Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Mulige alternativer i forbindelse med pensionsreformen"

(2002/C 221/14)

I et brev af 10. januar 2002 fra formanden for Kommissionen, Romano Prodi, anmodede Kommissionen Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om i henhold til EF-traktatens artikel 262 at udarbejde en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Giacomina Cassina til ordfører og Harry Byrne til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 13. maj 2002.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 391. plenarforsamling af 29.-30. maj 2002, mødet den 29. maj, følgende udtalelse med 102 stemmer for, 2 imod og 1 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. På plenarforsamlingen den 29. november 2001 vedtog ØSU to udtalelser om pensionssystemerne. Med disse har udvalget ønsket at levere et samlet bidrag til diskussionerne på EU-topmødet i Laeken på pensionsområdet(1). I denne udtalelse vil der i visse passager være henvisninger til indholdet i disse udtalelser uden at disse citeres fuldt ud.

1.2. På topmødet i Laeken tog Rådet den fælles rapport om pensionssystemet, som er udarbejdet af Udvalget for Social Beskyttelse og Udvalget for Økonomisk Politik, til efterretning, og besluttede at anvende den åbne koordinationsmetode på pensionsområdet og understregede at "pensionernes tilstrækkelighed, pensionssystemernes bæredygtighed og moderniseringen af systemerne samt bedre adgang til tillægspensioner er af særlig betydning for at kunne imødekomme de voksende behov"(2).

1.3. Den 24. januar 2002 offentliggjorde Kommissionen sin rapport om "Forøgelse af arbejdsmarkedsdeltagelsen og fremme af aktiv aldring"(3), som Det Europæiske Råd havde anmodet om på sit møde i Stockholm.

1.4. Formanden for Kommissionen, Romano Prodi, henvendte sig til formanden for ØSU, Göke Frerichs, den 10. januar 2002 og opfordrede ØSU til at uddybe mulige alternativer på pensionsområdet og til at vurdere dem med udgangspunkt i bæredygtigheden af social sikring, offentlige finanser og økonomisk vækst.

1.5. På topmødet i Barcelona blev vigtigheden af en "aktiv alderdom" og nødvendigheden af foranstaltninger, der fremmer en "frivillig forhøjelse af den reelle pensionsalder", understreget.

1.6. ØSU bekræfter igen det, som allerede er udarbejdet i de nævnte udtalelser og i andre, som direkte eller indirekte henviser til problemerne i forbindelse med pensionssystemerne og ønsker her at uddybe nogle af disse problemstillinger med fokus på fire aspekter: pensionssystemernes sociale bæredygtighed i forhold til nye behov på et arbejdsmarked under forandring, foranstaltninger til fremme af aktiv aldring, foranstaltninger til fremme af finansiel bæredygtighed og forslag til anvendelsen af den åbne koordinationsmetode på området.

1.7. ØSU understreger i indledningen sin overbevisning om, at alle tiltag med henblik på tilpasning, modernisering og reform af pensionssystemerne skal gennemføres med de sociale aktørers aktive, bevidste og velinformerede medvirken, for kun på den måde kan der skabes betingelser for en reel konsensus om de valg, der er nødvendige at foretage på nationalt niveau.

2. Social bæredygtighed i forhold til nye behov på et arbejdsmarked under forandring

2.1. ØSU har flere gange henvist til nødvendigheden af at sikre, at pensionssystemerne samlet set er bæredygtige, hvilket er i overensstemmelse med såvel målsætningen om social samhørighed som målsætningen om stabilitet i de offentlige finanser. Begge målsætninger skal vedholdende forfølges, og på nationalt plan skal balancepunktet mellem økonomisk politik, skattepolitik, beskæftigelses- og sundhedspolitik findes. Det burde gøre det muligt at opnå en hensigtsmæssig fordeling mellem de forskellige pensionsordninger (søjle I, II, og III), som gør de forskellige systemer dynamiske og samtidig bevarer deres evne til at forfølge de grundlæggende sociale målsætninger. Det er under fuld iagttagelse af princippet om subsidiaritet, som sikres ved medvirken af arbejdsmarkedets parter og de nationale institutionelle aktører, at ØSU fremfører en række overvejelser i håbet om at give næring til en debat - præget af gennemsigtighed og baseret på reelle data - mellem alle implicerede aktører.

2.2. Kravet om, at de nationale pensionssystemer skal leve op til arbejdstagernes legitime ønsker om at leve sidste fase af deres liv i tryghed og værdighed, betones i praktisk talt alle EU-dokumenter. Dette udsagn må aldrig opfattes som et generelt princip, men som et grundlæggende mål, der skal forfølges gennem tilpasningen af de forskellige nationale systemer og de reformer, som trænger sig på nu og fremover på grund af demografiske, sociale og finansielle forhold.

2.3. ØSU understreger, at til kravet om social bæredygtighed er det korrekte svar en samlet inddragelse af arbejdsmarkedets struktur, arbejdets karakter og forventede udvikling. Med de stadige nyskabelser inden for kontrakttyper er det mere end nogensinde vigtigt at forstå, hvilke forandringer situationen vil undergå på mellemlang sigt. Lissabon-strategien påpeger nødvendigheden af at genlancere den socioøkonomiske europæiske udviklingsmodel med inddragelse af målet om fuld beskæftigelse i job af høj kvalitet, i en kontekst med større arbejdsmarkedsdeltagelse. ØSU understreger, at det er nødvendigt at forfølge disse mål med stor beslutsomhed. Kun målbevidste skridt mod øget og bedre beskæftigelse vil kunne stabilisere de finansielle ressourcer, der er nødvendige for at sikre socialbeskyttelsesordningernes solidariske funktion, som man ikke må forsømme, hvis man vil undgå, at fattigdom og udstødelse bliver kroniske problemer i vores samfund, hvilket Lissabon-strategien sigter mod at bekæmpe gennem en stor indsats og overvinde på mellemlang sigt.

2.4. Af beskæftigelsens udvikling i medlemsstaterne fremgår det, at oprettelsen af nye arbejdspladser stadig er utilstrækkelig på grund af svag økonomisk vækst, virkningen af afmatningen i verdensøkonomien navnlig efter 11. september 2001 og en vis afventen fra investorernes side. Med hensyn til sammenhængen mellem politikken på henholdsvis beskæftigelses- og pensionsområdet er ØSU af den opfattelse, at EU bør opstille nye mål for udvikling og udforme vækstpolitikker, som kan give et økonomisk opsving og skabe et gunstigt klima for løsningen af problemet med beskæftigelsen. Som allerede fastslået i andre udtalelser, er de offentlige finansers råderum lille i forhold til kravet om fuld overholdelse af stabilitetspagten, hvis opgave er at sikre en korrekt forvaltning af den økonomiske og monetære union. Derfor skal de begrænsede muligheder for støtte fra de offentlige finanser fordeles hensigtsmæssigt, og udgifterne på det sociale område skal først og fremmest gå til udvikling af aktive politikker på arbejdsmarkedet og social sikring.

2.5. På trods af de betydelige vanskeligheder for den økonomiske vækst, er der i næsten alle medlemslandene et opsving i beskæftigelsen, som navnlig er karakteriseret ved fremkomsten af nye kontrakttyper (især tidsbegrænsede kontrakter, deltidsarbejde, midlertidig ansættelse og visse former for underentreprise-arbejde). Disse kontrakttyper er ret udbredte i aldersgruppen 15-25 år og især blandt unge med en uddannelse i alderen 20-25 år, og det er korrekt, at en vis procentdel af disse ansættelser på et senere tidspunkt omdannes til tidsubegrænsede fuldtidskontrakter. Efter ØSU's vurdering er det positivt, at der skabes nye arbejdspladser og at kontrakttyperne også udvikles og er forskellige, men det deler Kommissionens bekymring på topmødet i Barcelona mht. jobkvalitet og balancen mellem fleksibilitet og sikkerhed.

2.5.1. Tendensen til udvikling af nye kontrakttyper vil fortsætte og bidrage til at skabe beskæftigelse. Det er derfor nødvendigt at undersøge samspillet mellem denne tendens og pensionsordningernes sociale og finansielle bæredygtighed, hvad enten der er tale om folkepension eller pensionsfonde. Socialsikringsbidraget fra arbejdstagere med nye kontrakttyper medfører sædvanligvis ikke en vedvarende og regelmæssig strøm af indtægter, hvilket på den ene side berører pensionssystemernes ressourcer og på den anden side arbejdstagerne, som vil få sværere ved at planlægge deres liv, karriere og alderdom på behørig og ansvarlig vis.

2.5.2. Problemet med manglende indbetaling af pensionsbidrag opstår navnlig i perioder med arbejdsløshed eller uddannelse mellem en kontrakt og den næste. Uden at ville hælde til hverken den ene eller den anden løsning, som er til debat, fastholder ØSU, at der skal findes løsninger, som lever op til det dobbelte krav om sikkerhed og fleksibilitet. I det følgende fremfører ØSU således nogle overvejelser ud fra den betragtning, at hvert alternativ fortjener en gennemsigtig og fordomsfri diskussion. Løsningerne ligger i en række fælles valg på nationalt plan, som tager passende hensyn til alle berørte aktørers behov og til udfordringerne i pensionssystemerne.

2.5.2.1. At lade perioder med uønsket arbejdsløshed finansiere via skatterne vil ikke løse problemet, selvom det forekommer den mest evidente løsning. Det vil belaste de offentlige udgifter og det forekommer usandsynligt, at den udvidelse af skattegrundlaget (direkte eller indirekte beskatning), som de nye kontrakttyper bidrager til, vil være tilstrækkelig stor til at kompensere herfor.

2.5.2.2. Selvom en styrkelse og udvidelse af de supplerende og private ordninger kan muliggøre en større ligevægt mellem offentlige og private ordninger, gør det ikke andet end at flytte problemet uden at løse det for arbejdstageren. Da en arbejdstager, der er midlertidigt arbejdsløs, ikke har nogen indkomst, vil arbejdstageren få endnu et problem, hvis der også skal bidrages til søjle II og III - dette under forudsætning af, at arbejdstageren beslutter sig til og i det hele taget har mulighed for at tilmelde sig - for, som det allerede blev fremhævet i den omtalte udtalelse(4), er denne type ordninger karakteriseret ved en vis stivhed, der ikke altid er gunstig for arbejdstagere med disse nye kontrakttyper.

2.5.2.3. Oprettelse af reservefonde - hvilket ØSU allerede har vurderet som positivt i en tidligere udtalelse(5) - kan være en meget nyttig vej, men støder på forskellige problemer i nogle medlemsstater, hvor det er vanskeligt på én gang at frigøre ressourcer fra de offentlige finanser, forhøje skattetrykket for at give næring til reservefonden og finde nye kilder til at øge statens indtægter.

2.5.2.4. ØSU ser med bekymring på, at det i Kommissionens meddelelse "Forøgelse af arbejdsmarkedsdeltagelsen og fremme af aktiv aldring" fremgår, at blandt arbejdstagere med tidsbegrænsede kontrakter og deltidsansatte forlader en temmelig stor del af arbejdstagerne arbejdsmarkedet (15 % bliver arbejdsløse og 10 % bliver ikke-erhvervsaktive). ØSU understreger, at disse tal ikke må føre til forhastede slutninger vedrørende de nævnte kontrakttyper, men snarere til en erkendelse af, at det er nødvendigt at styrke foranstaltningerne til forkortelse af perioderne med arbejdsløshed eller ingen erhvervsaktivitet ved at kombinere en aktiv forvaltning af arbejdsmarkedet, uddannelse samt effektiv jobrådgivning og erhvervsvejledning på hensigtsmæssig vis. Hvis de nævnte jobtyper omfatter passende uddannelsestilbud vil arbejdstagernes incitament også vokse.

2.5.2.5. ØSU har bemærket, at der fra nogle sider tales om en mindre forhøjelse af arbejdsgiverbidragene for tidsbegrænsede, deltids- og vikarkontrakter, og peger hermed på muligheden for en slags modydelse for de fleksibilitetsfordele, som denne kontrakttype giver virksomhederne, gennem et lidt større bidrag til almindelig solidaritet. Denne tanke møder stærk modstand fra andre sider, som fastholder, at det vil indebære en forskelsbehandling af de forskellige kontrakttyper, som kun vil afholde arbejdsgiverne fra at anvende de nye kontrakttyper.

2.5.2.6. I diskussionen indgår også tanken om en generel forhøjelse af bidragene (både fra arbejdsgiver og arbejdstager) for at opretholde og/eller styrke grundlaget for de sociale og pensionsudgifter også i fremtiden. Denne tanke kan også diskuteres, men ØSU er bekymret over tendensen til at øge skattetrykket, som allerede er temmelig højt i næsten alle medlemsstaterne, og mener, at alle forslag med henblik forhøjelse af bidragene skal vurderes på grundlag af deres sandsynlige indvirkning på beskæftigelsen. ØSU henleder i denne forbindelse (og for at erindre om et vigtigt metodologisk aspekt ved problemet) opmærksomheden på resultaterne af en undersøgelse, som Eurobarometer for nylig har foretaget. Et udsnit af EU-borgere blev bedt om at give udtryk for større eller mindre enighed eller uenighed om udsagnet: "Pensionernes nuværende størrelse skal opretholdes, også selvom det medfører en forhøjelse af skatten eller bidragene". Det er bemærkelsesværdigt, at mere end 77 % af personerne svarede, at de var "meget" eller "temmelig" enige. Heraf kan ikke udledes en vægtig konklusion vedrørende denne type foranstaltninger, men det viser tydeligt, at EU-borgerne ser en række problemer, og at de også er parate til at påtage sig et direkte ansvar for at løse dem. ØSU håber, at denne holdning deles af alle sociale aktører og navnlig - som det allerede flere gange er gentaget - at arbejdstagerne og EU-borgerne seriøst og ansvarligt inddrages i disse valg.

2.5.2.7. ØSU udtrykker sin bekymring over situationen for de arbejdstagere, som af forskellige grunde (herunder den øgede tendens til at anvende nye kontrakttyper) ikke optjener tilstrækkelige pensionsrettigheder inden for rammerne af de nuværende pensionsordninger på grund af afbrydelser i ansættelsen og de deraf følgende afbrydelser i bidraget. Uden at pege på løsninger, men blot i ønsket om en grundig vurdering på nationalt plan, henleder ØSU især opmærksomheden på de svenske og irske pensionsregler til imødegåelse af denne situation og opfordrer medlemsstaterne til at prioritere løsningen af dette problem højt(6).

2.5.3. ØSU mener, at valget mellem de foranstaltninger, som lægges ud til diskussion i de foregående punkter og andre, som måtte blive foreslået, kan fastlægges gennem national lovgivning efter en grundig og åben debat med arbejdsmarkedets parter.

2.5.4. I alle tilfælde bør arbejdskontrakterne på fuldstændig og gennemsigtig vis - uanset arten - iagttage bestemmelserne vedrørende pensionsbidragene, og der skal gives klar information om de forskellige muligheder, således at arbejdstagerne ansvarsfuldt kan planlægge deres arbejdsliv og deres pension.

2.5.5. Det er dog også nødvendigt med en europæisk ramme, som giver visse garantier for en korrekt finansiel forvaltning af pensionsfondene under søjle II, samt for, at bidragene vil kunne overføres mellem de forskellige fonde, for derved at øge arbejdstagernes(7) tillid og mobilitet. Dette er særligt vigtigt efter nogle alvorlige sager med misligholdelse af arbejdstagernes mangeårige pensionsopsparinger i virksomheder, som havde administreret midlerne fra søjle II elendigt ved at udvikle uansvarlige finansielle strategier. Også selvom det drejer sig om isolerede tilfælde, er den frygt, som dette skaber i offentligheden, ikke noget, som fremmer arbejdstagernes velvilje over for denne form for pensionsopsparing eller overfor nye ansættelsesformer.

3. Foranstaltninger til forlængelse af arbejdslivet

3.1. ØSU har allerede behandlet dette tema uddybende i tidligere udtalelser(8) og fastholder blandt andet, at en forhøjelse af den officielle pensionsalder skal svare til den højere forventede levealder, men kan aldrig være det eneste svar på problemerne i forbindelse med den voksende forsørgerbyrde og vanskelighederne for de offentlige finanser. Og det er ikke tilstrækkeligt at tilbyde arbejdstagerne skattebegunstigelser eller endog økonomiske incitamenter for at få dem til at blive på arbejdsmarkedet(9). Arbejdstagere, som hele livet har haft et hårdt, ofte lidet kvalificeret - og endnu mindre tilfredsstillende - arbejde, kan med fuld ret forvente at nyde godt af pensionen og udnytte mulighederne i de nationale lovgivninger, mens andre arbejdstagere vil foretrække at forlade arbejdslivet af mange grunde. I denne sammenhæng vil ØSU også understrege betydningen af at komme den stigende grad af sygdomsbetinget udstødelse til livs. Frivillighedsprincippet skal altid tillægges vægt og overholdes, men det forhindrer ikke, at der kan indføres passende incitamenter. ØSU bifalder anbefalingerne fra topmødet i Barcelona om en forhøjelse af den gennemsnitlige reelle pensionsalder med fem år inden 2010. ØSU støtter denne målsætning, fordi den kan få en positiv indvirkning på de offentlige pensionsordningers finansielle bæredygtighed. En undersøgelse foretaget af Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender viser, at en forlængelse af arbejdslivet med et år ville føre til en udgiftsbesparelse svarende til 0,84 % af BNP. Det erklærede mål fra Barcelona om at forhøje den reelle pensionsalder kan opnås ved at kombinere foranstaltninger, der modvirker den nuværende tendens til tidlig pensionering og foranstaltninger med henblik på at tilskynde arbejdstagere, som når den officielle pensionsalder, til frivilligt at forblive aktive (også selvom det ikke nødvendigvis er på samme arbejdsplads eller i samme jobfunktion).

3.2. ØSU ønsker ikke at kritisere de nationale lovgivninger, som i nogle medlemsstater gør det muligt for arbejdstagere at forlade arbejdsmarkedet før pensionsalderen, men foreslår at medlemsstaterne foretager en samlet vurdering af ordninger for tilbagetrækning fra arbejdslivet - hvori tidlig pensionering indgår - navnlig under hensyntagen til den negative indvirkning, som de kan have på de offentlige finanser, til mulige alternativer til tidlig pensionering(10), til indvirkningen på relationerne på arbejdsmarkedet, til sammenhængen med lovgivningen om pensionsalder og til arbejdstagernes bevæggrunde. I denne kontekst mener ØSU, at tidlig pensionering, bortset fra det meget hårde arbejde, bør afskaffes på sigt, og i mellemtiden begrænses til virkeligt nødvendige tilfælde, når der ikke er brugbare alternativer. ØSU insisterer navnlig på nødvendigheden af at gøre, hvad det er muligt for at finde hensigtsmæssige alternativer til tidlig pensionering, når der er overskud af arbejdskraft. Det kan være mobilitet i retning af andre virksomheder og sektorer, omskoling til nye produktionskrav eller outsourcing - en meget interessant og nyskabende, men endnu for lidt udbredt praksis.

3.2.1. ØSU understreger desuden nødvendigheden af at fastholde flere ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet, især ved at træffe alle nødvendige foranstaltninger for at fremme ældre arbejdsløses muligheder for at finde ny beskæftigelse ved at forbedre deres beskæftigelsesevne (efteruddannelse, anerkendelse af viden, erfaringer og kompetence også selv om de ikke har papir herpå, erhvervsvejledning osv.).

3.3. I sin nye rapport "Forøgelse af arbejdsmarkedsdeltagelsen og fremme af aktiv aldring" analyserer Kommissionen detaljeret, hvilke incitamenter, der er vigtige for at få arbejdstagerne til at forsætte arbejdslivet. Forlængelsen af arbejdslivet bør navnlig suppleres med specifikke uddannelsestiltag og med klart fleksible arbejdstider, hvilket er udtrykkelig efterspurgt af mange ældre arbejdstagere. Det er endvidere sandsynligt - i lyset af forventningen om længere levetid - at arbejdstagere foretrækker at blive længere på arbejdsmarkedet af sociale grunde og i ønsket om personlig udvikling og ikke kun af økonomiske årsager. ØSU mener derfor, at også arbejdsforholdene og indplaceringen i virksomheden bør være genstand for ad hoc-foranstaltninger, med udgangspunkt i arbejdstagernes behov og potentiale ledsaget af nye initiativer til inddragelse og medbestemmelse (andel i overskuddet, deltagelse i beslutningstagning og andre aktiviteter osv.). En arbejdstager, som stadig føler sig nyttig for virksomheden og kollegaerne, og som mener stadig mener at have evner og potentiale, vil ikke alene gerne blive i jobbet, men vil også have en aktiv og ansvarlig holdning som pensionist. For at forfølge målet om at forlænge arbejdslivet, skal strategierne for forvaltning og udvikling af de menneskelige ressourcer naturligvis forbedres og målrettes bedre med henblik på at opnå en større deltagelse fra arbejdstagernes side helt fra starten af deres løbebane.

3.4. Da foranstaltningerne til fremme af aktiv aldring skal være i overensstemmelse med alle de behov, som virksomhedens aktører har, er det svært at forestille sig en national detailregulering på området. Men hvis en afbalanceret lov- og skattemæssig ramme støtter virksomheden på behørig vis, kan den nærmere udformning af bestemmelserne lægges ud til forhandling mellem parterne på sektorielt, regionalt og virksomhedsplan.

3.5. ØSU forestiller sig, at der også inden for rammerne af den europæiske sociale dialog og virksomhedernes sociale ansvar er der mulighed for at fastlægge forhandlingsbaserede strategier til fremme af aktiv aldring. Disse kunne så anvendes selvstændigt af parterne på nationalt plan, og således skabe et væsentligt bedre grundlag for benchmarking af bedste praksis under anvendelse af den åbne koordinationsmetode.

4. Foranstaltninger til styrkelse af den finansielle bæredygtighed

4.1. Pensionssystemernes finansielle bæredygtighed er en ufravigelig målsætning til sikring af den sociale bæredygtighed, og den skal derfor på afbalanceret vis forfølges gennem en hensigtsmæssig policy-mix og behørige foranstaltninger. ØSU er fuldstændig bevidst om udfordringens størrelse og undervurderer absolut ikke den negative demografiske tendens i medlemsstaterne og i ansøgerlandene, som øger forsørgerbyrden. Europa er et kontinent, der bliver ældre og ældre(11), og omkostningerne ved denne aldring risikerer at få store konsekvenser for de fremtidige generationer. Den kumulerede effekt af pensions- og sundhedsudgifterne rejser alvorlige problemer for de offentlige budgetter fremover, eftersom de demografiske tendenser ikke kan vende i løbet af nogle årtier. ØSU mener dog, at det ikke tjener noget formål og ligefrem kan være skadeligt, når medierne, politikere og regeringskredse overreagerer på offentliggørelse af økonomiske og demografiske analyser og udelukkende fokuserer på risikoen for underminering af de offentlige finanser, som en ukontrolleret udvikling af de offentlige pensioner repræsenterer. Men ØSU kritiserer også den beroligende holdning, som afviser, at sikringen af pensionssystemernes finansielle bæredygtighed er en opgave, der skal tages særdeles alvorligt. ØSU påpeger i øvrigt - som nævnt i tidligere udtalelser(12) - at det allerede nu står klart (selvom det ikke kan løse hele problemet), at de indvandrede arbejdstagere yder et bidrag til pensionssystemernes finansielle bæredygtighed, forudsat at disse arbejdstagere ansættes efter reglerne og behandles på samme måde som medlemsstaternes arbejdstagere. ØSU understreger derfor nødvendigheden af ufortøvet at fortsætte udviklingen af en retfærdig og langsigtet indvandringspolitik og påpeger, at hver fjerde nye bidragyder til socialsikringen i Spanien inden for de sidste to år har været en indvandrer fra et tredjeland.

4.1.1. Svig med arbejdsgiverbidragene, som - uden at være alment udbredt - dog forekommer ret hyppigt, er til skade for såvel arbejdstagerne (manglende dækning) som de hæderlige arbejdsgivere (illoyal konkurrence) og de offentlige budgetter (manglende skatteprovenu). Efter ØSU's mening bør medlemsstaterne gå mere beslutsomt til værks for at få løst dette problem.

4.2. ØSU mener, at disse problemstillinger bør gribes an på en nøje afbalanceret måde for ikke at fremkalde mistillid og frygt eller sende for beroligende signaler til offentligheden. Det europæiske samfund består af modne borgere, der ikke lukker øjnene for vanskelighederne i situationen, og som skal inddrages i diskussionen også om de store temaer og støttes i deres legitime ønske at sikre deres alderdom. Her er det værd at bemærke, at føromtalte Eurobarometer-undersøgelse viste, at størstedelen af medlemsstaternes borgere ser realistisk og ansvarligt på situationen og har en klarsynet og afbalanceret forestilling om deres fremtidige liv som pensionist.

4.3. Det er altid vigtigt at se problemerne i et dynamisk perspektiv. ØSU erindrer om, at mange medlemsstater allerede har iværksat eller er ved at forberede reformer med henblik på at forbedre deres pensionssystemers finansielle bæredygtighed. Analyser, som ikke tager hensyn til den gradvise indvirkning af disse reformer kan derfor kan forlede til betragtelige fejl i forudsigelserne.

4.3.1. I næsten alle de medlemsstater, som allerede har iværksat pensionsreformer, er betingelserne for udbetaling af pension blevet strammet, og i nogle tilfælde har der været en reduktion i ydelserne. Disse tiltag skal udvise den nødvendige finansielle tilbageholdenhed, men de må aldrig fravige målsætningen om solidaritet i de offentlige pensionsordninger. De må heller ikke hele tiden justeres, før de er ordentligt afprøvet. ØSU understreger, at det er nødvendigt at få arbejdstagerne til at tage del i ansvaret for planlægningen af deres arbejdsliv og pension, men dette er umuligt, hvis ydelserne konstant nedjusteres eller hvis der ensidigt indføres stramme betingelser for optjening af pensionsrettigheder.

4.3.2. Nogle af disse reformer har allerede givet resultater og har vist, at risikoen for en negativ indvirkning på de offentlige finanser kan mindskes betydeligt. Reformen af det italienske pensionssystem i 1997 gør det allerede muligt - selvom der stadig er plads til forbedringer - at forudse, at Italien vil være et af de lande i Europa, som rammes mindst af ændringer i udgifterne (kun 1,7 % fra 2000 til 2050). Kommissionen - og nogle private forskningscentre - forudser, at også Sverige vil få en meget lille udgiftsmæssig spidsbelastning. Både Sverige og Nederlandene er interessante eksempler på, hvordan balancen mellem de forskellige pensionsordninger også er gavnlig for de offentlige ordningers bæredygtighed og bedre kan begrænse udgifterne i absolutte tal. Problemet med spidsbelastning må ikke undervurderes, men skal undersøges ud fra forskellige synsvinkler i sammenhæng med problemet med pensionsudgiftsniveauet set i forhold til såvel socialudgifterne generelt som BNP. Ifølge Kommissionens forudsigelser vil medlemsstaterne muligvis komme til at stå over for et gennemsnitligt udsving i pensionsudgifterne på 3-4 procentpoint af BNP, men i nogle medlemsstater vil dette tal nå op på 6 % eller 7 %, hvilke naturligvis er høje og foruroligende tal. ØSU understreger dog, at betydningen af denne spidsbelastning er forskellig fra land til land, og den bør vurderes nøje i lyset af de specifikke nationale forhold. For eksempel vil det i et land, hvor der forudses en stor spidsbelastning, være nødvendigt at se på de offentlige finansers tilstand, udviklingsmulighederne i skattegrundlaget, socialsikringspolitikkens soliditet og fremadrettethed, pensionisternes livskvalitet i forhold til de erhvervsaktive, det generelle udviklingsniveau, evnen til at overvinde sociale og regionale forskelle, samt spidsbelastningens sandsynlige varighed. I dette perspektiv er evnen til og den tid, det tager at overvinde spidsbelastningen, lige så vigtig som dennes størrelse(13).

4.3.3. ØSU er overbevist om, at de mest avancerede, afbalancerede og acceptable reformer er dem, som er resultat fælles planlægning mellem arbejdsmarkedets parter og regeringen, og henviser til sin tidligere udtalelse "Anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner"(14).

4.3.4. En grundig analyse af den foreliggende dokumentation fremviser interessante data, som kan føre til nyskabende, fleksible og effektive løsninger. En undersøgelse foretaget af Generaldirektoratet for Økonomiske og Finansielle Anliggender(15) viser for eksempel, at en gradvis forhøjelse på 5 % af arbejdsmarkedsdeltagelsen kan give en besparelse på 0,5 % af BNP, og en forlængelse af arbejdslivet med et år vil give en besparelse på 0,84 % af BNP. Som nævnt under punkt 3.1. skal det være frivilligt at blive længere på arbejdsmarkedet, men hvis en betydelig procentdel af arbejdstagerne kan blive tilstrækkelig motiveret til at blive på arbejdsmarkedet, måske endog i to eller tre år efter pensionsalderen, kan fordelene akkumuleres.

5. Forslag til anvendelse af den åbne koordinationsmetode på området

5.1. Tankerne i de foregående punkter, som kan supplere de politiske valgmuligheder for pensionsreformer, vedrører næsten alle(16) initiativer, som skal iværksættes på nationalt plan, men effektiviteten kan øges gennem sammenligning og analyse efter den åbne koordinationsmetode. ØSU påpeger de muligheder, der ligger i denne metode, for at finde nyskabende løsninger, forbedre evnen til analyse og sammenligning mellem medlemsstaterne og sikre en fælles indsats for opnåelse af pensionssystemernes sociale og finansielle bæredygtighed. ØSU understreger endvidere nødvendigheden af en konkret og vedvarende inddragelse af arbejdsmarkedets parter (især på nationalt plan) på den ene side og ansøgerlandene på den anden side, som allerede nævnt i tidligere udtalelser.

5.2. Inden for denne ramme er det nødvendigt at udvikle indikatorer, som tager løbende hensyn til alle elementer af de iværksatte reformer, og som kan anvendes til at måle, hvorvidt pensionssystemerne reelt svarer til de sociale behov, ligestillingsaspektet, tendenser på arbejdsmarkedet og medlemsstaternes makroøkonomiske og budgetmæssige forhold. Ud over data og analyser af de nationale rapporter kan dette skabe en ramme af indikatorer, som medlemslandene har accepteret som et middel til regelmæssigt at undersøge ikke indvirkningen på de offentlige finanser, men også den sociale udvikling.

5.3. Hvad angår temaer, der skal debatteres, foreslår ØSU, at man først og fremmest tager fat på spørgsmålet om, hvilke incitamenter og bevæggrunde, der er til at blive længere på arbejdsmarkedet, og udvikler en præcis benchmarking af bedste praksis på området.

5.4. Til slut peger ØSU på nødvendigheden af hurtigst muligt at inddrage ansøgerlandene i udviklingen af den åbne koordinationsmetode på pensionsområdet. ØSU understreger i denne forbindelse, at de store forskelle i de fremtidige medlemslandes systemer samt de makroøkonomiske og indtægtsmæssige forskelle rejser nye problemer, men vil også give disse lande store muligheder for samarbejde og integration i den europæiske økonomiske og sociale model.

Bruxelles, den 29. maj 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Udtalelse om "Økonomisk vækst, beskatning og bæredygtighed i EU's pensionssystemer" (EFT C 48 af 21.2.2002) og om "Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om: 'Anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner'" (EFT C 48 af 21.2.2002).

(2) Formandskabets konklusioner, punkt 30.

(3) KOM(2002) 9 endelig - 24. januar 2002.

(4) Udtalelse om "Økonomisk vækst, beskatning og bæredygtighed i EU's pensionssystemer" (EFT C 48 af 21.2.2002).

(5) Udtalelse om "Økonomisk vækst, beskatning og bæredygtighed i EU's pensionssystemer" (EFT C 48 af 21.2.2002).

(6) I det svenske system optjenes ret til pension i forbindelse med sociale sikringsydelser under arbejdsløshed, sygdom og studier. Den del af den statslige studiestøtte, hvormed der optjenes ret til pension, svarer til cirka 20 procent af en gennemsnitsindkomst. Hvad angår søjle I har det i det irske pensionssystem længe været således, at pensionsrettighederne beregnes på grundlag af en kombination af de faktiske bidrag og teoretiske bidrag, som godskrives modtagere af lovfæstede socialsikringsydelser.

(7) Udtalelse om "Økonomisk vækst, beskatning og bæredygtighed i EU's pensionssystemer" (EFT C 48 af 21.2.2002).

(8) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, og det Økonomiske og Sociale Udvalg om "Anvendelse af en integreret tilgang til at understøtte nationale strategier for sikre og bæredygtige pensioner" (EFT C 48 af 21.2.2002) og "Økonomisk vækst, beskatning og bæredygtighed i EU's pensionssystemer" (EFT C 48 af 21.2.2002) og "Ældre arbejdstagere" (EFT C 14 af 16.1.2001).

(9) Se især Kommissionens rapport "Forøgelse af arbejdsmarkedsdeltagelsen og fremme af aktiv aldring" -KOM(2002) 9 endelig.

(10) Det er velkendt, at tidlig pensionering påvirker og vedvarende vil påvirke balancen i de offentlige pensionssystemer, især fordi der i de år, hvor perspektivet for opbygning af det indre marked favoriserede virksomhedernes omstruktureringer, blev ødelagt flere arbejdspladser end forventningen om markedet skabte, og i EU var der i den periode mellem 15-20 millioner tilfælde af tidlig pensionering.

(11) Informationsrapport om "Den demografiske situation og de demografiske perspektiver i EU" - CES 930/99 fin.

(12) Informationsrapport om "Den demografiske situation og de demografiske perspektiver i EU", CES 930/1999 fin - og udtalelse om "Kommissionens meddelelse: En samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse", EFT C 117 af 26.4.2000.

(13) Se i denne forbindelse de kriterier, der er anvendt i Merril Lynch-rapporten om vurdering af pensionsreformernes bæredygtighed i Europa.

(14) EFT C 48 af 21.2.2002.

(15) "Reforms of the pension systems in the EU: an analysis of the policy options", kapitel 5.

(16) Bortset fra EU's rammebestemmelser om overførsel af pensionsbidrag under søjle II og III som nævnt under punkt 2.5.5.