EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 13.7.2016 COM(2016) 465 final 2016/0222(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om intarnational beskyttelse

(omarbejdning)



BEGRUNDELSE BAGGRUND FOR FORSLAGET Generel baggrund og formål EU arbejder på at udforme en integreret, bæredygtig og samlet migrationspolitik på EU-plan, der er baseret på solidaritet og en retfærdig ansvarsdeling, og som kan fungere effektivt i både rolige perioder og krisetider. Siden vedtagelsen af den europæiske dagsorden for migration har Europa-Kommissionen arbejdet på at gennemføre foranstaltninger for at klare både de umiddelbare og de langsigtede udfordringer med at styre migrationsstrømmen bredt og effektivt. Det fælles europæiske asylsystem er baseret på regler med henblik på at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for ansøgeres internationale beskyttelse (herunder en database med fingeraftryk af asylansøgere), fælles standarder for asylprocedurer, modtagelsesforhold samt anerkendelse og beskyttelse af personer, der er indrømmet international beskyttelse. Derudover støtter Det Europæiske Asylstøttekontor medlemsstaterne med at gennemføre det fælles europæiske asylsystem. Trods de betydelige fremskridt, der er blevet gjort med udviklingen af det fælles europæiske asylsystem, er der stadig væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne, hvad angår de typer af procedurer, der anvendes, de modtagelsesforhold, ansøgere får, anerkendelsesprocenten og den type beskyttelse, der gives til personer, der er indrømmet international beskyttelse. Disse forskelle bidrager til sekundære bevægelser og asylshopping, skaber en række pullfaktorer og fører i sidste ende til en ulige fordeling mellem medlemsstaterne af ansvaret for at yde beskyttelse til dem, der har brug herfor. Det store antal flygtninge og migranter, der på det seneste er ankommet, viser, at EU har brug for et effektivt asylsystem, der kan sikre en retfærdig og bæredygtig ansvarsdeling mellem medlemsstaterne, for at sikre tilstrækkelige og ordentlige modtagelsesforhold i hele EU, en hurtig og effektiv behandling af asylansøgninger, der indgives i EU, og kvaliteten af de afgørelser, der træffes, således at personer, der har brug for international beskyttelse, reelt også får det. Samtidig har EU brug for at bekæmpe irregulære og farlige migrationsstrømme og få sat en stopper for menneskesmuglernes forretningsmodel. Med henblik herpå er det nødvendigt på den ene side hurtigt at få behandlet asylansøgningerne fra dem, der ikke har ret til international beskyttelse, og hurtigt få disse migranter sendt tilbage. På den anden side er der behov for at få åbnet op for sikre og lovlige veje til EU for de tredjelandsstatsborgere, der har brug for beskyttelse. Dette indgår også som en del af et bredere partnerskab med prioriterede oprindelses- og transitlande. Den 6. april 2016 fastsatte Kommissionen sine prioriteter for en strukturel reform af den europæiske asyl- og migrationsramme i sin meddelelse om en reform af det fælles europæiske asylsystem og om fremme af lovlige migrationsveje til Europa, hvori der redegøres for de forskellige tiltag for at sikre en mere human, retfærdig og effektiv europæisk asylpolitik samt en bedre forvaltet lovlig migrationspolitik. Den 4. maj 2016 fremlagde Kommissionen det første sæt forslag med henblik på at reformere det fælles europæiske asylsystem og nå tre prioriteter, der blev fastsat i meddelelsen: oprettelse af et bæredygtigt og retfærdigt Dublinsystem med henblik på at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af asylansøgninger, styrkelse af Eurodacsystemet for at sikre en bedre overvågning af sekundære bevægelser og gøre det lettere at bekæmpe irregulær migration og oprettelse af Den Europæiske Unions Asylagentur for at sikre et velfungerende europæisk asylsystem. Disse forslag udgør de første byggesten i reformen af den måde, hvorpå det fælles europæiske asylsystem er opbygget.

Med den anden pakke færdiggør Kommissionen reformen af det fælles europæiske asylsystem ved at vedtage yderligere fire forslag: et forslag om at erstatte direktivet om asylprocedurer med en forordning, der harmoniserer de nuværende forskellige proceduremæssige ordninger i alle medlemsstater og indfører en reelt fælles procedure, et forslag om at erstatte kvalifikationsdirektivet med en forordning, hvori der fastsættes ensartede standarder for anerkendelse af personer, der har brug for beskyttelse, og for de rettigheder, som personer, der er indrømmet international beskyttelse, har samt et forslag om revision af direktivet om modtagelsesforhold for yderligere at harmonisere modtagelsesforholdene i EU, øge ansøgernes udsigt til at blive integreret og mindske de sekundære bevægelser. Som opfølgning på løftet om at forbedre de lovlige veje til EU som bebudet den 6. april 2016 foreslår Kommissionen også en struktureret ramme for genbosætning i EU, der sikrer en bedre koordineret tilgang til international beskyttelse inden for EU og ordentlige og sikre veje til EU for personer, der har brug for international beskyttelse, med henblik på gradvis at mindske incitamentet til på irregulær vis at komme ind i EU. Disse forslag indgår som en nødvendig del af en omfattende reform af det fælles europæiske asylsystem og er indbyrdes tæt forbundet. Med denne anden pakke af lovgivningsmæssige forslag om reformering af asylreglerne ligger alle de elementer nu på bordet, som er nødvendige for at skabe et solidt, sammenhængende og integreret fælles europæisk asylsystem baseret på fælles harmoniserede regler, som er både effektive og beskyttende og fuldt ud i overensstemmelse med Genèvekonventionen. Videreudviklingen af det fælles europæiske asylsystem skal være både effektiv og beskyttende, og systemet skal være udformet således, at det sikrer fuld konvergens mellem de nationale asylsystemer, mindsker incitamentet til sekundære bevægelser, styrker den gensidige tillid mellem medlemsstaterne og samlet fører til et velfungerende Dublinsystem. Det skal garantere, at asylansøgere behandles ens og ordentligt, uanset hvor i EU de er. Det skal omfatte de redskaber, der er nødvendige for hurtigt at fastslå, hvem der reelt har brug for international beskyttelse, og sende dem tilbage, som ikke har brug for beskyttelse. Det skal være generøst over for de mest udsatte og strengt i potentielle tilfælde af misbrug, samtidig med at de grundlæggende rettigheder altid skal overholdes. Det fælles system skal desuden være omkostningseffektivt og fleksibelt nok til, at medlemsstaterne kan reagere på de komplekse udfordringer, de står over for. Formålene med disse forslag Som en del af dette andet sæt reformer af asylpolitikken foreslår Kommissionen at omarbejde Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse. Direktivet om modtagelsesforhold indeholder bestemmelser om en minimumsharmonisering af standarderne for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse i EU. Modtagelsesforholdene varierer dog fortsat betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, både hvad angår den måde, hvorpå modtagelsessystemet er tilrettelagt, og standarderne for modtagelse af ansøgere. Migrationskrisen har vist, at der er behov for større ensartethed i modtagelsesforholdene i EU, og at medlemsstaterne skal være bedre forberedt på at klare et uforholdsmæssigt stort antal migranter. Der er store forskelle i omfanget af medlemsstaternes modtagelsesforhold. I nogle medlemsstater har der været vedvarende problemer med at sikre overholdelsen af modtagelsesstandarderne, hvilket er nødvendigt for at sikre en værdig behandling af ansøgere, mens standarderne i andre medlemsstater har været mere generøse. Dette har bidraget til sekundære bevægelse og sat bestemte medlemsstater under særligt pres. Med henblik herpå tager dette forslag sigte på følgende: (1)Yderligere at harmonisere modtagelsesforholdene i EU. Det vil både sikre, at ansøgerne får en værdig behandling i hele EU i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder og børns rettigheder, også i de medlemsstater, hvor der har været vedvarende problemer med at sikre ansøgerne en værdig behandling, og mindske de modtagelsesrelaterede incitamenter til på irregulær vis at komme ind i EU og rejse rundt inden for EU, navnlig til medlemsstater, hvor modtagelsesforholdene generelt er af høj standard. Det vil desuden bidrage til en retfærdig fordeling af ansøgere mellem medlemsstaterne. Det vil navnlig ske ved at kræve, at medlemsstaterne tager hensyn til de operationelle standarder og indikatorer for modtagelsesforhold, der er fastsat på EU-plan, og at medlemsstaterne har beredskabsplaner parat for at sikre en passende modtagelse af ansøgere, også når de oplever et uforholdsmæssigt stort antal ansøgere.

(2)Mindske incitamenterne til sekundære bevægelser. For at sikre ordentligt forvaltede migrationsstrømme, gøre det lettere at afgøre, hvilken medlemsstat, der er ansvarlig, og forhindre sekundære bevægelser er det vigtigt, at ansøgerne forbliver i den medlemsstat, der er ansvarlig for dem, og ikke forsvinder. Denne forpligtelse for ansøgere er fastsat i forslaget til reform af Dublinforordningen. Indførelsen af mere målrettede begrænsninger i ansøgernes bevægelsesfrihed og strenge følger for med overlæg ikke at efterkomme disse begrænsninger vil være med til at sikre en mere effektiv overvågning af ansøgernes færden. En yderligere harmonisering af mulighederne for at boligplacere ansøgere, pålægge dem meldepligt og yde materielle modtagelsesforhold alene i form af naturalier er også nødvendig for at skabe en mere forudsigelig situation for ansøgere for at sikre, at der, uanset hvilken medlemsstat de befinder sig i, hersker klarhed om deres færden, og at afskrække dem fra at forsvinde. Dette gælder især i følgende tre situationer, hvor: ansøgeren ikke har fremsat ansøgning om international beskyttelse i den medlemsstat, vedkommende først indrejste i på irregulær vis eller lovligt indrejste i, ansøgeren er forsvundet fra den medlemsstat, hvor vedkommende skal opholde sig, og ansøgeren er blevet sendt tilbage til den medlemsstat, hvor den pågældende skal opholde sig, efter at være forsvundet til en anden medlemsstat. (3)Forbedre ansøgernes selvstændighed og mulige udsigter til at blive integreret. Ansøgerne bør, med undtagelses af dem, hvis ansøgning sandsynligvis vil blive afvist, så hurtigt som muligt have lov til at arbejde og tjene deres egne penge, selv mens deres ansøgning er ved at blive behandlet. Dette er med til at mindske deres afhængighed og forbedrer udsigterne til senere at blive integreret, når de i sidste instans har fået beskyttelse. Fristen for adgangen til arbejdsmarkedet bør derfor mindskes fra senest ni måneder til senest seks måneder efter indgivelsen af ansøgningen. Dette afstemmer ansøgernes adgang til arbejdsmarkedet med varigheden af proceduren for realitetsbehandling af ansøgningen. Medlemsstaterne opfordres også til at give adgang til arbejdsmarkedet senest tre måneder efter indgivelsen af ansøgningen, hvis ansøgningen sandsynligvis er velbegrundet. Adgangen til arbejdsmarkedet bør være i fuld overensstemmelse med arbejdsmarkedsstandarderne for at undgå forvridninger på arbejdsmarkedet. Det er også vigtigt yderligere at begrænse de nuværende store forskelle mellem medlemsstaternes regler om adgang til arbejdsmarkedet for at mindske beskæftigelsesrelateret asylshopping og incitamenter til sekundære bevægelser. Sammenhæng med de gældende regler på samme område Dette forslag til omarbejdning af direktivet om modtagelsesforhold er fuldt ud i overensstemmelse med de første forslag til reform af det fælles europæiske asylsystem, der blev fremlagt den 4. maj 2016, og med forslagene til reformering af direktivet om asylprocedurer og kvalifikationsdirektivet, som omfatter deres ændring til forordninger, samt med forslaget til en struktureret EU-ramme for genbosætning. I henhold til Kommissionens forslag om omarbejdning af Dublin III-forordningen bør en ansøger ikke være berettiget til de fulde modtagelsesforhold, der er fastsat i dette direktiv, hvis den pågældende ikke opholder sig i den medlemsstat, som han eller hun skal. Forslaget om omarbejdning af Dublin III-forordningen påvirker således anvendelsen af direktivet om modtagelsesforhold, og det er derfor nødvendigt at foretage de tilsvarende ændringer af dette direktiv, hvilket er blevet foreslået. I Kommissionens forslag om omarbejdning af Dublin III-forordningen henvises der også til det forhold, at alle ansøgere, uanset hvor de opholder sig, har ret til akut lægehjælp. I praksis finder medlemsstaterne typisk, at vigtig behandling af sygdomme, herunder alvorlige mentale forstyrrelser, jf. direktivet om modtagelsesforhold, svarer til begrebet "akut lægehjælp". I lyset heraf er dette forslag fuldt ud i overensstemmelse med Kommissionens forslag om omarbejdning af Dublin III-forordningen. På grundlag af det arbejde, Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) allerede har indledt, vil Den Europæiske Unions Asylagentur overvåge og vurdere medlemsstaternes asyl- og modtagelsessystemer. Forslaget om omarbejdning af direktivet om modtagelsesforhold vil sikre, at asylansøgere fortsat står til rådighed gennem hele asylproceduren for derved at sikre en rettidig og effektiv vurdering af deres ansøgning, og vil derfor være med til at sikre en effektiv gennemførelse af forslaget til forordning om asylprocedurer og til kvalifikationsforordningen. Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag er i overensstemmelse med den helhedsorienterede langsigtede politik for bedre migrationsstyring, som Kommissionen har fastlagt i den europæiske dagsorden for migration, hvori formand Junckers politiske retningslinjer omsættes til en række sammenhængende og gensidigt styrkende initiativer baseret på fire søjler. Disse søjler består i at mindske incitamentet til irregulær migration, sikre de ydre grænser og redde liv, føre en stærk asylpolitik og fastlægge en ny politik for lovlig migration. Dette forslag er med til at gennemføre målsætningen i den europæiske dagsorden for migration om at styrke EU's asylpolitik og bør betragtes som en del af den overordnede politik på EU-plan, der har til formål at opbygge et solidt og effektivt system til bæredygtig migrationsstyring fremover, som er retfærdigt for værtssamfundene, unionsborgerne og de pågældende tredjelandsstatsborgere samt for oprindelses- og transitlandene. RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET

Retsgrundlag Dette forslag omarbejder direktivet om modtagelsesforhold og bør derfor vedtages på samme retsgrundlag, nemlig artikel 78, stk. 2, litra f), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) i overensstemmelse med den almindelige lovgivningsprocedure. Variabel geometri I medfør af protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union (TEU) og til TEUF, har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af foranstaltningerne for at skabe et fælles europæisk asylsystem. I den forbindelse har Det Forenede Kongerige givet meddelelse om, at landet ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af direktiv 2003/9/EF, og at det ikke ønsker at deltage i vedtagelsen af direktiv 2013/33/EU. Irland har besluttet hverken at deltage i vedtagelsen af direktiv 2003/9/EF eller i vedtagelsen af direktiv 2013/33/EU. Som følge heraf finder bestemmelserne i direktiv 2003/9/EF anvendelse i Det Forenede Kongerige, mens bestemmelserne i det nuværende direktiv ikke finder anvendelse på hverken Det Forenede Kongerige eller Irland. Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling med hensyn til de foregående direktiver påvirker ikke deres mulige deltagelse i vedtagelsen og anvendelsen af det nye direktiv. Hvorvidt Det Forenede Kongeriges og Irlands deltager, vil blive besluttet under forhandlingerne og i medfør af ovennævnte protokol nr. 21. I medfør af protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, er direktiv 2003/9/EF og direktiv 2013/33/EU ikke bindende for og finder ikke anvendelse i Danmark. Nærhedsprincippet Selv om der er opnået en høj grad af harmonisering med vedtagelsen af direktiv 2003/9/EF og direktiv 2013/33/EU, varierer modtagelsesforholdene stadig betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. De store forskelle i modtagelsesforholdene mellem medlemsstaterne og de manglende operationelle standarder for en værdig behandling af ansøgere bidrager til den modtagelsesrelaterede asylshopping og sekundære bevægelser blandt ansøgerne inden for EU og sætter bestemte medlemsstater under særligt pres. Mere ensartede modtagelsesstandarder, der fastsættes på passende niveau i alle medlemsstater, vil være med til at sikre en mere værdig behandling af ansøgerne og en mere retfærdig fordeling af dem inden for EU. Der er derfor behov for en yderligere indsats på EU-plan for at sikre en tilstrækkelig grad af harmonisering for at opfylde de anførte mål. Proportionalitetsprincippet De foreslåede ændringer af direktivet om modtagelsesforhold er begrænsede og har til formål at nå målene om at sikre ansøgere en værdig behandling i hele EU, jf. de grundlæggende rettigheder og børns rettigheder, og at mindske de modtagelses- og integrationsrelaterede incitamenter for migranter til på irregulær vis at rejse til og inden for EU, samtidig med at der tages hensyn til de betydelige forskelle mellem medlemsstaternes sociale og økonomiske forhold. Der foreslås kun ændringer af direktivet om modtagelsesforhold på de områder, hvor en yderligere harmonisering vil have betydelige virkninger såsom i forbindelse med bestemmelserne om materielle modtagelsesforhold, foranstaltninger for at sikre, at ansøgere fortsat står til rådighed for de kompetente myndigheder og ikke forsvinder samt ansøgernes rettigheder og forpligtelser, som er relevante for deres integration i værtssamfundene i medlemsstaterne.

Dette forslag tydeliggør, at i alle de tilfælde, hvor medlemsstaterne beslutter at begrænse en ansøgers bevægelsesfrihed, frihedsberøve den pågældende eller kræver, at ansøgeren dækker eller bidrager til at dække udgifterne til de materielle modtagelsesforhold, er de nødt til at tage hensyn til den berørte persons særlige situation, bl.a. eventuelle særlige modtagelsesbehov, og proportionalitetsprincippet. Valg af retsakt En omarbejdning af direktivet om modtagelsesforhold sammen med et udvidet mandat til Den Europæiske Unions Asylagentur for at fremme en ensartet gennemførelse af modtagelsesstandarderne i praksis anses for at være tilstrækkeligt for at nå målene om en yderligere harmonisering af medlemsstaternes modtagelsesforhold og ansøgernes udsigter til at blive integreret samt mindske de modtagelsesrelaterede incitamenter for migranter til på irregulær vis at rejse til og inden for EU. I lyset af de nuværende betydelige forskelle mellem medlemsstaterne sociale og økonomiske forhold anses det ikke for muligt eller ønskeligt fuldt ud at harmonisere medlemsstaternes modtagelsesforhold.



RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER Høringer af interesserede parter Kommissionen iværksatte en bred debat med sin meddelelse af 6. april 2016 om en reform af det fælles europæiske asylsystem og bedre lovlige veje til Europa. Siden vedtagelsen heraf har der været udvekslinger af holdninger til de initiativer, der foreslås i meddelelsen, i både Europa-Parlamentet (i LIBE-udvalget den 21. april 2016) og Rådet. Meddelelsen har også været genstand for omfattende drøftelser blandt arbejdsmarkedets parter, specialiserede NGO'er, mellemstatslige organisationer og andre interessenter. I maj 2016 hørte Kommissionen medlemsstaterne og andre interesserede parter (herunder NGO'er og internationale organisationer såsom UNHCR) om dens vigtigste idéer til reform som anført i diskussionsoplægget. I juni 2016 havde Kommissionen desuden en uformel udveksling af synspunkter med Europa-Parlamentet. Alle hørte parter havde mulighed for at fremkomme med skriftlige bemærkninger. De vigtigste resultater af den målrettede høring af interessenter kan opsummeres således: –Yderligere harmonisere modtagelsesforholdene i EU: De fleste medlemsstater gik ind for en yderligere harmonisering af modtagelsesforholdene i EU. Blandt de hørte parter var nogle interessenter, herunder repræsentanter for Europa-Parlamentet, imidlertid forbeholdne over for en yderligere harmonisering, som kan føre til en uønsket forringelse af modtagelsesforholdene, og påpegede behovet for at respektere de grundlæggende rettigheder og internationale forpligtelser. Alle interessenter var enige i, at medlemsstaterne skal kunne give ansøgere mere gunstige vilkår end dem, der er fastsat bestemmelser om i direktivet om modtagelsesforhold. En særlig udfordring, der blev påpeget, var det tvetydige i, hvad der skal forstås ved "værdig levestandard" i direktivet om modtagelsesforhold. I den henseende var der bred støtte til de operationelle standarder og indikatorer for modtagelsesforhold i EU, som EASO er begyndt at udvikle på Kommissionens initiativ, og behovet for yderligere overvågning, håndhævelse og beredskabsplanlægning. –Mindske de modtagelsesrelaterede incitamenter til sekundære bevægelser: Medlemsstaterne var generelt positive over for idéen om en mere harmoniseret tilgang til foranstaltninger såsom begrænsninger af ansøgernes bevægelsesfrihed for at sikre, at de fortsat står til rådighed for de kompetente myndigheder og ikke forsvinder. En række medlemsstater var enige i, at adgangen til materielle modtagelsesforhold skulle betinges af, at ansøgeren opholdt sig i den medlemsstat, den pågældende skulle. Der var mere delte meninger om, hvorvidt de materielle modtagelsesforhold under visse omstændigheder kunne ydes udelukkende i form af naturalier. Andre interessenter, herunder visse repræsentanter for Europa-Parlamentet, stillede spørgsmålstegn ved nytten af sådanne foranstaltninger og fandt, at det ville være mere effektivt at give ansøgerne incitamenter til at blive (familiesammenføring, adgang til arbejdsmarkedet m.m.). –Forbedre ansøgernes udsigter til at blive integreret: De fleste interessenter, herunder medlemsstaterne og repræsentanter for Europa-Parlamentet, var enige i, at det ville være nyttigt at revidere bestemmelserne i direktivet om modtagelsesforhold om betingelserne for ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet som et middel til at forbedre ansøgernes udsigter til at blive integreret. Nogle medlemsstater havde nyere positive erfaringer med at mindske fristen for at få adgang til arbejdsmarkedet. Ifølge flere interessenter er det vigtigt at harmonisere og afkorte fristen for at få adgang til arbejdsmarkedet, men virkningerne bør ikke overvurderes, da der er andre væsentlige hindringer for reelt at få adgang til arbejdsmarkedet (herunder anerkendelse af kvalifikationer, navnlig for ansøgere uden dokumentation). –Et EU-benchmark for at fastsætte størrelsen af den økonomiske støtte til ansøgere: De fleste interessenter var forbeholdne over for at indføre et fælles EU-benchmark for at fastsætte størrelsen af den finansielle støtte til ansøgere. Denne mulighed blev dog grundigt vurderet. Det blev konkluderet, at det ikke er muligt at indføre et sådant fælles benchmark, hovedsagelig fordi a) de fleste medlemsstater ikke yder materielle modtagelsesforhold alene i form af økonomisk støtte, da de foretrækker at yde dem i form af naturalier eller en kombination af økonomisk støtte og naturalier, og b) den økonomiske støtte, der på nuværende ydes til ansøgere, i de fleste tilfælde ligger et godt stykke under alle de mulige benchmarks eller tærskler, der blev overvejet (fattigdomsrisikotærskel, tærskel, der medfører alvorlige materielle afsavn, og minimumsindkomsttærskel). At harmonisere støttens størrelse vil derfor indebære, at den hæves i mange medlemsstater, i visse tilfælde betydeligt, navnlig i de medlemsstater, der allerede har et relativt højt støtteniveau, og kan i visse tilfælde fører til en mere gunstig behandling af ansøgere i forhold til medlemsstatens egne statsborgere, som står over for dyb fattigdom, eller som på anden vis er ugunstigt stillet rent økonomisk. Indhentning og brug af ekspertbistand EASO har fået til opgave at udvikle operationelle standarder og indikatorer for modtagelsesforhold. Det foreslås, at medlemsstaterne tager hensyn til disse operationelle standarder og indikatorer, når de indfører relevante mekanismer for at sikre en passende vejledning vedrørende og overvågning og kontrol af deres modtagelsesforhold. For at udvikle de operationelle standarder og indikatorer har EASO i foråret 2016 foretaget en kortlægning af modtagelsesforholdene, hvor medlemsstaterne har fremlagt deltaljerede oplysninger om deres tilgang til modtagelsesforhold. Den deraf følgende rapport, som 26 medlemsstater og associerede lande har givet input til, er indgået i udformningen af dette forslag. De relevante elementer i forslagene kan sammenfattes som følger: –Yderligere harmonisere modtagelsesforholdene i EU: Definitionen af materielle modtagelsesforhold varierer betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, fra en temmelig begrænset definition i visse medlemsstater til definitioner, der i andre går langt ud over direktivet om modtagelsesforhold, herunder hygiejneartikler. De fleste medlemsstater yder en kombination af forskellige former for materielle modtagelsesforhold, f.eks. både i form af naturalier og kontantydelser eller værdikuponer. I nogle medlemsstater ydes de materielle modtagelsesforhold udelukkende i form af naturalier. Reglerne for ydelse af materielle modtagelsesforhold varierer afhængigt af, hvad der ydes (indkvartering, kost, tøj osv.), eller til hvem (ansøgere med særlige modtagelsesbehov og hvilken fase asylproceduren er i).

–Mindske de modtagelsesrelaterede incitamenter til sekundære bevægelser: Langt de fleste medlemsstater begrænser ikke ansøgernes bevægelsesfrihed til bestemte områder, men tillader dem at rejse frit rundt på deres område. En række medlemsstater boligplacerer dog ansøgerne, typisk for at organisere deres modtagelsessystem. De tager normalt hensyn til befolkningen, den sociale og økonomiske situation, modtagelsescentrenes kapacitet eller de enkelte ansøgeres behov. De fleste medlemsstater gør ydelsen af materielle modtagelsesforhold betinget af ansøgernes bopæl et specifikt sted, normalt ved at begrænse ydelsen af materielle modtagelsesforhold til modtagelsescentre. Medlemsstaterne anvender også ofte meldepligt for at overvåge ansøgernes færden. Denne meldepligt anvendes, både når ansøgerne opholder sig i et særligt modtagelsescenter, og når de er indkvarteret privat. Praksis og begrundelsen for at mindske eller inddrage de materielle modtagelsesforhold varierer også betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat. En af de mest almindelige årsager til at mindske eller inddrage de materielle modtagelsesforhold er, at ansøgeren er forsvundet fra sin bopæl. –Forbedre ansøgernes udsigter til at blive integreret: Næsten alle medlemsstater giver ansøgere adgang til arbejdsmarkedet under asylproceduren. Den tidsramme, inden for hvilken der gives adgang til beskæftigelse, varierer dog betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat (fra inden for én måned i nogle medlemsstater til efter ni måneder i andre). De fleste medlemsstater anvender ikke særlige restriktioner, hvad angår ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet. Kun nogle få medlemsstater anvender arbejdsmarkedstest. Siden vedtagelsen i 2013 af direktivet om modtagelsesforhold har Kommissionen desuden afholdt en række kontaktudvalgsmøder med medlemsstaternes eksperter for at drøfte de udfordringer, de står over for ved gennemførelsen af direktivet. De konklusioner, der blev draget under kontaktudvalgsmøderne, indgår også i dette forslag. Rettigheder Dette forslag er gennemgået nøje for at sikre, at dets bestemmelser er fuldt ud forenelige med de grundlæggende rettigheder og de generelle principper i EU-retten, jf. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, samt med forpligtelser i medfør af folkeretten. I de foreslåede ændringer af direktivet om modtagelsesforhold understreges medlemsstaternes forpligtelse til at tage hensyn til de operationelle standarder og indikatorer for modtagelsesforhold, der er udviklet på EU-plan, når de overvåger og kontrollerer deres modtagelsessystemer. Det præciseres også, at ansøgere under alle omstændigheder har ret til lægebehandling inden for rammerne af direktivet om modtagelsesforhold og til en værdig levestandard. Forslaget sikrer, at modtagelsesforholdene er tilpasset mindreåriges særlige situation, uanset om de er uledsagede eller med familie, under behørig hensyn til deres sikkerhed, fysiske og følelsesmæssige omsorg og ydes på en måde, der fremmer deres generelle udvikling. I forslaget tages der også hensyn til medlemsstaternes forpligtelser i medfør af Europarådets konvention til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og vold i hjemmet (Istanbulkonventionen). Princippet om ikke-diskriminering styrkes, idet medlemsstaterne får pligt til at behandle ansøgere, der har fået adgang til arbejdsmarkedet, på samme måde som deres egne statsborgere, hvad angår arbejdsforhold, foreningsfrihed og frihed til medlemskab af organisationer, uddannelse, anerkendelse af erhvervskvalifikationer og socialsikring. I forslaget understreges medlemsstaternes behov for, når de vurderer en ansøgers ressourcer, når de kræver, at en ansøger skal dække eller bidrage til dækningen af udgifterne til de materielle modtagelsesforhold, eller når de anmoder en ansøger om en refusion, at overholde proportionalitetsprincippet og at tage hensyn til den enkelte ansøgers adfærd og særlige omstændigheder og behovet for at respektere den pågældendes værdighed eller personlige integritet, herunder ansøgerens særlige modtagelsesbehov. Alle afgørelser, der begrænser en ansøgers bevægelsesfrihed, skal træffes objektivt og upartisk på grundlag af den berørte persons individuelle adfærd og særlige omstændigheder under behørig hensyntagen til proportionalitetsprincippet. Ansøgeren skal straks informeres skriftligt på et sprog, som den pågældende forstår eller med rimelighed kan formodes at forstå, om vedtagelsen af denne afgørelse, om begrundelsen for afgørelsen og procedurerne for at prøve afgørelsen. Frihedsberøvelse i medfør af direktivet om modtagelsesforhold er fortsat kun berettiget, når det er nødvendigt, og på grundlag af en individuel vurdering af den enkelte sag, og om der ikke kan anvendes mindre indgribende alternative foranstaltninger. Alle de garantier, der allerede er fastsat bestemmelse om i det nuværende direktiv vedrørende frihedsberøvelse, er uændrede. Der skal lægges særlig vægt på at sikre, at frihedsberøvelsens varighed er forholdsmæssig, og at frihedsberøvelsen afsluttes, så snart den gyldige grund for frihedsberøvelsen i medfør af direktivet ikke længere er til stede. Forslaget er fuldt foreneligt med artikel 6 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, sammenholdt med artikel 5 i den europæiske menneskerettighedskonvention og EU-Domstolens og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols relevante praksis. I medfør af artikel 37 i FN's konvention om barnets rettigheder, bør mindreårige i princippet ikke frihedsberøves. VIRKNINGER FOR BUDGETTET

Dette forslag medfører ingen finansiel eller administrativ byrde for EU. Det har derfor ingen indvirkning på EU-budgettet. ANDRE FORHOLD Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Kommissionen rapporterer om anvendelsen af dette direktiv til Europa-Parlamentet og Rådet inden tre år efter dets ikrafttræden og derefter hvert femte år og fremsætter forslag til ændringer, når det er nødvendigt. Medlemsstaterne forelægger Kommissionen alle de oplysninger, der er nødvendige for, at de kan opfylde deres rapporteringsforpligtelser. I henhold til Kommissionens forslag til forordning om Den Europæiske Unions Asylagentur vil agenturet også overvåge og vurdere medlemsstaternes asyl- og modtagelsessystemer. Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Der gives kun forklaringer i forbindelse med bestemmelser, der ændres som følge af dette forslag. 1.Yderligere harmonisere modtagelsesforholdene i EU –Anvendelsesområde: Direktivet om modtagelsesforhold finder generelt fortsat anvendelse på alle tredjelandsstatsborgere og statsløse, der fremsætter ansøgning om international beskyttelse på medlemsstaternes område, så længe de har tilladelse til at forblive på området som ansøgere, og så snart ansøgningen er indgivet. Der indføres en undtagelse i de tilfælde, hvor en ansøger opholder sig ulovligt i en anden medlemsstat end den, vedkommende skal opholde sig i. I denne situation er den pågældende ikke berettiget til materielle modtagelsesforhold, uddannelse for mindreårige samt beskæftigelse og erhvervsuddannelse. I forslaget præciseres det, at ansøgerne dog altid vil have ret til lægehjælp og til en værdig levestandard i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder samt til at få dækket deres underhold og grundlæggende behov, hvad angår fysisk sikkerhed, værdighed og menneskelige relationer (artikel 17a). Af hensyn til børns grundlæggende rettigheder bør medlemsstaterne imidlertid sikre mindreårige adgang til passende uddannelsesaktiviteter indtil overførslen til den ansvarlige medlemsstat. –Forslaget tydeliggør, at retten til en værdig behandling også gælder i de tilfælde, hvor en medlemsstat i behørigt begrundede tilfælde undtagelsesvis anvender andre standarder for de materielle modtagelsesforhold end dem, der kræves i henhold til direktivet om modtagelsesforhold. Forslaget kræver også, at medlemsstaterne informerer Kommissionen og Den Europæiske Unions Asylagentur, når den anvender sådanne ekstraordinære foranstaltninger, og når disse foranstaltninger bringes til ophør (artikel 17, stk. 9). –Definitionen af familiemedlemmer udvides ved at medtage familierelationer, der blev skabt, efter at ansøgeren forlod oprindelseslandet, men inden vedkommende kom til medlemsstatens område (artikel 2, stk. 3). Dette afspejler virkeligheden, hvad angår nutidens migrationer, hvor ansøgere ofte opholder sig lang tid uden for deres oprindelseslande, inden de ankommer til EU, f.eks. i flygtningelejre. Udvidelsen af definitionen forventes at mindske risikoen for irregulære bevægelser eller for, at personer, der er omfattet af de udvidede regler, forsvinder. –Forslaget kræver, at medlemsstaterne tager hensyn til de operationelle standarder og indikatorer for modtagelsesforhold, som EASO på nuværende tidspunkt er ved at udvikle, når de overvåger og kontrollerer deres modtagelsessystemer (artikel 27). Den Europæiske Unions Asylagentur vil blive bistået af medlemsstaternes net af modtagelsesmyndigheder, når det udfører sine opgaver i medfør af dette forslag, herunder udviklingen af modeller, praktiske redskaber, indikatorer og vejledning. –Forslaget giver medlemsstaterne pligt til at udforme og regelmæssigt ajourføre beredskabsplaner, der indeholder de foranstaltninger, der skal træffes for at sikre en passende modtagelse af ansøgere i situationer, hvor medlemsstaten oplever et uforholdsmæssigt stort antal ansøgere (artikel 28). Det kræves også i medfør af forslaget, at medlemsstaterne informerer Kommissionen og Den Europæiske Unions Asylagentur, når deres beredskabsplan aktiveres. Overvågningen og vurderingen af beredskabsplanerne bør ske i overensstemmelse med proceduren for overvågning og vurdering af medlemsstaternes asyl- og modtagelsessystemer, som det er hensigten, at Den Europæiske Unions Asylagentur skal gennemføre.

–I forslaget præciseres det, at personer med særlige modtagelsesbehov er personer, der har brug for særlige garantier for at kunne udøve deres rettigheder og opfylde deres forpligtelser i medfør af direktivet om modtagelsesforhold, uanset om disse personer anses for sårbare eller ej (artikel 2, stk. 13). Forslaget indeholder også detaljerede regler for at vurdere, fastslå, dokumentere og tackle ansøgernes særlige modtagelsesbehov snarest muligt og gennem hele modtagelsesperioden. Dette omfatter behovet hos de relevante myndigheders personale for løbende at få passende uddannelse, og pligt til at henvise visse ansøgere til en læge eller psykolog med henblik på en yderligere vurdering. Det er blevet præciseret, at vurderingen kan integreres i de eksisterende nationale procedurer eller den vurdering, der foretages for at finde frem til ansøgere med særlige proceduremæssige behov (artikel 21). –Med forslaget indføres der strengere tidsfrister (inden for fem dage efter indgivelsen af ansøgningen) for medlemsstaternes udpegelse af en værge, der skal repræsentere og bistå en uledsaget mindreårig. Det foreslås også, at en værge ikke må have ansvaret for så stort et antal uledsagede mindreårige, at vedkommende ikke kan udføre sine opgaver. Medlemsstaterne bør overvåge, at deres værger udfører deres opgaver på passende vis og bør se nærmere på klager indgivet af uledsagede mindreårige over deres værge. Værger, der udpeges i medfør af forordningen om asylprocedurer, kan udføre de opgaver, dette forslag pålægger dem (artikel 23). 2.Mindske de modtagelsesrelaterede incitamenter til sekundære bevægelser inden for EU –I henhold til forslaget skal medlemsstaterne ved brug af en fælles model informere ansøgerne snarest muligt og senest, når de indgiver deres ansøgning, om alle fordele og forpligtelser, som de skal opfylde i forbindelse med modtagelsesforhold, herunder omstændigheder, hvorunder adgangen til materielle modtagelsesforhold kan begrænses (artikel 5). –Forslaget ændrer ikke det forhold, at ansøgere generelt frit kan færdes på medlemsstatens område eller inden for det område, hvor medlemsstaten har placeret dem (artikel 7, stk. 1). –I almenhedens interesse eller af hensyn til den offentlige orden, med henblik på en hurtig behandling og effektiv overvågning af ansøgningen om international beskyttelse, med henblik på en hurtig behandling og en effektiv overvågning af den pågældendes procedure for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af ansøgningen, for effektivt at forhindre ansøgeren i at forsvinde kræves det i forslaget, at medlemsstaterne om nødvendigt boligplacerer ansøgere et bestemt sted såsom i et asylcenter, et privat hus, en privat lejlighed, på et hotel eller i andre lokaler, der egner sig til indkvartering af ansøgere. En sådan afgørelse kan være nødvendig i navnlig tilfælde, hvor ansøgeren ikke har opfyldt sine forpligtelser: Ansøgeren har ikke fremsat ansøgning om international beskyttelse i den medlemsstat, vedkommende først indrejste i på irregulær vis eller lovligt indrejste i. Ansøgere har ikke ret til at vælge, hvilken medlemsstat de vil indgive ansøgningen i. En ansøger skal ansøge om international beskyttelse i den medlemsstat, vedkommende først indrejste i på irregulær vis eller lovligt indrejste i. Det er mindre sandsynligt, at ansøgere, som ikke har opfyldt denne forpligtelse, efter at det er afgjort, hvilken medlemsstat der er ansvarlig i henhold til Dublinforordningen, vil få lov til at blive i den medlemsstat, hvor ansøgningen blev fremsat, hvilket må formodes at være den medlemsstat, ansøgeren selv har valgt, og det er følgelig mere sandsynligt, at vedkommende forsvinder. Ansøgeren er forsvundet fra den medlemsstat, vedkommende skulle opholde sig i. Ansøgeren skal opholde sig i den medlemsstat, hvor ansøgningen blev fremsat, eller den medlemsstat, hvortil vedkommende blev overført i henhold til Dublinforordningen. Hvis en ansøger er forsvundet fra denne medlemsstat og uden tilladelse er rejst til en anden medlemsstat, er det vigtigt med henblik på at sikre et velfungerende fælles europæisk asylsystem, at ansøgeren hurtigt sendes tilbage til den korrekte medlemsstat. Indtil overførslen gennemføres, er der risiko for, at ansøgeren vil forsvinde, og det er derfor nødvendigt nøje at overvåge den pågældendes færden. Ansøgeren er blevet sendt tilbage til den medlemsstat, hvor den pågældende skal opholde sig efter at være forsvundet til en anden medlemsstat. Det forhold, at en ansøger tidligere er forsvundet fra en anden medlemsstat, er en vigtig faktor at tage i betragtning, når det vurderes, om der fortsat er risiko for, at ansøgeren kan forsvinde. For at sikre, at ansøgeren ikke forsvinder igen og fortsat står til rådighed for de kompetente myndigheder, er det nødvendigt nøje at overvåge den pågældendes færden. Hvis ansøgeren er berettiget til materielle modtagelsesforhold, skal adgangen hertil også være betinget af, at ansøgeren opholder sig et bestemt sted (artikel 7, stk.2). –I henhold til forslaget skal medlemsstaterne også om nødvendigt kræve, at alle ansøgere har regelmæssig meldepligt til myndighederne, hvis der er grund til at formode, at der er risiko for, at ansøgeren kan forsvinde (artikel 7, stk. 3). –I lyset af de alvorlige konsekvenser for ansøgere, som er forsvundet, eller som det vurderes, der er risiko for vil forsvinde, defineres det at forsvinde i forslaget som både en overlagt handling for at undgå asylprocedurer og det faktuelle forhold ikke fortsat at stå til rådighed for de relevante myndigheder, herunder at forlade medlemsstatens område, når ansøgeren skal opholde sig der (artikel 2, stk. 10). Risikoen for, at en ansøger forsvinder, defineres også som det, at der i en individuel sag er grunde, som er baseret på objektive kriterier fastsat i national lovgivning, til at tro, at en ansøger kan forsvinde, jf. definitionen i Dubin III-forordningen (artikel 2, stk. 11). –Det anføres udtrykkeligt, at alle afgørelser om at begrænse en ansøgers bevægelsesfrihed skal tage udgangspunkt i den pågældende persons særlige situation, idet der tages hensyn til ansøgeres særlige modtagelsesbehov og proportionalitetsprincippet. Det er også blevet præciseret, at ansøgere skal informeres behørigt om sådanne afgørelser og af følgerne af ikke at efterkomme dem (artikel 7, stk. 7-8). –Det præciseres, at medlemsstaterne kun bør udstede et rejsedokument til ansøgere af alvorlige humanitære årsager. Det er blevet tilføjet, at rejsedokumenter også kan udstedes af andre bydende nødvendige årsager, f.eks. hvis ansøgere har fået adgang til arbejdsmarkedet og skal foretage vigtige rejseaktiviteter i arbejdsøjemed. Der bør ikke udstedes rejsedokumenter i andre end disse ekstraordinære tilfælde. Rejsedokumenternes gyldighed skal desuden begrænses efter formålet og til den varighed, der er nødvendig i forhold til årsagen til deres udstedelse (artikel 6). Kravet om, at medlemsstaterne skal udstede et dokument til ansøgere, hvori er anført den pågældendes navn, er medtaget i artikel 29 i forslaget til forordning om en asylprocedure. –Definitionen af materielle modtagelsesforhold er udvidet til også at omfatte andre fornødenheder end fødevarer, hvilket afspejler de materielle modtagelsesforhold, som mange medlemsstater allerede giver adgang til, og understreger betydningen af disse andre fornødenheder, f.eks. hygiejneartikler (artikel 2, stk. 7). –Det præciseres i forslaget, at indkvartering, kost, tøj og andre vigtige fornødenheder end fødevarer ikke kan begrænses eller inddrages. Kun lommepenge kan under visse omstændigheder mindskes eller i ekstraordinære og behørigt begrundede tilfælde inddrages. Hvis indkvarteringen, kosten, tøjet og de andre vigtige fornødenheder ud over fødevarer ydes i form af kontantydelser, kan disse ydelser under bestemte omstændigheder erstattes af modtagelsesforhold i form af naturalier (artikel 19, stk. 1). –Der er blevet tilføjet fire nye omstændigheder, hvorunder de materielle modtagelsesforhold kan indskrænkes eller ændres. De materielle modtagelsesforhold kan indskrænkes eller ændres, hvis ansøgeren: i alvorlig grad har overtrådt reglerne i indkvarteringscentret eller har udvist særlig voldelig adfærd, ikke har opfyldt sin forpligtelse til at indgive sin ansøgning om international beskyttelse i den medlemsstat, vedkommende først indrejste i på irregulær vis eller lovligt indrejste i, er blevet sendt tilbage efter at være forsvundet til en anden medlemsstat eller har undladt at deltage i obligatoriske integrationsforanstaltninger (artikel 19, stk. 1). –For at bekæmpe sekundære bevægelser og det forhold, at ansøgere forsvinder, er der blevet tilføjet en supplerende grund til at anvende frihedsberøvelse. Hvis en ansøger er blevet boligplaceret et bestemt sted, men ikke har opfyldt denne forpligtelse, og hvis der fortsat er risiko for, at ansøgeren kan forsvinde, kan ansøgeren frihedsberøves for at sikre, at forpligtelsen til at opholde sig et bestemt sted opfyldes (artikel 8, stk. 3, litra c)). I lighed med frihedsberøvelse af en hvilken som helst anden grund i medfør af direktivet om modtagelsesforhold er det kun berettiget at anvende frihedsberøvelse, når det er nødvendigt, og på grundlag af en individuel vurdering af den enkelte sag, og hvis der ikke på effektiv vis kan anvendes mindre indgribende alternative foranstaltninger. Alle de garantier, der allerede er fastsat bestemmelse om i det nuværende direktiv om modtagelsesforhold for så vidt angår frihedsberøvelse er uændrede. Der skal lægges særlig vægt på at sikre, at frihedsberøvelsens varighed er forholdsmæssig, og at den bringes til ophør, så snart der ikke længere er grund til at tro, at ansøgeren ikke vil opfylde den forpligtelse, der er pålagt vedkommende. Ansøgeren skal også gøres opmærksom på den pågældende forpligtelse og følgerne af ikke at opfylde den.

3.Forbedre udsigterne for ansøgere til at blive integreret i EU - adgang til arbejdsmarkedet –Forslaget afkorter tidsrammen for at få adgang til arbejdsmarkedet fra senest ni måneder til senest seks måneder efter datoen for indgivelsen af ansøgningen om international beskyttelse, når der ikke er truffet en administrativ afgørelse om ansøgningen i overensstemmelse med forslaget til forordning om asylprocedurer, og forsinkelsen ikke skyldes ansøgeren (artikel 15, stk. 1, nr. 1)). Dette afstemmer ansøgernes adgang til arbejdsmarkedet med varigheden af proceduren for realitetsbehandlingen af ansøgningen i overensstemmelse med forslaget til forordning om asylprocedurer. Så snart ansøgeren får adgang til arbejdsmarkedet, bør det specifikt anføres på den pågældendes identitetsdokument (artikel 15, stk. 5). –En tidligere adgang til arbejdsmarkedet er med til at forbedre ansøgernes udsigter til at blive integreret og mindske modtagelsesudgifterne, navnlig i tilfælde, hvor den pågældende sandsynligvis vil blive indrømmet international beskyttelse. Dette forslag sætter således medlemsstaterne i stand til at give adgang til arbejdsmarkedet på et tidligere tidspunkt. Medlemsstaterne opfordres til at give adgang til arbejdsmarkedet senest tre måneder efter indgivelsen af ansøgningen, når ansøgningen sandsynligvis er velbegrundet, herunder når behandlingen heraf derfor er blevet opprioriteret. –På den anden side udelukker forslaget ansøgere, som ikke forventes at blive indrømmet international beskyttelse, fordi deres ansøgninger sandsynligvis ikke er velbegrundede, fra at få adgang til arbejdsmarkedet (artikel 15, stk. 1, nr. 2)). En ansøger, hvis ansøgning er ved at blive realitetsbehandlet ved brug af en fremskyndet procedure, fordi ansøgeren har tilbageholdt relevante faktuelle oplysninger eller tydeligvis har fremlagt falske erklæringer eller falsk information eller dokumentation, kun har fremsat ansøgningen for at forsinke eller hindre en afgørelse om tilbagesendelse, er fra et sikkert oprindelsesland eller af alvorlige årsager anses for at udgøre en fare for den nationale sikkerhed eller den offentlige orden i overensstemmelse med forordningen om asylprocedurer, falder inden for denne kategori. –I dette forslag præciseres det, at når der er givet adgang til arbejdsmarkedet, skal der også være reel adgang. Hvis forholdene reelt forhindrer en ansøger i at søge et job, bør adgangen til arbejdsmarkedet ikke anses for at være reel. Arbejdsmarkedstest, der anvendes til at give egne statsborgere eller andre unionsborgere eller tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold i den pågældende medlemsstat forrang bør ikke forhindre ansøgere i reelt at få adgang til arbejdsmarkedet (artikel 15). –Det foreslås, at når der er givet adgang til arbejdsmarkedet, bør ansøgere være berettiget til et fælles sæt rettigheder, der sikrer dem ret til ligebehandling i forhold til medlemsstatens egne statsborgere i lighed med andre tredjelandsstatsborgere, der arbejder inden for EU (f.eks. under direktivet om en kombineret tilladelse eller direktivet om sæsonarbejdere). Det anføres specifikt, at retten til ligebehandling ikke giver ret til ophold i de tilfælde, hvor ansøgerens ansøgning om international beskyttelse er blevet afvist (artikel 15, stk. 3). –Arbejdsforhold som omhandlet i dette direktiv omfatter mindst løn og afskedigelse, arbejdsmiljø, arbejdstid og ferie under hensyntagen til gældende kollektive overenskomster. Forslaget sikrer også ansøgere ligebehandling, hvad angår foreningsfrihed og friheden til at være medlem af en organisation, uddannelse, anerkendelse af erhvervskvalifikationer og socialsikring (artikel 15, stk. 3). –Forslaget gør det muligt at begrænse ligebehandlingen i forbindelse med almen og erhvervsmæssig uddannelse til alene den type uddannelse, der er direkte knyttet til en specifik beskæftigelsesaktivitet. De sociale sikringsgrene er defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger. Forslaget giver også mulighed for at begrænse ligebehandlingen af ansøgere i forbindelse med familieydelser og arbejdsløshedsunderstøttelse. Arbejdsløse ansøgere har ret til de modtagelsesforhold, der er fastsat bestemmelse om i dette direktiv (artikel 15, stk. 3). ê 2013/33/EU 2016/0222 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 78, stk. 2, litra f), under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg,

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: ê 2013/33/EU betragtning 1 (tilpasset) (1)Der skal foretages en række indholdsmæssige ændringer af Ö Europa-Parlamentets og Õ Rådets direktiv Ö 2013/33/EU Õ 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne . Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes. ê 2013/33/EU betragtning 2 (tilpasset) (2)En fælles asylpolitik, herunder et fælles europæisk asylsystem Ö , som er baseret på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som suppleret ved New Yorkprotokollen af 31. januar 1967, Õ er en grundlæggende del af Den Europæiske Unions målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for alle, der på grund af omstændighederne berettiget søger beskyttelse i Unionen Ö , og derved bekræfte princippet om non-refoulement Õ. En sådan politik bør bygge på princippet om solidaritet og en retfærdig ansvarsfordeling, herunder af de finansielle følger, mellem medlemsstaterne. ò ny (3)Det fælles europæiske asylsystem er baseret på et system med henblik på at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for ansøgere om international beskyttelse, og fælles standardarder for asylprocedurer, modtagelsesforhold og procedurer i forbindelse med personer, der indrømmes international beskyttelse, og deres rettigheder. Trods de betydelige fremskridt, der er blevet gjort, hvad angår udviklingen af det fælles europæiske asylsystem, er der stadig væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne, hvad angår de typer procedurer, der anvendes, de modtagelsesforhold, der tilbydes ansøgere, anerkendelsesprocenten og den type beskyttelse, der gives til personer, der indrømmes international beskyttelse. Disse forskelle udgør vigtige drivkræfter for sekundære bevægelser og underminerer målet om at sikre, at alle ansøgere behandles ens, uanset hvor i Unionen de ansøger. ê 2013/33/EU betragtning 3 (tilpasset) (3) Det Europæiske Råd nåede på sit ekstraordinære møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 til enighed om at arbejde i retning af at oprette et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som suppleret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 ("Genèvekonventionen"), hvorved non-refoulement-princippet bekræftedes. Første fase af et fælles europæisk asylsystem blev fuldført med vedtagelsen af de relevante retlige instrumenter, herunder direktiv 2003/9/EF, som foreskrevet i traktaterne. ê 2013/33/EU betragtning 4 (tilpasset) (4) Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsætter de mål, der skal realiseres på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. I den forbindelse opfordredes Kommissionen i Haagprogrammet til at afslutte evalueringen af førstefaseinstrumenterne og at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet andenfaseinstrumenterne og -foranstaltningerne. ê 2013/33/EU betragtning 5 (tilpasset)

(5) Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 Stockholmprogrammet, som bekræftede forpligtelsen til målet om senest i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet, som er baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der er blevet indrømmet international beskyttelse, og som bygger på høje standarder for beskyttelse samt retfærdige og effektive procedurer. Det fastlægges endvidere i Stockholmprogrammet, at det er altafgørende, at personer, uanset i hvilken medlemsstat deres ansøgning om international beskyttelse er indgivet, tilbydes behandling på et tilsvarende niveau med hensyn til modtagelsesforhold. ò ny (4)Kommissionen understregede i sin meddelelse af 6. april 2016 om en reform af det fælles europæiske asylsystem og om fremme af lovlige migrationsveje til Europa behovet for at styrke og yderligere harmonisere det fælles europæiske asylsystem. Den fastsatte også en række muligheder for at forbedre asylsystemet, nemlig ved at indføre et bæredygtigt og retfærdigt system for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for ansøgere om international beskyttelse, styrke Eurodacsystemet, opnå større konvergens i Unionens asylsystem, forhindre sekundære bevægelser inden for Unionen og fastsætte et nyt mandat for Den Europæiske Unions Asylagentur. Derved efterkom den opfordringer fremsat af Det Europæiske Råd på mødet den 18.-19. februar 2016 og den 17.-18. marts 2016 om at gøre fremskridt hen imod en reform af Unionens gældende rammer for at sikre en human og effektiv asylpolitik. Den foreslår desuden en vej fremad i overensstemmelse med den samlede tilgang til migration, som Europa-Parlamentet fastsatte i sin initiativbetænkning af 12. april 2016. (5)Modtagelsesforholdene varierer fortsat betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, både hvad angår den måde, hvorpå modtagelsessystemet er organiseret, og de standarder, der tilbydes ansøgere. Det vedvarende problem i visse medlemsstater med at sikre overholdelse af de modtagelsesstandarder, der kræves for at sikre ansøgere en værdig behandling, har bidraget til at pålægge nogle få medlemsstater en uforholdsmæssig stor byrde, fordi de har generelt høje modtagelsesstandarder, men som så er kommet under pres for at mindske disse standarder. Mere ensartede modtagelsesstandarder, der fastsættes på passende niveau i alle medlemsstater, vil være med til at sikre en mere værdig behandling og en mere retfærdig fordeling af ansøgere på tværs af Unionen. ê 2013/33/EU betragtning 6 (tilpasset) (6)Der bør mobiliseres ressourcer fra Den Europæiske Flygtningefond Ö Asyl-, Migrations- og Integrationsfonden Õ og Det Ö Den Õ Europæiske Asylstøttekontor Ö Unions Asylagentur Õ for at yde tilstrækkelig støtte til medlemsstaternes indsats med gennemførelsen af de standarder, der er fastsat i anden fase af det fælles europæiske asylsystem Ö dette direktiv Õ, særligt Ö herunder Õ til de medlemsstater, der er udsat for et særligt og uforholdsmæssigt stort pres på deres asylsystemer, navnlig på grund af deres geografiske beliggenhed eller demografiske situation. ê 2013/33/EU betragtning 7 (tilpasset) (7) I lyset af resultaterne af de evalueringer, der er foretaget af førstefaseinstrumenternes gennemførelse, er det hensigtsmæssigt på nuværende tidspunkt at bekræfte de principper, der ligger til grund for direktiv 2003/9/EF, med henblik på at sikre bedre modtagelsesforhold for ansøgere om international beskyttelse ("ansøgere"). ê 2013/33/EU betragtning 8 ð ny (7)For at sikre ligebehandling af ansøgere overalt i Unionen bør dette direktiv finde anvendelse i alle faser af og på alle former for procedurer, der vedrører ansøgninger om international beskyttelse, og på alle centre og faciliteter, hvor ansøgere indkvarteres, og så længe de har ret til at forblive på medlemsstaternes område som ansøgere. ð Det er nødvendigt at præcisere, at der skal stilles materielle modtagelsesforhold til rådighed for ansøgere fra det tidspunkt, hvor de pågældende udtrykker ønske om at ansøge om international beskyttelse til medarbejdere i den besluttende myndighed samt medarbejdere i andre myndigheder, der er udpeget som værende kompetente til at modtage og registrere ansøgninger, eller som bistår den besluttende myndighed med at modtage sådanne ansøgninger, jf. forordning (EU) XXX/XXX [procedureforordningen]. ï ò ny (8)Hvis en ansøger opholder sig i en anden medlemsstat end den, som den pågældende er forpligtet til at opholde sig i, jf. forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen], bør ansøgeren ikke have ret til de modtagelsesforhold, der er fastsat i artikel 14-17.

ê 2013/33/EU betragtning 10 (9)Hvad angår behandlingen af personer, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af forpligtelserne i henhold til folkeretlige instrumenter, som de er parter i. ê 2013/33/EU betragtning 11 og 12 (tilpasset) (10)Der bør for modtagelse af ansøgere fastsættes standarder Ö standardforhold Õ, som vil kunne sikre dem en værdig levestandard og ensartede levevilkår i alle medlemsstaterne. Harmoniseringen af modtagelsesforholdene for ansøgere bør medvirke til at begrænse sekundære bevægelser blandt ansøgere som følge af forskellene mellem modtagelsesforholdene. ò ny (11)For at sikre, at ansøgere er opmærksomme på følgerne af at forsvinde, bør medlemsstaterne informere ansøgerne på ensartet vis snarest muligt og senest, når de indgiver deres ansøgning, om alle de forpligtelser, ansøgere skal opfylde i forbindelse med deres modtagelsesforhold, herunder omstændigheder, der kan begrænse adgangen til materielle modtagelsesforhold, og om andre ydelser. ê 2013/33/EU betragtning 13 (tilpasset) (13) Med henblik på at sikre, at alle ansøgere om international beskyttelse behandles lige, og at sikre overensstemmelse med gældende EU-ret på asylområdet, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse , bør nærværende direktivs anvendelsesområde udvides til at omfatte ansøgere om subsidiær beskyttelse. ò ny (12)Harmoniserede EU-regler om de dokumenter, der skal udstedes til ansøgere, gør det sværere for ansøgere på uautoriseret vis at bevæge sig rundt inden for Unionen. Det skal præciseres, at medlemsstaterne kun bør udstede et rejsedokument til ansøgere, når tungtvejende humanitære årsager eller andre bydende nødvendige årsager kræver det. Gyldigheden af rejsedokumenter bør også begrænses efter formålet og til den varighed, der er nødvendig i forhold til årsagen til deres udstedelse. Tungtvejende humanitære årsager kan for eksempel være, hvis en ansøger er nødt til at rejse til en anden stat med henblik på lægebehandling eller for at besøge slægtninge under særlige omstændigheder såsom besøg hos nære slægtninge, som er alvorligt syge, eller deltage i nære slægtninges bryllup eller begravelse. Andre bydende nødvendige årsager kan bl.a. være situationer, hvor ansøgere, som har fået adgang til arbejdsmarkedet, skal foretage vigtige rejseaktiviteter i arbejdsøjemed, hvor ansøgere skal rejse som en del af studieplanerne, eller hvor mindreårige rejser med deres plejefamilie. (13)Ansøgere har ikke ret til at vælge, hvilken medlemsstat de vil indgive deres ansøgning i. En ansøger skal ansøge om international beskyttelse i enten den medlemsstat, hvori den pågældende først indrejste, eller hvis vedkommende har lovligt ophold, i den medlemsstat, hvor personen har lovligt ophold eller lovlig bopæl. Det er mindre sandsynligt, at en ansøger, der ikke har opfyldt denne forpligtelse, efter at det er blevet afgjort, hvilken medlemsstat der er ansvarlig, jf. forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen], vil få lov til at opholde sig i den medlemsstat, hvor ansøgningen blev fremsat, og det derfor er mere sandsynligt, at den pågældende vil forsvinde. Den pågældendes færden bør derfor nøje overvåges. (14)Ansøgere skal opholde sig i den medlemsstat, hvor de har fremsat en ansøgning eller i den medlemsstat, hvortil de blev overført, jf. forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen]. Hvis en ansøger er forsvundet fra denne medlemsstat og uden tilladelse er rejst til en anden medlemsstat, er det vigtigt med henblik på at sikre et velfungerende fælles europæisk asylsystem, at ansøgeren hurtigt sendes tilbage til den medlemsstat, hvor den pågældende skal opholde sig. Indtil overførslen finder sted, er der risiko for, at ansøgeren forsvinder, og den pågældendes færden bør derfor nøje overvåges. (15)Det forhold, at en ansøger tidligere er forsvundet til en anden medlemsstat, udgør en vigtig faktor, når risikoen for, at ansøgeren kan forsvinde, skal vurderes. For at sikre, at ansøgeren ikke forsvinder igen, men fortsat står til rådighed for de kompetente myndigheder, når ansøgeren er blevet sendt tilbage til den medlemsstat, hvor den pågældende skal opholde sig, bør den pågældendes færden nøje overvåges.

(16)Medlemsstaterne bør af almene hensyn og af hensyn til den offentlige orden, med henblik på en hurtig behandling og effektiv overvågning af en ansøgers ansøgning om international beskyttelse, med henblik på en hurtig behandling og effektiv overvågning af proceduren for at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig i henhold til forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen], eller for effektivt at forhindre ansøgeren i at forsvinde om nødvendigt boligplacere ansøgeren et bestemt sted såsom i et asylcenter, et privat hus, en privat lejlighed, på et hotel eller i andre lokaler, der egner sig til indkvartering af ansøgere. Det kan være nødvendigt at træffe en sådan afgørelse for at forhindre ansøgeren i at forsvinde, navnlig i de tilfælde, hvor den pågældende ikke har opfyldt sin forpligtelse til: at fremsætte en ansøgning i den medlemsstat, som vedkommende først indrejste i på irregulær vis eller lovligt indrejste i, at blive i den medlemsstat, hvor den pågældende skal opholde sig, eller, hvis ansøgeren er blevet sendt tilbage til den medlemsstat, hvor vedkommende skal opholde sig efter at være forsvundet til en anden medlemsstat. Hvis ansøgeren har ret til materielle modtagelsesforhold, bør adgangen til sådanne materielle modtagelsesforhold også være betinget af, at ansøgeren opholder sig dette bestemte sted. (17)Er der grund til at tro, at der er risiko for, at en ansøger kan forsvinde, bør medlemsstaterne give ansøgeren meldepligt hos de kompetente myndigheder så hyppigt, som det er nødvendigt for at overvåge, at ansøgeren ikke forsvinder. For at afskrække ansøgere fra at forsvinde igen bør medlemsstaterne også kunne give adgang til materielle modtagelsesforhold alene i form af naturalier, når ansøgeren har ret til sådanne modtagelsesforhold. (18)Alle afgørelser om at begrænse en ansøgers bevægelsesfrihed skal baseres på den berørte persons individuelle adfærd og særlige situation, idet der tages hensyn til alle ansøgeres særlige modtagelsesbehov og proportionalitetsprincippet. Ansøgere skal informeres behørigt om sådanne afgørelser og følgerne af ikke at efterkomme dem. (19)I lyset af de alvorlige følger for ansøgere, der er forsvundet, eller som anses for at være i risiko for at forsvinde, bør betydningen af det at forsvinde defineres, således at det omfatter både en overlagt handling for at undgå de gældende asylprocedurer og de faktiske omstændigheder ved ikke at stå til rådighed for de relevante myndigheder, bl.a. ved at forlade det område, hvor ansøgeren skal opholde sig. ê 2013/33/EU betragtning 15 (tilpasset) ð ny (20)Frihedsberøvelse af ansøgere bør ske i overensstemmelse med det underliggende princip om, at en person ikke bør frihedsberøves alene af den grund, at vedkommende søger international beskyttelse, navnlig i overensstemmelse med medlemsstaternes folkeretlige forpligtelser og artikel 31 i Genèvekonventionen. Ansøgere må kun frihedsberøves under Ö de Õ meget klart afgrænsede ganske særlige omstændigheder fastlagt i dette direktiv og i overensstemmelse med nødvendighedsprincippet og proportionalitetsprincippet for så vidt angår både frihedsberøvelsens form og formål. ð Frihedsberøvelse af ansøgere i medfør af dette direktiv bør kun ske ved skriftlig afgørelse truffet af retlige eller administrative myndigheder med angivelse af begrundelsen for afgørelsen, herunder i de tilfælde, hvor en person allerede er frihedsberøvet, når den pågældende fremsætter ansøgning om international beskyttelse. ï Frihedsberøves en ansøger, bør vedkommende have effektiv adgang til de nødvendige processuelle garantier såsom domstolsprøvelse ved en national retsinstans. ò ny (21)Hvis en ansøger er blevet boligplaceret et bestemt sted, men ikke har opfyldt denne forpligtelse, skal der foreligge en påvist risiko for, at ansøgeren kan forsvinde, for at den pågældende kan frihedsberøves. Under alle omstændigheder skal der lægges særlig vægt på at sikre, at frihedsberøvelsens varighed er forholdsmæssig, og at den ophører, så snart ansøgeren har opfyldt sin forpligtelse, eller der ikke længere er grund til at tro, at den pågældende ikke vil opfylde denne forpligtelse. Ansøgeren skal også være blevet gjort bekendt med den pågældende forpligtelse og følgerne af ikke at opfylde den. ê 2013/33/EU betragtning 16 (22)For så vidt angår de administrative procedurer i forbindelse med grundene til frihedsberøvelse kræver begrebet "rettidig omhu" som et minimum, at medlemsstaterne træffer konkrete og meningsfyldte foranstaltninger for at sikre, at den tid, der er nødvendig for at undersøge grundene til frihedsberøvelse, er så kort som muligt, og at der reelt er mulighed for, at en sådan undersøgelse kan gennemføres korrekt på den kortest mulige tid. Frihedsberøvelse må ikke vare længere, end det med rimelighed er nødvendigt for at afslutte de relevante procedurer. ê 2013/33/EU betragtning 17

(23)De grunde til frihedsberøvelse, der er fastsat i dette direktiv, berører ikke andre grunde til frihedsberøvelse, herunder grunde til frihedsberøvelse inden for rammerne af straffesager, der finder anvendelse i henhold til national ret, og som ikke har forbindelse til tredjelandsstatsborgerens eller den statsløse persons ansøgning om international beskyttelse. ê 2013/33/EU betragtning 18 ð ny (24)Frihedsberøvede ansøgere bør behandles med fuld respekt for den menneskelige værdighed, og deres modtagelse bør tilrettelægges således, at deres behov i denne situation tilgodeses. Medlemsstaterne bør navnlig sikre, at ð artikel 24 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og ï artikel 37 i De Forenede Nationers konvention af 1989 om barnets rettigheder anvendes. ê 2013/33/EU betragtning 19 (25)Der kan være tilfælde, hvor det i praksis ikke er muligt øjeblikkeligt at sikre visse modtagelsesgarantier ved frihedsberøvelse, f.eks. på grund af den geografiske beliggenhed eller specifikke struktur af faciliteten til brug for frihedsberøvelse. Enhver fravigelse fra disse garantier bør dog være midlertidig og bør kun finde sted under de omstændigheder, der er anført i dette direktiv. Fravigelser bør kun finde sted under ganske særlige omstændigheder og bør være behørigt begrundede og tage hensyn til forholdene i den enkelte sag, herunder alvoren af fravigelsen samt dens varighed og konsekvens for den pågældende ansøger. ê 2013/33/EU betragtning 20 (26)Med henblik på bedre at sikre ansøgerens fysiske og mentale integritet bør frihedsberøvelse være en foranstaltning, der anvendes som sidste udvej, og som kun må anvendes, når alle ikkefrihedsberøvende alternativer til frihedsberøvelse er blevet tilstrækkeligt undersøgt. Eventuelle alternativer til frihedsberøvelse skal overholde ansøgeres grundlæggende menneskerettigheder. ê 2013/33/EU betragtning 21 (27)For at sikre overholdelsen af de processuelle garantier, der består i, at de pågældende skal have mulighed for at kontakte organisationer eller grupper af personer, som yder juridisk bistand, bør der tilvejebringes oplysninger om sådanne organisationer og grupper af personer. ê 2013/33/EU betragtning 22 (28)Når medlemsstaterne træffer afgørelse om indkvarteringsordninger, bør de tage passende hensyn til barnets tarv samt til særlige omstændigheder i forbindelse med enhver ansøger, der er afhængig af familiemedlemmer eller andre nære slægtninge som f.eks. ugifte mindreårige søskende, der allerede befinder sig i medlemsstaten. ê 2013/33/EU betragtning 14 (29)Modtagelse af personer med særlige modtagelsesbehov bør være et væsentligt anliggende for de nationale myndigheder for at sikre, at modtagelsen tilrettelægges specielt med henblik på at tilgodese deres særlige modtagelsesbehov.

ê 2013/33/EU betragtning 9 ð ny (30)Medlemsstaterne bør ved anvendelsen af dette direktiv tilstræbe at sikre fuld overholdelse af principperne om barnets tarv og familiens enhed i overensstemmelse med henholdsvis Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, De Forenede Nationers konvention af 1989 om barnets rettigheder og den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. ð Modtagelsesforholdene skal være tilpasset mindreåriges særlige situation, uanset om de er uledsagede eller sammen med familien, under behørig hensyntagen til deres sikkerhed og fysiske og følelsesmæssige omsorg på en måde, der fremmer deres generelle udvikling. ï ò ny (31)Medlemsstaterne bør sikre, at ansøgere modtager den nødvendige lægebehandling, som mindst skal omfatte akut lægehjælp og nødvendig behandling af sygdomme, herunder alvorlige mentale forstyrrelser. Af hensyn til folkesundheden, hvad angår sygdomsforebyggelse og beskyttelse af de enkelte ansøgeres sundhed, bør ansøgernes adgang til lægehjælp også omfatte forebyggende lægebehandling såsom vaccinationer. Medlemsstaterne kan af hensyn til folkesundheden kræve helbredsundersøgelser for ansøgere. Resultaterne af helbredsundersøgelser bør ikke påvirke vurderingen af ansøgninger om international beskyttelse, som altid skal foretages på et objektivt, upartisk og individuelt grundlag, jf. forordning (EU) XXX/XXX [procedureforordningen]. (32)En ansøgers ret til materielle modtagelsesforhold i medfør af dette direktiv kan begrænses under bestemte omstændigheder, for eksempel hvis en ansøger er forsvundet fra den medlemsstat, hvor den pågældende skal opholde sig. Medlemsstaterne bør dog under alle omstændigheder sikre adgangen til lægebehandling og en værdig levestandard for ansøgere, jf. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og De Forenede Nationers konvention om barnets rettigheder, navnlig ved at sørge for ansøgerens underhold og dække den pågældendes grundlæggende behov, hvad angår både fysisk sikkerhed og værdighed og menneskelige relationer, under behørig hensyntagen til personens iboende sårbarhed som ansøger om international beskyttelse og den pågældende families eller omsorgspersons sårbarhed. Der skal også tages behørigt hensyn til ansøgere med særlige modtagelsesbehov. Der skal tages hensyn til børns særlige behov, navnlig hvad angår overholdelse af deres ret til uddannelse og adgang til lægebehandling. Når en mindreårig opholder sig i en anden medlemsstat end den, vedkommende skal opholde sig i, bør medlemsstaterne give den mindreårige adgang til passende uddannelsesmæssige aktiviteter, indtil den pågældende overføres til den ansvarlige medlemsstat. Der bør tages hensyn til de særlige behov hos kvindelige ansøgere, der har været udsat for kønsbestemte overgreb, herunder ved, under de forskellige faser af asylproceduren, at sikre adgang til lægebehandling, juridisk bistand og passende traumerådgivning og psykosocial bistand. (33)Anvendelsesområdet for definitionen af familiemedlem bør afspejle virkeligheden, hvad angår de nuværende migrationstendenser, hvor ansøgere ofte ankommer til medlemsstaternes område efter en længere periode i transit. Definitionen bør derfor omfatte familier, der er dannet uden for oprindelseslandet, men inden deres ankomst til medlemsstaternes område. ê 2013/33/EU betragtning 23 ð ny (34)For at fremme ansøgeres uafhængighed og begrænse væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne er det vigtigt at fastlægge klare regler for ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet ð og sikre, at denne adgang er reel ved ikke at fastsætte betingelser, der effektivt hindrer en ansøger i at søge arbejde. Arbejdsmarkedstest, der anvendes til at give fortrinsret til egne statsborgere, andre unionsborgere eller tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold i den berørte medlemsstat, bør ikke forhindre ansøgere i reelt at få adgang til arbejdsmarkedet og bør gennemføres med forbehold af princippet om præference for unionsborgere som udtrykt i de relevante bestemmelser i de relevante tiltrædelsesakter. ï ò ny (35)Den maksimale tidsramme for adgang til arbejdsmarkedet bør afstemmes efter varigheden af proceduren for realitetsbehandlingen af ansøgningen. For at øge ansøgernes udsigt til at blive integreret og klare sig selv opfordres der til at give tidligere adgang til arbejdsmarkedet, hvis ansøgningen forventes at være velbegrundet, herunder når behandlingen af den er blevet prioriteret, jf. forordning (EU) XXX/XXX [procedureforordningen]. Medlemsstaterne bør derfor overveje at mindske det tidsrum mest muligt for at sikre, at ansøgere har adgang til arbejdsmarkedet senest 3 måneder efter datoen for indgivelsen af ansøgningen, når denne forventes at være velbegrundet. Medlemsstaterne bør dog ikke give ansøgere, hvis ansøgning om international beskyttelse forventes at være ubegrundet, og for hvilken der anvendes en fremskyndet behandlingsprocedure, adgang til arbejdsmarkedet. (36)Når ansøgere får adgang til arbejdsmarkedet, bør de være berettiget til et sæt fælles rettigheder, der sikrer dem ligebehandling i forhold til landets statsborgere. Arbejdsforholdene bør være i overensstemmelse med kravene, hvad angår i det mindste løn og afskedigelse, arbejdsmiljø samt arbejdstid og ferie, idet der tages hensyn til gældende kollektive overenskomster. Ansøgere bør også sikres ligebehandling, hvad angår foreningsfrihed og frihed til medlemskab af en organisation, uddannelse, anerkendelse af erhvervskvalifikationer og socialsikring.

(37)En medlemsstat bør anerkende de erhvervskvalifikationer, en ansøger har opnået i en anden medlemsstat på samme måde som en unionsborgers erhvervskvalifikationer og bør tage hensyn til de kvalifikationer, der er opnået i et tredjeland, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF. Det skal også overvejes at træffe særlige foranstaltninger med henblik på effektivt at klare de praktiske problemer, ansøgere støder på i forbindelse med bekræftelse af ægtheden af deres udenlandske eksamensbevis, certifikater eller andet bevis for formelle kvalifikationer, navnlig som følge af den manglende dokumentation og deres manglende mulighed for at betale udgifterne til anerkendelsesprocedurer. (38)Definitionen af sociale sikringsgrene i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 bør anvendes. (39)Da ansøgernes ophold muligvis er af midlertidig art, og med forbehold af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1231/2010 bør medlemsstaterne kunne udelukke familieydelser og arbejdsløshedsunderstøttelse fra ligebehandlingen af ansøgere og deres egne statsborger og bør kunne begrænse anvendelsen af princippet om ligebehandling i forbindelse med uddannelse. Retten til foreningsfrihed og frihed til medlemskab af en organisation kan også begrænses ved at udelukke ansøgere fra at deltage i administrationen af bestemte organer og fra udøvelse af offentlige hverv. (40)EU-retten begrænser ikke medlemsstaternes beføjelse til at tilrettelægge deres socialsikringsordninger. Da der ikke er sket en harmonisering på EU-plan, er det op til hver enkelt medlemsstat at fastsætte betingelserne for at få socialsikringsydelser og disse ydelsers størrelse og varighed. Ved udøvelsen af denne beføjelse bør medlemsstaterne dog overholde EU-retten. ê 2013/33/EU betragtning 24 (tilpasset) ð ny (41)For at sikre, at den materielle ð modtagelsesforhold ï bistand til ansøgere overholder principperne i dette direktiv, er det nødvendigt ð yderligere at præcisere arten af disse forhold, herunder ikke kun indkvartering, kost og tøj, men også andre vigtige fornødenheder end fødevarer såsom hygiejneartikler. Det er også nødvendigt ï, at medlemsstaterne fastsætter Ö omfanget af Õ ð de materielle modtagelsesforhold, der ydes i form af kontantydelser eller værdikuponer ï niveauet af en sådan bistand på grundlag af relevante referencer ð for at sikre passende levevilkår for landets statsborgere såsom minimumsindkomstydelser, mindstelønninger, minimumspensioner, arbejdsløshedsunderstøttelse og bistandsydelser ï. Dette betyder ikke, at det beløb, der tildeles, bør være det samme som for egne statsborgere. Medlemsstaterne kan indrømme ansøgere en mindre gunstig behandling end egne statsborgere som omhandlet i dette direktiv. ê 2013/33/EU betragtning 25 (tilpasset) ð ny (42)ð For at begrænse misbrug af modtagelsessystemet bør medlemsstaterne kunne give adgang til materielle modtagelsesforhold, udelukkende i det omfang ansøgere ikke har tilstrækkelige midler til at sørge for sig selv. Ved vurderingen af en ansøgers ressourcer og krav om, at en ansøger skal dække eller bidrage til de materielle modtagelsesforhold, bør medlemsstaterne overholde proportionalitetsprincippet og tage hensyn til ansøgerens individuelle forhold og behovet for at respektere den pågældendes værdighed eller personlige integritet, herunder ansøgerens særlige modtagelsesbehov. Det bør ikke kræves, at ansøgere skal dække eller bidrage til dækningen af udgifterne til den lægebehandling, de har behov for. ï Misbrug af modtagelsessystemet bør Ö også Õ hindres ved at specificere de omstændigheder, under hvilke de materielle modtagelsesforhold ð indkvartering, kost, tøj og andre vigtige fornødenheder end fødevarer ï, der stilles til rådighed for ansøgere ð i form af kontantydelser eller værdikuponer, kan erstattes af modtagelsesforhold i form af naturalier, og de omstændigheder, hvorunder lommepenge ï kan indskrænkes eller inddrages samtidig med, at der sikres en værdig levestandard for alle ansøgere. ê 2013/33/EU betragtning 26 ð ny (43)ð Medlemsstaterne bør indføre hensigtsmæssig vejledning, overvågning og kontrol af deres modtagelsesforhold. For at sikre sammenlignelige levevilkår bør medlemsstaterne i forbindelse med deres overvågnings- og kontrolsystemer tage hensyn til de operationelle standarder for modtagelsesforhold og særlige indikatorer, som [Det Europæiske Asylstøttekontor/Den Europæiske Unions Asylagentur] har udviklet. ï Det bør sikres, at de nationale modtagelsessystemer og samarbejdet mellem medlemsstaterne med hensyn til modtagelse af ansøgere fungerer effektivt ð , herunder via Unionens net af modtagelsesmyndigheder som er oprettet af [Det Europæiske Asylstøttekontor/Den Europæiske Unions Asylagentur]. ï

ê 2013/33/EU betragtning 27 (44)Der bør tilskyndes til passende koordinering mellem de kompetente myndigheder med hensyn til modtagelse af ansøgere, og der bør derfor gøres en indsats for at fremme et harmonisk forhold mellem lokalsamfundene og indkvarteringscentrene. ò ny (45)Erfaringerne viser, at der er behov for beredskabsplaner for at sikre en passende modtagelse af ansøgere, i tilfælde hvor medlemsstaterne oplever et uforholdsmæssigt stort antal ansøgere om international beskyttelse. Det skal regelmæssigt kontrolleres og vurderes, om medlemsstaternes beredskabsplaner er hensigtsmæssige. ê 2013/33/EU betragtning 28 (46)Medlemsstaterne bør have beføjelser til at indføre eller bibeholde gunstigere bestemmelser for tredjelandsstatsborgere og statsløse, der anmoder en medlemsstat om international beskyttelse. ê 2013/33/EU betragtning 29 (tilpasset) (47)Medlemsstaterne opfordres derfor også til at anvende dette direktivs bestemmelser i forbindelse med procedurer for behandling af ansøgninger om andre former for beskyttelse end den, der følger af direktiv 2011/95/EU forordning (EU) XXX/XXX [kvalifikationsforordningen]. ê 2013/33/EU betragtning 30 ð ny (48)Gennemførelsen af dette direktiv bør evalueres med jævne mellemrum. ð Medlemsstaterne bør sende de nødvendige oplysninger til Kommissionen, således at den kan opfylde sine rapporteringsforpligtelser. ï ê 2013/33/EU betragtning 31 (tilpasset) (49)Målet for dette direktiv, nemlig indførelse af standarder for modtagelse af Ö modtagelsesforhold for Õ ansøgere i medlemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål

ê 2013/33/EU betragtning 32 (50)I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiveren, at fremsendelse af sådanne dokumenter er berettiget. ê 2013/33/EU betragtning 33 (tilpasset) (33) I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forende Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Det Forenede Kongerige og Irland ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland. ò ny (51)[I medfør af artikel 3 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv]. ELLER (51) [I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager disse medlemsstater ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland.] ELLER (51) [I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Det Forenede Kongerige ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige. (52) I medfør af artikel 3 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har Irland (ved skrivelse af ….) meddelt, at landet ikke deltager i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv.] ELLER

(51) [I medfør af artikel 3 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har Det Forenede Kongerige (ved skrivelse af ….) meddelt, at landet ikke deltager i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv. (52) I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Irland ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.] ê 2013/33/EU betragtning 34 (52)I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. ê 2013/33/EU betragtning 35 (53)Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der navnlig er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Dette direktiv tilsigter især, at den menneskelige værdighed respekteres fuldt ud, og at anvendelsen af artikel 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 og 47 i chartret fremmes, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed. ê 2013/33/EU betragtning 36 (tilpasset) (54)Forpligtelsen til at gennemføre nærværende direktiv i national lovgivning bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til Ö det tidligere Õ direktiv 2003/9/EF. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af sidstnævnte Ö det tidligere Õ direktiv. ê 2013/33/EU betragtning 37 (tilpasset) (55)Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til den i bilag I II, del B, angivne frist for gennemførelse i national lovgivning af direktivet 2003/9/EF — ê 2013/33/EU (tilpasset) VEDTAGET DETTE DIREKTIV: KAPITEL I

Ö GENSTAND Õ FORMÅL, DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE Artikel 1 Formål Formålet med dDette direktiv er at indføre Ö fastsætter Õ standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse ("ansøgere") i medlemsstaterne. Artikel 2 Definitioner I dette direktiv forstås ved: 1)a)"ansøgning om international beskyttelse": en ansøgning om international beskyttelse som defineret i artikel 2, litra h), i direktiv 2011/95/EU[4, stk. 2, litra a),] i forordning (EU) XXX/XXX [procedureforordningen] ê 2013/33/EU (tilpasset) ð ny 2)b)"ansøger: ð en ansøger som defineret i artikel [4, stk. 2, litra b),] i forordning (EU) XXX/XXX [procedureforordningen] ï en tredjelandsstatsborger eller statsløs person, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, som der endnu ikke er taget endelig stilling til 3)c)"familiemedlemmer: ð familiemedlemmer som defineret i artikel [2, stk. 9,] i forordning (EU) XXX/XXX [kvalifikationsforordningen] ï for så vidt familien allerede eksisterede i hjemlandet, følgende medlemmer af ansøgerens familie, der befinder sig i samme medlemsstat i forbindelse med ansøgningen om international beskyttelse: –ansøgerens ægtefælle eller dennes ugifte partner i et fast forhold, hvis ugifte par i den pågældende medlemsstats lovgivning eller praksis sidestilles med gifte par i henhold til dens udlændingelov –mindreårige børn af par som omhandlet i første led eller af ansøgeren, på betingelse af at de er ugifte, uanset om de er født i eller uden for ægteskab eller er adopteret, som fastsat i national ret –faderen, moderen eller en anden voksen, som i henhold til lov eller ifølge praksis i den pågældende medlemsstat er ansvarlig for ansøgeren, hvis den pågældende ansøger er mindreårig og ugift

4)d)"mindreårig: ð en mindreårig som defineret i artikel [2, stk. 10,] i forordning (EU) XXX/XXX [kvalifikationsforordningen] ï en tredjelandsstatsborger eller en statsløs person under 18 år 5)e)"uledsaget mindreårig": en Ö uledsaget Õ mindreårig ð som defineret i artikel [2, stk. 11,] i forordning (EU) XXX/XXX [kvalifikationsforordningen] ï som ankommer til en medlemsstats område uden at være ledsaget af en voksen, der er ansvarlig for vedkommende i henhold til lov eller ifølge praksis i den pågældende medlemsstat, så længe vedkommende ikke reelt befinder sig i en sådan persons varetægt; denne definition omfatter en mindreårig, der efterlades alene efter at være rejst ind på medlemsstaternes område ê 2013/33/EU 6)f)"modtagelsesforhold": alle de foranstaltninger, som medlemsstaterne sikrer ansøgere i overensstemmelse med dette direktiv ê 2013/33/EU (tilpasset) ð ny 7)g)"materielle modtagelsesforhold": modtagelsesforhold, der omfatter indkvartering, kost, og tøj ð og andre vigtige fornødenheder end fødevarer, der dækker ansøgernes behov under deres særlige modtagelsesforhold, f.eks. hygiejneartikler ï, hvad enten dette ydes i form af naturalier, kontantydelser eller værdikuponer eller en kombination af disse tre, samt lommepenge ê 2013/33/EU 8)h)"frihedsberøvelse": enhver indespærring af en ansøger, som en medlemsstat foretager på et særligt sted, hvor ansøgeren er berøvet sin bevægelsesfrihed 9)i)"indkvarteringscenter": et hvilket som helst sted, der bruges til kollektiv indkvartering af ansøgere ò ny

10)"forsvinden": det forhold, at en ansøger for at undgå asylprocedurer enten forlader det område, hvor den pågældende har pligt til at opholde sig, jf. forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen], eller ikke står til rådighed for de kompetente myndigheder eller domstolene 11)"risiko for, at en ansøger forsvinder": det forhold, at der i den individuelle sag foreligger grunde, som er baseret på objektive kriterier fastsat i national lovgivning, til at tro, at en ansøger kan forsvinde ê 2013/33/EU (tilpasset) ð ny 12)j)"Ö værge Õ repræsentant": en person ð som defineret i artikel [4, stk. 2, litra f),] i forordning (EU) XXX/XXX [procedureforordningen] ï eller en organisation, der er udpeget af de kompetente organer til at bistå og repræsentere en uledsaget mindreårig i de procedurer, der er omhandlet i dette direktiv, med henblik på at varetage barnets tarv og udøve retlig handleevne for den mindreårige, hvor det er nødvendigt. Hvis en organisation udpeges som repræsentant, udpeger den en person, som er ansvarlig for at varetage repræsentantens opgaver i forbindelse med den uledsagede mindreårige i overensstemmelse med dette direktiv 13)k)"ansøger med særlige modtagelsesbehov": Ö en ansøger Õ en sårbar person i overensstemmelse med artikel 21, som har behov for særlige garantier for at nyde godt af de rettigheder og opfylde de forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv ð , f.eks. ansøgere, der er mindreårige, uledsagede mindreårige, handicappede, ældre, gravide, enlige forældre med mindreårige børn, ofre for menneskehandel, som har alvorlige sygdomme, mentale forstyrrelser, eller som er blevet udsat for tortur, voldtægt eller andre alvorlige former for psykologisk, fysisk eller seksuel vold såsom ofre for kvindelig kønslemlæstelse ï. Artikel 3 Anvendelsesområde 1.Dette direktiv finder anvendelse på alle tredjelandsstatsborgere og statsløse, der indgiver Ö fremsætter Õ en ansøgning om international beskyttelse på en medlemsstats Ö medlemsstaternes Õ område, herunder ved Ö den ydre Õ grænsen, i dens Ö deres Õ territorialfarvande eller transitområder, og som har tilladelse til at opholde sig på dette område som ansøgere, og på deres familiemedlemmer, hvis de er omfattet af en sådan ansøgning om international beskyttelse i henhold til national ret. 2.Dette direktiv finder ikke anvendelse på anmodninger om diplomatisk eller territorialt asyl, der indgives til medlemsstaternes repræsentationer. 3.Dette direktiv finder ikke anvendelse, når bestemmelserne i Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf anvendes. 4.Medlemsstaterne kan beslutte at anvende dette direktiv på procedurerne for behandling af ansøgninger om andre former for beskyttelse end den, der følger af direktiv 2011/95/EU forordning (EU) XXX/XXX [kvalifikationsdirektivet]. Artikel 4 Gunstigere bestemmelser Medlemsstaterne kan indføre eller bibeholde gunstigere bestemmelser om modtagelsesforhold for ansøgere og andre Ö deres forsørgelsesberettigede Õ nære slægtninge til ansøgeren, der befinder sig i samme medlemsstat, når de er afhængige af ansøgeren eller af humanitære årsager, i det omfang disse bestemmelser er forenelige med dette direktiv.

ê 2013/33/EU (tilpasset) ð ny KAPITEL II ALMINDELIGE BESTEMMELSER OM MODTAGELSESFORHOLDENE Artikel 5 Oplysninger 1.Medlemsstaterne oplyser ð hurtigst muligt og senest, når der indgives ansøgning om international beskyttelse ï mindst om de fastsatte ydelser og de forpligtelser, ansøgere skal overholde for så vidt angår modtagelsesforholdene, inden for en rimelig frist på ikke over 15 dage efter, at de har indgivet deres ansøgning om international beskyttelse. ð De påpeger i disse oplysninger, at ansøgeren ikke er berettiget til de modtagelsesforhold, der er fastsat i artikel 14-17 i dette direktiv, jf. artikel 17a i samme direktiv, i nogen anden medlemsstat end den, hvor den pågældende skal opholde sig i henhold til forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen]. ï Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere modtager oplysninger om de organisationer eller grupper af personer, der yder specifik juridisk bistand, og om de organisationer, der vil kunne hjælpe eller oplyse dem om de modtagelsesforhold, der er til rådighed, herunder lægebehandling. 2.Medlemsstaterne sikrer, at de oplysninger, der er nævnt i stk. 1, gives skriftligt ð ved brug af en standardmodel, som Den Europæiske Unions Asylagentur udarbejder, ï og på et sprog, som ansøgeren forstår eller med rimelighed forventes at forstå. Oplysningerne kan ð gives ï om nødvendigt også gives mundtligt ð og tilpasset mindreåriges behov ï. ê 2013/33/EU (tilpasset) ð ny Artikel 6 Ö Rejsedokumenter Õ Dokumenter 1. Medlemsstaterne sikrer, at ansøgeren senest tre dage efter indgivelsen af en ansøgning om international beskyttelse får et dokument udstedt på navn, som bekræfter vedkommendes status som ansøger, eller som attesterer, at den pågældende har tilladelse til at opholde sig på medlemsstatens område, indtil der er truffet afgørelse om ansøgningen, eller mens den behandles. Kan indehaveren ikke færdes frit på hele eller en del af medlemsstatens område, skal dette fremgå af dokumentet.

2. Medlemsstaterne kan undlade at anvende denne artikel, når ansøgeren er frihedsberøvet, og i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet ved grænsen, eller i forbindelse med en procedure til afgørelse af, om ansøgeren er berettiget til indrejse på en medlemsstats område. I særlige tilfælde kan medlemsstaterne under behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse forsyne ansøgere med andre bevisdokumenter svarende til det i stk. 1 nævnte dokument. 3. Det i stk. 1 nævnte dokument er ikke nødvendigvis et bevis for ansøgerens identitet. 4. Medlemsstaterne vedtager de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at ansøgere får udstedt det i stk. 1 omhandlede dokument, der skal være gyldigt i lige så lang tid, som ansøgerne har tilladelse til at opholde sig på den pågældende medlemsstats område. 5. Medlemsstaterne kan udsteder ð udelukkende ï et rejsedokument til ansøgere, når tungtvejende humanitære årsager ð eller andre bydende nødvendige årsager ï kræver deres tilstedeværelse i en anden stat. ð Rejsedokumentets gyldighed skal begrænses efter formålet og til den varighed, der er nødvendig i forhold til årsagen til dets udstedelse. ï 6.Medlemsstaterne pålægger ikke ansøgere unødvendige eller uforholdsmæssige dokumentationskrav eller andre administrative krav, før de indrømmer dem de rettigheder, som de har i henhold til dette direktiv, alene af den grund at de er ansøgere om international beskyttelse. ê 2013/33/EU Artikel 7 Opholdssted og retten til at færdes frit 1.Ansøgere kan færdes frit på værtsmedlemsstatens område eller på et område, som de har fået anvist af denne medlemsstat. Det anviste område må ikke berøre privatlivets ukrænkelighed, og det skal give tilstrækkelige muligheder for at sikre adgang til alle de ydelser, der er omhandlet i dette direktiv. ê 2013/33/EU (tilpasset) ð ny 2.Medlemsstaterne kan bestemme ð bestemmer om nødvendigt ï, hvor Ö at en Õ ansøgeren skal opholde sig ð et bestemt sted ï Ö af en af følgende årsager Õ:

a)i almenhedens interesse, Ö eller Õ af hensyn til den offentlige orden, eller b)når det er nødvendigt for Ö med henblik Õ på en hurtig behandling og effektiv opfølgning af ansøgningen om international beskyttelse. ò ny c) med henblik på en hurtig behandling og en effektiv overvågning af den pågældendes procedure for at afgøre, hvilken medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af ansøgningen, jf. forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen] d) for effektivt at forhindre ansøgeren i at forsvinde, navnlig: –i forbindelse med ansøgere, som ikke har overholdt forpligtelsen til at fremsætte en ansøgning i den første medlemsstat, de pågældende indrejste i, jf. artikel [4, stk. 1,] i forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen], og som er rejst til en anden medlemsstat uden fyldestgørende begrundelse og har fremsat en ansøgning der –hvis ansøgere skal opholde sig i en anden medlemsstat, jf. forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen] –i forbindelse med ansøgere, som, efter at de er forsvundet til en anden medlemsstat, er blevet sendt tilbage til den medlemsstat, hvor de i henhold til forordning (EU) XXX/XXX [Dublinforordningen] skal opholde sig. I sådanne tilfælde gøres adgangen til materielle modtagelsesforhold betinget af ansøgerens reelle opholdssted på det specifikke sted. 3.Hvis der er begrundelse for a