24. 5. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 134/27 
Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om ændring af direktiv 75/362/EØF, 77/452/EØF, 
78/686/EØF, 78/1026/EØF og 80/154/EØF vedrørende gensidig anerkendelse af eksamenbevi­
ser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for henholdsvis læger, sygeplejersker med 
ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger og jordemødre, samt 
direktiv 75/363/EØF, 78/1027/EØF og 80/155/EØF vedrørende samordning af de ved lov eller 
administrativt fastsatte bestemmelser om virksomhed som læge, dyrlæge og jordemoder (*) 
(88/C 134/10) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 16. december 1987 under henvisning 
til EF-traktatens artikel 49 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henviste til ØSU's sektionen for social-, familie-, uddannelses-
og kulturspørgsmål, som udpegede Peter Storie-Pugh til ordfører. Sektionen vedtog efter 
ordførerens mundtlige beretning sin udtalelse den 10. marts 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 254. plenarforsamling den 24. marts 1988 
følgende udtalelse med 50 stemmer for, ingen imod og 4 hverken for eller imod. 
ØSU godkender forslaget til ændring af direktivet med 
følgende bemærkninger: 
1. Indledning 
1.1. Det primære sigte med dette direktiv er at ajour­
føre de oprindelige sektormæssige direktiver vedrøren­
de de i titlen omtalte professioner for at tage hensyn til 
de ændringer — stort set af teknisk art — i den nationa­
le lovgivning, som berører bestemmelserne om samord­
ning og gensidig anerkendelse af kvalifikationsbeviser 
inden for de ovennævnte erhverv. 
1.2. Derudover er der rådet bod på visse udeladelser 
i de enkelte sektormæssige direktiver, som er fælles for 
de andre professioner, og endelig indeholder direktiv­
forslaget forslag til anerkendelse af udviklingen inden 
for de berørte erhverv. 
1.3. ØSU har tidligere flere gange slået til lyd for, at 
EF-borgerne skal have adgang til sundhedssektorens 
servicenet, og har understreget betydningen af, at den 
frie bevægelighed inden for EF sikres for ansatte i 
sundhedssektoren. 
2. Sektormæssige direktiver 
2.1. Selv om man med vedtagelsen af de sektormæssi­
ge direktiver vedrørende læger, tandlæger, jordemødre, 
dyrlæger og sygeplejersker er kommet et betydeligt 
skridt videre henimod gennemførelsen af det interne 
marked (især med hensyn til erhvervsudøvendes frie 
bevægelighed og ret til at udveksle tjenesteydelser samt 
etablere sig i andre medlemsstater), er udveksling af 
tjenesteydelser af så stor betydning for alle kategorier 
inden for sundhedssektoren, at ØSU atter en gang gør 
opmærksom på sin betænkelighed ved, at der ikke er 
vedtaget sektormæssige direktiver for de paramedicin-
ske professioner, som f.eks. fysioterapeuter; dette gæl­
der også mange andre erhverv uden for sundhedssek­
toren. 
(!) EFT nr. C 353 af 30. 12. 1987, s. 17. 2.2. ØSU konstater, at situationen ikke har ændret 
sig ret meget, siden direktiverne blev vedtaget, og de 
demografisk problemer i disse erhverv frembyder særli­
ge vanskeligheder, som begrænser etableringsmulighe­
derne. Dette kan føre til fordrejning af bevægelses­
friheden. 
3. Direktiv om anerkendelse af eksamensbeviser for 
højere uddannelser 
3.1. ØSU erkender, at det indebærer beregningsmæs­
sige problemer fortsat at anvende et sektormæssigt 
grundlag og anerkender derfor værdien af dette initiativ 
til et direktiv om indførelse af en generel ordning med 
anerkendelse af eksamensbeviser for højere uddannelser 
[dok. KOM(85) 355 endelig udg.]; det gør dog opmærk­
som på, at vedtagelsen af dette direktiv er blevet betyde­
lig forsinket og har undergået nogle absolut fundamen­
tale ændringer. 
3.2. Hvad sidstnævnte punkt angår, mener ØSU, at 
det bør høres på baggrund af de betydelige ændringer 
i forhold til det oprindelige forslag. 
3.3. Med hensyn til de paramedicinske professioner 
er ØSU fortsat overbevist om, at det er vigtigt, at der 
hurtigst muligt vedtages sektormæssige direktiver, og 
det anmoder Kommissionen om at tage sit standpunkt 
op til fornyet overvejelse. 
4. Rådgivende uddannelsesudvalg 
4.1. Mange af ændringerne vedrører de tekniske pro­
blemer ved gensidig anerkendelse af kvalifikationsbevi­
ser for basisuddannelser og specialistuddannelser i med­
lemsstater, som af tekniske grunde ikke stemmer fuld­
stændig overens med direktiverne i deres nuværende 
form. ØSU accepterer den måde, hvorpå man foreslår at 
afhjælpe denne uoverensstemmelse, men understreger 
kraftigt, at hvor det drejer sig om anerkendelse af 
kvalifikationsbeviser, bør ændringsforslag henvises til 
og behandles af de rådgivende uddannelsesudvalg for 
Nr. C 134/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 24. 5. 88 
hver faggruppe, som er nedsat med henblik på at rådgi­
ve Kommissionen om sådanne emner. ØSU beklager, 
at man ikke har anvendt denne fremgangsmåde og 
appellerer til Kommissionen om at høre de rådgivende 
organer om de foreslåede ændringer i direktivet om 
anerkendelse af eksamensbeviser og certifikater. ØSU 
forstår, at Udvalget af højtstående embedsmænd inden 
for sundhedsvæsenet er blevet hørt, men finder det 
stadigvæk vigtigt, at organer som specielt er oprettet 
med henblik på at rådgive Kommissionen i erhversud-
dannelsesspørgsmål og normer for de enkelte professio­
ner høres. 
4.2. ØSU finder især, at når der skal indføres nye 
kvalifikationsbeviser i en dertil kompetent institution i 
en medlemsstat, skal disse henvises til behandling og 
(eventuelt) udtalelse i det relevante rådgivende uddan­
nelsesudvalg, når det relevante sektormæssige direktiv 
er trådt i kraft. 
5. Anerkendelse af kvalifikationer og samordning 
5.1. ØSU konstaterer, at studerende, som erhverver 
deres universitetseksamen i andre medlemsstater end 
deres hjemland, i de fleste medlemsstater skal tage den 
statsanerkendte eksamen eller gennemføre en praktik­
periode efter endt uddannelse i deres hjemland, hvis de 
ønsker at etablere sig der. Dette forhold blev fremhævet 
i forbindelse med studerende, som gennemfører en uni­
versitetsuddannelse uden for deres hjemland og som 
vender tilbage til deres land uden at have erhvervet ret 
til at praktisere i det land, de tog deres uddannelse i. 
Man bør også nævne EF-statsborgere, som har erhver­
vet kvalifikationer i lande uden for EF. Logikken i 
Kommissionens fremgangsmåde inden for den generelle 
ordning med anerkendelse af eksamensbeviser bør inde­
bære, at hvis deres kvalifikationer anerkendes i en med­
lemsstat, og de har erhvervet ret til at praktisere dér, 
skal de helt klart også have lov til at arbejde i andre 
medlemsstater (som om de havde erhvervet deres kvali­
fikationer i det land, de udøver deres erhverv i). 
5.2. Med hensyn til forslaget vedrørende etablerings­
ret og gensidig anerkendelse, blev spørgsmålet om stats-
Bryssel, den 24. marts 1988. borgere fra ikke-medlemsstater, hvormed EF har asso­
cieringsaftaler, taget op. Det blev bemærket, at bestem­
melserne i direktivet ikke var direkte anvendelige på 
statsborgere fra associerede medlemsstater, skønt ØSU 
dog mente, at den nuværende situation i sidste instans 
burde proøves ved EF-Domstolen. 
5.3. Da nogle af de foreslåede artikler vedrørende 
attestering af kriterierne for uddannelsesnormer ifølge 
et certifikat udstedt af en medlemsstat, ikke var lige 
detaljerede for alle erhverv, konstaterer ØSU med til­
fredshed, at Det rådgivende Dyrlægeuddannelsesudvalg 
har taget initiativ til at sende medlemmer af dette organ 
på besøg på universiteter og uddannelsesinstitutioner. 
ØSU erkender, at man inden for andre erhverv, f.eks. 
læger og sygeplejersker, ikke vil være i stand til at 
gennemføre den slags detaljerede besøgsprogrammer, 
simpelthen fordi det vil være praktisk umuligt, men 
mener, at en sådan ordning selv i begrænset omfang 
kan bidrage til at sikre, at normerne for de uddannelser 
inden for sundhedssektoren, der falder ind under de 
sektormæssige direktiver bliver så ensartede som mu­
ligt. 
6. Arbejdsmedicin 
6.1. ØSU konstaterer med glæde, at specialet »ar­
bejdsmedicin« nu i større omfang er anerkendt i EF. 
Dette opfylder i øvrigt ØSU's længe nærede ønske om, 
at der bør være et passende arbejdsmedicinsk servicenet 
til rådighed i alle medlemsstater, og at de kvalificerede 
på dette område frit skal kunne bevæge sig inden for 
EF og udveksle tjenesteydelser. ØSU håber, at de sidste 
få medlemsstater vil oprette specialistuddannelser i ar­
bejdsmedicin og dermed opfylde EF's mindstenormer. 
7. Nuklear medicin 
7.1. ØSU konstaterer, at specialet nuklear medicin 
nu er anerkendt i alle medlemsstater. Det bemærkes, at 
Irland ikke figurerer på listen i artikel 4.18. Det bør 
formuleres: 
»Irland: nuklear medicin.« 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg