31. 12. 91 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 339/29 
Udtalelse  om Kommissionens  forslag  til Rådets  forordning  (EØF)  om en EF-ordning  for 
tildeling  af miljømærke  i1) 
(91/C  339/09) 
Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  besluttede  den 22. februar  1991  under  henvisning  til 
EØF-traktatens  artikel  130  S at anmode  om Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
om det ovennævnte  emne. 
Det forberedende  arbejde  henvistes  til ØSU's  sektion  for miljø-,  sundheds-  og forbrugerspørgs-
mål, som  udpegede  Klaus  Boisserée  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den 
6. september  1991. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  289.  plenarforsamling,  mødet  den 
25. september  1991,  enstemmigt  følgende  udtalelse. 
1. Hovedpunkterne  i Kommissionens  forslag 
1.1. Kommissionen  foreslår,  at der udstedes  en råds-
forordning  om indførelse  af et EF-miljømærke.  Formå-
let hermed  er: 
— at informere  forbrugerne  om  miljøvenlige  pro-
dukter, 
— at fremme  miljøvenlig  produktion  og produktdesign 
gennem  markedskræfterne,  dvs.  gennem  producen-
tens og forhandlerens  anvendelse  af miljømærket  i 
reklameøjemed, 
— at øge  borgernes  miljøbevidsthed  og  fremme 
løsningen  af miljøproblemer  (minimering  af affalds-
mængden  og bortskaffelse  af affald). 
1.2. Forslaget  er baseret  på positive  erfaringer  med 
tildeling  af miljømærker  i visse  lande,  navnlig  Tyskland. 
På baggrund  af det indre  markeds  snarlige  fuldendelse 
foreslår  Kommissionen,  at der indføres  et sådant  miljø-
mærke  på EF-niveau,  idet  også  andre  medlemslande 
end Tyskland  er i gang  med  at forberede  indførelsen  af 
et miljømærke. 
1.3. I  henhold  til Kommissionens  forslag  er anven-
delsen  af miljømærket  »frivillig«,  dvs.  at producenten 
eller importøren  ikke  vil være  forpligtet  til at ansøge 
om et miljømærke,  og selvfølgelig  vil lovlig  produktion 
og afsætning  af tilsvarende  produkter  ikke  være  afhæn-
gig af, at disse  tildeles  et miljømærke. 
1.4. Kriteriet  for tildeling  af miljømærket  skal  være 
en relativ  miljøvenlighed  (»mere  miljøvenlige  produkt-
alternativer«,  jf. forslagets  artikel  1); der skal  altså  være 
færre  negative  miljøvirkninger  knyttet  til fremstilling, 
anvendelse,  forbrug  og bortskaffelse  af det mærkede 
produkt  end  andre  tilsvarende  produkter.  Derudover 
(*) EFT  nr. C 75 af 20. 3. 1991,  s. 23. skal der være  sikkerhed  for,  at ressourcerne  skånes,  og 
at der anvendes  rene  teknologier  under  fremstillingen. 
1.5. Der  foreslås  en flertrinsprocedure  for tildeling 
af mærket: 
— fastlæggelse  af produktgrupper,  der kan tildeles  mil-
jømærket, 
— fastlæggelse  af kriterier  for vurderingen  af produkt-
grupperne, 
— tildeling  af miljømærket  gennem  en jury  (regerings-
repræsentanter  og repræsentanter  for økonomiske 
og sociale  interessegrupper)  efter  ansøgning  fra fa-
brikanten  eller  importøren, 
— oprettelse  af kontrakter  om anvendelsen  af mærket, 
der skal  være  retsbeskyttet. 
1.6. I  de forskellige  trin involveres: 
— nationale  myndigheder, 
— EF-Kommissionen, 
— et rådgivende  udvalg  bestående  af regeringsrepræ-
sentanter, 
— føromtalte  jury, 
— Det  europæiske  Miljøagentur. 
1.7. Anvendelsesområdet  er i første  omgang  begræn-
set til masseprodukter.  Det  fremgår  ikke  helt  klart  af 
Kommissionens  forslag,  om forordningen  skal  finde 
anvendelse  på husholdningernes  forbrug  alene,  eller  den 
også omfatter  den  offentlige  sektors  og erhvervsvirk-
somheders  forbrug. 
1.8. Nationale  miljømærker  og andre  former  for på-
budt  produktmærkning  berøres  indtil  videre  ikke  af den 
nye forordning. 
Nr. C 339/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. ØSU støtter fuldt ud forslaget om indførelse af 
et EF-miljømærke. Det foreslåede miljøpolitiske instru­
ment er i overensstemmelse med de markedsøkonomi­
ske principper og egnet til at øge miljøbevidstheden i 
brede kredse af befolkningen [jf. ØSU's initiativudtalel­
se om »Miljøpolitikken og det indre marked« (*)]. EF-
miljømærket integrerer på hensigtsmæssig vis de eksis­
terende miljøpolitiske instrumenter. EF-miljømærket 
må under ingen omstændigheder udelukke, at man træf­
fer påkrævede lovgivningsmæssige foranstaltninger. 
Tildelingen af EF-miljømærket kan kun supplere, ikke 
erstatte sådanne foranstaltninger. 
2.1.1. De erfaringer, visse lande (navnlig Tyskland) 
har indhøstet, viser, at tildeling af miljømærker i sam­
råd med de forskellige samfundsmæssige interessegrup­
per udløser økologiske impulser for alle markedsaktø­
rer, altså for producenter, forhandlere og ikke mindst 
forbrugere, og at man derigennem kan nedbringe miljø­
belastningen betydeligt. 
2.1.2. ØSU mener dog, at Kommissionens forslag 
bør forbedres, hvis det tilstræbte mål skal opfyldes fuldt 
ud. 
2.2. Erfaringerne i medlemsstaterne viser, at nye 
mærkesystemer er længe om at slå an på markedet. 
Derfor bifalder ØSU Kommissionens forslag om, at de 
nationale miljømærker i første omgang bibeholdes. 
2.3. EF-miljømærket tager sigte på at mindske nega­
tive miljøvirkninger på områder som luft, vand, jord, 
støj, affald, energi og ressourcer. Dette kan ikke kun 
opnås gennem miljøvenlige produkter til privatforbrug, 
men også gennem produkter, der i overvejende grad 
anvendes af det offentlige og erhvervslivet (f.eks. bygge­
produkter af genbrugsmaterialer, støjsvage entrepre­
nørmaskiner). Også inden for tjenesteydelsessektoren 
er det muligt at fremme mindskelsen af miljøgenerne 
gennem et EF-miljømærke, f.eks. på transportområdet 
gennem kollektiv transport og på affaldsområdet gen­
nem minimeringsstrategier og genbrugsordninger. Selv 
om EF-miljømærket i første række kommer i betragt­
ning i forbindelse med masseprodukter til privat anven­
delse og forbrug, bør ordningen dog også være åben 
for produkter, der forbruges af det offentlige og af 
erhvervslivet, samt for tjenesteydelser. Netop på disse 
områder har man gjort gode erfaringer i de medlemssta­
ter, der allerede har en miljømærkning. 
C1) EFT nr. C 332 af 31. 12. 1990. 2.4. ØSU er enig med Kommissionen i, at emballa­
ger, der udgør en integreret del af produktet, ikke kan 
komme i betragtning som selvstændige produkter ved 
tildeling af EF-miljømærket; ved vurderingen af sådan­
ne produkter skal emballagens miljøvirkninger derfor 
inddrages. Navnlig på grund af de kolossale affalds­
mængder i medlemslandene, som for en stor dels ved­
kommende kan tilskrives emballage, er det meget vig­
tigt, at produktemballagen inddrages i vurderingen af 
produktets miljøvenlighed. EF-miljømærket kan på den 
måde tilskynde producenterne til at markedsføre pro­
dukterne på en emballagebesparende og dermed affalds-
reducerende måde. 
2.5. Når produktgrupperne fastlægges, må det sik­
res, at man inddrager alle alternativer, der som følge 
af deres funktion er egnede til at opfylde det pågældende 
formål. I den forbindelse skal også de produkter, der 
kun har en beskeden markedsandel, men som sammen­
lignet med de gængse konkurrerende produkter, der 
dominerer markedet, er kendetegnet ved klare miljøfor­
dele, have en chance for at få EF-miljømærket. 
2.6. Af hensyn til EF-miljømærkets troværdighed og 
udbredelse er det særdeles vigtigt at sikre, at der kræves 
et nøje defineret, højt niveau for de konkrete kriterier, 
der skal fastlægges for de enkelte produktgrupper. På 
den ene side skal kriterierne være så præcise, at alle 
producenter fra såvel medlemslande som tredjelande, 
der ønsker at anvende EF-miljømærket og påviser, at 
de opfylder kriterierne, kan være sikre på, at afgørelser 
om tildeling af EF-miljømærket udelukkende træffes på 
grundlag af disse kriterier, og at samtlige ansøgere 
behandles på lige fod. På den anden side skal kriterierne 
imidlertid også være så strenge, at forbrugerne kan have 
tillid til, at produkterne faktisk har den miljøkvalitet, 
som EF-miljømærket symboliserer. 
2.7. ØSU finder det uforståeligt, at Kommissionen i 
sit forordningsforslag ikke inddrager de berørte kredse 
i produktudvælgelsen og fastlæggelsen af de specifikke 
kriterier. I de lande, der har gjort positive erfaringer 
med miljømærket, finder en sådan inddragelse sted. 
2.7.1. Hvis EF-miljømærket skal accepteres som et 
instrument, interesserede producenter eller importører 
kan betjene sig af på frivillig basis for at vise, at deres 
produkter er miljøvenlige, er det af afgørende betyd­
ning, at de forskellige berørte kredse inddrages i be­
slutningsprocessen på et tidligt tidspunkt. ØSU foreslår 
derfor en procedure, hvor allerede udvælgelsen af pro­
duktgrupperne, og navnlig fastlæggelsen af de kriterier, 
produkterne skal opfylde for at få tildelt miljømærket, 
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/31 
skal ske under inddragelse af de berørte kredse. At 
proceduren således i vid udstrækning lægges uden for 
statens regi, er i tråd med EF-miljømærkets frivillige 
karakter, idet mærket ikke er en betingelse for, at 
produkter kan fremstilles og afsættes på lovlig vis. 
2.7.2. Proceduren for opnåelse af EF-miljømærket 
bør derfor være så offentlig og ubureaukratisk som 
mulig. Med dette mål for øje foreslår ØSU følgende 
procedure: 
— Et organ bestående af repræsentanter for de forskel­
lige berørte kredse udvælger sammen med EF-Kom-
missionen produktgrupperne på grundlag af forslag, 
som indgives af EF-Kommissionen, de nationale 
regeringer, europæiske producent-, forhandler- og 
forbrugerforbund eller af miljøorganisationerne. 
Det europæiske Miljøagentur skal inddrages i be­
slutningsprocessen. 
— Det pluralistisk sammensatte organ fastlægger sam­
men med Kommissionen og med sagkyndig bistand 
fra Det europæiske Miljøagentur eller, så længe 
Miljøagenturet endnu ikke er funktionsdygtigt, et 
lignende videnskabeligt organ på EF-niveau de de­
taljerede og konkrete kriterier, som produkterne 
inden for en given gruppe skal opfylde for at opnå 
EF-miljømærket; i den forbindelse skal overholdelse 
af lovbestemmelser vedrørende miljøbeskyttelse 
ganske vist være en forudsætning, men det må ikke 
være det eneste kriterium for tildeling af mærket. 
— Tildelingen af EF-miljømærket til specifikke pro­
dukter og tjenesteydelser og især oprettelsen af kon­
trakter om miljømærkets anvendelse sker alene på 
grundlag af disse kriterier. EF-Kommissionen bør 
inddrages i proceduren, så der sikres en ensartet 
tildelingspraksis. Selve afgørelsen om, hvorvidt der 
skal tildeles et EF-mærke, skal efter ØSU's mening 
træffes på grundlag af en rent teknisk konstatering 
af, om de enkelte produkter eller tjenesteydelser 
opfylder de tildelingskriterier, der er fastlagt for den 
pågældende produkt- eller tjenesteydelsesgruppe. 
2.8. 1 forslaget anføres EØF-traktatens artikel 130 S 
som retsgrundlag, hvilket ØSU kan tilslutte sig. 
Det forekommer ØSU passende at vælge en forordning 
som retsform, især fordi der så er mulighed for at 
forbyde ugodkendt anvendelse samt misbrug af mærket. 
For at kunne stå sin prøve i juridisk henseende skal 
lovteksten imidlertid ikke alene konkretiseres på det 
indholdsmæssige plan, men også formuleres mere præ­
cist på det redaktionelle plan. 3. Særlige bemærkninger til de enkelte artikler 
3.1. Artikel 1 
3.1.1. Det fremgår ikke af Kommissionens forslag, 
om EF-miljømærket kun skal tildeles produkter, der er 
beregnet til forbrugernes private brug, eller om også 
produkter, der anvendes af det offentlige og erhvervsli­
vet, kan komme i betragtning. Efter ØSU's mening bør 
også masseprodukter, der overvejende købes af det 
offentlige og af erhvervslivet, kunne tildeles EF-miljø­
mærket. 
3.1.2. Selv om EF-miljømærket i praksis sandsynlig­
vis hovedsageligt vil blive anvendt i forbindelse med 
masseproducerede forbrugsgoder, bør leverandører af 
særligt miljøvenlige tjenesteydelser ikke generelt set 
være udelukkede fra at opnå EF-miljømærket. Dette 
spørgsmål bør afgøres nu. Der er ingen grund til, at en 
sådan anvendelse af mærket først gennemføres gradvist 
på et senere tidspunkt. 
3.1.3. ØSU finder det nødvendigt, at de varer og 
tjenesteydelser, der tildeles EF-miljømærket, opfylder 
strenge krav ikke blot med hensyn til deres miljøkvali­
tet, men også hvad angår de øvrige kvalitetskriterier, 
herunder navnlig sikkerheden. Det er under ingen om­
stændigheder tilstrækkeligt, at miljømærkede produk­
ter ikke må »bringe produkters og arbejdstagers sikker­
hed i fare« (stk. 2). Tværtimod skal det ikke blot 
sikres, at der (i teknisk henseende) er tale om ufarlige 
produkter, man skal også tilgodese beskyttelsen af for­
brugernes og arbejdstagernes sundhed. 
ØSU går ud fra, at man ved bedømmelsen af sikkerheds-
og sundhedsaspekterne lægger den forskriftsmæssige 
anvendelse til grund, og at der ikke må kunne sættes 
spørgsmålstegn ved brugsegnetheden. 
3.2. Artikel 2 
3.2.1. I artikel 2 bør man først anføre en positiv 
definition af forordningens anvendelsesområde: pro­
dukter og tjenesteydelser. 
3.3. Artikel 3 
I forbindelse med artikel 3, litra d), går ØSU ud fra, at 
rå- og hjælpestoffers miljøegenskaber skal inddrages i 
vurderingen af produktionen (fremstillingen). 
3.4. Artikel 4 
Her bør det præciseres, at forordningen om EF-miljø­
mærket ikke berører de andre EF-bestemmelser. 
Nr. C 339/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
3.5. Artikel 5 
Fastlæggelsen af produktgrupper er det første vigtige 
beslutningstrin i hele proceduren for tildeling af et 
EF-miljømærke. Definitionen af en produktgruppe er 
derfor meget væsentlig. En given produktgruppe bør 
omfatte alle de typer af produkter og tjenesteydelser, 
der er egnede til at opfylde et givet behov. Efter ØSU's 
mening er definitionen i artikel 3, litra c), bedre end 
definitionen i artikel 5. Af hensyn til lovtekstens klarhed 
bør man under alle omstændigheder anvende samme 
terminologi i de to artikler (x). 
3.5.1. På forslag af enten det ansvarlige organ i med­
lemsstaterne eller Kommissionen bør et organ, der er 
sammensat af repræsentanter for de berørte kredse, 
udvælge og afgrænse produktgrupperne (jf. punkt 2.7.2 
og 3.9.2). Det bør under alle omstændigheder påhvile 
Kommissionen at forbehandle forslagene i samråd med 
Det europæiske Miljøagentur. 
3.6. Artikel 6 
3.6.1. ØSU udlægger bestemmelsen i artikel 6, stk. 
3, sådan, at produktionsprocessen ikke må forårsage 
betydelig skade på mennesker og/eller miljø, hvad enten 
der anvendes farlige stoffer og præparater eller ej. 
3.6.2. I øvrigt bør hele artiklen underkastes en redak­
tionel kontrol og affattes klarere. 
3.7. Artikel 7 
De specifikke miljøkriterier for en produkt- eller tjene-
steydelsesgruppe skal fastlægges entydigt og på et højt 
niveau. Ved fastlæggelsen af disse kriterier skal der 
tages hensyn til alle de aspekter, der er omfattet af 
vurderingsskemaet i bilag I, så man tilgodeser både 
»vugge-til-grav«-princippet og kravet om hensyntagen 
til alle aspekter af miljøbeskyttelsen. 
I forbindelse med anvendelsen af vurderingsskemaet 
(Bilag I) skal fastlæggelsen af de »specifikke miljøkrite­
rier« uddybes nærmere og konkretiseres. Anvendelse af 
rene teknologier bør — ikke blot så vidt muligt, men 
uden undtagelse — være et krav ved fastlæggelsen af 
kriterierne. 
3.8. Artikel 8 
Kompetencen til at træffe afgørelse om de specifikke 
miljøkriterier for de enkelte produkt- og tjenesteydelses-
(') Dette er der taget hensyn til i visse sproglige versioner. grupper bør tillægges det organ, der er sammensat 
af repræsentanter for de berørte samfundsgrupper (jf. 
punkt 2.7.2 og 3.9.2). 
3.9. Artikel 9 
3.9.1. Med den procedure, ØSU foreslår (jf. punkt 
2.7.2 og 3.9.2), er det rådgivende udvalg overflødigt. 
Kommissionen har under alle omstændigheder pligt til 
at forbehandle forslagene (jf. punkt 3.5.1). 
3.9.2. I overensstemmelse med EF-miljømærkets fri­
villige karakter bør de væsentlige afgørelser overlades 
til de berørte kredse (jf. også punkt 2.7.2). ØSU foreslår, 
at der oprettes et organ bestående af tre repræsentanter 
for hver af følgende interessegrupper: industri, handel, 
forbrugerorganisationer, miljøorganisationer og ar­
bejdstagerorganisationer. I Kommissionens forslag 
nævnes også medierne i forbindelse med sammen­
sætningen af juryen, hvor de repræsenterede interesse­
grupper ellers er de samme. På grund af organets rent 
faglige karakter betvivler ØSU, at det er hensigtsmæs­
sigt at inddrage medierne. Organets formand bør vælges 
af medlemmerne selv og ikke af Kommissionen. Orga­
net bør træffe sine beslutninger med simpelt flertal. 
Kommissionen kontrollerer, om organets beslutninger 
er i overensstemmelse med forordningen. Såfremt Kom­
missionen konstaterer, at dette ikke er tilfældet, træder 
organet igen sammen. Såfremt Kommissionen fortsat 
er betænkelig efter organets nye afgørelse, forelægger 
Kommissionen Rådet et forslag om, hvilke foran­
staltninger der skal træffes. I sådanne tilfælde træffer 
Rådet sine afgørelser med kvalificeret flertal (EØF-
traktatens artikel 148, stk. 2). 
Det ville være en mulighed at lade ØSU udpege forbun­
denes og organisationernes repræsentanter til organet. 
3.10. Artikel 10 
3.10.1. Alle produkter og tjenesteydelser, der opfyl­
der de fastlagte specifikke miljøkriterier inden for en 
given produkt- og tjenesteydelsesgruppe, skal kunne 
tildeles EF-miljømærket (jf. punkt 2.6). ØSU kan altså 
ikke tilslutte sig Kommissionens forslag om, at en form 
for »konkurrence« mellem de foreslåede produkter skal 
afgøre, hvilke produkter der gør sig mest fortjente til 
EF-miljømærket. 
3.10.2. Hvad angår EF-miljømærkets grafiske ud­
formning, foreslår ØSU, at der udskrives en konkurren-
31. 12. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 339/33 
ce med henblik på at sikre, at der hos forbrugeren 
(køberen, ordregiveren) opnås en optimal identifikation 
med EF-miljømærkets formål. ØSU betvivler, at dette 
mål tilgodeses med det tegn, Kommissionen har fore­
slået. 
3.10.3. Det er vigtigt, at grundene til tildelingen af 
EF-miljømærket fremgår af selve mærket eller af dets 
nærmeste omgivelser. ØSU undervurderer ikke de pro­
blemer, der er forbundet med at anvende verbale udsagn 
i EF-miljømærket som følge af de mange sprog i EF. 
Den kodeform, Kommissionen har foreslået, er imidler­
tid ikke egnet til at gøre tildelingsgrundene gennemsigti­
ge. ØSU finder piktogrammer mere velegnede; disse 
skal dog først udvikles eller udvælges på grundlag af 
den ovenfor foreslåede konkurrence. Det kan tænkes, 
at EF-miljømærket og piktogrammet kan kombineres. 
3.10.4. De bestemmelser, der er fastsat i stk. 5 og 6 
i forslagets artikel 10, bør efter ØSU's mening inkorpo­
reres i artikel 19. 
3.11. Artikel 12 
3.11.1. Det bør præciseres, at de nævnte »specifikke 
miljøvenlighedskriterier« er de specifikke miljøkriterier, 
der er omtalt i artikel 7. 
3.11.2. ØSU forstår ikke, hvorfor det er fastsat i 
kommissionsforslaget, at en virksomhed, der ikke an­
vender et tildelt EF-miljømærke, på forhånd skal infor­
mere det ansvarlige organ herom. 
3.12. Artikel 13 
3.12.1. Ved tildeling af EF-miljømærket til enkelte 
produkter eller tjenesteydelser skal det sikres, at de 
specifikke miljøkriterier for den pågældende produkt­
eller tjenesteydelsesgruppe er opfyldt; på dette punkt 
har det ansvarlige organ ikke noget vurderingsspille-
rum. Denne afgørelse bør være knyttet til kompetencen 
til at oprette anvendelseskontrakter. For at sikre en 
ensartet anvendelse bør de nationale organer (arti­
kel 11 i Kommissionens forslag) inddrage Kommissio­
nen forud for oprettelsen af anvendelseskontrakterne. 
Man kan give Kommissionen beføjelse til at annullere 
en afgørelse om tildeling af mærket. 
3.12.2. ØSU kan ikke tilslutte sig bestemmelsen i 
artikel 13 om, at miljømærket kun kan tildeles de 
produkter, der »bedst« opfylder kravene. EF-miljømær­
ket bør tildeles alle produkter, der opfylder disse krav. I artikel 13 savnes der en mulighed for, at afviste 
ansøgere kan gå rettens vej. Her bør der i det mindste 
henvises til national ret. Efter ØSU's mening ville det 
desuden være rimeligt at give de berørte kredse krav 
på prøvning af afgørelsen, såfremt det viser sig, at 
forudsætningerne for mærketildelingen ikke har været 
opfyldt, eller at EF-miljømærket misbruges. 
3.13. Artikel 14 
ØSU bifalder, at det kommende europæiske Miljøagen­
tur skal inddrages i forarbejdet til fastlæggelsen af de 
specifikke miljøkriterier. Det er dog uklart, med hvilke 
specialiserede videnskabelige og tekniske organer Det 
europæiske Miljøagentur skal føre samråd, og hvorle­
des dette samråd skal sikres. 
I den forbindelse udtrykker ØSU bekymring over, at 
oprettelsen af Det europæiske Miljøagentur er for­
sinket. 
3.14. Artikel 19 
3.14.1. ØSU foreslår, at stk. 5 og 6 i artikel 10 
inkorporeres i artikel 19, hvor overskriften så skulle 
lyde som følger: »Anvendelse af miljømærket og henvis­
ning hertil i reklamer«. 
3.14.2. ØSU påpeger, at denne forordning kun kan 
omhandle reklamemæssig anvendelse af EF-miljømær­
ket, og ikke en sådan anvendelse af andre miljøsymboler 
på nationalt plan eller fra private organisationers side. 
Det er derfor vigtigt at udelukke anvendelse af mærker, 
der kan forveksles med EF-miljømærket. 
3.14.3. For at kunne udelukke anvendelse af mærker, 
der kan forveksles med EF-miljømærket, skal for­
ordningen enten omfatte sanktionsmuligheder, der kan 
anvendes i tilfælde af overtrædelse af dette forbud, 
eller udtrykkeligt pålægge medlemsstaterne at træffe 
sådanne forholdsregler. ØSU anbefaler, at man i for­
ordningen fastlægger en forpligtelse til, eller i det mind­
ste en mulighed for at udstede forbud i henhold til de 
enkelte landes nationale forskrifter. 
3.15. Artikel 21 
ØSU bifalder EF-miljømærkets frivillighedskarakter, 
som her kommer tydeligt til udtryk, og som ikke blot 
begrunder, men ligefrem nødvendiggør en ændring af 
ordningen i overensstemmelse med foranstående for­
slag. 
Nr. C 339/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 91 
3.16. Artikel 22 
3.16.1. Det er en selvfølge, at Kommissionen til en­
hver tid — og ikke blot efter 5 år — kan overveje og i 
givet fald foreslå ændringer til forordningen. Bestem­
melserne i forordningsforslagets artikel 22, stk. 1 og 2, 
er derfor overflødige; en sådan henvisning kan dog 
eventuelt indføjes i en ministerrådsresolution i forbin­
delse med vedtagelsen af forordningen. 
Det ville også være meget uhensigtmæssigt at fremhæve 
en af de tænkelige årsager til en ændring af forordnin­
gen, nemlig at nationale og EF-miljømærker eksisterer 
side om side; en sådan fremhævelse kunne opfattes som 
et tegn på, at nationale miljømærker er ved at bortfalde, 
og dermed mindske interessen for disse mærker, før det 
europæiske mærke er slået rigtigt igennem. Dette ville 
efter ØSU's opfattelse ikke være i tråd med ønsket om 
at fremme miljøvenlig adfærd. Endelig er det tvivlsomt, 
om det ville være juridisk muligt at forbyde private, 
ikke-offentlige mærker, der reklamerer med miljøkrite­
rier. Med et forbud mod offentlige nationale mærker 
Bryssel, den 25. september 1991. alene ville man derfor ikke kunne opfylde det mål kun 
at have ét miljømærke. 
3.16.2. Det vil være i modstrid med den ordning, 
ØSU foreslår, hvis man som fastsat i artikel 22, stk. 3, 
overfører fastlæggelsen af de specifikke kriterier til Det 
europæiske Miljøagentur. Hvis et organ, der er 
sammensat af repræsentanter for de berørte kredse, 
får til opgave at fastlægge kriterierne (jf. foranstående 
punkt 3.9.2), vil Miljøagenturets funktion være begræn­
set til den rent faglige vurdering af de indsendte an­
søgninger. 
3.17. Bilag 1 
Vurderingen skal udvides til at omfatte de sundhedsre­
laterede aspekter; i øvrigt henvises til punkt 3.7 i denne 
udtalelse. 
3.18. Bilag II 
Der henvises til punkt 3.10.2 i denne udtalelse. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg