KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(93) 385 endelig udg. 
Bruxelles, den 28. juli 1993 
EF'S REGLER FOR FUSIONSKONTROL 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
OM ANVENDELSEN AF 
FUSIONSFORORDNINGEN 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
I. INDLEDNING 
II. FORORDNINGENS ANVENDELSE 
A. GENNEMGANG AF BESLUTNINGERNE 
Beslutninger efter artikel 6, stk. 1, og artikel 8 
Henvisninger i henhold til artikel 9, stk. 2, og anvendelse af 
artikel 22, stk. 3 
De anmeldte sager i hovedtræk 
B. FORORDNINGENS ANVENDELSE - RESULTATER 
Påvirning af konkurrenceforholdene 
Særlig indvirkning på nationale markeder 
Forbindelsen mellem EF*s og medlemsstaternes politik for fusions­
kontrol 
Anvendelse af henvisningsproceduren 
III. REVISIONENS OMFANG 
A. OMSÆTNINGSTÆRSKLER 
De eksisterende tærskler 
Behov for "one-stop shop" og ensartede regler 
Transaktioner, der falder uden for de gældende tærskler 
Undersøgelsesresultater 
Det forventede antal ekstra sager 
Totredjedelsreglen 
EF-institutionernes holdning 
De nationale regeringers og konkurrencemyndigheders holdning 
Bemærkninger fra nationale erhvervsorganisationer og individuelle 
virksomheder 
Ekstra arbejdsbyrde for Kommissionen 
Generel vurdering 
Anvendelse af andre kriterier til fastsættelse af kompetencen 
B. HENVISNINGER I HENHOLD TIL ARTIKEL 9, STK. 2, OG ANVENDELSE AF ÅRTI 
KEL 22, STK. 3 
Konklusion vedrorende henvisning 
C. ANDRE FORBEDRINGER, DER FORUDSÆTTER EN ÆNDRING AF FORORDNINGEN 
Tilsagn i første fase 
Forbedring af gennemsigtigheden i forbindelse med tilsagn i anden 
fase 
Ændringer med hensyn til kreditinstitutter og andre finansielle 
virksomheder 
Vurderingskriterier 
D. JOINT VENTURES 
Skelnen mellem joint venture-selskaber oprettet i henholdsvis 
sammenslutnings- og samarbejdsøjemed 
Behandling af JV-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed 
De minimis-tærskel for JV-selskaber 
Beregning af JV-selskabers omsætning 
IV. GENEREL KONKLUSION VEDRØRENDE REVISIONEN 
A. TÆRSKLER 
B. HENVISNING 
C. ANDRE FORBEDRINGER, DER KRÆVER ÆNDRING AF FORORDNINGEN 4*-
D. FORBEDRINGER, DER IKKE KRÆVER ÆNDRING AF FORORDNINGEN 
E. FORESLÅEDE FORANSTALTNINGER 
tf> 
I. INDLEDNING 
Med fusionsforordningen, som Rådet vedtog den 21. december 1989, 
blev der for første gang på EF-plan indført et passende juridisk 
instrument til kontrol med fusioner, der kan påvirke samhandelen på 
tværs af grænserne. Det er den almindelige opfattelse, at denne nye 
ramme for EF's fusionskontrol har været en succes. For virksomheder 
med grænseoverskridende aktiviteter i EF, har den medført en hurtig 
og effektiv fusionskontrol baseret på det såkaldte "one-stop shop"-
princip og anvendelse af ensartede regler overalt i EF. 
Forordningen giver Kommissionen enekompetence til at vurdere 
fusioner af fællesskabsdimension, dvs. fusioner, overtagelser eller 
"strukturelle" joint ventures, hvor de deltagende virksomheders 
årsomsætning overstiger bestemte tærskler. Hvis omsætningen ligger 
under disse tærskler, er fusionerne kun undergivet en eventuel 
national lovgivning om fusionskontrol. 
Efter at forordningen nu har været anvendt i næsten tre år*), er 
tiden inde til, at Kommissionen aflægger rapport til Rådet og 
Parlamentet om, hvordan forordningen er blevet anvendt, og om de 
hidtidige resultater. 
Forordningen indeholder en juridisk forpligtelse til at tage to 
vigtige aspekter op til revision^). Det drejer sig om omsætnings­
tærsklerne, jf. artikel 1, stk. 3, og bestemmelserne om henvisning 
af sager til medlemsstaternes kompetente myndigheder, jf. artikel 9, 
stk. 10. Førstnævnte aspekt er særdeles vigtigt, da disse tærskler 
er bestemmende for Kommissionens enekompetence på området; men 
sidstnævnte aspekt er også af stor betydning, da disse bestemmelser 
fastsætter, under hvilke omstændigheder sager, der anmeldes til 
Kommissionen, alligevel kan behandles af de nationale myndigheder. 
Da forordningen blev vedtaget, blev der fremsat en række specifikke 
erklæringer vedrørende fremtidige ændringer af forordningen: 
Kommissionen selv erklærede, 
- at tærsklen for de deltagende virksomheders samlede omsætning 
(dvs. på verdensplan) burde nedsættes fra 5 mia. ECU til 2 mia. 
ECU efter en indledende fase, og at tærsklen for EF-omsætningen 
på 250 mio. ECU også burde tages op til revision på grundlag af 
de indhøstede erfaringer og ændringen af førstnævnte tærskel. 
Hvis tærsklen for EF-omsætningen skal reduceres i samme forhold 
som tærsklen for omsætningen på verdensplan, vil den skulle 
nedsættes fra de nuværende 250 mio. ECU til 100 mio. ECU. 
1) Forordningen trådte i kraft den 21. september 1990. 
2) Artikel 22, stk.6, indeholder også et implicit krav om revision af 
reglerne for medlemsstaternes henvisning af fusioner, der ikke er af 
fællesskabsdimension, til Kommissionen. 
AC 
- 2 -
Endvidere erklærede Kommissionen og Rådet samstemmende, 
at de foruden omsætningen var rede til at tage andre faktorer i 
betragtning ved revisionen af tærsklerne 
at revisionen af tærsklerne burde kombineres med en særlig revur­
dering af metoden til beregning af fællesejede virksomheders 
omsætning, jf. artikel 5, stk. 5 
- at bankindtægter skulle defineres mere præcist, enten efter 
ikrafttrædelsen af de relevante bestemmelser i direktiv 
86/635/EØF eller i forbindelse med revisionen af 
omsætningstærsklerne, og 
- at ordningerne for offentliggørelse af det rådgivende udvalgs 
udtalelser burde revideres. 
De to første erklæringer vedrører forordningens artikel 1, mens den 
tredje angår artikel 5, stk. 5. De to sidste henviser til 
henholdsvis artikel 5, stk. 3, litra a), og artikel 19, stk. 7. 
Med udgangspunkt i ovenstående betragtninger indeholder dette doku­
ment 
en kort redegørelse for den hidtidige anvendelse af forordningen 
- en gennemgang af visse bestemmelser i forordningen (herunder den 
påkrævede revision af omsætningstærsklerne og af bestemmelserne i 
artikel 9 om henvisning af sager), en undersøgelse af, hvorvidt 
der er behov for forbedringer, med eller uden ændring af forord­
ningen, og en vurdering af mulighederne for at løse problemerne 
inden for rammerne af den eksisterende forordning 
forslag om, at Kommissionen først senere fremsætter formelt 
forslag om revision af forordningen, dog senest ved udgangen af 
1996. 
II. FORORDNINGENS ANVENDELSE 
A. GENNEMGANG AF BESLUTNINGERNE 
Beslutninger efter artikel 6, stk. 1, og artikel 8 
1. Pr. 30. juni 1993 var der blevet anmeldt 165 transaktioner i henhold 
til fusionsforordningen, og 159 sager var blevet afsluttet med en 
beslutning efter artikel 6, stk. 1: 
- 3 -
Artikel 6, stk. 1, 
litra a), (uden for 
forordningen) 
Artikel 6, stk. 1, 
litra b), (forene­
lig med fallesmar-
kedet) 
Artikel 6, stk. 1, 
litra c), (indled­
ning af procedure) 17 
131 
11 
T59 % af alle 
anmeldte_sager 
11 
82 % af sager, der 
falder ind under 
forordningen 
92 
100 100 
Som det fremgår, blev 92% af 
fusionsforordningen, godkendt i alle sager, der faldt ind under 
første fase, mens der blev indledt 
en fase 2-procedure i de øvrige 8% af sagerne. Otte sager blev dog 
godkendt efter artikel 6, stk. 
særlige tilsagn. 1, litra b), fordi parterne afgav 
Fase 2-procedurer skal afsluttes inden 4 måneder ved en beslutning 
efter artikel 8. Ved beslutningen erklæres det 
enten at fusionen er forenelig med fællesmarkedet, men at der kan 
knyttes visse betingelser og påbud dertil (artikel 8, stk. 2), 
eller at fusionen er uforenelig med fællesmarkedet og forbudt 
(artikel 8, stk. 3). 
Hidtil er der blevet nedlagt forbud i én sag mens der i syv andre 
sager blev knyttet betingelser og/eller påbud til den endelige 
beslutning. I de øvrige to sager blev der ikke knyttet betingelser 
eller påbud til beslutningen. 
Henvisninger i henhold til artikel 9, stk. 2, og anvendelse af arti­
kel 22, stk. 3 
I henhold til artikel 9, stk. 2, kan en medlemsstat anmode Kommis­
sionen om at få henvist anmeldte fusioner, der truer med at skabe 
eller styrke en dominerende stilling på et specifikt marked på den 
pågældende medlemsstats område. Hidtil har Kommissionen modtaget fem 
sådanne anmodninger. I tre sager indledte Kommissionen en fase 2-
procedure, i en sag blev transaktionen godkendt i fase 1, og i den 
sidste sag blev der truffet beslutning om delvis henvisning og 
delvis godkendelse. 
I henhold til artikel 22, stk. 3, kan en medlemsstat anmode om, at 
forordningen anvendes på fusioner uden fællesskabsdimension. Den 
eneste anmodning, Kommissionen hidtil har modtaget, var fra den 
belgiske regering, der anmodede Kommissionen om at undersøge, 
hvilken virkning det ville få på det belgiske marked, at British 
Airways overtog Dan Airs ruteflyvning. 
- 4 -
De anmeldte sager i hovedtræk 
4. Af de anmeldte sager vedrørte størstedelen industriproduktion, navn­
lig inden for næringsmiddel- og drikkevareindustrien, den kemiske 
industri og bilindustrien. Men næsten halvdelen af de anmeldte 
transaktioner vedrørte aktiviteter forbundet med servicesektoren, 
hovedsagelig detailhandel, forsikring, edb-branchen, bankvirksomhed 
og engroshandel. Disse resultater afspejler den generelle tendens i 
fusionsaktiviteten vedrørende de omkring et tusinde største virksom­
heder, der opererer i EF. 
De fleste af transaktionerne vedrørte enten erhvervelse af majori-
tetsinteresser eller oprettelse af joint venture-selskaber, og disse 
to kategorier var stort set ligeligt fordelt. 
5. Langt størstedelen af anmeldelserne vedrørte virksomheder fra Fran­
krig, Tyskland og Det Forenede Kongerige, idet franske virksomheder 
dog var særlig aktive (involveret i lidt over halvdelen af alle 
anmeldte transaktioner). Denne situation gjorde sig generelt 
gældende for overtagelser i samme periode. 
Med hensyn til virksomheder fra tredjelande har de mest aktive virk­
somheder været amerikanske, der medvirkede ved ca. en fjerdedel af 
alle anmeldelser, efterfulgt af virksomheder fra Sverige, Schweiz og 
Japan. 
Som en afspejling af fusionsforordningens sigte, vedrørte næsten tre 
fjerdedele af alle anmeldte sager virksomheder fra forskellige 
medlemsstater eller fra en medlemsstat og et tredjeland. Resten 
vedrørte virksomheder af samme nationalitet eller virksomheder 
udelukkende fra tredjelande. 
6. Tilsvarende viser en analyse af beslutningerne i de enkelte sager, 
at 64% af beslutningerne i de første to år vedrørte markeder, der 
omfattede hele EF, og at yderligere 11% vedrørte markeder, der 
dækkede mere end en medlemsstat. 
B. FORORDNINGENS ANVENDELSE - RESULTATER 
Påvirkning af konkurrenceforholdene 
7. I de sidste tre år har Kommissionen søgt at anvende forordningen i 
overensstemmelse med sine grundlæggende målsætninger, dvs. at den 
har godkendt fusioner, der har medført den nødvendige virksomheds-
omlægning i EF som følge af åbningen af de nationale markeder, der 
er blevet EF-dækkende eller verdensomspændende, medens den har 
forbudt eller ændret fusioner, der har kunnet medføre varig skade 
for den faktiske konkurrence på fællesmarkedet eller en væsentlig 
del deraf. 
Den førstnævnte kategori af fusioner må betragtes som en fordel, 
fordi de stimulerer konkurrencen på fællesmarkedet, åbner de 
nationale markeder og forbedrer den europæiske industris konkur­
renceevne ved at forbedre virksomhedernes omkostningsstruktur og ved 
at stimulere innovationen på et marked med flere konkurrenter. Den 
anden kategori af fusioner skader udviklingen af det indre marked, 
fordi de fjerner det konkurrencemæssige pres, der er nødvendigt for, 
at man kan udnytte fordelene ved virksomhedsomlægningen. Opret­
holdelse og udvikling af en effektiv konkurrence spiller en central 
rolle for det indre marked, når det gælder handelsstrømme og optimal 
ressourcefordeling. 
- 5 -
EF's regler om fusionskontrol suppleret med den omfattende uformelle 
vejledning, som Kommissionens tjenestegrene giver virksomhederne, 
har utvivlsomt en stor præventiv virkning på virksomhedernes konkur­
rencebegrænsende praksis i EF. Med hensyn til de formelt anmeldte 
sager fandt Kommissionen i ca. 15% af sagerne (20 sager ud af 142 
pr. 30.6.1993), at der herskede alvorlig tvivl om, hvorvidt fusionen 
var forenelig med fællesmarkedet, hvilket førte enten til en ændring 
af fusionsplanerne allerede i første fase eller til indledning af en 
fase 2-procedure. Denne procentdel er stort set den samme som hos 
andre fusionskontrolmyndigheder. 
Kommissionen nedlagde forbud mod én fusion, fordi der ikke var nogen 
anden mulighed for at hindre den dominerende stilling, som fusionen 
ville have medført (Alenia-Aérospatiale/de Havilland). I de øvrige 
tilfælde, hvor resultaterne af undersøgelsen bekræftede 
Kommissionens tvivl, ændrede parterne deres oprindelige fusionsplan, 
således at det konkurrencemæssige problem blev løst. I disse 
tilfælde blev den effektive konkurrence sikret på følgende tre 
måder: 
afskaffelse af hindringerne for adgang til det pågældende marked 
ved ophævelse af eneforhandlingsaftaler, åbning af hidtil lukkede 
markeder for levering eller afsætning, eller afskaffelse af 
vertikale forbindelser mellem de fusionerende virksomheder og de 
endelige forbrugere (jf. Fiat/Ford, TNT/Canada Post og andre, 
Grand Metropolitan/Cinzano, Elf Aquitaine/Minol, Air France/ 
Sabena, British Airways/TAT og Alcatel/Telettra); 
afskaffelse af finansielle, personlige eller aftalemæssige 
forbindelser mellem konkurrenterne på et oligopolistisk marked 
(jf. Courtaulds/SNIA, Varta/Bosch, Nestlé/Perrier); 
- afhændelse af aktiver eller aktier for at nedbringe de fusione­
rende virksomheders markedsandel og lette nye konkurrenters 
adgang til markedet (jf. Magneti Marelli/CEAc, Accor/Wagons-Lits, 
Nestlé/Perrier, Du Pont/ICI, KNP/BT/VRG). 
Særlig indvirkning på nationale markeder 
8. Ved den nationale lovgivning om fusionskontrol undersøges fusioner, 
herunder fusioner med virkning på tværs af grænserne, ud fra en 
national synsvinkel (virkningerne for det nationale marked). Ved 
EF's fusionsforordning har Kommissionen derimod fået pålagt at 
undersøge fusionernes virkning på konkurrencestrukturen i EF, dvs.: 
om fusioner medfører en opdeling af markederne på grund af domi­
nerende stillinger på de nationale markeder (risiko for førende, 
nationale virksomheder) og 
om fusioner der medfører dominerende stillinger på EF-plan gennem 
individuel eller oligopolistisk dominans, har en konkurrence­
begrænsende virkning som følge af alt for snævre udbuds-
strukturer. 
- 6 -
Kommissionen har ved anvendelsen af forordningen forhindret en række 
dominerende stillinger, der kunne have afskærmet de nationale 
markeder (f.eks. Fiat/Ford, Alcatel/Telettra, Magneti Marellig/CEAc, 
Varta/Bosch, Accor/Wagons-Lits, Nestlé/Perrier). Den har også nøje 
undersøgt sager med en snæver udbudsstruktur på EF-plan (f.eks. Du 
Pont/ICI, Tetrapak/Alfa-Laval, Thorn EMI/Virgin, Rhône-Poulenc/ 
SNIA). 
Forbindelsen mellem EF's og medlemsstaternes politik for fusions-
kontrol 
9. Med EF-markedernes voksende integration bliver der færre og færre 
rent nationale markeder. Denne integrationsproces er i sig selv 
konkurrencefremmende, hvilket må tages i betragtning ved anvendelsen 
af forordningen. Det afspejles til dels i det store antal beslut­
ninger om godkendelse. Kommissionen må dog indtage en realistisk 
holdning og afgrænse de geografiske markeder i forhold til det 
område, hvor konkurrencen i praksis finder sted (nationale markeder, 
EF-dækkende markeder eller verdensomspændende markeder). 
Efter vedtagelsen af EF-forordningen har de fleste medlemsstater nu 
indført en lovgivning for kontrol med fusioner, der ikke når op på 
de tærskler, der er fastsat i forordningen. Kommissionen ser posi­
tivt på denne udvikling, som sikrer et komplet system til 
beskyttelse af den effektive konkurrence på nationalt plan og på EF-
plan. 
Hovedformålet med den nationale lovgivning er naturligvis at for­
hindre dominerende stillinger på nationalt plan. 
Denne kontrol kan dog medføre: 
godkendelse af fusioner, uden at der tages hensyn til de 
negative virkninger på EF-plan 
godkendelse af fusioner i flere medlemsstater, uden at der tages 
hensyn til fusionernes kumulative virkninger. 
Dette kan kun afhjælpes ved, at tærsklerne nedsættes, eller at 
Kommissionen får beføjelse til at undersøge fusioner, der skal 
anmeldes i henhold til lovgivningen i to eller flere medlemsstater. 
Hvis virksomheder i EF skal kunne udvikle deres virksomhed på EF-
basis og efter fælles regler, er det væsentligt, at målsætningerne, 
metoderne og procedurerne så vidt muligt er de samme i medlemssta­
ternes og i EF's fusionskontrolpolitik. Ellers vil der være fare 
for, at virksomhederne forsøger at skræddersy deres fusioner efter 
nogle bestemte regler ("forum-shopping"), hvad enten det drejer sig 
om et valg mellem medlemsstaternes kompetence elle mellem national 
kompetence og EF-kompetence. 
Anvendelse af henvisningsproceduren 
10. Forordningen har en indbygget sikkerhedsventil for sager, der bedst 
kan klares på nationalt plan, selv om alle tærsklerne i EF-forord­
ningen er opfyldt. Artikel 9 omhandler henvisning af sådanne sager 
fra Kommissionen til medlemsstaterne i overensstemmelse med subsi­
diaritetsprincippet . 
- 7 -
Af de fem anmodninger om henvisning, der er nævnt ovenfor, blev de 
fire fremsat af Bundeskartellamt og den sidste af de britiske 
myndigheder. I tre sager (Varta/Bosch, Mannesmann/Hoesch og 
Slemens/Philips) fastslog Kommissionen, at konkurrencen var truet. 
Den besluttede derfor selv at behandle sagen ved at indlede en 
fase 2-procedure. Uanset truslen mod den effektive konkurrence i den 
pågældende medlemsstat, besluttede Kommissionen selv at behandle 
sagerne, fordi det geografiske referencemarked ikke var kendt med 
sikkerhed på det tidspunkt, hvor beslutningen blev truffet, især på 
grund af den voksende markedsintégrâtion. 
I forbindelse med en af de øvrige to anmodninger om henvisning 
(Alcatel/AEG Kabel) konkluderede Kommissionen, at der ikke forelå 
nogen trussel mod et specifikt lokalt eller regionalt marked. 
Kommissionen godkendte derfor transaktionen efter først at have 
vedtaget en beslutning herom, som den rettede til den pågældende 
nationale myndighed. 
I den sidste sag (Steetley Tarmac) konkluderede Kommissionen, at der 
for nogle af de berørte produktmarkeders vedkommende (f.eks. 
mursten) forelå en trussel mod et lokalt geografisk marked. I 
betragtning af de øvrige berørte produktmarkeders særlige kendetegn 
var der heller ingen eller kun en begrænset risiko for, at 
transaktionen ville få konsekvenser for markeder uden for den 
pågældende medlemsstat. Derfor henviste Kommissionen vurderingen af 
disse produktmarkeder til de kompetente nationale myndigheder. 
III. REVISIONENS OMFANG 
A. OMSÆTNINGSTÆRSKLER 
De eksisterende tærskler 
1. De eksisterende omsætningstærskler blev i 1989 fastsat på grundlag 
af meget usikre prognoser med hensyn til de nøjagtige grænser de 
ville drage mellem de sager (art og omfang), der ville være 
anmeldelsespligtige på EF-plan, og de sager, der ville henhøre under 
medlemsstaternes kompetence. Rådet erkendte denne usikkerhed ved at 
forpligte sig til at tage de eksisterende tærskler op til revision 
inden fire år efter vedtagelsen af forordningen, og ved samtidig at 
erklære sig rede til at tage andre faktorer i betragtning ud over 
omsætningen, når tærsklerne skulle revideres. 
Kommissionens oprindelige forslag og erklæringer var baseret på den 
formodning, at en primær tærskel på 2 mia. ECU og en minimumstærskel 
for EF-omsætningen på 100 mio. ECU under normale omstændigheder 
ville dække langt størstedelen af fusioner med en betydelig 
indvirkning på samhandelen i EF. Dermed være ikke sagt, at der ikke 
gennemføres vigtige transaktioner under disse tærskler, men de vil 
antagelig først og fremmest have konsekvenser på nationalt plan, og 
de kan derfor bedst behandles af de nationale myndigheder, jf. 
subsidiaritetsprincippet. 
- 8 -
Behov for "one-stop shop" og ensartede regler 
På det tidspunkt, hvor forordningen blev vedtaget, blev det fast­
slået, at de største fordele ved EF*s enekompetence i forbindelse 
med grænseoverskridende fusioner var etablering af "one-stop shop" 
med deraf følgende ensartede regler for fusionskontrol samt en 
hurtig beslutningsproces. Behovet for "one-stop shop" og ensartede 
regler er endda større i dag. 
Det forhold, at der indføres flere nationale systemer for fusions­
kontrol (f.eks. i Belgien, Italien og Portugal), vil medføre en 
stigning i det antal potentielle "stop", hvor der kræves godkendelse 
af en given fusion. Dette vil især gøre sig gældende for transak­
tioner, der har indvirkning på konkurrencen i flere medlemsstater, 
men som ikke kan behandles i henhold til fusionsforordningen og 
derved drage fordel af "one-stop shop"-princippet, fordi de ikke 
opfylder de gældende omsætningskriterier. 
Desuden er behovet for ensartede regler ikke begrænset til de 
største virksomheder og sektorer. Med den stadig større integration 
inden for det indre marked vil handelen på tværs af grænserne vokse 
inden for flere og flere sektorer og involvere mindre virksomheder. 
Det relevante geografiske marked-*) vil i stigende grad være 
Fællesskabet som helhed. De ændringer, som programmet for det indre 
marked har medført, har tilsyneladende allerede fremkaldt en hidtil 
uset fusionsaktivitet på tværs af grænserne. Dette fremgår klart af 
en analyse af fusionsaktiviteten^), jf. bilag 1. Efter præsenta­
tionen af programmet for det indre marked i 1985 og på grund af de 
gunstige økonomiske forhold, skete der en meget betydelig vækst i 
fusionsaktiviteten, som toppede i 1989/90. På grund af det generelle 
økonomiske tilbageslag er antallet af fusioner nu faldet, men 
fusionsaktiviteten ligger dog stadig på et niveau, der er omtrent 
25% højere end i 1986/87. 
Det væsentlige er dog, at fusionsaktivitetens toppunkt og det 
fortsat høje niveau først og fremmest skyldes den betydelige 
stigning i EF-dækkende fusioner i modsætning til nationale fusioner. 
Det første diagram i bilag 1 viser, at toppunktet for nationale 
fusioner kun lå 30% over niveauet i 1986/87, og at denne aktivitet 
nu igen ligger på dette niveau. EF-dækkende fusioner toppede med 
250% over niveauet i 1986/87 og ligger stadig i dag på det dobbelte 
af dette niveau. Endvidere ser det ud til, at der fortsat er et 
stort antal EF-dækkende fusioner, som falder uden for forordningen. 
I dag er det kun mellem 50 og 60 fusioner om året, der falder ind 
under forordningen. Dette skal sammenholdes med de 282 EF-dækkende 
fusioner, der blev omtalt i Kommissionens Konkurrenceberetning for 
1991/92. 
3) Der vil naturligvis stadig være undtagelser, f.eks. ikke-markeds-
betingede ydelser, såsom lokal detailhandel eller byggevirksomhed. 
4) Jf. Konkurrenceberetningerne for de pågældende år. 
- 9 -
Transaktioner, der falder uden for de gældende tærskler 
j. Ud over den vokswrul« (jrdJiiHeovurBkridende aktivitet i EF, er der 
andet, der viser, at der fortsat gennemføres transaktioner, som 
ligger under de gældende tærskler, men som er af en sådan størrel­
sesorden og art, at de sandsynligvis vil påvirke konkurrence­
vilkårene i EF som helhed og derfor, i overensstemmelse med subsi­
diaritetsprincippet, bedst kan behandles af en enkelt EF-myndighed. 
I den periode, hvor forordningen er blevet anvendt, er Kommissionen 
hyppigt - normalt under de møder, der er afholdt med parterne, før 
de har indgivet anmeldelse - stødt på sager, hvor fusionen 
sandsynligvis ville påvirke konkurrencevilkårene i EF mærkbart, men 
ikke desto mindre faldt uden for forordningen, fordi den ikke 
opfyldte omsætningskriterierne på 5 mia. ECU og 250 mio. ECU samt 
totredjedelsreglen. Dette punkt er belyst med særlige eksempler i 
bilag 3. 
Bilag 3 omfatter en lang række forskellige sektorer. Der kan være 
tale om meget betydelige sager, når det drejer sig om kemikalier 
eller højteknologiske produkter, hvor den samlede omsætning for hele 
det relevante produktmarked kan være forholdsvis beskeden i forhold 
til de gældende tærskler, eller hvor omsætningen i sektoren generelt 
er beskeden, f.eks. tekstiler, gulvtæpper og papirvarer. Selv om et 
meget stort selskab med en årsomsætning på over 2 mia. ECU overtager 
en mindre virksomhed med en stor markedsandel i EF, vil fusionen i 
sådanne tilfælde falde helt uden for EF's fusionsforordning, hvis 
sidstnævnte selskabs omsætning i EF ligger under tærsklen på 
250 mio. ECU. Det er derfor ikke tilstrækkeligt blot at sænke 
tærsklen for omsætningen på verdensplan. Det er i virkeligheden mere 
nødvendigt at sænke tærsklen for EF-omsætningen. 
Traditionelt set har analyserne været koncentreret om industrien, 
men servicesektoren, der får voksende betydning, skal også tages i 
betragtning. Selv om en stor del af aktiviteterne i servicesektoren 
vedrører ikke-markedsbetingede tjenesteydelser, findes der fortsat 
nøgleaktiviteter i servicesektoren, såsom trykkeri-, reklame- og 
edb-virksomhed, som i stigende grad struktureres på tværs af 
grænserne, men som med de nugældende tærskler falder uden for EF* s 
kompetence. 
Undersøgelsesresultater 
4. For at fastslå, hvilken betydning en sænkning af tærsklerne vil få i 
praksis, har Kommissionen gennemført en særlig undersøgelse blandt 
næsten 300 af EF's største erhvervsvirksomheder og blandt organisa­
tioner, der repræsenterer erhvervslivet. Der var behov for en sådan 
undersøgelse, fordi de eksisterende databaser om fusioner og 
virksomhedsovertagelser ikke var velegnede til den ønskede analyse, 
hovedsagelig fordi der manglede EF-data og nationale data, hvilket 
er af betydning for anvendelsen af totredjedelsreglen. Desuden var 
det vanskeligt at få oplysninger om joint venture-transaktioner. 
- 10 -
Formålet med undersøgt)luen var at fastslå, hvor mange flere trans­
aktioner der ville være faldet ind under fusionsforordningen i 1991 
og 1992, hvis de forskellige tærskler var blevet ændret således: 
nedsættelse af tærsklen for omsætningen på verdensplan fra 5 til 
2 mia. ECU 
nedsættelse af tærsklen for EF-omsætningen fra 250 til 100 mio. 
ECU 
afskaffelse af totredjedelsreglen. 
Da det er vanskeligt at anvende omsætningsreglerne på finans­
sektoren, lod man ikke undersøgelsen omfatte banker og forsikrings­
selskaber. Den omfattede heller ikke virksomheder uden for EF. Selv 
om de udvalgte sektorer ikke er udtømmende, omfatter de formentlig 
størstedelen af virksomhederne i EF med en omsætning på over 2 mia. 
ECU, med ovennævnte undtagelser. 
Frankrig, Tyskland og Det Forenede Kongerige er de tre lande, der 
tegner sig for størsteparten af fusionsaktiviteterne i EF, og repræ­
senterede over 80% af de 276 virksomheder, der blev kontaktet. 
Deltagelse i undersøgelsen var frivillig, og hidtil har 174 
virksomheder svaret, dvs. en svarprocent på 63%. 
Det forventede antal ekstra sager 
5. På grundlag af resultaterne af denne undersøgelse, kan der 
udarbejdes et skøn over det forventede antal ekstra sager, der vil 
falde ind under forordningen, hvis tærsklen for omsætningen på 
verdensplan nedsættes fra 5 til 2 mia. ECU, i overensstemmelse med 
Kommissionens erklæring på det tidspunkt, hvor forordningen blev 
udstedt, og hvis der foretages en tilsvarende nedsættelse af 
tærsklen for EF-omsætningen fra 250 til 100 mio. ECU. Hvis 
totredjedelsreglen bibeholdes, forventes det, at der årligt vil 
falde 50 ekstra sager ind under forordningen. 
Da fusionsaktiviteten varierer betydeligt, er det umuligt at sige 
med sikkerhed, hvor mange ekstra sager, der vil blive omfattet af 
forordningen; men ovennævnte tal svarer til skøn, som de britiske og 
de tyske fusionskontrolmyndigheder har udarbejdet, idet de har 
anslået, at der vil ske næsten en fordobling af de 50-60 sager, som 
Kommissionen for øjeblikket behandler årligt, hvis de gældende 
tærskler nedsættes. 
- 11 -
Totredjedelsreglen 
6. Ifølge undersøgelsen fandt den gældende totredjedelsregel ikke 
anvendelse på 33 fusioner, hvoraf 24 havde virkning på tværs af 
grænserne. 
Totredjedelsreglen blev anvendt i forbindelse med 20 fusioner. Heraf 
vedrørte de 9 sager sektorer som detailhandel eller bygge- og 
anlægsvirksomhed, hvor det geografiske referencemarked normalt er 
lokalt eller regionalt, og hvor den konkurrencemæssige vurdering af 
sådanne fusioner generelt bedre kan foretages på nationalt plan end 
på EF-plan. I næsten alle de øvrige 11 sager var det geografiske 
referencemarked, der blev berørt af fusionen, meget større end den 
medlemsstat, for hvilken totredjedelsreglen blev anvendt. Disse 
sager vedrørte sektorer som f.eks. stål, tekstiler, bilkomponenter, 
værktøjsmaskiner og elektrisk udstyr til jernbaner. 
Hvis totredjedelsreglen blev erstattet af en trefjerdedelsregel, 
ville alle 9 sager, hvor det geografiske referencemarked var 
nationalt, stadig være udelukket, hvorimod 7 af de øvrige 11 ikke 
længere ville være udelukket. Hver af ovennævnte sager, der vedrører 
en sektor med et geografisk referencemarked, der typisk er langt 
større end det nationale, ville ikke være udelukket. 
Trefjerdedelsreglen vil derfor give bedre mulighed for at adskille 
de sager, der kun er af national dimension og derfor bedre kan 
behandles på nationalt plan, fra sager af fællesskabsdimension. En 
anden mulighed vil være at fravige totredjedelsreglen i tilfælde, 
hvor de fusionerende virksomheder har en betydelig EF-omsætning uden 
for den pågældende medlemsstat, hvor kravene i forbindelse med 
totredjedelsreglen er opfyldt. Dette vil betyde, at totredjedels­
reglen ikke anvendes, når omsætningen i andre medlemsstater over­
stiger en bestemt tærskel. Dette forslag vil især løse det problem, 
der består i, at store virksomhedskoncerner, som f.eks. Siemens 
eller Daimler-Benz, ofte ikke er omfattet af totredjedelsreglen i 
betragtning af deres stærke hjemmemarkeder og betydelige eksport til 
lande uden for EF, selv om de fusioner, hvor de er involveret, 
hyppigt har betydelige virkninger overalt i EF. 
EF-institutionernes holdning 
7. Europa-Parlamentet har allerede formelt tilkendegivet, at det er 
positivt indstillet til en sænkning af tærsklerne. Parlamentet 
anførte i sin beslutning om Nittende Beretning om Konkurrencepoli­
tikken5), der blev vedtaget den 24. januar 1991, at tærsklen på 
5 mia. ECU for den samlede omsætning på verdensplan var urealistisk 
høj, og at det ville støtte ethvert forslag om at sænke tærsklerne i 
forordningens artikel 1 i betragtning af, at EØF-Traktatens arti­
kel 89 ikke gav tilstrækkeligt grundlag for vurdering af fusioner 
under disse tærskler. 
5) Jf. punkt 26 i Beslutningen samt punkt 25 i den forudgående DESMOND-
betænkning (Dok. A3-0374/90). 
- 12 -
Det Økonomiske og Sociale Udvalg har rejst spørgsmålet om, hvorvidt 
tærsklen for fusionskontrol ikke er urimelig høj. I sin udtalelse6) 
om Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitkken gav det udtryk for, 
at den primære tærskel på 5 mia. ECU var alt for høj og gav 
anledning til en lang række tvivlstilfælde. Udvalget mente heller 
ikke, at tærsklen var berettiget, hverken ud fra et økonomisk eller 
et konkurrencepolitisk synspunkt. 
De nationale regeringers og konkurrencemyndigheders holdning 
8. Eksperter fra medlemsstaterne og repræsentanter for de nationale 
konkurrencemyndigheder er blevet konsulteret om resultaterne af 
Kommissionens undersøgelse og det tilrådelige i at sænke tærsklerne. 
Dette skete blandt andet på et multilateralt møde den 21. juni 1993. 
De fleste nationale myndigheder udtrykte tilfredshed med den nuvæ­
rende forordning, men var tilbageholdende med at tilslutte sig en 
sænkning af tærsklerne, før der var gjort flere erfaringer med 
forordningen. De erkendte ganske vist fordelene ved "one-stop shop" 
og ensartede regler, men følte sig ikke overbevist om, at et 
tilstrækkeligt stort antal sager under de nuværende tærskler gav 
anledning til problemer i den forstand, at transaktionerne var 
omfattet af flere landes lovgivning, eller at transaktionerne 
udgjorde en fare for konkurrencevilkårene i EF som helhed og ikke 
kunne behandles tilfredsstillende af de nationale myndigheder. I 
denne forbindelse mindede de om den senere tids styrkelse af den 
nationale fusionskontrolpolitik i Belgien, Italien, Portugal og 
Spanien. 
Nogle nationale myndigheder mente desuden, at inflationen gradvis 
ville udhule tærsklernes reelle værdi, og at den yderligere 
omsætning i de nye medlemsstater efter udvidelse i 1995 ville 
betyde, at nogle fusioner, der ikke er omfattet nu, vil blive 
omfattet til den tid. Kommissionen erkender disse faktorer, men 
finder deres potentielle indvirkning på kompetencen begrænset. 
To myndigheder knytter spørgsmålet om tærskelreduktion sammen med 
oprettelsen af en uafhængig undersøgelsesprocedure, herunder, på 
længere sigt, oprettelse af en europæisk konkurrencemyndighed. 
Nogle myndigheder mener, at en eventuel udvidelse af EF's kompetence 
i forbindelse med fusioner bør undersøges som led i en generel 
revision af opgavefordelingen mellem Kommissionen og medlemsstaterne 
med hensyn til anvendelsen af Traktatens konkurrenceregler. 
6) Jf. punkt 1.3.2 i Det økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse af 
25. november 1991 om Enogtyvende Beretning om Konkurrencepolitikken. 
- 13 -
Bemærkninger fra nationale erhvervsorganisationer og individuelle 
virksomheder 
9. UNICE og Det Internationale Handelskammer mener blot, at den primære 
tærskel på 5 mia. ECU skal sænkes til 2 mia. ECU, og at der ikke bør 
ske andre ændringer i øjeblikket. 
BDI, CBI og VNO/NCW-Netherlands er meget interesserede i, at 
tærsklen for omsætningen på verdensplan sænkes, og at totredjedels­
reglen afskaffes/lempes. Med undtagelse af BDI ønsker de ikke 
tærsklen for EF-omsætningen på 250 mio. ECU sænket. CNPF, AGREF og 
Confindustria er generelt imod en sænkning af tærsklerne, selv om 
Confindustria tilsyneladende er for en trinvis udvidelse af EF's 
kompetence. Erhvervsorganisationerne i Danmark og Grækenland er 
tilsyneladende imod en sænkning af tærsklerne. 
Alle erhvervsorganisationerne modsætter sig en udvidelse af det 
nuværende anvendelsesområde for artikel 9, generelt med den 
begrundelse, at det vil underminere "one-stop shop"-princippet. 
Bemærkningerne er kort gengivet i bilag 2, del B. De store virksom­
heders bemærkninger, der er anført i bilag 2, del C, er generelt 
udtryk for de nationale erhvervsorganisationers holdning. 
Ekstra arbejdsbyrde for Kommissionen 
10. Repræsentanter for erhvervslivet, juridiske kredse og nationale 
myndigheder har udtrykt bekymring for, om Kommissionen vil være i 
stand til fortsat at anvende de gældende kontrolprocedurer 
effektivt, hvis den skal behandle den øgede arbejdsbyrde, som en 
sænkning af tærsklerne vil medføre. 
Af flere årsager mener Kommissionen, at den nødvendige personale­
forøgelse i forbindelse med de ekstra sager som tærskelreduktionen 
vil medføre, vil være forholdsmæssigt mindre end stigningen i antal­
let af sager (fra ca. 60 til 110 om året). Men det er klart, at både 
Rådet og Kommissionen må tage de yderligere ressourcer i betragtning 
i deres endelige afgørelse af spørgsmålet. 
Generel vurdering 
11. Hvis omsætningstærsklerne sænkes i overensstemmelse med Kommis­
sionens erklæring, vil yderligere 50 sager^) falde ind under 
forordningen. Men hvis tærsklen for EF-omsætningen ikke ændres, 
hvilket erhvervslivet generelt synes at foretrække, vil antallet af 
ekstra sager sandsynligvis blive meget mindre (op til 20 sager). 
12. Ud fra et økonomiske synspunkt er der stærke argumenter for at sænke 
de gældende tærskler, der er fastsat i artikel 1, stk. 2. Den grad­
vise integrering af markederne i EF og dermed forøgelsen af antallet 
af grænseoverskridende transaktioner kræver en udvidelse af anven­
delsesområdet for EF's fusionsregler, for at grænseoverskridende 
fusioner kan behandles retfærdigt efter fælles regler og af én 
konkurrencemyndighed overalt i EF. 
7) Eller 60 sager, hvis totredjedelsreglen erstattes af en 
trefjerdedelsregel. 
- 14 -
Der hersker dog stor betænkelighed blandt de kompetente nationale 
myndigheder med hensyn til behovet for en omgående sænkning af 
tærsklerne, før der gøres flere erfaringer med anvendelsen af 
forordningen. 
Denne foreløbige vurdering vedrørende tærsklerne er uddybet nærmere 
i de generelle konklusioner under punkt IV. 
Anvendelse af andre kriterier til fastsættelse af kompetencen 
13. Anvendelse af faste kvantitative tærskler er uvægerligt en omtrent­
lig og grov metode til fordeling af kompetencen mellem de nationale 
myndigheder og EF. Det ville være ideelt, hvis der kunne tages 
hensyn til både sektorbestemte og kvalitative kriterier. Dette giver 
dog anledning til problemer, navnlig i forbindelse med EF's 
bestemmelser om fusionskontrol, der er baseret på forudgående 
kontrol og en hurtig beslutningsproces. 
Andre kriterier, såsom oplysninger om markedsandele, kan også være 
nyttige, når man skal fastlægge kompetencefordelingen, men de er 
ofte utilgængelige eller unøjagtige. Normalt skal der omfattende 
analyser til for at beregne sådanne kriterier med nøjagtighed, og i 
vigtige tilfælde opstår der ofte strid om beregningen. 
Endvidere kunne man overveje at indføre differentierede, sektor­
bestemte tærskler. Men også dette vil medføre store problemer. Det 
vil være særdeles vanskeligt at fastsætte forskellige tærskler og 
samtidig opnå en ensartet grænse for fusionskontrollen. Anvendelsen 
af de gældende tærskler vil desuden blive langt mere kompliceret, 
navnlig i tilfælde, hvor virksomhederne udøver aktiviteter inden for 
forskellige sektorer. 
Oplysningerne om de enkelte virksomheders omsætning er næsten altid 
fuldt tilgængelige og objektive. Den nuværende fremgangsmåde har den 
store fordel, at den skaber retssikkerhed med hensyn til kompetence­
fordelingen. 
Derfor vil de teoretiske fordele, der kan opnås ved indførelse af 
andre kriterier, såsom sektorbestemte eller kvalitative oplysninger, 
i betydeligt omfang blive opvejet af de praktiske vanskeligheder, de 
medfører. 
B. HENVISNINGER I HENHOLD TIL ARTIKEL 9, STK. 2, OG ANVENDELSE AF ARTI­
KEL 22, STK. 3 
14. Virksomhedernes omsætning og produktmarkedernes størrelse varierer 
betydeligt alt efter erhvervssektor. I gennemsnit har en petrokemisk 
virksomhed en langt større omsætning end en tekstilvirksomhed. En 
fælles omsætningstærskel vil nødvendigvis have forskellig indvirk­
ning på de forskellige sektorer. Den eneste måde, hvorpå de 
sektorer, hvis omsætning ligger under gennemsnittet, kan opnå de 
fordele, som en enkelt EF-myndighed indebærer, er gennem en sænkning 
af tærsklerne. 
- 15 -
Men en sænkning af tærsklerne kan medføre øget anmeldelse af mere 
nationalt orienterede fusioner i sektorer, hvis gennemsnitsomsætning 
er forholdsvis stor. Kommissionens mulighed for at henvise sådanne 
sager til medlemsstaterne gør det dog muligt at finjustere sagsfor-
delingen. Dette rejser spørgsmålet om, hvorvidt der bør være større 
fleksibilitet med hensyn til anvendelsen af artikel 9 med henblik på 
en mere afbalanceret fordeling af sagerne mellem Kommissionen og 
medlemsstaterne. 
For at nå dette mål kan der foretages en række tekniske ændringer af 
artikel 9, f.eks. følgende: 
når en transaktion kun berører en medlemsstats markeder, der ikke 
udgør en væsentlig del af Fællesskabet (dvs. lokale eller regio­
nale markeder), kan man tilsidesætte kravet om, at der skal 
foreligge en trussel. Dette betyder i praksis, at Kommissionen 
altid, efter anmodning, kan henvise en sag til den pågældende 
medlemsstat, hvis en fusion ikke har nogen indvirkning på en 
væsentlig del af fællesmarkedet 
kravet om, at der skal foreligge en trussel, kan tilsidesættes i 
alle tilfælde, hvor en medlemsstat påviser, at en fusion kun 
berører et specifikt marked i den pågældende medlemsstat, hvad 
enten der er tale om en væsentlig del af fællesmarkedet eller ej. 
Da det nu er Kommissionens generelle politik enten at henvise sagen 
til de nationale myndigheder eller indlede en fase 2-procedure, når 
der er indgivet en berettiget anmodning om henvisning af sagen, er 
det dog den generelle opfattelse, at artikel 9 i sin nuværende form 
vil være et rimeligt instrument, hvis de bestående omsætnings­
tærskler bibeholdes. 
15. Endelig kan visse fusioner og virksomhedsovertagelser, der ikke 
overskrider tærsklerne, få mærkbar indvirkning på konkurrence­
forholdene på tværs af de nationale grænser. Det vil derfor være 
fornuftigt at bevare medlemsstaternes mulighed for at henvise sager 
til Kommissionen i henhold til artikel 22. 
Konklusion vedrørende henvisning 
På baggrund af erfaringerne og udviklingen i Kommissionens praksis 
med hensyn til anvendelsen af artikel 9, er der ingen grund til at 
ændre forordningens henvisningsprocedurer på nuværende tidspunkt. 
Spørgsmålet om tilpasning af henvisningsprocedurerne kan dog tages 
op på ny i forbindelse med den foreslåede fremtidige revision af 
forordningen. 
C. ANDRE FORBEDRINGER, DER FORUDSÆTTER EN ÆNDRING AF FORORDNINGEN 
16. Som led i revisionen af fusionsforordningen har Kommissionen også 
undersøgt en række andre mulige forbedringer af forordningen, hoved­
sagelig vedrørende procedurespørgsmål. I denne forbindelse skal der 
skelnes mellem de proceduremæssige ændringer, der kræver ændring af 
forordningen, og dem, der kan gennemføres af Kommissionen selv. 
- 16 -
i) Tilsagn i første fase 
17. Som tidligere nævnt har Kommissionen i de første år, hvor fusions­
forordningen har været anvendt, fundet det berettiget at acceptere 
tilsagn fra virksomhederne i forbindelse med fase 1-undersøgelsen. 
Kommissionen har gjort dette i tilfælde, hvor konkurrenceproblemerne 
var indlysende og let kunne løses, og hvor der let kunne føres 
tilsyn med, at tilsagnene blev overholdt. Som eksempler skal nævnes 
Fiat/Ford New Holland, Elf/Minol, Courtaulds/Snia og British 
Airways/ TAT. Herved fik de anmeldende parter mulighed for at ændre 
deres oprindelige fusionsplan og råde bod på de konkurrencemæssige 
problemer, som Kommissionen måtte have påpeget, hvorved de undgik 
unødigt tidsspilde i forbindelse med indledning af en fase 2-
procedure. 
Ved en sådan fremgangsmåde opnår man et regulerende instrument, der 
står i forhold til de konkurrencemæssige problemers størrelse og 
muligheden for at løse dem. Desuden kan Kommissionens tjenestegrene 
i henhold til ottende betragtning i gennemførelsesforordningen8) 
drøfte de vanskeligheder, de er stødt på, med de berørte 
virksomheder på et hvilket som helst trin i proceduren. 
Det rejser dog spørgsmål med hensyn til proceduren, og navnlig 
gennemsigtigheden, og med hensyn til Kommissionens mulighed for at 
håndhæve tilsagn, der først kan gennemføres, når godkendelsesbeslut­
ningen er vedtaget. Hos andre konkurrencemyndigheder skal tilsagnene 
offentliggøres, før de kan accepteres i en endelig beslutning. 
Offentliggørelse af tilsagnene før Kommissionens endelige beslutning 
ville give konkurrenter og tredjemand lejlighed til at fremsætte 
bemærkninger. 
Det kunne derfor overvejes at foretage følgende ændringer i arti­
kel 6, stk. 1, litra b): 
det kunne udtrykkeligt fastsættes, at Kommissionen kan knytte 
betingelser og påbud til sin beslutning 
medmindre der er tale om fortrolige oplysninger, kan parternes 
tilsagn meddeles tredjemand, og eventuelt offentliggøres i De 
Europæiske Fællesskaber Tidende 
desuden kunne Kommissionen bemyndiges til at forlænge den normale 
frist på en måned for første fase med maksimalt endnu en måned, i 
de tilfælde, hvor den har modtaget tilsagn på et sent tidspunkt 
følgelig ville det være nødvendigt at fastsætte de samme 
tvangsbøder som i forbindelse med beslutninger i henhold til 
artikel 8, stk. 2, såfremt tilsagnene ikke efterkommes. 
Denne nye procedure ville ikke blot give Kommissionen mulighed for 
at få bedre kendskab til, hvorledes de planlagte betingelser vil 
virke i praksis, men ville også give medlemsstaterne mulighed for at 
holde sig fuldt underrettet om eventuelle tilsagn og at fremsætte 
deres eventuelle synspunkter i rette tid. 
8) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2367/90 af 25. juli 1990. 
17 -
i i) Forbedring af gennemsigtigheden i forbindelse med tilsagn i anden 
fase 
18. Af de samme årsager som nævnt under punkt 17 ovenfor kan Kommis­
sionen, med forbehold af forretningshemmeligheder, meddele tred­
jemand de tilsagn, den har modtaget, og eventuelt offentliggøre 
tilsagn, der er afgivet i fase 2-sager, i De Europæiske Fælles­
skabers Tidende. Dette ville gøre Kommissionens procedure mere 
gennemsigtig og give tredjemand større mulighed for at kommentere 
tilsagnene. 
Erfaringerne viser imidlertid, at de deltagende virksomheder ofte 
afgiver tilsagn på et forholdsvis sent tidspunkt under anden fase. 
Når et tilsagn afgives umiddelbart før eller efter mødet i det råd­
givende udvalg, vil det normalt være umuligt, på grund af de proce­
duremæssige regler forbundet med fase 2-proceduren, at offentliggøre 
tilsagnene, at give tredjemand tilstrækkelig tid til at fremsætte 
bemærkninger og at konsultere medlemsstaterne, før der vedtages en 
endelig beslutning inden for den oprindelige frist. Af hensyn til 
kravene om gennemsigtighed og tredjemands rettigheder på den ende 
side og procedurereglerne på den anden side ville det være 
hensigtsmæssigt at løse problemet ved: 
at Kommissionen bemyndiges til at forlænge den normale tidsfrist 
på fire måneder for fase 2 med højst en måned, hvis ikke tilsag­
nene fremsættes i tilstrækkelig god tid før mødet i det 
rådgivende udvalg, jf. artikel 18, stk. 1 
at Kommissionen får mulighed for at meddele tredjemand de 
tilsagn, der er afgivet, og eventuelt offentliggøre dem i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende, før den vedtager en beslutning 
om godkendelse. 
iii) Ændringer med hensyn til kreditinstitutter og andre finansielle 
virksomheder 
19. Med henblik på anvendelse af omsætningstærsklerne på banker (dvs. 
kreditinstitutter og andre finansielle virksomheder) benyttes 
statussummen og tilgodehavender til at beregne en teoretisk omsæt­
ning, jf. forordningens artikel 5, stk. 3, litra a) . I de hidtidige 
banksager har Kommissionen dog erfaret, at denne fremgangsmåde har 
svaghedspunkter, når det gælder om at finde løsninger på f.eks. 
følgende problemer: 
fordelingen af omsætningen efter geografisk område, og 
- beregningen af omsætningen i virksomheder, hvis aktiviteter enten 
ikke omfatter udlån af penge eller er meget spredte. 
Rådet og Kommissionen forudså til en vis grad dette problem. De 
angav i deres fælles erklæring, at kriteriet defineret som en del af 
statussummen burde erstattes med bankindtægtsbegrebet som omhandlet 
i direktiv 86/635/EØF. Dette direktiv er nu blevet gennemført i 
samtlige medlemsstater. 
- 18 -
Bankindtægtskriteriet, der hovedsagelig omfatter renteindtægter, 
indtægter af værdipapirer, provisionsindtægter og nettooverskud på 
finansielle transaktioner, har mange fordele. Det gør det muligt at 
behandle kreditinstitutter og finansielle virksomheder ens. Desuden 
giver det mulighed for at medregne indtægter, der ikke stammer fra 
udlån, ligesom det gør det nemmere at vurdere de økonomiske reali­
teter bag disse finansielle virksomheders aktiviteter. Anvendelsen 
af bankindtægtskriteriet er således mere kohærent og ensartet. 
iv) Vurderingskriterier 
20. Ved beslutning af 10. oktober 1991 (EFT nr. C 280 af 28.10.1991, 
s. 140) opfordrede Europa-Parlamentet Kommissionen til at forelægge 
Rådet et forslag til ændring af fusionsforordningen med henblik på 
at indføje vurderingskriterier, der afspejler social-, lokal-, 
regional- og miljøpolitiske betragtninger. 
Det skal i denne forbindelse understreges, at fusionsforordningen 
bidrager til de grundlæggende mål, der er fastsat i Maastricht-
Traktatens artikel 3A og 130, og som skal sikre en åben markeds­
økonomi uden konkurrencefordrejninger. Efter Komissionens opfattelse 
er det vigtigt at fortsætte disse bestræbelser gennem fusionsforord­
ningen, da en effektiv konkurrence er af fundamental betydning for, 
at det indre marked kan fungere tilfredsstillende. I henhold til 
forordningen skal Kommissionen dog også ved sin vurdering af 
fusioner tage hensyn til gennemførelsen af de grundlæggende 
målsætninger, der er omhandlet i Traktaten (jf. betragtning nr. 13 
og artikel 2, stk. 1, i fusionsforordningen). I den eksisterende 
Traktat omfatter disse målsætninger det sociale, det regionale og 
det miljømæssige område. Ved Maastricht-Traktaten tilføjes endnu en 
målsætning, nemlig styrkelse af erhvervslivets konkurrenceevne. 
Under forudsætning af, at der sikres en effektiv konkurrence, kan 
Kommissionen derfor vurdere konkurrencevilkårene og navnlig dominans 
på en fleksibel måde, således at der i videst muligt omfang tages 
hensyn til andre fællesskabsmål. 
Kommissionen mener dog, at det vil være forkert at tillade domine­
rende stillinger på fællesmarkedet, da det i første omgang vil skade 
forbrugerne og i sidste instans de europæiske virksomheder selv. Da 
de i så fald ikke udsættes for et konkurrencemæssigt pres, vil de 
blive mindre omkostningsbevidste og innovative end deres udenlandske 
konkurrenter. Kommissionen må dog naturligvis tage hensyn til uden­
landske virksomheders styrke både i Fællesskabet og på verdensmar­
kedet, når den vurderer virkningerne af en fusion i Fællesskabet. 
Samtidig kan og skal der tages hensyn til styrkelsen af EF-virksom-
hederne, således at de bedre kan konkurrere på EF-markedet og 
verdensmarkedet, forudsat, naturligvis, at dette ikke medfører, at 
de opnår en dominerende stilling, der vil forhindre den effektive 
konkurrence. 
- 19 -
Under disse omstændigheder mener Kommissionen ikke, at der er 
tilstrækkelig begrundelse for at forelægge Rådet et forslag til 
ændring af vurderingskriterierne i forordningens artikel 2. Den er 
sig dog fuldt bevidst, at det er nødvendigt, at fusions-
beslutningerne for det første er velbegrundede i relation til de mål 
og kriterier, der er fastsat i forordningen, og for det andet 
udfærdiges med den størst mulige gennemsigtighed, dog således at 
forretningshemmeligheder beskyttes. 
D. JOINT VENTURES 
Skelnen mellem joint venture-selskaber oprettet i henholdsvis 
sammenslutnings- og samarbejdsøjemed 
21. En skelnen mellem joint venture-selskaber oprettet i henholdsvis 
sammenslutnings- og samarbejdsøjemed har i praksis vist sig at være 
et af de vanskeligste problemer i forbindelse med anvendelsen af 
fusionsforordningen. Strukturelle joint venture-selskaber (JV-
selskaber), der varetager alle en selvstændig erhvervsvirksomheds 
funktioner, falder ind under forordningen, forudsat at de ikke 
medfører en samordning af de stiftende selskabers konkurrencemæssige 
adfærd eller de stiftende selskabers og JV-selskabets konkurrence­
mæssige adfærd (artikel 3, stk. 2, andet afsnit). Hvis der finder en 
sådan samordning sted, anses JV-selskabet for at være oprettet i 
samarbejdsøjemed og vurderes på grundlag af forordning nr. 17 og 
Traktatens artikel 85. 
På grundlag af de omtrent 70 beslutninger om JV-selskaber, der 
hidtil er vedtaget i henhold til fusionsforordningen, har det været 
muligt at etablere en vis retspraksis og drage en klarere og mere 
realistisk skillelinje mellem JV-selskaber oprettet i henholdsvis 
sammenslutnings- og samarbejdsøjemed. Denne udvikling er i overens­
stemmelse med Kommissionens meddelelse om JV-selskaber oprettet i 
henholdsvis sammenslutnings- og samarbejdsøjemed, hvori det er 
fastsat, at de principper, der er omhandlet i meddelelsen, vil blive 
fulgt og videreudviklet ved Kommissionens praksis i de enkelte 
sager. 
Ved den retspraksis, der hidtil er blevet udviklet på dette område, 
er der bl.a. fastsat følgende principper: 
- når kun det ene af de stiftende selskaber forbliver på JV-sel­
skabets marked, medens det andet stiftende selskab stiller sine 
aktiviteter i bero eller permanent trækker sig helt ud af 
markedet, anses JV-selskabet normalt for at være oprettet i 
sammenslutningsøjemed 
samarbejdselementerne forbundet med et JV-selskab er ikke til 
hinder for, at der reelt kan være tale om en sammenslutning, 
såfremt disse elementer kun er af mindre økonomisk betydning (de 
minimis-reglen) 
- hvis samordningen af den konkurrencemæssige adfærd mellem de 
stiftende selskaber kun optræder på geografiske markeder uden for 
EF, anses JV-selskabet trods denne samordning for at være 
oprettet i sammenslutningsøjemed. 
- 20 -
Af hensyn til retssikkerheden bør Kommissionens meddelelse om trans­
aktioner gennemført i henholdsvis sammenslutnings- og samarbejds­
øjemed derfor ændres med udgangspunkt i den hidtidige retspraksis. 
Behandling af JV-selskaber oprettet i samarbejdsøjemed 
22. Det må erkendes, at JV-selskaber, som er oprettet i samarbejds­
øjemed, som varetager alle en selvstændig erhvervsvirksomheds 
funktioner, og som falder ind under forordning nr. 17, er blevet 
behandlet mindre fordelagtigt end JV-selskaber oprettet i sammen­
slutningsøjemed, når det gælder hurtig sagsbehandling og rets­
sikkerhed. Da nogle af disse JV-selskaber indebærer betydelige 
ændringer i de deltagende virksomheders struktur, vedtog Kommis­
sionen i december 1992 en række foranstaltninger med det formål at 
lette oprettelsen af samarbejdsbestemte JV-selskaber. Disse foran­
staltninger omfatter: 
udvidelse af eksisterende gruppefritagelser 
- offentliggørelse af en meddelelse om vurdering af JV-selskaber 
oprettet i samarbejdsøjemed 
fremskyndelse af sagsbehandlingen under forordning nr. 17 i for­
bindelse med JV-selskaber, der er oprettet i samarbejdsøjemed og 
varetager alle en selvstændig erhvervsvirksomheds funktioner. 
Disse nye foranstaltninger styrker paralleliteten mellem Kommis­
sionens behandling af joint venture-selskaber efter henholdsvis 
fusionsforordningen og forordning nr. 17. Erfaringerne med anvendel­
sen af foranstaltningerne er endnu ikke tilstrækkelige til, at man 
kan vurdere behovet for yderligere forbedringer. 
De minimis-tærskel for JV-selskaber 
23. Kommissionen har modtaget anmeldelse af en række JV-selskaber, som 
enten har været af minimal økonomisk betydning eller har været 
engageret i aktiviteter uden for EF, og som ikke eller kun i ringe 
grad har haft indflydelse på forholdene i EF. 
Vanskeligheden i denne forbindelse består i, at nogle joint 
ventures, uanset deres ubetydelige omsætning, kan være meget 
vigtige. Dette kan skyldes det pågældende produktmarked: i f.eks. 
Péchiney/Viag-sagen havde JV-selskabet kun en omsætning på 20 mio. 
ECU, men en markedsandel på 33% i Fællesskabet. I andre sager kan 
det skyldes de stiftende selskabers størrelse. Det er derfor ikke 
tilrådeligt at holde dem helt uden for forordningens 
anvendelsesområde; der skal blot findes en effektiv måde at behandle 
dem på. 
Dette kan ske ved fastsættelse af lempeligere anmeldelsesbetingelser 
for JV-selskaber med en årsomsætning på under en bestemt tærskel. 
Erfaringerne viser, at en omsætningstærskel på mellem 20 og 50 mio. 
ECU nok vil være passende. Man kan også overveje at indføre en 
tærskel baseret på JV-selskabets markedsandele. De berørte parter 
vil kun skulle udfylde CO-formularens del 1 og 2 og fremlægge nogle 
basale markedsrelaterede oplysninger, således at JV-selskabets 
økonomiske betydning kan vurderes korrekt. 
- 21 -
Desuden behøver JV-selskaber med aktiviteter uden for EF kun at 
blive undersøgt efter forenklede ordninger. I henhold til et 
internationalt retsprincip, "effects doctrine", har en 
konkurrencemyndighed kompetence i sager vedrørende transaktioner, 
der ganske vist gennemføres uden for dens område, men som har 
direkte eller indirekte, og rimeligt forudseelige, konsekvenser på 
dens område. På baggrund af denne doktrin er det blevet fremført, at 
et JV-selskab, der tydeligvis ikke påvirker markederne i EF, ikke 
skal anmeldes, heller ikke selv om de stiftende selskaber opfylder 
omsætningskriterierne i artikel 1. 
Men det er alligevel nødvendigt at foretage en løselig vurdering af 
en transaktions direkte eller indirekte virkninger på EF-markederne. 
Hvis ikke der indgives anmeldelse, vil der også fortsat være tvivl 
om, hvorvidt den pågældende transaktion kan henhøre under medlems­
staternes kompetence. Under disse omstændigheder må der foretrækkes 
en pragmatisk fremgangsmåde, som består i blandt andet lempeligere 
anmeldelseskrav og eventuelt en hurtigere beslutningsprocedure efter 
artikel 6, stk. 1, libra b). 
Beregning af JV-selskabers omsætning 
24. Rådet og Kommissionen udtalte i deres fælles erklæring, at metoden 
til fordeling af et JV-selskabs omsætning på de stiftende selskaber 
burde revideres. I henhold til de nugældende bestemmelser i arti­
kel 5, stk. 5, fordeles omsætningen i et JV-selskab ligeligt mellem 
de stiftende selskaber, uanset deres respektive finansielle inter­
esser eller stemmerettigheder. 
Hidtil er denne regel kun blevet anvendt i ganske få tilfælde. Der 
er ikke opstået problemer i disse tilfælde, og reglen er stadig 
velegnet i forbindelse med fælles kontrol. Reglen bør derfor ikke 
ændres. 
IV. GENEREL KONKLUSION VEDRØRENDE REVISIONEN 
A. TÆRSKLER 
1. Som Kommissionen har søgt at forklare i denne rapport, er der stærke 
økonomiske argumenter for en sænkning af tærsklerne. Fusioner, der 
har betydelige virkninger på tværs af grænserne inden for det indre 
marked, er af stor interesse for Fællesskabet, og i betragtning af 
den voksende markedsintegration i EF er det rimeligt, at EF selv 
fører kontrol med fusioner efter fælles regler, der anvendes i alle 
medlemsstaterne. "One-stop shop"-princippet er både administrativt 
fornuftigt og til fordel for erhvervslivet. Kommissionen mener dog, 
at der må udvises forsigtighed. Forordningen, der blev vedtaget i 
1989, har vist sig at være en stor succes, til trods for en vis 
skepsis i begyndelsen. De nuværende ordninger for Kommissionens 
fusionskontrol betragtes således med tilfredshed ikke blot i 
erhvervslivet og juridiske kredse men også hos de nationale 
myndigheder. 
Der er også stor interesse både på nationalt plan og på EF-plan for 
at sikre, at forordningen anvendes effektivt. 
- 22 -
Et eventuelt forslag om ændring skal derfor medføre yderligere 
fordele i praksis og må ikke skade de hidtidige resultater. Spørgs­
målet om sænkning af tærsklerne afhænger derfor hovedsagelig af, om 
fusioner, der ikke er omfattet af de nugældende tærskler, vil få 
tilstrækkelig stor indvirkning på handelen mellem medlemsstaterne 
til at gøre en udvidelse af EF's kompetence berettiget. Hvis deres 
indvirkning på samhandelen er betydelig, er det vigtigt at sænke 
tærsklerne. I modsat fald vil det skade erhvervslivet, at der ikke 
findes en enkelt myndighed for samtlige medlemsstater, ligesom det 
vil skade EF som helhed og navnlig forbrugerne, at der ikke kan 
foretages en effektiv kontrol med fusioner af egentlig fællesskabs­
dimension. 
Hvis deres indvirkning på samhandelen er mindre markant, kan en 
sænkning af tærsklerne føre til anmodninger om henvisning af sagerne 
til medlemsstaternes myndigheder, mindre retssikkerhed for 
virksomhederne og dermed en generel forringelse af det konstruktive 
forhold, som Kommissionen har opbygget med de nationale myndigheder 
og erhvervslivet. Risiciene må afvejes meget omhyggeligt. Efter 
Kommissionens opfattelse tyder resultaterne af undersøgelsen blandt 
virksomhederne på, at der er mere at miste ved at sænke tærsklerne 
end ved at fastholde dem på det nuværende niveau. 
Samtidig står det klart for Kommissionen, på grundlag af de omfat­
tende drøftelser, den har ført9), at de fleste af medlemsstaternes 
regeringer og konkurrencemyndigheder ikke mener, at beviserne på, at 
en sænkning af tærsklerne vil medføre væsentlige fordele, er til­
strækkelige til, at der bør fremsættes et forslag herom. De under­
streger desuden, at et forslag om ændring af forordningen på 
nuværende tidspunkt kan skade den enighed og det samarbejde, der er 
opbygget omkring den nuværende forordning. De understreger især, at 
der ikke findes nogen sager under de gældende tærskler, hvor 
Kommissionen ville have truffet en anden beslutning om en fusion end 
de nationale kontrolmyndigheder. Desuden påpeger de, at fusionskon­
trollen er blevet skærpet i en række medlemsstater siden 1989. 
De gør endvidere opmærksom på inflationens indvirkning på de 
gældende tærsklers reelle værdi (- 15-20%) samt den omstændighed, at 
der automatisk vil ske en stigning i EF-omsætningen, hvis Fælles­
skabet udvides. Kommissionen mener ikke, at inflationen og 
udvidelsen af EF er af særlig stor betydning, når det gælder kompe­
tencen, selv om disse forhold dog ikke kan ignoreres. Kommissionen 
er sig også bevidst, at erhvervslivet næsten enstemmigt støtter en 
sænkning af tærsklen for omsætningen på verdensplan på 5 mia. ECU, 
men at der hidtil kun har været få erhvervsorganisationer, der har 
ønsket at sænke tærsklen for EF-omsætningen på 250 mio. ECU på 
nuværende tidspunkt. 
På denne baggrund mener Kommissionen, at det vil være klogt at gøre 
flere erfaringer med den eksisterende forordning og medlemsstaternes 
politik for fusionskontrol, før der fremsættes forslag om revision. 
En EF-dækkende fusionskontrol er dog af væsentlig betydning for at 
det indre marked, som integreres hastigt, kan fungere tilfreds­
stillende. Kommissionen mener således, at det vil være forkert at 
udsætte en revision af tærkslerne i det uendelige. Den vil derfor 
igen undersøge muligheden af at forelægge Rådet et forslag til 
sænkning af tærsklerne senest inden udgangen af 1996. 
9) Især de multilaterale møder den 21. juni og den 14. juli 1993. 
- 23 -
B. HENVISNING 
2. På baggrund af denne undersøgelse mener Kommissionen ikke, at der på 
nuværende tidspunkt er nogen grund til at ændre artikel 9 vedrørende 
henvisningsprocedurerne, selv om dette spørgsmål kan tages op til 
drøftelse på ny samtidig med en revision af tærsklerne. 
I henhold til artikel 22, stk. 6, er en revision af artikel 22, 
stk. 3 til 5, forbundet med en revision af tærsklerne, og det fore­
slås derfor at bibeholde reglerne for henvisning i henhold til 
artikel 22, indtil tærsklerne er blevet revideret. 
C. ANDRE FORBEDRINGER, DER KRÆVER ÆNDRING AF FORORDNINGEN 
3. Da der ikke på nuværende tidspunkt foreslås ændringer i de vigtigste 
bestemmelser (dvs. tærsklerne og henvisningsprocedurerne), foreslår 
Kommissionen, at muligheder for forbedring af de gældende 
procedurer, herunder indførelse af begrebet bankindtægter af hensyn 
til beregningen af tærsklerne, hvilket kræver ændring af fusions­
forordningen, også skal undersøges på ny i forbindelse med et 
eventuelt ændringsforslag, især vedrørende tærskler, som 
Kommissionen vil fremsætte inden udgangen af 1996. 
D. FORBEDRINGER, DER IKKE KRÆVER ÆNDRING AF FORORDNINGEN 
4. I mellemtiden overvejer Kommissionen at forbedre den nuværende 
procedure i henhold til fusionsforordningen gennem foranstaltninger, 
som den kan gennemføre selv. Et af hovedformålene i denne 
forbindelse er at gøre anvendelsen af forordningen mere 
gennemsigtig. 
Forbedring af gennemsigtigheden er af særlig stor betydning, når det 
gælder de tilsagn, som Kommissionen accepterer i første fase. Det 
kunne overvejes kun at acceptere tilsagn i fase 1, da det på dette 
trin i proceduren stadig er muligt for tredjemand at fremsætte 
bemærkninger i god tid. Hvis parterne afgiver tilsagn på et trin i 
proceduren, hvor der ikke længere er tid til at indhente 
bemærkninger fra tredjemand, kan parterne enten trække deres 
oprindelige anmeldelse tilbage og indgive en ny anmeldelse af en 
ændret fusionsplan, eller Kommissionen kan indlede en fase 2-
procedure. 
Disse forslag kan dog indebære, at antallet af sager i fase 2 
stiger. Kommissionen bør derfor sammen med Det Rådgivende Udvalg for 
Fusioner overveje, om det er muligt at indføre en hurtig procedure i 
anden fase i ukomplicerede sager, hvor parterne har foreslået en 
rimelig løsning på problemerne. En mulighed ville være at omdele den 
erklæring, der er omhandlet i artikel 18, og som indeholder 
tilsagnene, på et begrænset antal sprog og lade det rådgivende 
udvalg afgive udtalelse som led ved en hurtig og skriftlig 
procedure. I bedste fald kan der så vedtages en endelig beslutning 
efter artikel 8 i sager, hvor der ikke rejses indsigelse, senest to 
måneder efter at fase 2-proceduren er indledt. 
- 24 -
Med hensyn til tilsagn, som parterne afgiver på et sent tidspunkt i 
fase 2, kan Kommissionen fortsætte sin politik med at afvise disse 
tilsagn, fordi de fremsættes på et tidspunkt, hvor der ikke længere 
er mulighed for høring af tredjemand. 
Kommissionen kan forbedre gennemsigtigheden og retssikkerheden 
yderligere ved at afgive vejledende erklæring om anvendelsen af 
fusionsforordningen. Dette gælder især tekniske og juridiske 
spørgsmål vedrørende kompetence, beregning af omsætning og fusions­
begrebet. I denne forbindelse bør Kommissionens meddelelse om joint 
venture-selskaber oprettet i henholdsvis sammenslutnings- og 
samarbejdsøjemed ændres på baggrund af den hidtidige retspraksis. 
Med hensyn til joint venture-selskaber, der kun har ringe økonomisk 
betydning, kunne forholdene gøres mere effektive, hvis man accepte­
rede en nedsættelse af anmeldelseskravene for joint ventures med en 
årsomsætning eller en markedsandel under en given tærskel, der skal 
fastsættes nærmere af Kommissionen. 
Endelig kan beslutningsproceduren gøres mere gennemsigtig, hvis den 
udtalelse, som det rådgivende udvalg afgiver om udkast til beslut­
ninger efter artikel 8, blev offentliggjort samtidig med, at 
Kommissionens endelige beslutning meddeles første gang. Desuden vil 
Kommissionen i sin beslutning gøre rede for, hvorfor den eventuelt 
har fraveget det rådgivende udvalgs udtalelse. 
E. FORESLÅEDE FORANSTALTNINGER 
Som konklusion opfordrer Kommissionen Rådet til at foretage den 
revision, der er omhandlet i artikel 1, stk. 3, og artikel 9 i 
forordning nr. 4064/89, senest inden udgangen af 1996. 
Kommissionen forelægger også Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg denne rapport til orientering. 
350 ANALYSE AF DET 'SAMLEDE ANTAL FUSIONER 
Indeks Bilag 1 
300 
260 
200 
150 -
100 
60 r ~ 
rm ... "i -I — . Samlet antal transaktioner 
f—| . Nationale transaktioner 
86/87 87/88 88/89 89/90 90/91 91/92 
Indeks 
360 
300 -
250 -
200 -
160 
100 
60 -
— 
» ' 'jt' » 
'l 1 1 
— 
t — 
. . .. — . Samlet antal transaktioner4 
f—| . EF-transaktioner 
86/87 87/88 88/89 89/90 90/91 91/92 
Indeks 
360 
300 H 
260 \~ 
200 H — • Samlet antal transaktioner 
ED - Internationale transaktioner 
150 h-
100 h 
86/87 87/88 68/89 89/90 90/91 91/92 
1) Diagrammerne viser udviklingen i antallet af nationale transaktioner, EF-transaktioner og internationale 
transaktioner udtrykt som indeks med 1986/87 som basisår (=100). 
2) Deme analyse er baseret pi oplysninger fra de årlige kenkurrenceberetninger for samme periode. 
3) De undersøgte transaktioner omfatter erhvervelse af majoritets- og minoritetsandele, fusioner samt 
industrielle og kommercielle joint ventures. 
4) Den nationale klassifikation vedrører transaktioner med virksomheder fra samme medlemsstat. 
EF-klassifi kationen vedrører transaktioner med virksomheder fra forskellige medlemsstater. 
Den internationale klassifikation vedrører transaktioner med virksomheder fra medlemsstater og tredjelande 
med virkninger på EF-markedet. 
as 
OVERSIGT OVER DE HIDTIL INDSENDTE SVAR PA ET RUNDSPØRGE 
ORGAN GENEREL 
HOLDNING 5 mia. TÆRSKLER 
250 mio. 2/3 ARTKEL 9 ANDET / GENERELT 
rO OD 
S 
l\> 
* Forretningshemmelighed; slettet. 
BILAG 
Kort gennemgang af sager, der ikke er omfattet 
af de gældende tærskler 
Dette bilag indeholder en række fusioner, der ikke overskrider tærsklerne 
for omsætningen på verdensplan og i Fællesskabet, og som er blevet drøftet 
mellem de deltagende parter og Merger Task Force, før der er indgivet 
anmeldelse, eller som Merger Task Force på anden måde har fået kendskab til, 
i de første to et halvt år Rådets forordning nr. 4064/89 har været anvendt. 
Denne liste kan ikke betragtes som udtømmende. Den tager kun sigte på at 
illustrere fusionssager, som klart påvirker markederne i flere andre 
medlemsstater. 
Den skal betragtes som supplement til undersøgelsesresultaterne og nogle af 
de sager, der er beskrevet nedenfor, er også medtaget i undersøgelsesresul­
taterne. 
* Forretningshemmelighed; slettet -c-. 
Definition af det geografiske marked 
(jf. beslutningerne) 
EF-dækkende Mere end 
en stat National Uden for EF Ikke 
klassificeret 03 
tQ 
~i 
Q) 
3 3 (X) 
O (O 
r+ 
O 
cr 
Q. æ 
KO 
Grænseoverskridende sager 
ao 
(O Grænseoverskridende 
(>l2.o) 
\ Nationale CMS) 
Q_ 
ANMELDELSESTÆRSKLER I EF TÆRSKLER 
EF-DÆKKENDE FUSIONER 5 OOO MIO. ECU 
> 250 MIO. ECU 
2/3-regel 
FRANKRIG SAMLET OMSÆTNING - 1 000 MIO. ECU 
(7 000 MIO. FF) 
DE MINIMIS - 2 MIA. FF 
(MARKEDSANDEL PÂ 25%) 
TYSKLAND SAMLET OMSÆTNING - 250 MIO. ECU (500 MIO. DM) 
DE MINIMIS - 50 MIO. DM 
(4 MIO. DM HVIS KØBER > 1 000 MIO. DM) 
DET FORENEDE KONGERIGE ERHVERVEDE AKTIVER - 40 MIO. ECU (30 MIO. UKL) 
(MARKEDSANDEL PÅ 25%) 
ITALIEN SAMLET OMSÆTNING - 250 MIO. ECU (500 MIA. LIT) 
ELLER MALVIRKSOMHED - 25 MIO. ECU 
(50 MIA. LIT) 
PORTUGAL SAMLET OMSÆTNING - 25 MIO. ECU (5 000 MIO. ESC) 
RLAND 2 VIRKSOMHEDER, HVOR HVER AF DEM HAR AKTIVER PÅ 
MINDST 4 MIO. ECU (5 MIO. IRL) 
ELLER OMSÆTNING PÅ 10 MIO. IRL 
BELGIEN SAMLET OMSÆTNING - 25 MIO. ECU (1 000 MIO. BFR) 
OG MARKEDSANDEL PÅ 20% 
GRÆKENLAND SAMLET OMSÆTNING - 75 MIO. ECU 
USA 1. PART: OMSÆTNING ELLER AKTIVER 
(100 MIO. USD) 
2. PART: 10 MIO. USD 75 MIO. ECU 
Bilag 4 Side 3/3 
> 

ISSN 0254-1459 
KOM(93) 385 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 
Katalognummer : CB-CO-93-439-DA-C 
ISBN 92-77-58800-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Offîdelle Publikationer 
1^2985 Luxembourg