4. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 251/3 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSIONEN 
Forslag til Rådets direktiv om erstatningsansvar for person- og tingskader samt miljøskade 
forårsaget af affald 
KOM(89) 282 endelig udg. — SYN 217 
(Forelagt af Kommissionen den 1. september 1989) 
(89/C 251/04) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR 
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab, særlig artikel 100A, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og 
Sociale Udvalg, og forskellene mellem medlemsstaternes lovgivninger med 
hensyn til erstatningsansvar for person- og tingskade 
samt miljøskade forårsaget af affald vil kunne medføre, 
at der sker en kunstig fordrejning af investerings- og 
affaldsstrømmene; en sådan situation vil forvride 
konkurrencen, påvirke varernes frie bevægelighed i det 
indre marked og medføre forskellige beskyttelsesniveauer 
vedrørende sundhed, varer og miljø, en indbyrdes tilnær­
melse af medlemsstaternes lovgivninger på dette område 
er derfor nødvendig; 
efter Den Europæiske Fælles Akts ikrafttræden udgør 
artikel 100A i stedet for artikel 100 det rette grundlag i 
Traktaten for indbyrdes tilnærmelse mellem de nationale 
bestemmelser, der har indflydelse på det indre marked; 
ud fra følgende betragtninger: 
Artikel 11, stk. 3, i Rådets direktiv 84/631/EØF ('), 
senest ændret ved direktiv 86/279/EØF (2), indeholder 
bestemmelse om, at der på grundlag af Traktatens artikel 
100 skal indledes en fællesskabsaktion, der går ud på at 
fastlægge, hvordan producentens erstatningsansvar skal 
gøres gældende i tilfælde af, at der sker skade, eller en 
hvilken som helst anden persons erstatningsansvar, 
dersom denne kan gøres ansvarlig for den skete skade, 
og at der tillige skal fastsættes en forsikringsordning; denne indbyrdes tilnærmelse bør hvile på et højt beskyt­
telsesniveau både med hensyn til de person- og ting­
skader samt miljøskader, for hvilke der skal betales 
erstatning, og de betingelser, der skal foreligge, for at 
der kan anlægges sag; 
efter artikel 11, stk. 1, i direktiv 84/631/EØF forpligtes 
producenten til at træffe alle nødvendige foranstaltninger 
til at bortskaffe eller foranledige affaldet bortskaffet på 
en sådan måde, at miljøværdierne beskyttes; 
i Fællesskabets handlingsprogram på miljøområdet fra 
1987 (3) er det anført, at »arbejdet med spørgsmålet om 
civilretligt ansvar og forsikring i forbindelse med grænse­
overskridende transport af farligt affald vil blive gjort 
færdigt, og at der vil blive fremsat forslag« (punkt 5.3.6); 
der står desuden, at Kommissionen »agter at overveje 
mulighederne for at definere ansvaret for miljøet bedre« 
(punkt 2.5.5); 
(') EFT nr. L 326 af 13. 12. 1984, s. 31. 
O EFT nr. L 181 af 4. 7. 1986, s. 13. 
(3) EFT nr. C 328 af 7. 12. 1987, s. 6. Fællesskabets indsats på affaldsforvaltningsområdet har 
som mål at gøre produktionen af affald så lille som 
mulig og at kontrollere affaldets virkninger, lige fra det 
produceres til det er bortskaffet; den omfatter alle 
former for affald; 
Fællesskabets ordning i forbindelse med erstatningsan­
svar på dette område kan derfor ikke begrænses til 
person- og tingskader samt miljøskader, der er opstået 
ved grænseoverskridende overførsel af farligt affald; 
denne ordning forudsætter, at der foreligger en erhvervs­
mæssig risiko; 
Nr. C 251/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 10. 89 
principperne om, at forureneren betaler, og om de fore­
byggende indgreb, der er fastsat i Traktatens artikel 
130R, stk. 2, kan i forbindelse med affaldsforvaltning 
kun få virkning, hvis udgifterne i forbindelse med de 
person- og tingskader samt miljøskader, der opstår som 
følge af affaldet, indregnes i prisen på de varer eller 
tjenester, som har forårsaget dette affald; i betragtning af 
den risiko, som selve forekomsten af affaldet indebærer, 
er producentens objektive ansvar den bedste måde at løse 
problemet på; 
er affaldet imidlertid blevet overdraget en godkendt 
bortskaffelsesvirksomhed i henhold til artikel 9 i Rådets 
direktiv 78/319/EØF (x), overføres ansvaret til denne; 
for at beskytte skadelidtes rettigheder skal indehaveren 
af affaldet kunne identificere producenten, da han ellers 
selv vil blive anset for at være producent; 
hvis skadelidte skal sikres en effektiv beskyttelse, skal der 
kunne kræves fuld erstatning hos hver enkelt af de even­
tuelt ansvarlige for samme skade, uanset disses indbyrdes 
ansvarsfordeling; 
beskyttelsen af personer og af miljøet kræver, at produ­
centens ansvar ikke nedsættes, som følge af at andre 
personer har bidraget til person- og tingskadens eller 
miljøskadens opståen; imidlertid kan skadelidtes medvir­
kende fejl eller forsømmelse tages i betragtning ved fast­
læggelse af ansvarsfordelingen samt med henblik på at 
lade producentens ansvar nedsætte eller helt bortfalde; 
beskyttelsen af personer og af miljøet kræver, at der ydes 
erstatning for skader, der har forårsaget dødsfald eller 
legemsskader; denne erstatning må udvides til også at 
omfatte tingskader samt skader på miljøet; dette direktiv 
udelukker ikke erstatning for svie og smerte og andre 
immaterielle skader, som der er hjemlet ret til i anden 
lovgivning; 
både i skadelidtes og i producentens interesse må der 
fastsættes en ensartet fordældelsesfrist for anlæggelse af 
erstatningssag; 
for at sikre en effektiv beskyttelse af personer og af 
miljøet må producenten ikke kunne fritages for ansvaret 
over for skadelidte ved aftaleklausuler; 
de nuværende markedsvilkår på forsikringsområdet gør 
det ikke berettiget at indføre en tvungen forsikringsord­
ning; 
der bør på fællesskabsplan udarbejdes regler for erstat­
ning for person- og tingskader samt miljøskader forår­
saget af affald, for så vidt der ikke kan ydes fuld erstat­
ning — UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
Artikel 1 
1. Dette direktiv omhandler erstatningsansvaret for 
person- og tingskade samt miljøskade forårsaget af 
affald, der er opstået under erhvervsmæssig virksomhed, 
fra det øjeblik affaldet dannes. 
2. Direktivet finder ikke anvendelse på: 
— atomaffald, som er omfattet af nationale lovbestem­
melser, der er baseret på konventionen om det privat­
retlige ansvar på atomenergiområdet (Paris, 29. juli 
1960) og tillægskonventionen til denne konvention 
(Bruxelles, 31. januar 1963), samt de til disse konven­
tioner tiknyttede protokoller 
— affald og forurenende stoffer, som omfattes af natio­
nale retsbestemmelser på grundlag af den internatio­
nale konvention om det privatretlige ansvar for 
skader ved olieforurening (Bruxelles, 29. november 
1969), og den internationale konvention om opret­
telse af en international fond for erstatning af skader 
ved olieforurening (Bruxelles, 18. december 1971). 
Artikel 2 
1. I dette direktiv forstås ved: 
a) producent: enhver fysisk eller juridisk person, hvis 
erhvervsmæssige virksomhed har dannet affald, samt 
enhver person, som har foretaget behandling, blan­
ding og lignende, hvorved affaldets art eller sammen­
sætning er ændret, indtil det øjeblik hvor person- og 
tingskaden eller miljøskaden er blevet forårsaget 
b) affald: ethvert stof eller enhver genstand, som defi­
neret i artikel 1 i Rådets direktiv 75/442/EØF (2) 
c) skade: 
i) skade tilføjet personer, i form af dødsfald eller 
legemsskade 
ii) tingskade 
d) miljøskade: væsentlig og varig beskadigelse af miljøet, 
forårsaget af en ændring af vandets, jordens og/eller 
luftens fysiske, kemiske eller biologiske beskaffenhed, 
for så vidt som der ikke er tale om en skade efter litra 
c), nr. i). 
2. I stedet for den i stk. 1, litra a), definerede person 
kan følgende personer anses for at være producent af 
affald: 
a) personer, som indfører affald i Fællesskabet, 
medmindre dette tidligere er blevet udført fra Fælles-
(') EFT nr. L 84 af 31. 3. 1978, s. 43. O EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975, s. 47. 
4. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 251/5 
skabet og siden da ikke er blevet underkastet nogen 
væsentlig ændring med hensyn til art og sammensæt­
ning, inden det er blevet gennemført 
b) personer, som faktisk forestod kontrollen med 
affaldet, da den hændelse opstod, som forårsagede 
person- og tingskaden eller miljøskaden, hvis 
i) de ikke inden for en rimelig frist er i stand til at 
identificere den i stk. 1 definerede producent 
ii) affaldet transiterer gennem Fællesskabet, uden at 
det her er blevet underkastet nogen væsentlig 
ændring med hensyn til art og sammensætning, 
inden den hændelse opstod, som forårsagede 
person- og tingskaden eller miljøskaden 
c) hvis affaldet i overensstemmelse med reglerne er 
blevet overdraget til et anlæg, anstalt eller virk­
somhed, som har opnået en tilladelse i henhold til 
artikel 8 i direktiv 75/442/EØF, artikel 6 i Rådets 
direktiv 75/439/EØF ('), til artikel 9 i direktiv 
78/319/EØF, eller som er blevet godkendt i henhold 
til artikel 6 i Rådets direktiv 76/403/EØF (2): den 
ansvarlige for det pågældende anlæg, anstalt eller 
virksomhed. 
Artikel 3 
Producenten af affald er ansvarlig for person- og ting­
skader samt miljøskader forårsaget af affald, uanset om 
skaden er intruffet som følge af hans fejl eller forsøm­
melse. 
Artikel 4 
1. Sagsøger kan anlægge sag om: 
a) forbud mod eller standsning af den hændelse, som 
har forårsaget person- og tingskaden eller miljø­
skaden 
b) godtgørelse for udgifter til forholdsregler til forebyg­
gelse af person- og tingskaden eller miljøskaden 
c) godtgørelse for udgifter til forholdsregler tilj udbed­
ring af skader som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra 
c), nr. ii) 
d) genetablering af miljøet, således at det bringes tilbage 
til den stand, hvori det var, umiddelbart inden miljø­
skaden opstod, eller godtgørelse for udgifter til 
forholdsregler med henblik herpå 
e) erstatning for legems- og tingskader. 
2. Med hensyn til den i stk. 1, litra d), fastsatte gene­
tablering af miljøet kan sagsøger i tilfælde af miljøskade 
forlange en sådan genetablering eller godtgørelse for de 
pågældende udgifter, bortset fra tilfælde, hvor 
O EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975, s. 31. 
(2) EFT nr. L 108 af 26. 4. 1976, s. 41. — omkostningerne er uforholdsmæssigt store i forhold 
til udbyttet for miljøet af en sådan genetablering 
— andre foranstaltninger i stedet for genetableringen af 
miljøet kan gennemføres med væsentlig lavere 
omkostninger. 
I sidstnævnte tilfælde kan ansøger forlange gennemfø­
relse af disse andre foranstaltninger eller godtgørelse af 
udgifterne hertil. 
3. De offentlige myndigheder kan anlægge sag om de 
i stk. 1, litra a), b) og d), nævnte spørgsmål i forbindelse 
med miljøskader. 
4. Hvis medlemsstaternes lovgivning giver sammen­
slutninger af kollektiv interesse ret til at optræde som 
sagsøger, kan de kun rejse krav om forbud mod eller 
standsning af den hændelse, som har forårsaget miljø­
skaden. Har de pågældende selv truffet de i stk. 1, litra 
b) og d), nævnte foranstaltninger, kan de kræve tilbage­
betaling af udgifterne hertil. 
5. Dette direktiv berører ikke de nationale bestem­
melser om immaterielle skader. 
6. Sagsøger skal kunne bevise, at der foreligger 
person- og tingskade eller miljøskade, og kunne påvise, 
at der er en overvejende sandsynlighed for en årsagsfor­
bindelse mellem producentens affald og den opståede 
person- og tingskade eller miljøskade. 
Artikel 5 
Er i henhold til dette direktiv flere producenter ansvar­
lige for den samme person- og tingskade eller miljø­
skade, er de solidarisk ansvarlige, medmindre andet er 
fastsat i de nationale retsbestemmelser vedrørende regres­
adgang. 
Artikel 6 
1. Producenten er fritaget for ansvar i henhold til 
dette direktiv, hvis han påviser, at person- og tingskaden 
eller miljøskaden skyldes force majeure som omhandlet i 
fællesskabsretten. 
2. Producentens ansvar bortfalder ikke, selv om han 
har en tilladelse udstedt af offentlige myndigheder. 
Artikel 7 
1. Medmindre andet er fastsat i nationale retsfor­
skrifter om regresadgang, nedsættes producentens ansvar 
ikke, når person- og tingskaden eller miljøskaden både 
skyldes affaldet og tredjemands handling. 
2. Hvis sagens omstændigheder tale herfor, kan 
producentens ansvar nedasættes eller helt bortfalde, når 
Nr. C 251/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 10. 89 
person- og tingskaden både skyldes affaldet og fejl, der 
hidrører fra skadelidte eller enhver anden person, som 
denne har ansvaret for. 
Artikel 8 
I henhold til dette direktiv kan producentens ansvar over 
for sagsøgere ikke nedsættes eller helt bortfalde ved en 
aftalebestemmelse om ansvarsbegrænsning eller ansvars-
fritagelse. 
Artikel 9 
1. Medlemsstaterne fastsætter i deres lovgivning, at 
krav om erstatning i henhold til dette direktiv forældes 
tre år efter det tidspunkt, hvor sagsøgeren i henhold til 
artikel 4, stk. 1, litra a), får eller burde have fået kend­
skab til person- og tingskaden eller miljøskaden samt 
producentens identitet. 
2. Medlemsstaternes bestemmelser om suspension eller 
afbrydelse af forældelsesfristen påvirkes ikke af dette 
direktiv. 
Artikel 10 
Retten til at anlægge sag i henhold til dette direktiv bort­
falder efter tredive år fra det tidspunkt, hvor den 
hændelse opstod, som forårsagede person- og tingskaden 
eller miljøskaden, medmindre der inden for dette tidsrum 
er anlagt sag mod den ansvarlige for person- og tingska­
derne eller miljøskaderne. 
Artikel 11 
Rådet fastlægger senest den 31. december 1992 efter 
forslag fra Kommissionen på hvilke vilkår og med hvilke 
midler, der vil kunne ydes erstatning for de skader, som 
dette direktiv omhandler, hvis: — den ansvarlige i henhold til dette direktiv ikke kan 
identificeres 
— den ansvarlige ikke er i stand til at betale det fulde 
erstatningsbeløb for person- og tingskaderne eller 
mijøskaderne. 
Artikel 12 
Dette direktiv berører ikke: 
a) rettigheder, som sagsøger ifølge dette direktiv kan 
påberåbe sig i henhold til gældende internationale 
konventioner om erstatningsansvar ved transport af 
farligt gods 
b) rettigheder i henhold til den internationale konven­
tion om ansvarsbegrænsning ved maritime fordringer 
(London, 19. november 1976). 
Artikel 13 
Dette direktiv finder ikke anvendelse på person- og ting­
skader eller miljøskader, hvor den hændelse, der forårs­
agede skaden, er opstået inden tidspunktet for dets 
gennemførelse. 
Artikel 14 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og 
administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme 
dette direktiv senest den 1. januar 1991. De underretter 
straks Kommissionen herom. 
2. De i medfør af stk. 1 vedtagne bestemmelser skal 
indeholde en udtrykkelig henvisning til dette direktiv. 
3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de 
nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, 
der er omfattet af dette direktiv. 
Artikel 15 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.