DA Den Europæiske Unions Tidende C 44/123

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om EU's instrument for udviklingssamarbejde: det organiserede civilsamfunds og arbejdsmarkedsparternes rolle

2011/C 44/20

Ordfører: Giuseppe IULIANO

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 16. juli 2009 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

EU's instrument for udviklingssamarbejde: det organiserede civilsamfunds og arbejdsmarkedsparternes rolle.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som vedtog sin udtalelse den 17. juni 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på den 464. plenarforsamling den 14.-15. juli 2010, mødet den 15. juli, følgende udtalelse med 123 stemmer for, ingen imod og ingen hverken for eller imod:

1. Anbefalinger og konklusioner

Anstændigt arbejde i EU's politik for udviklingssamarbejde og forstærket støtte til arbejdsmarkedets parter

1.1 Generelt ser Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) positivt på det nye DCI-instrument (Development Cooperation Instrument), som er af indiskutabel betydning som støtte for EU's udviklingssamarbejde i verden. I denne forbindelse anbefaler EØSU at styrke politikken for udviklingssamarbejde institutionelt i den nye Lissabontraktat ved at støtte Kommissionens centrale rolle og overordnede ansvar for planlægningen af politikker/strategier for udviklingssamarbejde og bekræfte støtten til Europa-Parlamentets rolle ved at styrke proceduren for demokratisk kontrol og budgetkontrol.

1.2 EØSU understreger, hvor nødvendigt det er at presse endnu mere på for at sikre, at de mål, der indgår i princippet om anstændigt arbejde (decent work) bliver efterlevet i praksis. EØSU anmoder derfor EU-institutionerne og især Kommissionen og Rådet om at yde konkret støtte til opfyldelsen af princippet om anstændigt arbejde via udviklingssamarbejdspolitikken og nærmere bestemt at medtage anstændigt arbejde i handlingsplanen for opfyldelse af millenniumudviklingsmålene.

1.3 Arbejdsmarkedets parter (arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationer) bør således i deres egenskab af hovedaktører i den sociale dialog, som er afgørende for sikringen af anstændige arbejdsvilkår, betragtes som EU's centrale dialogpartnere på dette område. Arbejdsmarkedets parter bør integreres fuldt ud i den politiske dialog og bør kunne nyde godt af en direkte støtte.

1.4 EØSU peger på den private sektors vigtige rolle i udviklingen. I denne sammenhæng henvises til begrebet virksomhedernes sociale ansvar, der er baseret på overholdelsen af de grundlæggende normer for arbejdsvilkår og miljøbeskyttelse, og som gør forpligtelsen vedrørende sociale og miljømæssige aspekter mere gennemsigtig med henblik på en mere ensartet udvikling af de lande, hvor disse virksomheder er etableret.

1.5 EØSU går ind for en planlægning, som mere målrettet sigter mod at inddrage arbejdsmarkedets parter, også når det gælder aftaler om levering af tjenesteydelser, som understøtter de økonomiske og sociale rettigheder.

Civilsamfundets og arbejdsmarkedets parters rolle og repræsentation i instrumentet for udviklingssamarbejde (DCI)

1.6 EØSU peger generelt på den afgørende rolle, som det organiserede civilsamfunds organisationer spiller for at fremme den demokratiske udvikling af de samfund og stater, som modtager bistand, helt uafhængigt af regeringernes politiske kurs. Derfor anmoder EØSU om en forhøjelse af de ressourcer, der afsættes til støtte for civilsamfundet og arbejdsmarkedets parter via DCI-instrumentets tematiske programmer, og går endvidere ind for at styrke komplementariteten mellem disse programmer og de geografiske programmer under dette instrument, især hvad angår budgetstøtte.

1.7 Også instrumenterne for støtte til civilsamfundet under DCI-instrumentet bør styrkes, så civilsamfundet kan udøve sin rolle på alle niveauer: i fastlæggelsen og overvågningen af de politiske prioriteter og i gennemførelsen af udviklingsinitiativer. EØSU tilbyder derfor at evaluere og udarbejde procedurer for høring og drift af Kommissionens programmer, som er i samklang med de berørte aktørers karakteristika og behov (Actor Based Approach).

1.8 EØSU ser således et behov for, at civilsamfundets internationale dimension bliver anerkendt på såvel politisk som operativt plan. Denne dimension er særligt markant i de organisationer, som har et medlemsgrundlag både i Nord og Syd, som f.eks. arbejdsmarkedets parter, den kooperative bevægelse osv. Disse organisationer, som er globale organer, bør kunne høres formelt under fastlæggelsen af de politiske prioriteter for EU' samarbejde på et permanent grundlag. EØSU kunne på denne baggrund stille sig til rådighed som den institution, der har til opgave at få inddraget civilsamfundets organisationer i EU's beslutningsproces vedrørende udviklingssamarbejde.

1.9 EØSU understreger betydningen af at styrke civilsamfundets aktører i tredjelandene bl.a. gennem direkte støtte til regionale netværk for civilsamfundet på den sydlige halvkugle. Derfor foreslår EØSU, at der under DCI-instrumentets mål 3 »ikke-statslige aktører« afsættes ressourcer til understøttelse af aktiviteter med henblik på koordinering og kapacitetsopbygning af netværkene i de sydlige lande i samarbejde med de netværk, der allerede findes i de nordlige lande, så der kan skabes sammenhæng mellem politikker og foranstaltninger på globalt plan.

Styrkelse af DCI-instrumentets effektivitet

1.10 EØSU tager positivt imod Revisionsrettens bemærkninger og anbefaler at støtte programmer af længere varighed for civilsamfundets organisationer, de såkaldte »rammeaftaler«, som først og fremmest er rettet mod strategiske mål.

1.11 EØSU peger endvidere på muligheden for at udvide kriterierne for anvendelse af kaskadetilskud (sub-granting), som medvirker til og supplerer programmer baseret på rammeaftaler og har det mål at effektivisere forvaltningen af de disponible ressourcer.

1.12 EØSU understreger behovet for at styrke bæredygtigheden af udviklingsprojekterne og foreslår at: — medtage kapacitetsopbygning/-udvikling på det organisatoriske område for organisationerne i de sydlige lande som et gennemgående element i alle udviklingsprojekter, — give mulighed for at støtte forudgående undersøgelser af projekternes gennemførlighed.

1.13 EØSU anser det for nødvendigt at styrke udvælgelsen, overvågningen og evalueringen af samarbejdsforanstaltningerne for at forbedre deres effektivitet. Især understreges behovet for at: — etablere en mere direkte kontakt og en strategisk dialog mellem Kommissionen og de organisationer, der ansøger om tilskud, på såvel centralt som perifert niveau, — tilskynde (både strategisk og finansielt) til, at de ansvarlige for Kommissionens programmer deltager direkte i gennemførelsen af initiativerne på såvel centralt som perifert niveau, — udstyre EU's delegationer med en ansvarshavende for forbindelserne med civilsamfundet.

2. EU's instrumenter og programmer for ekstern bistand

2.1 Som led i EU's finansielle overslag for 2007-2013 er der indledt en langvarig omorganisering af de finansielle programmer for EU's eksterne bistand. Den nye ramme omfatter således nu de geografiske instrumenter IPA (et førtiltrædelsesinstrument for kandidat- og potentielle kandidatlande), ENPI (et naboskabsinstrument for landene i Kaukasus, Centraleuropa og Middelhavsområdet), DCI (instrument for udviklingssamarbejde), ICI (for samarbejde med industrilande) - ligesom de tematiske instrumenter - EIDHR (demokrati og menneskerettigheder) (1), SI (stabiliseringsinstrument) og INSC (International Nuclear Safety Center, til forbedring af atomreaktorsikkerheden på verdensplan). De tematiske instrumenter kan iværksættes, uden at der skal indgås aftale med myndighederne i tredjelandene.

2.2 Inden for denne underkategori er DCI det særlige instrument for udviklingssamarbejde (2). Det er på sin side underopdelt i geografiske og tematiske programmer (3), hvis midler tildeles på forskellig vis i form af budgetstøtte, tilskud, kontrakter eller støtte til internationale organisationer.

2.3 Det er vigtigt at bemærke, at kategorierne af de aktører, som kan få tildelt DCI-midler, er blevet kraftigt udvidet, især når der er tale om tilskud. Tidligere blev de ikke-statslige organisationer for udvikling betragtet som civilsamfundets vigtigste aktører i udviklingssamarbejdet, men nu har man anlagt en mere nuanceret indfaldsvinkel, hvorefter arbejdsmarkedets parter, især fagforeningerne, betragtes som nye mulige aktører i anvendelsen af dette instrument (4).

2.4 EØSU har taget initiativ til fremlæggelse af denne udtalelse i forlængelse af den igangværende midtvejsrevision af DCI og i anledning af den strukturerede dialog (5), der finder sted netop nu, med det mål at fremsætte henstillinger til støtte for civilsamfundsorganisationernes afgørende rolle i samarbejdet (6) med særligt fokus på arbejdsmarkedsparternes bidrag til udviklingen.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Der skal henvises til den seneste udvikling vedrørende Den Europæiske Unions generelle ramme og udviklingssamarbejdet, som er fastlagt i Lissabontraktaten, der trådte i kraft den 1. december 2009. Blandt de institutionelle fornyelser i traktaten kan nævnes udnævnelsen af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik samt oprettelsen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (7) under dennes ledelse. EU's delegationer, som er egentlige diplomatiske repræsentationer, henhører også under den højtstående repræsentant og indgår i Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Skønt politikken for udviklingssamarbejde i henhold til traktaten henhører under udviklingskommissæren, er det dog den højtstående repræsentants opgave at sikre sammenhæng og koordinering mellem EU's foranstaltninger udadtil. Ifølge det nylige forslag fra den højtstående repræsentant (8), skal Tjenesten for EU's Optræden Udadtil stå for udarbejdelsen af programmeringsdokumenter for de større samarbejdsinstrumenter (såvel tematiske som geografiske) under overvågning af udviklingskommissæren. Ved denne fremgangsmåde kan der være en risiko for, at udviklingspolitikkens uafhængighed sættes på spil, idet den vil kunne påvirkes af og underordnes EU's og medlemsstaternes udenrigspolitiske mål. EØSU understreger derfor, at Kommissionen spiller en central rolle og har det overordnede ansvar for planlægningen af politikker/strategier for udviklingssamarbejde, og bekræfter sin støtte til Europa-Parlamentets rolle gennem styrkelse af proceduren for demokratisk kontrol og budgetkontrol.

3.2 Generelt ser EØSU positivt på det nye DCI-instrument, som er af uomtvistelig stor betydning som støtte for EU's politik for udviklingssamarbejde. Udvalget ser også positivt på samlingen af de forskellige tidligere programmer i én enkelt forordning, nemlig DCI-forordningen, som giver mulighed for større gennemsigtighed i planlægningen og forvaltningen af ressourcerne. Det konstaterer endvidere, at de finansielle midler, der afsættes til dette område, er støt stigende, hvilket gør EU til en af verdens største bidragydere inden for udviklingssamarbejde. Det hilser også medtagelsen af arbejdsmarkedets parter blandt de nye partnere, som kan tildeles DCI-midler, velkommen. Endelig finder EØSU, at der er stor overensstemmelse mellem de temaer, som dette instrument dækker, og de strategiske prioriteter, som Eksternsektionen har udvalgt (9).

3.3 EØSU vil dog fremhæve nogle generelle betingelser for en effektiv gennemførelse af DCI-målene og den rolle, som det organiserede civilsamfund og arbejdsmarkedets parter spiller i udviklingssamarbejdet.

3.4 EØSU understreger dog, hvor nødvendigt det er at presse endnu mere på for at sikre, at de mål, der indgår i princippet om anstændigt arbejde (decent work) bliver efterlevet i praksis. På internationalt plan er anstændigt arbejde blevet udtrykkeligt indføjet blandt millenniumudviklingsmålene (MDG), som er udformet i De Forenede Nationers regi som led i bekæmpelsen af fattigdom og således som et instrument i udviklingssamarbejdet. På europæisk plan blev anstændigt arbejde formelt inddraget i udviklingspolitikken i 2006 (10) og medtaget blandt DCI-målene. Der er dog stadig vanskeligheder med planlægningen/forhandlingerne angående samarbejdet mellem EU og tredjelandene, når det gælder gennemførelsen i praksis af princippet om anstændigt arbejde. Det er derfor overraskende, at Kommissionen i sin nylige meddelelse »Forårspakken om udvikling« fra 2010 (11) overhovedet ikke kommer ind på anstændigt arbejde. EØSU opfordrer derfor Kommissionen, Rådet og Parlamentet til igen at medtage og lægge større vægt på anstændigt arbejde i såvel udviklingspolitikken som det praktiske udviklingsarbejde.

3.5 EØSU minder om, at forenings-/forhandlingsfriheden og arbejdsmarkedsdialogen er grundlæggende elementer i arbejdsmarkedsparternes gennemførelse af politikkerne til støtte for anstændigt arbejde. Som Kommissionen selv siger, er det »EU's opfattelse, at overholdelsen af sociale rettigheder og arbejdsnormer fører til en bæredygtig og retfærdig social og økonomisk udvikling«, og følgelig at »nøglespillere er arbejdsmarkedets parter (virksomheder og fagforeninger) … Fagforeninger er ofte de organisationer i partnerlandene, der har de største medlemstal, og som overvåger, at de internationale arbejdsnormer … overholdes« (12). Rådet tog dette emne op i sin erklæring om den europæiske konsensus om udvikling: »arbejdsmarkedets parter og de økonomiske interesseorganisationer, herunder fagforeninger, spiller en afgørende rolle for fremme af demokrati, social retfærdighed og menneskerettigheder« (13). Derfor understreger EØSU, at arbejdsmarkedets parter i denne forbindelse bør ses som EU's centrale aktører og dialogparter. Arbejdsmarkedets parter bør integreres fuldt ud i den politiske dialog og bør kunne nyde godt af en direkte støtte.

3.6 EØSU understreger, at den private sektor, som bygger på principperne om friheden til at drive forretning, spiller en vigtig rolle i udviklingens dynamik, for at fremme en passende integrering af tredjelandene i verdensøkonomien. EØSU vil gerne henlede opmærksomheden på, at virksomhedernes sociale ansvar kan gøre den private sektor mere bevidst om sit ansvar for en mere retfærdig udvikling af de lande, hvor virksomhederne opererer. Virksomhedernes sociale ansvar, som er baseret på overholdelsen af de grundlæggende arbejdsnormer og på de internationale prioriterede mål om beskyttelse af miljøet og bæredygtig udvikling, sætter fokus på de sociale og miljømæssige aspekter af foranstaltningerne under DCI-instrumentet.

3.7 EØSU går ind for en planlægning, som mere målrettet sigter mod at inddrage arbejdsmarkedets parter, også når det gælder aftaler om levering af tjenesteydelser, som understøtter de økonomiske og sociale rettigheder. EØSU bemærker, at tjenesteydelsesaftaler ofte omfatter emner såsom arbejdsmarkedsdialog, arbejdsrettigheder og sociale rettigheder. Ikke desto mindre lægger de nuværende udvælgelseskriterier (organisatoriske og finansielle krav til ansøgervirksomheden) ofte hindringer i vejen for en fair og afbalanceret deltagelse af arbejdsmarkedets parter, der burde betragtes som hovedaktører på disse områder.

3.8 Der er en stigende tendens til, at EU kanaliserer en stor del af de midler, der afsættes til udviklingssamarbejdet, i form af såkaldt budgetstøtte (budget support) (14). Skønt denne fremgangsmåde kan være et velment middel til at give modtagerlandene en mere aktiv rolle og samtidigt et større ansvar for deres egne udviklingsprocesser, risikerer den dog at begrænse civilsamfundets grundlæggende bidrag til en demokratisk udvikling af de folk og de regeringer, der modtager bistanden (15). Styrkelsen af civilsamfundets uafhængighed er en garanti for bæredygtig udvikling, og som sådan bør det være et prioriteret mål for politikkerne for udviklingssamarbejde. EØSU understreger derfor nødvendigheden af at afsætte flere ressourcer til støtte for civilsamfundet (tematiske programmer) (16) med to mål for øje: at føre reelt tilsyn med budgetstøtten (17) og iværksætte supplerende foranstaltninger, som ellers ikke ville kunne gennemføres alene gennem samarbejdet på regeringsplan (18). Dette gælder også for de geografiske programmer (19), hvori der bør indgå støtte til civilsamfundet efter kriterier for gennemsigtighed, god planlægning og fastlæggelse af specifikke mål, idet initiativretten bør respekteres og værnes om.

3.9 I denne forbindelse spiller arbejdsmarkedets parter en central rolle, når det gælder tematiske programmer (ikke kun på området »ikke-statslige aktører«) såsom »Investering i mennesker« (der dækker områder vedrørende social samhørighed, menneskelig og social udvikling, ligestilling mellem kønnene samt sundhed), »Migration og asyl« (der skal konsolidere legale procedurer for migration i beskæftigelsesøjemed) eller »Miljø og naturressourcer« (til fremme af initiativer til overvågning af den miljømæssige bæredygtighed, som gennemføres af civilsamfundet i udviklingslandene) og »Fødevaresikkerhed«. Navnlig det tematiske område »Beskæftigelse, social samhørighed og anstændigt arbejde« (20) (herunder programmet »Investering i mennesker«) bør i højere grad afspejle arbejdsmarkedsparternes og arbejdsmarkedsdialogens rolle. Ligeledes bør udviklingen af det basale landbrug udtrykkeligt medtages blandt prioriteterne for programmet »Fødevaresikkerhed« (21).

3.10 I lyset af selve målene for DCI-instrumentet forekommer det indlysende, at der er behov for at vedtage globale strategier for gennemførelse af udviklingssamarbejdet. Dette gælder også for civilsamfundets organisationer, især når de har en international dimension. Civilsamfundets internationale dimension er særligt iøjnefaldende for de organisationers vedkommende, der har et medlemsgrundlag i såvel Nord som Syd (f.eks. arbejdsmarkedets parter, den kooperative bevægelse osv. (22). Disse organisationer udgør globale instanser og bør derfor kunne høres formelt under procedurerne for planlægningen af de politiske prioriteter for EU's samarbejde med de bistandsmodtagende landes regeringer. I denne forbindelse henviser EØSU til de mekanismer for høring og beslutningstagning, som i dag findes i OECD/Europarådet (23).

3.11 EØSU understreger betydningen af at styrke civilsamfundets aktører, især i tredjelandene, gennem direkte støtte til regionale netværk for civilsamfundet på den sydlige halvkugle. Derfor foreslår EØSU, at der under DCI-instrumentets mål 3 »ikke-statslige aktører« afsættes ressourcer til understøttelse af aktiviteter vedrørende koordinering og kapacitetsopbygning af netværkene i de sydlige lande (for at konsolidere deres repræsentative kapacitet) i fællesskab med de netværk, der allerede findes på den nordlige halvkugle. Støtten til internationale og regionale netværk vil kunne medvirke til at gøre politikker og foranstaltninger vedrørende udviklingssamarbejde mere sammenhængende globalt set.

3.12 Derfor er det nødvendigt, at også instrumenterne for støtte til civilsamfundet under DCI bliver styrket, så civilsamfundet kan udøve sin rolle på alle niveauer: i fastlæggelsen og overvågningen af de politiske prioriteter og i gennemførelsen af udviklingsinitiativer. EØSU tilbyder derfor at evaluere og udarbejde procedurer for høring og drift af Kommissionens programmer, som er i samklang med de berørte aktørers karakteristika og behov (Actor Based Approach). Det står klart, at der i dag er mange forskellige samarbejdsaktører på internationalt plan, som har deres egne indsatsområder, mål, strategier samt organisatoriske og operative systemer.

4. Særlige bemærkninger

4.1 Revisionsretten peger i sin nylige beretning (24) om ikke-statslige aktørers deltagelse på behovet for at gå over til en programfinansiering af længere varighed for civilsamfundets organisationer, de såkaldte »rammeaftaler«, som først og fremmest er rettet mod strategiske mål. EØSU støtter og anbefaler denne kurs.

4.2 EØSU peger endvidere på muligheden for at udvide kriterierne for anvendelse af kaskadetilskud (sub-granting), som i dette tilfælde ville medvirke til og supplere programmer baseret på rammeaftaler for bedre at nå ud til basisorganisationerne. Desuden ville det være et mere effektivt system til forvaltning af de disponible ressourcer fra Kommissionens side, så man undgår en opsplitning af initiativerne.

4.3 EØSU understreger behovet for at styrke bæredygtigheden af udviklingsprojekterne og foreslår at: — medtage kapacitetsopbygning på det organisatoriske område for organisationerne i de sydlige lande (dvs. ikke begrænset til kapaciteten på projektforvaltningsområdet) som et gennemgående element i alle udviklingsprojekter, — give mulighed for at støtte forudgående undersøgelser af projekternes gennemførlighed: som det også påpeges i Revisionsrettens beretning, bliver projekterne som regel forsinket på grund af utilstrækkelige undersøgelser af de stedlige behov (25). Forudfinansiering af sådanne undersøgelser ville medvirke til at gøre projektet operativt lige fra starten (26).

4.4 EØSU anser det for nødvendigt at styrke udvælgelsen, overvågningen og evalueringen af samarbejdsforanstaltningerne for at forbedre deres effektivitet. Især understreges behovet for at: — revidere den nuværende procedure for udvælgelse af projekter, som af bureaukratiske årsager meget ofte ikke gør det muligt at vælge det bedst egnede forslag. Der synes således at være behov for at etablere en mere direkte kontakt og en strategisk dialog mellem EU og ansøgerorganisationerne på såvel centralt som perifert plan med anvendelse af en deltagelsesbaseret model for indsatsen, — tilskynde (både strategisk og finansielt) til, at de ansvarlige for Kommissionens programmer deltager direkte i gennemførelsen af initiativerne på såvel centralt som perifert plan. Dette ville give mulighed for en effektiv overvågning af resultaterne, således at der skabes en bedre kontakt mellem donor og modtager, og det i sidste ende bliver lettere at foretage en reel evaluering af projekternes effekt på såvel centralt som perifert plan, — udstyre EU's delegationer med en ansvarshavende for forbindelserne med civilsamfundet. Med Lissabontraktatens ikrafttræden er delegationerne nu Unionens egentlige diplomatiske repræsentationer. Desuden vil delegationerne som nævnt ovenfor være en del af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og vil i stadig højere grad skulle arbejde sammen med de enkelte medlemsstaters repræsentationer. Det er derfor absolut nødvendigt institutionelt at styrke delegationernes kontaktsted til civilsamfundsorganisationerne.

Bruxelles, den 15. juli 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Se EØSU's udtalelse om det europæiske instrument for demokrati og menneskerettigheder, REX/263, 2009.

(2) DCI-instrumentets budget for perioden 2007-2013 udgør 16 897 milliarder EUR: http://www.developmentportal.eu/wcm/subsite/snv1v2/content/view/53/81/. Blandt samarbejdsinstrumenterne skal også nævnes Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) for landene i Afrika, Caribien og Stillehavet, som imidlertid ikke indgår i EU-budgettet. Den 10. EUF har et budget på 22 682 millioner EUR, som dækker perioden 2008-2013: http://europa.eu/legislation_summaries/development/overseas_countries_territories/r12102_en.htm.

(3) Geografiske programmer: Latinamerika, Asien, Centralasien, Mellemøsten og Sydafrika. Tematiske programmer: fødevaresikkerhed, investering i mennesker, asyl og indvandring, ikke-statslige aktører og lokale myndigheder, miljø og naturressourcer. Se: http://ec.europa.eu/europeaid/infopoint/publications/europeaid/153a_en.htm. For perioden 2007-2013 er midlerne til de geografiske og tematiske programmer blevet fordelt således: 10,57 milliarder EUR til de geografiske programmer (60 %) og 5,596 milliarder EUR til de tematiske (33 %).

(4) Se Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1905/2006 af 18. december 2006 om oprettelse af et instrument til finansiering af udviklingssamarbejde. EUT L 379 af 27.12.2006.

(5) »Den strukturerede dialog for inddragelse af civilsamfundet og de lokale myndigheder i udviklingssamarbejdet« er et initiativ, som Kommissionen tog i 2009 for at drøfte civilsamfundets og de lokale myndigheders rolle i samarbejdet. Skønt dialogen ikke er en forhandlingsproces, skulle den dog gerne føre til fælles overvejelser om disse temaer mellem EU-landene, Europa-Parlamentet og civilsamfundets repræsentanter. Se: http://ec.europa.eu/europeaid/who/partners/civil-society/structured-dialogue_en.htm.

(6) I den forbindelse minder EØSU om, at civilsamfundsorganisationerne efter forummet i Accra blev fuldt anerkendt som selvstændige, uafhængige aktører på udviklingsområdet på lige fod med regeringer og internationale organisationer, punkt 20 i Accrahandlingsplanen. Se http://siteresources.worldbank.org/ACCRAEXT/Resources/4700790-1217425866038/AAA-4-SEPTEMBER-FINAL-16h00.pdf.

(7) Personalet i Tjenesten for EU's Optræden Udadtil vil bestå af ansatte i de relevante afdelinger i Rådets og Kommissionens generalsekretariat og medlemsstaternes nationale diplomatiske tjenester. Tjenesten for EU's Optræden Udadtil er en særlig tjeneste, som er adskilt fra og uafhængig af såvel Kommissionen som Rådet: http://eeas.europa.eu/background/index_en.htm.

(8) Artikel 8 http://eeas.europa.eu/docs/eeas_draft_decision_250310_en.pdf.

(9) I EØSU er AVS/EU-opfølgningsudvalget ansvarlig for forbindelserne med disse lande. Se bibliografien over EØSU's udtalelser vedrørende Den EuropæiskeUudviklingsfond (EUF).

(10) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Fremme af anstændigt arbejde for alle (KOM(2006) 249 endelig).

(11) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - En EU-handlingsplan i tolv punkter til støtte af Millenniumudviklingsmålene (KOM(2010) 159 endelig).

(12) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Hvordan Den Europæiske Union kan medvirke til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i tredjelande (KOM(2001) 252 endelig).

(13) EUT C 46 af 24.2.2006, s. 1, punkt 18.

(14) Budgetstøtte består i direkte tildeling af finansielle midler fra EU til modtagerstaten via eksisterende finansielle institutioner. Budgetstøtte kan være af generel art og gå til en national udviklingsstrategi eller sektoriel og gå til specifikke områder såsom sundhed, uddannelse osv. http://ec.europa.eu/europeaid/how/delivering-aid/budget-support/index_en.htm.

(15) Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Civilsamfundets rolle i den nye EU-strategi for det vestlige Balkan«, EUT C 80 af 30.3.2004.

(16) De tematiske programmer skal til forskel fra de geografiske ikke godkendes af modtagerstaten, før de kan gennemføres.

(17) Her tænkes på den afgørende rolle, som civilsamfundets organisationer kan spille i tilsynet og kontrollen med de midler, der afsættes til udviklingssamarbejdet, for at udrydde mulige tilfælde af korruption.

(18) EuropeAid er ved at undersøge dette spørgsmål: se »Engaging non state actors in new aid modalities« på: https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis/aidco/index.php/Structured_dialogue#WG2:_T1:_New_aid_modalities_and_CSOs_and_LAs_challenges_and_opportunities.3F og »Complementarity of EC financial instruments in the field of human rights and democracy«, Information note, aidco.e.4 (2009)338553, 29.10.2009.

(19) I dag ser det ud til, at størsteparten af den finansielle støtte under de geografiske programmer ydes i form af »budgetstøtte«, mens støtten til de lokale civilsamfund er blevet nedprioriteret. Man må huske på, at de geografiske programmer skal godkendes af modtagerstaten.

(20) Det skal bemærkes, at de finansielle midler, der er afsat til dette område, kun udgør 21 % af hele den finansielle støtte til programmet »Investering i mennesker«. 2007-2013. Se »Mid-term review of Strategy Paper for Thematic Programme (2007-2013)«.

(21) EØSU-udtalelse, Mario Campli: REX/273, 2009, »Handel og fødevaresikkerhed«.

(22) Arbejdsmarkedets parter (arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer) er organiseret på såvel europæisk som internationalt plan. På europæisk plan: Business Europe for arbejdsgiverne og Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation (EFS) for arbejdstagerne; på internationalt plan: Den Internationale Arbejdsgiverorganisation (IOE) og Den Frie Faglige Internationale (FFI). Også den kooperative bevægelse er organiseret på europæisk og internationalt plan: Cooperatives Europe og Den Internationale Kooperative Alliance. Hertil skal føjes alle de organisationer, kooperativer og gensidige selskaber, som udgør »socialøkonomien« som defineret på ILO's konference i Johannesburg, den 19.-21. oktober 2009 (Socialøkonomien: Afrikas svar på den globale krise).

(23) Se i den forbindelse TUAC og Det Europæiske Ungdomsforum.

(24) Kommissionens forvaltning af ikke-statslige aktørers deltagelse i EF's udviklingssamarbejde, Særberetning nr. 7/2009.

(25) Idem, s. 23, nr. 41.

(26) For at finansiere denne form for undersøgelser kunne der indføres en revolverende fond, ved hjælp af hvilken Kommissionen yder et foreløbigt tilskud, som efterfølgende fratrækkes de samlede udgifter til projektet, hvis det bliver udvalgt.