15. 2. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 38/7 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets andet direktiv om samordning af love og administrative bestemmelser vedrø­
rende direkte livsforsikringsvirksomhed, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den 
faktiske gennemførelse af den fri udveksling af tjenesteydelser, og om ændring af direktiv 
79/267/EØF 
KOM(88) 729 endelig udg. — SYN 177 
(Forelagt af Kommissionen den 23. december 1988) 
(89/C 38/08) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 57, 
stk. 2, og artikel 66, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Det er nødvendigt at udvikle det indre marked for livs­
forsikring og af de andre former for forsikring, der er 
omfattet af Rådets første direktiv 79/267/EØF af 5. 
marts 1979 om samordning af de administrativt og ved 
lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af 
direkte livsforsikringsvirksomhed ('), i det følgende 
benævnt »første samordningsdirektiv«; for at nå dette 
mål bør det gøres lettere for forsikringsvirksomheder, 
der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i Fællesskabet, 
at præstere tjenesteydelser i medlemsstaterne og hermed 
gøre det muligt for forsikringstagerne at rette henven­
delse, ikke blot til forsikringsselskaber, der er etableret i 
deres eget hjemland, men også til forsikringsselskaber, 
der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i Fællesskabet, 
og som er etableret i andre medlemsstater; 
i henhold til Traktaten er enhver forskelsbehandling i 
forbindelse med udveksling af tjenesteydelser, som 
skyldes, at en virksomhed ikke er etableret i den 
medlemsstat, hvor ydelsen præsteres, forbudt efter over­
gangsperiodens udløb; dette forbud finder anvendelse på 
de tjenesteydelser, der præsteres fra en hvilken som helst 
virksomhed inden for Fællesskabet, hvad enten der er 
tale om en virksomheds vedtægtsmæssige hjemsted, et 
agentur eller en filial; 
(') EFT nr. L 63 af 13. 3. 1979, s. 1. af praktiske grunde bør den frie udveksling af tjeneste­
ydelser fastlægges under hensyn dels til forsikringsselska­
bets etablerede forretningssted, dels til stedet, hvor 
forpligtelsen består; der bør derfor ligeledes fastsættes en 
definition af forpligtelsens lokalisering; endvidere må der 
skelnes mellem virksomhed udøvet gennem et etableret 
forretningssted og virksomhed udøvet som led i fri 
udveksling af tjenesteydelser; 
bestemmelserne i Rådets første samordningsdirektiv af 5. 
marts 1979 bør suppleres, særlig for at præcisere tilsyns­
myndighedernes beføjelser og tilsynsmidler; endvidere 
bør der fastsættes særlige bestemmelser for adgang til, 
udøvelse af og kontrol med virksomhed, der udøves i 
henhold til reglerne for fri udveksling af tjenesteydelser; 
der bør gives de forsikringstagere, der — fordi de tager 
initiativet til at tegne en forsikring i et andet land, 
hvorved de således opnår beskyttelse i henhold til dette 
andet lands retlige system — ikke har behov for særlig 
beskyttelse i den medlemsstat, hvor forpligtelsen består, 
fuld frihed til at udnytte det videst mulige marked for 
livsforsikring og andre former for forsikring, der er 
omfattet af det første samordningsdirektiv; på den anden 
side bør der sikres en tilstrækkelig beskyttelse af andre 
forsikringstagere; 
gruppeforsikringer og visse former for individuelle 
pensionsforsikringer må på grund af de forskellige syste­
mers forskelligartede og komplicerede karakter og på 
grund af deres snævre forbindelse med sociale sikrings­
ordninger underkastes en nærmere undersøgelse; disse 
særlige forsikringer bør derfor udelukkes fra anvendel­
sesområdet for dette direktivs særlige bestemmelser 
vedrørende fri udveksling af tjenesteydelser; der vil for 
så vidt angår forsikringer af denne art blive udarbejdet et 
særskilt direktivforslag; 
medlemsstaternes bestemmelser vedrørende tegningen af 
de i første samordningsdirektiv omhandlede former for 
forsikring er fortsat forskellige; friheden til som lovgiv­
ning, der skal anvendes på forsikringsaftalen, at vælge en 
anden lovgivning end lovgivningen i den medlemsstat, 
hvor forpligtelsen består, kan indrømmes i visse tilfælde 
efter regler, som tager hensyn til de særlige omstændig­
heder; 
Nr. C 38/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 89 
bestemmelserne i første samordningsdirektiv om over­
førsel af forsikringsbestand bør uddybes og suppleres 
med bestemmelser, der specielt vedrører det tilfælde, 
hvor bestanden af forsikringsaftaler, indgået i henhold til 
reglerne om udveksling af tjenesteydelser, overføres til 
en anden virksomhed; 
med henblik på at beskytte forsikringstagerne bør 
medlemsstaterne på det nuværende samordningsstadium 
indrømmes mulighed for at begrænse samtidig udøvelse 
af forsikringsvirksomhed i form af fri udveksling af 
tjenesteydelser og gennem etablering; en sådan begræns­
ning kan ikke fastsættes for forpligtelser, hvor forsik­
ringstageren ikke har behov for en sådan beskyttelse; 
adgangen til fri udveksling af tjenesteydelser bør under­
kastes procedurer, som sikrer, at forsikringsvirksom­
heden overholder såvel bestemmelserne vedrørende 
finansielle garantier som bestemmelserne vedrørende 
forsikringsbetingelser og tariffer; disse procedurer kan 
forenkles, i det omfang aktiviteten, der udøves som led i 
den fri udveksling af tjenesteydelser, vedrører forsik­
ringstagere, som på grund af karakteren af den forplig­
telse, de agter at indgå, ikke har behov for en særlig 
beskyttelse i den stat, hvor forpligtelsen består; 
men for denne anden kategori af forsikringstagere bør 
der — dersom der er tale om en livsforsikringsaftale — 
gives forsikringstageren mulighed for at opsige aftalen 
inden for en frist på 30 dage; 
i henhold til det første samordningsdirektiv må de aktivi­
teter, der er omfattet af det første direktiv om samord­
ning af skadesforsikringsvirksomhed, principielt ikke 
udøves samtidig med de aktiviteter, der er omfattet af 
det første direktiv om samordning af livsforsikringsvirk-
somhed; hvis det første direktiv om samordning af livs-
forsikringsvirksomhed har tilladt, at selskaber, der både 
driver livsforsikringsvirksomhed og skadesforsikrings-
virksomhed, fortsat kan bestå, må sådanne selskaber dog 
ikke i henhold til direktivet oprette agenturer eller filialer 
med henblik på livsforsikringstegning; på tilsvarende 
måde bør det forbydes sådanne selskaber — som led i 
ordningen med fri udveksling af tjenesteydelser — at 
påtage sig forpligtelser af den i første samordningsdi­
rektiv omhandlede art; 
på området for fri udveksling af tjenesteydelser er det 
vigtigt at etablere et særligt samarbejde mellem de 
kompetente tilsynsmyndigheder i medlemsstaterne og 
mellem Kommissionen og disse myndigheder; der bør 
endvidere indføres en sanktionsordning, der kan 
anvendes, når en virksomhed, der præsterer tjenesteydel­
serne, ikke overholder bestemmelserne i den medlems­
stat, hvor tjenesteydelserne præsteres; 
indtil der sker yderligere samordning, bør de tekniske 
reserver inklusive de matematiske reserver ikke omfattes 
af regler og tilsyn i den medlemsstat, hvor tjenesteydel­
serne præsteres, når disse tjenesteydelser vedrører 
forpligtelser, for hvilke den pågældende stat vil yde 
forsikringstageren særlig beskyttelse; derimod er de tekniske reserver inklusive de matematiske reserver 
fortsat omfattet af regler og kontrol i den medlemsstat, 
hvor forsikringsselskabet er etableret, når der ikke er 
reelt behov for en sådan beskyttelse af forsikringsta­
geren; 
en række medlemsstater pålægger ikke livsforsikringer 
eller andre former for forsikringer, der er omfattet af det 
første samordningsdirektiv, nogen form for indirekte 
skat, medens andre medlemsstater pålægger sådanne 
forsikringer særlige skatter; i de medlemsstater, hvor 
sådanne skatter opkræves, varierer deres struktur og 
procentsats meget; det bør undgås, at de bestående 
forskelle giver sig udslag i konkurrencefordrejninger 
mellem medlemsstaterne til skade for bestemte forsik­
ringsselskaber; med forbehold af en senere samordning 
kan anvendelsen af de fiskale bestemmelser i den 
medlemsstat, hvori forpligtelsen er påtaget, afhjælpe en 
sådan ulempe; det tilkommer medlemsstaterne at fast­
sætte de bestemmelser, der skal sikre opkrævningen af 
disse skatter; 
Rådets første direktiv 79/267/EØF af 5. marts 1979 fast­
sætter udtrykkeligt en række specifikke regler vedrø­
rende tilladelse til agenturer og filialer af virksomheder, 
hvis hjemsted er beliggende uden for Fællesskabet; 
der bør ligeledes fastsættes en særlig procedure for 
ansøgning om tilladelse til en dattervirksomhed af en 
virksomhed, der henhører under et tredjelands lovgiv­
ning eller for en sådan virksomheds ansøgning om tilla­
delse til erhvervelse af kapitalinteresser for herved at 
sikre, at virksomheder fra Fællesskabet indrømmes gensi­
dighed i vedkommende tredjeland; formålet med dette 
direktiv er at fastsætte de nærmere regler, der skal gælde 
for en sådan procedure — 
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
AFSNIT I 
Generelle bestemmelser 
Artikel 1 
Dette direktiv har til formål: 
a) at supplere første samordningsdirektiv (79/267/EØF) 
og 
b) at fastsætte særlige bestemmelser for fri udveksling af 
tjenesteydelser af den art, der er omfattet af oven­
nævnte direktiv, og som er nærmere angivet under 
afsnit III i nærværende direktiv. 
Artikel 2 
I dette direktiv forstås ved 
a) første samordningsdirektiv: direktiv 79/267/EØF 
b) virksomhed: 
— i afsnit I og II: enhver virksomhed, som har 
opnået administrativ tilladelse i overensstemmelse 
med artikel 6 eller artikel 27 i første samordnings­
direktiv 
15. 2. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 38/9 
— i afsnit III og IV: enhver virksomhed, som har 
opnået administrativ tilladelse i overensstemmelse 
med artikel 6 i første samordningsdirektiv 
c) etableret forretningssted: en virksomheds vedtægtsmæs­
sige hjemsted, agenturer eller filialer, jf. artikel 3 
d) forpligtelse: en forpligtelse i form af en forsikring af 
den art, der er nævnt i første samordningsdirektivs 
artikel 1 
e) den medlemsstat, hvor forpligtelsen består: den 
medlemsstat, hvor forsikringstageren har sin sædvan­
lige bopæl, eller hvis forsikringstageren er en juridisk 
person, den medlemsstat, hvor den ved forsikringsaf­
talen dækkede virksomhed er beliggende 
f) etableringsmedlemsstaten: den medlemsstat, i hvilken 
det etablerede forsikringssted, der påtager sig forplig­
telsen, er beliggende 
g) den medlemsstat, hvor der præsteres tjenesteydelser: den 
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, når et i en 
anden medlemsstat etableret forretningssted har 
påtaget sig forpligtelsen 
h) en modervirksomhed: en modervirksomhed således 
som defineret i artikel 1 i Rådets syvende direktiv 
83/349/EØF af 13. juni 1983 på grundlag af Trakta­
tens artikel 54, stk. 3, litra g), om konsoliderede 
regnskaber (') 
i) dattervirksomhed: en dattervirksomhed således som 
defineret i artikel 1 i direktiv 83/349/EØF. 
Artikel 3 
I første samordningsdirektiv såvel som i dette direktiv 
sidestilles en virksomheds permanente tilstedeværelse på 
en medlemsstat område med et agentur eller en filial, 
også selv om denne tilstedeværelse ikke har form af en 
filial eller et agentur, men blot af et kontor, der ledes af 
virksomhedens eget personale, eller af en uafhængig 
person, som har en fast bemyndigelse til at handle på 
virksomhedens vegne i lighed med et agentur. 
AFSNIT II 
Supplerende bestemmelser til første samordningsdirektiv 
Artikel 4 
1. Aftaler om tegning af forsikringer af den i første 
samordningsdirektiv omhandlede art underkastes lovgiv­
ningen i den medlemsstat, hvor forpligtelsen består. Hvis denne medlemsstats lovgivning tillader det, kan forsik-
ringspartnerne dog vælge et andet lands lovgivning. 
2. I de i artikel 13 nævnte tilfælde kan forsikringspart-
nerne — dersom forsikringstageren har sin sædvanlige 
bopæl i en anden medlemsstat end den, hvori han er 
statsborger — vælge denne sidstnævnte medlemsstats 
lovgivning. 
3. Den medlemsstat, hvis lovgivning gælder for forsik-
ringskontrakter, kan ikke i tilfælde omfattet af artikel 13 
forhindre en forsikringstager i at tegne en forsikring, 
som lovligt kan indgås i etableringsmedlemsstaten. 
4. Når en medlemsstat omfatter flere territoriale 
enheder, der hver især har sin egen aftaleretlige lovgiv­
ning, anses hver enhed som et land med henblik på at 
identificere den lovgivning, der finder anvendelse i 
henhold til nærværende direktiv. 
En medlemsstat, hvori forskellige territoriale enheder har 
deres egen aftaleretlige lovgivning, er ikke forpligtet til 
at anvende de i dette direktiv indeholdte bestemmelser på 
konflikter, der måtte opstå mellem disse territoriale 
enheders lovgivninger. 
5. Denne artikel berører ikke anvendelsen af de regler 
i domstolslandets lovgivning, der ex officio finder anven­
delse på et forhold, uanset hvilken lovgivning forsik­
ringsaftalen er underkastet. 
Hvis lovgivningen i en medlemsstat hjemler noget 
sådant, kan præceptive bestemmelser i lovgivningen i den 
medlemsstat, hvor forpligtelsen består, tillægges virkning, 
såfremt og i det omfang sådanne bestemmelser i henhold 
til sidstnævnte stats lovgivning finder anvendelse, uanset 
hvilken lovgivning forsikringsaftalen er underkastet. 
6. Med forbehold af foranstående bestemmelser finder 
medlemsstaternes almindelige internationale privatretlige 
regler med hensyn til aftalemæssige forpligtelser anven­
delse på de af dette direktiv omfattede forsikringsaftaler. 
Artikel 5 
Følgende indsættes som stk. 3 i artikel 23 i første 
samordningsdirektiv: 
»3. Hver medlemsstat træffer alle passende foran­
staltninger med henblik på, at de myndigheder, som 
skal føre tilsyn med forsikringsvirksomhederne, råder 
over de nødvendige beføjelser og midler til at føre 
tilsyn med de på deres område etablerede forsikrings­
virksomheders aktiviteter, herunder aktiviteter, der 
udføres uden for dette område i overensstemmelse 
med bestemmelserne i Rådets direktiver vedrørende 
disse aktiviteter, samt med henblik på disse bestem­
melsers genemførelse. 
(') EFT nr. L 193 af 18. 7. 1983. Disse beføjelser og midler skal bl.a. give de kompe­
tente tilsynsmyndigheder mulighed for: 
Nr. C 38/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 89 
— at skaffe sig indgående viden om virksomhedens 
situation og samlede aktiviteter, navnlig 
— ved indhentning af oplysninger eller rekvire­
ring af dokumentation vedrørende forsikrings-
aktiviteten 
— eller ved kontrol på stedet i den pågældende 
virksomheds forretningslokaler 
— at træffe tilstrækkelige og nødvendige foranstalt­
ninger over for virksomheden for at sikre, at virk­
somhedens aktiviteter er i overensstemmelse med 
de love og administrative bestemmelser, som 
virksomheden skal overholde i de forskellige 
medlemsstater, og især i overensstemmelse med 
driftsplanen for så vidt denne er forpligtende, 
såvel som for at undgå eller fjerne uregelmæssig­
heder, der vil kunne bringe forsikringstagernes 
interesser i fare; 
— at sikre gennemførelsen af de af tilsynsmyndighe­
derne krævede foranstaltninger, om nødvendigt 
gennem tvangsforanstaltninger og i givet fald ved 
rettens hjælp. 
Medlemsstaterne kan ligeledes fastsætte, at tilsyns­
myndighederne skal have mulighed for at indhente 
alle oplysninger vedrørende forsikringsaftaler, som 
mæglerne er i besiddelse af.« 
Artikel 6 
1. Artikel 25 i det første samordningsdirektiv udgår. 
2. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale 
lovgivning fastsatte betingelser, at forsikringsvirksom­
heder, der er etableret på dens område, overfører hele 
eller en del af deres forsikringsbestand bestående af 
aftaler, for hvilke forpligtelsen består i denne stat, til en 
overtagende virksomhed, der er etableret i samme 
medlemsstat, hvis tilsynsmyndighederne i den medlems­
stat, hvor den overtagende virksomhed har sit vedtægts­
mæssige hjemsted, bekræfter, at virksomheden under 
hensyn til overførslen har den fornødne solvensmargen. 
3. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale 
lovgivning fastsatte betingelser, at forsikringsvirksom­
heder, der er etableret på dens område, overfører hele 
eller en del af deres forsikringsbestand bestående af 
aftaler, der er indgået under de i artikel 10, stk. 1, 
beskrevne forhold, til en overtagende virksomhed, der er 
etableret i den stat, hvor der præsteres tjenesteydelser, 
hvis myndighederne i den medlemsstat, hvor den overta­
gende virksomhed har sit vedtægtsmæssige hjemsted, 
bekræfter, at virksomheden under hensyn til overførslen 
har den fornødne solvensmargen. 
4. Hver medlemsstat tillader på de i den nationale 
lovgivning fastsatte betingelser, at forsikringsvirksom­
heder, der er etableret på dens område, overfører hele 
eller en del af deres forsikringsbestand bestående af 
aftaler, der er indgået under de i artikel 10, stk. 1, 
beskrevne forhold, til en overtagende virksomhed, der er 
etableret i samme medlemsstat, hvis tilsynsmyndighe­derne i den medlemsstat, hvor den overtagende virk­
somhed har sit vedtægtsmæssige hjemsted, bekræfter, at 
virksomheden under hensyn til overførslen har den 
fornødne solvensmargen og i den medlemsstat, hvor der 
præsteres tjenesteydelser, opfylder betingelserne i artikel 
11, 12, 14 og 16. 
5. I de i stk. 3 og 4 omhandlede tilfælde meddeler 
tilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor den over­
dragende virksomhed etableret, tilladelse til overførslen 
efter at have indhentet samtykke fra tilsynsmyndighe­
derne i den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste­
ydelser. 
6. Hvis en medlemsstat på de i den nationale lovgiv­
ning fastsatte betingelser giver forsikringsvirksomheder, 
der er etableret på dens område, tilladelse til at overføre 
hele eller en del af deres forsikringsbestand til en overta­
gende virksomhed, der er etableret i en anden medlems­
stat, der ikke er den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser, skal den sikre sig, at følgende betingelser 
er opfyldt: 
— tilsynsmyndighederne i den medlemsstat, hvor den 
overtagende virksomhed har sit vedtægtsmæssige 
hjemsted, bekræfter, at virksomheden under hensyn 
til overførslen har den fornødne solvensmargen 
— den medlemsstat, hvor den overtagende virksomhed 
er etableret, skal give sit samtykke hertil 
— den overtagende virksomhed skal i den medlemsstat, 
hvor der præsteres tjenesteydelser, opfylde betingel­
serne i artikel 11, 12, 14 og 16; lovgivningen i denne 
medlemsstat skal give mulighed for en sådan over­
førsel, og den pågældende stat skal give sit samtykke 
til overførslen. 
7. Overførslen, der tillades i overensstemmelse med 
denne artikel, skal i den medlemsstat, hvor forpligtelsen 
består, offentliggøres som fastlagt nærmere i den natio­
nale lovgivning. Overførslen kan uden videre gøres 
gældende over for de berørte forsikringstagere, for­
sikrede og enhver anden person for hvem de overførte 
kontrakter hjemler rettigheder eller forpligtelser. 
Denne bestemmelse berører ikke medlemsstaternes ret til 
at fastsætte, at forsikringstagerne skal have mulighed for 
at opsige aftalen inden for en bestemt frist fra overfør­
selstidspunktet. 
Artikel 7 
Artikel 22, stk. 2, i det første samordningsdirektiv 
affattes således: 
»Den Italienske Republik træffer enhver foranstalt­
ning for at sikre, at kravet om, at virksomheder, der 
er etableret i landet, skal afgive en del af deres 
tegnede forsikringer til 'Istituto nazionale di assicura-
zioni', bortfalder senest to år efter dette direktivs 
ikrafttræden.« 
15. 2. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 38/11 
Artikel 8 
1. Overskriften til afsnit III i det første skadesforsik-
ringsdirektiv og det første livsforsikringsdirektiv erstattes 
med følgende tekst: 
»AFSNIT III A 
Regler for agenturer eller filialer, der er etableret 
inden for Fællesskabet, og som henhører under virk­
somheder, hvis vedtægtsmæssige hjemsted er belig­
gende uden for Fællesskabet.« 
2. Følgende overskrift anføres efter artikel 29 i det 
første skadesforsikringsdirektiv og efter artikel 32 i det 
første livsforsikringsdirektiv: 
»AFSNIT III B 
Regler for dattervirksomheder af en modervirk­
somhed, der henhører under et tredjelands lovgivning 
og for en sådan modervirksomheds erhvervelse af 
kapitalinteresser.« 
Artikel 9 
Afsnit III B suppleres med en og samme artikel, der 
benævnes artikel 29a i det første skadesforsikringsdi­
rektiv og artikel 32a i det første livsforsikringsdirektiv. 
Denne artikel affattes således: 
1. En ansøgning om tilladelse til en dattervirk­
somhed af en modervirksomhed, der henhører under 
tredjelands lovgivning, eller en sådan modervirksom­
heds ansøgning om tilladelse til erhvervelse af kapi­
talinteresser, jf. stk. 3, underkastes den i denne 
artikel fastsatte procedure. 
2. De kompetente myndigheder i den pågældende 
medlemsstat skal give de øvrige medlemsstaters 
kompetente myndigheder samt Kommissionen 
meddelelse om en ansøgning om tilladelse til en 
dattervirksomhed. 
3. De enkelte medlemsstater skal, når en virk­
somhed, der henhører under et tredjelands lovgiv­
ning, påtænker at erhverve — det være sig direkte 
eller indirekte — kapitalinteresser i en i Fællesskabet 
etableret forsikringsvirksomhed, således at denne 
bliver førstnævnte virksomheds dattervirksomhed, 
give meddelelse herom til de kompetente myndig­
heder i vedkommende medlemsstat. Disse myndig­
heder skal for deres vedkommende give meddelelse 
til de øvrige medlemsstaters kompetente myndigheder 
samt til Kommissionen. 
4. De kompetente myndigheder i den pågældende 
medlemsstat skal suspendere deres afgørelse vedrø­
rende ansøgninger af den i stk. 2 og 3 nævnte art, 
indtil den i stk. 5 og 6 foreskrevne procedure er 
afsluttet. 
5. Kommissionen skal inden for en frist på tre 
måneder fra modtagelsen af de i stk. 2 og 3 omhand­
lede oplysninger undersøge, om alle virksomheder 
inden for Fællesskabet nyder gensidig behandling 
navnlig med hensyn til etablering af dattervirksom­
heder eller med hensyn til erhvervelse af kapitalinter­
esser i forsikringsvirksomheder, der er etableret i det 
pågældende tredjeland. 6. Hvis Kommissionen konstaterer, at der ikke er 
sikkerhed for gensidig behandling, kan den forlænge 
suspensionen af den i stk. 4 omhandlede afgørelse 
efter forinden at have konsulteret medlemsstaternes 
kompetente myndigheder inden for rammerne af den 
samarbejdsprocedure, der er fastsat i artikel 33 i det 
første skadesforsikringsdirektiv og artikel 38 i det 
første livsforsikringsdirektiv. 
7. Kommissionen forelægger Rådet hensigtsmæs­
sige forslag med henblik på at sikre gensidighed i 
forhold til det pågældende tredjeland. 
AFSNIT III 
Særlige bestemmelser vedrørende fri udveksling af 
tjenesteydelser 
Artikel 10 
1. Bestemmelserne i dette afsnit finder anvendelse, når 
en virksomhed fra et i en medlemsstat etableret forret­
ningssted påtager sig en forpligtelse i en anden medlems­
stat. 
2. Bestemmelserne i dette direktiv finder hverken 
anvendelse på de former for forsikringer, virksomheder 
og organer, for hvilket det første samordningsdirektiv 
ikke gælder. 
3. Bestemmelserne i dette afsnit finder heller ikke 
anvendelse på forpligtelser: 
— der indgås med juridiske personer, som handler for 
egen regning 
— der indgås med personer, der har en erhvervsmæssig 
eller arbejdsrelateret tilknytning til den eller de 
personer, hvis liv forsikringen dækker, hvad enten 
denne tilknytning er ophørt, stadig består eller vil 
komme til at bestå, forudsat at forpligtelsen indgås i 
kraft af denne tilknytning 
— der indgås med en person, hvis liv forsikringen 
dækker, forudsat at forsikringen er tegnet som led i 
denne persons arbejdsforhold eller erhvervsmæssige 
virksomhed 
— med hensyn til de forsikringsarter, der er nævnt i 
artikel 1, stk. 2, litra a), c), d) og e) og stk. 3, i det 
første samordningsdirektiv. 
4. En virksomhed kan kun påtage sig en forpligtelse i 
en anden medlemsstat, hvis virksomheden i den 
medlemsstat, hvori den er etableret, har fået meddelt 
tilladelse til at påtage sig en sådan forpligtelse, jf. første 
samordningsdirektivs artikel 6. 
Artikel 11 
Enhver virksomhed, der agter at præstere tjenesteydelser, 
skal forinden give meddelelse herom til de kompetente 
myndigheder i den medlemsstat, hvor det vedtægtsmæs­
sige hjemsted er beliggende, og eventuelt myndighederne 
i den medlemsstat, hvor det berørte etablerede forret­
ningssted er beliggende, samt angive den eller de 
Nr. C 38/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 89 
medlemsstater, på hvis område den agter at præstere 
disse tjenesteydelser, og arten af de forpligter, den har til 
hensigt at påtage sig. 
Artikel 12 
1. Enhver medlemsstat, på hvis område en virksomhed 
— i henhold til reglerne om fri udveksling af tjeneste­
ydelser — agter at påtage sig de i dette direktivs artikel 
10 nævnte forpligtelser, kan lade adgangen til udøvelsen 
af denne aktivitet være betinget af en administrativ tilla­
delse, for så vidt der ikke er tale om forpligtelser, der 
falder ind under artikel 13; med henblik herpå kan 
medlemsstaten kræve, at virksomheden: 
a) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompe­
tente myndigheder i den medlemsstat, hvor det 
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, og hvori 
godtgøres, at den for sin samlede virksomhed råder 
over en minimumssolvensmargen i overensstemmelse 
med artikel 19 i første samordningsdirektiv, og at 
tilladelsen i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i 
nævnte direktiv giver virksomheden mulighed for at 
virke uden for den medlemsstat, hvor det etablerede 
forretningssted er beliggende 
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompe­
tente myndigheder i den medlemsstat, hvor det etab­
lerede forretningssted er beliggende, og hvori anføres 
de klasser, inden for hvilke den pågældende virk­
somhed har ret til at virke, og hvori det bekræftes, at 
disse myndigheder ikke gør indsigelse mod, at virk­
somheden præsterer tjenesteydelser 
c) fremlægger en driftsplan, der indeholder angivelser 
vedrørende 
— arten af de forpligtelser, som virksomheden har til 
hensigt at påtage sig i den medlemsstat, hvor der 
skal præsteres tjenesteydelser 
— de almindelige og specielle forsikringsbetingelser i 
de policer, den har til hensigt at benytte 
— de tariffer, som virksomheden har til hensigt at 
anvende for de enkelte kategorier af forsikringer, 
og det tekniske grundlag, som virksomheden har 
til hensigt at benytte for hver af disse forsikrings­
kategorier 
— de formularer og øvrige trykte dokumenter, åtn 
agter at anvende over for forsikringstageren, 
i det omfang hvor de også kræves af de etablerede virk­
somheder. 
2. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, 
hvor der skal præsteres tjenesteydelser, kan kræve, at de 
i stk. 1, litra c), nævnte angivelser meddeles dem på 
denne stats officielle sprog. 
3. De kompetente myndigheder i den medlemsstat, 
hvor der skal præsteres tjenesteydelser, har en frist på 
seks måneder fra modtagelsen af de i stk. 1 nævnte 
dokumenter til at indrømme eller nægte tilladelse, alt 
efter om den af virksomheden forelagte driftsplan er i 
overensstemmelse med denne stats love og administrative 
bestemmelser eller ej. 4. Har de kompetente myndigheder i den medlems­
stat, hvor der skal præsteres tjenesteydelser, ikke taget 
stilling inden udløbet af den i stk. 3 nævnte frist, anses 
tilladelsen for nægtet. 
5. Enhver beslutning om at nægte meddelelse af tilla­
delse eller udstedelse af det i stk. 1, litra a) eller b), 
omhandlede certifikat skal være klart begrundet og 
meddeles den pågældende virksomhed. 
6. Hver medlemsstat giver adgang til domstolsprøvelse 
af enhver nægtelse af meddelelse af tilladelse eller af 
udstedelse af det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede 
certifikat. 
Artikel 13 
1. Forpligtelser, der påtages i henhold til reglerne om 
fri udveksling af tjenesteydelser, er ikke underkastet 
bestemmelserne i artikel 12, men derimod bestemmel­
serne i artikel 14, dersom forsikringstageren uopfordret 
henvender sig til virksomheden, med henblik på at denne 
skal påtage sig en forpligtelse over for ham. 
Forsikringstageren anses at have handlet uopfordret: 
— når den første kontakt mellem forsikringstageren og 
virksomheden er foretaget af forsikringstageren, 
uanset på hvilken måde det er sket 
eller 
— når forsikringsaftalen er indgået i den medlemsstat, 
hvor virksomheden er etableret, uden at der har 
været nogen forudgående kontakt mellem forsik­
ringstageren og virksomheden i den medlemsstat, 
hvor forsikringstageren har sin sædvanlige bopæl. 
2. En virksomhed, der som led i den ved nærværende 
artikel etablerede ordning agter at påtage sig forpligtelser 
i en medlemsstat, må ikke dér udsende prospekter eller 
reklamere for den pågældende aktivitet, medmindre der 
kun er tale om offentlig annoncering af, hvor virksom­
heden har sin adresse, og hvilke forsikringsklasser virk­
somheden har tilladelse til at udøve i den stat, hvor 
forretningsstedet er etableret, og hvorfra virksomheden 
agter at påtage sig forpligtelser. 
3. Dersom forsikringstageren uopfordret — gennem 
en mægler — henvender sig til en virksomhed med 
henblik på, at denne påtager sig en forpligtelse over for 
ham, skal han, før der finder kontakt sted med virksom­
heden, underskrive en erklæring, hvori det attesteres, at 
han ønsker, at mægleren tilvejebringer forsikringsformu-
larer fra en eller flere andre medlemsstater end den, 
hvori han har sin sædvanlige bopæl; ved mægler forstås 
den person, der udøver den i artikel 2, stk. 1, litra a), i 
direktiv 77/92/EØF nævnte virksomhed. Mægleren må 
ikke inden for rammerne af den ved nærværende artikel 
etablerede ordning reklamere med muligheden for 
henvendelse med henblik på tegning af forsikring af den 
i dette direktiv omhandlede art. 
4. Forsikringstageren skal, før der tegnes en forsikring 
af den i dette direktiv omhandlede art, underskrive en 
erklæring, hvori han bekræfter at være bekendt med, at 
15. 2. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 38/13 
den pågældende forsikring er underkastet de tilsyns-
regler, der gælder i det land, hvori virksomheden, der 
påtager sig forpligtelsen, er etableret. 
Artikel 14 
1. Hver medlemsstat, på hvis område en virksomhed 
som led i fri udveksling af tjenesteydelser agter at påtage 
sig forpligtelser af den i dette direktivs artikel 13 nævnte 
art, kræver, at virksomheden: 
a) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompe­
tente myndigheder i den medlemsstat, hvor det 
vedtægtsmæssige hjemsted er beliggende, og hvori 
godtgøres, at den for sin samlede virksomhed råder 
over en minimumssolvensmargen i overensstemmelse 
med artikel 19 i første samordningsdirektiv, og at 
tilladelsen i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i 
nævnte direktiv giver virksomheden mulighed for at 
arbejde uden for etableringsmedlemsstaten; 
b) fremlægger et certifikat, der er udstedt af de kompe­
tente myndigheder i etableringsmedlemsstater, og 
hvori anføres de klasser, inden for hvilke den pågæl­
dende virksomhed har ret til at virke, samt hvori det 
bekræftes, at disse myndigheder ikke gør indsigelse 
mod, at virksomheden præsterer tjenesteydelser; 
c) angiver arten af de forpligtelser, som virksomheden 
har til hensigt at påtage sig i den medlemsstat, hvor 
der skal præsteres tjenesteydelser. 
2. Hver medlemsstat giver adgang til domstolsprøvelse 
af enhver nægtelse af udstedelse af det i stk. 1, litra a) 
eller b), omhandlede certifikat. 
3. Virksomheden kan begynde sin aktivitet fra den 
attesterede dato, hvor myndighederne i den medlemsstat, 
hvor der skal præsteres tjenesteydelser, er i besiddelse af 
de i stk. 1 nævnte dokumenter. 
4. Denne artikel finder ligeledes anvendelse, såfremt 
den medlemsstat, på hvis område en virksomhed — som 
led i fri udveksling af tjenesteydelser — agter at påtage 
sig andre forpligtelser end dem, der er omhandlet i dette 
direktivs artikel 13, ikke gør adgangen til denne aktivitet 
betinget af en administrativ tilladelse. 
Artikel 15 
En forsikringstager, der som led i den ved artikel 13 
etablerede ordning med fri udveksling af tjenesteydelser 
tegner en individuel livsforsikring, har en frist på mindst 
30 dage fra del tidspunkt, hvor parterne blev forpligtede 
over for hinanden, til at opsige forsikringen. 
Forsikringstagerens meddelelse om, at forsikringen 
opsiges, medfører, at han frigøres for alle forpligtelser i 
henhold til den pågældende forsikring. 
Disse bestemmelser finder ikke anvendelse på forsik­
ringer, der kun tegnes for to måneder eller derunder. 
De af opsigelsen affødte retsvirkninger bestemmes efter 
den lovgivning, der finder anvendelse på forsikringsaf­
talen, jf. artikel 4, navnlig med henblik på fastlæggelsen af det tidspunkt, fra hvilket parterne forpligtes over for 
hinanden. 
Artikel 16 
Medlemsstaternes lovgivning skal hjemle mulighed for, 
at en virksomhed i den medlemsstat, hvor den er eta­
bleret, som et minimum og som led i ordningen med fri 
udveksling af tjenesteydelser kan påtage sig gennem et i 
en anden medlemsstat etableret forretningssted: 
— forpligtelser af den i dette direktivs artikel 13 nævnte 
art 
— forpligtelser af den art, der er nævnt i artikel 10, men 
ikke i artikel 13, og som falder ind under forsikrings-
klasser, som virksomheden, der er etableret i den 
første medlemsstat, ikke har fået meddelt tilladelse til 
dér at udøve, jf. artikel 6 i det første samordningsdi­
rektiv. 
Har virksomheden derimod i det sidstnævnte tilfælde en 
sådan tilladelse kan den første medlemsstat modsætte sig 
en sådan form for udveksling af tjenesteydelser. 
Artikel 17 
1. Når en virksomhed som omhandlet i artikel 11 
agter at foretage ændringer i de angivelser, der er omtalt 
i artikel 12, stk. 1, litra c), eller artikel 14, stk. 1, litra c), 
forelægger den disse ændringer for de kompetente 
myndigheder i den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser. Disse ændringer underkastes i givet fald 
bestemmelserne i artikel 12, stk. 3, og artikel 14, stk. 1. 
2. Hvis virksomheden agter at udvide sine aktiviteter 
til også at omfatte forpligtelser af den art, der er nævnt i 
artikel 10, men som ikke er omfattet af artikel 13 i dette 
direktiv, finder den i artikel 11 og 12 angivne procedure 
anvendelse. 
3. Hvis virksomheden agter at udvide sine aktiviteter 
til også at omfatte forpligtelser af den art, der er nævnt i 
enten artikel 13 eller i artikel 14, stk. 4, i dette direktiv, 
finder den i artikel 11 og 14 angivne procedure anven­
delse. 
Artikel 18 
Virksomheder, som i medfør af artikel 13, stk. 3, i det 
første samordningsdirektiv samtidig udøver de aktivi­
teter, der er angivet i bilaget til det første direktiv om 
samordning af skadesforsikringsvirksomhed (73/239/ 
EØF), og de aktiviteter, der er angivet i artikel 1 i det 
første samordningsdirektiv, må ikke som led i ordningen 
med fri udveksling af tjenesteydelser påtage sig forplig­
telser inden for de forsikringsklasser, der er angivet i det 
første samordningsdirektiv. 
Artikel 19 
1. De medlemsstater, hvor tjenesteydelserne præsteres, 
kan opretholde eller indføre love eller administrative 
bestemmelser, der er begrundet i hensynet til forsikrings­
tagerens beskyttelse, navnlig for så vidt angår godken-
Nr. C 38/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 89 
delse af de almindelige og særlige betingelser i forsikrings­
policer, af formularer og øvrige trykte dokumenter, der er 
bestemt til at skulle anvendes over for forsikringstagerne, 
af tariffer og alt andet materiale, der er nødvendigt for den 
normale gennemførelse af tilsynet, dog forudsat at 
reglerne i den medlemsstat, hvor virksomheden er etab­
leret, ikke er tilstrækkelige til at nå op på det nødvendige 
beskyttelsesniveau, og at kravene i den medlemsstat, hvor 
der præsteres tjenesteydelser, ikke ligger over, hvad der er 
nødvendigt i denne sammenhæng. 
2. For så vidt angår de i artikel 13, i dette direktiv 
omhandlede forpligtelser må de medlemsstater, hvor 
tjenesteydelserne præsteres, dog ikke fastsætte bestem­
melser om, at der kræves godkendelse eller løbende 
anmeldelse af de almindelige og specielle betingelser i 
forsikringspolicer, af tariffer og af formularer og andre 
trykte dokumenter, som en virksomhed agter at anvende 
over for forsikringstagerne. 
Artikel 20 
1. En virksomhed, der præsterer tjenesteydelser, skal 
forelægge de kompetente myndigheder i den medlems­
stat, hvor tjenesteydelserne præsteres, alle dokumenter, 
der er nødvendige for gennemførelsen af denne artikel, 
såfremt de i denne stat etablerede virksomheder også er 
forpligtet hertil. 
2. Såfremt de kompetente myndigheder i en medlems­
stat fastslår, at en virksomhed, der præsterer tjeneste­
ydelser i henhold til reglerne om fri udveksling af 
tjenesteydelser på denne medlemsstats område, over­
træder de retsregler, der gælder før sådanne virksom­
heder i nævnte medlemsstat, henstiller disse myndigheder 
til den pågældende virksomhed at bringe disse ulovlige 
forhold til ophør. 
3. Såfremt den pågældende virksomhed ikke retter sig 
efter den i stk. 2 nævnte henstilling, giver de kompetente 
myndigheder i den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser, de kompetente myndigheder i etable-
ringsmedlemsstaten meddelelse herom. Sidstnævnte 
myndigheder træffer alle nødvendige foranstaltninger 
med henblik på, at den pågældende virksomhed bringer 
disse ulovlige forhold til ophør. Der gives myndighe­
derne i den medlemsstat, hvor der præsteres tjeneste­
ydelser, meddelelse om arten af disse foranstaltninger. 
De kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor 
der præsteres tjenesteydelser, kan desuden henvende sig 
til de kompetente myndigheder for forsikringsvirksomhe­
dens vedtægtsmæssige hjemsted, når tjenesteydelserne 
præsteres af en filial eller et agentur. 
4. Såfremt virksomheden til trods for de foranstalt­
ninger, der er truffet af etableringsmedlemsstaten — eller 
hvis disse foranstaltninger viser sig at være utilstrække­
lige, eller den pågældende medlemsstat ikke har truffet 
nogen foranstaltninger — fortsat overtræder de rets­
regler, der gælder i den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser, kan denne medlemsstat, efter at have 
givet meddelelse herom til tilsynsmyndighederne i etable­
ringsmedlemsstaten, træffe egnede foranstaltninger for at 
forhindre yderligere overtrædelser og, såfremt det er 
strengt nødvendigt, forbyde virksomheden fortsat på 
dens område at påtage sig forpligtelser i henhold til 
reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser. For så vidt angår andre forpligtelser end de i dette direk­
tivs artikel 13 omhandlede, der påtages i henhold til 
reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, omfatter 
disse foranstaltninger tilbagekaldelse af den i artikel 12 
omhandlede tilladelse. Medlemsstaterne drager omsorg 
for, at det på deres område bliver muligt at foretage de 
nødvendige meddelelser i forbindelse med foranstaltnin­
gerne. 
5. Ovenstående bestemmelser berører ikke medlems­
staternes beføjelser til at skride ind over for lovovertræ­
delser, der er begået på deres område. 
6. Såfremt den virksomhed, der har gjort sig skyldig i 
overtrædelsen, har et etableret forretningssted eller 
besidder ejendom i den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser, kan tilsynsmyndighederne i denne stat i 
overensstemmelse med den nationale lovgivning iværk­
sætte de administrative sanktioner, der er fastsat for 
sådanne overtrædelser over for dette etablerede forret­
ningssted eller denne ejendom. 
7. Enhver foranstaltning, der træffes i henhold til stk. 
2 til 6, og som omfatter sanktioner eller begrænsninger i 
præstationen af tjenesteydelser, skal behørigt begrundes 
og meddeles den pågældende virksomhed. Hver af disse 
foranstaltninger kan prøves ved domstole i den medlems­
stat, hvor de er truffet. 
8. Når der er truffet foranstaltninger i medfør af 
artikel 24 i første samordningsdirektiv, underrettes de 
kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor der 
præsteres tjenesteydelser, herom af de myndigheder, der 
har truffet disse foranstaltninger, og de træffer, dersom 
der er tale om foranstaltninger i henhold til stk. 1 og 3 i 
samme artikel, alle egnede foranstaltninger for at 
beskytte de forsikredes interesser. 
Såfremt tilladelsen tilbagekaldes på grundlag af artikel 
26 i første samordningsdirektiv, gives der unterretning til 
myndighederne i den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser, og disse myndigheder træffer egnede 
foranstaltninger for at undgå, at det pågældende etable­
rede forretningssted fortsat indgår forsikringsaftaler i 
henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser 
på denne medlemsstats område. 
9. Kommissionen forelægger hvert andet år Rådet en 
rapport, der viser antallet og arten af tilfælde, hvor der i 
den enkelte medlemsstat er blevet givet meddelelse om 
afslag på en ansøgning om tilladelse i henhold til artikel 
12 eller truffet foranstaltninger i henhold til stk. 4. 
Medlemsstaterne samarbejder i den forbindelse med 
Kommissionen og meddeler denne de oplysninger, der er 
nødvendige for udarbejdelsen af rapporten. 
Artikel 21 
Såfremt en forsikringsvirksomhed træder i likvidation, 
opfyldes forpligtelserne i forbindelse med en forsikrings­
aftale, der er indgået i henhold til reglerne om fri 
15. 2. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 38/15 
udveksling af tjenesteydelser, på samme måde som 
forpligtelserne i forbindelse med denne virksomheds 
andre forsikringsaftaler, uanset de forsikredes eller de 
begunstigedes nationalitet. 
Artikel 22 
1. Når en forsikring tilbydes i henhold til reglerne om 
fri udveksling af tjenesteydelser, skal forsikringstageren, 
inden forpligtelsen indgås, gøres bekendt med, i hvilken 
medlemsstat det vedtægtsmæssige hjemsted, agenturet 
eller filialen, hvormed aftalen indgås, er beliggende. 
Hvis der udleveres dokumenter til forsikringstageren, 
skal de i foregående afsnit nævnte oplysninger anføres 
deri. 
2. Aftalen eller andre dokumenter, hvorved der ydes 
dækning, samt forsikringsbegæringen, dersom den er 
bindende for forsikringstageren, skal angive adressen på 
det etablerede forretningssted, der yder dækningen, og 
på det vedtægtsmæssige hjemsted. 
Artikel 23 
1. Så længe der ikke har fundet en harmonisering 
sted, og når tjenesteydelserne er betinget af en tilladelse 
fra den medlemsstat, hvori de præsteres, skal størrelsen 
af de tekniske reserver, inklusive de matematiske 
reserver, samt de regler om overskudsdeling, tilbage­
købsværdi og ristorno, der knytter sig til vedkommende 
forsikringer, fastsættes under tilsyn af denne stat og efter 
de regler, den selv har fastsat, eller i mangel heraf efter 
den i denne medlemsstat gældende praksis. 
Denne medlemsstat fører efter gældende regler og 
praksis tilsyn med, at disse reserver er dækket af ækviva­
lente og kongruente aktiver, og med disse aktivers loka­
lisering samt med anvendelsen af reglerne for overskuds­
deling, tilbagekøbsværdi og ristorno. 
2. I alle andre tilfælde udøves disse forskellige forsik-
ringsaktiviteter under tilsyn af etableringsmedlemsstaten 
efter denne stats regler eller praksis. 
3. Etableringsmedlemsstaten påser, at de reserver, som 
knytter sig til alle de aftaler, som virksomheden indgår 
gennem det pågældende etablerede forretningssted, er 
tilstrækkelige, og at de er dækket af ækvivalente og 
kongruente aktiver. 
4. I det i stk. 1 omhandelede tilfælde skal etablerings­
medlemsstaten og den medlemsstat, hvor der præsteres 
tjenesteydelser, foranstalte udveksling af alle de oplys­
ninger, der måtte være nødvendige for udførelsen af 
deres respektive opgaver ifølge stk. 1 og. 3. Artikel 24 
Alle forsikringsaftaler, som er indgået i henhold til 
reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, er udeluk­
kende pålagt de indirekte skatter og parafiskale afgifter, 
hvormed forsikringspræmierne er belastet i den medlems­
stat, hvor forpligtelsen er påtaget i henhold til artikel 2, 
litra e). 
Den lovgivning, der finder anvendelse på forsikringsaf­
talen efter artikel 4, har ingen indflydelse på den 
gældende skattemæssige ordning. 
Hver medlemsstat anvender på de virksomheder, som 
præsterer tjenesteydelser på dens område, de nationale 
bestemmelser vedrørende de foranstaltninger, der skal 
sikre opkrævning af de indirekte skatter og parafiskale 
afgifter, som skal erlægges i henhold til stk. 1 
AFSNIT IV 
Afsluttende bestemmelser 
Artikel 25 
Kommissionen og medlemsstaternes kompetente myndig­
heder arbejder snævert sammen for at lette kontrollen 
med de af første samordningsdirektiv omfattede former 
for forsikring. 
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om 
væsentlige problemer i forbindelse med anvendelsen af 
dette direktiv, især de problemer, der opstår, dersom en 
medlemsstat konstaterer en usædvanlig overførsel af de 
af første samordningsdirektiv omfattede forsikringsakti-
viteter fra virksomheder, der er etableret på dens 
område, til filialer og agenturer, der er beliggende i peri­
ferien af dete. 
Kommissionen og de kompetente myndigheder i de 
pågældende medlemsstater gennemgår disse problemer så 
hurtigt som muligt for at finde en hensigtsmæssig 
løsning. 
I givet fald forelægger Kommissionen Rådet passende 
forslag. 
Artikel 26 
Kommissionen forelægger med regelmæssige mellemrum 
og første gang den 1. . . ., Rådet og Europa-Parlamentet 
en rapport om udviklingen på markedet for forsikrings­
virksomhed, der udøves i henhold til reglerne om fri 
udveksling af tjenesteydelser. 
Nr. C 38/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 15. 2. 89 
Artikel 27 Artikel 28 
Medlemsstaterne ænder deres nationale bestemmelser i 
overensstemmelse med dette direktiv inden 18 måneder 
fra dets meddelelse og underretter straks Kommissionen 
herom. 
De i henhold til stk. 1 ændrede bestemmelser skal finde 
anvendelse inden fireogtyve måneder fra meddelelsen af 
dette direktiv. Efter meddelelsen af dette direktiv drager medlemssta­
terne omsorg for, at Kommissionen får tilsendt teksten 
til de vigtigste love eller administrative bestemmelser, 
som de vedtager på det af dette direktiv omfattede 
område. 
Artikel 29 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.