løsøregenstande. Derfor finder direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, herunder artikel 6a, ikke anvendelse på tjenester (12) (herunder digitale tjenester) eller på digitalt indhold.

Artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer finder anvendelse på meddelelser om prisnedsættelser i alle distributionskanaler (f.eks. fysiske butikker og online).

1.2. Berørte erhvervsdrivende

Direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer finder anvendelse på forhandlere, der i artikel 2, litra d), defineres som en »fysisk eller juridisk person, der sælger eller tilbyder salg af varer, der hører ind under den pågældende erhvervsmæssige virksomhed«. Den nye artikel 6a finder derfor anvendelse på den erhvervsdrivende, som er den faktiske part i aftalen med forbrugeren, dvs. sælgeren af varerne, herunder sælgere, der anvender formidlere, navnlig onlinemarkedspladser.

Derimod finder artikel 6a ikke anvendelse på formidlere, der blot giver erhvervsdrivende mulighed for at sælge deres produkter (13), såsom onlinemarkedspladser, eller som blot samler og viser oplysninger om priser fra andre sælgere (prissammenligningsplatforme). Formidlerne er fortsat underlagt de generelle regler om formidleransvar og forpligtelser vedrørende erhvervsmæssig diligenspligt. Formidleren er imidlertid omfattet af reglerne i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, når denne er den egentlige sælger af varerne, eller når formidleren sælger på vegne af en anden erhvervsdrivende.

Af samme grund finder artikel 6a ikke anvendelse på meddelelser om »cash-back«-tilbud, hvorved tredjemænd, der ikke er sælgere af varerne, såsom producenter/distributører, lover de forbrugere, der har købt den eller de pågældende varer, at tilbagebetale en del af den betalte pris på forbrugernes individuelle anmodning og i en bestemt periode. En sådan »cash-back«-praksis er fortsat omfattet af direktivet om urimelig handelspraksis og må ikke anvendes til at omgå kravene vedrørende meddelelser om prisnedsættelser i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

Artikel 6a finder også anvendelse på erhvervsdrivende, der er etableret uden for EU, og som retter deres salg til forbrugere i EU, herunder til erhvervsdrivende, der tilbyder varer via platforme. Anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om angivelse af priser på forbrugsvarer på erhvervsdrivende, der ikke er hjemmehørende i EU, reguleres af forordning (EF) nr. 864/2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold (Rom II-forordningen) (14). Denne forordning finder anvendelse »på forpligtelser uden for kontrakt på det civil- og handelsretlige område i alle situationer, hvor der skal foretages et lovvalg«.

Rom II-forordningens artikel 6, stk. 1: På en forpligtelse uden for kontrakt, der udspringer af illoyal konkurrence, anvendes loven i det land, hvor konkurrenceforholdene eller forbrugernes kollektive interesser påvirkes eller vil kunne blive påvirket.

Rom II-forordningens artikel 6, stk. 4: Lovvalget i medfør af denne artikel kan ikke fraviges ved en aftale efter artikel 14.

Når betingelserne i Rom II-forordningens artikel 6, stk. 1, er opfyldt, finder direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer anvendelse på overtrædelser, der skader EU-forbrugernes kollektive interesser. I henhold til Rom II-forordningens artikel 6, stk. 4, kan den lov, der skal anvendes, ikke fraviges ved en lovvalgsaftale.

De nationale myndigheder vil være ansvarlige for håndhævelsen af disse regler. Hvor det er nødvendigt, vil de kunne gøre brug af deres undersøgelses- og håndhævelsesbeføjelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/2394 om forbrugerbeskyttelsessamarbejde (15).

2. ANGIVELSE AF DEN »TIDLIGERE« PRIS

2.1. Generelle regler

I henhold til artikel 6a, stk. 1, skal den erhvervsdrivende, der giver meddelelse om prisnedsættelse, angive den »tidligere« pris. I artikel 6a, stk. 2, defineres den »tidligere« pris som den laveste pris, som den erhvervsdrivende har anvendt i løbet af en periode, der ikke er kortere end 30 dage før prisnedsættelsen.

Artikel 6a, stk. 3-5, giver medlemsstaterne reguleringsmæssige valgmuligheder, der gør det muligt for dem at fravige denne generelle regel i tilfælde af varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt, varer, der har været på markedet i mindre end 30 dage, og varer, for hvilke prisnedsættelsen øges progressivt (se afsnit 4).

Bortset fra de varer, der er omfattet af de reguleringsmæssige valgmuligheder, som er omhandlet i artikel 6a, stk. 3-5, må medlemsstaterne ikke fastsætte en kortere frist end 30 dage for fastsættelse af den »tidligere« pris. Formålet med denne referenceperiode på mindst 30 dage er at forhindre erhvervsdrivende i at manipulere med priser og frembyde falske prisnedsættelser ved f.eks. at hæve prisen i en kort periode for efterfølgende at sænke den for derved at præsentere den som en (betydelig) prisnedsættelse, der vildleder forbrugerne. Perioden på 30 dage for fastsættelse af den »tidligere« pris, der refereres til, sikrer således, at referenceprisen er reel og ikke blot et markedsføringsredskab, der får nedsættelsen til at virke attraktiv.

Artikel 6a, stk. 2, forhindrer ikke erhvervsdrivende i som den »tidligere« pris at angive den laveste pris, der har været anvendt inden for en længere periode end 30 dage (f.eks. som led i markedsføringsstrategien). Det vil ikke være i strid med kravene i artikel 6a, hvis den angivne »tidligere« pris faktisk er lavere end den laveste pris i de 30 dage, der går umiddelbart forud for meddelelsen om prisnedsættelsen.

I modsætning hertil vil en national lovgivning, der kræver en længere periode end 30 dage til at fastsætte den »tidligere« pris, skulle vurderes med hensyn til, om den er i overensstemmelse med EU-retten. I henhold til artikel 10 i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer skal nationale bestemmelser, der går videre end kravene i dette direktiv, være gunstigere med hensyn til forbrugeroplysning og prissammenligning, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser i henhold til TEUF (16).

For at overholde artikel 6a skal den erhvervsdrivende, der giver meddelelse om prisnedsættelsen, identificere den laveste pris, som den erhvervsdrivende har anvendt for den eller de pågældende varer i en periode, der ikke er kortere end 30 dage før indførelsen af prisnedsættelsen. Denne laveste pris skal omfatte eventuelle tidligere »nedsatte« priser i den pågældende periode. Det vil være i strid med artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, hvis der ikke tages hensyn til de priser, der er blevet anvendt i eventuelle tidligere tilbudsperioder i de 30 dage, der går forud for meddelelsen om prisnedsættelsen.

Den samme regel gælder, når en erhvervsdrivende oprindeligt præsenterer prisnedsættelsen ved at henvise til en kommende forhøjet pris, derefter anvender den forhøjede pris i mindre end 30 dage og derefter giver meddelelse om en prisnedsættelse. Uanset hvordan prisnedsættelsen blev markedsført, skal den tidligere pris forud for den efterfølgende prisnedsættelse stadig være den laveste pris i de seneste 30 dage, dvs. i dette tilfælde den oprindelige startpris (se også afsnit 4.2 om »nyankomne« varer).

Prisnedsættelsen skal derfor angives med den angivne »tidligere« pris som reference, dvs. at enhver angivet procentuel nedsættelse skal baseres på den »tidligere« pris, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 6a:

— Hvis meddelelsen om prisnedsættelsen f.eks. omtaler »50 % rabat«, og den laveste pris i de 30 foregående dage var 100 EUR, skal sælgeren angive 100 EUR som den »tidligere« pris, som nedsættelsen på 50 % beregnes ud fra, selv om den seneste salgspris for varen var 160 EUR. Samtidig forhindrer artikel 6a ikke sælgeren i at angive andre referencepriser i meddelelsen om prisnedsættelsen, forudsat at sådanne supplerende referencepriser er klart forklaret, at de ikke skaber forvirring, og at de ikke afleder forbrugerens opmærksomhed fra angivelsen af den »tidligere« pris i overensstemmelse med artikel 6a.

— F.eks. kan en erhvervsdrivende, der praktiserer prisnedsættelser hyppigere end én gang hver 30. dag, som supplement oplyse forbrugeren om sine øvrige tidligere priser som følger: »20 % rabat fra [startdato] til [slutdato]: 80 EUR i stedet for 100 EUR, som er vores laveste pris inden for de seneste 30 dage. Vores normalpris uden for tilbudsperioder i de seneste 30 dage (eller 100 dage osv.) har været 120 EUR.«

Generelt er den måde, hvorpå sådanne andre referencepriser præsenteres og beregnes, omfattet af direktivet om urimelig handelspraksis. I denne forbindelse skal de erhvervsdrivende altid sikre sig, at det er klart for forbrugeren, hvad de øvrige angivne referencepriser repræsenterer.

I henhold til artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer skal de erhvervsdrivende ikke angive, hvor længe de har anvendt den angivne »tidligere« pris. Desuden påvirker den ikke varigheden af prisnedsættelseskampagner. Den kræver blot, at de erhvervsdrivende angiver den »tidligere« pris ved begyndelsen af hver prisnedsættelse, og de kan angive den i hele den periode, hvor prisnedsættelsen er gældende. Erhvervsdrivende kan meddele en prisnedsættelse for varer over en længere periode, herunder i mere end 30 dage. Hvis prisnedsættelsen varer længere end 30 dage uden afbrydelse, er den »tidligere« pris, der skal angives, fortsat den laveste pris, der har været anvendt i mindst 30 dage før prisnedsættelsen.

Rimeligheden af alt for lange perioder med prisnedsættelser i forhold til den periode, hvor varen sælges til den »fulde« pris, er endnu ikke blevet vurderet i henhold til direktivet om urimelig handelspraksis (se også afsnit 3 om samspillet med direktivet om urimelig handelspraksis).

Hvis en erhvervsdrivende sælger varer gennem forskellige salgskanaler/salgssteder (f.eks. forskellige fysiske butikker og/eller netbutikker) til forskellige priser, og disse forskellige salgskanaler/salgssteder er genstand for en generel meddelelse om en prisnedsættelse, skal den erhvervsdrivende som »tidligere« pris for de pågældende varer i hver salgskanal/på hvert salgssted angive den laveste pris, der har været anvendt i den pågældende salgskanal/på det pågældende salgssted som minimum i de 30 seneste dage.

Vildledende meddelelser om prisnedsættelser, der giver indtryk af, at nedsættelsen gælder for alle den pågældende erhvervsdrivendes salgskanaler/salgssteder, mens det i virkeligheden kun er nogle af salgskanalerne/salgsstederne, der er genstand for prisnedsættelsen, skal vurderes i forhold til direktivet om urimelig handelspraksis.

Artikel 6a forhindrer ikke erhvervsdrivende i at forlænge en prisreduktionskampagne, så længe forbrugerne tydeligt informeres om, at der er tale om en forlængelse og ikke en ny prisreduktionskampagne, og den generelle præsentation af kampagnen ikke kan give forbrugerne et falsk indtryk.

2.2. Angivelse af »tidligere pris« i generelle meddelelser om prisnedsættelser

Artikel 6a forhindrer ikke erhvervsdrivende i på en generel måde at meddele prisnedsættelser, f.eks.:

— »20 % rabat på alt i dag«

— »20 % rabat på alt julepynt denne uge«.

Hvis prisnedsættelsen (som beskrevet i afsnit 1.1) meddeles i en generel erklæring, f.eks. et fysisk banner eller via onlinekommunikation, er det ikke nødvendigt at angive den »tidligere« pris via samme medium som selve meddelelsen om prisnedsættelsen. I stedet skal den »tidligere« pris for de individuelle varer, der er omfattet af meddelelsen, angives på salgsstedet, dvs. på de respektive prismærker i butikker eller i prisangivelsen på netbutikkernes grænseflader.

En erhvervsdrivende kan også meddele en generel prisnedsættelse med forskellige rabatter for forskellige varekategorier. I sådanne tilfælde skal den erhvervsdrivende klart angive, hvilke kategorier af varer der er tale om, og de respektive prisnedsættelser for hver af dem, f.eks.:

— »30 % rabat på varer med en blå mærkat og 40 % rabat på varer med en rød mærkat«.

Med hensyn til angivelsen af den »tidligere« pris for de individuelle varer, der er omfattet af en generel meddelelse om prisnedsættelser, skal der sondres mellem to tilfælde:

— Tilfælde, hvor den erhvervsdrivende inden for de seneste 30 dage ikke har forhøjet prisen på de individuelle varer, der er omfattet af de generelle meddelelser, og ikke har arrangeret andre (generelle) prisnedsættelser i løbet af denne periode. I dette tilfælde er den »tidligere« pris i henhold til artikel 6a den tidligere anvendte salgspris for varerne, dvs. den pris, der allerede er angivet på prismærkaten eller i prisangivelsen på netbutikkens grænseflade. Den erhvervsdrivende behøver derfor ikke at ændre prismærkerne/onlineoplysningerne for de pågældende varer som følge af anvendelsen af artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

— I tilfælde, hvor den erhvervsdrivende har forhøjet prisen eller har foretaget en anden (generel) prisnedsættelse inden for de seneste 30 dage, vil salgsprisen på prismærket eller prisangivelsen online ikke blive betragtet som den »tidligere« pris, da den ikke vil være den laveste pris inden for de seneste 30 dage som krævet i medfør af artikel 6a. Den erhvervsdrivende vil derfor skulle justere de relevante prismærker eller prisangivelser online for de varer, der er omfattet af den generelle meddelelse om prisnedsættelse, for at angive den korrekte »tidligere« pris for disse varer.

Artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer er ikke til hinder for kollektive reklamer med meddelelser om prisnedsættelser, hvor centrale enheder såsom franchisegivere planlægger og reklamerer for kampagner med prisnedsættelser på vegne af de sælgere (detailhandlere), der distribuerer deres produkter. Hvis en sådan central enhed meddeler prisnedsættelser på vegne af sine medlemmer, skal den sikre sig, at de deltagende detailhandlere er i stand til at overholde kravene vedrørende prisnedsættelser. De skal f.eks. sætte de deltagende detailhandlere i stand til at overholde reglerne om angivelse af den »tidligere« pris. Hver enkelt deltagende detailhandler er fortsat ansvarlig, også i dette tilfælde, for at sikre, at den korrekte »tidligere« pris angives for de relevante varer, som detailhandleren sælger i forbindelse med prisnedsættelseskampagnen.

Som forklaret ovenfor vil det, når den deltagende detailhandler har holdt sine priser stabile i de seneste 30 dage før meddelelsen om prisnedsættelsen, ikke være nødvendigt at justere de individuelle »tidligere« priser, da den tidligere salgspris vil udgøre den »tidligere« pris i henhold til artikel 6a. Hvis det ikke er tilfældet for visse varer, der er omfattet af den generelle kampagne, skal sælgeren justere den »tidligere« pris for de pågældende varer. Dette omfatter tilfælde, hvor prisreduktionskampagner, som den pågældende sælger (detailhandleren) har iværksat for sine egne varer, inden for mindre end 30 dage følges op af kampagner iværksat af den centrale enhed. I sådanne tilfælde skal den pågældende detailhandler ved fastsættelsen af den »tidligere« pris tage hensyn til den nedsatte pris i den eller de foregående kampagner.

2.3. Loyalitetsprogrammer og personaliserede prisnedsættelser

Artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer finder ikke anvendelse på sælgers loyalitetsprogrammer såsom rabatkort eller værdikuponer, som giver forbrugeren ret til rabat på alle sælgers produkter eller på bestemte produktserier i længere sammenhængende perioder (f.eks. seks måneder, et år), eller som giver mulighed for akkumulering af kreditter (point) til fremtidige køb.

Artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer finder heller ikke anvendelse på reelt personaliserede prisnedsættelser, som ikke har karakter af, at prisnedsættelsen »meddeles«. Et typisk eksempel på sådanne prisnedsættelser er dem, der følger af forbrugerens forudgående køb hos den pågældende sælger, f.eks. når forbrugeren modtager en værdikupon, der giver »20 % rabat« på købet, og som er gyldig til næste køb indtil månedens udgang. Andre eksempler på reelt personaliserede prisnedsættelser, der falder uden for anvendelsesområdet for artikel 6a, er nedsættelser, der indrømmes ved særlige lejligheder for den pågældende forbruger, f.eks. ved tilmelding til loyalitetsprogrammet eller på forbrugerens bryllups- eller fødselsdag, samt nedsættelser, der tildeles på købstidspunktet, og som ikke er blevet »meddelt« på forhånd.

Sådanne loyalitetsprogrammer og individualiserede tilbud vurderes fortsat i henhold til direktivet om urimelig handelspraksis (se afsnit 2.8.2 og 4.2.8 i vejledningen om direktivet om urimelig handelspraksis (17)).

Derimod finder artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer anvendelse på prisnedsættelser, som, selv om de præsenteres som personaliserede, i realiteten tilbydes/meddeles forbrugerne generelt. En sådan situation kan opstå, hvis den erhvervsdrivende potentielt stiller »værdikuponer« eller rabatkoder til rådighed for alle forbrugere, der besøger den fysiske butik eller netbutikken i bestemte perioder. Eksempler herpå kan være kampagner som f.eks.:

— »Få 20 % rabat i dag ved brug af koden XYZ«

— »20 % rabat på alt denne weekend — kun for medlemmer af loyalitetsprogrammet«,

hvis koden/loyalitetsprogrammet er tilgængelig(t) for eller anvendes af mange eller størstedelen af kunderne. I disse tilfælde skal den erhvervsdrivende overholde kravene i artikel 6a, dvs. sikre, at den »tidligere« pris for alle de pågældende varer er den laveste offentligt tilgængelige pris inden for de seneste 30 dage (se afsnit 2.1 om generelle meddelelser om prisnedsættelser).

3. SAMSPIL MED DIREKTIVET OM URIMELIG HANDELSPRAKSIS

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF om urimelig handelspraksis (18) forbyder urimelig handelspraksis i forbindelse med transaktioner mellem virksomheder og forbrugere (19). Det finder anvendelse på alle former for handelspraksis, der finder sted før, under og efter en transaktion mellem virksomheder og forbrugerne. Handelspraksis omfatter ifølge artikel 2, litra d), i direktivet om urimelig handelspraksis »en handling, udeladelse, adfærd eller fremstilling, kommerciel kommunikation, herunder reklame og markedsføring, foretaget af en erhvervsdrivende med direkte relation til promovering, salg eller udbud af et produkt til forbrugerne«. En urimelig handelspraksis kan være en vildledende eller aggressiv handelspraksis (artikel 6-9) eller en overtrædelse af kravet om erhvervsmæssig diligenspligt (artikel 5, stk. 2), der sandsynligvis vil fordreje en gennemsnitsforbrugers transaktionsbeslutning.

Det fremgår af artikel 3, stk. 4, i direktivet om urimelig handelspraksis, at i tilfælde af uoverensstemmelse mellem direktivets bestemmelser og andre fællesskabsbestemmelser om særlige aspekter af urimelig handelspraksis vil sidstnævnte gælde for de pågældende særlige aspekter.

For så vidt som artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer indfører et specifikt regelsæt vedrørende definitionen og angivelsen af den »tidligere« pris i forbindelse med meddelelse om en prisnedsættelse, har den forrang for direktivet om urimelig handelspraksis for så vidt angår de aspekter af prisnedsættelser, der er omfattet af disse særlige regler (20).

Følgelig skal rigtigheden af den »tidligere« pris, som sælgeren har angivet, og af den tilsvarende prisnedsættelse vurderes i forhold til de specifikke krav i artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer. Dette forhindrer dog ikke de nationale håndhævelsesmyndigheder i også at anvende direktivet om urimelig handelspraksis på erhvervsdrivendes praksis, der overtræder artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, når de også udgør urimelig handelspraksis, der er forbudt i henhold til direktivet om urimelig handelspraksis, navnlig vildledende handlinger vedrørende eksistensen af en særlig prismæssig fordel som defineret i artikel 6, stk. 1, litra d).

Som nævnt i afsnit 1.2.5 i vejledningen vedrørende direktivet om urimelig handelspraksis finder direktivet og navnlig artikel 6, stk. 1, litra d), om vildledende påstande om eksistensen af en prismæssig fordel fortsat anvendelse på andre aspekter af prisnedsættelser. Direktivet om urimelig handelspraksis kan finde anvendelse på forskellige vildledende aspekter af praksis i forbindelse med prisnedsættelser, f.eks.:

— for lange perioder, hvor der anvendes prisnedsættelser, i forhold til den periode, hvor varerne sælges til en pris uden prisnedsættelse

— at der reklameres om en reduktion på f.eks. »op til 70 %«, når kun nogle få varer reduceres med 70 %, mens resten nedsættes med en betydeligt lavere procentsats.

I denne forbindelse skal det bemærkes, at en sælger ud over prisnedsættelser kan anvende andre former for praksis, der promoverer prismæssige fordele, såsom:

— sammenligninger med andre priser, f.eks. andre erhvervsdrivendes priser (21) eller producentens anbefalede detailsalgspris

— kombinerede eller bundne betingede tilbud (f.eks. »to for éns pris« eller »30 % rabat ved køb af tre«).

En sådan salgsfremmende praksis falder uden for anvendelsesområdet for artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, men er fuldt ud omfattet af direktivet om urimelig handelspraksis.

Direktivet om urimelig handelspraksis omfatter også meddelelser om prisnedsættelser eller andre former for praksis, der promoverer prisfordele med hensyn til digitalt indhold (22) og alle former for tjenester, da direktivet om angivelse af priser kun gælder for løsøre (se afsnit 1.1).

En sælger kan også kombinere prissammenligning med en meddelelse om prisnedsættelse, der er reguleret i medfør af artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer. Som anført i afsnit 2.8.2 i vejledningen vedrørende direktivet om urimelig handelspraksis skal en sælger, der fremlægger en prissammenligning, være yderst opmærksom på at sikre, at gennemsnitsforbrugeren ikke opfatter sammenligningen med f.eks. den anbefalede udsalgspris som en prisnedsættelse. Hvis prissammenligningen på grund af sin vildledende udformning faktisk af en gennemsnitsforbruger opfattes som en prisnedsættelse, kan en sådan praksis udgøre en overtrædelse af både direktivet om urimelig handelspraksis og artikel 6a i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer på grund af den forkerte præsentation af den »tidligere« pris.

4. LOVGIVNINGSMÆSSIGE VALG

Artikel 6a, stk. 3-5, giver medlemsstaterne mulighed for at fravige den generelle regel om prisnedsættelser:

— for varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt (»letfordærvelige varer«)

— for varer, der har været på markedet i mindre end 30 dage (»nyankomne« varer)

— når prisnedsættelsen øges progressivt inden for en periode på 30 dage.

4.1. Letfordærvelige varer

Artikel 6a 3. Medlemsstaterne kan fastsætte andre regler for varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt.

Valgmuligheden i medfør af artikel 6a, stk. 3, giver medlemsstaterne mulighed for at fastsætte andre regler for varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt. Sådanne regler kan endog helt undtage sådanne varer fra anvendelsesområdet for artikel 6a eller give sælgeren mulighed for som »tidligere« pris at angive den seneste pris umiddelbart før prisnedsættelsen.

Varer, der »må antages at blive forringet eller forældet hurtigt«, er letfordærvelige varer, hvis priser måske skal nedsættes oftere for at kunne sælge dem hurtigere på grund af forestående udløbsdatoer. Dette begreb anvendes også i artikel 16, stk. 1, litra d), i direktivet om forbrugerrettigheder (23), hvori det fastsættes, at forbrugeren ikke har fortrydelsesret i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted for så vidt angår »levering af varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt«.

Forbrugerrettighedsdirektivet definerer ikke »varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt«. Det må vurderes fra sag til sag, om de objektive kriterier for, at en vare »må antages at blive forringet eller forældet hurtigt«, er opfyldt. Eksempler på varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt, er friske fødevarer og drikkevarer med korte udløbsfrister. Denne mulighed, som medlemsstaterne har for at fravige den generelle regel om prisnedsættelser, kan ikke anvendes på varer, der ikke som følge af deres fysiske sammensætning og egenskaber er letfordærvelige, men kun »udløber« i kommerciel forstand, såsom årstidsbestemt beklædning (24).

Samme tilgang som i forbrugerrettighedsdirektivet gælder ved fortolkningen af dette begreb i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

4.2. »Nyankomne« varer

Artikel 6a 4. Hvis produktet har været på markedet i mindre end 30 dage, kan medlemsstaterne også fastsætte en kortere periode end den, der er angivet i stk. 2.

Den valgmulighed, der er fastsat i artikel 6a, stk. 4, giver medlemsstaterne mulighed for også at tillade meddelelser om prisnedsættelser for »nyankomne« varer, som den erhvervsdrivende har solgt i mindre end 30 dage før meddelelsen om prisnedsættelsen. Valgmuligheden er formuleret bredt og henviser til »en kortere periode« (end standardperioden på mindst 30 dage).

I modsætning til det lovgivningsmæssige valg vedrørende varer, som må antages at blive forringet eller forældet hurtigt, for hvilke medlemsstaterne kan fastsætte »andre regler«, herunder undtagelsen af sådanne varer fra anvendelsesområdet for artikel 6a, henviser dette lovgivningsmæssige valg kun til »en kortere periode«. Det kan derfor ikke fortolkes således, at det også omfatter muligheden for fuldstændigt at fritage disse varer fra forpligtelsen til at overholde en referenceperiode for fastsættelse af den »tidligere« pris.

Hvis medlemsstaterne vælger at anvende denne mulighed for at fravige den generelle regel, skal de derfor fastsætte en konkret tidsperiode for fastsættelse af den »tidligere« pris eller alternativt tillade erhvervsdrivende selv at fastsætte perioden og angive denne periode sammen med den tilsvarende »tidligere« pris. I sidstnævnte tilfælde, hvor den specifikke referenceperiode ikke er fastsat i de nationale regler, vil rimeligheden af meddelelser om prisnedsættelser for de pågældende varer fortsat blive vurderet fra sag til sag i henhold til direktivet om urimelig handelspraksis.

Begrebet at være på »markedet« skal fortolkes i sammenhæng med den generelle regel i artikel 6a, stk. 1 og 2, som henviser til handlinger foretaget af den pågældende erhvervsdrivende, der annoncerer prisnedsættelsen. Derfor henviser »marked« i denne sammenhæng til den pågældende erhvervsdrivendes salg af varerne som defineret i artikel 2, litra d), i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

Varer skal anses for allerede at have været på »markedet«, hvis sælgeren genoptager udbuddet af de samme varer, efter at udbuddet af dem har været afbrudt i en periode, f.eks. efter at varerne midlertidigt har været udsolgt, eller i tilfælde af sæsonvarer såsom vinter- og sommertøj. Da sådanne varer strengt taget ikke ville være nyankomne, ville undtagelsen i artikel 6a, stk. 4, i så fald ikke finde anvendelse.

I disse situationer kan den erhvervsdrivende imidlertid som referenceperiode for fastsættelse af den »tidligere« pris vælge en længere periode, i løbet af hvilken varen har været udbudt til salg i mindst 30 dage i alt. Sælgeren kan derfor, hvis sælgeren igen udbyder en vare til salg efter en afbrydelse, give meddelelse om en prisnedsættelse, der som »tidligere« pris angiver den laveste pris, der har været anvendt i referenceperioden før afbrydelsen (f.eks. i det foregående år), forudsat at:

— varen har været udbudt til salg i mindst 30 dage i alt i løbet af referenceperioden

— den angivne »tidligere« pris er den laveste pris i hele referenceperioden.

Med forbehold af en vurdering fra sag til sag kan den erhvervsdrivende i henhold til artikel 7 i direktivet om urimelig handelspraksis være forpligtet til at informere forbrugeren, når den angivne »tidligere« pris er en pris, der ikke har været anvendt i perioden umiddelbart forud for prisnedsættelsen, men f.eks. i den foregående sæson.

4.3. Progressive prisnedsættelser

Artikel 6a 5. Medlemsstaterne kan bestemme, at når prisnedsættelsen øges progressivt, er den tidligere pris prisen uden prisnedsættelse før den første prisnedsættelse.

Det lovgivningsmæssige valg i medfør af artikel 6a, stk. 5, finder anvendelse, når prisen gradvist reduceres uden afbrydelser i løbet af den samme tilbudskampagne. I dette tilfælde er den »tidligere« pris den laveste pris i de 30 dage, der går forud for anvendelsen af den første meddelelse om prisnedsættelse, og den forbliver den »tidligere« pris for alle efterfølgende meddelelser om prisnedsættelser i løbet af tilbudskampagnen.

— Den laveste pris på varen i de sidste 30 dage før tilbudskampagnens start har f.eks. været 100 EUR. Sælgeren angiver 100 EUR som sin »tidligere« pris, når han meddeler den første prisnedsættelse (f.eks. på 10 %), og kan derefter beholde den samme »tidligere« pris også ved meddelelsen af efterfølgende nedsættelser på henholdsvis 20 % og 30 %.

Situationen er anderledes i forbindelse med på hinanden følgende salgskampagner i en periode på 30 dage (f.eks. i salgsfremstød som f.eks. »20 % rabat hver søndag i december« eller på flere på hinanden følgende »Singles Day«-, »Black Friday«-, »Cyber Monday«- eller juleudsalg i november/december). I forbindelse med sådanne på hinanden følgende salgskampagner, hvor prisen forhøjes i mellemliggende (korte) perioder, finder den generelle regel i artikel 6a anvendelse, og den »tidligere« pris for hver efterfølgende prisnedsættelse er den laveste pris i en periode på mindst de seneste 30 dage, dvs. inklusive den nedsatte pris under de foregående tilbudsperioder.

For at undgå omgåelse af artikel 6a, stk. 1 og 2, skal stk. 5 fortolkes snævert. Den finder således kun anvendelse, når prisen nedsættes gradvist, uden afbrydelser og uden at den angivne »tidligere« pris forhøjes i perioden med den fortsatte prisnedsættelse.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/6/EF af 16. februar 1998 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af priser på forbrugsvarer (EFT L 80 af 18.3.1998, s. 27).

(2) Se betragtning 6 og 12 i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

(3) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2161 af 27. november 2019 om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/6/EF, 2005/29/EF og 2011/83/EU, for så vidt angår bedre håndhævelse og modernisering af EU-reglerne om forbrugerbeskyttelse (EUT L 328 af 18.12.2019, s. 7).

(4) I 2018 foretog nationale forbrugerbeskyttelsesmyndigheder under Kommissionens koordinering en årlig EU-dækkende screening af e-handelswebsteder (et såkaldt »sweep«) inden for rammerne af netværket for forbrugerbeskyttelsessamarbejde. Dette sweep havde fokus på prisgennemsigtighed, herunder prisnedsættelser. For mere end 31 % af de 431 screenede e-handelswebsteder, der tilbød rabatter, havde forbrugermyndighederne mistanke om, at de særlige tilbud ikke var reelle, eller også fandt de beregningsmetoden for den nedsatte pris uklar. Kommissionens pressemeddelelse af 19. februar 2019: https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/da/IP_19_1333.

(5) https://e-justice.europa.eu/591/DA/consumer_law_database.

(6) EFT L 1 af 3.1.1994, s. 3.

(7) »Salgspris: den endelige pris for en måleenhed af varen eller en given mængde af varen, inklusive moms og alle øvrige afgifter«, artikel 2, litra a), i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

(8) »Pris pr. måleenhed: den endelige pris, inklusive moms og alle øvrige afgifter, for et kilogram, en liter, en meter, en kvadratmeter eller en kubikmeter af varen eller for en anden enkelt mængdeenhed, der er almindeligt og udbredt anvendt i den pågældende medlemsstat i forbindelse med salg af bestemte varer«, artikel 2, litra b), i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

(9) »Varer, der sælges i løs vægt: varer, der ikke er færdigpakket, og som afmåles i forbrugerens nærvær«, artikel 2, litra c), i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

(10) Se betragtning 7 i direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer.

(11) I henhold til direktivet om forbrugerrettigheder (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF (EUT L 304 af 22.11.2011, s. 64)), som ændret ved direktiv (EU) 2019/2161, defineres varer som »a) enhver løsøregenstand; vand, gas og elektricitet skal betragtes som varer i henhold til dette direktiv, når det udbydes til salg i et afgrænset volumen eller en bestemt mængde b) enhver løsøregenstand, der integrerer eller er indbyrdes forbundet med digitalt indhold eller en digital tjeneste på en sådan måde, at fraværet af dette digitale indhold eller denne digitale tjeneste ville forhindre varerne i at opfylde deres funktion (»varer med digitale elementer«)«.

(12) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1998/6/EF af 16. februar 1998 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af priser på forbrugsvarer (KOM(2006) 325 endelig, s. 4).

(13) I henhold til direktiv 2011/83/EU om forbrugerrettigheder skal forbrugerne altid informeres om den faktiske erhvervsdrivendes identitet (se vejledningen om forbrugerrettighedsdirektivet for yderligere oplysninger).

(14) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen) (EUT L 199 af 31.7.2007, s. 40).

(15) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/2394 af 12. december 2017 om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT L 345 af 27.12.2017, s. 1).

(16) Jf. navnlig artikel 34 og 36 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

(17) https://ec.europa.eu/info/law/law-topic/consumer-protection-law/unfair-commercial-practices-law/unfair-commercial-practices-directive_da.

(18) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) (EUT L 149 af 11.6.2005, s. 22).

(19) Før ændringerne af direktivet om angivelse af priser på forbrugsvarer, der blev indført ved direktiv (EU) 2019/2161, havde Den Europæiske Unions Domstol bekræftet, at det var umuligt for medlemsstaterne at vedtage mere præskriptive nationale regler om prisnedsættelser på grundlag af direktivet om urimelig handelspraksis og (det oprindelige) direktiv om angivelse af priser, i sag C-421/12, Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien, ECLI:EU:C:2013:769.

(20) Se også Den Europæiske Unions Domstol, sag C-476/14, Citroën, ECLI:EU:C:2016:527.

(21) En sammenligning af forskellige erhvervsdrivendes priser falder også ind under Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/114/EF af 12. december 2006 om vildledende og sammenlignende reklame (EUT L 376 af 27.12.2006, s. 21), som fastsætter betingelserne for, hvornår sammenlignende reklame er tilladt.

(22) Defineret som »data, der fremstilles og leveres i digital form«, jf. artikel 2, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/770 af 20. maj 2019 om visse aspekter af aftaler om levering af digitalt indhold og digitale tjenester (EUT L 136 af 22.5.2019, s. 1).

(23) Direktiv 2011/83/EU.

(24) Se vejledningen om direktiv 2011/83/EU om forbrugerrettigheder: https://ec.europa.eu/info/law/law-topic/consumer-protection-law/consumer-contract-law/consumer-rights-directive_da.