KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 14.05.1997 
KOM(97) 202 endelig udg. 
96/0196 (PRT) 
Ændret forslag til 
RÅDETS DIREKTIV 
om bevisbyrde i forbindelse med 
forskelsbehandling på grundlag af køn 
(forelagt af Kommissionen i henhold til EF-traktatens 
artikel 189A, stk. 2) 

BEGRUNDELSE 
Kommissionen fremlagde det oprindelige forslag til Rådets direktiv om bevisbyrde i 
forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn, som er baseret på artikel 2, stk. 
2, i protokol (nr. 14) om social- og arbejdsmarkedspolitikken, der optræder som bilag til 
traktaten, for Rådet den 20. september 1996 . 
Forslaget har til hovedformål at tilpasse reglerne om bevisbyrden i tilfælde af 
forskelsbehandling på grund af køn og sikre, at de foranstaltninger, som medlemsstaterne 
har truffet i den forbindelse, gøres mere effektive. 
Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse herom 
henholdsvis den 10. april 19972 og den 27. februar 19973. 
I forbindelse med udarbejdelsen af det ændrede forslag har Kommissionen taget hensyn 
til Europa-Parlamentets ændringsforslag, som tager sigte på at udvide de vigtigste 
bestemmelser i det oprindelige forslag, og særlig: 
a) definitionen af begrebet "indirekte forskelsbehandling". Det ændrede forslag er 
mere på linje med EF-domstolens nuværende retspraksis; 
b) direktivets anvendelsesområde. Med det ændrede forslag ajourføres det 
oprindelige forslag, og der tages hensyn til direktiv 96/34/EF om den rammeaftale 
vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEF og EFS; 
c) justering af bevisbyrden. Med det ændrede forslag tydeliggøres forbindelsen med 
begrebet indirekte forskelsbehandling, som er defineret i forslagets artikel 2, samt 
de omstændigheder under hvilke bevisbyrden kan justeres. 
Forslaget til ændring er fremsat af Kommissionen i henhold til traktatens artikel 189A, 
stk. 2. 
1 EFT C 332 af 7. 11.1996, s. 11. 
2 EFT.. 
3 EFT.. 
1-
Ændret forslag til Rådets direktiv om bevisbyrde i forbindelse med 
forskelsbehandling på grundlag af køn 
KOMMISSIONENS FORSLAG KOMMISSIONENS 
FORSLAG ÆNDREDE 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE 
UNION HAR - UNION HAR -
under henvisning til aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, der er knyttet 
som bilag til protokol (nr. 14) om social-
og arbejdsmarkedspolitikken, der er knyttet 
som bilag til traktaten om oprettelse af Det 
Europæiske Fællesskab, særlig artikel 2, 
stk. 2, 
under henvisning til forslag fra 
Kommissionen1, 
under henvisning til udtalelse fra Det 
Økonomiske og Sociale Udvalg2, 
i henhold til fremgangsmåden i EF-
traktatens artikel 189 C, i samarbejde med 
Europa-Parlamentet, og 
ud fra følgende betragtninger: 
(1) På grundlag af protokollen om 
social- og 
arbejdsmarkedspolitikken, der er 
knyttet som bilag til traktaten, har 
medlemsstaterne, bortset fra Det 
Forenede Kongerige Storbritannien 
og Nordirland, (i det følgende 
benævnt "medlemsstaterne"), som 
ønsker at gennemføre socialpagten 
af 1989, indgået en aftale om social-
og arbejdsmarkedspolitikken; 
(2) i fællesskabspagten om 
arbejdstagernes grundlæggende 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder anerkendes det, at det er 
vigtigt at bekæmpe alle former for 
forskelsbehandling, herunder 
1 EFT C... 
2 EFT C... 
-e 
forskelsbehandling på grundlag af 
køn, hudfarve, race, religiøs, 
politisk eller anden overbevisning; 
Kommissionen vedtog den 13. 
december 1995 en meddelelse1 om 
racisme, fremmedhad og 
antisemitisme; 
(3) ifølge punkt 16 i fællesskabspagten 
om arbejdstagernes grundlæggende 
arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder vedrørende 
ligebehandling af mænd og kvinder 
skal der blandt andet "overalt, hvor 
det er nødvendigt, gøres en større 
indsats for at sikre gennemførelse af 
ligebehandling af mænd og kvinder, 
navnlig med hensyn til adgang til 
beskæftigelse, aflønning, 
arbejdsvilkår, social beskyttelse, 
undervisning og 
erhvervsuddannelse samt 
karrieremuligheder" ; 
(4) selv om der har været bred 
konsensus mellem hovedparten af 
medlemsstaterne, har Rådet ikke 
været i stand til at træffe afgørelse 
om forslaget2 til direktiv om 
bevisbyrde med hensyn til 
aflønning og ligebehandling af 
mænd og kvinder; 
(5) Europa-Parlamentet har i sin 
beslutning fra januar 19943 om 
hvidbogen om europæisk social - og 
arbejdsmarkedspolitik anmodet 
Kommissionen om at forelægge et 
forslag til direktiv om bevisbyrde; 
(6) Kommissionen har i 
overensstemmelse med artikel 3, 
stk. 2, i aftalen om social- og 
arbejdsmarkedspolitikken 
konsulteret arbejdsmarkedets parter 
om de mulige retningslinjer for en 
fællesskabsindsats for så vidt angår 
bevisbyrden i tilfælde af 
forskelsbehandling på grundlag af 
j KOM(95) 653, endelig udg. 
2 EFT C 176 af 5.7.1988, s. 5 
3 EFT C 43 af 20.5.1995, s. 63 
3> 
køn; 
(7) Kommissionen mente efter denne 
konsultation, at en 
fælleskabsindsats var 
hensigtsmæssig, og konsulterede på 
ny arbejdsmarkedets parter på 
fællesskabsniveau om indholdet af 
det påtænkte forslag i 
overensstemmelse med artikel 3, 
stk. 3, i den pågældende aftale, og 
de afgav deres udtalelse til 
Kommissionen; 
(8) efter afslutningen af den anden 
konsultation informerede nævnte 
sociale parter ikke Kommissionen 
om deres ønske om at indlede en 
proces, som kunne føre til 
indgåelsen af en aftale, som det er 
fastsat i artikel 4 i den pågældende 
aftale; 
(9) ifølge artikel 1 i aftalen har 
Fællesskabet og medlemsstaterne 
som mål en forbedring af leve- og 
arbejdsvilkårene; den praktiske 
gennemførelse af princippet om 
ligebehandling af mænd og kvinder 
bidrager til realiseringen af dette 
mål; 
(10) princippet om ligebehandling 
omhandles i EF-traktatens artikel 
119 og i Rådets direktiv 
75/117/EØF om gennemførelse af 
princippet om lige løn til mænd og 
kvinder, Rådets direktiv 
76/207/EØF om adgang til 
beskæftigelse, erhvervsuddannelse, 
forfremmelse samt arbejdsvilkår, 
Rådets direktiv 86/613/EØF om 
selvstændige erhverv, herunder i 
landbrugserhverv, samt i 
forbindelse med graviditet og 
barsel, Rådets direktiv 79/7/EØF 
om social sikring og Rådets direktiv 
86/378/EØF om erhvervstilknyttede (1) princippet om ligebehandling 
omhandles i EF-traktatens artikel 
119 og i Rådets direktiv 
75/117/EØF om gennemførelse af 
princippet om lige løn til mænd og 
kvinder l Rådets direktiv 
76/207/EØF om adgang til 
beskæftigelse, erhvervsuddannelse, 
forfremmelse samt arbejdsvilkår2 
Rådets direktiv 86/613/EØF om 
selvstændige erhverv, herunder 
landbrugserhverv, samt i 
forbindelse med graviditet og 
barsel3, Rådets direktiv 79/7/EØF 
om social sikring4, Rådets direktiv 
86/378/EØF om erhvervstilknyttede 
1 EFT L 45, 19.2.1975, p.19 
2 EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40 
3 EFT L 359 af 19.2.1986, s. 56 
4 EFT L 6 af 10.1.1979, s. 24 
y-
sikringsordninger; sikringsordninger5, Rådets direktiv 
96/34/EF om den rammeaftale 
vedrørende forældreorlov, der er 
indgået af UNICE, CEEF og EFS6; 
(11) Rådets direktiv 92/85/EØF om 
sikkerhed og sundhed under 
arbejdet for arbejdstagere, som er 
gravide, som lige har født, eller som 
ammer, bidrager også til den 
faktiske gennemførelse af 
ligebehandling af mænd og kvinder; 
direktiv 92/85/EØF bør ikke skade 
de øvrige direktiver for så vidt 
angår ligebehandling; derfor bør de 
af direktiv 92/85/EØF omfattede 
kvindelige arbejdstagere under 
samme vilkår omfattes af ændringer 
af reglerne om bevisbyrde; 
5 EFT L 225 af 12.8.1986, s. 40, ændret 
ved direktiv 96/97/EF af 20.12.1996, 
EFT L 46 af 17.2.1997, s. 20 
6 EFT L 145 af 19.6.1996, s. 4 
<; -
en sagsøger vil ikke have nogen som helst 
reel mulighed for at få håndhævet 
ligestillingsprincippet ved de nationale 
domstole, hvis det at forelægge bevis for en 
formodning om forskelsbehandling ikke 
havde til følge, at sagsøgte har bevisbyrden 
for, at den pågældende praksis i 
virkeligheden ikke er diskriminerende; 
De Europæiske Fællesskabers Domstol har 
afgjort, at bevisbyrdefordelingen er 
gældende, så snart der er en tilsyneladende 
forskelsbehandling, og at en effektiv 
gennemførelse af ligestillingsprincippet i 
de tilfælde, hvor denne situation godtgøres, 
kræver, at bevisbyrden pålægges sagsøgte1 ; 
beviset for forskelsbehandling er så meget 
vanskeligere at fremføre, når der er tale om 
indirekte forskelsbehandling; det er derfor 
vigtigt at præcisere definitionen heraf; 
da målene for en ændring af 
bevisbyrdefordelingen ikke i tilstrækkeligt 
omfang er nået på medlemsstatsplan, skal 
de i henhold til nærhedsprincippet og 
proportionalitetsprincippet, der omhandles 
i EF-traktatens artikel 3 B, søges opnået på 
fællesskabsplan; dette direktiv indskrænker 
sig til at fastsætte minimumsforskrifter og 
går ikke ud over, hvad der er nødvendigt 
for at nå dette mål -beviset for forskelsbehandling er så meget 
vanskeligere at fremføre, når der er tale om 
indirekte forskelsbehandling; det, at 
begrebet ikke er integreret i alle 
medlemsstaternes nationale lovgivning, gør 
det derfor vigtigt at præcisere definitionen 
herafog fastlægge kriterier for, hvornår der 
er tale om indirekte forskelsbehandling; 
da målene for en ændring af 
bevisbyrdefordelingen ikke i tilstrækkeligt 
omfang er nået på medlemsstatsplan, skal 
de i henhold til nærhedsprincippet og 
proportionalitetsprincippet, der omhandles 
i EF-traktatens artikel 3 B, søges opnået på 
fællesskabsplan; dette direktiv indskrænker 
sig til at fastsætte minimumsforskrifter og 
går ikke ud over, hvad der er nødvendigt 
for at nå dette mål -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
1 Sag C-109/88 Danfoss, dom af 17.10.1989, Sml. 
1989, s. 3199 (præmis 16).Sag C-318/86. Kommissionen 
mod Frankrig, dom aO0.6.1988,Sml.l988,s.559(præmisl7) 
Sag C-127/92 Enderby, dom af 27.10.1993 Sml. 1993, 
s. 1-5535 (præmis 13 og 14).Sag C-400/93 Royal 
Copenhagen, dom af 31.5.1995, Sml. 1995, s. 1-1275 (præmis 24). 
-6 
KAPITEL I 
ALMINDELIGE BESTEMMELSER 
Artikel 1 
Formål 
Formålet med dette direktiv er at sikre, at 
de foranstaltninger, som medlemsstaterne 
har truffet til gennemførelse af 
ligebehandlingsprincippet, gøres mere 
effektive, således at en person, som føler 
sig krænket, fordi ligestillingsprincippet 
ikke er anvendt for hans eller hendes 
vedkommende, har mulighed for at gøre sin 
ret gældende via domstolene efter eventuelt 
at have forelagt sagen for andre kompetente 
instanser. 
Artikel 2 
Definitioner Artikel 2 
Definitioner 
1. I dette direktiv forstås ved 
ligebehandling, at der ikke finder 
forskelsbehandling sted på grund af køn, 
hverken direkte eller indirekte, navnlig 
under henvisning til ægteskabelig eller 
familiemæssig stilling. 1. I dette direktiv forstås ved 
ligebehandling, at der ikke finder 
forskelsbehandling sted på grund af køn, 
hverken direkte eller indirekte, bl.a. under 
henvisning til ægteskabelig eller 
familiemæssig stilling. 
2. Ifølge det i stk. 1 omhandlede 
ligebehandlingsprincip er der tale om 
indirekte forskelsbehandling, når en 
beslutning, et kriterium eller en praksis, der 
tilsyneladende er neutral, berører et 
betydeligt større antal personer af det ene 
køn end af det andet, navnlig under 
henvisning til ægteskabelig eller 
familiemæssig stilling, medmindre 
formålet med anvendelsen af den 
pågældende beslutning, kriterium eller 
praksis er objektivt begrundet, og at de 
midler, der anvendes for at nå dette mål, er 2. Ifølge det i stk. 1 omhandlede 
ligebehandlingsprincip er der tale om 
indirekte forskelsbehandling, når en 
beslutning, et kriterium eller en praksis, der 
tilsyneladende er neutral, i 
uforholdsmæssig grad stiller personer af 
det ene køn mere ufordelagtigt end det 
andet, bl.a. under henvisning til 
ægteskabelig eller familiemæssig stilling, 
medmindre formålet er opfyldelse af et 
virkeligt behov i virksomheden eller af en 
nødvendig målsætning i en medlemsstats 
socialpolitik, i sig selv er fuldstændig uden 
kønsrelatering, og som sådan er objektivt 
*-
rimelige og nødvendige. begrundet, og medmindre de midler, der 
anvendes for at nå dette mål, er rimelige og 
nødvendige. 
Artikel 3 
Anvendelsesområde Artikel 3 
Anvendelsesområde 
1. Dette direktiv finder anvendelse på: 1. Dette direktiv finder anvendelse på: 
a) situationer omfattet af 
fællesskabsbestemmelser: EF-traktatens 
artikel 119 og direktiv 75/117/EØF, 
76/207/EØF, 79/7/EØF, 86/378/EØF, 
86/613/EØF og 92/85/EØF a) situationer omfattet af 
fællesskabsbestemmelser: EF-traktatens 
artikel 119 og direktiv 75/117/EØF, 
76/207/EØF, 79/7/EØF, 86/378/EØF, 
86/613/EØF, 92/85/EØF og 96/34/EF; 
b) situationer omfattet af 
fællesskabsbestemmelser på dette område, 
som måtte vedtages senere, og som ikke 
udtrykkeligt udelukker anvendelsen heraf 
c) enhver civil eller administrativ 
procedure, som giver mulighed for 
sagsanlæg ifølge national ret under 
anvendelse af de under litra a) og b) 
omtalte bestemmelser. 
2. Dette direktiv finder ikke anvendelse på 
straffeprocedurer, medmindre 
medlemsstaterne har bestemmer det 
anderledes. 
KAPITEL II 
SÆRLIGE BESTEMMELSER 
Artikel 4 KAPITEL II 
SÆRLIGE BESTEMMELSER 
Artikel 4 
X.-
Bevisbyrde Bevisbyrde 
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige 
foranstaltninger i overensstemmelse med 
deres nationale retssystemer, således at: 1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige 
foranstaltninger i overensstemmelse med 
deres nationale retssystemer, således at: 
a) når en person, der anser sig for at være 
krænket som følge af manglende 
overholdelse af ligebehandlingsprincippet, 
over for en domstol eller en anden 
kompetent instans kan fremføre de faktiske 
forhold, som giver anledning til at 
formode, at der er tale om 
forskelsbehandling, er det sagsøgte, der har 
bevisbyrden for, at 
ligebehandlingsprincippet ikke er blevet 
krænket a) når en person, der anser sig for at være 
krænket som følge af manglende 
overholdelse af ligebehandlingsprincippet, 
som defineret i artikel 2, over for en 
domstol eller en anden kompetent instans 
kan fremføre et eller flere faktiske forhold, 
som giver anledning til at formode, at der 
er tale om forskelsbehandling, er det 
sagsøgte, der har bevisbyrden for, at 
ligebehandlingsprincippet ikke blevet 
krænket; enhver tvivl kommer sagsøgeren 
til gode 
b) det er sagsøgte, når han anvender en 
uigennemsigtig ordning eller træffer en 
uigennemsigtig beslutning, der har 
bevisbyrden for, at den tilsyneladende 
forskelsbehandling er begrundet i objektive 
faktorer, og at der på ingen måde er tale om 
forskelsbehandling på grundlag af køn 
c) sagsøgeren ikke skal bevise, at sagsøgte 
har begået fejl med henblik på at kunne 
påstå overtrædelse af forbuddet mod 
enhver form for forskelsbehandling på 
grundlag af køn. c) udgået 
2. Dette direktiv er ikke til hinder for, at 
medlemsstaterne indfører en bevisførelse, 
der er mere favorabel over for sagsøgeren. 
~$ 
Artikel 5 
Procedurer 
Medlemsstaterne indfører i deres interne 
retsorden de nødvendige foranstaltninger, 
således at: 
a) domstolene og de øvrige kompetente 
instanser kan træffe bestemmelse om 
yderligere bevisoptagelse for at sikre en 
effektiv behandling af alle klager om 
forskelsbehandling 
b) de berørte parter kan disponere over alle 
væsentlige oplysninger, som modparten er i 
besiddelse af, eller som logisk kan 
formodes at være i dennes besiddelse, og 
som er nødvendige for at kunne gøre deres 
ret gældende. En part er kun forpligtet til at 
give de oplysninger, som ikke i alvorlig 
grad kan skade samme parts interesser af 
grunde, som ligger uden for det 
pågældende søgsmål. 
KAPITEL III 
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER 
Artikel 6 
Oplysninger 
1. Medlemsstaterne sørger for, at alle 
berørte personer får oplysning om de 
foranstaltninger, der træffes til 
gennemførelse af dette direktiv, samt om 
allerede gældende bestemmelser på 
området på en hensigtsmæssig måde, som 
f.eks. gennem information på 
arbejdspladsen. 
* ÅO 
Artikel 7 
Bevaring af beskyttelsesniveauet Artikel 7 
Bevaring af beskyttelsesniveauet 
Gennemførelsen af bestemmelserne i dette 
direktiv er under ingen omstændigheder en 
tilstrækkelig begrundelse til at 
retfærdiggøre en nedsættelse af det 
generelle niveau for beskyttelse af 
arbejdstagerne på det område, der er 
dækket af direktivet, uden at dette 
indskrænker medlemsstaterne ret til under 
hensyn til situationens udvikling at indføre 
love, administrative bestemmelser eller 
kontraktforhold, som er forskellige fra 
dem, der er gældende på det tidspunkt, 
direktivet bliver meddelt, forudsat at de 
minimumskrav, der er fastsat i dette 
direktiv, overholdes. Gennemførelsen af bestemmelserne i dette 
direktiv er under ingen omstændigheder en 
tilstrækkelig begrundelse til at 
retfærdiggøre ikke-anvendelse af positive 
særbehandlingsforanstaltninger eller en 
nedsættelse af det generelle niveau for 
beskyttelse af arbejdstagerne på det 
område, der er dækket af direktivet, uden at 
dette indskrænker medlemsstaterne ret til 
under hensyn til situationens udvikling at 
indføre love, administrative bestemmelser 
eller kontraktforhold, som er forskellige fra 
dem, der er gældende på det tidspunkt, 
direktivet bliver meddelt, forudsat at de 
minimumskrav, der er fastsat i dette 
direktiv, overholdes. 
Artikel 8 
Gennemførelse Artikel 8 
Gennemførelse 
Medlemsstaterne vedtager de nødvendige 
love og administrative bestemmelser for at 
efterkomme dette direktiv senest den 1. 
januar 2001. De underretter straks 
Kommissionen herom. Medlemsstaterne vedtager de nødvendige 
love og administrative bestemmelser for at 
efterkomme dette direktiv senest den 1. 
januar 2000. De underretter straks 
Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love 
og administrative bestemmelser, skal de 
indeholde en henvisning til dette direktiv, 
eller de skal ved offentliggørelsen ledsages 
af en sådan henvisning. De nærmere regler 
for denne henvisning fastsættes af 
medlemsstaterne. Når medlemsstaterne vedtager disse love 
og administrative bestemmelser, skal de 
indeholde en henvisning til dette direktiv, 
eller de skal ved offentliggørelsen ledsages 
af en sådan henvisning. De nærmere regler 
for denne henvisning fastsættes af 
medlemsstaterne. 
M 
Senest to år efter datoen for dette direktivs 
gennemførelse og herefter hvert tredje år 
indsender medlemsstaterne oplysninger til 
Kommissionen om fremskridt i 
gennemførelsen af dette direktiv og 
oplysninger om anvendelsen af direktivets 
bestemmelser med henblik på at sætte 
Kommissionen i stand til at udarbejde en 
rapport til Rådet og Europa-Parlamentet 
hvert tredje år. 
Artikel 9 
Meddelelse 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
~A<1 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 202 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 05 
Katalognummer : CB-CO-97-186-DA-C 
ISBN 92-78-19396-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
- \\ -