Nr. C 337/64 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
Udtalelse om forslaget til Rådets henstilling til medlemsstaterne om fremme af samarbejdet 
mellem offentlige elektricitetsforsyningsvirksomheder og selvstændige producenter (*) 
(88/C 337/21) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 1. juni 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 235 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for energi, kernekraft og forskning, 
som udpegede Remo Mainetti til ordfører. Sektionen vedtog på grundlag af ordførerens 
beretning sin udtalelse den 7. oktober 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 259. plenarforsamling den 27. oktober 1988 
uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod følgende udtalelse. 
ØSU kan fuldt ud tilslutte sig de opstillede målsætninger 
og godkender derfor Kommissionens nye forslag til 
Rådets henstilling, som er udtryk for en politisk vilje 
og indeholder et katalog over de instrumenter, der er 
nødvendige for at omsætte denne til virkelighed. 
ØSU har imidlertid fundet det formålstjenligt under 
bemærkningerne nedenfor at pege på problemer, som 
kan tænkes at opstå, når medlemsstaterne skal indpasse 
henstillingens principper i den politik, der allerede føres 
på området, og samtidig at fremlægge nogle forslag til 
fremme af nye og vedvarende energikilder (2). 
1. Indledning 
1.1. Forslaget til Rådets henstilling sigter på at frem­
me samarbejdet mellem de virksomheder, som er an­
svarlige for den offentlige elektricitetsforsyning og selv­
stændige elektricitetsproducenter (3). Forslaget er i sam­
klang med EF's energipolitiske målsætninger (4) som 
går ud på, specielt via energibesparelser og spredning 
på forsyningskilder, at nedbringe afhængigheden af im­
porteret olie og at beskytte miljøet. 
1.2. Forslaget ligger i forlængelse af en tidligere hen­
stilling fra Rådet 77/714/EØF af 25. oktober 1977 om 
»at fremme kombineret produktion af varme og kraft 
og udnyttelsen af spildvarme« (Rådets henstilling) (5). 
2. Bemærkninger 
2.1. Interessen for disse energikilder er stadig stor. 
Elektricitetsproduktion på basis af disse energikilder 
(') EFT nr. C 172 af 1. 7. 1988, s. 9. 
(2) Vedvarende energikilder, affaldsenergi og kraftvarmeproduk­
tion. 
(•*) For en definition af selvstændige elektricitetsproducenter hen­
vises til henstillingsforslagets punkt 11. 
(4) Rådets resolution af 16. september 1986 om nye energipoliti­
ske mål for Fællesskabet frem til 1995 og konvergensen mel­
lem medlemsstaternes politik (EFT nr. C 241 af 25. 9. 1986). 
(5) EFTnr. L 295 af 18. 11. 1977. bør derfor nyde fremme af miljø- og energipolitiske 
grunde; samtidig skal man dog være opmærksom på, 
at Kommissionen selv sår stadig større tvivl om, hvor­
vidt disse energiformer vil kunne yde et afgørende bi­
drag til Fællesskabets energibalance i 1995 (først efter 
år 2000 skulle disse energiformer kunne dække henved 
5% af EF's primærenergibehov). 
2.1.1. Hertil kommer, at langtidsprognoserne for 
kulbrinternes andel i Fællesskabets energiforbrug, som 
følge af den seneste udvikling i verdensreserverne (for 
olie er de kendte reserver steget fra 71 275 millioner t i 
1970 til 121 554 millioner t ultimo 1987 og for naturgas 
fra 32 540 millioner toe i 1970 til 87 160 millioner toe 
ultimo 1987), peger hen imod et stigende udbud af 
kulbrinter og en udligning af priserne, hvorved der 
formentlig vil ske en forsinkelse i de vedvarende energi­
formers udbredelse, selv når der tages hensyn til de 
krav, der hermed må stilles til miljøpolitikken. 
2.1.2. Dette må være en yderligere grund til at kon­
centrere opmærksomheden mest muligt om de vedva­
rende energikilder og til at rydde hindringerne for deres 
udvikling af vejen. 
2.1.3. Det vil være rimelig at støtte udviklingen af 
vedvarende energikilder gennem incitamenter, som 
imidlertid, og måske kun på tidsbegrænset basis, bør 
ydes til påviseligt levedygtige projekter, medens man 
på de øvrige områder bør koncentrere bestræbelserne 
om forskning og demonstration. 
2.1.4. Det er i denne retning man udlægge den udta­
lelse, Det økonomiske og sociale Udvalg den 21. maj 
1986 afgav om »Fællesskabets retningslinjer for udvik­
ling af nye og vedvarende energikilder« (6). 
2.2. Blandt de vedvarende energikilder indtager 
vandkraft en anerkendt stilling i visse medlemslande. 
2.2.1. Vandkraftsektoren skrev sig i 1986 for en pro­
duktion på 177 634 GWh (De Tolv under ét), hvoraf 
den selvstændige produktion udgjorde 23 000 GWh. 
Dette skal sammenholdes med en samlet elektricitets-
produktion på 1 518 731 GWh. 
(6) EFT nr. C 207 af 18. 8. 1986, s. 11. 
31. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 337/65 
2.2.2. En optimal udnyttelse af denne energikilde må 
indebære, at der også opføres minivandkraftværker. 
2.3. Desuden skal det bemærkes, et der kan registre­
res vækst inden for vindenergisektoren. Vindenergi er i 
dag konkurrencedygtig inden for elektricitetsproduk-
tion i fjernt beliggende eller isolerede områder, hvor de 
rigtige vindforhold er til stede (dels skal gennemsnits-
vindhastigheden være tilstrækkelig, dels skal hyp­
pigheden af voldsomme vindstød være nul eller meget 
ringe). 
2.3.1. I denne sammenhæng skal man pege på tilfæl­
det med Danmark, der formentlig indtager førestillin­
gen med hensyn til opførelse af vindkraftanlæg. I de­
cember 1985 var der i Danmark 1 400 vindkraftanlæg 
med en samlet effekt på 62 MW. Et karakteristisk træk 
er opførelsen af såkaldte vindmølleparker, hvor hver 
enhed har en effekt på 750 kW (eksempelvis Masned 
Vindmøllepark); vindmøller med en effekt på 2 000 kW 
er nu under opførelse. På den seneste konference om 
vindkraft, der blev afholdt i Herning, kunne det oplyses, 
at kapaciteten i løbet af de næste 15 år vil blive udbygget 
med 3 000 MW, som vil fordele sig på primært Dan­
mark, Holland og Det forenede Kongerige. Endvidere 
skal der henvises til PAOLO-programmet, der indgår 
som led i den spanske energiplan. 
2.4. Derimod kan elektricitetsproduktion på basis af 
tidevandsenergi give anledning til alvorlige miljøproble­
mer, eftersom der sker fundamentale indgreb i habi­
tatet. 
2.5. Affaldsforbrænding rejser på sin side en lang 
række økologiske problemer, hvilket lægger en dæmper 
på denne energiforms udbredelse. Problemet er taget 
op til indgående behandeling i EF-regi. 
2.5.1. Elektricitetsenergiproduktion på basis af 
denne energikilde er imidlertid et afgørende vigtigt mål 
(ikke så meget ud fra et energipolitisk synspunkt, men 
primært ud fra en miljøbetragtning) og bør derfor nyde 
fremme. 
2.5.2. Initiativer vedrørende uddannelse af specialis­
ter, som opfylder de krav om teknisk viden, der stilles 
i forbindelse med opførelse og styring af anlæg, bør i 
øvrigt fremmes i samarbejde med de medlemsstater, der 
allerede har løst dette problem. 
2.6. Blandt de elektricitetsproduktionsformer, der 
behandles i Kommissionens dokument, frembyder kom­
bineret kraft/varme-produktion inden for industrien og 
i lokale elektricitetsværker klare fordele (udnyttelses­
graden for den anvendte primærenergi går helt op til 
80% mod kun 35-40% ved ren elektricitetsproduktion 
i kondensationskraftværker). En forudsætning er imid­
lertid, at der er afsætning for den producerede varme. 2.6.1. Kraftvarmeproduktion kan ikke kun opvise 
resultater med hensyn til energibesparelser, men inde­
bærer også fordele for den elektro-mekaniske industri 
og, i miljømæssig henseende, med de positive afledte 
effekter, dette har på beskræftigelsen. 
2.7. Energimæssig udnyttelse af vedvarende ressour­
cer produceret af landbruget er endnu ikke aktuel. En 
udforskning af mulighederne på dette er imidertid i 
gang i EF-regi. 
2.8. Af beskrivelsen ovenfor vil det fremgå, at forsla­
get til henstilling umiddelbart vil være af reel betydning 
for først og fremmest vandkraftproduktion, for udnyt­
telse af spildvarme fra industrien samt for kraftvarme­
produktion. 
2.9. Det foreliggende henstillingsforslag vil have så 
vidtrækkende konsekvenser, bl. a. i økonomisk hen­
seende, at medlemsstaterne må tage tilbørligt hensyn til 
den forventelige udvikling i elektricitetsefterspørgslens 
fordeling på brugergrupper inden for Fællesskabet. 
2.9.1. I de seneste år har der været klare tegn på 
krise inden for mange store basisindustrier. En indika­
tor herfor er de omstrukturerings-, omorganiserings-
og omstillingsplaner, som i øjeblikket er under drøftelse 
i de forskellige industrisektorer (stålindustrien, den me­
kaniske industri, den kemiske industri, raffinaderierne). 
2.9.2. Kriseårsagerne er mangeartede og komplekse, 
og vi vil ikke gå nærmere ind på dem her. 
2.9.3. Et forhold, som imidlertid bør nævnes, efter­
som det også har konsekvenser for andre områder, og 
kan indgå som et yderligere element i vor viden og vore 
drøftelser, er den omstændighed, at der i dag er områder 
med overskudsproduktionskapacitet samtidig med en 
afmattet og i visse lande faldende efterspørgsel (som 
imidlertid bl. a. skyldes, at der er ekspansion i andre 
geografiske områder). 
2.9.4. Blandt andet som følge af allerede gennemfør­
te eller planlagte energibesparelsestiltag, er de store 
industriers elektricitetsforbrug — selv om det stadigvæk 
ligger på et højt niveau som følge af de specifikke 
forarbejdningsprocesser — faktisk blevet bragt ned, 
idet forbruget dog følger en naturlig væksttrend. 
2.9.5. Men som følge af, og som en reaktion på 
krisen inden for visse dele af industrien, oplever man 
nu overalt en vækst inden for de små og mellemstore 
virksomheder, hvilket på sin side nødvendigvis må føre 
til et stigende elektricitetsforbrug på kort eller mellem­
lang sigt. 
2.9.6. Logisk set må man også antage, at der vil være 
en general stigning i husholdningernes elektricitetsfor­
brug, idet stigningstakterne dog vil variere fra land til 
land. 
Nr. C 337/66 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
2.10. Det samarbejde, der stilles krav om i medfør 
of henstillingen, bør tilrettelægges på en sådan måde, 
at der er en rimelig fordeling af fordele og ulemper 
mellem de selvstændige producenter og de virksom­
heder, der driver de offentlige net. 
2.10.1. Man må her huske på, at det udelukkende er 
den offentlige virksomhed, der har pligt (der er alminde­
lig enighed herom) til at sørge for en pålidelig national 
elektricitetsforsyning med hensyn til kvalitet (spænding 
og frekvens) og med hensyn til kvantitet (reservekapaci­
tet og elektricitetsnet). 
2.10.2. Hvis der skal skabes bedre balance mellem 
de to former for virksomheder, må divergenser identifi­
ceres og forebygges og konsekvenserne af disse evalue­
res, men der bør hverken gås overforsigtigt eller 
overoptimistisk til værks. 
2.11. I denne sammenhæng bør man — idet der til 
stadighed må sikres ligevægt i rollefordelingen mellem 
den offentlige elektricitetsforsyningsvirksomhed og den 
selvstændige producent — være særlig opmærksom på 
de øvrige tjenesteydelser, den offentlige virksomhed kan 
yde i et system af denne udformning. 
2.11.1. Blandt disse tjenesteudelser skal specielt 
nævnes: 
— indkobling af strøm fra selvstændige producenter 
på det offentlige net, lige fra produktion til forbrug, 
— supplerende leverancer og nødleverancer. 
2.11.2. Eller alt i alt tjenesteydelser, der falder inden 
for en »energibank«-funktion, som det offentlige net 
bør varetage med henblik på en maksimal udnyttelse 
af samtlige energiressourcer. 
2.12. For så vidt angår de priser, der skal gælde for 
overførsel af strøm til det offentlige net (henstillingens 
punkt 3.2), bør støtteforanstaltningerne til udvikling af 
elektricitetsproduktion på basis af vedvarende energi­
kilder ud over at dække de variable omkostninger, der 
spares (brændselsudgifter) — alt efter skik og brug i 
medlemsstaterne — også dække en del af de sparede 
faste omkostninger, som må fastsættes ud fra den grad 
af pålidelighed, som det offentlige net hermed sikres. 
2.12.1. Der burde imidlertid også af medlemsstater­
nes regeringer iværksættes andre former for incitamen­
ter, som fremmer: 
— udnyttelsen af indenlandske energikilder, 
— diversificeringen af brændstoffer, 
— fortsatte energibesparelser, samt 
— reduktion af miljøbelastningen. 
2.12.2. Disse fremmeinitiativer, som må gennemfø­
res under hensyntagen til de særlige forhold i den enkel­
te medlemsstat, vil også bidrage til klarhed og gennem­
sigtighed. 2.13. Elektricitetsenergiproduktionen vil også kunne 
øges gennem specifik støtte af finansiel art — specielt i 
kraftvarmesektoren — til installation af gasturbiner i 
varmeproduktionskredsløbet i industrielle egenprodu­
center, som producerer store mængder damp til brug i 
produktionen. 
2.13.1. I tilfælde hvor den marginale energiproduk­
tion overføres til det offentlige net, bør omkostningerne 
ved repowering{1) indgå i fastsættelsen af den pris, som 
den offentlige virksomhed skal betale til den selvstændi­
ge producent. I konsekvens heraf bør der foreligge en 
forhåndsaftale mellem de to parter om repowering-
foranstaltningen, således at det er godtgjort, at der er 
interessesammenfald. 
3. Konklusion 
3.1. Forudsætningen for at et samarbejde mellem 
virksomheder giver de bedste resultater er, at parterne 
er rede til at vokse med den fælles opgave. 
3.2. Hos den selvstændige producent vil det være 
virksomhedens interesser, der har prioritet, medens den 
offentlige virksomhed også må tage hensyn til dens pligt 
til/ansvar for at imødekomme det kollektive behov. 
Disse to interesser er derfor ikke fuldt sammenfaldende, 
og den omstændighed, at udgangssituationerne i de 
forskellige medlemsstater varierer (i retlig, administra­
tiv og teknisk henseende) gør det ikke lettere at forene 
dem. Medlemsstaterne bør på den baggrund sikre, at 
disse hindringer, der lægger en dæmper på den offentli­
ge virksomheds tilskyndelse til at aftage leverancer fra 
selvstændige producenter, fjernes, og at forsyningsvirk­
somhedens og den selvstændige producents interesser, 
så vidt det lader sig gøre, forenes. 
3.3. I forbindelse med henstillingens gennemførelse 
må det også forhindres, at tidsbegrænsede foran­
staltninger, uanset hvor velbegrundede og indiskutable 
principper de måtte bygge på, forskubber ligevægten i 
rollefordelingen og dermed griber ind i stabiliteten i 
samarbejdet. 
(') Kepowering: forøgelse af kapaciteten i et traditionelt termisk 
kraftværk (brændsel, damp, elektricitetsenergi) gennem intro­
duktion af turbogasenheder, som (1) øger den producerede 
kraftmængde (2) forbedrer værkets samlede ydeevne ved at 
udnytte kalorierne i turbogasudblæsningsluften, som i stedet 
for at blive udledt i atmosfæren udnyttes i dampgenereringen 
(som dernæst aktiverer de normale enheder). 
31. 12. 88 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 337/67 
3.4. Med  andre  ord  bør  de grundlæggende  mål-
sætninger  søges  realiseret  med  forslag  til foranstaltnin-
ger, som  opfylder  er fleksibilitetskriterium,  således  at 
Bryssel,  den  27. oktober  1988. de bedre  kan  passes  ind  i de forskellige  faser  af ud-
viklingen  i udbuddet  af/efterspørgslen  efter  elektricitet. 
Alberto  MASPRONE 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Udtalelse  om forslaget  til Rådets  direktiv  om oplysning  af befolkningen  om,  hvorledes  den 
skal forholde  sig,  samt  om sundhedsmæssige  foranstaltninger  i tilfælde  af strålingsfare 
(88/C  337/22) 
Den 30.  Juni  1988  besluttede  Rådet  for  De Europæiske  Fællesskaber,  under  henvisning  til 
Euratom-traktaten,  og især  artikel  31 heri,  at anmode  om Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs 
udtalelse  om ovennævnte  emne. 
Det forberedende  arbejde  henvistes  til ØSU's  sektion  for  energi,  kernekraft  og forskning, 
som udpegede  Michel  Saiu  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den  7. oktober  1988. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 259.  plenarforsamling,  den  27.  oktober 
1988,  uden  stemmer  imod  og med  1 stemme  hverken  for eller  immod  følgende  udtalelse. 
ØSU  tilslutter  sig formålet  med  Kommissionens  forslag 
til direktiv,  som  består  i at iværksætte  foranstaltninger 
og procedurer  til oplysning  af befolkningen  med  henblik 
på at øge  sundhedsbeskyttelsen  i tilfælde  af strålingsfa-
re. Dog  finder  ØSU,  at de foreslåede  konkrete  gennem-
førelsesforanstaltninger  ikke  er fyldestgørende  på det 
aktuelle  stadium,  og at de ikke  lever  op til offentlighe-
dens  forventninger,  specielt  på baggrund  af atomulyk-
ken i Tjernobyl.  Kommissionen  anmodes  derfor  ind-
trængende  om  at tage  højde  for de bemærkninger  og 
ændringsforslag,  som  fremsættes  i denne  udtalelse. gjort  kraftige  indsigelser  mod  disse  korte  frister,  som 
gør det umuligt  for Udvalget  at varetage  sin rådgivende 
funktion  i henhold  til Euratom-traktaten  (jf.  specielt 
artikel  31 heri)  på den  tilsigtede  måde. 
1.2. ØSU  forbeholder  sig retten  til på et senere  tids-
punkt  at foretage  en detaljeret  og dybtgående  behand-
ling af samtlige  de foranstaltninger,  som  Fællesskabet 
har truffet  i henhold  til Euratom-traktatens  kapitel  III 
om sundhedsbeskyttelse,  og som  Kommissionen  for-
pligtede  sig  til at træffe  i sin meddelelse  herom  fra 
august  1986. 
1. Indledende  kommentar 
1.1. ØSU  skal  i første  række  markere  sin utilfredshed 
med,  at det har  fået  sat så kort  en frist  for afgivelsen 
af sin udtalelse  om Kommissionens  forslag  til direktiv; 
dette  har  hindret  ØSU  i at foretage  de nødvendige 
eksperthøringer  på et område,  som  dog  er af særdeles 
stor betydning  set i relation  til følgerne  af atomulykken 
i Tjernobyl.  ØSU  har  allerede  ved  tidligere  lejligheder 2. Generelle  bemærkninger 
2.1. Den  situation,  der  opstod  som  følge  af atom-
ulykken  i Tjernobyl,  og som  allerede  er blevet  beskrevet 
talrige  gange,  har gjort  det uomgængelig  nødvendigt  at 
fastlægge  og iværksætte  foranstaltninger  og procedurer 
til oplysning  af befolkningen  med  henblik  på at øge 
sundhedsbeskyttelsen  i tilfælde  af strålingsfare.  Med 
hensyn  til udsættelse  for radioaktivitet  har denne  ulykke 
henledt  opmærksomheden  på, at befolkningerne  overalt 
i EF bor  i nærheden  af atomkraftværker.