Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

- »Forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1766/92 om den fælles markedsordning for korn og ophævelse af forordning (EØF) nr. 2731/75 om fastsættelse af standardkvaliteter for blød hvede, rug, byg, majs og hård hvede«, og - »Forslag til Rådets forordning (EF) om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder« () (98/C 284/11)

Rådet besluttede den 4. juni 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 43 og 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede Jean-Paul Bastian til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 16. juni 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 356. plenarforsamling den 1. og 2. juli 1998, mødet den 1. juli 1998, med 98 stemmer for, 33 imod og 15 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

1.1. ØSU minder om markafgrødernes (korn, oliefrø og proteinafgrøder) betydning og strategiske vigtighed for EU, hvilket fremgår af oplysningerne i bilag 1.

1.2. ØSU mener, at EU bør videreføre sine bestræbelser på at generobre det indre marked i denne sektor (især for foders vedkommende), etablere en fødevarereserve og udforme en strategisk plan for at kunne udnytte de muligheder, som verdensmarkederne indebærer:

- stigende verdensbefolkning,

- stigende købekraft (herunder i udviklingslandene),

- stigende kødefterspørgsel (navnlig i Sydøstasien),

hvilket ventes at medføre stigende efterspørgsel efter korn og olie- og proteinafgrøder.

1.2.1. ØSU er dog ikke uvidende om de bindinger, som landbrugsaftalen inden for Uruguay-runden (undertegnet i Marrakech i 1994) påfører den europæiske markafgrødesektor og navnlig EU's korneksport. ØSU er ligeledes klar over, at de kommende multilaterale landbrugsforhandlinger i verdenshandelsorganisationen (WTO) muligvis vil øge disse bindinger betydeligt (fortsat faldende told og/eller udvidelse af toldkvoterne, fald i den subventionerede eksport, fald i den »produktionstilkoblede« interne støtte osv.). Disse forhandlinger vil finde sted på et afgørende tidspunkt for EU-landbruget, som allerede er nødt til at tilpasse sig konsekvenserne af Marrakech-aftalen og gøre sig klar til udvidelsen med de central- og østeuropæiske lande.

1.3. Generelt set mener ØSU derfor, at det er nødvendigt med en ny reform af den fælles markedsordning samt en ændring af systemerne for støtte til producenterne af visse markafgrøder, så det bliver muligt for de berørte producenter at tilpasse sig det nye økonomiske og internationale miljø, som omgiver dem.

1.3.1. Dog mener ØSU, således som det allerede har givet udtryk for i udtalelsen () om landbrugsaspekterne af Agenda 2000 (punkt 3.1.3), at EU må fremme sin egen model for landbrugsudvikling og fremføre denne under de næste internationale forhandlinger. ØSU mener derfor, at den kommende reform af den fælles landbrugspolitik bør være en lejlighed for EU til at vise sin vilje til at overholde sine internationale forpligtelser, og samtidig bevare EU-produktionens særlige karakteristika og EU's landbrugspolitiske redskaber.

1.4. ØSU understreger, at de kommende WTO-forhandlinger ikke bliver de sidste. Man må ikke overse, at WTO har bragt en afslutning på de tilbagevendende forhandlinger (runder): de internationale handelsforhandlinger foregår nu hele tiden. I øvrigt kan der heller ikke herske tvivl om, at de central- og østeuropæiske landes optagelse vil foranledige EU til at tage sine internationale forpligtelser op til ny vurdering.

1.4.1. Den kommende reform af landbrugspolitikken må derfor i første række tage udgangspunkt i EU's interesser og tidsplaner for den fælles landbrugspolitik for perioden fra 2000 til 2006. EU har eksempelvis ret til at forsvare sin egen opfattelse af støtteafkobling. Eller at tage afstand fra en fuldstændig afvikling af eksportrestitutioner, således som det understreges i ØSU's udtalelse om landbrugsaspekterne af Agenda 2000 (punkt 3.1.4).

1.4.2. Det er med udgangspunkt i den reform, der vedtages i år 2000, at EU skal forhandle om sine internationale forpligtelser for denne periode for ikke at blive nødt til at betale for anden gang. ØSU mener, at dette aktive syn på de kommende forhandlinger gælder både for korn, oliefrø og proteinafgrøder samt for de øvrige EU-produktionssektorer, herunder især oksekød og mælk.

1.5. Med hensyn til markafgrøder mener ØSU, at viljen til at opretholde den europæiske landbrugsmodel globalt set kommer til udtryk gennem:

- opretholdelse af en aktiv, fælles markedsordning, som skal yde de berørte landmænd beskyttelse, og som skal sikre markedsbalance, prisstabilitet, regelmæssige forsyninger i både mængde og kvalitet af det indre marked (dette punkt har særlig stor betydning for fødevareindustrierne) samt EU's tilstedeværelse på verdensmarkederne,

- opretholdelse af balancen mellem de vegetabilske produkter ved hjælp af passende støtte til produkter, som der er underskud af,

- respekt for miljøet,

- bevarelse af producenternes indkomster.

1.5.1. Hvad sidstnævnte punkt angår frygter ØSU den samlede virkning af Kommissionens forslag: fald i de institutionelle priser, delvis kompensation, lofter, graduering af støtten fra medlemsstaterne samt støtte betinget af krav til beskæftigelse og miljø. På denne baggrund frygter ØSU i modsætning til Kommissionen ikke »overkompensationsfænomener« til fordel for producenter af korn, oliefrø og proteinafgrøder, og ØSU anmoder om fuld kompensation for faldet i de institutionelle priser.

1.5.2. Tværtimod mener man, at EU bør »uddybe« logikken bag de udligningsbetalinger, som blev indført i 1992. Ifølge ØSU bør EU fuldt ud kompensere for det nye prisfald, som der vil blive truffet beslutning om i markafgrødesektoren.

1.5.3. ØSU advarer Kommissionen mod risikoen for renationalisering af den fælles landbrugspolitik, som kan blive en følge af de nye tiltag til differentiering af støtten fra medlemsstaternes side og betingelserne om, at støtten skal sættes i relation til beskæftigelse og miljø.

2. Sektorbemærkninger

2.1. Korn

2.1.1. ØSU deler Kommissionens ønske om at sikre europæisk korns prismæssige konkurrenceevne, bl.a. på verdensmarkederne. ØSU mener, at EU må have som ønske at kunne forsyne sit eget marked, og må forblive en hovedaktør på det stadigt voksende internationale kornmarked.

2.1.2. Med hensyn til faldende eksportrestitutioner mener ØSU, at forskellen mellem de europæiske institutionelle priser (der ofte tjener som reference for fastsættelse af priserne på det indre marked) og priserne på verdensmarkederne ikke vedholdende må være alt for stor.

2.1.3. Imidlertid mener ØSU, at den fælles markedsordning for korn ikke må udvikle sig til en decideret »eksportmaskine« for EU. Den fælles markedsordning skal ikke blot fungere som markedsreguleringsmekanisme, men har også til formål at beskytte producenterne mod udsving i verdenspriserne (kornpriserne svinger overmåde meget) samt sikre dem en stabil indkomst. ØSU minder om, at en stærk og aktiv fælles markedsordning er en ekstra garanti for, at der i EU kan bevares kornbedrifter, der alt i alt er af mellemstor størrelse.

2.1.4. I overensstemmelse med udtalelsen om landbrugsaspekterne af Agenda 2000 (punkt 3.1.3) mener ØSU, at EU ikke behøver nedsætte interventionsprisen for korn med 20 % for at gøre kornet mere konkurrencedygtigt på verdensmarkederne og for at kunne eksportere med begrænset anvendelse af restitutioner. EU bør endvidere fortsat beskytte producenterne mod for store udsving i verdensmarkedspriserne.

2.1.5. ØSU mener, at nedsættelsen bør være begrænset til, hvad der er nødvendigt for at bringe den europæiske interventionspris på linje med verdensmarkedspriserne i de seneste år (jf. bilag 2).

2.1.6. Hvad specielt angår majs, kan ØSU ikke godkende Kommissionens forslag om at ophæve enhver form for differentiering (»majs-basis«) ved beregning af de regionale udbytter, der danner udgangspunkt for udregningen af udligningsbetalinger (). ØSU beklager, at Kommissionen ikke tager hensyn til de særlige forhold, som gælder for majs, og anmoder om, at medlemsstaterne får mulighed for at bevare et spillerum i fastsættelsen af udbyttet for majs, således at der kan opretholdes en balance mellem de forskellige produkter, og således at man kan garantere forædlingsindustriens forsyninger (navnlig stivelsesfabrikker).

2.1.7. Endvidere bemærker ØSU, at Kommissionen går ind for at opretholde eksportafgifter med det sigte at sikre forsyningerne på det indre marked til priser, som er fordelagtigere for de europæiske brugere, når verdensmarkedspriserne ligger over priserne på det indre marked. Om der skal pålægges en eksportafgift eller ej, overlades ifølge forslaget til Kommissionens frie skøn. ØSU mener, at man som et naturligt led i den markedsliberalisering, som Kommissionen foreslår (som bl.a. har til formål at tilskynde producenterne til at udnytte muligheder på verdensmarkederne), bør begrænse brugen af eksportafgifter til de tilfælde, hvor verdensmarkedspriserne stiger kraftigt. ØSU foreslår derfor, at der fastsættes en tærskel for udløsning af eksportafgifter: jo lavere det »sikkerhedsnet«, der sigtes til i den reformerede fælles markedsordning, er, jo højere skal tærsklen være.

2.1.8. Desuden understreger ØSU, at det bør være en følge af den nye mere liberale tankegang bag den fælles markedsordning, at eksportlicenser tildeles automatisk, hvis der foretages eksport uden restitutioner.

2.2. Oliefrø

2.2.1. Kommissionen foreslår at bringe oliefrøstøtten på linje med kornstøtten med en udligningsbetaling på 66 ecu pr. ton (dvs. en nedgang på 30 % i forhold til den nuværende støtte). Med ophævelsen af særstøtten til oliefrø håber Kommissionen primært at fritage EU for den binding (i henseende til produktion og areal), som blev pålagt med Blair House aftalen.

2.2.2. I sin udtalelse om landbrugsaspekterne af Agenda 2000 fremførte ØSU, at det forventede en kraftig nedgang i de europæiske oliefrøarealer og dermed et stort fald i EU's selvforsyning med olie og vegetabilske proteiner. ØSU understreger atter, at denne situation ville være uacceptabel, da EU i dag kun producerer 25 % af sit interne behov for vegetabilske proteiner på basis af proteinafgrøder og oliefrø.

2.2.3. ØSU misbilliger Kommissionens forslag, som automatisk, hvis præmien er den samme, ville begunstige dyrkning af korn på bekostning af oliefrø. ØSU mener, at hvis man prioriterer produktionen af vegetabilske proteiner i EU, vil man samtidig øge deres konkurrenceevne i forhold til andre markafgrøder.

2.2.4. Desforuden mener ØSU, at det prisværdige ønske om at slippe fri af Blair House-forpligtigelsen paradoksalt nok vil bevirke, at størrelsen af de europæiske arealer bringes ned under de areallofter, som blev forhandlet på plads med USA i 1993. Her er de europæiske producenter blevet taget ved næsen. Dette er særligt uacceptabelt, fordi USA med Fair Act-loven opretholder en prisgaranti for oliefrø, og ved hjælp af en »fleksibilitetskontrakt« indfører en særstøtte til dette produkt, som ikke forefandtes tidligere. ØSU mener, at EU ville begå en strategisk fejltagelse, hvis EU afviklede sin oliefrøstøtteordning, når den afkobling, som USA kræver, i realiteten medfører en forøgelse af USA's egen støtte.

2.2.5. ØSU minder om, at oliefrø allerede fremstilles til verdensmarkedspris (oliefrø nyder ikke godt af en interventionspris), og derfor ikke kommer i krydsild under de kommende internationale forhandlinger. Ifølge ØSU er der ingen hastende eller gyldige grunde til at reformere denne sektor før år 2006.

2.2.6. Den reelle udfordring for denne sektor ligger i EU's udvidelse med de central- og østeuropæiske lande, som potentielt er store oliefrøproducenter.

2.2.7. ØSU henstiller derfor, at EU først bringer oliefrøstøtten på linje med kornstøtten efter en overgangsperiode. Under de kommende internationale forhandlinger kunne EU således orientere USA om, at det har til hensigt at træde ud af Blair House-aftalen, og opnå garanti for, at USA ikke vil anfægte den nye EU-ordning, hvis denne resulterer i en forøgelse af produktionsarealerne. En sådan indfaldsvinkel opfatter ØSU som juridisk set mere sikker end den metode, som Kommissionen går ind for, idet Kommissionen mener at kunne ophæve Blair House-aftalen ved hjælp af en ensidig europæisk beslutning.

2.2.8. ØSU er klar over, at EU i højere grad bør sørge for at gøre støtten produktionsuafhængig af hensyn til de kommende internationale forhandlinger. Det foreslås derfor, at der, når der er truffet beslutning om kornprisnedsættelsen, og når den ikke-afgrødsspecifikke støtte er kendt (i dag 66 ecu i Kommissionens forslag), indføres et tillæg for oliefrø. Dette tillæg bør svare til forskellen mellem den nuværende støtte (94,24 ecu pr. ton) og den fremtidige ikke-afgrødespecifikke støtte ().

2.2.9. ØSU er rede til at se nærmere på enhver alternativ løsning, som Kommissionen måtte foreslå for at fritage EU for Blair House-forpligtelsen fra år 2000, samtidig med at man sikrer opretholdelse af oliefrøarealerne (præmie for omdrift som led i landbrugsmiljøprogrammer, præmie til underskudsafgrøder osv.).

2.3. Proteinafgrøder

2.3.1. Af hensyn til en konsekvent indfaldsvinkel til samtlige europæiske proteinafgrøder foreslår ØSU, at proteinafgrødetillægget beregnes efter den metode, som ØSU foreslår for oliefrø. Det tillæg på 6,5 ecu pr. ton, som Kommissionen foreslår (svarende til et fald på 6 ecu i forhold til den nuværende støtte på 78,49 ecu pr. ton), forekommer ikke at være nok til at opretholde proteinafgrødernes konkurrenceevne set i forhold til korn.

2.3.2. Desuden henstiller ØSU til Kommissionen at fremsætte forslag om etablering af en ny »proteinplan« i EU med det sigte at opretholde en afgrøde, som spiller en positiv rolle i miljøbeskyttelsen.

2.4. Hård hvede

2.4.1. Kommissionen foreslår at videreføre det nuværende system, som kan henføres til reformen af den fælles markedsordning for hård hvede fra oktober 1997: nedsættelsen på 20 % af interventionsprisen skal kun gælde for hård hvede, som ud over den faste støtte på 66 ecu pr. ton fortsat oppebærer et tillæg på 344,5 ecu pr. hektar (eller eventuelt en særstøtte på 138,9 ecu pr. hektar, afhængig af produktionsområde) inden for rammerne af de maksimale garantiarealer.

2.4.2. ØSU er modstander af at nedsætte interventionsprisen for hård hvede.

2.4.3. Dette vil medføre en svækkelse af beskyttelsen ved grænserne () og vil fremme importen af kvalitetskorn fra mere konkurrencedygtige tredjelande (Canada, USA osv.) til skade for produktionen af europæisk kvalitetskorn. En nedsættelse af interventionsprisen for hård hvede vil ikke umiddelbart sætte EU i stand til at forøge sin eksport til verdensmarkederne. På denne baggrund ser ØSU ikke nogen grund til at sænke interventionsprisen for hård hvede.

2.5. Kartoffelstivelse

2.5.1. Kartoffelstivelsesordningen er mekanisk koblet sammen med den fælles markedsordning for korn. Kommissionen foreslår at justere mindsteprisen for kartofler bestemt til fremstilling af stivelse i overensstemmelse med prisnedsættelsen for korn.

2.5.2. ØSU finder, at dette forslag er teknisk set berettiget. Dog understreger det kartoffelstivelsesordningens særlige beskaffenhed, idet produktionen er genstand for en kvoteordning. Derfor vil producenterne i tilfælde af prisfald og delvis kompensation ikke kunne stabilisere deres indkomster ved at forøge de producerede mængder. ØSU mener derfor, at der bør kompenseres fuldt ud for et prisfald på dette produkt.

3. Andre bemærkninger

3.1. Udtagning

3.1.1. I tilfælde af prisfald, der gør det muligt at bringe korninterventionsprisen på linje med priserne på verdensmarkederne, godkender ØSU Kommissionens forslag om at sætte grundsatsen for obligatorisk udtagning til 0 %. ØSU mener ligesom Kommissionen, at EU ikke bør berøve sig selv muligheden for at operere med en udtagningsforpligtelse, da dette er en effektiv metode til at forvalte produktionen og markedet ().

3.1.2. Med hensyn til frivillig udtagning går ØSU ind for indførelse af en mindstesats samt for muligheden for at indføre flerårig udtagning i en periode på højst 5 år. Den sats på 10 %, som Kommissionen foreslår, anses imidlertid for at være for høj. Ligesom det tilkommer medlemsstaterne alene at fastsætte maksimumsatsen for frivillig udtagning, finder ØSU, at fastsættelsen af mindstesatsen bør henhøre under nærhedsprincippet.

3.2. Afskaffelse af de månedlige tillæg og udskydelse af støtteudbetalingen

3.2.1. ØSU bemærker, at ophævelsen af de månedlige tillæg tillige med udskydelsen af tidspunktet for udbetaling af udligningsbetalinger fører til et større prisfald end Kommissionen oplyser, nemlig på 6 til 7 points. Hertil kommer, at udligningsbetalingerne ikke pristalsreguleres. Producentindkomsterne vil i særlig grad blive truet, fordi Kommissionen ikke tager højde for disse to forslags indvirkning på beregningen af den delvise kompensation, som Kommissionen foreslår.

3.2.2. ØSU er indædt modstander af disse to forslag.

3.2.3. De månedlige tillæg udgør pristillæg til producenterne eller oplagringsorganerne (det være sig kooperative eller private) forud for produktionens markedsføring. ØSU mener, at de gør det lettere at regulere det indre marked ved hjælp af mere regelmæssige leverancer. De udgør en nyttig mekanisme til stabilisering af priserne i hele produktionsåret, og dermed en beskyttelse for producenternes indkomst. På den baggrund henstiller ØSU, at de månedlige tillæg opretholdes.

3.2.4. ØSU mener tillige, at man ikke bør udskyde betalingen af udligningsbetalinger til producenterne. I øjeblikket skal udbetalingerne foretages mellem den 15. oktober og 31. december, men Kommissionen foreslår nu at udskyde betalingen til mellem 1. januar og 31. marts ud fra den opfattelse, at en for tidlig udbetaling ikke tilskynder landmændene til at sælge deres høst på markedet ved markedsføringsårets begyndelse. ØSU er ikke enig i denne analyse, og mener, at en udskydelse af udbetalingen af direkte støtte vil forringe en lang række producenters likviditet.

3.2.5. Forud for 1992-reformen oppebar producenterne hele provenuet fra deres høst, når denne blev solgt omkring juli måned. Reformen af den fælles landbrugspolitik har resulteret i en likviditetsforskydning, idet udligningsbetalingerne først kommer til udbetaling i oktober. ØSU mener ikke, at EU kan bede producenterne om nye indrømmelser, som vil skade deres likviditet.

3.2.6. Ihukommende Kommissionens argumenter om, at udbetaling i oktober virker forstyrrende på kornleverancerne, foreslår ØSU til gengæld en likviditetsmæssigt set neutral løsning: uden at komplicere proceduren består den i, at producenten får udbetalt et acontobeløb på 50 %, når hans arealerklæring godkendes (i juli), mens det resterende beløb først udbetales fra januar måned i det efterfølgende år.

3.3. Non-food afgrøder

3.3.1. I 1995-1996 blev over 1 mio. hektar braklagt jord i EU anvendt til fremstilling af fornyelige råstoffer til non-food brug (navnlig oliefrø og korn). I 1997-1998 dækkede disse afgrøders arealer kun 470 000 hektar, hvoraf 385 000 hektar var raps og solsikke.

3.3.2. Af hensyn til konkurrenceevnen beror denne produktion i vid udstrækning på den mulighed, som producenterne i dag har for at foretage braklægning til industriformål i overensstemmelse med forordning 334/93, dvs. at anvende de arealer, som de skal »udtage«, til dyrkning af afgrøder til industriformål.

3.3.3. ØSU mener, at der næppe kan herske tvivl om, at denne balance vil blive bragt i fare med en obligatorisk udtagningssats på 0 %. Det er overraskende, at Kommissionen ikke fremsætter forslag til udvikling af non-food anvendelser af landbrugsvarer som led i den kommende reform.

3.3.4. ØSU peger på det nødvendige i at sikre forsyningen af den industri, der anvender disse produkter (diester, kemikalier osv.). Det anmoder derfor om, at der udformes en decideret, specifik plan for non-food afgrøder. Denne plan kunne antage form af direkte særstøtte i afventning af, at EU får indført de skattemæssige bestemmelser, som er nødvendige for at sikre denne sektors fremtid.

3.3.5. Uden at foregribe den særlige plan, som meget snart skal vedtages som led i Agenda 2000, går ØSU ind for, at man uopholdeligt vedtager foranstaltninger til at øge produktionen af afgrøder til non-food formål for at sætte en stopper for det foruroligende fald i de arealer, som går til disse afgrøder, samt for at genskabe sikkerheden for, at industrien får sine forsyninger.

Bruxelles, den 1. juli 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 174 af 4.6.1998, s. 1-4.

() EFT C 73 af 9.3.1998, s. 71.

() Ved beregningen af arealbetalingen ganges udligningsbetalingen (f.eks. 66 ecu pr. ton) med det gennemsnitlige kornudbytte i den pågældende region (ved region forstås en medlemsstat eller en region inden for en medlemsstat, alt efter den pågældende medlemsstats valg).

() Dette oliefrøtillæg bør nedtrappes for at tage højde for den delvise kompensation for prisnedgangen, som kornproducenterne vil oppebære (således at forskellen mellem kornstøtten og oliefrøstøtten forbliver proportionelt set uændret i forhold til den i dag herskende situation).

() I kraft af den regel, som blev pålagt ved landbrugsaftalen fra Marrakech, hvorefter den maksimale toldsats på importeret korn er på 155 % af interventionsprisen.

() Obligatorisk udtagning er også en betingelse for, at en producent kan opnå udligningsbetalinger i tilfælde af et fald i de institutionelle priser på markafgrøder.

BILAG 1 til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Oplysninger om EU's produktion af korn, oliefrø og proteinafgrøder

Korn, oliefrø og proteinafgrøder tegner sig for ca. 30 % af EU's udnyttede landbrugsareal. Den kraftige stigning i EU's vegetabilske produktion i 80'erne og 90'erne skyldtes i vid udstrækning forbedringen i produktiviteten pr. hektar (som eksempelvis nåede op på 5 400 kg i gennemsnit for korns vedkommende i 1996).

I de sidste 10 år har det mest markante særtræk i markafgrødesektoren været fordoblingen af oliefrøarealet i EU (som nødvendigvis har måttet stabiliseres på 5,482 mio. hektar som følge af Blair House-aftalen): alligevel har EU i dag et meget stort underskud af disse afgrøder.

Med en produktion på 87,7 mio. t (1995) er EU verdens største producent af hvede foran USA (EU og USA tegner sig for hhv. 16 og 11 % af verdensproduktionen). EU producerede 89,9 mio. t andre kornarter (1995, ris ikke medregnet), svarende til 11 % af verdensproduktionen (på andenpladsen efter USA, hvis 209 mio. t svarer til 26 % af verdensproduktionen af andre kornarter).

EU har en selvforsyningsgrad på over 140 % for hvede og spiller en hovedrolle på verdensmarkedet for hvede med en eksport på 12,6 mio. t i 1995/96, svarende til 14 % af verdenseksporten (USA tegner sig for 37 % af verdenshandlen med hvede, Canada 19 %, Australien 13 % og Argentina 5 %). Med hensyn til andre kornarter er EU nettoimportør, hvis man medregner kornerstatningsprodukter. USA er stærkt dominerende på verdensmarkedet for andre kornarter (70 %) med en stor eksport af majs. EU bidrager hovedsageligt til dette marked med sin eksport af byg (EU lå på tredjepladsen blandt de største verdenseksportører i 1995/96 med 5 % af den samlede verdenseksport efter Argentina (7 %), men på niveau med Canada og foran Australien (4 %).

Kilde: Eurostat - Kommissionens 1995 og 1997-rapporter om »Landbrugets almindelige stilling i Den Europæiske Union«.

BILAG 2 til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Hvedeverdenspris (SRW FOB GULF)