•k -k KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 26.06.1997 
KOM(97) 309 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
FINANSIELLE TJENESTEYDELSER: ØGET FORBRUGERTILLID 
opfølgningen på Kommissionens Grønbog 
'Finansielle tjenesteydelser: opfyldelse af forbrugernes forventninger" 

Indledning 
Denne meddelelse redegør for resultatet af høringen om Kommissionens grønbog fra maj 
1996 "Finansielle tjenesteydelser: opfyldelse af forbrugernes forventninger"1 og udgør 
Kommissionens svar på høringen. Såvel kvantitativt som kvalitativt har reaktionerne på 
høringen om grønbogen, som løb frem til udgangen af oktober 1996, været imponerende. 
Resultatet af undersøgelsen af virkningen og effektiviteten af det indre marked2 forelå først 
efter fremlæggelsen af grønbogen. To af de undersøgelser, der blev udført af uafhængige 
konsulentfirmaer, behandlede virkningen af det indre marked på bank- og forsikrings­
sektoren. Eftersom resultatet af undersøgelsen er relevant for høringen om grønbogen, er 
resultatet beskrevet i bilaget. I en række tilfælde er der allerede taget initiativ til at løse nogle 
af de problemer, der peges på (f.eks. vedrørende grænseoverskridende betalinger3). I andre 
tilfælde er det dog Kommissionens synspunkt, at der er behov for yderligere initiativer for at 
give det indre marked fuld virkning og opfylde forbrugernes forventninger. 
Sammendrag af grønbogen 
Grønbogen blev offentliggjort den 22. maj 1996. Hovedformålet med den var at indhente 
kommentarer til, i hvor høj grad de eksisterende retlige rammer inden for finansielle tjene­
steydelser frembyder en tilstrækkelig høj forbrugerbeskyttelse, eller om der er behov for 
yderligere initiativer. 
Grønbogen var inddelt i tre dele. I del I redegjorde Kommissionen for, i hvor høj grad 
forbrugernes interesser er tilgodeset i den hidtidige EU-lovgivning. I del II blev der peget på 
en række problemområder, der allerede har vist sig. I del III behandlede grønbogen kort de 
fremtidige tendenser inden for markedsføringen af finansielle tjenesteydelser, herunder 
fjernsalg. 
Grønbogen pegede specielt på en række bekymrende forhold, som forbrugerne står over for, 
og som den slog til lyd for at undersøge nærmere med henblik på at vurdere, hvad der skal 
gøres for at rette op på dem. Problemområderne er bl.a. afvisningen af at sælge finansielle 
tjenesteydelser til udlændinge, tjenesteydelsernes ringe kvalitet, mangelen på oplysning og 
de ikke-regulerede formidleres aktiviteter. Grønbogen pegede på, at fjernsalg af finansielle 
tjenesteydelser fortjener særlig opmærksomhed. Den opfordrede også til reaktioner på, om 
indførelsen af ny teknologi og ny markedsføringsteknik inden for finansielle tjenesteydelser 
stiller krav om supplerende forbrugerbeskyttelsesregler. 
KOM(%) 200 endelig udg. af 22. maj 19%. 
K()M(%) 520 endelig udg. af 30. oktober 19%. 
Hl-Tnr. L 43 af 14.2.1997, s. 25. 
Sammendrag af kommentarerne og de vigtigste problemområder 
Grønbogen har formået at udløse en vidtrækkende debat i bank-, forsikrings- og værdi­
papirsektoren, blandt forbruger- og brugergrupper og i de nationale myndigheder. I alt har 
Kommissionen modtaget over 140 reaktioner (på over 1 500 sider). Kommissionen har også 
afholdt en høring, hvori deltog mere end 200 repræsentanter for interesserede parter. 
Ikke overraskende afslørede svarene på høringen forskelle i synspunkterne mellem de 
vigtigste implicerede parter med hensyn til virkningerne for forbrugerne og den fremtidige 
udviklingskurs. Den finansielle sektor fremhævede generelt behovet for at sikre, at det indre 
marked kommer til at fungere fuldt ud. Dette betyder, at gældende direktiver skal 
gennemføres fuldt ud, og at der skal sikres en fair konkurrence. Sektoren understregede også 
betydningen af at fremme innovation inden for produkter og tjenesteydelser og udvikle nye 
(elektroniske) leveringskanaler, som vil vende op og ned på det konventionelle 
kunde/leverandørforhold. Innovation af denne art er i både sektorens og forbrugernes 
interesse. Den Økonomiske og Monetære Union og informationssamfundet udgør væsentlige 
udfordringer til sektoren. Der bør udvises forsigtighed, inden der fremlægges nye 
(lovgivnings)foranstaltninger. Hvis der er behov for at tage skridt til at styrke forbrugernes 
rettigheder, bør frivillige initiativer gives forrang. 
Forbruger- og brugergrupperne anerkendte generelt, at den stabilitet i og tillid til det 
finansielle og monetære system, som lovgivningen om finansielle tjenesteydelser har 
opbygget, både er til gavn for forbrugerne og tjenesteyderne. De kritiserede dog kraftigt det 
specifikke forbrugerbeskyttelsesindhold i den gældende lovgivning. De beklagede desuden 
mangelen på en overordnet forbrugerbeskyttelsesstrategi inden for det indre marked for 
finansielle tjenesteydelser. De hævdede, at på udbudssiden er markedet præget af skævhed 
(mellem individuelle forbrugere og en svag forbrugermobilisering på den ene side og globale 
aktører på den anden), og at forbrugerne ofte mangler teknisk ekspertise om produkter, der 
bliver stadig mere komplekse. Kndviderc blev det fremhævet, at visse lovbestemmelser, der 
er i kraft i andre sektorer, ikke gælder inden for den finansielle sektor (f.eks. fjernsalg), 
forbrugernes rolle burde derfor styrkes. 
De nationale myndigheder lå et eller andet sted mellem disse to synspunkter og lagde i nogle 
tilfælde mere vægt på virksomhedernes krav (mere fleksible løsninger og et fuldt fungerende 
indre marked) og i andre på forbrugernes ønsker (yderligere foranstaltninger til beskyttelse af 
forbrugernes interesse, f.eks. i forbindelse med fjernsalg). 
Europa-Parlamentet vedtog en betænkning om grønbogen den 19. februar 19974. Parla­
mentet slog til lyd for en afbalanceret strategi, der lægger vægt på fri konkurrence, men 
samtidig støtter forbrugergruppernes synspunkter om den gældende lovgivning. Parlamentet 
går ind for en tostrenget strategi, der omfatter rammelovgivning om de problemområder, der 
er fælles for alle eller de fleste finansielle tjenesteydelser (som f.eks. informations- og 
markedsgennemsigtighed, beskyttelse af lovmæssige rettigheder, formidlernes kompetence 
og integritet og adgang til tjenesteydelser), og særdirektiver om især fjernsalg af finansielle 
tjenesteydelser. 
Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU) vedtog en udtalelse den 30. oktober 1996s. I 
udtalelsen udbad ØSU sig en hvidbog om forbrugerpolitikken inden for den finansielle 
sektor, der skal pege på de vigtigste forbrugerbehov (f.eks. ret til oplysning, retlig beskyt­
telse og klageadgang) og de foranstaltninger, der skal vedtages. ØSU slog især til lyd for 
direktiver om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser, hypoteklån, forsikringskontrakter og 
elektroniske betalinger. 
Kommissionens overordnede strategi 
Kommissionen har nøje analyseret de mange reaktioner, den har modtaget på basis af 
grønbogen6. Det indre marked inden for finansielle tjenesteydelser har generelt set været 
gavnligt, fordi det har fremmet konkurrencen og udvidet forbrugsvalget. De nationale 
myndigheders strenge tilsyn med EU's finansielle tjenesteyderes aktiviteter har givet 
sektoren øget finansiel styrke. En stabil og pålidelig finansiel sektor er af afgørende betyd­
ning for tilliden hos den forbruger, der overlader sine penge i sektorens varetægt. Det står 
dog også klart, at der endnu mangler at blive gjort noget, for at forbrugerne kan få det fulde 
udbytte af det indre marked, og de resterende problemer kan blive løst. 
Den første opgave - som ikke kun gælder for finansielle tjenesteydelser - består i at sikre, at 
gældende lovgivning gennemføres og håndhæves. Det indre marked er baseret på tillid. 
Ordentlig håndhævelse af fælles regler er den eneste måde, hvorpå man kan nå dette mål. 
Der er stadig forsinkelser med implementeringen af central lovgivning inden for forsikrings-
og investeringsserviceområdet, som påpeget i handlingsplanen for det indre marked7. 
Håndhævelse af lovgivningen og traktatens bestemmelser er fortsat en topprioritet for 
Kommissionen. For det andet er udførelsen af finansielle tjenesteydelser på tværs af græn 
4 Parlamentets beslutning af 17. februar 1997 om Kommissionens grønbog "Finansielle tjenesteydelser 
opfyldelse af forbrugernes forventninger", PE 220.154/fin. 
•s KIT nr. C 56 af 24.2.1997, s. 76. 
() Se fodnote 2. 
7 CSK(97)I endelig udgave af 4. juni 1997. 
serne, navnlig inden for forsikring og hypoteklån, fortsat plaget af for mange hindringer. 
Forskelle i skattesystemernes opbygning og i den skattemæssige behandling på hver side af 
grænserne kan være en hindring for det indre markeds funktion. Nationale regler, der tager 
sigte på at beskytte "almenhedens interesser", skaber også ofte nye handelshindringer, 
begrænser konkurrencen, indskrænker forbrugsvalget og øger omkostningerne for 
forbrugerne. Hvor der står reelle interesser på spil, kan det af hensyn til det indre markeds 
integritet være nødvendigt at iværksætte harmonisering på EU-plan med henblik på at 
opfylde de to målsætninger om et højt forbrugerbeskyttelsesniveau i EU og uhindret adgang 
til det indre marked. I nogle tilfælde kan der findes løsninger gennem et frivilligt 
samarbejde mellem de berørte parter; dette skal så vidt muligt fremmes. Frivillige 
foranstaltninger vil imidlertid ikke altid være tilstrækkelige; foranstaltninger vil også være 
påkrævet enten på nationalt eller EU-plan. 
Desuden er Kommissionen forpligtet til at fremme udviklingen af elektronisk samhandel 
som annonceret i meddelelsen om et europæisk initiativ inden for elektronisk samhandel8. 
Elektronisk samhandel åbner enorme muligheder for handel over grænserne i Europa og for 
at forbedre den internationale konkurrenceevne. Klare lovgivningsmæssige rammer vil give 
forbrugerne tillid til at benytte sig heraf, og virksomhederne vil få tilskyndelsen til at 
foretage de nødvendige investeringer. 
Ud over de velkendte fordele som forventes fra introduktionen af den fælles valuta, vil 
overgangen til Euro'en i udbredt grad medvirke til at øge den grænseoverskridende aktivitet, 
idet denne vil sikre prisgennemsigtighed og større konkurrence mellem udbydere af 
tjenesteydelser. For at lette overgangen fra de nationale valutaer til Euro'en har 
Kommissionen faktisk vedtaget to forordningsudkast, der præciserer Euro'ens legale status, 
herunder princippet om kontraktskontinuitet. 
Som reaktion herpå og på de bekymringer, der er kommet til udtryk fra forbrugergruppernes 
side, mener Kommissionen, at der i lige så høj grad er behov for en holdningsændring som et 
målrettet lovprogram. Denne meddelelse indeholder derfor en række forslag til nye direktivet-
el 1er ændringer af direktiver. Lovgivning er dog ikke det rette svar på alle de konstaterede 
problemer. Andre midler, især en dialog mellem virksomhederne og forbrugerne, er bedre 
egnede til at forbedre informationen, markedsgennemsigtigheden og mulighederne for at 
behandle forbrugernes problemer og klager. Der bør snarest muligt opnås enighed om 
sådanne foranstaltninger og om foranstaltninger til sikring af, at de fungerer tilfredsstillende. 
8 COM(97) 157 af 16. april 1997. 
De enkelte problemområder 
Høringen pegede på en række enkeltspørgsmål, som fortjener særlig opmærksomhed. For 
hvert enkelt problemområde er der givet et resumé af kommentarerne fra de berørte parter, 
og Kommissionens svar er derpå anført. 
a) Fjernsalg af finansielle tjenesteydelser 
Fjernsalg inden for finansielle tjenesteydelser er under hastig udvikling. Direkte markeds­
føring af bilforsikringsproduktcr og investeringer er f.eks. allerede en veletableret praksis i 
mange europæiske lande. Åbne datanet som Internettet vil formentlig blive del primære 
medium for fjernsalg af finansielle produkler(). Med pc'ens stigende udbredelse i hjemmel 
inden for EU og de supplerende kommunikationsfaciliteter, der skyder op, er den "virtuelle" 
bank ved at blive en distributionskanal, der er yderst attraktiv for både kunderne og, på grund 
af de forventede effektivitetsgevinster, for udbyderne af finansielle tjenesteydelser. 
Denne udvikling skaber nye muligheder for forbrugerne og udbyderne af finansielle 
tjenesteydelser. Men der er også risici. De vigtigste betænkeligheder, forbrugergrupperne gav 
udtryk for i høringen, vedrører gældende lov, behovet for forbrugeroplysning, muligheden 
for en fortrydelsesret (hvor dette er passende), truslen fra praksis med at foretage levering 
uden forudgående bestilling og uopfordret salg. De initiativer, der tages på nationalt plan til 
at beskytte forbrugerne, skal harmonere med hinanden, idet de, hvis de afviger væsentligt 
indbyrdes, fragmenterer det indre marked og hæmmer grænseoverskridende aktiviteter. Den 
finansielle sektor har gentagne gange udtrykt bekymring over en sådan udvikling. 
Kommissionen anerkender, at det er nødvendigt at sikre en minimumsforbrugerbeskyttelse i 
forbindelse med fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. Dette vil bidrage til at øge tilliden 
blandt forbrugerne, samtidig med at udbyderne af finansielle tjenesteydelser kan markedsføre 
deres produkter uden unødvendige hindringer overalt i EU. Det generelle direktiv om 
fjernsalg10 omfatter ikke finansielle tjenesteydelser, selv om de var omfattet af 
Kommissionens oprindelige og ændrede forslag. Kommissionen tilkendegav derfor, at den 
ville undersøge behovet for og indholdet af en bindende lovgivning specifikt rettet mod dette 
område. Givet den voksende kompleksitetsgrad og variation inden for den finansielle sektor i 
Europa, fandt man, at forbrugerbeskyttelsesaspektet i relation til finansielle tjenesteydelser 
generelt og spørgsmålet om fjernaftaler i særdeleshed fortjente særlige overvejelser. I lyset 
af det ovenstående samråd, og i betragtning af EU-Parlamentets betænkning af 17. 
februar 1997, har Kommissionen besluttet at fremsætte forslag til et særdirektiv om 
fjernsalg af finansielle tjenesteydelser i efteråret 1997. Dette forslag bekræfter forskellene 
mellem fjernsalg af finansielle tjenesteydelser og de andre former for fjernsalg, der er 
omfattet af det generelle direktiv. Disse forskelle vedrører f.eks. retten til al opsige en 
kontrakt, som ikke er hensigtsmæssig, hvis prisen på det finansielle produkt afhænger af 
markedssvingninger, eller hvis kontrakten allerede er trådt i kraft (f.eks. inden for 
molorkøreløjsforsikring). Forslaget vil desuden tage hensyn til foranstaltninger, som allerede 
) Det er også omtalt i Kommissionens meddelelse om et europæisk initiativ inden for elektronisk samhandel 
(COM(97) 157 af 16. april 1997). 
10 Direktiv 97/7/EF om beskyttelse af forbrugerne i forbindelse med fjernaftaler, liFT nr. LI44 af 4 juni 
1997, s. 19. 
5 
er foreslået. Dette gælder bl.a. direktivet" om behandling af personoplysninger og 
beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren ("ISDN-direktivef'), der har til formål 
at fjerne hindringerne for fri udveksling af tjenesteydelser, persondata og teleudstyr. Særlig 
berørt er bestemmelserne om beskyttelse af abonnenter i forbindelse med brug af visse 
teletjenester til direkte markedsføring. 
h) Manglende forbrugeroplysning og klageadgang 
Konkurrencen kan ikke fungere effektivt, hvis ikke der gives klar forbrugeroplysning og 
lindes tilstrækkelige klagemuligheder. Selv om de eksisterende direktiver allerede indeholder 
bestemmelser om forbrugeroplysning om visse tjenesteydelser (f.eks. om forbrugerkredit, 
grænseoverskridende kreditoverførsler og livsforsikring), har høringen vist, at der i visse 
tilfælde hersker mangel på oplysning, eller at den oplysning, der formidles, ikke er 
fyldestgørende eller tilstrækkelig klar. I andre tilfælde giver lovgivningen ikke tilstrækkelige 
klagemuligheder. Forbrugerne skal have tillid til, at der i tilfælde af tvister, især når der er 
tale om tvister om småbeløb, foreligger hurtige og pålidelige klagemuligheder. 
Kommissionens holdning er den, at inden det overvejes at tage lovinitiativer om informa­
tionsformidlingen, bør de berørte parter have lejlighed til at forbedre situationen. De, der er 
mest impliceret, ved bedst, hvilken information der er nyttig for forbrugerne, samtidig med 
at unødigt bekostelige krav til de finansielle institutioner om forbrugeroplysning undgås 
(udgifter, som i sidste ende væltes over på forbrugerne). Der er behov for hurtige fremskridt 
gennem en konstruktiv dialog mellem brancheorganisationerne i EU's finansielle sektor og 
forbrugergrupper med henblik på at fremme løsninger i form af f.eks. adfærdsregler, hvor 
dette er muligt. En sådan dialog er for nylig blevet indledt inden for visse sektorer, men den 
bør nu udvides. I forhandlingerne om enhver aftale, der ikke har lovform, forventer 
Kommissionen, at der tages behørigt hensyn til den forbrugerbeskyttelse, der i forvejen 
foreligger, og at der vil blive lagt særlig vægt på, at den oplysning, der skal gives, skal være 
umisforståelig og præcis. 
Kommissionen slår derfor til lyd for et klart tilsagn fra sektorens og forbrugernes side 
om at indgå frivillige aftaler om forbedring af forbrugeroplysningen. Forløbet af 
gennemførelsen af sådanne aftaler vil blive overvåget i løbet af de næste 18 måneder 
(dvs. inden midten af 1999). Hvis der ikke ad frivillighedens vej gøres tilstrækkelige 
fremskridt i løbet af denne periode med alle eller bestemte aspekter, vil Kommissionen 
fremlægge forslag til yderligere initiativer, herunder også lovgivning, som den f.eks. 
har gjort inden for grænseoverskridende kreditoverførsler. 
Rådets fælles holdning nr. 57/96, EFT nr. C 315 af 24.10.1996, s. 30. 
For at forbedre forbrugernes klageadgang søger Kommissionen et klart tilsagn fra 
sektoren om i samarbejde med forbrugerne at etablere eller færdiggøre ordninger til 
behandling af forbrugerklager. De første resultater af denne dialog skal præsenteres 
for Kommissionen ved udgangen af 1997. Kommissionen opfordrer også til et mere 
intensivt samarbejde mellem repræsentanter for de forskellige ombudsmandsordninger 
med henblik på at udveksle erfaringer om den bedste praksis. Kommissionen vil også 
her overvåge fremskridtet i perioden frem til midten af 1999 for at vurdere, om de 
problemer, der findes, kan løses tilfredsstillende ved selvregulering, eller om der er 
behov for yderligere initiativer, herunder lovinitiativer. 
c) Afvisning af at sælge finansielle tjenesteydelser 
Høringen pegede på to specifikke problemer, nemlig afvisningen af at sælge finansielle 
tjenesteydelser til udlændinge i visse tilfælde og den manglende adgang til finansielle 
tjenesteydelser, bl.a. for lavindkomstgrupper. Hvad det første problem angår, er tjeneste­
yderne i langt de fleste tilfælde villige til at sælge finansielle tjenesteydelser på tværs af 
grænserne, fordi det er i deres kommercielle interesse at gøre det. Men der kan være ægte 
kommercielle grunde til, at udbyderne af finansielle tjenesteydelser ikke ønsker at sælge 
deres tjenesteydelser til udlændinge, f.eks. kan der være usikkerhed forbundet med al 
vurdere risikoniveauet i forbindelse med motorkøretøjs- og livsforsikring. Der kan også være 
problemer med at vurdere købers kreditværdighed. Alternativt kan denne praksis påføre 
sælger uforholdsmæssigt store omkostninger, f.eks. hvis han ikke råder over et forhandlernet 
eller er nødsaget til at udpege en fiskal repræsentant. Kommissionen anerkender de private 
virksomheders frie ret til at afgøre, hvem de ønsker at gøre forretninger med forudsat, at 
udøvelsen af denne frihed ikke resulterer i konkurrenceforvridende adfærd. Men hvis EU-
lovgivningen overtrædes, vil Kommissionen træffe de fornødne foranstaltninger i 
samarbejde med medlemsstaterne, herunder indlede overtrædelsesproceduren. 
Adgang til en bankkonto er et af de primære behov her i livet på linje med adgang til elektri­
citet og en telefon. Men der findes stadig mange EU-borgere, som ikke kan få adgang til en 
bankkonto eller andre finansielle tjenesteydelser. Der er allerede i flere medlemsstater taget 
skridt til af sociale hensyn at forbedre denne situation. F.eks. har de finansielle institutioner i 
nogle medlemsstater underskrevet adfærdsregler, som skal løse dette problem. 
Kommissionen støtter sådanne initiativer på nationalt plan, hvilket er det plan, hvor 
eventuelle indgreb bør tages. 
d) Ikke-regulerede form idle re 
Både virksomhederne og forbrugergrupper har indberettet tilfælde af "aggressive salgs­
metoder" og endda ulovlige aktiviteter fra ikke-regulerede formidleres side. Sådanne sager 
kan forvolde stor ulykke for forbrugerne; de skader også omdømmet hos de finansielle 
institutioner, på hvis vegne disse formidlere handler. Følgende specifikke problemer er 
blevet identificeret: det er undertiden uklart, på hvilken virksomheds vegne en formidler 
handler, den information, formidleren giver, er måske ikke altid klar eller fyldestgørende, 
omkostningerne i forbindelse med de lån, en formidler tilbyder, er måske i nogle tilfælde 
højere end markedsgennemsnittet, formidleren mangler måske den kompetence og integritet, 
der er nødvendig for at give en fornuftig rådgivning, og der kan være risiko for, at en 
formidler kan udnytte forbrugere, som står i en prekær økonomisk situation, og som ikke har 
andre lånekilder. 
Der bør grundlæggende sondres mellem finansielle formidlere og forsikringsmæglere. Hvis 
man ser bort fra de aktiviteter, der falder ind under forbrugerkreditdirektivet, er de finansielle 
formidleres aktiviteter ikke omfattet af EU-direktiverne og heller ikke de hertil knyttede 
tilsynsordninger, men de kan dog være underlagt nationalt tilsyn. Forsikringsmæglere, som 
spiller en vigtig rolle ved formidlingen af forsikringsprodukter, er derimod i begrænset 
omfang underkastet tilsyn på EU-plan. 
Både de virksomheder og de forbrugergrupper, der er blevet hørt om grønbogen, finder, al 
der er behov for et EU-initiativ for at bevare den finansielle sektors "gode omdømme", ikke 
mindst fordi de nationale retsforskrifter i vid udstrækning afviger indbyrdes og på visse 
områder ikke fungerer fuldt tilfredsstillende, specielt i tilfælde, hvor de finansielle 
tjenesteydelser sælges på tværs af grænserne. Desuden kan gældende nationale retsregler 
rettet mod formidlere virke hindrende for grænseoverskridende tjenesteydelser i det omfang 
der er markante afvigelser disse imellem. For de finansielle formidleres vedkommende 
overvejer Kommissionen derfor i øjeblikket at vedtage retsregler, der også under 
hensyntagen til resultatet af en undersøgelse fra 199612 på dette felt skal indeholde 
bestemmelser om a) adgangen til at udøve erhvervet (f.eks. kvalifikationskrav, obli­
gatorisk licenstildeling eller registrering), b) udøvelsen af den pågældende aktivitet 
(f.eks. regler til forbedring af kundeoplysningen) og c) forholdet mellem den finansielle 
institution og formidleren. 
For forsikringsmægleres vedkommende vedtog Rådet i 1976 et direktiv13, der gav mæglere 
lov til al etablere sig i en anden medlemsstat og til at udføre tjenesteydelser på tværs af 
grænserne. Medlemsstater, som ikke giver adgang til eller mulighed for at udøve erhvervet, 
skal acceptere en udenlandsk mæglers relevante praktiske erfaring og kvalifikationer som 
ækvivalente eller hans erklæringer vedrørende hans omdømme og finansielle status. Desuden 
har Kommissionen vedtaget en henstilling14 om forsikringsmægleres slatus og 
erhvervsmæssige vilkår. Henstillingen opfordrer medlemsstaterne til at fastsætte regler for 
udøvelse af erhvervet, registrere personer, som opfylder de erhvervsmæssige krav, og sondre 
mellem ansatte og selvstændige forsikringsmæglere. Langt størstedelen af medlemsstaterne 
har nu udformet regler, der helt eller delvis opfylder målsætningerne i henstillingen. Kun to 
lande (Danmark og Tyskland) har ingen regler på dette felt. Kommissionen agter at se 
'- "Etude sur le rôle et les activités des intermédiaires de crédit aux consommateurs", af F. Domont-Naert og 
P. Dejemeppe, september 1996. 
13 EFT nr.L 26 af 31.1.1977, s. 14. 
14 liFTnr. L 19 af 28.1.1992, s. 32. 
8 
nærmere på direktivet og analysere omfanget af gennemførelsen af principperne i 
henstillingen og derefter overveje, om der er behov for yderligere initiativer, bl.a. 
muligheden af at udvide direktivets anvendelsesområde med hensyn til adgangen til og 
vilkårene for udøvelse af erhvervet. 
e) Forbrugerkredit 
De eksisterende direktiver om forbrugerkredit udgør allerede generelle rammer for 
forbrugerbeskyttelsen på dette felt. Under hensyn til udviklingen på markedet udgav 
Kommissionen i maj 1995 en rapport15 om anvendelsen af forbrugerkreditdirektivet16 fra 
1987, der pegede på mulige måder, hvorpå de eksisterende lovrammer kunne forbedres og 
ajourføres. Derudover udgav Kommissionen i april 1996 en rapport17 om anvendelsen af 
direktivet fra 1990 om beregning af de årlige procentvise omkostninger18. I april 1996 
fremlagde Kommissionen et forslag til direktiv19 om ændring af direktivet fra 1987 (som 
ændret ved direktivet fra 1990), der hovedsageligt indebar en justering af den matematiske 
formel til beregning af de årlige procentvise omkostninger, om hvilken Forbrugerrådet 
vedtog fælles holdning20 den 10. april 1997. Desuden besluttede Rådet, at det ville være 
passende at undersøge uden forsinkelse i hvilket omfang en yderligere harmonisering af 
omkostningselementerne ved forbrugerkredit er nødvendige og enedes om en erklæring, 
hvori Kommissionen inviteredes til at overlade ansvaret for en sådan undersøgelse til en 
gruppe af ad hoc eksperter. Rådet skal informeres regelmæssigt om gruppens arbejde. 
Kommissionen har offentliggjort et ændret forslag21 under hensyntagen til EU-Parlamentets 
betænkning af 20. februar 199722, Rådets politiske aftale af 25. november 1996 og ØSU's 
udtalelse af 26. september 1996.23 Under høringen har forbrugergrupper peget på, at 
forbrugerkreditdirektivet fra 1987 skal omfatte alle former for kredit, herunder også nye 
former, og at det skal behandle forgældethedsproblematikken. Ved den fornyede 
gennemgang af 1987-direktivet vil Kommissionen tage hensyn til kommentarerne fra 
de berørte parter. Vedrørende forgældethedsproblematikken vil der blive gennemført 
visse pilotprojekter fra 1998, hvoraf nogle af disse initiativer vil tage sigte på at 
forbedre kundeinformation og uddannelse. 
1 -s K()M(95) 117 endelig udg. af 11. maj 1995. 
I() KITnr. 1. 42 af 12.2.1987, s. 48. 
17 K()M(96) 79 endelig udg. af 12. april 1996. 
18 HITnr. 1,61 af 10.3.1990, s. 14. 
|1} KITnr.C 235 af 13.8.1996, s. 8. 
20 DOK. 7313/97, t'ONSOM 33 af 14. april 1997. 
21 KIT nr. C137 af 3. maj 1997, s. 9. 
22 EU-Parlamenlets betænkning af 20 februar 1997, EP 257.006. 
23 EFTnr. C 30 af 30.1.1997, s. 94. 
f) Hypoteklån 
Den finansielle sektor er på det rene med, at det indre marked inden for hypoteklån stadig 
kun er i sin vorden. Efter sektorens opfattelse skyldes dette en uensartet skattemæssig 
behandling, forskelle i tilskudsordningerne og forskelle i den nationale ejendomslovgivning. 
Endvidere er det almindeligt anerkendt, at hvis der tages initiativ til at forbedre 
forbrugerbeskyttelsen, vil dette ikke i sig selv fjerne disse hindringer. 
Forbrugergrupper peger dog på, at de potentielle muligheder, det indre marked frembyder, 
ikke er fuldt udnyttede på dette felt. Oplysningen er utilstrækkelig, det er vanskeligt at 
foretage meningsfulde sammenligninger (specielt hvad angår omkostningerne i forbindelse 
med hypoteklån), og de nationale forbrugerbeskyttelsesregler er forskellige. For at give 
forbrugerne mulighed for at drage nytte af det indre marked mener forbrugergrupperne, at 
disse hindringer skal fjernes, og at der skal indføres et minimumssæt af harmoniserede 
regler. Spørgsmål som information og kvaliteten heraf vil blive omfattet af dialogen mellem 
sektoren og forbrugerne. 
Uanset hvilke nye initiativer der tages på dette område, skal der tages højde for de store 
forskelle mellem hypoteklån i EU. Før den tager yderligere initiativer, vil Kommissionen 
derfor vurdere resultaterne af det arbejde som påbegyndes i begyndelsen af 1998. 
g) Ofre for bilulykker i udlandet 
Forbrugergrupperne og forsikringssektoren slog begge til lyd for, at de resterende hindringer 
for den frie handel med forsikringsprodukter fjernes. Specielt fremhævede de, at 
Kommissionen bør tage initiativ til at beskytte borgere i én medlemsstat, som er blevet påført 
tab eller legemsbeskadigelse forårsaget af en bil, som er indregistreret og forsikret i en anden 
medlemsstat end bopælslandet. Europa-Parlamentet har desuden vedtaget en beslutning, 
hvori Kommissionen anmodes om at forbedre situationen for trafikofre. 
Kommissionen er enig i behovet for foranstaltninger og vil derfor i efteråret 1997 
fremlægge et forslag til direktiv (fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv). Dette vil 
give mulighed for, at ofret kan rejse sagen direkte over for forsikringsselskabet overalt 
i EU, og indebære, at der skal udpeges forsikringsagenter. Desuden vil der blive oprettet 
informationscentre, som skal tage sig af bilforsikringsselskabernes anliggender generelt. 
Dette direktiv skulle udgøre et betydeligt skridt i retning af at løse problemet. 
10 
h) Forsikringskontrakter 
De grupper blandt forbrugerne og i sektoren, der reagerede på grønbogen, var af den 
opfattelse, at det er nødvendigt med yderligere foranstaltninger for at fastsætte fælles 
minimumskrav til forsikringskontrakter til forbrugerne; disse foranstaltninger bør gøre det 
nemmere for forbrugerne at sammenligne forsikringskontrakter på tværs af grænserne, uden 
at en harmonisering af aftaleretten fører til en uønsket standardisering af produkterne og 
lægger en bremse på innovationen. Dette spørgsmål vil blive drøftet som led i dialogen 
mellem sektoren og forbrugerne. 
i) Betalingstjenester 
Accept og fuldstændig tillid blandt forbrugerne er afgørende forudsætninger for, at nye 
betalingsmidler ved deres indførelse bliver en succes. Gennemsigtige og sikre elektroniske 
betalingsmekanismer vil til gengæld lette overgangen til den fælles valuta, og navnlig i 
overgangsfasen. I november 1988 vedtog Kommissionen en henstilling24, der fastsætter 
minimumsansvarsnormer for forholdet mellem udstederne og indehaverne af betalingskort. 
Hvad de traditionelle bankkort angår (f.eks. kreditkort og hævekort), tydede svarene på 
grønbogen på, at henstillingen generelt er blevet fulgt i sektoren, selv om der i visse lande el­
behov for en ekstraindsats. Forbrugergrupperne pegede dog på, at der var problemer med 
bestemte bestemmelser, specielt omfanget af parternes respektive ansvar i tilfælde af 
bortkomst eller tyveri af et betalingsmiddel og bevisbyrden i tilfælde af tvister. Hvad de 
innovative bankkort angår, viste høringen, at henstillingen ikke er blevet fulgt i samme 
omfang. Bestemmelserne om parternes respektive ansvar bør således styrkes med krav om en 
fyldestgørende forbrugeroplysning og adgang til effektive klagemuligheder. 
Endvidere har en fuldstændig ny generation af produkter, nemlig elektroniske penge, set 
dagens lys, siden henstillingen fra 1988 blev vedtaget. Elektroniske penge adskiller sig fra de 
øvrige kortprodukter ved, at de normalt kan benyttes uden at kræve adgang til en konto. 
Som et første skridt agter Kommissionen at ajourføre (i efteråret 1997) henstillingen 
fra 1988 under hensyntagen til udviklingen af elektroniske penge. Henstillingen vil blive 
revideret på følgende områder: 
• den vil fastsætte minimumsgennemsigtighedskrav, som skal gælde for alle nye beta­
lingsmidler, dvs. vedrørende den minimumsinformation, der skal gives til indehaverne/ 
brugerne på forhånd (kontrakter) og i videst muligt omfang efter transaktionen (konto­
opgørelser) 
den vil slå til lyd for, at der indføres klageprocedurer, der skal gælde for alle nye 
betalingsmidler, og som skal benyttes ved behandlingen af forbrugerklager over den 
pågældende tjeneste eller det pågældende produkt, og 
~4 II-1 ur. I, 317 af 2A.11.1988, s. 55. 
11 
• den skal opstille parternes respektive forpligtelser og ansvar i forbindelse med beta­
lingskort, hvilket skal tjene til støtte for målsætningen om større gennemsigtighed og give 
den vægt. 
Hvis den ajourførte henstilling ikke gennemføres tilfredsstillende inden udgangen af 
1998, agter Kommissionen at erstatte den med en bindende retsakt. 
Endvidere er Kommissionen, EMI og medlemsstaterne for øjeblikket ved at overveje, hvilke 
rammer der er de rette for udstedelse af elektroniske penge. I lyset af denne diskussion agter 
Kommissionen inden udgangen af 1997 (som er måldatoen for færdiggørelse af arbejdet) at 
fremlægge et direktivforslag om udstedelse af elektroniske penge, så det sikres, at udstederne 
af disse betalingsprodukter er finansielt stabile og sunde. Efter dette forslag vil 
Kommissionen vurdere (i løbet af 1998), om der er behov for yderligere lovgiv­
ningsinitiativer inden for betalingstjenester for at beskytte forbrugernes interesser. 
Konklusioner 
Grønbogen har sat en omfattende debat i gang. Dette har resulteret i en betydeligt bedre 
forståelse af forbrugernes forventninger inden for finansielle tjenesteydelser og af, hvordan 
disse forventninger imødekommes i den nuværende situation. I denne meddelelse har 
Kommissionen opsummeret de indkomne svar og peget på bestemte problemer, som skal 
tages op. I nogle tilfælde kan der findes løsninger gennem et frivilligt samarbejde mellem de 
berørte parter; dette skal så vidt muligt fremmes. I andre tilfælde er det dog ikke 
tilstrækkeligt at gå frivillighedens vej, og der må gribes ind enten fra medlemsstaternes eller 
EU's side. Meddelelsen redegør for Kommissionens synspunkter med hensyn til, hvilke 
foranstaltninger der bør tages, hvornår og på hvilket plan. På næste side følger en oversigt 
over handlingsplanen. 
12 
Emne Handling Frist 
Fjernsalg af finansielle tjene- Direktivforslag Forslag i efteråret 1997 
steydelser 
Ikke-regulerede finansielle Direktiv under overvejelse Beslutning om yderligere 
formidlere handling i begyndelsen af 1998 
Forsikringsmæglere Ajourføring af 1976-direktivet Forslag i begyndelsen af 1998 
Biler på besøg - motorkøre- Direktivforslag Forslag i efteråret 1997 
tojslbrsikring 
Forbrugeroplysning og Aftaler mellem virksom- De første resultater af dialogen 
klageadgang hederne og forbrugerne, skal præsenteres for 
Kommissionen overvåger Kommissionen ved udgangen 
situationen; hvis ikke der sker af 1997 
tilstrækkelige fremskridt, vil 
den fremlægge forslag til 
lovgivning 
Nye betalingsmidler Ajourføring og udvidelse af Vedtagelse i Kommissionen i 
anvendelsesområdet for 1988- efteråret 1997; vurdering af 
henstillingen; Kommissionen fremskridt inden udgangen af 
overvåger situationen; hvis 1998 
ikke der sker tilstrækkelige 
fremskridt, vil den fremlægge 
direktivforslag til supplering af 
henstillingen (endvidere er et 
direktivforslag om udstedelse 
af elektroniske penge under 
udarbejdelse) 
Forbrugerkredit Revision af 1987-direktivet Forslag medio 1998 
Forgældethed Overvågning af situationen på Pilotprojekter om forgældethed 
nationalt plan og overvejelse af gennemføres fra 1998 
muligheden for at igangsætte 
pilotprojekter 
Hypoteklån Information om hypoteklån vil Beslutning om yderligere 
blive debateret i sammenhæng handling i begyndelsen af 1998 
med dialogen om information 
og klageadgang. Yderligere 
foranstaltninger kan komme på 
tale i lys af andet arbejde 
Adgang til linansicllc tjene- Overvågning af situationen i Vurdering af situationen inden 
steydelser medlemsstaterne midten af 1999 
13 
Bilag 
Virkningen af det indre marked på bank- og forsikringssektoren 
Ved analysen af resultatet af undersøgelsen af virkningen og effektiviteten af det indre marked 
inden for bank- og forsikringssektoren er der to vigtige punkter, man skal lægge mærke til. For det 
første er det forholdsvis tidligt at vurdere virkningen af det indre marked inden for denne sektor. 
Banktjenesteydelser bjev generelt først liberaliseret i 1993, liberaliseringen af 
forsikringstjenesteydelser går kun tilbage til juli 1994, og liberaliseringen af investeringsservice er 
endnu yngre og skete ikke før i januar 1996. Den dynamiske forandringsproces fortsætter. For det 
andel er det ikke kun programmet for det indre marked, der har haft en indvirkning på den 
finansielle sektor. Konjunkturforløbet og de teknologiske ændringer har uvægerligt også haft en 
indvirkning. Undersøgelserne har dog forsøgt at udskille det indre markeds særlige bidrag til de 
finansielle tjenesteydelsers udvikling inden for EU. 
Undersøgelsen af banksektoren viser en mindre, men mærkbar virkning i form af en i kraft af 
programmet for det indre marked mere konkurrencebaseret, markedsdrevet banksektor. Mange 
handelshindringer er blevet fjernet; de tydeligste virkninger ses i de sydlige medlemsstater. Selv om 
størstedelen af virkningen kan registreres inden for engrosbankvirksomhed med reducerede priser 
på erhvervslån, er konkurrencen også blevet skærpet inden for detailbankvirksomhed. Forbrugerne 
råder nu over et bredere sortiment af produkter og tjenesteydelser at vælge fra, f.eks. direkte 
bankforretninger og amortiseringsplaner. Priserne på en række bankprodukter er alle faldet til et 
lavere niveau, f.eks. er prisspændet på kreditkort blevet indsnævret med omtrent 30%. 
Undersøgelsen viser også et mindre prisfald på forbrugs- og hypoteklån, indskud og gebyrer. Der er 
dog stadig store prisforskelle på omkostningerne til anfordringskonti og personlige 
formuetransaktioner, f.eks. på over 100% inden for grænseoverskridende kreditoverførsler i 1994. 
Inden for forsikringssektoren, som tegner sig for 7% af EU's BNP, er billedet blandet. De tredje 
direktiver har fjernet restriktionerne på toldtariffer og reklamer og har derved gjort det nemmere for 
forsikringsselskaberne at etablere dattervirksomheder uden for hjemmemarkedet og for forbrugerne 
at købe forsikringstjenesteydelser på tværs af grænserne. Inden for skadesforsikring er markedet nu 
mere åbent, og nye markedsdeltagere er allerede begyndt at udbyde deres produkter (f.eks. inden for 
motorkøretøj sforsikring). Der findes dog stadig betydelige hindringer, som hindrer det indre marked 
i at give forbrugerne fuld valuta for pengene. Inden for livsforsikring er f.eks. den manglende 
skatteharmonisering en af hovedårsagerne til, at forbrugerne ikke har mulighed for at tegne 
forsikringer i udlandet. 
Hovedformålet med lovgivningsforanstaltninger vedrørende det indre marked for finansielle 
tjenesteydelser er at tilvejebringe fri konkurrence. Fri konkurrence stimulerer konkurrenceevnen og 
er nøglen til en driftig økonomi. Den er forbrugernes bedste ven. På en lang række felter fungerer 
markedsmekanismerne inden for ikn finansielle sektor stadig ikke optimalt. Delle er der liere 
grunde til. For del første er der stadig betydelige forsinkelser i medlemsstaternes gennemforelse af 
M 
direktiverne, selv om situationen på det seneste er blevet bedre (på nuværende tidspunkt er 72% af 
direktiverne inden for banksektoren og 85% af direktiverne inden for forsikringssektoren blevet 
gennemført af alle medlemsstaterne). Kommissionen har indledt overtrædelsesprocedurer (17 inden 
for banksektoren og 12 inden for forsikringssektoren) mod medlemsstater for for sen eller 
mangelfuld gennemførelse. En række sager (3 inden for forsikringssektoren) verserer for 
Domstolen. 
For det andet er en række lokale regler, som ofte er velbegrundede og forsvares som værende "i 
almenhedens interesse" til beskyttelse af forbrugerne, fortsat i kraft. Tilpasningen af produkterne og 
markedsføringen til disse forskellige regler afholder i vid udstrækning forsikringsselskaberne fra at 
kaste sig ud i grænseoverskridende aktiviteter. Alle - forbrugerne, forsikringsselskaberne og 
formidlerne - lider under alt for stive og alt for divergerende regler, fordi de hyppigt begrænser eller 
eliminerer konkurrencen. For at finde ud af, hvor stort omfang disse lokale bestemmelser "i 
almenhedens interesse" har, vil Kommissionen snart udsende en meddelelse, der redegør for 
situationen inden for banksektoren. En meddelelse om situationen inden for forsikringssektoren er 
under udarbejdelse. 
For det tredje opstår der yderligere hindringer for det indre marked inden for finansielle 
tjenesteydelser på grund af den forskellige skattemæssige behandling, der tildeles visse finansielle 
produkter og tjenesteydelser (f.eks. hypoteklån). Fordelene ved at gå på indkøb i et andet land kan 
blive ophævet af, at det forisat er skattesystemet i det land, hvor forbrugeren har sin bopæl, der er 
gældende. Som det fremhæves i grønbogen, har fremskridtet på skatteområdet været beskedent. 
Kommissionen vil dog fortsat presse på for at fjerne de fiskale hindringer for det indre marked, 
specielt for finansielle tjenesteydelser. Dette vil utvivlsomt blive et af diskussionsemnerne i den 
nyoprettede skattepolitiske gruppe af højtstående repræsentanter for finansministrene, der har 
kommissær Mario Monti som formand. 
/f 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 309 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 10 06 
Katalognummer : CB-C0-97-336-DA-C 
ISBN 92-78-21946-0 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
1 ,-2c)85 1 Aixembourg 
[Q