Ved Det Europæiske Råds møde den 19.-20. december 2013 opfordrede Rådet Kommissionen til i samarbejde med medlemsstaterne at udforme en EU-strategi for Alperegionen (EUSALP) inden juni 2015, som bygger på det solide samarbejde, der findes i regionen. Denne strategi vil påvirke ca. 80 millioner mennesker fordelt på 48 regioner (se kortet i bilaget) i syv lande, hvoraf fem er EU-medlemmer (Frankrig, Italien, Slovenien, Tyskland og Østrig) og to er uden for EU (Liechtenstein og Schweiz). Det geografiske område, der foreslås at omfattes af den makroregionale strategi, er særlig velegnet til bæredygtig udvikling i Alperegionen, som fremmer vækst på tværs af Europa og gensidig solidaritet mellem regionens bjergegne og de egne, der støder op til Alperne.

Landbrug og skovbrug: Produkter, herunder bjergprodukter og kvalitetsprodukter, og tjenester, der bygger på landbrug og skovbrug, byder på et betydeligt potentiale (f.eks. for bioøkonomien) i hele værdikæden (bl.a. lægemiddel- og træbyggesektoren). Ved at rykke højere opad i værdikæden skabes der muligheder for samarbejde mellem regionens land- og byområder. Landbrugerne bidrager til bæredygtig arealforvaltning og leverer "økosystemtjenester".

Regionen er imidlertid også hjemsted for globale nøgleaktører inden for FoI, og disse har et stort potentiale for videre global udvikling. Der findes en betydelig koncentration af små og mellemstore virksomheder (SMV'er) rundt om i regionen, og mange af dem fordeler sig klyngevis, hvilket skaber en stedlig økonomi med en solid grogrund for innovation med baggrund i strategier for intelligent specialisering og giver virksomhederne mulighed for at blive mere konkurrencedygtige på områder, der er af særlig relevans for regionen (deriblandt energi og grøn teknologi, mekatronik og teknik, kemi og nye materialer samt IKT).

stigende trafikmængder

manglende harmoniseret regulering af transportpolitikken for godstransport

vejgodstransports store andel.

Derudover ville det grundet den ringe luftkvalitet mange steder være nyttigt at tilpasse de transportpolitiske foranstaltninger med regionale planer for bæredygtig mobilitet, regionale planer for luftkvalitet og nationale programmer for bekæmpelse af luftforurening med henblik på at forbedre deres indbyrdes sammenhæng og at øge synergien. Tilgængeligheden for afsidesliggende egne og egne, der er under affolkning, er ligeledes en udfordring i mange områder, hvor den offentlige transport (hovedsageligt lokalbaner) trænger til modernisering. Det er nødvendigt at finde en balance mellem konnektivitet og velovervejet arealanvendelse. Ved at muliggøre og fremme projekter for bæredygtig transport kan man skabe forbindelser mellem Alpernes kerneområde og de omkringliggende regioner til gavn for alle parter. E-konnektivitet ("e-connectivity") i makroregional målestok ville også, navnlig i form af højhastighedsinternet, åbne op for nye teknologiske muligheder for at udvikle tjenester og decentralisere virksomheder.

Miljø og kulturarv: Alperne udgør Europas næststørste beholdning af biodiversitet efter Middelhavet og er blandt de vigtigste vandreserver i Europa. Regionens kulturarv og historiske arv er ligeledes én af dens stærkeste aktiver. Disse ressourcer anvendes i vid udstrækning, og der er hård konkurrence om land og vand til diverse formål, deriblandt energi, husholdning, turisme, landbrug, skovbrug og industri. Dette udgør uden tvivl en udfordring i bestræbelserne på at finde bæredygtige udviklingsmønstre, og det kan have en indvirkning på økosystemerne. Intensivt jordbrug har en negativ indvirkning på miljøet, og affolkningen i afsidesliggende egne har haft en dramatisk indvirkning på jordbundens stabilitet, bevarelsen af biodiversiteten samt kulturbevarelsen. Set i lyset af den indvirkning, klimaforandringerne har på Alpernes vandreserver, er der behov for en kraftig indsatsforstærkning på dette område.

Klimaforandringer og risikoforebyggelse: Regionen er yderst sårbar for klimaforandringernes skadevirkninger og står over for særligt høj risiko for oversvømmelser, jordskred og forandringer i vandressourcerne. Turisme, landbrug og skovbrug er blandt de mest sårbare sektorer og påvirkes direkte af den globale opvarmning og ekstreme vejrforhold. Bedre samordnet europæisk, national og regional politik samt tidlig gennemførelse af handlingsplaner samordnet på makroregionalt plan kan mindske disse risici.

Energi: Støtteordninger og europæisk, national og regional politik vedrørende ikkeøkonomiske hindringer for vedvarende energi og energieffektivitet varierer mellem landene og behøver at afstemmes bedre. Man kunne øge de nuværende vandkraftværkers effektivitet og overveje andre vedvarende energikilder. Energieffektivitet giver mulighed for investeringer i kulstoffattige tjenesteydelser inden for teknologi og rådgivnings-/ingeniørvirksomhed, hvilket vil hjælpe regionen til at indtage en førende rolle inden for FoU og vedvarende energiressourcer takket være væksten i klimabeskyttelsesforanstaltninger til støtte for overgangen til kulstoffattig teknologi. Øget samarbejde kan bidrage til at skabe nye muligheder fremover for regionen som oplagringssted for energi til brug under spidsbelastningsperioder og kan desuden udvikle redskaber og procedurer med henblik på at afveje produktion af bæredygtig energi over for anden arealanvendelse og jordbeskyttelse.

Institutionelle spørgsmål: Den lange tradition, der er for samarbejde, har medført, at der findes et stort antal strukturer, der er virksomme i området, med forskellig geografisk og tematisk anvendelsesområde og forskellige forvaltningssystemer. Det ville derfor være nyttigt at forbedre samordningen mellem de involverede aktører ved at sikre sammenhæng mellem nuværende tiltag, udbedre mangler, undgå overlapning samt tilpasse finansieringen, herunder finansieringsinstrumenterne. Denne fremgangsmåde burde tilskynde de deltagende parter til at overskride landegrænserne og overvinde sektorspecifikke og kulturelle forhindringer, og derved mindske opdelingen i segmenter mellem sektorpolitikker, forskellige aktører og forskellige forvaltningsniveauer.

3. Svaret: en handlingsplan

Makroregionale strategier kan imødegå disse udfordringer og muligheder ved at opstille rammerne for fælles eller kombinerede tiltag, hvorved regionale tiltag og aktører forenes med henblik på at skabe større merværdi. I sin rapport om merværdien af makroregionale strategier anbefalede Kommissionen, at nye makroregionale strategier skulle fokusere på et begrænset antal tydeligt definerede målsætninger, som er tilpasset makroregionens særlige strategiske behov for forbedret samarbejde på højt niveau. Dette er en tilgang, som kun bør benyttes, når det er relevant, at EU bliver impliceret, og når eksisterende tværgående politikker kan styrkes.

For at opnå dette vil der blive gennemført en rullende handlingsplan, der ledsager meddelelsen (med forbehold for opdateringer og revision, alt efter behov). Planen er bygget op omkring tre indbyrdes afhængige tematiske målsætninger, der fokuserer på at tilvejebringe: