Når først de er vedtaget, vil de planlagte ændringer være bindende for alle ICAO-stater, herunder alle EU-medlemsstaterne, i overensstemmelse med og inden for de grænser, der er fastsat i Chicagokonventionen. I henhold til Chicagokonventionens artikel 38 skal de kontraherende stater underrette ICAO inden for rammerne af mekanismen til underretning om afvigelser, hvis de agter at afvige fra en standard.

Den 4. juli 2019 udsendte ICAO brev nr. AS8/2.1-19/48, hvori organisationen meddeler de kontraherende stater, at forslaget til ændring 17 af bilag 17 vil blive forelagt Rådet til vedtagelse på dets 218. samling, der finder sted den 18.-29. november 2019, og at ændringen forventes at finde anvendelse i juli 2020. Ændringen omfatter bl.a. nye og/eller reviderede bestemmelser om: sårbarhedsvurdering, udveksling af oplysninger mellem stater og interessenter, uddannelsesprogrammer og certificeringsordninger, adgangskontrol, personalescreening og andre redaktionelle ændringer. Ved ovennævnte brev indledte ICAO sin høringsfase, som varer indtil den 4. oktober 2019.

ICAO er en særorganisation under De Forenede Nationer. ICAO har til opgave at udarbejde principperne og teknikken for den internationale luftfart og fremme planlægningen og udviklingen af den internationale lufttransport.

c) den pågældende fragt eller post er af en sådan art, at de grundlæggende sikkerhedsforanstaltninger sandsynligvis ikke i sig selv ville kunne afsløre forbudte genstande, som kan være til fare for luftfartøjet.

Formålet med forslaget er at tage hensyn til nødvendigheden af, at alle relevante sikkerhedsrelaterede oplysninger medtages i baggrundskontrollen. EU's ordning for baggrundskontrol er blevet styrket ved hjælp af punkt 11.1.3 i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/103 af 23. januar 2019 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) 2015/1998 med henblik på afklaring, harmonisering og forenkling samt styrkelse af visse specifikke luftfartssikkerhedsforanstaltninger.

Forslaget har til formål at understrege betydningen af passende samråd, når en stat anmoder en anden stat om yderligere sikkerhedsforanstaltninger. Den gældende standard er blevet opdelt i to standarder for at fremhæve de særskilte krav, der gælder for stater, der anmoder om yderligere sikkerhedsforanstaltninger, og for værtsstater, der modtager sådanne anmodninger.

Ansvaret for beskyttelse (og videregivelse af følsomme luftfartssikkerhedsoplysninger) ligger hos medlemsstaterne. Klassificerede bestemmelser i EU-lovgivningen, som offentligheden ikke har adgang til, er under alle omstændigheder omfattet af artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 300/2008 af 11. marts 2008 om fælles bestemmelser om sikkerhed (security) inden for civil luftfart og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2320/2002 og Kommissionens afgørelse (EU, Euratom) nr. 2015/444 af 15. marts 2015.

Anbefaling 3.1.11 er blevet opgraderet til en standard og er derfor juridisk bindende. Hver kontraherende stat sikrer, at personale fra alle enheder, der er inddraget i eller ansvarlige for gennemførelsen af de forskellige aspekter af det nationale program for civil luftfartssikkerhed, og dem, der har tilladelse til uledsaget adgang til airside-områder, modtager regelmæssig grundlæggende uddannelse og regelmæssig efteruddannelse i sikkerhedsbevidsthed. Formålet med forslaget er at anerkende betydningen af uddannelse i sikkerhedsbevidsthed, idet nødvendigheden af både en grundlæggende uddannelse og regelmæssig efteruddannelse i sikkerhedsbevidsthed fremhæves.

3.1.11 Hver kontraherende stat sikrer, at personale fra alle enheder, der er inddraget i eller ansvarlige for gennemførelsen af de forskellige aspekter af det nationale program for civil luftfartssikkerhed, og dem, der har tilladelse til uledsaget adgang til airside-områder, modtager grundlæggende uddannelse og regelmæssig efteruddannelse i sikkerhedsbevidsthed.

3.1.11 Anbefaling. - Hver kontraherende stat bør sikre, at personale fra alle enheder, der er inddraget i eller ansvarlige for gennemførelsen af de forskellige aspekter af det nationale program for civil luftfartssikkerhed, og dem, der har tilladelse til uledsaget adgang til airside-områder, modtager regelmæssig uddannelse i sikkerhedsbevidsthed.

Den foreslåede ændring har til formål at rette fokus mod det sikkerhedsmål, der skal nås, og ikke den enkelte metode. Det erkendes herved, at fokus bør rettes mod resultatet af den undervisning, der leveres af kvalificerede eksperter, der har den nødvendige viden og evne til at undervise, og særlig det nødvendige kendskab til det emneområde, der undervises i. Certificeringen eller eventuelle alternative metoder bør således fokusere på begge de elementer, der kræves.

3.1.8 Hver kontraherende stat sørger for, at der udarbejdes og gennemføres uddannelsesprogrammer og en certificeringsordning, der sikrer, at instruktører er kvalificeret med hensyn til de relevante emneområder i overensstemmelse med det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart.

3.1.8 Hver kontraherende stat sørger for, at der udarbejdes og gennemføres uddannelsesprogrammer og en instruktørcertificeringsordning i overensstemmelse med det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart.

Formålet med forslaget er at præcisere standarden, således at staterne har større fleksibilitet, når de træffer deres afgørelse om, hvilke operatører der skal have tilsendt de oplysninger, der skal bistå dem med gennemførelsen af effektive sikkerhedsrisikovurderinger relateret til deres aktiviteter.

–Sikkerhedsforanstaltninger og operationer, der gennemføres af eksterne tjenesteydere, forventes at være omfattet af det sikkerhedsprogram, der er udarbejdet af ovennævnte operatør, luftfartsselskab eller enhed, som bevarer ansvaret for sådanne foranstaltninger og operationer, medmindre den eksterne tjenesteyder selv er en reguleret eller godkendt enhed for de aktiviteter, den udøver, og derfor er forpligtet til selv at udarbejde et sikkerhedsprogram.

–Programmet skal beskrive, hvilke metoder og procedurer operatøren, luftfartsselskabet eller enheden skal følge for at opfylde kravene i lovgivningen og i det nationale sikkerhedsprogram for civil luftfart, og skal indeholde bestemmelser om intern kvalitetskontrol.

–Hver medlemsstat skal udarbejde, gennemføre og ajourføre et nationalt sikkerhedsprogram for civil luftfart, hvori den fastlægger, hvor ansvaret for anvendelsen af de fælles grundlæggende normer ligger, og hvilke foranstaltninger der kræves af operatører og enheder i dette øjemed.

Denne anbefaling er blevet opgraderet til en juridisk bindende standard. Formålet med forslaget er at sikre, at eksterne tjenesteydere overholder statens luftfartssikkerhedsbestemmelser for at imødegå den insidertrussel, som kan komme fra eksterne tjenesteydere.

3.4.9 – Hver kontraherende stat sikrer, at hver enhed, der er ansvarlig for gennemførelsen af de relevante elementer i det nationale program for civil luftfartssikkerhed, regelmæssigt kontrollerer, at gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltninger, der er udliciteret til eksterne tjenesteydere, foregår i overensstemmelse med enhedens sikkerhedsprogram.

3.4.9 Anbefaling. – Hver kontraherende stat bør sikre, at hver enhed, der er ansvarlig for gennemførelsen af de relevante elementer i det nationale program for civil luftfartssikkerhed, regelmæssigt kontrollerer, at gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltninger, der er udliciteret til eksterne tjenesteydere, foregår i overensstemmelse med enhedens sikkerhedsprogram.

Formålet med forslaget er at præcisere, hvem der skal gennemgå baggrundskontrol, hvornår der skal foretages baggrundskontrol, og hvilke foranstaltninger der skal træffes, hvis en person er fundet uegnet i forbindelse en baggrundskontrol. Standarden indeholder nu forskrifter om nødvendigheden af at gentagne baggrundskontrollen og de foranstaltninger, der skal træffes, hvis en person er fundet uegnet til at udføre de relevante opgaver som følge af baggrundskontrollen. Det skal bemærkes, at henvisningen til "udvælgelsesprocedurer" er indarbejdet i 3.4.2.

c) personer, som i forbindelse med en baggrundskontrol findes uegnede, omgående afskæres fra muligheden for at foretage sikkerhedskontrol, nægtes adgang til security-beskyttede områder og adgang til følsomme luftfartssikkerhedsoplysninger.

Standarden er indeholdt i EU-lovgivningen, nærmere bestemt i artikel 10, stk. 1, artikel 12, stk. 1, artikel 13, stk. 1, og artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 300/2008 og i punkt 1.0.1, 3.0.1, 4.0.1, 5.0.1, 6.0.1, 7.0, 8.0.1, 9.0.1, 11.0.1 og 12.0.1 i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1998. Der er fastsat yderligere bestemmelser i punkt 6.3.1.1, punkt 6.3.1.2, litra a), punkt 6.4.1.2, punkt 6.6.1.1, litra c), punkt 6.8.5.1, litra a), punkt 6-E, punkt 8.1.3.2, litra a), punkt 8.1.4.1, 8.1.4.2, 8.1.4.3, 8.1.4.5, 8.1.4.6, 8.1.5.2, 9.1.3.1, 9.1.3.2, 9.1.3.3, 9.1.3.5, 9.1.3.6 og 9.1.4.2 i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1998.

10)Opgradering af anbefaling 4.1.2 til en standard

Oprindelig tekst:

4.1.2 Anbefaling. Hver kontraherende stat bør fremme anvendelsen af vilkårlige og uforudsigelige sikkerhedsforanstaltninger Uforudsigelighed kan bidrage til sikkerhedsforanstaltningernes afskrækkende effekt.

Ny tekst:

4.1.2 Hver kontraherende stat sikrer, at der på behørig vis anvendes vilkårlighed og forudsigelighed i gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltningerne.

Anbefaling 4.1.2 om anvendelsen af vilkårlighed og uforudsigelighed er blevet opgraderet til en juridisk bindende standard. Sikkerhedsmålet for den nye standard 4.1.2, som er at stramme bestemmelserne om afbødning af insiderrisikoen op, er i overensstemmelse med EU-politikken på følgende områder:

–screening af andre personer end passagerer og deres medbragte genstande

–screening af køretøjer

–overvågning og patruljering, både i landside- og airside-områder/security-beskyttede områder og dertil knyttede foranstaltninger

–screening af forsyninger.

Dette princip er afspejlet i EU-lovgivningen, nærmere bestemt i punkt 1.3.1, 1.4.1, 1.4.2, 8.1.6 og 9.1.5 i bilaget til Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2015) 8005.

11)4.2.3 Foranstaltninger vedrørende adgangskontrol

Oprindelig tekst:

4.2.3 Hver kontraherende stat sikrer, at der oprettes systemer til identifikation af personer og køretøjer for at forhindre uautoriseret adgang til airside-områder og security-beskyttede områder. Identiteten kontrolleres ved designerede kontrolsteder, før der gives adgang til airside-områder og security-beskyttede områder.

Ny tekst:

4.2.3 Hver kontraherende stat sikrer, at der oprettes og implementeres systemer til identifikation af personer og køretøjer for at forhindre uautoriseret adgang til airside-områder og security-beskyttede områder. Der gives kun adgang til dem, der har et operationelt behov eller andre legitime grunde til at være til stede i området. Identitet og tilladelse kontrolleres ved designerede kontrolsteder, før der gives adgang til airside-områder og security-beskyttede områder.

Standard 4.2.3 under "Foranstaltninger vedrørende adgangskontrol" har til formål at styrke foranstaltningerne vedrørende kontrol af adgangen til security-beskyttede områder, ved at adgangen begrænses til dem, der har et operationelt behov eller andre legitime grunde til at være til stede i området, og ved at udvide kontrollen ved adgangsstederne til foruden kontrol af identitet at omfatte kontrol af tilladelse.

Ifølge EU-lovgivningen må personer og køretøjer kun få adgang til security-beskyttede områder, hvis de har legitime grunde. Lufthavns-id-kort skal kontrolleres, før en person gives adgang, for at sikre, at det er gyldigt og tilhører indehaveren. Bilpas skal kontrolleres, før et køretøj gives adgang, for at sikre, at det er gyldigt og tilhører køretøjet. I EU-lovgivningen indgår disse bestemmelser i punkt 1.2.2.1, 1.2.2.4, 1.2.2.5, 1.2.2.6 og 1.2.6.1 i bilaget til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1998.

12)Standard 4.2.6 ("100 % screening af andre personer end passagerer")