KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 29.01.1996 
KOM(96) 20 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
OG EUROPA-PARLAMENTET 
Det administrative samarbejde om 
håndhævelsen af lovgivningen 
om det indre marked 
- Statusrapport -

- A -
Indhold 
I. Indledning 1 o_ 
II. Meddelelse af kontaktpunkter 2 
Tabel 1 : Meddelelse af kontaktpunkter for de enkelte områder opdelt efter medlemsstat 3 
III. Program for drøftelser 4 
IV. Forbedring af eksisterende ordninger.. 7 
Bilag Samarbejde om håndhævelse af reglerne på bestemte områder inden for 
lovgivningen om det indre marked 9 
Tabel 2: KAROLU S-udvekslinger fordelt på prioriterede områder 56 

1 -CL -
I - Indledning 
1. Denne statusrapport skal optegne de fremskridt, der er gjort for at sikre en mere homogen 
håndhævelse af EF-lovgivningen i det indre marked ved at fremme samarbejde og gensidig 
bistand mellem administrationer i de forskellige medlemsstater. Dette mål, imødekommer et behov 
blandt erhvervsfolk, forbrugere, EF-institutioner og medlemsstaternes regeringer. Det blev opstillet 
i Kommissionens strategiske program for det indre marked1. 
Kommissionen fastsatte en ramme for udbygningen af det administrative samarbejde i forbindelse 
med gennemførelsen og håndhævelsen af EF-lovgivningen i det indre marked2. Den 16. juni 1994 
vedtog Rådet så en resolution3 om samme emne. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har også 
understreget dette punkt4, ligesom det franske formandskab for Rådet for ganske nylig satte fokus 
herpå, idet man knyttede handhævelsesspørgsmalet sammen med omfanget af sanktioner, når 
EF-bestemmelseme ikke bliver overholdt. Efter at Kommissionen havde fremlagt sin meddelelse 
om sanktioner i forbindelse med gennemførelsen af EF-lovgivningen vedrørende det indre 
marked5, vedtog Rådet den 29. juni 1995 en resolution, hvori der optegnes en fælles tilgang til 
spørgsmålet6. Ifølge denne resolution skal "... administrativt samarbejde styrkes, når der er grund 
til det, og inden for de sektorer, hvor det er mindst udbygget, og skal under alle omstændigheder 
opfylde kravene om en ensartet og effektiv gennemførelse af fællesskabsreglerne". 
2. I sin resolution af 16. juni 1994 efterlyste Rådet i så henseende blandt andet tre specifikke 
tiltag: 
i) Medlemsstaterne blev opfordret til inden den 31. december 1994 at tilstille 
Kommissionen en liste over kontaktpunkter i håndhævelsesøjemed inden for hvert af de 
atten prioriterede områder inden for lovgivningen om det indre marked samt væsentlige 
oplysninger om kontaktpunkternes administrative strukturer på disse atten områder. 
ii) Kommissionen blev opfordret til aktivt at fortsætte det program, der var tilrettelagt for 
drøftelser med medlemsstaterne i sektorielle udvalg og arbejdsgrupper, med henblik på 
at fastlægge, hvilken form for samarbejde der var påkrævet inden for de enkelt 
prioriterede områder. 
iii) Kommissionen blev opfordret til på grundlag af disse drøftelser at foreslå ændringer i 
gældende ordninger, herunder eventuelle tiltag, som skal styrke det administrative 
samarbejde, som f.eks. seminarer uddannelses- og udvekslingsprogrammer for 
embedsmænd, der forestår håndhævelsen af reglerne, samt udgivelse af vejledninger. 
Om nødvendigt, skulle dette også omfatte tilpasning af lovgivningerne. 
De fremskridt, der er gjort inden for disse hovedpunkter, vil blive behandlet i de følgende kapitler. 
1 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet "Optimering af det indre marked: Strategisk program" (KOM(93) 632 endelig udg. af 22. 
december 1993). 
2 KOM(94) 29 endelig udg. af 16.02.1994. 
3 Rådets resolution af 16. juni 1994 om udbygning af det administrative samarbejde i forbindelse med gennemførelsen og 
håndhævelsen af EF-lovgivningen i det indre marked, EFT nr. C 179 af 01.07.1994, s. 1. 
4 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Fællesskabets indre marked, beretning 1993, EFT nr. C 393 af 31.12.1994, i 
anden henstilling: "Implementering af og kontrol med eksisterende regulering må overvåges strengt". 
5 Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om sanktioner i forbindelse med gennemførelsen af EF-
lovgivningen vedrørende det indre marked, KOM(95) 162 endelig udg. af 03.05.1995. 
6 Rådets resolution af 29. juni 1995 om sanktioner i tilfælde af overtrædelser af EF-rettens bestemmelser vedrørende det indre 
marked, EFT nr. C 188 af 22.07.1995, s. 1. 
-2 
Il - Meddelelse af kontaktpunkter 
3. Alle medlemsstaterne har nu meddelt Kommissionen kontaktpunkter for de fleste af de 
prioriterede områder, der anføres i resolutionen fra 1994. En del forskrifter indeholdt allerede 
bestemmelser om, at kontaktpunkter om håndhævelse skulle meddeles Kommissionen, f.eks. 
direktiv 93/99 om kontrol med levnedsmidler og direktiv 89/48 om anerkendelse af eksamens­
beviser. Kommissionen har ikke haft til hensigt at erstatte eller supplere disse allerede eksis­
terende ordninger, men snarere ønsket at få bekræftet, at de fungerer efter hensigten. Formålet 
med sådanne kontaktpunkter er at sætte embedsmænd med ansvar for håndhævelsen af reglerne 
vedrørende det indre marked i forbindelse med hinanden. I de tilfælde, hvor kontrol eller over­
vågning er decentraliseret, vil meddelelser måske skulle gå gennem en central koordinator på 
nationalt plan. Det bør imidlertid bemærkes, at der er indsendt oplysninger dækkende visse 
regionale myndigheder, som f.eks. de enkelte tyske delstater. 
4. Kontaktpunktoplysningerne omfatter normalt en angivelse af den administrative enhed i 
medlemsstaten (eller Kommissionen), der er direkte involveret i dette arbejde, og et direkte 
faxnummer. Hyppigst anføres navnet på en person og dennes direkte telefonnummer. I nogle 
meddelelser finder man tillige oplysninger om, hvilke sprog kontaktpunkterne kan tale eller læse 
samt deres adresser for elektronisk post (E-mail- adresser). I nogle tilfælde anføres en embeds­
mand ved medlemsstatens faste repræsentation i Bruxelles som kontaktpunkt. Alle kontaktpunkter 
er lagt ind i en database, hvorfra udprint eller informationsdisketter distribueres til de involverede. 
Tabel 1 viser, hvilke medlemsstater der havde meddelt Kommissionen kontaktpunkter for de 
enkelte lovgivningsområder, da denne meddelelse blev færdigbehandlet (27.11.95). I de tilfælde, 
hvor der inden for et lovgivningsområde findes forskellige underområder, anføres det i tabellen, 
om Kommissionen har modtaget fuldstændige eller partielle oplysninger om kontaktpunkter for de 
enkelte underområder. I sidstnævnte tilfælde anføres bogstavet P i en tonet rubrik. En sort rubrik 
angiver, at der ikke er modtaget nogen oplysninger. Databasen indeholder desuden oplysninger 
om kontaktpunkter for tre andre områder, som blev meddelt Kommissionen separat, nemlig varer 
med dobbelt anvendelse, narkotikaprækursorer og anerkendelse af eksamensbeviser (anført 
under fri etableringsret). Oplysningerne for disse tre områder er fuldstændige for alle medlems­
stater. 
Det fremgår af tabellen, at der i dette tilfælde kun er en medlemsstat, der har undladt at meddele 
kontaktpunkter for mere end et eller to områder. Grækenland har endnu ikke meddelt kontakt­
punkter for fire af de atten områder i Rådets resolution, og har kun foretaget delvis meddelelse for 
andre områder. 
For radiosprednings vedkommende har to medlemsstater endnu ikke meddelt kontaktpunkter. 
Kommissionen har specifikt anmodet medlemsstaterne om en detaljeret opdeling af kontakt­
punkterne inden for transportområdet, men det er kun syv medlemsstater, der har indsendt fuld­
stændige oplysninger herom (Spanien har meddelt et eneste kontaktpunkt for hele transport­
området). Den er i tabellen kun foretaget en underopdeling af to af de områder, der anføres i 
bilaget til Rådets resolution af 16. juni 1994, nemlig "levnedsmidler, dyre- og plantesundhed, vete­
rinærmedicin" og "beskatning". Det underområde, inden for hvilket der er givet færrest oplys­
ninger, er direkte beskatning. 
Tabel 1- Meddelelse af kontaktpunkter for de enkelte områder opdelt efter medlemsstat (pr. 27.11.95) 
MEDLEMSSTAT 
1. Teknisk harmonisering: direktiver 
om fjernelse af handelshindringer 
2. Offentlige indkøb 
3. Skydevåben 
4. Varer med dobbelt anvendelse 
formål 
5. Direktiv om produktsikkerhed i 
almindelighed 
6. Telekommunikation 
7. Levnedsmidler, dyre- og plante­
sundhed samt veterinærmedicin 
a) levnedsmidler 
b) veterinærkontrol 
c) plantebeskyttelseskontrol 
d) veterinærmedicin 
8. Indberetning af tekniske forskrifter -
Direktiv 83/189 
9. Told 
10. Beskatning 
a) direkte beskatning 
b) indirekte beskatning 
11. Narkotikaprækursorer 
12. Kulturgoder 
13. Fri etableringsret 
14. Selskabsret 
15. Forsikrings- og bankvirksomhed, 
værdipapirer 
16. Intellektuel ejendomsret 
17. Radio- og tv- spredningsvirksomhed 
18. Transport B DK 
ill D EL 
ill 
• 
• 
• 
ill E F 
111 IR 
L I 
IH 
mm 
1 L 
WÊÊ • NL A P 
wm m 
ill FI 
N 
111 S 
III UK 
111! 
mm 
P = partielle oplysninger for området; sort rubrik = endnu ingen oplysninger; hvid rubrik = oplysninger meddelt 
for området 
5. Som kontaktpunkter har man tilsyneladende hyppigt anført embedsmænd, der primært 
beskæftiger sig med lovgivning eller den fastlagte politik og ikke så meget med kontrol med 
markedsføringen af varer eller tjenesteydelser eller håndhævelsen af reglerne på stedet. Efter 
Kommissionens mening må man sikre sig, at der etableres en forbindelse mellem koordinatorer af 
den politik, der skal føres, og deres kolleger inden for markedskontrol, således at oplysninger om 
håndhævelse af regler kan videreformidles hurtigt fra en medlemsstat til en anden. Nogle er de 
områder, der anføres i Rådets resolution af 16. juni 1994 er ligeledes meget brede. Således vil et 
enkelt kontaktpunkt for direktiver om teknisk harmonisering skulle dække flere særskilte 
lovgivningsområder lige fra lægemidler til legetøj. Man vil få et fingerpeg om, hvor velvalgte de er, 
ved at se på, i hvilken udstrækning de anførte kontaktpunkter også anvendes i praksis. 
-4-
Det bør især nævnes, at Kommissionen i sin indsats vil overholde principperne om 
databeskyttelse i direktiv 95/46/EF7. Adgang til personlige oplysninger vil derfor på det strengeste 
blive begrænset til Kommissionens tjenestegrene og de dele af medlemsstaternes 
administrationer, som direkte beskæftiger sig med det pågældende samarbejde om håndhævelse. 
Kontaktpersonerne vil modtage udførlige oplysninger om dette og om de formål, til hvilke deres 
nærmere oplysninger skal tjene. De vil derfor blive underrettet på forhånd og anmodet om at give 
forhåndstilsagn om videregivelse af deres oplysninger til alle øvrige nærmere angivne organer. 
Kommissionen har kun modtaget få oplysninger om håndhævelsesstrukturer og -procedurer, selv 
om medlemsstaterne i Rådets resolution blev opfordret til at fremsende sådanne oplysninger. 
6. Med henblik på fremtiden kan medlemsstaterne også træffe andre foranstaltninger for at 
sikre, at det nuværende kontaktpunktsystem kan anvendes mere effektivt, f.eks. ved at oprette 
kontaktpunkter, der skal give privatpersoner og erhvervslivet (især små og mellemstore virk­
somheder) en kontaktflade til myndighederne i de enkelte medlemsstater, således at de kan gøre 
opmærksom på forhold, der hindrer fri bevægelighed eller frihandel. Som eksempel herpå kan 
man nævne den britiske Single Market Compliance Unit og det danske udvalg vedrørende 
handelshindringer. I Rådets resolution af 10. oktober 19948 foreslås sådanne kontaktpunkter 
oprettet for virksomheder, herunder navnlig små og mellemstore virksomheder, og i Rådets 
resolution af 21. november 19949 anmodes Kommissionen om at forelægge Rådet en rapport om 
resultaterne. Der er hidtil kun få medlemsstater, der har opfyldt denne politiske forpligtelse. 
Medlemsstaterne kan ikke anses for at gøre deres bedste for at fjerne hindringer for handelen og 
personers frie bevægelighed, så længe der ikke er oprettet sådanne kontaktpunkter, så problem­
erne på det indre marked kan løses med så lidt bureaukrati som muligt. 
- Program for drøftelser 
7. I 1992 og i begyndelsen af 1995 blev der gennemført drøftelser om samarbejde i forbindelse 
med håndhævelsen af reglerne inden for de atten lovgivningsområder, der anføres i bilaget til 
Rådets resolution af 16. juni 1994 (se bilaget til denne meddelelse), med undtagelse af tv- og 
radiospredningsvirksomhed. 
Der var fire mål med disse drøftelser: 
• at fastlægge behovet for gensidig bistand inden for hver enkel sektor eller hvert enkelt 
aktivitetsområde (informationsbehov og måden, hvorpå disse kunne dækkes) 
• at fastlægge, i hvilket omfang disse behov allerede var dækket 
• at opmuntre deltagerne i drøftelserne til om nødvendigt at etablere eller udvide et 
samarbejde om håndhævelse af reglerne 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse 
med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31. 
Rådets resolution af 10. oktober 1994 om fri udfoldelse for dynamikken og innovationspotentialet i små og mellemstore 
virksomheder, herunder håndværks- og mikrovirksomheder, i en konkurrencepræget økonomi, EFT nr. C 294 af 
22.10.1994, punkt III, sidste led, side 7. 
Rådets resolution af 21. november 1994 om styrkelse af fællesskabsindustriens konkurrenceevne, EFT nr. C 343 af 6. 12. 
1994, punkt III, punkt 4, side 4. 
at udarbejde lister over kontaktpunkter i medlemsstaterne i de tilfælde, hvor det ikke 
allerede var gjort. 
Samarbejdet inden for de enkelte sektorer om håndhævelsen af gældende regler undersøges 
nærmere i bilaget. 
8. Disse spørgsmål er blevet behandlet i forskellige udvalg og arbejdsgrupper på møder, 
som Kommissionen har organiseret, og hvori der har deltaget repræsentanter for de enkelte 
medlemsstaters administrationer med ansvar inden for det pågældende område. Det Rådgivende 
Koordineringsudvalg for det Indre Marked10 er løbende blevet orienteret om, hvilke fremskridt der 
er gjort, primært i forbindelse med spørgsmålet om kontaktpunkter. 
De ekspertudvalg eller andre organer, der er blevet konsulteret, kan opdeles i tre kategorier; 
• dem, der udelukkende skal sikre samarbejde om håndhævelse af reglerne (f.eks. Det 
Stående Udvalg for Administrativt Samarbejde inden for Området Indirekte Skatter) 
• dem, der har en regulerende eller rådgivende rolle, men som bruger en del af tiden på 
samarbejde om regelhåndhævelse (f.eks. Den stående Veterinærkomité) og 
• dem, som snarere beskæftiger sig med strategiske spørgsmål end håndhævelse, men 
som midlertidigt kan fungere som informationskanal mellem nationale håndhævelses-
myndigheder samt mellem nationale håndhævelsesmyndigheder og Kommissionen 
(f.eks. Det rådgivende Udvalg for offentlige Aftaler). 
Kommissionen ser gerne, at det samarbejde, der beskrives i bilaget, og som for enkelte områders 
vedkommende kun indirekte er forbundet med håndhævelse af reglerne på området, i større 
omfang koncentreres om håndhævelsesspørgsmål. 
Man har i drøftelserne viet elektroniske datanet særlig opmærksomhed som et kommunikations­
middel, der allerede anvendes inden for flere andre områder. De erfaringer, man har gjort med 
eksisterende net, bør indgå i fremtidige projekter. 
Det Rådgivende Koordineringsudvalg for det Indre Marked er løbende blevet informeret og er 
blevet hørt i forbindelse med udarbejdelsen af denne statusrapport. 
9. Rapporten behandler i bilaget desuden en række områder, som ikke nævnes i Rådets 
resolution af 16. juni 1994, nemlig socialpolitik, offentlig forvaltning og konkurrencepolitik, da disse 
områder bidrager til at sikre, at det indre marked kan fungere. Der er endelig tilføjet to afsnit om 
henholdsvis telematiske net mellem administrationer og KAROLUS-programmet11. 
10. Selv om behovene varierer alt afhængig af, hvilket af de pågældende EF-aktivitetsområder 
der er tale om, kan der fremsættes en række generelle bemærkninger til de hidtidige drøftelser. 
Det bør først og fremmest nævnes, at der er stor forskel på, i hvilken udtrækning der samarbejdes 
inden for de enkelte prioriterede EF-retlige områder. Disse områder kan groft opdeles i fire 
kategorier: 
1. Områder, hvor samarbejdet mellem administrationerne allerede er stærkt udviklet: 
herunder told, moms, veterinær- og plantesundhedskontrol, bankvirksomhed, 
forsikringsvirksomhed og værdipapirer (og desuden som ikke-prioriteret område 
social sikkerhed for vandrende arbejdstagere). 
10 Kommissionens beslutning 93/72/EØF af 23. december 1992 om nedsættelse af et rådgivende koordineringsudvalg for det 
indre marked, EFT L 26 af 3.2.1993, s. 18. 
11 Rådets beslutning 92/481 /EØF af 22. september 1992 om vedtagelse af en handlingsplan for udveksling mellem 
medlemsstaternes forvaltninger af nationale embedsmænd, der har til opgave at gennemføre de EF-forskrifter, som er 
nødvendige for virkeliggørelsen af det indre marked, EFT nr. L286 af 1.10.1992, s. 65. 
-6-
2. Områder, hvor der for nylig er indført nye samarbejdssystemer, og hvor det er 
nødvendigt at føre tilsyn hermed: 
herunder lægemidler, levnedsmidler og varer med dobbelt anvendelse. 
3. Områder, hvor der foregår et samarbejde, men i varierende grad: 
herunder skydevåben, kulturgoder, produktsikkerhed, retlig metrologi, transport 
og telekommunikation. 
4. Områder, hvor der efter Kommissionens opfattelse stadig er behov for at etablere et fast 
samarbejde mellem administrationerne om at håndhæve EF-lovgivningen: 
herunder nogle af direktiverne under "den nye metode" (specielt dem, der er trådt i 
kraft for ganske nylig), offentlige indkøb, direktivet om "fjernsyn uden grænser" og 
direktivet om databeskyttelse. 
11. Behovet for yderligere samarbejde varierer desuden fra område til område. Det spænder fra 
udveksling af bestemte numeriske oplysninger (som ved samarbejde vedrørende beskatning, told 
og statistik) til oplysninger, der skal gøre det muligt for andre at forstå procedurerne i forbindelse 
med markedsføring af varer og tjenesteydelser i andre medlemsstater. 
Inden for tekniske områder som lægemidler og terminaludstyr skal der udveksles oplysninger om 
afprøvningsmetoder og de pågældende varers og tjenesteydelsers karakteristika. 
Af andre behov, der regelmæssigt gives udtryk for, kan nævnes oversættelsen af oplysningerne, 
vejledning i fortolkningen af lovgivningen, udarbejdelse af procedureregler for udveksling af oplys­
ninger og frem for alt en koordineret uddannelse af de myndigheder, der skal håndhæve 
reglerne. 
På en række områder, f.eks. told, prækursorer og våben, er der dukket et andet behov op, nemlig 
for en afklaring af forholdet mellem foranstaltninger, der træffes i henhold til EF-traktaten, og 
foranstaltninger, der træffes inden for rammerne af regeringssamarbejdet i henhold til afsnit VI i 
EU-traktaten. 
12. Medlemsstaternes og Kommissionens embedsmænd var ivrige efter at få kontaktpunkterne 
inden for deres sektorer stillet til rådighed. De embedsmænd, der tog sig af forespørgsler fra 
erhvervslivet, havde brug for kontakter inden for andre sektorer for hurtigere at kunne løse 
problemer. Handelsministeriet i en medlemsstat måtte kontakte myndighederne i en anden 
medlemsstat gennem sin ambassade, f.eks. for at øl kunne markedsføres i den pågældende 
medlemsstat uden først at skulle underkastes nye undersøgelser. Dette problem kunne have 
været løst hurtigere, hvis der havde været en direkte kontakt til levnedsmiddelmyndighederne. 
13. Medlemmerne i de udvalg og grupper, der er blevet hørt, fandt generelt, at Kommissionen 
skulle forestå koordineringen og i mange tilfælde finansieringen af samarbejdet som i forbindelse 
med etableringen af elektroniske datanet. Undtagelserne herfra var banktilsynene, der sam­
arbejder under en række bilaterale aftaler, skattemyndighederne (indirekte beskatning), der 
samarbejder under direktiv 77/799/EØF og de bilaterale beskatningsaftaler, samt i en vis udstræk­
ning de myndigheder, der fører tilsyn på telekommunikationsområdet. 
14. Inden for sektorer, hvor samarbejdet enten var under opbygning eller allerede godt 
udbygget, var man generelt set klar over, at der var behov for fælles uddannelse af embeds­
mændene. De embedsmænd, der har gjort erfaringer med KAROLUS-programmet, har generelt 
set fundet udvekslinger meget nyttige, men fordele herved var ikke blevet udbredt nok. Det var 
ofte opfattelsen, at dem, der ville drage mest nytte af at udveksle erfaringer, ikke havde tid til at 
tage på udvidede ophold. Samtidig havde administrationen kun i begrænset omfang kapacitet til at 
fungere som vært. Disse faktorer kan have været skyld i, at man ikke nåede op på det ønskede 
antal udvekslinger. På grundlag af de erfaringer, man har gjort med andre programmer som f.eks. 
MATTHAEUS-programmet for toldembedsmænd, blev det foreslået at indføre kortvarige ud-
vekslingsbesøg samt fællesseminarer og lignende uddannelsesaktiviteter i en række sektorer ud 
over de konventionelle udvekslinger. 
IV - Forbedring af eksisterende ordninger 
15. På et så tidligt tidspunkt som nu kan der kun drages foreløbige konklusioner. Man er 
imidlertid nødt til at træffe yderligere foranstaltninger for at sikre sig, at EF-lovgivningen også 
håndhæves ens overalt i EF. Kommissionen foreslår frem for alt følgende tiltag: 
Kontaktpunkter 
• Medlemsstaterne bør så hurtigt som muligt meddele Kommissionen kontaktpunkter for alle 
de atten områder, der er anført i bilaget til resolutionen af 16. juni 1994. 
• Medlemsstaterne bør desuden fremsende tilstrækkelige oplysninger om deres hånd­
hævelsesstrukturer og -procedurer. 
• Medlemsstaterne bør sikre, at listen over kontaktpunkter ajourføres, og meddele Kommis­
sionen eventuelle ændringer. 
• Kommissionen vil undersøge, hvilke muligheder der er for at anvende online- udgaver af 
disse lister. 
• Kommissionen vil i 1996 i øget omfang følge disse kontaktpunkters arbejde for at finde frem 
til, hvor hyppigt de kommunikerer med hinanden, hvor nyttige resultaterne af samarbejdet 
har været, og hvordan samarbejdet eventuelt kan forbedres. Derefter vil Kommissionen rap­
portere til Det Rådgivende Koordineringsudvalg for det Indre Marked. 
• Medlemsstaterne bør så hurtigt som muligt føre Rådets resolution af 10. oktober 1994 ud i 
livet ved at oprette kontaktpunkter for offentligheden, især for små og mellemstore virksom­
heder, for at det nuværende system af kontaktpunkter mellem administrationerne kan give 
fuldt udbytte. 
Øget mulighed for fælles uddannelse 
• Kommissionen vil undersøge, hvilke muligheder der er for at ændre KAROLUS-programmet, 
primært med henblik på at indføre bestemte uddannelsesmøder af samme karakter som de 
nuværende seminarer under MATTHAEUS-programmet som sådan og MATTHAEUS-
programmet for embedsmænd i afgiftadministrationerne (MATTHAEUS-tax). Hovedvægten 
skulle lægges på fælles uddannelse1 af forskellige medlemsstaters embedsmænd samt 
større fleksibilitet i udvekslingerne. 
• Kommissionen og medlemsstaterne bør som supplement til udvekslinger og uddannel­
sesmøder fremme kortvarige gensidige fællesbesøg eller fællesinspektioner som dem, der 
nu gennemføres på GLP- og fødevareområdet, da disse skal skabe det EF-perspektiv, der 
skal hjælpe embedsmændene med at håndhæve reglerne på samme måde. 
Grundlag for samarbejdet 
• Inden udgangen af 1996 vil Kommissionen endelig - i de tilfælde, hvor det vil være 
hensigtsmæssigt - i samarbejde med medlemsstaterne forsøge at udarbejde grundregler for 
samarbejdet om håndhævelse af regler inden for de enkelte sektorer eller områder. Disse 
-8-
grundregler skal f.eks. behandle spørgsmålet om, hvilken type oplysninger der mere præcist 
skal udveksles, og på hvilket trin i håndhævelsesprocessen det skal ske. Det er kun sådanne 
"skræddersyede" løsninger, som respekterer de enkelte sektorers særlige karakteristika, der 
kan skabe den nødvendige tillid mellem administrationerne. Især synes det nødvendigt for 
direktiverne "efter den nye metode", at der opstilles spilleregler, som alle involverede parter 
skal følge. Hvis det på specifikke områder viser sig umuligt på anden måde at opnå en 
tilfredsstillende håndhævelse af reglerne, f.eks. efter traktatens artikel 5, vil Kommissionen 
overveje at fremsætte forslag til forskrifter, der påbyder sådanne regler for administrativt 
samarbejde. 
Kommissionen opfordrer Rådet og Europa-Parlamentet til at tage ovennævnte henstillinger ad 
notam. 
-9 
Bilag 
Samarbejde om håndhævelse af reglerne på bestemte 
områder inden for lovgivningen om det indre marked 
Indhold 
Del I Prioriterede områder anført i Rådets resolution af 16. juni 1994 
1. Teknisk harmonisering: direktiver om fjernelse af handelshindringer 10 
2. Offentlige indkøb 17 
3. Skydevåben 19 
4. Varer med dobbelt anvendelse 20 
5. Direktiv om produktsikkerhed i almindelighed 21 
6. Telekommunikation 22 
7. Levnedsmidler, dyre- og plantesundhed, veterinærmedicin 24 
8. Indberetning af tekniske forskrifter 29 
9. Told 30 
10. Beskatning 32 
11. Narkotikaprækursorer 34 
12. Kulturgoder 36 
13. Fri etableringsret 38 
14. Selskabsret 39 
15. Forsikrings- og bankvirksomhed, værdipapirer 41 
16. Intellektuel ejendomsret 45 
17. Radio- og tv-spredningsvirksomhed 46 
18. Transport 47 
Del II Andre områder 
19. Socialpolitik 48 
20. Offentlig forvaltning 50 
21. Konkurrence 51 
22. Telematiske net mellem administrationer (TNA/IDA) 53 
23. Udvekslingsprogrammet KAROLUS 55 
Beskrivelsen af samarbejdet inden for de enkelte lovgivningsområder er opdelt i indtil fem afsnit: 
I. Indledning 
II. Samarbejdsformer 
III. Behov 
IV. Hindringer 
V. Næste skridt 
10 
Del I 
Prioriterede områder fastlagt i Rådets resolution af 16. juni 1994 
1. Teknisk harmonisering: direktiver om fjernelse af handelshindringer 
Dette område er opdelt i følgende underområder: 
A - Den nye metode: Legetøj, Maskiner, Personlige værnemidler, Elektromagnetisk kompatibilitet, 
Lavspændingsudstyr, Gasapparater, Trykbeholdere, Medicinske anordninger, Metrologi og 
Eksplosivstoffer 
B - Lægemidler 
C - God laboratoriepraksis 
Overensstemmelsesprøvning og tilsynsføring i relation til disse direktiver er et af de områder, 
KAROLUS-programmet om udveksling af nationale embedsmænd tager sigte på. For nærmere 
oplysninger, se afsnit 23 om KAROLUS-programmet. 
1 A — Den nye metode: Legetøj, Maskiner, Personlige værnemidler, Elektro­
magnetisk kompatibilitet, Lavspændingsudstyr, Gasapparater, Trykbe­
holdere, Medicinske anordninger, Metrologi og Eksplosivstoffer 
I - Indledning 
Anvendelsen af disse direktiver er først nu ved at blive obligatorisk. De er endvidere blevet ændret 
ved direktiv 93/68/EØF12, der stiller krav om EF-mærkning af de forskellige omfattede produkter 
og trådte i kraft den 1. januar 1995. Der er indført en overgangsperiode frem til den 1. januar 1997, 
hvorefter denne mærkning vil blive obligatorisk inden for de enkelte sektorer (som det for 
øjeblikket er tilfældet med legetøj). Samarbejdet om håndhævelsen er derfor først nu ved at blive 
udviklet. 
II - Samarbejdsformer 
• Legetøjsdirektivet13: i anvendelse siden 1.1.1990. 
Kontakten mellem Kommissionen og medlemsstaterne finder hovedsageligt sted med de 
national kontrolmyndigheder, når der anmeldes beskyttelsesforanstaltninger forud for al 
videremeddelelse af sådanne til samtlige medlemsstater. Det drejer sig om punktvise og 
almindeligvis bilaterale samråd. Kommissionen har for at supplere sine oplysninger om 
direktivets anvendelse i hvert enkelt land og for at give lejlighed til en udveksling af syns­
punkter om en række fortolknings- og anvendelsesspørgsmål, tilrettelagt bilaterale møder 
med en række nationale kontrolmyndigheder og i 1995 et enkelt møde mellem 
medlemsstaternes nationale kontrolmyndigheder. Det fremgik af drøftelserne, at de natio-
12 EFT L 220 af 31.8.1993, s. 1. 
13 Rådets direktiv 88/378/E0F af 3. maj 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om sikkerhedskrav 
til legetøj, EFT L 187 af 16.07.1988 s. 1. 
-11 -
nåle myndigheder og de anmeldte organer har et øjeblikkeligt behov for at udveksle 
oplysninger. 
Maskindirektivet14: i anvendelse siden 1.1.1993, obligatorisk siden 1.1.1995 
(sikkerhedsudstyr og løfte- og hejsemateriel15: 1.1.1997): 
Der er drøftelser i gang om, hvilken type oplysninger der skal udveksles, og hvilke midler der 
skal benyttes i udvekslingen (der arbejdes med at udvikle former, der er tilpasset de væsent­
lige krav i direktivet). 
Det udvalg, der blev nedsat ved direktivet, arbejder på nogle fælles fortolkninger og er nået 
til enighed om en række konkrete spørgsmål, f.eks. hvilke dele af tekniske filer der skal 
indgives og hvornår, og præcisering af, hvilke typer maskiner der ikke skal være omfattet af 
direktivet. 
Direktivet om personlige værnemidler16 (i anvendelse siden 1.7.1992, obligatorisk siden 
1.7.1995): 
Det hidtidige arbejde har primært været koncentreret om fortolkningsproblemer og 
spørgsmål vedrørende certificering. 
Direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet17 (i anvendelse siden 1.1.1992, obligatorisk pr. 
1.1.1996) og lavspændingdirektivet18 (i anvendelse siden 21.8.1994, i DK siden 21.12.1979). 
Lavspændingsdirektivet er nu fuldt ud et direktiv efter den nye metode som følge af Rådets 
afgørelser om modulerne for de forskellige faser i procedurerne for overensstemmelses­
vurdering19 og direktiv 93/68/EØF om EF-varemærkning12. Elektromagnetisk kompatibilitet 
er det eneste område, hvor medlemsstaterne skal meddele Kommissionen de kompetente 
myndigheder for gennemførelsen af et direktiv efter den nye metode. 
For lavspændingsdirektivet og for direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet har der været 
afholdt drøftelser henholdsvis to og tre gange om behovet for informationsudveksling og om, 
hvilke oplysninger der i givet fald skal udveksles. Der er afholdt møder mellem de ansvarlige 
nationale embedsmænd, hvor de forskellige medlemsstaters håndhævelsessystem blev 
behandlet, og ligesom drøftelser om samarbejdets form er påbegyndt. Især følgende emner 
er blevet drøftes: 
(a) liste over kontaktpunkter med ansvar for såvel direktivernes gennemførelse som 
overvågningen af markedet, 
(b) indhold og form af de oplysninger, der skal udveksles mellem myndighederne, og 
(c) midler til udbygning af kontakterne: fax, IDA-netværk osv. 
Gasapparater20 og trykbeholdere21: i anvendelse henholdsvis fra den 1.1.1992 og den 
1.1.1990, obligatorisk henholdsvis fra den 1.1.1996 og den 1.7.1992. Der arbejdes for 
14 Rådets direktiv 89/392/EØF af 14. juni 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om maskiner, EFT 
L 183 af 29.6.1989, s. 9. 
15 Rådets direktiv 91/368/EØF af 20. juni 1991 og Rådets direktiv 93/44/EØF af 14. juni 1993 om ændring af direktiv 
89/392/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om maskiner, EFT L 198 af 22.7.1991, s. 16, og 
EFT L 175 af 19.7.1993, s. 12. 
16 Rådets direktiv 89/686/EØF af 21. december 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om 
personlige værnemidler, EFT L 399 af 30.12.1989, s. 18. 
17 Rådets direktiv 89/336/EØF af 3. maj 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om 
elektromagnetisk kompatibilitet, EFT L 139 af 23.5.1989, s. 19. 
18 Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel 
bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, EFT L 77 af 26.3.1973, s. 29. 
19 Rådets afgørelse 90/683/EØF af 13. december 1990 om modulerne for de forskellige faser i procedurerne for 
overensstemmelsesvurdering med henblik på anvendelse i direktiverne om teknisk harmonisering, EFT L 380 af 
31.12.1990, s. 13, senest ændret ved afgørelse 93/465/EØF af 22. juli 1993, EFT L 220 af 30.8.1993, s. 23. 
20 Rådets direktiv 90/396/EØF af 29. juni om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om gasapparater, EFT L 196 af 
26.7.1990, s. 15. 
- 12-
øjeblikket med fortolkningen. Der er ved at blive udarbejdet vejledninger for industrien og 
lovgiverne, og der er blevet udgivet en vejledning for gassektoren, der bl.a. indeholder en 
liste over præmarkedsmæssige kontaktpunkter. 
• Medicinske anordninger: i anvendelse: aktive, implantable medicinske anordninger22 fra den 
1.1.1993; medicinske anordninger23: fra den 1.1.1995; obligatorisk henholdsvis fra den 
1.1.1995 og den 14.6.1998 (i visse tilfælde den 1.7.2004). Den 28. marts 1995 forelagde 
Kommissionen i forbindelse med mødet mellem de kompetente myndigheder og 
medlemsstaternes eksperter et dokument i udkastform og en formular til et informations­
udvekslingssystem under et hurtigt advarselssystem for medlemsstaterne til kommentar. 
• Retlig metrologi: direktiv 90/384/EØF24 har været i anvendelse fra den 1.1.1993 og har 
været obligatorisk fra den 1.1.1995. Der er ved at blive udført en gennemførlig­
hedsundersøgelse af en database, der skal give mulighed for informationsudveksling mellem 
godkendte organer og de tilsynsførende myndigheder. 
• Eksplosivstoffer25 (i anvendelse fra den 1.1.1995, obligatorisk fra den 1.1.2003): der kræves 
samarbejde om håndhævelse af den del af direktivet, der omhandler overførsel af 
eksplosivstoffer. I sådanne tilfælde kræves de forskellige kompetente myndigheders 
godkendelse. Samarbejdet finder sted inden for rammerne af udvalget og også fra sag til 
sag-basis. 
Inden for disse områder under den nye metode har der hidtil kun været indhøstet begrænsede 
erfaringer. Der har dog fundet en række udvekslinger af embedsmænd sted under KAROLUS-
programmet, og flere er planlagt til at finde sted i 1996. 
Bortset fra et EF-seminar om personlige værnemidler og ét om maskiner hidrører den disponible 
viden primært fra seminarer arrangeret af de enkelte medlemsstater, kontakter gennem deltagelse 
i udvalgsmøder og bilaterale udvekslinger under besøg og/eller missioner. 
III - Behov 
Behovet for en ensartet fortolkning af de udtryk, der benyttes i disse direktiver, tilgodeses gennem 
udarbejdelse af vejledninger. 
Der blev i 1993 udsendt vejledninger om maskindirektivet og direktivet om elektromagnetisk 
kompatibilitet samt i februar 1995 en vejledning om direktivet om gasapparater. Informations­
pakker med retningslinjer for trykbeholdere og medicinske anordninger udsendes endvidere efter 
anmodning. 
Kommissionen vil i samråd med de nationale myndigheder udarbejde en vejledning om 
gennemførelse af legetøjsdirektivet. Vejledningen vil indeholde en oversigt over de definitions­
mæssige begrænsninger vedrørende legetøj på grundlag af direktivets definitioner, former for 
overensstemmelsesprøvninger, der kan anvendes for en række legetøjs vedkommende, og 
spørgsmål i forbindelse med fortolkning af overensstemmelsesprøvninger. 
21 Rådets direktiv 87/404/EØF af 25. juni 1987 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om simple trykbeholdere, 
EFT L 220 af 8.8.1987, ændret ved direktiv 90/488/EØF, EFT L 270 af 2.10.1990, s. 48. 
22 Rådets direktiv 90/385/EØF af 20. juni 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aktive, 
implantable medicinske anordninger, EFT L 189 af 20.7.1990, s. 17. 
23 Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinske anordninger, EFT L 169 af 12.7.1993, s. 1. 
24 Rådets direktiv 90/384/EØF af 20. juni 1990 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning vedrørende ikke-
automatiske vægte, EFT L 189 af 20.7.1990, s. 1. 
25 Rådets direktiv 93/15/EØF af 5. april 1993 om harmonisering af bestemmelserne om markedsføring af og kontrol med 
eksplosivstoffer til civil brug, EFT L 121 af 15.5.1993, s. 20. 
-13-
Disse aktiviteter tager hensyn til resultatet af den løbende koordination med og mellem de 
godkendte organer inden for de enkelte områder. Det skal dog bemærkes, at fortolkning af 
forskrifterne i sidste ende sorterer under Domstolen. 
Behovene for forbedringer er ikke grundlæggende nye; der henvises i denne forbindelse til 
konklusionerne om administrativt samarbejde i "Det indre marked 1994"26. 
IV - Hindringer 
Der er ikke foretaget nogen systematisk opgørelse over de konkrete vanskeligheder eller over 
mangelen på ressourcer eller kommunikationsinfrastruktur. Eksperter i Kommissionens 
arbejdsgrupper udgør ikke nødvendigvis kontaktpunkter og arbejder ikke nødvendigvis i de 
relevante ministerier, der varetager håndhævelsesopgaven på nationalt plan. Indsatsen har hidtil 
været koncentreret om at udbygge de bilaterale og multilaterale kontakter på det personlige plan, 
hvilket senere vil sætte de implicerede administrationer i stand til at vurdere, hvilke tekniske 
faciliteter der er de rette at etablere. 
At der i visse kredse hersker tvivl om, hvorvidt alle medlemsstater reelt gennemfører 
fællesskabsreglerne, og hvorvidt der er en fælles vilje til at øge samarbejdet, er udtryk for, at det 
fortsat er nødvendigt at fastlægge "spilleregler", og at sådanne må anvendes af alle medlems­
stater. 
1 B— Lægemidler 
I - Indledning 
EF's lovgivning om lægemidler har gennem de seneste tredive år gradvis dækket alle industrielt 
fremstillede medicinalprodukter, til såvel mennesker som dyr. Der gælder særlige regler for 
særlige lægemidler, herunder vacciner, blodprodukter og radioaktive lægemidler, med harmoni­
serede kvalitets-, sikkerheds- og effektivitetskrav. 
I juni 1993 vedtog Rådet tre direktiver27 og en forordning28 , som sammen danner retsgrundlaget 
for det nye europæiske system for godkendelse af lægemidler. Systemet trådte i kraft i 1995, da 
Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering åbnede dørene i London. 
Der findes nu to forskellige godkendelsesprocedurer: 
• en centraliseret procedure, der munder ud i en enkelt godkendelse til markedsføring i hele 
EU. Proceduren er obligatorisk for lægemidler, der er bioteknologisk fremstillet, og kan på 
producenternes anmodning udstedes for andre nyskabende produkter. 
• en decentraliseret procedure, der bygger på gensidig anerkendelse af nationale 
godkendelser. Formålet med denne procedure er at tillade udvidelse af en markeds­
føringsgodkendelse udstedt i en medlemsstat til en eller flere andre medlemsstater gennem 
26 KOM(95) 238 endelig udg. af 15. juni 1995, nr. 123. 
27 Rådets direktiv 93/39/EØF af 14. juni 1993 om ændring af direktiv 65/65/EØF, 75/318/E0F og 75/319/E0F om 
lægemidler, Rådets direktiv 93/40/EØF af 14. juni 1993 om ændring af direktiv 81/851/EØF og 81/852/EØF om indbyrdes 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om veterinærlægemidler samt Rådets direktiv 93/41/EØF af 14. juni 1993 om 
ophævelse af direktiv 87/22/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes foranstaltninger vedrørende 
markedsføring af højteknologiske lægemidler, især lægemidler fremstillet ved bioteknologiske metoder, EFT L 214 af 
24.8.1993, s. 22, 31 og 40. 
28 Rådets forordning (EØF) nr. 2309/93 af 22. juli 1993 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og 
overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for 
lægemiddelvurdering, EFT L 214 af 24.8.1993, s. 1. 
-14-
anerkendelse af den oprindelige godkendelse. Anerkendes den nationale godkendelse ikke 
af de øvrige medlemsstater, og viser det sig umuligt at nå til en løsning på nogen anden vis 
direkte mellem de implicerede medlemsstater, forelægges tvisten til en bindende EF-
afgørelse. 
II - Samarbejdsformer 
Der er siden 1975 nedsat flere udvalg og arbejdsgrupper for at drøfte de forskellige spørgsmål i 
forbindelse med harmonisering, administrativt samarbejde, varslingssystemer og rådgivning af 
Kommissionen på lægemiddelområdet. 
• Lægemiddeludvalget blev nedsat ved Rådets afgørelse 75/320/EØF for at undersøge alle 
former for spørgsmål i forbindelse med udarbejdelse og gennemførelse af læge­
middelforskrifter. Udvalget består af højtstående repræsentanter for medlemsstaternes 
administrationer med særlig viden inden for sundhedsspørgsmål. Spørgsmål vedrørende 
EF's lægemiddelforskrifters fortolkning og håndhævelse undersøges sammen med dette 
udvalg. 
• To videnskabelige udvalg, nemlig Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter og Udvalget 
for Veterinærlægemidler, blev nedsat ved Rådets direktiver 75/319/EØF og 81/851/EØF 
for at lette vedtagelsen af fælles holdninger om markedsføringsgodkendelser af lægemidler. 
Begge udvalg og de forskellige arbejdsgrupper under udvalgene har spillet en central rolle i 
oprettelsen af Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering. Hvert udvalg har to 
medlemmer fra hver enkelt medlemsstat og begge bistås af en europæisk liste på 1 600 
eksperter. 
Lægemiddelagenturet blev oprettet for at formidle koordinering af og samarbejde om nationale 
videnskabelige ressourcer, både menneskelige, intellektuelle og materielle. Agenturets rolle er at 
fungere som katalysator for ressourceallokeringen, især gennem oprettelse af net af europæiske 
ressourcer af nationale oprindelse. De nationale kompetente myndigheder skal fortsat være det 
centrale element i det nye europæiske registreringssystem. De vil også fremover udføre deres 
traditionelle opgaver som kontrol med lægemiddelproducenterne og lægemiddelovervågning på 
vegne af EU. 
Der oprettes for øjeblikket et telematisk netværk mellem Europa-Kommissionen, 
Lægemiddelagenturet og de nationale myndigheder. Formålet er at sikre hurtig og sikker 
overførsel af data, som f.eks. vurderingsrapporter og varslinger i forbindelse med lægemiddel­
overvågningen. 
Med hensyn til industriel fremstilling af lægemidler er der siden 1975 indført et system af 
nationale godkendelses- og overvågningsordninger med udgangspunkt i princippet om reel 
gensidig anerkendelse med velegnede procedurer til administrativt samarbejde om kontrol­
spørgsmål, herunder et varslingssystem om kvalitetsmangler. 
Med hensyn til lægemiddelkontrol fortsætter harmoniseringen af god fremstillingspraksis inden 
for rammerne af den arbejdsgruppe, som Kommissionen har nedsat vedrørende inspektion og 
kontrol af lægemidler. 
Embedsmænd inden for lægemiddelkontrolområdet har deltaget i udvekslinger mellem de 
nationale forvaltninger under KAROLUS-programmet (se afsnit 23 nedenfor). 
- 15-
III-Behov 
At skabe et velfungerende nyt europæisk system for lægemidler kan kun lykkes, hvis 
medlemsstaterne engagerer sig og stiller de mest udmærkede videnskabelige eksperter til 
rådighed for systemet. 
Der er også behov for at udbrede kendskabet til andre nationale systemer til en større kreds end 
de embedsmænd, der deltager i udvalg og arbejdsgrupper. Intet andet EF-program end 
KAROLUS-programmet giver mulighed for at videreuddanne de embedsmænd, der har 
problemerne tættest inde på livet, og de nationale ressourcer er knappe. 
Der er behov for, at de, der er ansvarlige for godkendelser (som generelt også er dem, der er 
ansvarlige for tilsynsføringen), får nærmere oplysninger om de tekniske kriterier og de 
administrative procedurer for national godkendelse. Der skal være gensidig tillid til, at disse proce­
durer anvendes effektivt i praksis. 
IV - Næste skridt 
Arbejdsgruppen vedrørende inspektion og kontrol af lægemidler har foreslået, at udvekslingerne af 
to måneders varighed under Karolus-programmet skulle suppleres med workshops, seminarer og 
lignende for at øge det gensidige kendskab til behandlingen af ansøgninger og tilsynsføring af 
samme slags som dem, der benyttes under KAROLUS-programmet. Arbejdsgruppen har 
gentagne gange foreslået, at KAROLUS-programmet kunne benyttes til at opbygge gensidig tillid 
gennem fælles inspektioner og videreuddannelsesseminarer, og at varigheden af udvekslingerne 
skulle tilpasses til et tidsrum, der efter dens opfattelse bedre modsvarer de faktiske behov på dette 
område (f.eks. 1-2 uger i stedet for 2 måneder). 
1 C — God laboratoriepraksis (GLP) 
I - Indledning 
Laboratorieforsøg er nødvendige, inden industrikemikalier, plantebeskyttelsesmidler, levneds­
midler, foderstoffer, kosmetik og lægemidler bringes på markedet, og EF-lovgivningen fastsætter 
regler for god laboratoriepraksis på disse områder29. 
Formålet er at sikre gensidig anerkendelse af resultaterne af forsøg og at undgå at gentage 
forsøg, således at der banes vej for en fri udveksling af disse produkter til lavere markeds-
føringsudgifter. 
Hvis den internationalt aftalte GLP-standard er overholdt, skulle dette være en garanti for, at for­
søgsdata accepteres af myndighederne i alle medlemsstaterne. 
II - Samarbejdsformer 
Der afholdes uformelle møder med de nationale tilsynsmyndigheder, der arrangeres workshops for 
at udbrede kendskabet til de andre medlemsstaters ordninger, og databaser om inspektioner, de 
29 F.eks. Rådets direktiv 87/18/EØF af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af lovgivning om anvendelsen af 
principper for god laboratoriepraksis og om kontrol med deres anvendelse ved forsøg med kemiske stoffer, EFT L 15 af 
17.1.1987, s. 29, Rådets direktiv 88/320/EØF af 9. juni 1988 om inspektion og verifikation af god laboratoriepraksis (GLP), 
EFT L 145 af 11.6.1988, s. 35, og Rådets afgørelse 89/569/EØF af 28. juli 1989 om Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskabs accept af en OECD-besiutning-rekommandation om overholdelse af principperne for god laboratoriepraksis, 
EFT L 315 af 28.10.1989, s. 1. 
-16-
administrative infrastrukturer og den nationale lovgivning ajourføres hvert år af Kommissionen og 
distribueres i papirform. Der finder ligeledes en informationsudveksling sted i OECD-regi. 
Det seneste initiativ er indførelsen af en ordning med fælles besøg ("mutual joint visits" (MJV)). 
Dette initiativ er en frivillig ordning bestående af en række uformelle besøg af højst en uges 
varighed af et team af tre observatører. Disse skal være inspektører fra de nationale GLP-
tilsynsmyndigheder i andre medlemsstater. Kommissionen koordinerer besøgene, men deltager 
ikke fysisk i dem. 
Formålet hermed er ikke at kritisere medlemsstater, hvis det konstateres, at GLP-standarderne 
ikke overholdes, men at hjælpe dem med at benytte den samme fremgangsmåde som de øvrige 
medlemsstater. Resultatet er åbenhed og gennemsigtighed, hvilket fremmer gensidig forståelse og 
større tillid. 
III - Behov 
En vis mangel på gensidig tillid til tilsynsordningerne står tilbage at overvinde. Medlemsstaternes 
GLP-inspektorater er fuldt bevidst om, at informationsudveksling er hovedhjørnestenen i opbyg­
ningen af gensidig tillid. 
Der kan peges på to primære områder for informationsudveksling: 
(a) om anvendelsen og fortolkningen af gældende retsakter, hvilket sker på møder, i workshops, 
via databaser og inden for OECD og primært tager sigte på at løse problemerne i forbindelse 
med reelle eller formodede forskelle i anvendelsen og fortolkningen af gældende retsakter, 
og 
(b) om tilsynet med overholdelsen. MJV-programmet giver delegationerne mulighed for at 
sammenligne, hvordan de nationale ordninger reelt fungerer. Dette er en vidtgående form for 
informationsudveksling samt en metode til at undgå for stor formalisme. 
IV - Hindringer 
Der ventes ingen større hindringer, så længe ordningen fungerer på frivillig og forholdsvis uformel 
basis. 
17-
2. Offentlige indkøb 
I - Samarbejdsformer 
Det administrative samarbejde med medlemsstaterne antager allerede på nuværende tidspunkt to 
former: 
• afholdelse af møder i et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for de forvalt­
ningsgrene, der er ansvarlige for offentlige indkøb, og som har til opgave at behandle forslag 
til ændring af gældende direktiver, spørgsmål vedrørende fortolkningen af disse direktiver 
samt problemer i forbindelse med anvendelsen af direktiverne og ethvert andet spørgsmål i 
relation til gennemførelsen af fællesskabsretten om offentlige indkøb. Det findes ligeledes et 
Rådgivende Udvalg til Fremme af Adgangen til Deltagelse i Offentlige Kontrakter, der består 
af uafhængige eksperter med almindelig anerkendt erhvervserfaring og kompetence inden 
for offentlige indkøb på EF-plan, og som har til opgave at yde støtte til overvejelserne om 
forskellige interessante problemer i forbindelse med offentlige indkøb 
• afholdelse af pakkemøder med de enkelte medlemsstater for sammen med de forskellige 
nationale forvaltningsgrene eller kompetente myndigheder at behandle tvister, der bringes til 
Kommissionens kendskab, enten i form af klager eller som led i normale procedurer. 
Der arrangeres under KAROLUS-programmet et stort antal udvekslinger mellem embedsmænd 
fra medlemsstaterne med henblik på at studere aspekter af den førte politik og gængs praksis 
inden for offentlige indkøb. 66 udvekslinger var blevet godkendt ved midten af november 1995, 
hvoraf 42 var afsluttet. 
II - Behov 
Direktiverne30 stiller krav om, at de specifikke oplysninger i udbudsbekendtgørelser, ordre-
tildelingsbekendtgørelser, vejledende periodiske bekendtgørelser og bekendtgørelser om brug af 
et kvalifikationssystem skal trykkes og offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Der har siden 1986 været on lineadgang til mulighederne for deltagelse i udbudsforretninger via 
TED-databasen (Tenders Electronic Daily). Der offentliggøres for øjeblikket mere end 500 
bekendtgørelser hver eneste dag. 
Ifølge direktiverne skal medlemsstaterne regelmæssigt fremsende statistiske rapporter om de af 
ordregiverne indgåede kontrakter. Kommissionen søger at fremme, at der udvikles de teknologier 
og tjenester, der er nødvendige for informationsstyring og elektronisk tilbudsgivning. 
I henhold til direktivet om klagemuligheder31 skal Kommissionen samt de øvrige medlemsstater 
have besked om, hvordan klager behandles på nationalt plan, så der skabes tillid til, at virk­
somhederne behandles ens, men på nuværende tidspunkt er samtlige medlemsstater tilbage­
holdende med at give disse oplysninger. 
De to rådgivende udvalg inden for offentlige indkøb behandler begge fortolkningsspørgsmål. Hvis 
der blev vedtaget fortolkende dokumenter godkendt af disse udvalg, ville dette kunne medvirke til 
at nå frem til fælles fortolkninger af gældende retsakter. 
30 Som f.eks. direktiverne 93/36, 93/37 og 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved henholdsvis offentlige indkøb, 
offentlige bygge- og anlægskontrakter samt offentlige tjenesteydelsesaftaler, EFT L 199 af 9.8.1993, s. 1 og 54 og EFT L 
209 af 24.7.1992, s. 1. 
31 Direktiv 89/665/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af 
klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, EFT L 395 af 
30.12.1989, s. 33. 
18 
III - Næste skridt 
Kommissionen er i færd med at overveje muligheden af at udarbejde forslag til et fælles 
uddannelsesprogram (gennemføres af Kommissionen, medlemsstaterne og erhvervslivet) med det 
formål at formidle viden om ordningen vedrørende offentlige indkøb til alle, der har berøring med 
dette område. Kommissionen håber, at Rådet i givet fald hurtigt vil tage skridt til at godkende 
sådanne forslag. 
Udviklingen af informationsteknologier kan medføre store fordele inden for offentlige indkøb. 
Gennemsigtighed inden for offentlige indkøb er nemlig en nøglefaktor i forbindelse med at sikre, at 
indkøbsprocedureme giver det bedst mulige cost/benefit-forhold. Kommissionen har igangsat 
pilotfasen af et projekt med betegnelsen SIMAP (informationssystem om offentlige indkøb). 
Projektet tager sigte på at tilvejebringe elektronisk indsamling af oplysninger om EF-ordregivernes 
indkøb for derefter at viderebringe disse oplysninger på samme måde til potentielle leverandører. 
For at et sådant projekt skal kunne realiseres effektivt, er det nødvendigt, at alle implicerede 
parter, herunder naturligvis medlemsstaterne, deltager aktivt. 
Med henblik på at kontrollere, at reglerne om offentlige indkøb overholdes i forbindelse med 
projekter finansieret af EF's fonde, har der endvidere siden 1988 været en opgavefordeling mellem 
Kommissionen og medlemsstaterne baseret på subsidiaritetsprincippet. Som led heri skal 
medlemsstaterne kontrollere, om projekterne gennemføres i overensstemmelse med reglerne om 
offentlige indkøb. Desværre råder størsteparten af medlemsstaterne ikke over de fornødne midler 
til at gennemføre denne kontrol. For at udbygge denne kontrol har Kommissionen overvejet at 
foreslå medlemsstaterne, at der oprettes uafhængige nationale myndigheder, som skal have til 
opgave at kontrollere, at reglerne om offentlige indkøb overholdes i forbindelse med projekter 
finansieret af EF's fonde. Det skulle overlades til medlemsstaterne at afgøre, hvorledes disse 
myndigheder skulle fungere, forudsat at det garanteres, at de ville blive uafhængige i forhold til 
ordregiverne, og at de råder over effektive muligheder for indgriben. Hvis der oprettes sådanne 
myndigheder, er det selvfølgelig nødvendigt at tilrettelægge et samarbejde mellem disse indbyrdes 
og i forhold til Kommissionen. 
Et yderligere initiativ kunne være, at centraladministrationen i medlemsstaterne og (de primært 
lokale og regionale) ordregivere kunne benytte disse uafhængige organer til at håndhæve reglerne 
om alle de offentlige indkøb, EF-reglerne finder anvendelse på. 
Kommissionen henstiller, at dette spørgsmål drøftes med medlemsstaterne. 
-19 
3. Skydevåben 
I - Indledning 
Rådets direktiv 91/477/EØF af 18. juni 1991 om erhvervelse og besiddelse af våben32 er en 
meget vigtig ledsageforanstaltning til afskaffelsen af kontrollen med varer ved de indre grænser. 
Direktivet harmoniserer et antal aspekter af medlemsstaternes lovgivning om skydevåben og 
fastsætter de krav, der skal opfyldes, for at våben kan cirkulere inden for EF. 
II - Samarbejdsformer 
Direktivet fastsætter, at medlemsstaterne skal udveksle oplysninger om overførsler af 
skydevåben og om ikke-bosiddendes erhvervelse og besiddelse af skydevåben. 
Det fastsættes, at medlemsstaterne senest den 1. januar 1993 skal have oprettet et 
informationsnet med henblik på opfyldelse af denne informationspligt. De skal give de øvrige 
medlemsstater og Kommissionen meddelelse om, hvilke nationale myndigheder der får til opgave 
at modtage og videregive de her omhandlede oplysninger. 
Informationsnettet er blevet oprettet gradvis. 
III - Behov 
En række medlemsstater har udtrykt beklagelse over, at der ikke findes en struktur (f.eks. et 
udvalg), hvorigennem repræsentanter for de nationale administrationer med jævne mellemrum 
kan mødes til multilaterale kontrakter og drøfte de praktiske problemer, anvendelsen af direktivet 
giver anledning til. 
IV - Hindringer 
Direktivet var i november 1995 ikke gennemført i den nationale lovgivning i Østrig, Finland og 
Sverige. 
32 EFT L 256 af 13.9.1991, s. 51. 
-20 
Varer med dobbelt anvendelse 
I - Indledning 
Ordningen for kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse hviler på to hovedpiller: 
Rådets afgørelse 94/942/FUSP om en fælles aktion vedtaget af Rådet på grundlag af artikel J.3 i 
traktaten om Den Europæiske Union og Rådets forordning (EF) nr. 3381/94 af 19. december 1994 
om en fællesskabsordning for kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse33. 
Ordningen gælder fra den 1. juli 1995. 
Forordningen fremhæver behovet for administrativt samarbejde. Der er udarbejdet en liste over 
kontrakter, og de nationale tilladelsesformularer er baseret på en fælles formularmodel. 
II - Samarbejdsformer 
Koordinationsgruppen for kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse mødes 
regelmæssigt for at drøfte det administrative samarbejde på dette område. Gruppen har bistået 
Kommissionen med at udarbejde præcise procedurer for et administrativt samarbejde mellem 
medlemsstaterne. 
Der er blevet godkendt fem udvekslinger af embedsmænd inden for udførselskontrolområdet 
under KAROLUS-programmet. Der blev i 1994 som led i MATTHAEUS-programmet afholdt et 
seminar om toldsamarbejde vedrørende varer med dobbelt anvendelse. 
III - Behov 
Forskellige bestemmelser i forordningen kræver, at der etableres et nært samarbejde mellem 
medlemsstaternes myndigheder, både de myndigheder, der udsteder udførselstilladelse, og de 
myndigheder, der varetager toldformaliteterne (hvilket i EF-terminologi omfatter kontrollen efter 
udførslen), inden for bl.a. følgende områder: 
a) En udførselstilladelse, der er udstedt af en myndighed i én medlemsstat, skal anerkendes af 
myndighederne i en anden medlemsstat, som skal håndhæve den. 
b) Den tilladelsesudstedende myndighed i den medlemsstat, hvor eksportøren er etableret, skal 
rådføre sig med den tilladelsesudstedende myndighed i den medlemsstat, hvor varen 
befinder sig eller vil blive placeret. Dette samarbejdes form er ikke fastsat. 
c) Effektiviteten i kontrollen efter udførslen kan forbedres via et samarbejde mellem medlems­
staternes administrationer. 
d) Medlemsstaterne kan anmode om tilladelse til udførsel fra deres område af varer med 
dobbelt anvendelse, der ikke står opført i bilag 1 til Rådets afgørelse om en fælles aktion. 
Det er i alle medlemsstaters interesse, at sådanne foranstaltninger er gennemsigtige, og det 
kunne være nyttigt med en informationsudveksling om de tilladelser, der skal udstedes i 
henhold til forordningen. 
Kommissionen vil udarbejde en redegørelse om de bestemmelser i forordningen, som kan give 
anledning til divergerende fortolkninger. 
Alle medlemsstater havde allerede inden fællesskabsordningens ikrafttræden et velfungerende 
eksportkontrolsystem. De forskelligartede erfaringer, som de forskellige administrationer har med 
bestemte kategorier af varer, kan der rådes bod på via en informationsudveksling. 
33 EFT L 367 af 31.12.1994, s. 1. 
-21 -
Hvis der fandtes et elektronisk datanet, ville dette kunne sikre en mere effektiv indførelse af 
fællesskabsordningen for eksportkontrol, men medlemsstaterne ønsker først på et senere 
tidspunkt at tage stilling til, om et sådant net er nødvendigt. 
22-
5. Produktsikkerhed 
I - Indledning 
Samarbejdet om håndhævelse af reglerne inden for produktsikkerhed er baseret på de forskellige 
ordninger, der er fastsat i direktiv 92/59/EØF om produktsikkerhed i almindelighed. 
II - Samarbejdsformer 
Ved direktiv 92/59/EØF blev der nedsat et hasteudvalg sammensat af repræsentanter for 
medlemsstaterne og Kommissionen. I dette udvalg drøftes spørgsmål i forbindelse med sam­
arbejdet om håndhævelse af direktivet. 
Kommissionen forelægger regelmæssigt arbejdsdokumenter for udvalgets medlemmer, så der kan 
udvikles en ensartet praksis i anvendelsen af de forskellige ordninger, der indføres ved direktivet. 
III - Behov 
I juli 1994 blev der forelagt et spørgeskema for medlemmerne af det hasteudvalg, der blev nedsat 
ved produktsikkerhedsdirektivet, for at finde ud af, hvor stort et behov der er for et samarbejde om 
håndhævelse på dette område. Kun et mindretal af medlemsstaterne har hidtil givet Kommis­
sionen et detaljeret svar herpå. 
IV - Hindringer 
Et par medlemsstater har udtrykt betænkelighed ved mangelen på ressourcer og 
kommunikationsinfrastruktur. Manglende uddannelse af inspektører blev specifikt nævnt i forbin­
delse med at benytte en så ensartet fremgangsmåde som muligt inden for det indre marked. 
V - Næste skridt 
Der er for nylig som led i IDA-programmet blevet afsluttet en gennemførlighedsundersøgelse af 
spørgsmålet om at oprette et edb-baseret informationsudvekslingssystem, således som det 
foreslås i produktsikkerhedsdirektivet. Afhængigt af, hvor store bevillinger der står til rådighed, vil 
et pilotprojekt med deltagelse af nogle medlemsstater kunne indledes i andet halvår af 1996, og 
hvis dette giver et positivt resultat, vil projektet kunne udvides til alle medlemsstater. 
Det bør overvejes at yde EF-støtte til særlige nationale uddannelsesprogrammer for embeds­
mænd, der arbejder med produktsikkerhed. 
-23 
6. Telekommunication 
I - Samarbejdsformer 
Kommissionens direktiv 90/388/EØF fastsætter, at alle medlemsstaterne skal have en national 
myndighed på telekommunikationsområdet, der er uafhængig af teleselskaberne. Hvad angår 
samarbejdet om håndhævelsen af EF-lovgivningen på dette område, er følgende to udvalg de 
vigtigste fora for en informationsudveksling: 
Godkendelsesudvalget for Terminaludstyr (ACTE)34 og ONP-Udvalget ("Open Network Provision" 
- tilrådighedsstillelse af åbne net) inden for net og tjenester35. (Begge udvalg er udvalg bestående 
af repræsentanter for medlemsstaterne og med Kommissionen som formand, der har både råd­
givende og regelfastsættende funktion.) 
Samarbejdet på telekommunikationsområdet sker også inden for rammerne af Den Internationale 
Telekommunikationsunion under De Forenede Nationer og på europæisk plan inden for rammerne 
af Den Europæiske Konference af Post- og Teleadministrationer (CEPT). 
ACTE er det vigtigste forum for samarbejdet om håndhævelsen af reglerne om terminaludstyr 
mellem medlemsstaterne. 
Der er intens aktivitet i form af seminarer, konferencer og konsulentundersøgelser på nationalt og 
europæisk plan - med dels Kommissionen og dels private virksomheder som arrangør - hvori 
deltager embedsmænd fra medlemsstaterne. Samarbejdet finder også sted via sammenslutningen 
af udpegede laboratorier under de bemyndigede organer, der tager sig af de praktiske spørgsmål i 
forbindelse med procedurerne til certificering af overensstemmelsen af terminaludstyr. 
II - Behov 
Liberalisering af telekommunikationssektoren indebærer, at mange af de opgaver, der tidligere 
blev varetaget af teleadministrationerne, nu varetages på forretningsmæssig basis af tele­
selskaberne. 
En koordination mellem medlemsstaternes administrationer er stadig nødvendig med henblik på 
udstedelse af tilladelse til teletjenester, frekvensallokering og nummerering. 
Det elektroniske postsystem mellem medlemsstaternes repræsentanter indbyrdes og mellem 
disse og Kommissionen bør færdiggøres. Dette vil være nyttigt af hensyn til den rutinemæssige 
udveksling af udvalgsdokumenter og opfølgningen af håndhævelsen af lovgivningen. 
Der er et kraftigt behov for at udarbejde retningslinjer for anvendelsen af ONP-principperne. Dette 
er af stor betydning for, om der kan ske fremskridt i drøftelserne om ONP's fremtid, og navnlig for 
de fremtidige direktiver på dette område (f.eks. direktiverne om taletelefoni og sammenkobling). 
III - Hindringer 
Nogle af de nationale teleadministrationer - specielt i de mindre medlemsstater - lider af mangel på 
ressourcer. Eftersom telekommunikation er et specialistområde, er det undertiden vanskeligt for 
dem at finde medarbejdere med den fornødne viden og erfaring. 
IV - Næste skridt 
Den daglige informationsudveksling ville blive fremmet, hvis alle administrationerne havde nem 
adgang til elektroniske dokumentforsendelsessystemer. 
34 Rådets direktiv 91/263/EØF af 29. april 1991 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om 
teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse, EFT L 128 af 23.5.1991, s. 1. 
35 Rådets direktiv 90/387/EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af 
tilrådighedsstillelse af åbne net, EFT L 192 af 24.7.1990, s. 1. 
-24-
7. Levnedmidler, dyre- og plantesundhed samt veterinærmedicin 
Der er tale om fire forskellige områder, der derfor behandles separat: 
7 A — Levnedmidler 
I - Indledning 
Siden 1984 har der inden for levnedsmiddelsektoren været en form for administrativt samarbejde i 
form af et net af kontaktpunkter, hvorigennem der gøres opmærksom på tilfælde af alvorlig fare for 
levnedsmidler og udveksles de nødvendige oplysninger for at afbøde de tilfælde af alvorlig 
sundhedsfare, der konstateres via nettet. Systemet er blevet gjort permanent via direktivet om 
produktsikkerhed36. 
II - Samarbejdsformer 
Med vedtagelsen af direktiv 89/397/EØF om officiel kontrol med levnedsmidler blev der indført 
andre former for administrativt samarbejde, nemlig: 
• årlig fremsendelse (siden 1993) af de statistiske resultater af de nationale programmer om 
officiel kontrol med levnedsmidler til Kommissionen 
• årlig henstilling fra Kommissionen om fastlæggelse af et koordineret EF-program for officiel 
kontrol med levnedsmidler. 
Desuden er der under anvendelse af direktiv 93/99/EØF blevet oprettet et system for et 
formaliseret administrativt samarbejde, der trådte i kraft den 1. maj 1995. Under dette system yder 
de nationale kontrolorganer en gensidig administrativ bistand med opgaven med at føre tilsyn 
med, at levnedsmidler overholder lovgivningen. De enkelte medlemsstater udpeger et kontakt­
organ, der alene formidler anmodninger om bistand til de øvrige kontaktorganer og sørger for, at 
anmodninger om bistand fra andre medlemsstater besvares. 
Effektiviteten og ækvivalensen i de nationale kontrolsystemer vurderes desuden af en række 
inspektører, der specifikt er udpeget og bemyndiget hertil af Kommissionen. 
Endelig fastsættes der i direktiv 93/5/EØF procedurer for et videnskabeligt samarbejde mellem 
Kommissionen og medlemsstaterne gældende fra juni 1993. 
Med hensyn til konkrete tiltag inden for rammerne af de forskellige samarbejdsinstrumenter skal 
følgende nævnes: 
• arbejdet med at øge gennemsigtigheden af den officielle kontrol varetages af Kommis­
sionens/medlemsstaternes arbejdsgruppe for så vidt angår sammenfatningen af medlems­
staterne årlige resultater, 
• i 1995 blev det første koordinerede EF-kontrolprogram gennemført, og dette gav mulighed 
for at konstatere, om det er hensigtsmæssigt at udføre bestemte kontrolfunktioner på hele 
det indre marked, 
• evaluering og kontrol af effektiviteten og ækvivalensen i de nationale kontrolsystemer i 
medlemsstaterne påbegyndtes i samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen. 
De første pilotevalueringer fandt sted i 1995 (Det Forenede Kongerige, Italien og Neder­
landene). Det er tydeligt, at evalueringerne først bliver rigtigt virkningsfulde på længere sigt, 
36 Rådets direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed, EFT L 228 af 11.8.1992, s. 24. 
-25-
især når der er aflagt besøg i samtlige medlemsstater. Allerede nu synes denne direkte 
kontakt med levnedsmiddelkontrollens praktiske sider imidlertid at være udbytterig. 
• iværksættelsen af det videnskabelige samarbejdsprogram mellem Kommissionen, medlems­
staterne og deres forskningsinstitutioner, som i 1995 har omfattet flere emner, såsom 
aromatiske stoffer, mikrobiologiske kriterier, evaluering af levnedsmiddelforbruget og flere 
forurenende stoffer. 
Endelig skal det understreges, at Den Stående Levnedsmiddelkomité har spillet en central rolle i 
samordningen af forskrifternes gennemførelse, ligesom udvekslingerne af embedsmænd inden for 
rammerne af Karolus-programmet har haft stor relevans. 
III - Behov 
Behovet for informationsudveksling mellem medlemsstaterne og Kommissionen og for 
videnskabeligt samarbejde er i vid udstrækning tilgodeset i levnedsmiddellovgivningen. 
Hvad angår den officielle kontrol, har arbejdet i arbejdsgruppen med deltagelse af Kommissionen 
og medlemsstaterne bl.a. vist, at det er nødvendigt med en vejledning eller retningslinjer 
vedrørende fremgangsmåden i forbindelse med fremsendelse af resultaterne af den nationale 
officielle kontrol til Kommissionen. Når denne vejledning foreligger klar ved udgangen af 1995, vil 
de nationale statistikker om den officielle kontrol med levnedsmidler blive mere gennemsigtige og 
nemmere at sammenligne. 
IV - Hindringer 
Der er to problemer på dette område: 
• sikring af den størst mulige sammenlignelighed i de fremsendte resultater af de årlige 
nationale kontrolprogrammer og EF-programmer 
• sikring af en hurtig sammenfattende statistisk behandling på EF-plan af de modtagne 
statistikker. 
I forbindelse med en samarbejdsform som den, der benyttes inden for det videnskabelige 
samarbejde, hvor de videnskabelige og tekniske ressourcer er koncentreret i medlemsstaterne, 
viser erfaringen, at samarbejdet skal være kendetegnet ved en balance mellem en decen­
tralisering af opgaver til medlemsstaterne og en koordinering på EF-plan, der primært skal bestå i 
en nøje fastlæggelse af samarbejdsopgaverne. 
V - Næste skridt 
Et effektivt informationsudvekslingssystem vil blive etableret, der også vil omfatte fremsendelse og 
behandling af de store mængder statistiske oplysninger, der indsendes. Der er igangsat en 
undersøgelse, som i løbet af 1996 skal afgøre, hvilket system der er det bedst egnede. 
Endvidere viser de konkrete erfaringer med det aktuelle administrative samarbejde, at det i visse 
tilfælde ville være hensigtsmæssigt på EF-plan at råde over faciliteter til uddannelse af 
inspektører. Med henblik herpå bør KAROLUS-programmet videreføres, men det kunne i nogle 
tilfælde omlægges, så det ud over udveksling af embedsmænd også kunne omfatte afholdelse af 
seminarer med henblik på uddannelse og udveksling af erfaringer. 
Hvad angår det videnskabelige samarbejde, er det vigtigt, at de økonomiske incitamenter på EF-
plan bibeholdes, bl.a. det forhold, at EF afholder de administrative udgifter i forbindelse med 
samarbejdsopgaverne, forudsat at det videnskabelige arbejde finansieres af medlemsstaterne. 
-26-
7 B — Veterinærkontrol 
I -Indledning 
Inden for den veterinære sektor eksisterer der et veletableret samarbejde om håndhævelsen af 
lovgivningen, hvilket afspejler de lange erfaringer med lovgivningen på netop dette område på 
fællesskabsplan. I 1989 vedtog Rådet direktiv 89/608/EØF37, der indeholder regler for sam­
arbejdet mellem myndighederne og for udvekslingen af oplysninger. Dette direktiv lægger stor 
vægt på de stående komitéers rolle (se II). 
II - Samarbejdsformer 
Samarbejdet om håndhævelsen af de veterinære og zootekniske bestemmelser finder først og 
fremmest sted inden for rammerne af Den Stående Veterinærkomité (oprettet i 1968) og Den 
Stående Zootekniske Komité (der begge er forskriftskomitéer). I 1994 blev der afholdt 31 møder, 
fordelt over 69 dage, i Den Stående Veterinærkomité og ét møde i Den Stående Zootekniske 
Komité. Desuden mødes medlemsstaterne og Kommissionens tjenestegrene regelmæssigt i 
ekspertgrupper, videnskabelige og tekniske arbejdsgrupper nedsat af Kommissionen med henblik 
på at undersøge bestemte spørgsmål. 
Et system for anmeldelse af dyresygdomme til Kommissionen og de øvrige medlemsstater blev 
indført ved Rådets direktiv 82/894/EØF38, ifølge hvilket oplysninger herom skal fremsendes 
elektronisk inden for 24 timer. Der er også blevet indført et edb-system (ANIMO) til brug for 
anmeldelse af dyrebevægelser39, således at afsendelseslandet kan give bestemmelseslandet 
forudgående meddelelse om ankomsten af dyr. Dette system forbinder over 2 000 lokale enheder i 
de tolv medlemsstater, og der blev i anden halvdel af 1994 sendt omkring 125 000 meddelelser. 
ANIMO-systemet vil også blive indført i Østrig, Finland og Sverige i løbet af 1995. 
Der arbejdes med udvikling af endnu et elektronisk informationssystem, nemlig SHIFT-systemet40, 
der skal forbinde alle grænsekontrolstederne i EF, sikre et snævert og effektivt samarbejde 
mellem EF's eksterne grænseposter og sikre en effektiv anvendelse af EFs indførsels-
bestemmelser. 
Kommissionens tjenestemænd fra Kontoret for Veterinær og Fytosanitær Inspektion og Kontrol 
aflægger jævnligt besøg i medlemsstaterne for at sikre en ensartet anvendelse af fællesskabs­
lovgivningen. Disse besøg, der tilrettelægges i samarbejde med de kompetente nationale 
myndigheder, giver god lejlighed til at udveksle oplysninger og diskutere praktiske problemer. I 
1994 blev der aflagt 142 sådanne besøg, som fokuserede på dyresundhed, svig, fjerkræ, 
restkoncentrationer og grænsekontrolsteder. 
37 Rådets direktiv 89/608/EØF af 21. november 1989 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative 
myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af de 
veterinære og zootekniske bestemmelser, EFT L 351 af 2.12.1989, s. 34. Sidst ændret ved akten vedrørende Østrigs, 
Finlands og Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for EU, EFT C 241 af 29.8.1994, s. 
21. 
38 Rådets direktiv 82/894/EØF af 21. december 1982 om anmeldelse af dyresygdomme inden for EF, EFT L 378 af 
31.12.1982, s. 58. Sidst ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de 
traktater, der danner grundlag for EU, EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21. 
39 Indført i overensstemmelse med artikel 20 i Rådets direktiv 90/425/EØF af 26. juni 1990 om veterinærkontrol og 
zooteknisk kontrol i samhandelen med visse levende dyr og produkter inden for EF med henblik på gennemførelse af det 
indre marked, EFT L 224 af 18.8.1990, s. 29. Sidst ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse 
og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for EU, EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21. 
40 Rådets beslutning 92/438/EØF af 13. juli 1992 om datamatisering af veterinærprocedurerne ved indførsel (SHIFT-
projektet), om ændring af direktiv 90/675/EØF, 91/496/EØF og 91/628/EØF samt beslutning 90/424/EØF og om 
ophævelse af beslutning 88/192/EØF, EFT L 243 af 25.8.1992, s. 27. Sidst ændret ved akten vedrørende Østrigs, 
Finlands og Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for EU, EFT C 241 af 29.8.1994, s. 
21. 
-27-
Der har i nogen tid eksisteret et program for udveksling af veterinærinspektører mellem 
medlemsstaterne baseret på artikel 34 i Rådets beslutning 90/424/EØF41. I 1994 fokuserede disse 
udvekslinger på veterinærinspektører beskæftiget ved grænsekontrolsteder, og der blev gennem­
ført 31 udvekslinger med deltagelse af samtlige tolv medlemsstater. 
Såvel medlemsstaterne som Kommissionen arrangerer konferencer og seminarer. 
7C— Fytosanitær lovgivning og anden lovgivning vedrørende vegetabilske 
produkter og foder 
I - Samarbejdsformer 
Der har i nogle år eksisteret et veletableret samarbejde om håndhævelsen af lovgivningen 
vedrørende plantesundhed, såsæd, forædlerrettigheder, foder, pesticidrester, plantebeskyttelses­
midler og økologisk landbrug, nemlig i form af de forskriftskomitéer og forskriftsudvalg, der dækker 
disse områder42. Nogle komitéer har eksisteret siden midten af 1960'erne, mens f.eks. Plante-
sundhedskomitéen og Forædlerrettighedskomitéen har eksisteret siden henholdsvis 1977 og 
1994. 
Foruden deres lovgivende funktioner sikrer disse komitéer - især via deres tilhørende 
ekspertudvalg og arbejdsgrupper - en regelmæssig og intensiv udveksling af oplysninger. En 
hurtig informationsudveksling er af afgørende betydning i mange tilfælde, f.eks. når en 
medlemsstat har opsnappet en plante eller et planteprodukt fra et tredjeland eller en medlemsstat, 
der ikke opfylder EF's lovgivning. Denne informationsudveksling tilvejebringes normalt gennem 
direkte kontakter mellem medlemsstaterne og Kommissionen og suppleres af EUROPHYT, der er 
et elektronisk postsystem til udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne. 
Særlige samarbejdsforanstaltninger omfatter tilrettelæggelsen af tekniske workshops og 
udvekslinger af embedsmænd mellem medlemsstaterne som led i KAROLUS-programmet (tolv 
sådanne var blevet godkendt ved midten af november 1995). Plantesundhedsinspektoratet tilrette­
lægger seminarer og kurser for medlemsstaterne om plantesundhedsinspektion og deltager selv i 
nationale kurser. Derudover har EF taget skridt til at foranstalte et samarbejde mellem 
medlemsstaterne om udveksling af videnskabelige oplysninger og gennemførelse af forsknings­
projekter på plantesundhedsområdet. I 1994 blev der afholdt et seminar for alle medlemsstaterne 
om pesticider, og som led i et nyt pilotprojekt bliver der nu afholdt månedlige møder mellem 
medlemsstaterne, hvor specifikke aspekter af implementeringen af lovgivningen drøftes. 
Komitéerne og udvalgene sikrer også - gennem diskussioner og udvekslinger af praktiske 
erfaringer - at fællesskabslovgivningen på disse særdeles tekniske områder fortolkes og anvendes 
på ensartet vis. På nogle områder indeholder lovgivningen et helt eksplicit krav herom. Inden for 
f.eks. frø tjener gennemførelsen af komparative forsøg på fællesskabsplan til at sikre har­
moniserede metoder til certificering af frø. Og hvis det er nødvendigt, bistår Kommissionen med at 
fortolke vanskelige bestemmelser ved at udsende f.eks. "fortolkningsnotater". 
41 Rådets beslutning 90/424/EØF af 26. juni 1990 om visse udgifter på veterinærområdet, EFT L 224 af 18.8.1990, s. 19. 
Sidst ændret ved beslutning 93/70/EØF af 21. december 1992, EFT L 25 af 2.2.1993, s. 34. 
42 Den Stående Komité for Frø og Plantemateriale henhørende under Landbrug, Havebrug og Skovbrug; Den Stående 
Komité for Plantesundhed; Den Stående Foderstofkomité; Den Stående Komité for Formeringsmateriale og Planter af 
Frugtslægter og -arter; Det Stående Udvalg for Formeringsmateriale og Prydplanter; Det Stående Udvalg for EF-
sortsbeskyttelse og Den Stående Komité for Økologisk Landbrug. 
-28-
II - Næste skridt 
De samarbejdsområder, der kunne forbedres, er dem med relation til udvekslingen af nationale 
embedsmænd som led i KAROLUS-programmet (erfaringerne har vist, at der i nogle 
medlemsstater hersker en vis modvilje mod at modtage embedsmænd fra andre lande på grund af 
tidsnød), og brugen af elektronisk post medlemsstaterne imellem kunne også forbedres. 
7 D — Veterinærmedicin 
Se afsnit 1 b) ovenfor vedrørende lægemidler. 
-29 
8. Indberetning af tekniske forskrifter - Direktiv 83/189 
I - Indledning 
Dette direktiv43 fastsætter, at Kommissionen skal underrettes om udkast til nationale tekniske 
standarder og forskrifter, der kan give anledning til tekniske handelshindringer inden for det indre 
marked. Dette giver Kommissionen og de øvrige medlemsstater mulighed for at reagere på de 
pågældende udkast til forskrifter, som først må få virkning efter en standstill-periode. Dette er et 
eksempel på et formaliseret informationsudvekslingssystem, hvor alle oplysninger går via Kom­
missionen. 
II - Samarbejdsformer 
I Det Stående Udvalg for Tekniske Standarder og Forskrifter, der fører tilsyn med anvendelsen af 
direktivet, mødes også de myndigheder, der udpeger de bemyndigede organer i henhold til 
direktiverne udstedt efter den nye metode. Indtil det sidste møde i juli 1995 (se afsnit 1 a) (i) 
ovenfor) var dette udvalg det eneste organ, hvori spørgsmål vedrørende anvendelsen af legetøjs-
direktivet blev diskuteret. 
Elektronisk post anvendes til kortfattede anmeldelser og dertil hørende meddelelser. Et projekt, 
der tager sigte på at udbrede brugen af elektronisk post og oprette de relevante databaser, 
befinder sig på forundersøgelsesstadiet under IDA-programmet (se afsnit 22). 
III - Behov 
Vil blive fastslået i undersøgelsen. 
43 Rådets direktiv 83/189/E0F af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og 
forskrifter, EFT L 109 af 26.4.1983, s. 8, som ændret ved direktiv 88/182/EØF, EFT L 81 af 26.3.1988, og 94/1 O/EF, EFT L 
100 af 4.4.1994. 
-30-
Told 
I - Indledning 
Toldområdet hører til blandt de områder, hvor der på et meget tidligt tidspunkt blev indledt et 
administrativt samarbejde. Lige siden 1968 har Kommissionens tjenestegrene søgt at harmonisere 
lovgivningen, hovedsagelig ved hjælp af direktiver. Disse direktiver blev gradvist erstattet af mere 
bindende og mere effektive sektorbestemte forordninger med henblik på en harmonisering af 
lovgivningen. Imidlertid viste det sig, at denne opdeling ikke gjorde det lettere at anvende 
lovgivningen. Derfor besluttede Kommissionen at samle samtlige eksisterende tekster i et 
toldkodeks, som trådte i kraft dagen efter virkeliggørelsen af det indre marked. I dag råder told­
myndighederne og de erhvervsdrivende således over en let tilgængelig, præcis og sammen­
hængende lovgivning, hvilket er en absolut forudsætning for det indre markeds funktion. 
II - Samarbejdsformer: programmet "Told 2000" eller en ny udfordring for toldmyndig­
hederne i EU 
I et indre marked uden indre grænser får det afgørende betydning, at kontrollen udøves på 
ensartet vis uanset medlemsstat. 
Kommissionen har derfor foreslået, at der i samarbejde med medlemsstaterne iværksættes en 
række foranstaltninger for at forberede toldsituationen i år 2000. Alle disse foranstaltninger tager 
sigte på at sætte toldmyndighederne i stand til at overvåge og kontrollere EF's ydre grænser ved -
gennem ensartede praksis - at konsolidere den eksisterende lovgivning. Alle disse tiltag kræver et 
meget aktivt administrativt samarbejde. 
Blandt de foranstaltninger, der pågår i dag, skal især nævnes følgende: 
(a) indførelse af nye arbejdsmetoder 
Kommissionens tjenestegrene har taget fat på at udbrede kendskabet til risikoanalysemetoder, der 
gør det muligt at målrette den fysiske kontrol af varer eller kontrollen af dokumenter. Til denne 
ende har den sammen med medlemsstaterne udfærdiget retningslinjer omhandlende alle de 
eksisterende arbejdsmetoder i EF. 
En tilsvarende indsats vil blive gjort med hensyn til revisionsteknikker, som skal gøre det muligt at 
foretage en grundig kontrol af virksomheders regnskaber og administration (gælder også 
virksomheder etableret i flere medlemsstater). 
(b) toldsanktioner 
Kommissionen gennemfører, sammen med medlemsstaterne, foranstaltninger på dette område for 
at hindre de konkurrencefordrejninger, som erhvervsvirksomheder ellers kunne blive ramt af. 
(c) evaluering af resultater 
Grupper sammensat af nationale embedsmænd og tjenestemænd fra Kommissionen aflægger 
besøg i medlemsstaterne som led i den såkaldte "monitoring". Herved får de nationale 
embedsmænd mulighed for at få direkte kendskab til de arbejdsmetoder, der anvendes af andre 
toldmyndigheder. Formålet er at udbrede kendskabet til de mest effektive arbejdsmetoder. 
-31 -
(d) uddannelse 
Allerede i 1991 vedtog Rådet en beslutning44 om et særligt program for uddannelse af medlems­
staternes nationale embedsmænd (MATTHAEUS-programmet). Dette program består i udveks­
linger af nationale toldembedsmænd fra medlemsstaterne og i tilrettelæggelse af seminarer om 
toldrelaterede emner. Det omfatter ligeledes udarbejdelse af fælles undervisningsmateriale. 
(e) edb 
En global strategi, der kan fungere som ledetråd for den fremtidige datamatisering af 
toldprocedurerne, støttes af såvel Kommissionen som medlemsstaterne. Denne strategi bygger på 
udnyttelsen af de eksisterende systemer og en sammenkobling af disse. Det er ligeledes 
hensigten at benytte virksomhedernes edb-systemer. 
III - Hindringer 
Alle disse initiativer, der tager sigte på en ensartet anvendelse af en ensartet lovgivning, er løbet 
ind i en institutionel hindring. Det forholder sig nemlig således, at toldsamarbejdet for 
hovedpartens vedkommende henhører under EF's kompetence, men på uharmoniserede områder 
(våben, narkotika, militært atomudstyr osv.) styres toldsamarbejdet af afsnit VI i unionstraktaten (jf. 
artikel K.1, nr. 8). Denne situation skaber vanskeligheder for så vidt angår samspillet mellem disse 
bestemmelser og EF-retten. 
IV - Næste skridt 
Kommissionen vil videreføre det program, der blev indledt i 1994, for at give det et fundament og 
en struktur, der er mere konkret. De initiativer, der er beskrevet ovenfor, vil kunne styrkes og 
videreudvikles. Det vigtigste er at få toldadministrationerne til at kende hinanden og til at arbejde 
spontant og naturligt sammen med det formål at sikre de erhvervsdrivende en ensartet behandling 
via ensartede kontrolforanstaltninger. 
44 Rådets beslutning 91/341/EØF af 20.6.1991, EFT L 187 af 13.7.1991. 
-32 
10. Beskatning 
10 A — Direkte beskatning 
I - Indledning 
Direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand inden for direkte og indirekte beskatning danner rammen 
om den gensidige bistand, medlemsstaterne yder hinanden med henblik på at bekæmpe 
skatteunddragelse. Direktivet beskæftiger sig primært med udveksling af oplysninger. 
11 - Samarbejdsformer 
Det nuværende mødeprogram for embedsmænd inden for området direkte skatter i de enkelte 
medlemsstater blev startet i 1993 med henblik på at forbedre kvantiteten og kvaliteten af den 
informationsudveksling, der var fastsat i direktivet. Arbejdsgruppen opnåede sine første resultater i 
1994, da man opnåede enighed om fælles retningslinjer for, hvordan udvekslingen af oplysninger 
skal finde sted, når der er tale om bistand efter anmodning. Gruppen fastlagde også en norm for 
de tidsfrister, som medlemsstaterne skal søge at overholde, når de svarer på forespørgsler. Ved 
at samle enkle statistikker om, hvorvidt de fastsatte standarder overholdes, vil gruppen følge med i 
udviklingen og ændre standarderne, efterhånden som der måtte opstå behov herfor. 
III - Behov 
Anvendelsen af de eksisterende instrumenter ønskes udvidet og forbedret. 
IV - Hindringer 
Beskatningsniveauet og graden af bankhemmelighed varierer fra medlemsstat til medlemsstat. 
V - Næste skridt 
Gruppen vil undersøge, hvordan man kan opnå tilsvarende forbedringer i forbindelse med 
udveksling af oplysninger "automatisk" eller "spontant". 
10 B — Indirekte beskatning 
I - Indledning 
Da grænseformaliteterne blev afskaffet den 1. januar 1993, steg værdien af samarbejdet mellem 
de nationale skattemyndigheder. Ved forordning 218/92 blev der derfor etableret et system til 
udveksling af momsoplysninger (VIES). På tilsvarende vis blev der ved direktiv 92/12 etableret en 
punktafgiftsudvalg og et system til udveksling af oplysninger om punktafgifter (SEED). Visse 
momsdata lagres og overføres mellem medlemsstaterne på elektronisk vis, men punktafgiftsdata 
foreligger på diskette. 
Ved forordning 218/92 etableres der desuden et net af centrale kontaktkontorer og et stående 
udvalg for administrativt samarbejde, som ligeledes etableres ved direktiv 77/799 om gensidig 
bistand inden for området direkte og indirekte skatter. Kommissionen står for driften af det 
-33-
telematiske net, ajourfører og distribuerer en liste over kontorerne og leder arbejdet i det Stående 
Udvalg for Administrativt Samarbejde og .Punktafgiftsudvalget. Den skaber sammen med 
medlemsstaterne en ramme, inden for hvilken samarbejdet fremover kan udvikles i lyset af de 
fælles erfaringer og en fælles forståelse for hinandens behov. 
II - Samarbejdsformer 
Ved Rådets beslutning 93/588 indførtes MATTHAEUS-tax-programmet, som omfatter udveksling 
af embedsmænd i de nationale afgiftsadministrationer og afholdelse af uddannelsesseminarer for 
embedsmænd, der har ansvaret for håndhævelsen af reglerne eller underviser. Der udveksles 
indtil 100 embedsmænd om året og afholdes godt 10 seminarer. Desuden skal der i henhold til 
direktivet gennemføres fælles uddannelsesprogrammer i de enkelte medlemsstater. 
For at kunne foretage momskontrol skal de enkelte administrationer kunne identificere handlende, 
der erhverver goder inden for EF, således at de kan sikre, at der aflægges et korrekt 
momsregnskab. Med henblik herpå udveksles oplysningerne fra de handlendes kvartalsopgørelser 
mellem administrationerne via VIES. Momsregistreringsnumrene kan ligeledes kontrolleres på 
tværs af de indre grænser via VIES, mens oplysninger om punktafgifter må hentes via SEED. Der 
kan rekvireres yderligere oplysninger under både forordning 218/92 og direktiv 77/799. I 1994 blev 
der behandlet mere end 1400 sådanne forespørgsler om yderligere oplysninger. På punkt­
afgiftsområdet udveksles der tilsvarende oplysninger under det transaktionsverifikationssystem, 
der er oprettet i overensstemmelse med artikel 19, stk. 6, i direktiv 92/12/EØF. 
Det momsudvalg, der er oprettet i overensstemmelse med artikel 29 i sjette momsdirektiv, og 
ovennævnte punktafgiftsudvalg sikrer, at EF's afgiftslovgivning fortolkes ensartet. Det Rådgivende 
Told- og Afgiftsudvalg samt en række ad hoc-organer yder et væsentligt bidrag hertil. 
Kommissionen udgiver en vejledning om momsordninger i de enkelte medlemsstater og har netop 
ajourført den, så den nu også omfatter de nye medlemsstater. Kommissionen har desuden taget 
initiativ til og finansieret forsøg, hvor flere medlemsstater gennemfører en koordineret kontrol med 
multinationale selskaber og andre selskaber, der driver virksomhed inden for EF. 
III - Hindringer 
Der er kun få hindringer, hvilket delvis skyldes de centrale kontaktkontorer. Kommissionen, Det 
Stående Udvalg for Administrativt Samarbejde og Punktafgiftsudvalget holder et vågent øje med 
de hindringer, som opstår på grund af forskelle i lovgivning og metoder. 
IV - Næste skridt 
Kommissionen foreslår, at man bygger videre på det høje samarbejdsniveau, der allerede findes 
inden for denne sektor, og forsøger sideløbende med sit arbejde vedrørende udveksling af 
oplysninger at forbedre den gensidige bistand ved inddrivelse af skattegæld ved at undersøge, 
hvordan gældende EF-ordninger anvendes, og hvorvidt lovgivningen er hensigtsmæssig. 
Samtidig vil der blive foretaget en undersøgelse af, hvor hensigtsmæssige de eksisterede 
meldingssystemer er, f.eks. vil den nuværende udveksling af oplysninger om punktafgifter fra 
nationale databaser ved hjælp af disketter blive erstattet en udveksling via et online-system. 
Kommissionen vil argumentere for, at der stilles tilstrækkelige budgetmidler til rådighed til 
finansiering heraf samt til finansiering af VIES og MATTHAEUS-tax-programmet. 
34 
11. Narkotikaprækursorer 
I - Indledning 
Rådets forordning 3677/90 som ændret blev vedtaget med henblik på at gennemføre artikel 12 i 
FN's konvention fra 1988 om bekæmpelse af ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer, 
hvor EF er kontraherende part. De ændringer, der blev indført ved forordning 900/92, afspejler 
resultatet af arbejdet i Chemical Action Task Force (CATF), der blev oprettet på det økonomiske 
topmøde (G7) i Houston i 1990. Kommissionen og syv medlemsstater deltog i CATF's arbejde. 
II - Samarbejdsformer 
Informationsudvekslingen sker via SCENT's E-mail-net, som kører på omkring 300 terminaler i alle 
medlemsstaterne. Nettet er åbent for alle myndigheder, der har kompetence i henhold til oven­
nævnte forordning. Administrationer, der endnu ikke er tilsluttet nettet, betjenes via fax eller telex. 
(a) Udveksling af embedsmænd i medlemsstaterne: 
Der planlægges gennemført udvekslinger af embedsmænd i 1995 under MATTHAEUS-
programmet (told) og KAROLUS-programmet (andre sektorer). Medlemsstaternes embedsmænd 
vil desuden snart få tilbudt en måneds praktikantophold i Kommissionen (som allerede har 
modtaget et stort antal ansøgninger). 
(b) Uddannelsesprogrammer: 
Der er siden 1994 blevet afholdt årlige seminarer, som delvis er blevet finansieret gennem 
MATTHAEUS-programmet. Der foreslås gennemført flere specialiserede seminarer rettet mod 
bestemte grupper embedsmænd (kontrollanter, licensgivere osv.). 
(c) Andet 
Udvalget for narkotikaprækursorer fører på sine regelmæssige møder kontrol med, at reglerne 
gennemføres gnidningsløst. I tilfælde, hvor der konstateres eller formodes omdirigering, skal 
sagen indberettes til Kommissionen. Det samme er tilfældet, hvis der konstateres huller eller 
mangler i bestemmelserne. I tilfælde, hvor implementeringen af bestemmelserne varierer fra 
medlemsstat til medlemsstat, undersøger udvalget forholdene med henblik på at finde en løsning, 
som alle delegationer kan acceptere. Udvalgets afgørelser rundsendes til administrationerne som 
vedtagne udtalelser. 
Embedsmændene fra de enkelte medlemsstater holder kontakt gennem udvalget, men deltager 
samtidig regelmæssigt som undervisere under eksterne programmer for tredjelande (f.eks. et 
prækursoruddannelsesprogram under PHARE, seminarer for embedsmænd fra Samfundet af Uaf­
hængige Stater, Mellemøsten, ASEAN-landene osv.), hvilket løbende giver mulighed for kontakt 
og feedback. 
III - Behov 
De kompetente myndigheder skal konsultere hinanden vedrørende alle relevante aspekter af 
sagen (udstedelse af licenser, eksporttilladelser og især samarbejde om bekæmpelse af svig). I 
forordning 3677/90 henvises der til forordning 1468/81, der som et veletableret grundlag for 
administrativ samarbejde inden for told og landbrug med de fornødne ændringer bør anvendes 
som udgangspunkt. For at kunne fungere som koordinator i sager vedrørende bekæmpelse af svig 
og kunne rapportere herom til organisationer som FN er Kommissionen afhængig af, at 
medlemsstaterne løbende tilsender den alle relevante oplysninger. 
-35-
IV - Hindringer 
Visse vanskeligheder kan skyldes manglende koordinering med andre områder, hvor der 
gennemføres lignende former for eksportkontrol (kemiske våben osv.) og det markante forhold, at 
samarbejdet om narkotikaprækursorer falder ind under EF-traktaten, hvorimod den resterende del 
af narkotikasamarbejdet falder ind under afsnit IV i EU-traktaten. 
V - Næste skridt 
Hvis man skal sikre en fortsat vækst i effektiviteten af samarbejdet inden for dette område, vil det 
helt afgjort være en stor hjælp, hvis ressourcerne og aktiviteterne kan fastholdes på det nu­
værende niveau. Det ville være en fordel, om Kommissionen og medlemsstaterne på pragmatisk 
vis kunne slå bro over den uheldige kløft mellem aktiviteter, der falder under henholdsvis EF-
traktaten og EU-traktatens afsnit VI. 
-36-
12. Kulturgoder 
i - Indledning 
I forbindelse med ophævelsen af varekontrollen ved de indre grænser vedtog EF to vigtige 
retsakter vedrørende beskyttelsen af kulturgoder, nemlig forordningen om udførsel af 
kulturgoder45 og direktivet om tilbagelevering46. 
II - Samarbejdsformer 
En tilbageleveringsordning er utænkelig uden et samarbejde mellem medlemsstaterne (f.eks. til at 
finde ud af, hvor de ulovligt fjernede kulturgoder befinder sig, og hvem der er i besiddelse af dem). 
Med tilbageleveringsdirektivet er der således indført et samarbejde, som er ganske uundværligt for 
hele tilbageleveringsordningen. 
Da ansvaret for beskyttelse af kulturgoder ofte er fordelt på en lang række forskellige myndigheder 
i medlemsstaterne, skal hver medlemsstat ifølge direktivet udpege en eller flere (af hensyn til de 
særlige strukturer, f.eks. føderale, i visse medlemsstater) centrale myndigheder til at varetage de 
opgaver, der er omhandlet i direktivet. 
Disse centrale myndigheder fungerer navnlig som kontaktpunkter. De samarbejder indbyrdes og 
etablerer et samråd mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder. 
Medlemsstaterne skal ifølge direktivet underrette Kommissionen om, hvilke centrale myndigheder 
de udpeger, og Kommissionen offentliggør en fortegnelse over disse centrale myndigheder i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Også forordningen om udførsel af kulturgoder indeholder en bestemmelse om, at der skal 
etableres et samarbejde mellem de myndigheder, der har ansvaret for kontrollen med udførsel af 
kulturgoder, og førnævnte centrale myndigheder. 
III - Behov 
Det 'generelle' samarbejde om beskyttelse af nationale kulturskatte, som Rådet har ønsket indført, 
og som falder ind under medlemsstaternes kompetence, er endnu ikke faldet på plads. Rådets 
arbejdsgruppe vedrørende narkotika og organiseret kriminalitet har indledt sin gennemgang af 
politisamarbejdet om bekæmpelse af ulovlig handel med kunstværker. 
IV - Hindringer 
Direktivet skulle have været gennemført den 15. december 1993 af ni medlemsstater, af Belgien, 
Tyskland og Nederlandene den 15. marts 1994 og af Østrig, Finland og Sverige den 1. januar 
1995. 
Hidtil er det imidlertid kun Danmark, Spanien, Frankrig, Irland, Nederlandene, Finland, Sverige og 
Det Forenede Kongerige, der har gennemført det. Og af disse otte medlemsstater har kun Finland, 
Island, Sverige og Det Forenede Kongerige givet Kommissionen meddelelse om deres centrale 
myndigheder. 
45 Rådets forordning (EØF) nr. 3911/92 af 9. december 1992 om udførsel af kulturgoder, EFT L 395 af 31.12.1992. 
46 Rådets direktiv 93/7/EØF af 15. marts 1993 om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats 
område, EFT L 74 af 27.03.1993. 
37-
V - Næste skridt 
De medlemsstater, der endnu ikke har gjort det, bør hurtigst muligt gennemføre direktivet og 
underrette Kommissionen om, hvem der er deres centrale myndigheder, og i den forbindelse 
angive, om det drejer sig om de samme kontaktpunkter som dem, de har givet meddelelse om 
som led i enten forordningen eller Rådets resolution af 16. juni 1994 om administrativt samarbejde. 
38-
13. Fri etableringsret 
Anerkendelse af eksamensbeviser 
I - Indledning 
Inden for området gensidig anerkendelse af eksamensbeviser findes der allerede adskillige 
eksempler på administrativt samarbejde, som spiller en meget vigtig rolle for den korrekte 
anvendelse af direktiverne. 
II - Samarbejdsformer 
Udvalget af Højtstående Embedsmænd inden for Sundhedsvæsenet, der blev nedsat i 1975, 
består af højtstående nationale embedsmænd, der har direkte ansvarsområder inden for 
sundhedsvæsenet. Udvalget har til opgave at drøfte og om muligt løse eventuelle problemer i 
forbindelse med anvendelsen af direktiverne om læger, tandlæger, sygeplejersker og jordemødre. 
Kommissionen har nedsat ad hoc-grupper, der beskæftiger sig med direktiverne om arkitekter og 
dyrlæger. Ligesom Lægemiddeludvalget, hvis beføjelser blev udvidet til også at omfatte 
farmaceuter ved direktiverne 85/432/EØF og 85/433/EØF, har disse grupper på deres specifikke 
områder samme funktioner som Udvalget af Højtstående Embedsmænd inden for Sund­
hedsvæsenet. 
Med direktiverne 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser blev der også skabt et administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne og 
Kommissionen. Ifølge disse direktiver skal hver medlemsstat udpege en koordinator for aner­
kendelsen af eksamensbeviser. Koordinatorerne mødes fem gange om året med Kommissionen 
for at drøfte eventuelle problemer forbundet med anvendelsen af de pågældende direktiver. 
Drøftelserne i denne koordinatorgruppe sikrer en mere ensartet fortolkning af visse centrale 
punkter i direktiverne. Desuden har kontakten mellem koordinatorerne indbyrdes og mellem 
koordinatorerne og Kommissionen gjort det muligt at løse en række konkrete problemer. Endelig 
har gruppen bidraget til udarbejdelsen af et vademecum om den generelle ordning og en 
brugervejledning, der især henvender sig til borgerne. 
III - Næste skridt 
En forbedring af samarbejdet fordrer først og fremmest, at der til stadighed opbygges en gensidig 
tillid i det daglige arbejde. Bestræbelserne videreføres i ovennævnte udvalg og grupper (samt i syv 
øvrige grupper, hvor også akademiske og faglige kredse er repræsenteret ved eksperter). 
Forsøg med udbygning af elektronisk postformidling videreføres endvidere på de områder, hvor 
det er berettiget. Der skal ligeledes ske en fortsat forbedring af statistikkerne. 
39 
14. Selskabsret 
Generelt set drøfter Kommissionen problemer på det selskabsretlige område med repræsentanter 
for medlemsstaternes justitsministerier. Når det drejer sig om regnskaber, kommer medlems­
staternes repræsentanter enten fra justitsministerierne eller fra økonomi- eller finansministerierne. 
14 A— Regnskaber 
I - Indledning 
Med vedtagelsen af det fjerde direktiv i 1978 blev der nedsat et Kontaktudvalg for 
Regnskabsdirektiveme. Dette udvalg består af repræsentanter for medlemsstaterne og for Kom­
missionen. Formanden kommer fra Kommissionen. 
II - Samarbejdsformer 
Udvalget har følgende opgaver: 
• at lette en harmoniseret gennemførelse af regnskabsdirektiveme gennem regelmæssige 
samråd, navnlig vedrørende de praktiske problemer i forbindelse med deres gennemførelse 
• at vejlede Kommissionen om eventuelle tilføjelser til eller ændringer af disse direktiver. 
Udvalget indkaldes (normalt to gange om året) af formanden, enten på dennes eget initiativ eller 
på begæring fra et af medlemmerne. Medlemsstaternes repræsentanter har en væsentlig ind­
flydelse på sammensætningen af dagsordenen. 
Udfaldet af drøftelserne vedrørende regnskabsmæssige problemer nedfældes i mødeprotokollen. I 
1990 udsendte Kommissionen en brochure indeholdende en opsummering af nogle af disse 
konklusioner. 
Der er enighed om, at kontaktudvalget er det rette organ til "at spille en afgørende rolle i den 
praktiske tilrettelæggelse af samarbejdet mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder og 
Kommissionens tjenestegrene, først og fremmest inden for rammerne af de eksisterende organer 
og udvalg", jf. resolutionen. 
Da regnskabsreglerne i høj grad påvirkes af nationale standardiseringsorganer, er der blevet 
nedsat et rådgivende forum for regnskabsaflæggelse med repræsentanter for hovedaktørerne på 
regnskabsområdet i EF. Dette forum vejleder Kommissionen om regnskabstekniske forhold og om 
mulighederne for yderligere harmoniseringer. 
14 B — Europæiske Økonomiske Firmagrupper (EØFG) 
I - Indledning 
Der er nedsat et kontaktudvalg i henhold til forordningen om Europæiske Økonomiske 
Firmagrupper, der blev vedtaget den 25. juli 198547. 
47 Rådets forordning (EØF) nr. 2137/85 af 25. juli 1985 om indførelse af europæiske økonomiske firmagrupper, EFT L 199 af 
31.7.1985, s. 1. 
-40-
II - Samarbejdsformer 
Udvalget har til opgave at lette gennemførelsen af forordningen ved regelmæssige samråd, 
navnlig om konkrete problemer i forbindelse med gennemførelsen og om nødvendigt at råde 
Kommissionen med hensyn til tilføjelser eller ændringer i forordningen. 
III - Næste skridt 
Det er håbet, at der gennem kontaktudvalget kan indsamles oplysninger om de EØFG'er, der er 
registreret i hver enkelt medlemsstat. Det vil være en hjælp for Kommissionens vedligeholdelse af 
en database over alle eksisterende EØFG'er. 
41 -
15. Forsikrings - og bankvirksomhed, værdpapirer 
15 A— Forsikringsvirksomhed 
I - Indledning 
I forsikringssektoren har man altid anset administrativt samarbejde for at være nødvendigt, hvis 
man skal sikre, at EF-lovgivningen håndhæves korrekt overalt i EF. I EF's forsikringsdirektiver 
stilles der allerede krav om et tæt samarbejde mellem de kompetente tilsynsmyndigheder på 
forsikringsområdet. Hele systemet med det "europæiske pas" bygger faktisk på et sådant 
samarbejde. Med henblik på at sikre en korrekt implementering af direktiverne skal der ligeledes 
finde et samarbejde sted mellem medlemsstaterne og Kommissionen. 
II - Samarbejdsformer 
Samarbejdet om håndhævelse af reglerne i forsikringssektoren finder sted i to fora, nemlig 
Konferencen af Forsikringstilsynsmyndigheder og Forsikringskomitéen. 
Konferencen blev etableret af medlemsstaterne i 1957. Kommissionen har observatørstatus. 
Konferencen drøfter problemer i forbindelse med forsikringstilsyn (dvs. forsikringsselskabers 
solvens). Konferencen har også vedtaget protokoller for samarbejde mellem de kompetente 
myndigheder med henblik på at lette den praktiske gennemførelse af forsikringsdirektiverne. 
Forsikringskomitéen blev oprettet ved direktiv 91/675/EØF. Forsikringskomitéen har til opgave at 
støtte Kommissionen ved anvendelsen af dens gennemførelsesbeføjelser, men kan også tage alle 
spørgsmål, der vedrører forsikringssektoren eller anvendelsen af forsikringsdirektiverne, op til 
behandling. Forsikringskomitéen har allerede drøftet en række spørgsmål vedrørende forsikrings­
problemer (forsikringskoncerner, grænsedragning mellem social sikring og forsikring, fortolkning af 
forsikringsdirektiver osv.). 
I 1994 blev der nedsat en ad hoc-fortolkningsgruppe, som skal behandle fortolkningsspørgsmål, 
der hidrører fra EF's forsikringslovgivning. Kommissionen fører forsædet i gruppen, der består af 
repræsentanter for medlemsstaternes tilsynsmyndigheder. Fortolkningsgruppen refererer til For­
sikringskomitéen, der kan træde samme for at drøfte, hvordan en given bestemmelse i EF-
lovgivningen skal fortolkes. Der har fundet to møder sted i 1995. 
I henhold til Forsikringskomitéens "komitologibeføjelser" kan den også træffe beslutninger om 
fortolkningen af forsikringsdirektiverne. 
KAROLUS-programmet giver mulighed for udveksling af embedsmænd fra de nationale 
tilsynsmyndigheder. Den foreløbige konklusion på disse udvekslinger synes at være positiv. 
III - Behov 
Samarbejdet mellem medlemsstaterne og mellem medlemsstaterne og Kommissionen er af 
afgørende betydning, hvis man skal sikre, at systemet med EF-dækkende tilladelser og ordningen 
med hjemlandskontrol kan anvendes uden problemer overalt i EF. 
I henhold til den tredje generation af forsikringsdirektiver skal hjemlandet også føre tilsyn med 
forsikringsselskabers filialer på stedet. Værtslandet kompetente myndigheder skal samarbejde 
med hjemlandet med henblik på at lette tilsynet med filialen. De kan også tage del i tilsynsarbejdet. 
-42-
Fortolkende meddelelser kan anvendes til at præcisere Kommissionens holdning til bestemte, 
eventuelt følsomme spørgsmål. Det gælder i forbindelse med pensionskassers forvaltnings- og 
depositaropgaver. Kommissionen offentliggjorde i december 1994 en meddelelse om forvaltningen 
af aktiver i pensionskasser samt investeringen heraf. 
IV - Næste skridt 
Nationale embedsmænd deltager i KAROLUS-programmet, og Kommissionens embedsmænd 
ville med fordel kunne deltage i særlige uddannelsesprogrammer om specifikke aspekter inden for 
forsikringsvirksomhed og finansielle tjenesteydelser. Hvis Kommissionen skal kunne udføre sine 
opgaver, må Kommissionens embedsmænd tillige have mulighed for i perioder at kunne uddanne 
sig under kyndig vejledning og under ophold i forsikringsselskaber. 
Kommissionen har indledt drøftelser med medlemsstaterne om etablering af et pilotprogram, som 
skal gøre det muligt for medlemsstaternes kompetente myndigheder at udveksle meddelelser og 
informationer om tilsyn med forsikringsselskaber via et elektronisk net (EDENIS - Electronic Data 
Exchange Network in Insurance). Dette net vil kunne lette samarbejdet mellem de kompetente 
myndigheder. Oprindeligt skulle nettet have været operationelt i andet halvår 1995, men af 
budgetmæssige årsager er starttidspunktet desværre udskudt. 
Det er imidlertid opfattelsen, at der må etableres en eller anden form for elektronisk net, hvis 
samarbejdet om håndhævelsen af reglerne skal forbedres, udvekslingen af oplysninger mellem 
administrationerne gøres hurtigere og lettere og tilsynet med forsikringsvirksomhed på det indre 
marked fungere mere effektivt. 
15 B— Bankvirksomhed 
I - Indledning 
Andet bankdirektiv 89/646/EØF af 15. december 1989 har været i kraft siden 1. januar 1993. På 
grundlag af dette direktiv kan visse kreditinstitutter få udstedt et EF-dækkende "pas" eller en EF-
dækkende tilladelse, der anerkendes i hele Fællesskabet, og hvis fundament er en ny anmel­
delses- og samarbejdsform, hvorefter hjemlandsmyndighedeme har ansvaret for tilsynet med den 
generelle solvens, og værtslandsmyndighederne for tilsynet med likviditeten i de filialer, der er 
oprettet på værtslandets område. 
II - Samarbejdsformer 
På bankområdet har der på institutionelt plan eksisteret et samarbejde med medlemsstaterne 
siden 1979, da Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning blev oprettet ved første samord-
ningsdirektiv (77/780/EØF). En anden form for samarbejde finder sted i kontaktgruppen for 
nationale banktilsynsmyndigheder, som ikke er oprettet ved et EF-direktiv, men hvis eksistens 
anerkendes i forskellige EF-instrumenter. Kommissionen deltager i kontaktgruppens arbejde. EF's 
centralbankchefer afholder samarbejdsmøder i Det Europæiske Monetære Instituts underudvalg 
om banktilsyn. Kommissionen deltager ikke heri. 
Disse forskellige organer undersøger problemerne på det fælles bankmarked med henblik på at 
finde løsninger, som kan klares ved nationale foranstaltninger, eller foreslå Kommissionen 
løsninger, der kræver nye forslag til råds- eller kommissionsdirektiver i overensstemmelse med de 
nye udvalgsprocedurer. 
-43-
Kommissionen har også modtaget mange bilaterale aftaler, som de fleste medlemsstater har 
indgået med henblik på at gennemføre de nye procedurer i andet direktiv. 
Kommissionen har etableret Arbejdsgruppen vedrørende Gennemførelsen af Bankdirektiverne, 
som skal undersøge og om nødvendigt løse alle de fortolkningsproblemer, som medlemsstaterne 
løber ind i under anvendelsen af direktiverne. Hvis arbejdsgruppen bliver enig om en fælles 
fortolkning, sørger Kommissionen for offentliggørelsen heraf. Hvis der ikke kan opnås enighed, 
henvises problemet til Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning (Bankudvalget), som afgiver en 
udtalelse. Hvis der opnås enighed i Bankudvalget, offentliggør Kommissionen udvalgets for­
tolkning. I modsat fald har Kommissionen ret til at drage de nødvendige konklusioner. Kom­
missionen har offentliggjort et udkast til meddelelse om begrebet fri udveksling af tjenesteydelser 
og vigtigheden af den almindeligvis gode fortolkning heraf. Begge elementer er blevet drøftet i 
Arbejdsgruppen vedrørende Gennemførelsen af Bankdirektiverne og Bankudvalget.48 
III - Behov 
Myndighederne i hjem- og værtslande har behov for at udveksle først og fremmest tilsynsmæssige 
oplysninger, især hvis det er uklart, om den pågældende institution fortsat opfylder kriterierne for 
at opnå tilladelse. 
IV - Næste skridt 
I et rådsdirektiv, der er vedtaget for ganske nylig49, udvides ordningerne vedrørende udveksling af 
oplysninger mellem tilsynsmyndigheder fra forskellige kategorier, samtidig med at eksterne 
revisorer forpligtes til at informere tilsynsmyndighederne om alle forhold, der må forventes at 
underminere stabiliteten i de institutter, hvis regnskaber de reviderer. 
På grundlag af de bidrag, der modtages som følge af ovennævnte udkast til meddelelse, vil 
Kommissionen overveje at offentliggøre en fortolkende meddelelse, som kan gøre det muligt for 
de økonomiske beslutningstagere og medlemsstaterne i forbindelse med et givent problem at 
forudse, hvilket standpunkt Kommissionen sandsynligvis vil indtage om sådanne spørgsmål. 
15 C— Værdipapirer 
I - Indledning 
Mange af de direktiver, der allerede er vedtaget, f.eks. direktivet fra 1979 om betingelser for 
værdipapirers optagelse til notering på en fondsbørs, indeholder bestemmelser om samarbejde 
mellem de kompetente myndigheder i forskellige medlemsstater, især med hensyn til udveksling af 
oplysninger. En sådan informationsudveksling er underlagt tavshedspligt. 
Desuden mødes repræsentanter for de nationale tilsynsmyndigheder halvårligt ved møder, som 
Kommissionen organiserer (Udvalget af Højtstående Repræsentanter for Tilsynsmyndighederne 
for Værdipapirmarkedet) og uformelt ved ad hoc-møder uden Kommissionens deltagelse. 
Kommissionen har desuden vedtaget et forslag til direktiv om oprettelse af Værdipapirudvalget50, 
48 EFT C 291 af 4.11.1995, s. 7. 
49 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995 om ændring af direktiv 77/780/EØF og 89/646/EØF om 
kreditinstitutter, direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF om skadesforsikring, direktiv 79/267/EØF og 92/96/EØF om 
livsforsikring, direktiv 93/22/EØF om investeringsselskaber og direktiv 85/611/EØF om institutter for kollektiv investering i 
værdipapirer (investeringsinstitutter), med henblik på at styrke tilsynet på disse områder. 
50 KOM(95) 360 endelig udg. af 17. juli 1995. 
-44-
som skal erstatte Udvalget af Højtstående Repræsentanter for Tilsynsmyndighederne for Værdi­
papirmarkedet. 
II - Samarbejdsformer 
På værdipapirområdet omsættes samarbejdet til virkelighed ved indgåelse af samarbejdsaftaler 
mellem tilsynsmyndigheder i lande, der har en betydelig omsætning med hinanden. Disse aftaler 
blev oprindeligt indgået mellem bestemte europæiske tilsynsmyndigheder og regulerende myndig­
heder i USA og Japan, men er nu ved at blive mere almindelige i forbindelse med samarbejde 
inden for Europa. 
III - Behov 
Da handel med værdipapirer i alt væsentligt er en international aktivitet - så meget mere fordi 
informationsteknologien gør det lettere at kommunikere - er en effektiv regulering af 
markedsdeltagerne i afgørende grad afhængig af, at tilsynsmyndighederne samarbejder om hånd­
hævelsen af de enkelte landes regler. Det er særligt klart i forbindelse med insider-handel, hvor en 
insider kan gennemføre ulovlige handler på et andet lands værdipapirmarked i håb om, at 
hjemlandstilsynet ikke opdager det. Kommissionen tager ikke aktivt del i denne udveksling af 
informationer mellem tilsynsmyndighederne, idet Kommissionen ikke har nogen direkte tilsyns­
opgaver af denne karakter. 
Efter vedtagelsen af investeringsservicedirektivet og kapitalgrundlagsdirektivet i 1993 har 
Kommissionen indkaldt til en række uformelle møder om fortolkningen af de to direktiver for at 
drøfte konkrete problemer, som medlemsstaterne var løbet ind i under gennemførelsen af 
bestemmelserne. 
IV - Næste skridt 
Kommissionen bør løbende undersøge, hvor effektivt samarbejdsbestemmelserne i direktiverne 
om værdipapirmarkederne virker i praksis, især når tilsynsansvaret deles mellem hjemlandets og 
værtslandets tilsynsmyndigheder. Samtidig bør direktivet om oprettelse at Værdipapirudvalget 
vedtages så hurtigt som muligt. 
45 
16. Intellektuel ejendomsret 
I - Indledning 
Den praktiske gennemførelse af EF-forskrifterne inden for intellektuel ejendomsret varetages af 
medlemsstaternes patentmyndigheder, som normalt er organer, der er uafhængige af de nationale 
ministerier. Deres kompetenceområde omfatter normalt patenter, varemærker, mønstre, og i givet 
fald også brugsmønstre. Det er dog lykkedes at koordinere medlemsstaternes politik i betydeligt 
omfang takket være Den Europæiske Patentmyndighed i Munchen og Kontoret for Harmonisering 
af det Indre Marked i Alicante. 
II - Samarbejdsformer 
På patentområdet giver bestyrelsesmøderne og delegationsledermøderne ved Den Europæiske 
Patentmyndighed (Munchen) lejlighed til regelmæssig udveksling af synspunkter mellem 
repræsentanter for Kommissionen og medlemsstaterne, især om udviklingen i de nationale 
lovgivninger. Møderne tjener også til at gøre status over ratificeringen af Luxembourg­
konventionen om fællesskabspatentet. Det skal også bemærkes, at Den Europæiske Patent­
myndighed varetager sekretariatsfunktionen for det særlige organ, der forestår oprettelsen af 
fællesskabspatentet, nemlig "interimudvalget for fællesskabspatentet". 
Kommissionen tilrettelagde i januar 1995 et møde mellem nationale eksperter. Mødet gav 
anledning til at tage problemerne med fortolkningen af forordning nr. 1768/92 om indførelse af et 
supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler op og søge fælles retningslinjer herfor. 
For varemærkernes vedkommende danner bestyrelsesmøderne i Kontoret for Harmonisering af 
det Indre Marked (varemærker og mønstre) siden forordning nr. 40/90 om EF-varemærker ramme 
om møder med repræsentanter for medlemsstaterne. Her er der ikke blot mulighed for at drøfte 
samtlige spørgsmål i forbindelse med oprettelsen af kontoret i Alicante, men også for at gøre 
status over visse aspekter ved de nationale varemærker. 
Endelig sker der en hensigtsmæssig koordinering med henblik på møderne for styrelsesorganerne 
for Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO), der afholdes hvert år i september, 
og møderne i de ekspertudvalg, der gennemgår de særlige aspekter ved intellektuel ejendomsret. 
Takket være denne koordinering har formandskabet således ofte kunnet udtale sig på de femten 
medlemsstaters vegne. 
Med hensyn til ophavsret og dermed beslægtede rettigheder er der skabt kontakter inden for 
rammerne af Rådets attachégruppe for intellektuel ejendomsret. I denne arbejdsgruppe 
koordineres holdningerne, især med henblik på deltagelsen i drøftelserne i WlPO-regi. Møderne i 
Europarådet og Unesco om ophavsretlige spørgsmål giver også lejlighed til talrige møder mellem 
repræsentanter for Kommissionen og medlemsstaterne. 
III - Næste skridt 
Kommissionen har til hensigt at opretholde kontakten med medlemsstaternes eksperter og, i givet 
fald, udbygge kontakterne. 
-46-
17. Radio - og TV-spredningsvirksomhed 
I - Indledning 
Alle medlemsstater har givet meddelelse om nationale gennemførelsesforanstaltninger for direktiv 
89/552. Kommissionen har besluttet at indlede en overtrædelsesprocedure over for de fleste 
medlemsstater (de nye medlemsstaters nationale lovgivning analyseres for øjeblikket). Hoved­
parten af problemerne (forkert fortolkning, tvetydig udfærdigelse af gennemførelsesforan­
staltningerne osv.) synes imidlertid at blive løst. De problemer, der har givet anledning til proce­
durerne, er endvidere meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, og der vil derfor næppe 
kunne nås en løsning inden for en udbygget samarbejdsprocedure. 
II - Samarbejdsformer 
Som etjed i opfølgningen på direktivet har Kommissionen nedsat en ad hoc-gruppe bestående af 
repræsentanter for medlemsstaterne. Gruppen skal drøfte fortolkningsproblemer eller endog 
medlemsstaterne problemer i forbindelse med gennemførelsen. Gruppen har opfyldt sin gerning 
ved at lette direktivets gennemførelse og vil fortsat spille en rolle ved såvel opfølgningen på 
direktivets anvendelse som gennemførelsen af det nye direktiv, når dette er vedtaget. 
III - Behov 
En række medlemsstater har givet udtryk for, at det kan være nyttigt at institutionalisere en 
arbejdsgruppe (bestående af de regulerende instanser) for dels at forsøge at udlede en fælles 
tilgang til problemerne i forbindelse med den offentlige sædelighed (pornografi, vold, samarbejde 
om filmfremvisning osv.), dels at danne ramme om en regelmæssig informationsudveksling om 
radio- og tv-spredningsorganismer for at undgå positive eller negative kompetencekonflikter for 
medlemsstaterne. 
IV - Næste skridt 
Rådet nåede på sit møde den 20. november 1995 om revidering af direktivet til politisk enighed, 
bl.a. om nedsættelse af et kontaktudvalg. 
-47 
18. Transport 
I - Samarbejdsformer 
På transportområdet og især for landevejs- og lufttransportens vedkommende indgår samarbejdet 
udtrykkeligt i en række forordninger og direktiver (i form af præcise artikler) enten mellem 
medlemsstater eller mellem medlemsstaterne og Kommissionen. 
De samarbejdsnetværk, der således er skabt, er endnu ikke effektive på alle områder. Nogle 
fungerer dog rimeligt godt, især gennem møder tilrettelagt på ad hoc-basis, herunder f.eks. inter­
national busbefordring, cabotagekørsel med passagerer, godstransport, foranstaltninger i tilfælde 
af krise på vejgodsmarkedet, beskatning af landevejstransport, gensidig anerkendelse af nationale 
skibsførerbeviser (indre vandveje), EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for EF. 
Andre forskriftspligtige netværk fungerer dårligt, og på en række områder findes der ikke 
forskriftsmæssige bestemmelser om deres oprettelse. 
Inden for rammerne af Karolus-programmet har flere udvekslinger af nationale embedsmænd, der 
fører tilsyn med anvendelsen af henholdsvis landevejstransport- og søtransportforskrifterne, 
allerede fundet sted. 
48-
Delll 
Øvrige områder 
19. Socialpolitik 
19 A — Vandrende arbejdstageres sociale sikring 
I - Indledning 
Rådets forordning nr. 1408/7151 indeholder i overensstemmelse med traktatens artikel 48-51 om 
arbejdskraftens frie bevægelighed bestemmelser om koordinering af de nationale sociale sikrings­
ordninger. Forordning nr. 574/72 af 21. marts 1972 indeholder nærmere bestemmelser om 
gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 1408/71, herunder en liste over de ansvarlige institutioner. 
II - Samarbejdsformer 
Der er i medfør af forordning nr. 1408/71 nedsat en "administrativ kommission for vandrende 
arbejdstageres sociale sikring". Denne administrative kommission, der består af repræsentanter 
for medlemsstaterne, har bl. a. til opgave "at behandle ethvert administrativt spørgsmål eller 
fortolkningsspørgsmål, der opstår i forbindelse med bestemmelserne i denne forordning". Opstår 
der administrative problemer, som skyldes manglende håndhævelse af forordningens 
bestemmelser, drøftes sådanne i den administrative kommission, som derefter finder en løsning. 
Den administrative kommission får ofte henvendelser fra privatpersoner, der hævder, at 
socialsikringsinstitutioner ikke har anerkendt deres ret til ydelser i henhold til forordning nr. 
1408/71. Derefter findes en løsning i samarbejde med medlemsstaternes repræsentanter i den 
administrative kommission. • 
Tusindvis af socialsikringsinstitutioner anvender forordning nr. 1408/71 i EF. Den administrative 
kommission har udarbejdet en række standardformularer, som strukturerer informationsstrømmen 
mellem institutionerne i medlemsstaterne. 
Den administrative kommission nedsatte i 1991 TESS-arbejdsgruppen (Telematics in Social 
Security), som forestår iværksættelsen af TESS-programmet (Development of Telematic Services 
for the Coordination of European Social Security Schemes). TESS-arbejdsgruppen gennemgår 
socialsikringsinstitutionernes behov for informationsudveksling og udarbejder egnede løsnings­
modeller til forbedring og modernisering. 
Når den administrative kommission har behandlet et spørgsmål om fortolkning af forordning (EØF) 
nr. 1408/71 eller forordning nr. 574/72, formaliseres resultatet i en beslutning eller en henstilling, 
der offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
Inden for rammerne af TESS er et "socialsikringsglosar" under udarbejdelse til støtte for fremtidig 
edb-udveksling af oplysninger. 
Den administrative kommissions sekretariat, som varetages af Europa-Kommissionen, 
tilrettelægger regelmæssigt seminarer om forskellige emner af interesse for gennemførelse af 
forordning nr. 1408/71. I 1994 blev der udgivet en vejledning, som beskriver forordningen i et 
lettilgængeligt sprog og indeholder en oversigt over medlemsstaternes sociale sikringsordninger. 
51 Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og 
deres familiemedlemmer, der flytter inden for EF, EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2. 
-49-
19 B— Arbejdstilsyn 
I - Indledning 
Et udvalg bestående af lederne af arbejdstilsynsmyndighederne (SLIC) har siden 1982 på 
Kommissionens initiativ holdt regelmæssige møder for at forbedre samarbejdet mellem medlems­
staterne og Kommissionen og for at fremme en effektiv og konsistent håndhævelse af EF-
forskrifterne i medlemsstaterne. Udvalget består af to højtstående repræsentanter for arbejds­
tilsynsmyndighederne i medlemsstaterne. 
SLIC har fra starten både dannet ramme om et snævert samarbejde mellem nationale eksperter 
fra medlemsstaterne og Kommissionen om informationsudveksling og udgjort et net af 
velplacerede embedsmænd, som kan bidrage til en effektiv håndhævelse af EF's sociale 
forskrifter. 
SLIC blev nedsat som et officielt udvalg ved Kommissionens afgørelse af 12. juli 1995. 
II - Samarbejdsformer 
SLIC har oprettet et net af nationale kontaktpersoner - arbejdstilsyn - til hurtig udveksling af 
oplysninger. Gennem nettet udveksles oplysninger om håndhævelse af EF-forskrifterne om det 
indre marked, bl.a. om håndhævelse af maskindirektivet. 
SLIC har fastlagt fælles principper for arbejdstilsyn inden for områder som sundhed og sikkerhed 
på arbejdspladsen og udarbejder i øjeblikket metoder til vurdering af nationale tilsynssystemer i 
forhold til principperne (den første pilotevaluering er i gang i Nederlandene). 
En af SLIC's vigtigste opgaver er udveksling af inspektører mellem medlemsstaterne. 
Gennem årene har næsten 100 inspektører besøgt et andet europæisk land for at studere et 
emne af særlig interesse for hjemlandet. På denne måde fremmes også gensidigt kendskab til 
håndhævelseserfaringer. 
Siden begyndelsen af 1990'erne har der fundet to "europæiske møderunder" sted for at udveksle 
oplysninger om tilsynsmetoder inden for særlige områder. Møderne har hver gang omfattet 
inspektører fra fire forskellige medlemsstater. Møderne omhandlede henholdsvis byggeri- og 
landbrugssektoren. Der vil blive iværksat en tredje runde på SLIC's kommende plenarmøde. Den 
omhandlede sektor bliver denne gang bilindustrien og den underleverandører. 
Et af de papirer, som SLIC har arbejdet med, er et uddannelsesmodul for inspektører om EF og 
sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Uddannelsesmodulet har været brugt som grund­
materiale i uddannelsesprogrammer for inspektører i alle medlemsstater. 
III - Behov 
De nødvendige menneskelige og budgetmæssige midler bør tilvejebringes for at fremme udvalget 
fremtidige arbejde, som fastlagt i det treårige arbejdsprogram. 
IV - Hindringer 
Det er meget vigtigt, at nødvendige kommunikationsmidler, som f.eks. tolkning og oversættelse, 
stilles til rådighed for SLIC's arbejde for en mere effektiv og konsistent håndhævelse af EF-
forskrifterne om sundhed og sikkerhed. 
50 
20. Offentlig forvaltning 
I - Indledning 
Selv om den offentlige forvaltning ikke i henhold til traktaterne er omfattet af EF's virkefelt, kræver 
den europæiske opbygning, især for det indre markeds vedkommende, et mere og mere snævert 
samarbejde mellem administrationerne. Møder mellem lederne af forvaltningerne - 24 til dato -
er derfor blevet fora for drøftelser og informationsudveksling om spørgsmål af fælles interesse i 
tilknytning til især virkningerne af den europæiske opbygning. 
II - Samarbejdsformer 
Lederne af de offentlige forvaltninger blev på ministerkonferencen i Nancy i februar 1995 pålagt at 
søge globale og velafbalancerede'løsninger på de problemer, der fortsat blokerer for en åbning af 
den offentlige forvaltning over for EF-borgerne, og at forbedre koordineringen af de nationale 
embedsmænds uddannelse i europæiske anliggender. Lederne besluttede derfor på deres 
seneste møde i Paris i begyndelsen af maj 1995 at: 
• nedsætte to arbejdsgrupper - en til at undersøge problemerne med adgang til den offent­
lige forvaltning, en anden til at behandle spørgsmål om pensionsordninger for tjenestemænd 
- med henblik på fremlæggelse af konklusioner i løbet af første halvår 1996, 
• tilrettelægge to møder for nationale forvaltningsskoler og -institutter i juni og oktober 
1995. 
Lederne af de offentlige forvaltninger støtter ligeledes inden for rammerne af deres respektive 
beføjelser, som varierer meget fra land til land, programmerne for udveksling af nationale embeds­
mænd, herunder især KAROLUS-programmet. 
III - Behov 
De til stadighed forekommende problemer med administrativt samarbejde vedrører typisk 
information - den direkte informationsstrøm dels mellem forvaltninger på EF-plan, nationalt, 
regionalt og/eller lokalt plan, dels mellem de forskellige landes forvaltninger -og nationale og lokale 
embedsmænds uddannelse i europæiske anliggender. 
Dette gælder især lokale forvaltninger, så meget desto mere som den regionale dimension i den 
europæiske opbygning får fornyet betydning efter Maastricht-traktaten. Nogle præfektsammen­
slutninger, som var sig udfordringerne bevidste, har spontant taget initiativ til at samle præfekter 
og ligestillede fra de forskellige medlemsstater for at indkredse problemet og påbegynde 
drøftelserne. 
-51 -
21. Konkurrence 
I - Indledning 
På monopolområdet (jf- forordning nr. 17/62, første forordning om anvendelse af bestemmelserne 
i traktatens artikel 85 og 86) og fusionsområdet (jf- forordning nr. 4064/89) har der siden starten 
eksisteret et samarbejde mellem de nationale konkurrencemyndigheder. Procedurerne på disse 
områder skal behandles "i direkte og konstant forbindelse" med myndighederne. 
For at fremme effektiviteten søger Generaldirektoratet for Konkurrence at styrke de nationale 
myndigheders anvendelse af artikel 85 og 86. Midler og metoder til dette indgår i en rapport samt 
konklusioner, der er godkendt af lederne af de nationale konkurrencemyndigheder i september 
1994. Med dette udgangspunkt forventes en anmodning rettet til Kommissionen om endnu i år at 
vedtage en meddelelse om samarbejdet med myndighederne. 
Meddelelsen vil danne sidestykke til den meddelelse, der offentliggjort i februar 1993 allerede 
gælder om samarbejdet med de nationale domstole om anvendelsen af samme artikler52. 
II - Samarbejdsformer 
Der finder udvekslinger sted mellem embedsmænd fra medlemsstaternes konkurrence­
myndigheder (Bundeskartellamt, Office of Fair Trading osv.). Hertil kommer, at Kommissionen 
også modtager medarbejdere fra disse myndigheder som nationale eksperter. 
Efterprøvning i virksomheder, der mistænkes for overtrædelse af konkurrencereglerne, foretages 
af tjenestemænd fra Kommissionen og embedsmænd fra de nationale konkurrencemyndigheder i 
fællesskab52. 
Ud over de nationale eksperter, som GD IV modtager, for bl.a. at udbrede kendskabet til 
generaldirektoratets målsætninger og arbejdsmetoder, skal det også nævnes, at en række 
nationale embedsmænd aflægger kortere besøg hos GD IV i uddannelsesøjemed. 
Der gennemføres ofte seminarer og workshops. Lederne af medlemsstaternes konkurrence­
myndigheder mødes regelmæssigt, og der tilrettelægges møder for de nationale eksperter om alle 
de forslag til forskrifter og meddelelser, som vil kunne få indvirkning på det indre marked. 
Der arbejdes i fællesskab med en decentral anvendelse af artikel 85 og 86. For nylig var en 
konference, Det Europæiske Konkurrenceforum, for første gang åben for deltagelse fra de 
nationale myndigheder og fra de særlige konkurrencedomstole. 
III - Behov 
En decentral anvendelse af artikel 85 og 86 fordrer, at der bliver udarbejdet nye retningslinjer. 
Overvejelserne herom er allerede påbegyndt. Retningslinjerne bør ikke føre til en tilpasning af 
forskrifterne. Når det tilstræbes, at de nationale myndigheder i øget omfang anvender EF-
forskrifterne, kræver dette ligeledes hurtig og fyldestgørende information fra Kommissionen side. 
Forskrifterne indeholder ikke for øjeblikket bestemmelser herom. 
Edb-udveksling af oplysninger vil kunne fremskynde indsamlingen af oplysninger. Et pilotprojekt 
under FOURCOM-projektet (GD IV - Kommunikation), der finansieres under IDA-programmet, 
bliver iværksat i år. 
-52-
En ensartet fortolkning af EF's konkurrenceregler og især artikel 85 og 86 fordrer, at kun oplagte 
overtrædelsessager, hvis virkninger hovedsageligt er begrænset til én medlemsstat, behandles af 
de nationale myndigheder. Dette udelukker karteller, der er i strid med artikel 85, stk. 1, men som 
vil kunne fritages i henhold til samme artikels stk. 352. 
52 Problemstillingen gælder ikke for fusioner. Overskrides tærsklerne i forordning nr. 4064/89, har EF i al væsentlighed 
enekompetence. Ved beløb under tærsklerne har medlemsstaterne enekompetence. På samme måde har Kommissionen 
enekompetence til at anvende EKSF-traktatens konkurrencebestemmelser (artikel 65 og 66). 
-53 
22. Telematiske net mellem administrationer (TNA/IDA) 
I - Indledning 
11982, lang tid før iværksættelsen af det indre marked, havde Rådet allerede vedtaget afgørelser 
om oprettelse af edb-forbindelser mellem EF-institutionerne og institutioner i medlemsstaterne. I 
begyndelsen blev der fokuseret på told- og landbrugssamarbejde med en undersøgelse53, som 
førte til CADDIA-programmet (Cooperation in Automation of Data and Documentation for 
Imports/Exports and Agriculture)54. Rådet besluttede også at oprette at tværinstitutionelt 
integreret EF-informationssystem (INSIS), som skulle "gøre det muligt at anvende de nye 
elektroniske teknologier til udveksling af information mellem EF-institutionernes og 
medlemsstaternes administrationer"55, og som bl.a. blev grundstenen i Kommissionens eget 
elektroniske postsystem (E-mail). 
I forbindelse med 1992-programmet stod det klart, at forbindelserne måtte videreudvikles, hvis 
det indre marked skulle forvaltes effektivt. Det tredje og det fjerde F&U-rammeprogram indeholdt 
begge undersøgelser vedrørende telematiske net mellem administrationerne. ENS-programmet 
(European Nervous System) udgør en del af særprogrammet for gennemførelsen af disse56. Med 
henblik på at videreudvikle projekter vedrørende den præ-konkurrencemæssige fase til gennem­
førte operationelle systemer, som kunne forbedre forvaltningen af det indre marked, foreslog 
Kommissionen i 1993 såvel retningslinjer som et flerårigt EF-program for iværksættelsen af 
tværeuropæiske datanet mellem administrationerne (IDA- programmet)57. Rådet vedtog den 
6. november 1995 en enkelt afgørelse, nemlig om det flerårige program58. Programmet omfatter 
finansiering af projekter, hvoraf en del allerede er iværksat. 
II - Samarbejdsformer 
CADDIA-programmet har bidraget til udviklingen af Toldinformationssystemet (TIS) og SHIFT-
systemet (jf. ovenfor under afsnit 7, punkt a, og afsnit 9 om veterinærkontrol og told). Det er 
meningen, at SIMAP-projektet under IDA skal skabe mulighed for elektroniske udbud i forbindelse 
med offentlige indkøbsaftaler overalt i Europa (jf. afsnit 2). SOSENET (Social Security Network) 
er blevet overført fra ENS til IDA, idet det er ved at være driftsklart. Medlemmer af en række 
udvalg, herunder af Det Rådgivende Udvalg for Det Indre Marked, har allerede modtaget IDA-
finansiering til forbedring af deres elektroniske kommunikation med Kommissionen (og 
udvalgsmedlemmerne indbyrdes) gennem projektet for elektronisk postudveksling i 
53 Rådets Afgørelse 77/619/EØF af 27. september 1977 om vedtagelse af en undersøgelse vedrørende databehandlingssystemer 
for oplysninger om indførsel og udførsel samt om forvaltningen af og den finansielle kontrol med markedsordningerne for 
landbrugsvarer, EFT L 255 af 6.10.1977, s. 32. 
54 Rådets afgørelse 82/607/EØF af 28. juli 1982 om koordination af medlemsstaternes og Kommissionens aktioner i forbindelse 
med forberedelserne til et langtidsprogram for anvendelsen af telematik til fællesskabsinformationssystemer vedrørende 
indførsel og udførsel samt forvaltning af og den finansielle kontrol med markedsordningerne for landbrugsvarer, EFT L 247 af 
23.8.1982, s. 25; Rådets afgørelse 85/214/EØF af 26. marts 1985 om koordination af medlemsstaternes og Kommissionens 
aktioner i forbindelse med gennemførelsen af et langtidsprogram for anvendelsen af telematik til fællesskabs 
informationssystemer vedrørende indførsel og udførsel samt forvaltning af og den finansielle kontrol med markedsordningerne 
for landbrugsvarer, EFT L 96 af 4.4.1985, s. 35. 
55 Rådets afgørelse 82/869/EØF af 13. december 1982 om samordning af medlemsstaternes og fællesskabsinstitutionernes 
aktiviteter med henblik på at vurdere behovene for samt udarbejde forslag til et tværinstitutionelt informationssystem for 
Fællesskabet, EFT L 368 af 28.12.1982, s. 40. 
56 Rådets afgørelse 91/353/EØF af 7. juni 1991 om vedtagelse af et særprogram for forskning og teknologisk udvikling inden for 
telematiksystemer på områder af almen interesse (1990-1994), EFT L 192 af 16.07.1991, s. 18; Rådets afgørelse 94/801/EØF 
af 23. november 1994 om et særprogram for forskning og teknologisk udvikling samt demonstration inden for telematiksystemer 
af almen interesse (1994-1998), EFT L 334 af 22.12.1994, s. 1. 
57 KOM(93) 69 endelig udg., EFT C 105 af 16.4.1993, s. 10 og 12. 
58 Rådets afgørelse 95/468/EF af 6. november 1995 om fællesskabsstøtte til telematisk dataudveksling mellem administrationerne 
i Fællesskabet (IDA), EFT L 269 af 11.11.1995, s. 23. 
-54-
udvalgsarbejdet. Dette er et par eksempler på finansierede foranstaltninger under de forskellige 
programmer. 
III, IV, V - Behov, Hindringer og Næste Skridt 
De brugerbehov, der opstår i samarbejdet mellem nationale administrationer og mellem disse og 
Kommission, bør være drivkraften for og det, der motiverer til, TNA-tiltag i EF (Kommissionen og 
medlemsstaterne). Tiltagene bør integreres fuldstændigt i administrationernes strategier og EF-
forskrifterne på de pågældende områder. Det er brugerbehovene, der bestemmer, hvor der skal 
indføres operative net, hvad de skal bruges til, og hvilken kvalitet ydelserne skal have. 
Hvordan EF's TNA-bidrag skal udformes med hensyn til omfang, finansiering og forvaltning, er 
blevet drøftet med medlemsstaterne mange gange. I DA-afg øreisen bør gennemføres og det 
tildelte budget frigøres snarest muligt, så de eksisterende projekter kan få den nødvendige støtte. 
Der bør, som nævnt ovenfor, udarbejdes yderligere projekter i overensstemmelse med admini­
strationernes behov. 
Programmet yder væsentlig støtte til samarbejde inden for mange af de områder, der omhandles i 
denne rapport. Antallet af områder bør udvides, så også andre sektorer kan få gavn af moderne 
kommunikation mellem administrationerne. Tildeles der ikke tilstrækkelige midler, er der risiko for, 
at endog nogle af de allerede påbegyndte projekter må opgives. 
-55 
23. Udvekslingsprogrammet KAROLUS 
I - Indledning 
KAROLUS-programmet blev iværksat i 199359 for en periode på fem år. Programmet omfatter 
udveksling mellem medlemsstaterne forvaltninger af embedsmænd, der arbejder med det indre 
marked. Deltagerne i programmet kan arbejde med deres sidestillede i en anden medlemsstat i 
en periode på ca. to måneder. Sigtet er at harmonisere fortolkningen og ensarte anvendelsen af 
EF-forskrifterne. 
II - Status over programmets gennemførelse 
Ud af i alt 280 godkendte ansøgninger inden den 14. november 1995, har 193 udvekslinger med 
supplerende introduktions- og evalueringsseminarer allerede fundet sted inden samme dato. 
Udvekslingerne har ifølge deltagerne ført til en bedre indbyrdes forståelse mellem embedsmænd, 
der i de forskellige medlemsstater, arbejder med samme område. Der har ligeledes været 
lejlighed til udbytterige erfaringsudvekslinger og oprettelse af kontakter, som kan danne grundlag 
for et konkret og effektivt samarbejde. 
Størstedelen af udvekslingerne har fundet sted på de prioriterede områder, nemlig offentlige 
indkøbsaftaler, levnedsmidler, godkendelse og tilsyn samt lægemidler. Alle tolv medlemsstater 
(1993-1994) har deltaget i KAROLUS-programmet som enten hjem- eller værtsland for 
deltagerne. Deltagerne har hovedsageligt været fra de nationale administrationer, men lokale 
forvaltninger har dog også været godt repræsenteret, især spanske (autonome regioner) og tyske 
(delstater). Især Frankrig og Storbritannien har været værtslande. Deltagerne har især været fra 
Italien, Spanien, Storbritannien, Tyskland og Grækenland. De nye medlemsstater begynder nu 
også at deltage aktivt i programmet. 
III - Hindringer 
Deltagelsen har været lavere end forventet, nemlig kun en tredjedel af programmets kapacitet. 
Årsagerne til den lave deltagelse er mangeartede: sprogvanskeligheder, hjemlandets finansielle 
deltagelse med 50% af opholdsudgifterne, manglende tilskyndelse fra administrationernes side 
og vanskeligheder med at frigøre sig i en periode på to måneder. 
Kommissionen er for øjeblikket i færd med at evaluere KAROLUS-programmet. Evalueringen skal 
være færdig ved udgangen af marts måned 1996. Der vil blive set på, hvordan programmet har 
fungeret, hvordan det har bidraget til den administrative samarbejdsproces mellem medlems­
staternes administrationer, og hvilke resultater, programmet har skabt. Evaluering skal danne 
grundlag for overvejelser om programmets fremtidige udvikling. 
IV - Næste skridt 
Afhængig af de anbefalinger, som evalueringen når frem til, vil der kunne foreslås ændringer af 
Rådets afgørelse, som f.eks. mulighed for afholdelse af seminarer og gennemførelse af kortere 
besøg. De tomåneders udvekslingsophold har imidlertid vist deres berettigelse. Der bør derfor i 
snævert samarbejde med medlemsstaterne iværksættes en motiveringskampagne over for mulige 
ansøgere. 
59 Rådets beslutning 92/481 /EØF af 22. september 1992, EFT L 286 af 1.10.1992, s. 65. 
-56-
Tabel 2 - Karolus-udvekslinger fordelt på prioriterede områder 
(i perioden 1.1.93 til 14.11.95, i alt 280 godkendte udvekslinger, hvoraf 193 er gennemført) 
70 
I godkendte 
I gennemførte 
FIN CON CPR CPT EXC EXP FOO FRM PHA PLA PPR RTR STR STA TRW INF 
Forkortelsesnøgle 
CON Godkendelse og tilsyn 
CPR Forbrugerbeskyttelse 
CPT Konkurrence 
EXC Eksportkontrol med kulturgoder 
EXP Eksportkontrol med en række varer og teknologi med dobbelt anvendelse 
FOO Levnedsmidler 
FIN Banker, forsikringsselskaber, børser og investeringsforeninger 
FRM Arbejdskraftens frie bevægelighed 
PHA Pharmaceutiske produkter 
PLA Plantebeskyttelse 
PPR Offentlige indkøbsaftaler 
RTR Landevejstransport 
STR Søtransport 
STA Statistiske programmer 
TRW Overførsel af affald 
INF Direktiv 83/189/EØF udveksling af oplysninger 



ISSN 0254-1459 
KOM(96) 20 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-96-021-DA-C 
ISBN 92-77-99654-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg