Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Kommissionens forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis"(1)

(2000/C 51/02)

Det Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium besluttede den 21. oktober 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 2, at udarbejde en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Giacomo Regaldo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 26. november 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 368. plenarforsamling af 8.-9. december 1999, mødet den 8. december 1999, følgende udtalelse med 100 stemmer for og 1 imod.

1. Indledning

1.1. Forslaget til Kommissionens forordning om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på vertikale aftaler og de dertil hørende retningslinjer er frugten af en langvarig debat om behovet for en gennemgribende reform af konkurrencepolitikken på dette område.

1.2. Reformprocessen blev indledt i 1997 med offentliggørelsen af en grønbog om EU's konkurrencepolitik og vertikale begrænsninger(2). Grønbogen blev i 1998 fulgt op med en meddelelse(3), hvori Kommissionen skitserede en ny politik, hvis gennemførelse ville kræve ændringer i de eksisterende lovgivningsrammer ved hjælp af:

- en ændring af Rådets forordning nr. 19/65/EØF med henblik på at udvide Kommissionens beføjelser i medfør af traktatens artikel 85, stk. 3, til også at omfatte kategorier af aftaler og samordnet praksis i decentraliseringsøjemed;

- en ændring af artikel 4, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17/62/EØF (den første gennemførelsesforordning til traktatens artikel 85-86), som vil give Kommissionen mulighed for at fritage vertikale aftaler med tilbagevirkende kraft, når anmeldelsen finder sted på et senere tidspunkt;

- de to forordninger (EF) nr. 1215/99 og 1216/99, som blev vedtaget af Rådet den 10. juni 1999.

1.3. Den nye lovgivning skal erstatte Kommissionens nuværende fritagelsesforordninger vedrørende eksklusive distributionsaftaler (forordning (EØF) nr. 1983/83), eksklusive købsaftaler (forordning (EØF) nr. 1984/83) og franchiseaftaler (forordning (EØF) nr. 4087/88). Den dækker også selektiv distribution, som hidtil ikke har været omfattet af en fritagelsesordningmed undtagelse af automobilindustrien (fritagelsesforordning (EF) nr. 1475/95), hvis specifikke regler havde en kompliceret baggrund, som stadig er aktuel, og som Kommissionen for øjeblikket er ved at reevaluere.

1.4. Den nye forordning skal træde i kraft den 1. juni 2000, samtidig med at artikel 12 udvider gyldighedsperioden for de tre ovennævnte forordninger fra 1. januar 2000 til 31. maj 2000. Endvidere vil aftaler, som allerede var trådt i kraft den 31. maj 2000, og som opfylder fritagelseskriterierne i de gældende (EØF) forordninger, være omfattet af en overgangsperiode frem til 1. januar 2002.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU bifalder hovedtrækkene i den foreslåede reform, som i høj grad afspejler henstillingerne i ØSU's tidligere udtalelser om grønbogen og de foreslåede ændringer af forordning nr. 19/65/EØF og nr. 17/62/EØF, herunder den kommissionsmeddelelse om anvendelsen af konkurrencereglerne på vertikale aftaler, som ledsagede de to forslag (for yderligere oplysninger, se de førnævnte udtalelser).

2.2. ØSU skal også påpege, at den foreslåede reform vedrørende vertikale aftaler (første fase) og hvidbogen om modernisering af konkurrencereglerne (artikel 81-83)(4) (anden fase), som er forløberen for en omfattende revision af procedurerne med sigte på navnlig at fjerne anmeldelsesbyrden og decentralisere konkurrencereglerne for at give de nationale myndigheder en større rolle, vil medføre en total omkalfatring af det system, som i fyrre år har været bestemmende for konkurrencelovgivningen på aftaleområdet.

2.3. Hvis man ønsker yderligere oplysninger om hvidbogen og de spørgsmål, som er knyttet til dens gennemførelse, skal der henvises til ØSU's specifikke udtalelse om dette emne. Der er grund til at fremhæve, at hvidbogens reformer allerede i et vist omfang er blevet foregrebet med reglerne om vertikale aftaler, som på ingen måde er immune over for de risici, der er forbundet med at decentralisere anvendelsen af artikel 81 og 82, idet overgangen til et system med retlige undtagelser på nationalt plan f.eks. kan resultere i en uensartet anvendelse af reglerne og en opsplitning af markederne. I betragtning af, at retningslinjerne ikke er bindende, er der måske endda risiko for, at konkurrencepolitikken vil blive håndhævet forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat i sager, som befinder sig over 30 %'s tærskelen.

2.4. Hvad de sidstnævnte spørgsmål angår, skal det på ny understreges, at princippet om "one-stop-shop" i Europa bør topprioriteres, hvis der bliver tale om decentraliseret gennemførelse, således som ØSU påpegede i en tidligere udtalelse herom.

2.5. ØSU bifalder imidlertid, at den nye forordning generelt bekræfter Kommissionens plan om at gå væk fra central kontrol ved at afskaffe kravet om forudgående anmeldelse og betragte vertikale aftaler ikke kun som potentielt sunde for konkurrencen, men også som generelt mindre skadelige end horisontale aftaler, hvor hverken leverandør eller køber har en udpræget stærk markedsstilling. Det accepteres også, at effektiv interbrandkonkurrence kan opveje begrænsningerne i intrabrandkonkurrencen (dvs. konkurrence mellem distributører af det samme mærke).

2.6. Den nye reform ændrer på gennemgribende vis den nuværende, udpræget juridisk-formalistiske fortolkning af artikel 81, idet man ved at indføre begrebet markedsstyrke, udvide anvendelsesområdet for gruppefritagelsen og forenkle mekanismen for anmeldelse af aftaler i høj grad giver de økonomiske aktører øget handlefrihed, således at de kan reagere på markedsdynamikken med den nødvendige fleksibilitet og indgå aftaler inden for rimeligt sikre retlige rammevilkår.

2.7. De eksisterende gruppefritagelser vil således blive erstattet med én enkelt rammeforordning, som fritager alle vertikale restriktioner, medmindre de er omfattet af en såkaldt sortliste over "hardcore"-restriktioner, for hvilke der ikke kan opnås gruppefritagelse.

2.7.1. Indførelsen af en markedsandelstærskel på 30 % skaber en sikkerhedsmargen, som vil gøre det muligt at skelne mellem aftaler, der formodes at være lovlige (under tærsklen), fra aftaler (over tærsklen), som ikke nødvendigvis er ulovlige, men hvor en individuel vurdering kan være påkrævet.

2.8. Denne nye rammelovgivning, som er baseret på en økonomisk indfaldsvinkel, hvor aftaler analyseres i markedssammenhæng og ud fra de virkninger, som gør sig gældende i den forbindelse, ledsages af retningslinjer, som er en uomgængelig forudsætning for, at virksomhederne bedre kan forudsige Kommissionens artikel 81-politik.

2.9. ØSU minder om, at konkurrencelovgivning ikke i sig selv er nogen garanti for fair konkurrence. En effektiv lovgivningsramme håndhævet af effektive konkurrencemyndigheder vil således altid være forudsætningen for, at misbrug af markedsstyrke kan undgås.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Gruppefritagelsens anvendelsesområde (artikel 1)

3.1.1. ØSU bemærker, at den nye gruppefritagelsesforordning vil sikre aktører, som har indgået vertikale aftaler - herunder eksklusive distributionsaftaler, eksklusive købsaftaler, selektive distributionsaftaler og franchiseaftaler - større fleksibilitet, og at den i højere grad opfylder deres kommercielle behov, så det bliver tilsvarende mindre nødvendigt at tilpasse sådanne aftaler efter de eksisterende gruppefritagelsers restriktioner. ØSU udtrykker tilfredshed med, at den nye gruppefritagelse er blevet udvidet til at omfatte en bredere vifte af aktiviteter hos distributøren, herunder levering og/eller køb af varer beregnet til videresalg og markedsføring af tjenesteydelser og halvfabrikata.

3.1.1.1. ØSU noterer sig også med tilfredshed den bredere definition af vertikale aftaler, Kommissionen opererer med i sit seneste udkast. Ved at definere forholdet mellem parterne udelukkende i aftalens øjemed i stedet for at tage afsæt i andre, og ubeslægtede, aktiviteter hos parterne, sikrer Kommissionen sig, at gruppefritagelsen står til rådighed for sådanne parter, som realistisk set er vertikalt forbundne.

3.1.2. ØSU bifalder ligeledes, at Kommissionen medtager vertikale aftaler mellem sammenslutninger af små og mellemstore forhandlere, idet den hermed imødekommer et ønske, som ØSU fremsatte i sin tidligere udtalelse.

3.1.2.1. ØSU bemærker imidlertid, at en positiv vurdering af individuelle anmeldelser vil være mulig i tilfælde, hvor omsætningstærsklen på 50 mio. euro overstiges af et begrænset antal detailhandlere.

3.1.3. ØSU udtrykker tilfredshed med klargøringen af (artikel 1, stk. 3), i hvilket omfang vertikale aftaler med underordnede begrænsninger i relation til intellektuelle ejendomsrettigheder er omfattet af gruppefritagelsen.

3.1.4. Retningslinjerne burde efter ØSU's mening give en klarere udlægning af, hvordan Kommissionen agter at fortolke begrebet "potentiel konkurrent". Kommissionens opmærksomhed henledes på, at en realistisk fortolkning af dette begreb er nødvendig for at undgå, at et stort antal industrielle leveringsaftaler falder uden for gruppefritagelsens anvendelsesområde.

3.1.5. ØSU udtrykker tilfredshed med klargøringen af forholdet mellem forordningen om teknologioverførsel og den nye gruppefritagelse.

3.1.6. ØSU konstaterer, at Kommissionen i højere grad end hidtil agter at anvende artikel 81, stk. 1, på kommercielle agentaftaler. Kravet om, at den kommercielle agent ikke må påtage sig nogen finansiel og forretningsmæssig risiko, harmonerer overhovedet ikke med de erhvervsmæssige realiteter og ville føre til enorme forvridninger i mange europæiske branchers afsætningssystemer. Den snævre afgræsning for så vidt angår risikofordeling skærpes yderligere af den "sorte liste" over skadelige aktiviteter (punkt 17).

ØSU anmoder Kommissionen om at tage sit standpunkt op til fornyet overvejelse, og herunder især præcisere begrebet "finansiel og forretningsmæssig risiko" i forbindelse med kommercielle agentaftaler.

3.1.7. Hvad angår bagatelaftaler, håber ØSU, at Kommissionen vil være i stand til at følge op på den reevaluering, som Rådet traf beslutning om den 4. juni 1999(5), og at den i tråd med den nye indfaldsvinkel til vertikale aftaler baseret på økonomiske kriterier vil undersøge, om det er uhensigtsmæssigt at anvende en liste over negative klausuler på bagatelaftaler under markedsandelstærsklen på 10 %.

3.2. Markedsandele (artikel 2)

3.2.1. ØSU konstaterer med tilfredshed, at dets forslag om én enkelt tærskel på 30 % er blevet imødekommet.

3.2.2. ØSU udtrykker tilfredshed med, at Kommissionen også har reageret på dets påpegning af problemerne i forbindelse med beregningen af markedsandele. Det bifalder, at Kommissionen har imødekommet dets ønske om retningslinjer for beregningen af markedsandele, som tackler de specifikke problemer i sammenhæng med vertikale aftaler, og som går videre end Kommissionens meddelelse om afgrænsning af det relevante marked. Det bifalder ligeledes retningslinje 55, som understreger, at der ikke vil blive pålagt bøder, hvis virksomhederne i god tro har ment, at tærsklen ikke blev overskredet.

3.2.2.1. Efter ØSU's opfattelse bør afgrænsningen af det relevante marked gøres klarere i retningslinjerne ved hjælp af en række typiske eksempler, som virksomhederne kan støtte sig til ved beregningen af deres markedsandel på regionalt, nationalt og europæisk plan.

3.2.3. ØSU skal påpege, at yderligere analyser er påkrævede, men at sagsområdets komplekse karakter under alle omstændigheder gør det påkrævet med retningslinjer, som er udformet i et letfatteligt sprog, og som med udgangspunkt i et sæt eksempler, der fortolker forskellige markedssituationer, vil sætte aktørerne i stand til at optræde på markedet med den størst mulige grad af sikkerhed.

3.2.3.1. Dette gælder navnlig på særligt dynamiske markeder, hvor virksomhederne kan have yderst svært ved selv at vurdere såvel det relevante produktmarked som det geografiske marked. Som en uønsket konsekvens heraf kunne virksomhederne tænkes at ty til brugen af anmeldelser for at opnå den nødvendige retssikkerhed.

3.2.4. ØSU påskønner Kommissionens forsøg på ved hjælp af retningslinjerne at udstyre virksomhederne med et nyttigt instrument, hvormed de selv kan vurdere aftalerne og deres forenelighed med EU's konkurrenceregler. Dog mener ØSU, at det ikke bare er ønskeligt, men også nødvendigt, at Kommissionen inden den nye forordnings ikrafttræden prøver at sammenfatte retningslinjerne og i højere grad lader dem fokusere på de virkeligt følsomme aspekter, som er nævnt ovenfor.

3.2.5. Endvidere savner ØSU i Kommissionens retningslinjer bestemmelser om en hasteprocedure, efter hvilken markedsaktører i en kritisk situation kan få præcise svar på spørgsmål om anvendelsen af forordningen og kriterierne i retningslinjerne.

3.2.6. ØSU's skal påpege, at artikel 2, stk. 2, i den nye forordning kun delvis imødekommer den henstilling, som er blevet fremsat i tidligere ØSU-udtalelser, om at der tages fornødent hensyn til SMV'er i forbindelse med distributionskontrakter indgået med en koncessionsgiver, hvis markedsandel ligger under tærsklen, idet sådanne kontrakter befinder sig uden for enhver kontrol, hvis der ikke er knyttet grundlæggende begrænsninger til dem. ØSU bemærker, at bortset fra automobilsektoren, som af ovennævnte årsager fortsat er undtaget, risikerer SMV'er i den aktuelle situation at få svækket deres kontraktmæssige stilling.

3.2.7. ØSU skal på ny henstille til Kommissionen, at den indføjer klausuler, der i tilfælde som det nævnte begrænser koncessionsgiverens beføjelser i forhold til distributions-SMV'er, eller som i det mindste vil sikre SMV'er en effektiv beskyttelsesmekanisme. Dette ville også give forbrugerne en bedre beskyttelse; det er således værd at gentage, at de vertikale aftaler skal medføre praktiske fordele for forbrugere.

3.2.8. ØSU skal pointere, at den foreslåede enkeltforordning om gruppefritagelse vil medføre bortfald af de nuværende fritagelsesforordninger om hhv. eksklusive salgsaftaler, eksklusive købsaftaler og franchiseaftaler.

3.2.8.1. For at undgå en forringet beskyttelse af SMV'er, som opererer i medfør af aftaler, der er dækket af disse forordninger, er det efter ØSU's opfattelse nødvendigt at lade retningslinjerne medtage disse specifikke punkter, som var årsagen til, at de blev omfattet af den nye enkeltforordnings anvendelsesområde.

3.2.9. Formålet hermed er at undgå, at distributions-SMV'er pålægges forpligtelser, som sandsynligvis vil svække deres kommercielle stilling og gøre dem for afhængige af leverandører. Dette blev der allerede taget højde for i en række bestemmelser i forordning 1984/83 om eksklusive købsaftaler om øl og aftaler om videresalg af benzin. Ved at ligestille alle distributører fjerner den nye forordning disse bestemmelser og forringer dermed vilkårligt den økonomiske beskyttelse af videresælgeren.

3.3. Over tærsklen (30 %)

3.3.1. ØSU bifalder navnlig Kommissionens erklæring om, at aftaler over 30 %'s tærsklen ikke formodes at være ulovlige, og at myndighederne ikke automatisk foretager en individuel vurdering. Der udtrykkes også tilfredshed med princippet om, at enkeltsager skal vurderes efter økonomiske kriterier, hvor der ikke kun tages hensyn til markedsandelen, men også til den faktiske interbrandkonkurrence på markedet. Dette indebærer accept af intrabrandbegrænsninger selv over tærsklen på markeder med effektiv konkurrence. Lige så vigtigt er det, at det lægger op til, at den aktuelle reform af vertikale aftaler vil ligge på linje med forslag om modernisering af konkurrencepolitikken.

3.3.2. ØSU konstaterer også med tilfredshed, at der ikke længere er brug for forebyggende anmeldelser i medfør af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 17/62/EØF. Ved at hjemle fritagelse for vertikale aftaler, selv om anmeldelsen sker efter aftalens ikrafttræden, vil virksomhederne føle sig mindre tilskyndet til at foretage anmeldelser i marginale tilfælde, således at Konkurrencedirektoratet kan koncentrere sig om mere vigtige sager.

3.3.3. ØSU bifalder, at Kommissionen vil anspore virksomhederne til at foretage vurderinger på egen hånd. Dog udtrykker ØSU håb om, at Kommissionen fortsat vil være indstillet på uformel rådgivning, og at den på et senere tidspunkt vil indføre et system med hurtig adgang til oplysninger for virksomheder, som har grund til at føle sig usikre på deres situation.

3.3.3.1. Det understreges imidlertid, at en sådan ordning ikke må afskære virksomheder, som efter egen vurdering overskrider markedsandelstærsklen, fra at indgive anmeldelse umiddelbart efter indgåelsen af aftalen for at undgå opportunistiske tvistigheder.

3.3.3.2. ØSU er endvidere yderst overrasket over, at Kommissionen i retningslinje 55 lægger op til, at der kun bør foretages anmeldelse i tilfælde af tvistigheder. Kommissionen vil i alle andre tilfælde ikke give behandling af anmeldelser af individuelle aftaler prioritet i sin håndhævelse af konkurrencereglerne.

3.4. "Hardcore"-begrænsninger (artikel 3)

3.4.1. ØSU bifalder, at listen over "hardcore"-begrænsninger indskrænkes.

3.4.2. ØSU bifalder ligeledes fritagelsen af maksimale videresalgspriser og anbefalede videresalgspriser fra prisbindingsrestriktionen i artikel 3, litra a).

Dette indebærer desuden, at tilsvarende nationale bestemmelser vil bevare deres gyldighed i den fremtidige EU-lovgivning.

3.4.3. ØSU skal også påpege, at det er nødvendigt at revidere bagatelreglen for franchise-SMV'er, som må kunne ty til bestemte konkurrencebegrænsende klausuler - f.eks. eneret på leverancer - hvis de skal kunne sikre, at netværkets identitet bliver respekteret, og selv kunne nyde godt af stordriftsfordele.

3.4.4. ØSU bifalder, at forordningens artikel 3, litra b), giver leverandøren mulighed for at begrænse det aktive videresalg på et bestemt territorium eller til en bestemt kundegruppe, mens passivt videresalg naturligvis kan finde sted helt uden begrænsninger.

3.4.5. I denne forbindelse er det interessant at bemærke, at Kommissionen i retningslinje 42 giver udtryk for den generelle opfattelse, at reklamering eller salg via Internettet skal betragtes som passivt videresalg, hvor det ikke er specifikt rettet mod individuelle kunder. E-mail, der sendes uopfordret til kunder, betragtes derimod som aktivt videresalg.

3.4.5.1. Denne fortolkning, som ØSU tilslutter sig, vil utvivlsomt også være nyttig for de øvrige tjenestegrene i Kommissionen, som af forskellige grunde beskæftiger sig med elektronisk handel og brugen af Internettet, selv om de ikke altid er enige om, hvordan reglerne for elektronisk handel bør udformes.

3.4.5.2. ØSU opfordrer til, at man hurtigst muligt skaber retssikkerhed på dette område.

3.5. Ikke-"hardcore"-begrænsninger - betingelser for gruppefritagelse (artikel 4)

3.5.1. ØSU påpeger, at konkurrenceklausuler normalt kun kan fritages, hvis de har en varighed på højst fem år, hvilket imidlertid ikke hindrer parterne i at forny deres aftaler. Denne tidsbegrænsning gælder ikke, såfremt varerne eller tjenesteydelserne videresælges af køberen fra lokaler, der ejes eller bortforpagtes af leverandøren, idet konkurrenceklausulens varighed i så fald blot ikke må overstige den periode, hvori lokalerne benyttes.

3.5.2. Denne indfaldsvinkel bifaldes, fordi den generelt imødekommer ØSU's ønske om, at man skal tage højde for det tidsrum, som er nødvendigt for at investeringerne kan tjene sig ind igen.

3.5.3. ØSU stiller sig imidlertid fortsat skeptisk over for sammenkoblingen af på den ene side tilladelsen til konkurrenceklausuler i en periode på et år efter aftalens ophør i artikel 4, litra b), og på den anden side femårsgrænsen for en eksklusiv købsaftale i artikel 4, litra a). Hvis prisen for at afbryde - og ikke ville forny - en eksklusiv købsaftale efter fem års forløb uundgåeligt er, at man i et år står uden levebrød inden for sin valgte branche, vil de færreste aftaler ikke blive fornyet, og maksimumsgrænsen på fem år vil blive illusorisk snarere end reel. Artikel 4, litra a), begrænser konkurrenceklausulerne til den periode, i hvilken køberen benytter lokaler, som er ejet eller bortforpagtet af leverandøren, og dette bør også gælde for femårsperioden.

3.5.4. Konkurrenceklausulen efter aftalens ophør i artikel 4, litra b), synes at gå videre end nødvendigt. Retten til at benytte varemærker og copyright udtømmes, når aftalen ophører. Det er korrekt, at knowhow skal beskyttes efter kontraktens udløb, men en konkurrenceklausul efter aftalens ophør er ikke nødvendig for at sikre beskyttelse af fortrolig knowhow. Mere vigtigt er det, at sådanne konkurrenceklausuler begrænser næringsfriheden for den videresælger, som ikke længere er bundet af en kontrakt.

3.5.5. I de tilfælde, hvor en af aftaleparterne har skudt en langsigtet investering ind i distributionsaftalen, således at en femårsperiode er utilstrækkelig, bør det afgøres fra sag til sag, om det skal være muligt at fritage en konkurrenceklausul for en længere periode.

3.6. Adskillelighed

3.6.1. ØSU noterer med tilfredshed, at Kommissionen har imødekommet dets ønske om en adskillelighedsregel. Ved at fastsætte, at ikke-"hardcore"-restriktioner er adskillelige, styrker Kommissionen parternes selvevalueringsproces. Hvis man havde valgt en ikke-oppositionsprocedure, ville man have cementeret den gamle metode med unødige anmeldelser til Konkurrencedirektoratet.

3.7. Inddragelse af gruppefritagelsen (artikel 5 og 6)

3.7.1. ØSU bifalder princippet om, at Kommissionen kan udelukke en eller flere virksomheder fra fritagelsen, hvis den kan påvise (og bevisbyrden ligger hos Kommissionen), at aftalerne mellem disse virksomheder har en samlet negativ indvirkning på konkurrencen, selv om leverandørens eller køberens markedsandel er mindre end 30 % (artikel 5). Dette kan sikre distributions-SMV'er en bedre beskyttelse og skabe bedre balance i forholdet til koncessionsgiveren.

3.7.2. Også de nationale myndigheder kan udelukke anvendelsen af fritagelsesforordningen, hvis det pågældende land har karakter af et særskilt nationalt marked. I så fald har inddragelsen kun gyldighed inden for det pågældende lands grænser (artikel 6).

3.7.3. I de retningslinjer, som fortolker artikel 5 og 6 (pkt. 60-69 inklusive), gives en præcis definition af Kommissionens enebeføjelse til at inddrage fritagelsen, hvis det pågældende geografiske marked er større end en enkelt medlemsstats territorium. Når på den anden side det pågældende marked består af en enkelt medlemsstats territorium, er Kommissionen og medlemsstaten i fællesskab beføjet til at træffe afgørelse om inddragelsen.

3.7.3.1. ØSU frygter de indbyrdes modstridende afgørelser og procedurer, som risikerer at blive følgen, hvis ikke EU's konkurrenceregler anvendes på ensartet vis af de nationale myndigheder. Også i forbindelse med klagemulighederne kan der opstå trusler mod virksomhedernes retssikkerhed.

3.7.3.2. ØSU skal gentage, at når de nationale myndigheder i medfør af artikel 6 er beføjede til at inddrage gruppefritagelsen på deres territorium, må de også forpligtes til at give proceduremæssige garantier svarende til dem, der er indeholdt i Kommissionens egen inddragelsesprocedure. Kommissionen bør ikke tøve med at udnytte sine beføjelser for at undgå enhver risiko for det modsatte.

3.7.4. Under alle omstændigheder kan en inddragelsesbeslutning ikke have tilbagevirkende kraft; aftalen vil derfor fortsat være fritaget, indtil inddragelsen træder i kraft. ØSU tilslutter sig fuldt og helt dette princip, som det selv udtrykkeligt stillede forslag om i en tidligere udtalelse.

3.8. Uanvendelighed

3.8.1. Efter ØSU's opfattelse bør Kommissionen i sine retningslinjer gøre tydeligere rede for, hvordan den agter at garantere en rimelig grad af konkurrence, som er forenelig med eksistensen af parallelle net af selektive distributører, og samtidig tage fuld højde for arten af aftaleprodukterne, som kan tænkes at lægge op til en sådan distributionsform. Dette ville være i tråd med den nye politik, hvorefter man vurderer aftalernes indvirkning på markedet i stedet for blot at interessere sig for de formelle aspekter.

3.9. Overgangsperioden og dens varighed (artikel 12)

3.9.1. Med hensyn til overgangsperioden er det ØSU's opfattelse, at gældende aftaler, som er forenelige med de nuværende gruppefritagelser, og som er indgået før den nye forordnings ikrafttræden, bør have lov til at løbe indtil udgangen af 2001, så man undgår ekstraomkostninger og risiko for retsusikkerhed.

4. Konklusioner

4.1. ØSU konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen i sit forslag til forordning i vid udstrækning har imødekommet kommentarer og forslag, som ØSU har fremsat i tidligere udtalelser.

4.2. De generelle og særlige bemærkninger ovenfor har, hvad enten de refererer til forordningen eller til retningslinjerne, til formål at supplere og forbedre reglerne på dette komplicerede område, som er særdeles vigtige for markedsintegrationen.

4.3. Målet er en enkel og veldefineret lovgivningsramme, der sætter virksomhederne i stand til at operere på markedet med retssikkerhed og under konkurrenceforhold, som giver små og mellemstore virksomheder gode vækstbetingelser og sikrer forbrugerne praktiske fordele.

4.4. ØSU komplimenterer derfor Kommissionen for dens hidtidige indsats med dette mål for øje.

Bruxelles, den 8. december 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 270 af 24.9.1999.

(2) KOM(96) 721 endelig udg. af 22.1.1997; ØSU's udtalelse: EFT C 296 af 29.9.1997.

(3) KOM(1998) 544 endelig udg. og KOM(1998) 546 endelig udg., begge EFT C 365 af 26.11.1998; ØSU's udtalelse: EFT C 116 af 28.4.1999.

(4) KOM(1999) 101 endelig udg. af 28.4.1999.

(5) Rådsmødet den 4. juni 1999 - mødereferat nr. 8958/99 add. 1.