31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/53 
Udtalelse om »Nye retningslinjer og prioriteringer for regionalpolitikken« (Meddelelse til 
Rådet fra Kommissionen) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er endnu ikke offentliggjort i De 
Europæiske Fællesskabers Tidende. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Kommissionen besluttede den 30. september 1981 i medfør af artikel 198 i traktaten om 
oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og 
sociale Udvalg om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 191. plenarforsamling, afholdt i 
Bruxelles den 28. og 29. oktober 1981, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 198, 
under henvisning til anmodning af 30. september 
1981 fra Kommissionen for De europæiske Fælles­
skaber om Udvalgets udtalelse om »Nye retningslin­
jer og prioriteringer for regionalpolitikken«, 
under henvisning til beslutning truffet af Udvalgets 
præsidium den 24. februar 1981 om at pålægge Afde­
lingen for regionaludvikling at udarbejde en udta­
lelse i forventning om en formel høring, 
under henvisning til udtalelse fra Afdelingen for 
regionaludvikling vedtaget enstemmigt den 16. okto­
ber 1981, 
under henvisning til forhandlingerne på den 191. 
plenarforsamling den 28. til 29. oktober 1981, mødet 
den 28. oktober 1981, og mundtlig beretning aflagt af 
ordføreren, Herbert Loebl, og 
ud fra følgende betragtninger: 
Ifølge traktatens artikel 2 har Fællesskabet til opgave 
at fremme en harmonisk udvikling af den økono­
miske virksomhed i Fællesskabet som helhed; 
i Rådets resolution af 6. februar 1979 fastslås det, 
— at en styrkelse af regionalpolitikken er en af 
forudsætningerne for, at der kan ske en yderligere 
økonomisk integration i Fællesskabet, — at regionalpolitikken udgør en integrerende del af 
Fællesskabets og medlemsstaternes økonomiske 
politik, som bidrager til at gennemføre højere 
grad af overensstemmelse mellem deres økono­
miske politik, 
— at fællesskabspolitikken på de vigtigste områder 
har virkninger på regionalt plan, som der må 
tages hensyn til både ved udformningen og gen­
nemførelsen af denne politik, 
— at det er nødvendigt at samordne medlemsstater­
nes regionalpolitik indbyrdes såvel som Fælles­
skabets regionalpolitik; 
den første periodiske beretning om situationen og 
den økonomiske og sociale udvikling i Fællesskabets 
regioner viser, at de skævheder, der er opstået i Fæl­
lesskabet i 1970'erne, er uforenelige med punkt 2 i 
Rådets resolution af 6. februar 1979 og viser således, 
at regionalpolitikken er slået fejl; 
i Kommissionens rapport om mandatet af 30. maj 
1980 fastslås det, at mindskelse af regionale skævhe­
der fortsat skal være et af Fællesskabets vigtigste 
mål — 
med stort flertal, idet to medlemmer stemmer 
imod — 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
Nr. C 343/54 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
A. ALMINDELIGE BEMÆRKNINGER 
1. Udvalget hilser den almindelige udvikling i de 
nye retningslinjer velkommen, navnlig prioriteringen 
af jobskabelse i regionerne, at der lægges større vægt 
på støtte gennem offentlige støtteprogrammer til 
regionernes egen udvikling og geografisk koncentra­
tion af ressourcerne. 
2. Udvalget støtter i høj grad forslagene om, at 
Fællesskabet og medlemsstaterne gradvist går over til 
at samfinansiere aftaler om regionaludviklingspro­
grammer som et middel til at fremme en bedre inte­
greret regionaludviklingspolitik. 
3. De nye retningslinjer kommer på et tidspunkt, 
hvor en radikal nytænkning er nødvendig ikke 
mindst inden for regionaludviklingspolitik, fordi: 
a) den første periodiske beretning har vist, at skæv­
hederne i Fællesskabet ikke har udviklet sig som 
forventet, eller som den tidligere førte regional­
politik tilsigtede. Den aktuelle krise i Fællesska­
bet forværrer problemerne for de ugunstigt stil­
lede regioner og gør overensstemmelse endnu 
vanskeligere; 
b) fordi regionerne samtidig hurtigt skal tilpasse sig 
konkurrencen fra både de udviklede og mindre 
udviklede dele af verden, en tilpasning, som hele 
Fællesskabet står overfor, men som er særlig 
vanskelig for regionerne; 
c) fordi der skal finde en ændring af tidligere ten­
denser og en tilpasning til konkurrencen sted på 
et tidspunkt, hvor der er alvorlige budgetproble­
mer. Større problemer and tidligere skal løses i en 
tid, der er præget af stram økonomisk politik; 
d) fordi udvidelsen af Fællesskabet yderligere vil 
forværre de skævheder, der skal overvindes. ger er med til at nedsætte arbejdsløsheden i disse 
regioner hurtigere end gennemsnittet i Fællesska­
bet som helhed, vil den generelle skævhed, der er 
nævnt i den første periodiske beretning, yderli­
gere tiltage og det krav, der blev fremsat i Rådets 
resolution af 6. februar 1979, vil ikke blive efter­
kommet; 
for det andet må andre former for fællesskabspo­
litik, navnlig socialpolitikken, og helt specielt 
erhvervsuddannelsen tilpasses således, at deres 
bidrag til, at dette prioriterede mål kan nås, sikres 
og øges, og endvidere skal hele fællesskabspoli­
tikken — ikke blot inden for regionaludvikling — 
bedømmes ud fra sine virkninger på den ovenfor 
definerede overensstemmelse i økonomisk sam­
menhæng; 
for det tredje vil denne prioritering af jobskabelse 
give anledning til store ændringer både i med­
lemsstaternes regionalpolitik og Fællesskabets 
foranstaltninger i de ugunstigt stillede regioner; 
for det fjerde selv om direkte investering i de 
ugunstig stillede regioner fortsat er yderst ønske­
lig — navnlig på kort sigt på grund af den hurtige 
jobskabelse, dette sædvanligvis indebærer — sy­
nes de bedste udsigter for øget beskæftigelse på 
mellemlang sigt nu generelt at ligge inden for 
lokale små og mellemstore virksomheder samt 
håndværkssektoren; den fremtidige politik for 
små og mellemstore virksomheder og regionalud­
vikling skal derfor integreres; 
for det femte kan der i forbindelse med koncen­
tration om denne vigtige prioritering ikke ses bort 
fra, at det er nødvendigt at fortsætte med andre 
bredere aspekter af den regionale udviklingspoli­
tik. 
5. Eftersom den foreslåede politik med mere kon­
centreret indsats kræver en endnu bedre forståelse af 
situationen i hver region, tillægger Udvalget den 
periodiske beretning stor betydning, og det er dens 
hensigt i en supplerende udtalelse at stille detaljerede 
forslag til forbedring af fremtidige beretninger. 
4. En af fornyelserne i de regionalpolitiske mål i 
retningslinjerne er den særlige betydning, der tillæg­
ges jobskabelse. Udvalget henleder opmærksomhe­
den på nogle følger heraf: B. SÆRLIGE BEMÆRKNINGER — INDLEDNING 
— for det første vil samtlige regioner i Fællesskabet i 
de kommende få år gøre en betydelig indsats for 
at mindske arbejdsløsheden, hvad enten den er 
registreret eller skjult, herunder de regioner, der 
er langt bedre stillet end de ugunstigt stillede 
regioner. Medmindre de vedtagne foranstaltnin-I. 1. Udvalget finder, at henvisning (Indledningen, 
tredje afsnit) til konkurrenceevne og produktivitet i 
hele Det europæiske Fællesskab kunne være vildle­
dende. Medlemsstaternes regeringer har ofte i de 
regionale udviklingsprogrammer hævdet, at de ugun­
stigt stillede regioner ikke kan få fremgang, medmin-
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/55 
dre den nationale økonomi forbedres. Generel øko­
nomisk vækst er klart af stor betydning for regional­
udvikling. Denne åbenlyse kendsgerning skulle dog 
ikke forlede til den antagelse, at de ugunstigt stillede 
regioner altid vil være tilbøjelige til at halte efter den 
nationale økonomi i økonomisk sammenhæng. Dette 
er ikke i overensstemmelse med Kommissionens 
synspunkt i pkt. 4, som godkendes af Udvalget (*), at 
disse voksende regionale problemer ikke løses ved 
fuldstændig tillid til den almindelige økonomi og en 
permanent strøm af regionaludviklingsstøtte, og at 
målet må være et stimulere en bæredygtig udvikling i 
de svagere regioner. Dette forekommer Udvalget at 
være endnu rigtigere i den aktuelle verdensøkono­
miske situation end mindre rigtigt. 
I. 2. Formålet med at omstrukturere regionerne og 
støtte deres anstrengelser i retning af at opnå en 
bæredygtig udvikling kan også ses ud fra et andet 
synspunkt: I stedet for at forblive en hæmsko for 
Fællesskabets ressourcer — og kræve »nødhjælp«, 
som det fremgår af de vigtigste punkter i retningslin­
jerne, kunne en heldig omstrukturering eventuelt 
sætte de ugunstigt stillede regioner i stand til at bi­
drage til Fællesskabets økonomiske vækst. De må­
der, hvorpå der opmuntres til en sådan udvikling i de 
ugunstigt stillede områder, er ikke nødvendigvis de 
samme, som tidligere eller andre steder. I alle tilfælde 
vil en virkelig overførsel af finansielle midler fremme 
dette mål. 
C. SÆRLIGE KOMMENTARER — RETNINGSLIN­
JER OG PRIORITERINGER 
II. 1. Beskæftigelse 
II. 1.1. Udvalget kunne tilslutte sig de to hoved­
mål: 
a) skabelse af nye arbejdspladser skal gives absolut 
prioritet, 
b) den største indsats skal gøres i de regioner*, hvor 
der er vedvarende og høj strukturel arbejdsløshed 
(afsnit II.4. i »De ny Retningslinjer«). 
II. 1.2. Udvalget bemærkede, at Kommissionen er­
kender betydningen af arbejdets rette kvalitet. Regio­
nerne vil imidlertid i erkendelse heraf blive stillet 
over for krav, der meget vel kan blive indbyrdes 
(i) Udtalelse af 30. 4. 1981, EFT nr. C 185 af 27. 7. 1981, 
s. 21, pkt. 1.8. modstridende: Arbejdskraften i regionerne skal være 
yderst produktiv for at skabe fast beskæftigelse, og 
samtidig vil de industrier, der vil bidrage mest til 
jobsskabelse, blive arbejdskraftsintensive. Endvidere 
skal der lægges særlig vægt på skaffe unge arbejde, 
hvilket indtil midten af 80'erne vil forblive en højst 
presserende opgave, og på den stigende efterspørgsel 
efter jobs fra kvindernes side. 
II. 1.3. Udvalget kan tilslutte sig hovedlinjerne i for­
slagene om beskæftigelse og ser frem til Kommissio­
nens forslag om deres praktiske gennemførelse. 
II. 1.4. Udvalget beklager, at Kommissionen ikke 
har understreget, at en prioritering af jobskabelse 
indebærer en bedre balance end tidligere mellem 
infrastrukturinvesteringer og direkte støtte til job­
skabelse. Disse infrastrukturprojekter, der sandsyn­
ligvis vil få størst betydning for direkte og indirekte 
jobskabelse på kort og mellemlang sigt, skal fore­
trækkes frem for andre infrastrukturprojekter. Der 
skal kun gøres undtagelser i områder, hvor infra­
strukturen er yderst mangelfuld. Der skal dog ikke 
stilles store forhåbninger til, at en sådan balance er 
nem at opnå. Medlemsstaternes regeringer har af 
velkendte grunde støttet EFRUs bidrag til infrastruk­
turprojekter. 
II. 1.5. Prioritering af jobskabelse og i mange til­
fælde mindre vægt på infrastrukturer betyder i prak­
sis, at Fællesskabet engageres dybere gennem aftale 
om regionaludviklingsprogrammer. Udvalget er nødt 
til at meddele Rådet, at medlemsstaternes regeringer 
i deres egen interesse må acceptere, at regionale pro­
blemer vil blive endnu vanskeligere, medmindre de 
behandles i fællesskabssammenhæng. 
II. 1.6. Prioritering af jobskabelse rejser atter 
spørgsmålet om, hvorledes Fællesskabet og med­
lemsstaternes regeringer bedst muligt kan støtte de 
områder inden for de regionale økonomier, der synes 
at ville skaffe flest arbejdspladser. Kommissionen 
henviser (Indledningen) til, at det er nødvendigt at 
gøre EFRUs regler meget mere fleksible, og Udvalget 
afventer med største interesse Kommissionens for­
slag. Kommissionen kan imidlertid desuden blive 
nødt til at foretage ændringer i strukturen og i medar­
bejderstaben i sin egen organisation, således at den 
kan være bedre rustet til at gennemføre denne prio­
ritet. På grund af de små og mellemstore virksomhe­
ders betydning i denne sammenhæng mener Udval­
get, at det er nødvendigt, at Kommissionen integrerer 
sin regionalpolitik og sin politik for små og mellem­
store virksomheder, tilpasser procedurerne for ad­
gang til Fællesskabets finansieringsinstrumenter og 
tager hensyn til de små og mellemstore virksomhe­
ders behov og muligheder. 
Nr. C 343/56 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
II.2. Produktivitet 
II.2.1. Udvalget kan gå ind for de to nedenstående 
hovedpunkter: 
a) at firmaer, der har deres virke på et hvilket som 
helst område i regionerne, skal være effektive og 
innovationsskabende, hvilken indflydelse det end 
måtte have på beskæftigelsen på kort sigt. Dette 
gælder ikke alene for små og mellemstore virk­
somheder, men navnlig for kriseramte industrier, 
idet modernisering af disse meget vel kan føre til 
yderligere tilbagegang i beskæftigelsen. 
b) at der i regionaludviklingsprogrammerne må læg­
ges langt større vægt på egen kapacitet og egne 
ressourcer, herunder menneskelige, materielle, 
teknologiske og uddannelsesmæssige ressourcer 
samt turistressourcer. 
II.2.2. Udvalget mener, at Socialfonden skal have 
en nøglestilling i denne sammenhæng. 
II.2.3. Skønt finansieringen er af stor betydning, er 
det efter Udvalgets opfattelse ikke det eneste pro­
blem. Holdninger er af stor betydning. F.eks. er der i 
mange af de ældre industriområder, der i lang tid har 
været afhængige af nogle få indbyrdes forbundne 
tunge industrier, stadig ringe tradition for egne lette 
fabriksindustrier, til trods for at lette forarbejdnings­
industrier i mange år har været etableret i regionerne. 
Den nødvendige ændring i holdningen er måske 
allervigtigst og samtidig det vanskeligste problem. 
II.3. Regionernes egen udviklingskapacitet 
II.3.1. Udvalget har allerede godkendt, at der bliver 
lagt fornyet vægt på en bæredygtig udvikling (*). Det 
håbede, at det i de nye retningslinjer ville blive 
understreget, at dette er en nyorientering både fra 
medlemsstaternes og fra Fællesskabets side, når 
denne linje skulle udmøntes i praksis. 
II.3.2. Udvalget finder, at det er vigtigt, at der gøres 
tydeligt rede for følgerne af denne nyorientering, 
således at alle, der har med regionalpolitik at gøre, 
bliver klar over den. Skønt der finder en selvbærende 
udvikling sted i de ugunstigt stillede regioner, er det 
endnu i helt utilstrækkelig grad, både for så vidt 
angår den lokale økonomi og markedsmulighederne 
(i) Udtalelse af 30. 4. 1981, EFT nr. C 185 af 27. 7. 1981, 
s. 21, pkt. 1.8. for specialvarer og tjenester. Tilbage står stadig de 
uløste problemer med, hvorledes vækstraten for de 
eksisterende små og mellemstore virksomheder kan 
øges, og hvorledes nye kan oprettes, samt hvorledes 
Fællesskabet og medlemsstaterne bedst kan stimulere 
en sådan vækst. Revisionen af EFRU-reglerne må 
bidrage hertil. Udvalget er ved at drøfte problemer i 
forbindelse med små og mellemstore virksomheder i 
hele Fællesskabet, herunder regionerne, og det vil 
snart offentliggøre sine synspunkter. 
Offentlig støtte til en selvbærende udvikling kan også 
mindske den »grå« økonomi, som pr. definition ikke 
ville drage fordel af en sådan støtte. 
II.3.3. En måde, hvorpå Fællesskabet burde af­
hjælpe dette, er ved at rette sin opmærksomhed mere 
mod den horisontale politiks regionale effekt og sikre 
sig, at en sådan effekt er positiv. Et eksempel herpå er 
den fælles politik for videnskab og teknologi (et 
andet er konkurrencepolitik, jf. nedenfor). I 
KOM(81)66 endel. henleder Kommissionen op­
mærksomheden på, at Fællesskabets forsknings- og 
udviklingspolitik oprindeligt (1974) var tænkt som en 
støtte for Fællesskabets sektorpolitik, og ikke for 
regionaludvikling. Dette har ført til en hønen-og-
ægget-situation i de ugunstigt stillede regioner. Efter­
som der, næsten pr. definition, kun er få eller ingen 
lokale virksomheder, som kan deltage i Fællesska­
bets forsknings- og udviklingsprogrammer, f.eks. i 
telematik, har regionerne ringe chance for at få 
sådanne industrier. Dog kan produkterne i visse af de 
nye industrier være særligt egnede for regioner i peri­
ferien, fordi der er ret store omkostninger forbundet 
med transporten af disse. Kommissionen skulle 
alvorligt overveje, hvad der kan gøres med henblik 
på at skabe helt nye virksomheder i de ugunstigt 
stillede regioner, især i de regioner, hvor der findes 
uddannelsesinfrastruktur for ny teknologi. (F.eks. i 
de ældre industriområder i Det forenede Kongerige 
— en kendsgerning, der ikke fremgår af den første 
periodiske beretning). Bortset fra den åbenbare for­
del for regionerne kan dette også lukke op for uud­
nyttet teknologisk talent og udvide de samlede mulig­
heder i Fællesskabet. 
II.3.4. Opmærksomheden må ligeledes henledes 
på, hvorledes de ugunstigt stillede regioners særlige 
socio-økonomiske kendetegn kan ændres i retning af 
nye industriaktiviteter, navnlig hvor der er ringe indi­
viduelt initiativ og den kollektive indstilling dybt 
rodfæstet. Med andre ord skal der som en forudsæt­
ning for ny vækst i regionerne gives støtte til en 
indsats på uddannelsesområdet. Medens dette ho­
vedsageligt er en opgave for medlemsstaterne, kan 
Fællesskabet hjælpe ved at fremme undersøgelser i 
de regioner, hvor man har haft held til at gennemføre 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/57 
en holdningsændring og ved at gøre sådanne eksem­
pler så kendt som muligt. 
II.3.5. Udvalget mener, at regionernes egen udvik­
lingskapacitet må indebære deltagelse fra de lokale 
og regionale myndigheder og arbejdsmarkedets par­
ter i udarbejdelsen og gennemførelsen af regionalpo­
litikken, og henleder endnu en gang opmærksomhe­
den på sin udtalelse om dette spørgsmål (l). 
II.3.6. Udvalget henleder her opmærksomheden 
op, at den første periodiske beretning næsten ikke 
indeholder nogen oplysninger, på grundlag af hvilke 
regionernes egen udviklingskapacitet kan vurderes, 
og den vil i den supplerende udtalelse stille detalje­
rede forslag om, hvorledes dette kan gøres. 
II.3.7. Til slut henleder Udvalget opmærksomhe­
den på, at i betragtning af problemets størrelse er der 
en fare for, at fremskridt som et resultat af regioner­
nes egen udvikling kan forekomme for langsomt, og 
at politikken måske derfor ikke får den tid, der er 
nødvendig for en heldig gennemførelse. 
II.4. Geografisk koncentration 
II.4.1. Udvalget har allerede fastslået, at »det i sær­
lig grad er nødvendigt, at EFs regionalpolitik kon­
centreres geografisk« (2). Kommissionens mål, som 
der er redegjort for i ovenstående II. 1.1., ligger der­
for på linje med Udvalgets synspunkter. Gennemfø­
relsen af denne retningslinje vil imidlertid kræve 
megen solidaritet fra Fællesskabets mere velstående 
medlemmer og de mere velstående områder inden for 
den enkelte medlemsstat. Udvalget er overbevist om, 
at dette på lang sigt er i alles interesse, men det bliver 
nødvendigt at demonstrere det i det aktuelle økono­
miske klima. 
II.4.2. Retningslinjerne indeholder faktisk intet 
vedrørende dette punkt ud over det, der allerede er 
blevet foreslået i mandatet af 30. maj 1980. Udvalget 
ser frem til at modtage Kommissionens detaljerede 
forslag. Men henblik på at styrke europæisk samhø­
righed, håber Udvalget imidlertid, at Kommissionen 
vil finde udvej for at fastholde samtlige medlemssta­
ters engagement i regionaludvikling og regionale 
C) EFT nr. C 53 af 3. 3. 1980. Jf. udtalelse af 25. 10. 1979. 
(2) Udtalelse af 12.4. 1980, EFT nr. C 205 af 11.8. 1980, 
s. 23. aktioner. Dette kan gennemføres ved at åbne mulig­
hed for støtte fra EFRUs kvotafri afdeling i alle de 
situationer i enhver medlemsstat, hvor den kan yde et 
betydningsfuldt bidrag. 
II.4.3. Udvalget har allerede indtrængende anmo­
det om en forhøjelse af EFRUs kvotafri afdeling (l). 
Udvalget går fortsat ind for dette, selv om gennemfø­
relsen af medlemsstaternes regeringers første special­
programmer er gået alt for langsomt, og foreløbig 
foreligger der ingen resultater, der kan bruges til en 
vurdering af situationen. 
I betragtning af at det næsten er to år siden, Kom­
missionen fremsatte sine forslag, finder Udvalget, at 
det er uacceptabelt, at anvendelsen af relativt små 
beløb skal udsættes så længe, navnlig fordi den 
betragter specialprogrammerne som yderst relevante 
for prioriteringerne i De nye retningslinjer. Der må 
udarbejdes en bedre administrativ fremgangsmåde, 
der sikrer, at specialprogrammerne udarbejdes hurti­
gere, såfremt de skal have den ønskede virkning. 
Udvalget mener, at maskineriet i medlemsstaternes 
regeringer måske er for komplekst til at tage sig af 
sådanne relativt små midler. 
II.4.4. Udvalget ønsker en klar og utvetydig be­
kræftelse af, at bevillinger fra den kvotafri afdeling 
virkelig er komplementære bevillinger, dvs. at det 
ikke er muligt at foretage tilbagebetaling af medlems­
staternes udgifter. 
II.5. Effektiv udnyttelse af Fællesskabets instrumen­
ter 
II.5.1. Anmodningen om, at iværksættelsen af Fæl­
lesskabets forskellige instrumenter og deres integre­
ring med nationale regionaludviklingsforanstaltnin-
ger skal samordnes og ske sideløbende, er ikke ny. 
Imidlertid er Fællesskabets instrumenter, herunder 
EFRU, i deres nuværende form, enten ikke særlig 
egnede til prioriteringen af jobskabelse i henhold til 
De nye retningslinjer, eller også kan de af en eller 
anden grund ikke anvendes, eller fondene er overbe­
byrdede (Socialfonden). De nye retningslinjer inde­
bærer, at det er nødvendigt at undersøge, om 
sådanne instrumenter er velegnede og kan samord-
(!) Udtalelse af 30. 4. 1981, EFT nr. C 185 af 27. 7. 1981, 
s. 23, pkt. 5.2. 
Nr. C 343/58 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 81 
nes til fremme af beskæftigelsen, f. eks. i små og 
mellemstore virksomheder og ved oprettelse af nye 
virksomheder. 
II.5.2. Udvalget deler ikke Kommissionens syns­
punkter med hensyn til Den europæiske Investe­
ringsbanks betydning for denne sektor. Investerings­
bankens krav med hensyn til sikkerhed og kreditvær­
dighed er de samme som for lån fra nationale banker, 
medens rentenedsættelsen er af marginal betydning i 
betragtning af de forholdsvis små beløb, det drejer 
sig om. Endvidere er lån fra Investeringsbanken 
underkastet andre betingelser (f. eks. de meget høje 
minimumskrav, som skal være opfyldt for at komme 
i betragtning og kursrisiciene), som gør dem endnu 
mindre tiltrækkende for små og mellemstore virk­
somheder. Hvor det er regeringens politik at ned­
bringe inflationen gennem kontrol med offentlige 
lån, øger Ortoli-faciliteten blot de offentlige udgifter 
og er måske derfor ikke anvendelig i praksis. 
II.5.3. Socialfonden kan spille og spiller faktisk en 
vis rolle i regionerne, en rolle der vil vokse, såfremt 
man kan godkende det foreslåede forsøg med uddan­
nelse af virksomhedsledere, som starter en ny virk­
somhed, inden de starter samt i de første faser af 
deres virksomhed. Men igen er dette en lille, under­
ordnet aktivitet, der er afhængig af, at halvdelen af 
de samlede omkostninger afholdes af lokale offent­
lige midler. Udvalget finder, at Socialfonden skal 
spille en central rolle i regionalpolitisk sammen­
hæng, og tror derfor, at der i revisionen i 1982 af 
fondens målsætning og bestemmelser skal tages hen­
syn hertil. Det erkendes, at Socialfondens interven-
tionsområde ikke må begrænses til støtte af EFRU-
foranstaltninger, men enhver samordnet aktion mel­
lem EFRU og Socialfonden ville være yderst 
ønskværdig; men der er administrative problemer 
som mellem en kvotabestemt fond og en kvotafri 
fond. Endelig er Socialfonden som bekendt næsten 
permanent overbebyrdet. 
II.5.4. I de mindst udviklede landbrugsområder har 
Landbrugsfonden ikke kunnet udføre sin opgave fyl­
destgørende, endnu mindre efterkomme regioners 
samlede behov i samarbejde med andre EF- og natio­
nale organer. Trods nylige forbedringer, der endnu 
ikke kan vurderes, i Landbrugsfondens udviklings­
sektion — øgede beløb, særlig til Middelhavsområ­
det, større fleksibilitet med lavere tærskler, der gør 
støtte mere egnet til mindre udviklede regioner osv. 
— viser erfaringen hidtil, at udviklingssektionen ikke 
har bestået prøven med hensyn til jobskabelse i regio­
nerne, fordi udviklingssektionen udgør en alt for lille 
del af Landsbrugsfonden, ikke mindst på grund af 
den fortsatte forøgelse af garantisektionen, og fordi 
den tidligere har været til større nytte for de udvik­lede områder i Fællesskabet end for de områder, der 
har størst behov for hjælp (!). Med hensyn til 
samordning med andre fonde, blev tre »integrerede 
pilotudviklingsprogrammer« vedtaget for et år siden, 
men de er endnu ikke blevet iværksat på grund af 
manglende detaljerede projekter for foranstaltninger 
uden for landbrugsområdet. Tydelig samordning, 
enten på nationalt plan eller fællesskabsplan, er 
endnu meget utilstrækkelig og opfylder ikke kravene 
i De nye retningslinjer. 
II.5.5. For så vidt angår turisme har Fællesskabet 
endnu ikke ud over enkelte interventioner fra Regio­
naludviklingsfonden udviklet systematiske aktioner 
til trods for, at de klimatiske, historiske, kulturelle og 
miljømæssige betingelser i disse regioner skulle sikre 
muligheder for omfattende turisme, der kan bidrage 
til deres økonomiske udvikling og til jobskabelse. 
II.5.6. Af de anførte grunde stiller Udvalget ikke 
store forventninger til, at alene en omtale af det 
ønskværdige i en samordnet anvendelse af Fælles­
skabets instrumenter i deres nuværende form og med 
de nuværende midler, vil bidrage meget til gen­
nemførelsen af det mål, der har fået tildelt høj prio­
ritering, nemlig jobskabelse. Yderligere har det tidli­
gere vist sig, at det har været meget vanskeligt at 
samordne Regionaludviklingsfonden (EFRU) og de 
forskellige former for national politik, og retningslin­
jerne giver ingen anvisninger på, hvorledes problem­
erne skal løses. 
II.5.7. Udvalget undersøger i øjeblikket integrerede 
foranstaltninger, især dem, der påtænkes for Belfast 
og Napoli, og denne udtalelse kan ikke foregribe 
afdelingens synspunkt. 
II.6. Sammenhængen mellem regionalpolitikken og 
Fællesskabets politik på andre områder 
11.6.1. Udvalget (2) har efterlyst en vurdering af den 
regionale effekt af alle former for EF-politik og EF-
finansieringsinstumenter. Det noterer sig det arbejde, 
der allerede er udført inden for forskning og udvik­
ling og på landbrugsområdet. 
11.6.2. Ud over at tage virkningerne af visse former 
for EF-politik og behovet for ledsageforanstaltnin­
ger, der skal opveje eventuelle negative virkninger 
(!) Udtalelse af 24. 10. 1979 om landbrugsstrukturpolitik, 
EFT nr. C 53 af 3. 3. 1980. 
(2) Udtalelse af 30. 4. 1981, EFT nr. C 185 af 27. 7. 1981, 
s. 21, pkt. 1.8., andet led. 
31. 12. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 343/59 
herfra i de ugunstigt stillede regioner, i betragtning, 
bør de uheldige følger, der hidrører fra Fællesskabets 
centripetale virkninger, nu tages mere alvorligt op til 
overvejelse. Konkurrencepolitikken skal for eksem­
pel måske give yderligere støtte for at modvirke disse 
centripetale virkninger på placeringen af visse indu­
strier. Det må heller ikke glemmes, at de næste to 
lande, der sandsynligvis bliver medlemmer, i høj 
grad vil forværre problemet i fremtiden, såfremt 
Rådets resolution af 6. februar 1979 (om konvergens) 
skal gennemføres. 
II.6.3. Selv om der ikke bør gives støtte, der i sidste 
ende svækker de drivende kræfter i den europæiske 
økonomi og reducerer de finansielle bidrag, som de 
bedre stillede regioner stiller til rådighed, kan de 
foranstaltninger, der med velberåd hu foretages for 
at hjælpe de ugunstigt stillede regioner, ofte få en 
negativ virkning i de mere gunstigt stillede regioner. 
Dette er en anden side af den så ofte omtalte solida­
ritet. Der opnås ikke noget ved at prøve at skjule, at 
det er muligt, at foranstaltninger, der er væsentlige 
for de ugunstigt stillede regioner, kan være ubehage­
lige for de dele af Fællesskabet og de stater, der hidtil 
har draget størst fordel af det fælles marked og af den 
centripetale virkning heraf. Men hvis økonomisk 
konvergens skal være mere end et fromt ønske, må 
sådanne foranstaltninger overvejes. Udvalget nærer 
ingen illusioner om, at sådanne foranstaltninger 
straks vil kunne accepteres af de mere gunstigt stil­
lede områder, navnlig ikke under de nuværende øko­
nomiske forhold, skønt den mener, at de er af inter­
esse for Fællesskabet som helhed, altså også for de 
mest gunstigt stillede områder. Sådanne foranstalt­
ninger er derfor nødvendige, ikke mindst fordi Fæl­
lesskabet uundgåeligt vil lide alvorlig skade, med­
mindre konvergensen er i sigte inden for de næste ti 
år. 
II.7. Samordning mellem Fællesskabets og medlems­
staternes regionalpolitik 
II.7.1. Udvalget har allerede fremsat en udtalelse 
om de regionale udviklingsprogrammer (l), hvorpå 
Kommissionen fortsat vil basere en sådan samord­
ning. Udvalget har på ny gennemgået denne udta­
lelse på baggrund af De nye retningslinjer, og den 
kan i høj grad bekræfte de synspunkter, der er givet 
udtryk for i udtalelsen. 
II.7.2. I Retningslinjerne forslås en revision af lof­
terne og af det i henhold til EFRU-reglerne maksi­
male støttebeløb, hvilket skal ses i sammenhæng med 
(i) EFT nr. C 205 af 30. 4. 1980, s. 22. de alvorlige problemer i særlige regioner; dette er i 
overensstemmelse med konklusionerne i den første 
periodiske beretning. Udvalget har allerede god­
kendt dette forslag. Støtten må ligeledes afpasses 
efter de nationale støttesystemer, endvidere må det 
eksisterende regelsæt for regionalstøtte styrkes. Det 
bør supplere de nugældende generelle direktiver om 
støtte, hvorved man ville opnå bedre kontrol med 
national støtte, som ikke må være i modstrid med 
EF-kriterier eller føre til åben konkurrence med de 
regionale støttesystemer. (2) 
II.7.3. Afdelingen kan især tilslutte sig, at det sam­
lede støttebeløb tages op til overvejelse, fordi det vil 
belyse udviklingsbehovene i regioner, hvor endog 
den bredeste anvendelse af støtteforanstaltninger 
ikke har ført til nogen investering af betydning i 
modsætning til behovet i regioner, hvor strengt 
afgrænsede lofter for procentsatser for støtte ikke har 
forhindret større offentlige udgifter til støtte. 
Udvalget er også interesseret i, at udarbejdelsen af 
programmer ikke trækker i langdrag — således som 
det allerede har været tilfældet med de kvotafrie 
fonde — og det henstiller, at Kommissionen og med­
lemsstaterne gennemtænker alle problemerne med 
henblik på at nå frem til de simplest mulige krav, der 
vil opfylde den politiske målsætning. 
II.7.4. Udvalget kan imidlertid ikke vurdere, hvor­
ledes overgangen til fælles finansiering vil være til 
støtte for jobskabelse, som er prioriteret i »Retnings­
linjerne«. Dette vil afhænge af, hvorvidt der vil blive 
fundet midler inden for de foreslåede programmer til 
at stimulere beskæftigelsen i de sektorer, der har 
muligheder for størst vækst, dvs. små og mellemstore 
virksomheder og nye sektorer. 
II.7.5. Selv om Udvalget nærer samme håb som 
Kommissionen, er det ikke så optimistisk at tro, at 
den nye finansieringsordning vil sikre, at der tilflyder 
regionerne flere ressourcer. I indledningen til De nye 
retningslinjer understreger Kommissionen, at de 
medlemsstater, der har de alvorligste regionalproble­
mer, også har den svageste økonomi. Derfor finder 
deres regeringer det måske megelt vanskeligt at inve­
stere mere i regionerne på et tidspunkt, hvor der er 
store budgetmæssige vanskeligheder. Det er imidler­
tid nødvendigt at overbevise medlemsstaternes rege­
ringer om, at bistand til ugunstigt stillede regioner er 
et af midlerne til generelt at bringe nyt liv i økono­
mien, og at dette område derfor bør være det sidste, 
hvor der foretages nedskæringer i budgettet. For at 
(2) Udtalelse af 30.4. 1981, EFT nr. C 185 af 27. 7. 1981, 
s. 26, pkt. 7.2.3. 
Nr. C 343/60 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12.81 
Kommissionens håb skal opfyldes, er det altafgøren­
de, at den samlede støtte til de ugunstigt stillede 
regioner øges. 
H.7.6. En ændring af Kommissionens rolle fra at 
være et finansieringsorgan til en rolle, der er mere 
beslægtet med et »udviklingsorgan«, vil være vel­
kommen. Udvalget erkender imidlertid, at dette vil 
Bruxelles, den 28. oktober 1981. indebære en fundamental ændring i de fleste regerin­
gers holdning til Kommissionen. Udvalget håber, at 
denne ændring kan finde sted. Udvalget gentager 
også, at det tvivler på, hvorvidt Kommissionen er i 
stand til at spille denne nye rolle med sin nuværende 
struktur og personale, og det ville gerne høre, hvor­
ledes Kommissionen selv anskuer dette problem og 
mulige nye ordninger. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg