BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

Dette forslag er en opfølgning på Kommissionsformandens erklæring i sin tale om Unionens tilstand til Europa-Parlamentet i september 2016, hvor han sagde: "Det er ikke i orden, at når EU-landene ikke indbyrdes kan beslutte, om de vil forbyde anvendelsen af glyphosat i ukrudtsbekæmpelsesmidler, så tvinges Kommissionen af Europa-Parlamentet og Rådet til at træffe en afgørelse. Vi vil derfor ændre disse regler – fordi de ikke er demokratiske."

De senere år er det flere gange sket, at Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af retsakter, der er omfattet af udvalgsproceduren, er kommet i en situation, hvor den har været retligt forpligtet til at træffe afgørelse om godkendelse, da der i udvalget ikke har været et kvalificeret flertal af medlemsstaterne, der har taget stilling (enten for eller imod). En sådan situation, hvor udvalget ikke afgiver udtalelse, er efter Kommissionens opfattelse særlig problematisk, når det drejer sig om politisk ømtålelige spørgsmål, der har direkte indvirkning på borgerne og virksomhederne, f.eks. for så vidt angår menneskers, dyrs eller planters sikkerhed og sundhed.

De fleste EU-retsakter, der hvert år vedtages, vedtages af Kommissionen i medfør af de beføjelser, den er tillagt af Europa-Parlamentet og Rådet som medlovgiver, enten ved hjælp af delegerede retsakter, jf. artikel 290 i TEUF eller gennemførelsesretsakter, jf. artikel 291 i TEUF. Til forskel fra delegerede retsakter som omhandlet i artikel 290 i TEUF er de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser i medfør af artikel 291, stk. 3, i TEUF på forhånd fastsat i forordninger, der er vedtaget efter den almindelige lovgivningsprocedure. Disse regler og principper er fastsat i forordning (EU) nr. 182/2011 (forordningen om udvalgsproceduren).

Dette forslag indeholder bestemmelser om målrettede og begrænsede ændringer af forordning (EU) nr. 182/2011 og vedrører således kun gennemførelsesretsakter.

Kommissionen rapporterede til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af forordning (EU) nr. 182/2011 i februar 2016. Det blev i rapporten konkluderet, at forordningen muliggør en effektiv anvendelse af Kommissionens gennemførelsesbeføjelser under medlemsstaternes kontrol. Dette forslag sigter derfor ikke mod at ændre rammen for udvalgsproceduren som sådan. I rapporten blev der imidlertid også redegjort for et begrænset antal problematiske sager, navnlig i forbindelse med beslutningsproceduren vedrørende genetisk modificerede organismer (GMO'er). I disse sager har der aldrig været et kvalificeret flertal blandt medlemsstaterne for eller imod et forslag til Kommissionens afgørelse om godkendelse af genetisk modificerede organismer (GMO'er) eller genetisk modificerede (GM-)fødevarer eller foderstoffer. I stedet førte alle afstemninger til, at der ikke blev afgivet udtalelse, dvs. at udvalget ikke kunne tage stilling (for eller imod) et forslag til retsakt. Denne situation gentog sig derefter altid i appeludvalget, et organ, der har til formål at hjælpe med at træffe afgørelse i ømtålelige og problematiske sager. Som følge heraf var det nødvendigt på dette område systematisk at træffe afgørelse uden et kvalificeret flertal blandt medlemsstaterne i udvalget.

Kommissionen har allerede taget skridt til at tage hensyn til den særlige situation, hvad angår GMO'er. Efter direktivet om godkendelse af dyrkning af GMO'er, som trådte i kraft i 2015, vedtog Kommissionen i april 2015 et forslag ud fra samme logik for at ændre den lovgivningsmæssige ramme for fødevarer og foderstoffer. Den foreslåede løsning bevarer den centraliserede godkendelsesproces, samtidig med at medlemsstaterne får en række opt-out-muligheder. Forslaget er endnu under behandling.

Drøftelserne om forlængelsen af godkendelsesperioden for det aktive stof glyphosat i appeludvalget i sommeren 2016 viste, at problemet med manglende udtalelser ikke er begrænset til GMO'er. Også i dette tilfælde kunne medlemsstaterne ikke finde et flertal for eller imod afgørelsen om godkendelse i appeludvalget, og Kommissionen var derfor nødt til at træffe afgørelse uden støtte fra medlemsstaterne. Som anført ovenfor er dette så meget desto mere problematisk, fordi disse afgørelser ofte drejer sig om politisk ømtålelige spørgsmål, der har direkte indvirkning på borgerne og virksomhederne, navnlig hvad angår menneskers, dyrs eller planters sikkerhed og sundhed. Selv om Kommissionen har beføjelser til at træffe afgørelse i sådanne sager som følge af, at der er tale om særligt følsomme emner, finder den, at medlemsstaterne i disse specifikke situationer i højere grad bør påtage sig deres ansvar i beslutningsproceduren. Dette sikres imidlertid ikke i tilstrækkelig grad, hvis der blandt medlemsstaterne ikke kan opnås kvalificeret flertal, fordi nogle af dem afholder sig fra at stemme eller ikke er til stede på møderne i udvalgene eller appeludvalget.

Kommissionen finder derfor, at der er behov for at løse dette spørgsmål ved hjælp af nogle få meget målrettede ændringer af reglerne om udvalgsprocedurerne. Den har følgelig bebudet et initiativ vedrørende modernisering af udvalgsprocedurerne i sit arbejdsprogram for 2017.

Dette forslag indeholder fire målrettede ændringer. Forslagets genstand er strengt begrænset til disse fire målrettede ændringer og vedrører ikke andre dele af forordning (EU) nr. 182/2011. Kommissionen er nemlig af den opfattelse, at den ordning, der blev indført ved forordning (EU) nr. 182/2011 generelt har vist sig at fungere godt i praksis og har skabt en hensigtsmæssig institutionel balance for så vidt angår Kommissionens og andre aktørers respektive roller. Kommissionen finder det derfor vigtigt, at denne ordning fortsætter uændret undtagen for så vidt angår de foreslåede målrettede ændringer. Det eneste formål med disse ændringer er at forbedre den måde, hvorpå udvalgsprocedurerne fungerer i appeludvalget for derved at sikre bredere politisk ansvarlighed og ejerskab til politisk ømtålelige gennemførelsesretsakter uden dog at ændre det retlige og institutionelle ansvar for gennemførelsesretsakter som fastsat i forordning (EU) nr. 182/2011.