ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Den foretrukne model vil fjerne aftaleretlige hindringer for grænseoverskridende onlinehandel både for forbrugere og erhvervsdrivende. Fjernelse af disse hindringer er et incitament til grænseoverskridende handel: Hvis de aftaleretlige hindringer fjernes, vil antallet af virksomheder, der sælger online på tværs af grænserne, stige med over 5 procentpoint. Efter et meget konservativt skøn vil det betyde, at 122 000 flere virksomheder vil sælge online på tværs af grænserne. Eksporten inden for EU vil stige med 0,04 %, svarende til ca. 1 mia. EUR.

Den øgede onlinekonkurrence i detailleddet vil medføre et prisfald i alle medlemsstaterne på gennemsnitligt 0,25 % på EU-plan. Dette prisfald og den øgede forbrugertillid, som følger af ensartede rettigheder i EU, vil medføre en øget efterspørgsel hos forbrugerne. Det private forbrug, som afspejler forbrugernes velfærd, vil stige i alle medlemsstater med et gennemsnit på 0,23 % på EU-plan, hvilket svarer til ca. 18 mia. EUR. Antallet af forbrugere, der køber online på tværs af grænserne, vil kunne stige med næsten 7 procentpoint. Det betyder, at mellem 8 og 13 mio. flere forbrugere vil begynde at købe online på tværs af grænserne. Det gennemsnitlige beløb, som hver enkelt grænseoverskridende køber bruger årligt, vil ligeledes stige med 40 EUR. Denne stigning i udbud og efterspørgsel vil have en direkte indvirkning på de vigtigste makroøkonomiske variabler i hver enkelt medlemsstat og i EU som helhed. Overordnet forventes EU's BNP i faste priser at stige med 0,03 % svarende til en varig stigning på ca. 4 mia. EUR i EU's årlige BNP.
En række løsningsmodeller er blevet overvejet for at indføre STS-kriterier: at tilpasse de lovgivningsmæssige rammer for at afspejle de forskellige risikoprofiler for STS-produkter og at standardisere byggestenene i securitiseringslovgivningen (dvs. definitioner, fremlæggelse af oplysninger og overholdelse af due diligence). Inden for hvert område har man overvejet enten ikke at træffe nogen foranstaltninger, ikke at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger eller at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger.

Den foretrukne løsning er en lovgivningsmæssig foranstaltning, som vil indføre STS-kriterier, indføre en differentieret ramme for STS-produkter og standardisere securitiseringslovgivningens byggesten (dvs. definitioner, fremlæggelse af oplysninger og due diligence-krav). Denne løsning bør gøre det muligt at opnå differentiering og gøre reguleringen mere risikofølsom, end den er i øjeblikket. Desuden bør det føre til en standardisering af de nuværende uensartede bestemmelser i EU's lovgivning om securitisering, dvs. definitioner, offentliggørelse og due diligence-krav. Alt dette bør gøre det muligt at bekæmpe stigmatisering og fremme et sikkert og bæredygtigt securitiseringsmarked.
SMV'er: SMV'er, der ønsker at rejse kapital gennem et udbud til offentligheden eller optagelse til handel på en multilateral handelsfacilitet (MHF) eller et SMV-vækstmarked, vil drage fordel af de reviderede regler om proportional oplysningspligt, da de vil reducere prospektudarbejdelsesomkostningerne. Der forventes yderligere omkostningsbesparelser for de SMV'er, der er noteret på et reguleret marked og drager fordel af reglerne om proportional oplysningspligt for sekundære udstedelser (jf. nedenfor). Anvendelse af reglerne om proportional oplysningspligt for SMV'er kan ifølge grove skøn indebære en samlet årlig besparelse for SMV'er på omkring 45 mio. EUR.

Store og små udstederes konkurrenceevne: Konkurrenceevnen vil blive styrket, da data fra medlemsstaterne viser, at 70 % af alle godkendte prospekter et givent referenceår vedrører sekundær udstedelse af værdipapirer iværksat af virksomheder, der allerede er optaget til handel på et reguleret marked eller en multilateral handelsfacilitet. En ekstrapolering af tilgængelige data om prospekter for værdipapirer, der er kapitalandele, viser, at omkring 700 prospekter pr. år kan omfattes af reglerne om proportional oplysningspligt for sekundære udstedelser. Tal for prospektudarbejdelsesomkostningerne indsamlet under den offentlige høring viser, at den årlige besparelse kan beløbe sig til omkring 130 mio. EUR.

Øget anvendelse af et universelt registreringsdokument i forbindelse med prospekter for værdipapirer, der er kapitelandele, og for værdipapirer, der ikke er kapitalandele, kan desuden fremskynde prospektgodkendelsen, øge det årlige antal godkendelser efter hasteproceduren med 150 % (værdipapirer, der er kapitalandele) og 70 % (værdipapirer, der ikke er kapitalandele).

Et ensartet prospektkrav for obligationsudstedelser, uanset størrelsen af den pålydende værdi, tilskynder alle gældsudstedere til at vælge en pålydende værdi, der gør deres obligationer mere tiltrækkende for en bredere vifte af investorer. Det forventes herefter, at en bredere vifte af investorer vil øge interessen for at købe og sælge obligationer, således at likviditeten på markederne for virksomhedsobligationer i EU forøges.
Mere specifikt er mange bestemmelser i den gældende forordning uklare og er ikke i overensstemmelse med andre regler, navnlig dem, der vedrører kontrol og bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU-fiskeri). Der er også overlapninger mellem de forskellige administrative niveauer, hvilket resulterer i manglende konsekvens og besværlige procedurer. Der er ikke fastsat regler og kriterier for tilladelser, der udstedes direkte af tredjelande uden for rammerne af partnerskabsaftaler om bæredygtigt fiskeri (ca. 150-180 om året), hvilket betyder, at det ofte er vanskeligt at tilvejebringe oplysninger om den eksterne EU-flådes aktiviteter. Og endelig indeholder forordningen ingen bestemmelser, der tager sigte på at hindre misbrug af omflagning og chartring.

2) indføre kriterier og procedurer for udstedelse af tilladelser gældende for enhver situation, hvor et EU-fartøj fisker uden for EU-farvande, herunder for direkte tilladelser ("private licenser"), og foranstaltninger, der skal hindre misbrug af omflagning.

1) præcisere og forenkle de gældende bestemmelser ved at fjerne uoverensstemmelser og retlig usikkerhed og ved at fastlægge fordelingen af opgaver mellem Kommissionen og de nationale forvaltninger

Det vigtigste formål med forslaget er at indføre et sæt sammenhængende retsregler, som sætter Unionen i stand til bedre at kunne overvåge sin eksterne flåde - der består af nogle hundrede fartøjer - uanset hvor den udøver sine aktiviteter, og hvilke regler der i øvrigt gælder. Forslaget tager således sigte på at:

Fiskeripolitikken hører under Unionens enekompetence, og nærhedsprincippet finder ikke anvendelse på foranstaltninger, der bidrager til bevarelsen af havets biologiske ressourcer. Desuden vil det med en forordning kunne sikres, at reglerne anvendes ensartet i hele Den Europæiske Union. Indførelsen af klare regler, der gælder for alle fartøjer registreret i en EU-medlemsstat giver også merværdi i form af lige vilkår for hele EU-flåden, der fisker uden for EU-farvande.
Kommissionen har overvejet ikkelovgivningsmæssige løsningsmodeller, f.eks. at opstille 'god praksis' for at overvinde de praktiske vanskeligheder, som har kunnet konstateres i det kortlægningsarbejde, som i øjeblikket udføres, og udarbejde henstillinger til medlemsstaterne (efter "følg eller forklar-princippet"). Disse løsningsmodeller bør dog snarere supplere end erstatte lovgivningsmæssige foranstaltninger. En bred vifte af lovgivningsmæssige modeller til løsning af de konstaterede problemer er blevet undersøgt. De foretrukne modeller på de forskellige områder er valgt for at finde den rigtige balance mellem at nå målene og afbøde de mulige negative konsekvenser for markedsdeltagere, navnlig i form af efterlevelsesomkostninger. Disse løsningsmodeller omfatter: i) udarbejdelse af en normativ liste over skærpede kundekendskabsprocedurer, som forpligtede enheder skal anvende, kombineret med en vejledende liste over modforanstaltninger, ii) platforme til veksling af virtuelle valutaer og udbydere af virtuelle tegnebøger ind under direktivets anvendelsesområde kombineret med skabelsen af et system for frivillig selvidentifikation af brugere af virtuelle valutaer, iii) ophævelse anonymiteten ved onlinebrug af genopfyldelige og ikkegenopfyldelige forudbetalte kort og en reduktion af den eksisterende tærskel for anonyme forudbetalte kort (fra 250 EUR til 150 EUR), når kortene bruges 'ansigt til ansigt', iv) en præcisering af, hvilke retlige forpligtelser, der påhviler FIU'er med hensyn til deres adgang til og udveksling af oplysninger, som forpligtede enheder er i besiddelse af, v) en automatisk central mekanisme på nationalt plan til identifikation af bankkonto- og betalingskontohavere og vi) foranstaltninger, der øger gennemsigtigheden og adgangen til oplysninger vedrørende reelt ejerskab af selskaber og juridiske arrangementer.
Både lovgivningsmæssige og ikkelovgivningsmæssige løsningsmodeller blev overvejet i forbindelse med alle aspekter af forslagene. Af hensyn til retssikkerheden og for at skabe rammebetingelser for lige vilkår på EU-plan og globalt plan er det, især med henblik på gennemførelsen af de internationale standarder vedtaget af Baselkomitéen for Banktilsyn (Baselkomitéen) eller Rådet for Finansiel Stabilitet (FSB), nødvendigt at gennemføre disse som lovgivningsmæssige politiske løsningsmodeller.

Omkalibrering af kapitalkravene vedrørende eksponeringer mod SMV'er, som støtter Kommissionens mål om vækst og job, kan desuden kun opnås ved at ændre kapitalkravsforordningen.

Med hensyn til proportionalitetsmålet er ændring af den lovgivningsmæssige tekst desuden nødvendig. Disse ændringer omfatter fjernelse af visse forpligtelser fra den eksisterende lovgivning (f.eks. reduktion af visse oplysningskrav for mindre vigtige institutter og fritagelse af små og mindre institutter for visse aflønningskrav) eller fritagelse af visse institutter for retlige krav (f.eks. begrænsning af TLAC-kravet til globale systemisk vigtige institutter (G-SII'er) eller fritagelse af offentlige udviklingsbanker for gearingsgradkravet).

Der er desuden behov for at afhjælpe den manglende harmonisering af afviklingsbestemmelserne, og det kan kun ske ved at indføre løsningsmodeller, som skaber større sammenhæng i anvendelsen af moratorieværktøjer, og udvide bestemmelserne om rangordning af institutters kreditorer ved insolvens.
Trådløs netforbindelse kræver adgang til passende frekvensressourcer. Væksten i mobiltrafikken, primært på grund af videoindhold, øger presset på de frekvensbånd, der lige nu er til rådighed til trådløst bredbånd. For at løse dette problem er der truffet foranstaltninger og ført drøftelser i Den Internationale Telekommunikationsunion (ITU) om den mulige brug af frekvenser under 1 GHz. ITU tillader, at 694-790 MHz-frekvensbåndet ("700 MHz-frekvensbåndet") anvendes til trådløst bredbånd. Lande fra Nordamerika planlægger også at bruge 470-694 MHz-frekvensbåndet ("under 700-MHz-frekvensbåndet") til trådløst bredbånd. Da hele UHF-båndet (470-790 MHz) i øjeblikket anvendes til digitalt jordbaseret tv (DTT) og PMSE-lydudstyr (til programproduktion og særlige begivenheder) i EU, er der en modstridende efterspørgsel efter denne værdifulde frekvensressource.

EU-harmoniserede bånd til trådløst bredbånd, især under 1 GHz, er vigtige for at nå EU's mål for netforbindelse, som er fastsat i den digitale dagsorden for Europa. EU-landene støtter en koordineret EU-tilgang til levering af trådløse bredbåndstjenester i 700 MHz-båndet, men har forskellige syn på den rette timing, fordi deres DTT-behov er meget forskellige. Disse divergerende synspunkter kan forsinke udrulningen af de avancerede net, der kræves for at nå EU's mål for netforbindelser, og kan føre til grænseoverskridende interferens mellem EU-landene.
VW-emissionskrisen kræver en grundig revurdering af det nuværende typegodkendelsessystem for motorkøretøjer med henblik på at tage fat om de lovgivningsmæssige svagheder, der har forhindret afsløringen af denne storstilede tilsidesættelse af typegodkendelseskravene vedrørende forurenende emissioner. Den omstændighed, at dette har kunnet ske, sætter spørgsmålstegn ved troværdigheden af typegodkendelsessystemet. Omfanget og den åbenbare karakter af denne tilsidesættelse er bevis for, at de ansvarlige har følt sig meget overbevist om, at bedraget ikke ville blive opdaget. Dette har kompromitteret den tiltro til princippet om gensidig tillid, som lovgivningen om det indre marked for motorkøretøjer bygger på. Der er behov for en grundlæggende ændring af typegodkendelsessystemet for at adressere denne troværdighedsbrist og genskabe samfundets tillid og de lige konkurrencevilkår på det indre marked.

De vigtigste årsager til dette problem er et manglende tilsyn fra de aktører, der har ansvaret for mekanismen for forudgående kontrol med overholdelsen (typegodkendelse) og en manglende effektiv mekanisme for efterfølgende kontrol (markedsovervågning).
Det eksisterende elektroniske system (ECRIS – det europæiske informationssystem vedrørende strafferegistre) til udveksling af oplysninger om tidligere straffedomme afsagt af straffedomstole i EU vedrørende en specifik person med henblik på en straffesag, og hvis det er tilladt i henhold til national ret, med andre formål, er ineffektivt for så vidt angår tredjelandsstatsborgere. ECRIS indeholder ikke en mekanisme, der gør det muligt let at identificere de medlemsstater, der ligger inde med strafferetlige oplysninger om tredjelandsstatsborgere. De medlemsstater, der ønsker sådanne oplysninger, skal sende en "generel anmodning" til alle medlemsstater, herunder de medlemsstater (de fleste), der ikke ligger inde med de ønskede oplysninger. Hvis medlemsstaterne systematisk skulle sende sådanne "generelle anmodninger", ville den administrative byrde ved at besvare disse være det mest omkostningstunge element (anslået til 78 mio. EUR) i ECRIS-workflowet. Da ECRIS er ineffektivt for så vidt angår tredjelandsstatsborgere, udnytter medlemsstaterne ikke det fulde potentiale i ECRIS for tredjelandsstatsborgeres vedkommende. Fuldstændige oplysninger om tredjelandsstatsborgeres tidligere straffedomme er ikke altid tilgængelige for domstole, retshåndhævende myndigheder og andre administrative myndigheder i henhold til national ret. Andre lignende eller mere effektive kanaler til informationsudveksling eksisterer ikke.

Initiativet forventes at tilvejebringe en fælles mekanisme med henblik på en standardiseret, hurtig, koordineret og effektiv udveksling af oplysninger om straffedomme mellem medlemsstaterne. Dette mål kan ikke nås af medlemsstaterne alene, men kræver en samordnet indsats fra alle medlemsstaternes side. Det kan ikke forventes, at en ukoordineret indsats på medlemsstatsplan vil give tilstrækkelige resultater til at afhjælpe manglerne ved systemet i dets nuværende form.
Model C forbedrer arbejdskraftmobiliteten, navnlig ved anerkendelse af kvalifikationer hos bådførere og driftsmedarbejdere på Rhinen. Omkring 15 % af indehaverne af EU's bådførercertifikater, som for øjeblikket er udelukket fra at besejle Rhinen, vil automatisk få deres EU-certifikat anerkendt. Derudover vil bådførere, der allerede besejler Rhinen i henhold til CCNR's bilaterale ordninger, opnå en række fordele, da disse ordningers iboende begrænsninger vil forsvinde. Fastlæggelsen af EU-relevante kriterier for kendskab til konkrete situationer og bådføreres mulighed for at tage eksamener i kendskab til konkrete situationer i deres eget land vil yderligere fremme mobiliteten. Den positive virkning for driftsmedarbejdere, der er dobbelt så talstærke som bådførere, er endnu større. De vil ikke længere blive nedgraderet på grund af manglende anerkendelse af deres kvalifikationer.

Den nye tilstrømning af faglærte besætningsmedlemmer vil forbedre sikkerheden (med et udbytte svarende til 190 mio. EUR inden 2050). Endelig vil jobkvaliteten/jobbenes tiltrækningskraft øges på grund af sikkerheden og bedre arbejdsmæssig selvstændighed og karriereudviklingsmuligheder (med lønfordele for arbejdstagere svarende til 50 mio. EUR inden 2050). Fordelene ved underkategori C1 er en anelse større end ved C2. Anerkendelsen af eksamensbeviser og uddannelsescertifikater, der automatisk giver adgang til erhvervet, uden at en forvaltningsmyndighed kan kræve yderligere eksamener, vil øge tiltrækningskraften og mindske den administrative byrde.

De indirekte virkninger ved en styrkelse af det indre marked for arbejdskraft inden for transport ad indre vandveje er store. Ved at afhjælpe en af hindringerne for udvikling af sektoren for transport ad indre vandveje øges effektiviteten af multimodal logistik – en vigtig konkurrenceevnefaktor for EU's industrier – og dermed understøttes udviklingen af EU's industrigrundlag.
Kommissionen mener, at det i stedet for at bevare status quo vil være mere effektivt at indføre ensartede regler om aflønning samt at udvide henvisningen til kollektive aftaler, der finder generel anvendelse, til alle sektorer for at opfylde de politiske mål om fair lønvilkår for udstationerede arbejdstagere, mere lige konkurrencevilkår for virksomheder og større klarhed i lovgivningen. For at opnå større klarhed i lovgivningen mener Kommissionen også, at følgende løsningsmodeller er effektive: anvendelse af værtslandets arbejdsret på længerevarende udstationeringer over 24 måneder, i overensstemmelse med bestemmelserne om koordinering af social sikring, indførelse af ensartet aflønning for udstationerede arbejdstagere i underkontrahentkæder og arbejdstagere hos hovedkontrahenten ved at anvende sidstnævntes arbejdsvilkår, herunder fra aftaler på virksomhedsniveau, hvis de findes, obligatorisk anvendelse af ensartede arbejds- og ansættelsesvilkår for udstationerede vikaransatte og for lokale vikaransatte.
Alle løsningerne vurderes i konsekvensanalysen og sammenlignes med referencescenariet (Løsning 0: Ingen yderligere tiltag på EU-niveau) og med hinanden. Analysen viser, at løsning 3 er at foretrække, eftersom den har vist sig at være mest effektiv til opnåelse af de fastsatte mål og som følge af dens indvirkninger også den mest lønsomme, foruden at være den løsning der stemmer bedst overens med andre politikområder.

Den foretrukne løsning (løsning 3) tager højde for det faktum, at omfattende gasforsyningskriser sandsynligvis vil have betydning for mere end én medlemsstat, og for behovet for at drøfte mulige scenarier og foranstaltninger til forebyggelse og afbødning af konsekvenserne af dem i en grænseoverskridende kontekst. Den vil skabe en passende ramme for solidaritet mellem medlemsstaterne i til fælde af en gasforsyningskrise og for udnyttelse af synergier samt give mulighed for på et tidligt tidspunkt at udpege tiltag, der kan bringe forsyningssikkerheden i et bestemt område eller i EU som helhed i fare. Dermed øges beskyttelsen af alle gasforbrugerne i EU. Løsning 3 omfatter også mekanismer til forbedring af udvekslingen af oplysninger og til sikring af behørig indregning af eksterne risici i den samlede risikovurdering og ved udformningen af foranstaltninger. Desuden fastlægger den en konkret ramme for samarbejdet mellem de kontraherende parter i Energifællesskabet og EU-medlemsstaterne. Endelig styrker løsning 3 den lovgivningsmæssige ramme for infrastrukturer med mere præcise og mere effektive forpligtelser, der skal gøre det muligt at tage behørigt højde for samtlige de fordele og omkostninger, der er i spil.
Løsning 1: Grundscenarie: Afgørelsen om mellemstatslige aftaler forbliver uændret, men traktatbrudspolitikken styrkes. Løsning 2: Standardbestemmelser til anvendelse i mellemstatslige aftaler, som ikke er i strid med EU-retten/-retningslinjerne: Der kan udarbejdes standardbestemmelser, og det kan præciseres, hvilke konsekvenser deres anvendelse i de mellemstatslige aftaler vil få for Kommissionens vurderingsproces. Løsning 3: Kommissionen foretager obligatoriske forudgående vurderinger af de mellemstatslige aftaler: Medlemsstaterne kan forpligtes til på et tidligt tidspunkt at underrette Kommissionen om enhver igangværende forhandling om en mellemstatslig aftale og til at fremlægge deres udkast til mellemstatslig aftale for Kommissionen med henblik på en forudgående vurdering. Løsning 4: Kommissionen får mulighed for at deltage som observatør i forhandlingerne om mellemstatslige aftaler: I henhold til den eksisterende afgørelse om mellemstatslige aftaler kan medlemsstaterne "anmode om bistand fra Kommissionen". Medlemsstaterne vil imidlertid kunne forpligtes til at indbyde Kommissionen til at deltage i forhandlingerne som observatør. Løsning 5: Kommissionen forhandler EU-aftaler på energiområdet: En obligatorisk forudgående meddelelse vil gøre det muligt på forhånd at kontrollere og drøfte, om en EU-aftale (enekompetence eller delt kompetence) vil være en mere passende måde at opnå et givet mål på. Det konkluderes i konsekvensanalysen, at den mest omkostningseffektive, effektive og hensigtsmæssige løsning er løsning 3.
Der blev overvejet en række forskellige løsningsmuligheder, lige fra et mærkningssystem, som multinationale selskaber frivilligt kan tilslutte sig, til obligatoriske rapporteringsordninger. Kommissionen behandlede følgende vigtige spørgsmål: Bør en offentlig land for land-rapportering omfatte EU-kontrollerede aktiviteter eller alle aktiviteter i hele verden? Skal de indberettede oplysninger kun opdeles for EU-lande eller også for tredjelande? Hvad skal anvendelsesområdet dække: store virksomheder (mindst 20 000 EU-koncerner) eller kun meget store virksomheder (mindst 1 900 koncerner/6 500 koncerner i hele verden)? Bør oplysningerne begrænses til grundlæggende oplysninger (betalt eller beregnet selskabsskat) eller også omfatte baggrundsoplysninger (omsætning, fortjeneste før skat og antallet af ansatte)? Den foretrukne løsning, som er resultatet af denne konsekvensanalyse, går ud på, at alle EU-baserede multinationale selskaber og ikke EU-baserede multinationale selskaber med aktiviteter i EU og en konsolideret omsætning på over 750 mio. EUR bør udarbejde en obligatorisk offentlig land for land-rapportering. Oplysningerne skal opdeles efter EU-medlemsstat og aggregeres for resten af verden. De oplysninger, der skal fremlægges, omfatter betalt og beregnet selskabsskat og en række andre baggrundoplysninger: aktiviteternes art, omsætning, antal ansatte, resultat før skat. Denne mulighed kan eksistere side om side med internationale initiativer, såsom OECD's BEPS-ordning, som blev gennemført i EU ved pakken af foranstaltninger til bekæmpelse af skatteundgåelse. Den foretrukne løsning er en reaktion på interessenternes bekymring for forvridninger på det indre marked, uden at det går ud over EU's konkurrenceevne, skaber unødige administrative byrder eller yderligere skattekonflikter og risiko for dobbeltbeskatning.