KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 22.07.1996 
KOM(96) 363 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
om anvenMm af fællesskabsordningen 
for fWwri og akvakultur 

Indledning Indholdsfortegnelse 
Første del: Forvaltning af ressourcerne 
- I-l Gennemførelsen af de "traditionelle" forvdtningsinstrumenter 
A. TAC og kvoter 
B. Tekniske foranstaltninger 
- 1-2 Indførelsen af nye forvaltningsinstrumenter, der er fastsat i 
forordning (EØF) nr. 3760/92 
A. Licenser, tilladelser og regulering af fiskeriindsatsen 
B. Fastlæggelse af flerårige rammer for forvaltningen af 
udnyttelsesraterne 
- 1-3 Den europæiske fiskeriforskning 
- 1-4 Ordningen til bevarelse af fiskeressourcerne i Middelhavet 
Andel del: Omstruktureringen af fiskerisektoren 
Tredje del: Den fælles markedsordning og adgangen til eksterne forsyningskilder 
A. Justeringen af den fælles markedsordning 
B. Udviklingen i fiskeriaftalerne 
Fjerde del: Kontrollen med den fælles fiskeripolitik 
A. Den nye forordning om kontrol 
B. Kontrolordningens iværksættelse 
Femte del: Beslutningsprocessen 
A. Beslutningsprocessens fastlæggelse 
B. Beslutningsprocessens iværksættelse 
Konklusion 
Bilag 
Indledning 
1. I forordning (EØF) nr. 3760/92 af 20. december 1992 om en fællesskabsordning 
for fiskeri og akvakultur1 er det i artikel 14 fastsat, at Kommissionen mindst hvert tredje 
år skal aflægge rapport til Europa-Parlamentet, Rådet og de fællesskabsorganer, der 
repræsenterer fiskerisektoren, om de foranstaltninger, der er truffet til gennemførelse af 
forordningen. 
Nærværende rapport redegør for de foranstaltninger, der i så henseende er vedtaget i 
nævnte forordnings første tre anvendelsesår. 
Redegørelsen må ses på baggrund af udviklingen i den fælles fiskeripolitik lige fra 
tilvejebringelsen af forudsætningerne herfor i 1970 og vedtagelsen af de grundlæggende 
bestemmelser i 1983. Den indgår således i den løbende udvikling af retsforskrifterne 
vedrørende den fælles fiskeripolitik og gør status over de forbedringer, der blev indført 
i 1992. 
2. Den ordning, der blev indført ved nævnte forordning, var resultatet af lange 
drøftelser, som fandt sted i perioden fra den 30. november 1990, der var datoen for 
Kommissionens første meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet2, til den 20. december 
1992, der var datoen for Rådets vedtagelse af denne nye grundforordning. 
Midtvejsrevisionen af den fælles fiskeripolitik fandt sted i forbindelse med en 
helhedsvurdering af denne politiks udvikling såvel på kort som på mellemlang sigt og 
omfattede i overensstemmelse med Kommissionens ønske alle de elementer, der indgår 
i den fælles fiskeripolitik. Vurderingen blev foretaget på grundlag af dokumenter, som 
Kommissionen havde udarbejdet, idet udgangspunktet herfor var meddelelsen til Rådet 
og Parlamentet. Denne meddelelse førte efter et år med drøftelser og udveksling af 
synspunkter med de forskellige EF-institutioner, de nationale myndigheder og de berørte 
1 Forordning (EØF) nr. 3760/92 (EFT nr. L 389 af 31.12.1992). 
2 SEK (90) 2244 af 30. november 1990. 
erhvervskredse til Kommissionens rapport af 4. december 1991 til Rådet og Parlamentet 
om den fælles fiskeripolitik, den såkaldte "91 -rapport"3. 
Denne "91-rapport" var i sig selv genstand for en bred debat i de samme organer. 
Debatten gjorde det muligt at fastlægge de mest hensigtsmæssige rammer og generelle 
retningslinjer med henblik på at sikre fremtiden for fiskerisektoren og de tilknyttede 
aktiviteter i de kommende ti år, ligesom den gav mulighed for at påbegynde arbejdet med 
at forberede sektoren på tiden efter år 2002. På baggrund heraf kunne det konkluderes, 
at det er nødvendigt med en samlet og integreret indsats, som gør det muligt at 
koncentrere alle midler om en mere effektiv regulering af de samlede betingelser for 
udnyttelsen af ressourcerne. 
Den således fastlagte fremgangsmåde har medført en stærk tilnærmelse af synspunkterne, 
både i EF-organerne og i erhvervskredsene. Enigheden er kommet til udtryk ved den 
enstemmige vedtagelse af Rådets konklusioner på rådssamlingen den 3. april 19924. 
Denne nye fremgangsmåde gav sig konkret udslag i vedtagelsen af en ny 
grundforordning5, ved hvilken der indførtes nye instrumenter til forvaltning af 
fiskeriaktiviteterne. De må vurderes på baggrund af den internationale sammenhæng og 
den EF-sammenhæng, der har påvirket den fælles fiskeripolitik i de seneste tre år. 
3. I disse tre seneste år er staternes internationale samarbejde om bevarelse og 
rationel forvaltning af de marine ressourcer blevet forbedret, idet kyststaterne er gået i 
offensiven for at øge deres indflydelse, ikke blot hvad angår ressourcerne i deres egne 
farvande, men også hvad angår ressourcerne på det åbne hav. 
De forhandlinger vedrørende en bæredygtig og rationel forvaltning af fiskeressourcerne, 
som Fællesskabet har deltaget i i de forskellige internationale organisationer og senest i 
forbindelse med De Forenede Nationers aftale om fælles bestande og stærkt vandrende 
arter og FAO's adfærdskodeks vedrørende ansvarligt fiskeri, viser dette. De resultater, 
3 SEK (91) 2288 af 4. december 1991. 
4 Rådets mødeprotokol af 3. april 1992 - Dok. 5763/92 - Fiskeri 103. 
5 Forordning (EØF) nr. 3760/92 (EFT nr. L 389 af 31.12.1992). 
man er nået frem til, har gjort det muligt at konsolidere den eksisterende retlige situation, 
ligesom de har vist nødvendigheden af at styrke kontrollen og det internationale 
samarbejde. 
Specielt hvad angår Middelhavet, blev grundlaget for en samarbejdspolitik mellem 
Fællesskabet og alle Middelhavets kyststater lagt på den diplomatiske konference om 
forvaltning af fiskeressourcerne, der blev afholdt på Kreta i december 1994, og i 
forbindelse med hvilken resultaterne vil blive videreudviklet på en yderligere konference 
i slutningen af 1996. 
Den fælles fiskeripolitik er i øvrigt blevet påvirket af en handelspolitisk udvikling, der 
igen har været affødt af forhold uden for fiskerisektoren, det være sig 
konventionsbetingede (Uruguay-runden) eller selvstændige forhold, der har taget sigte på 
andre målsætninger (GSP og narkotika). 
Krisen på EF's marked for fiskerivarer, som navnlig ramte fiskerisektoren i 1993, har bl.a. 
vist, at sektoren ikke kan undgå påvirkninger fra udviklingen i den internationale handel 
mod en liberalisering af samhandelen og en globalisering af markedet. 
Denne internationale konkurrence gør det endnu mere nødvendigt at sørge for en 
omstrukturering af EF-flåden, der kan sikre dens rentabilitet. 
I øvrigt har nedgangen i fiskerimulighederne i henhold til visse fiskeriaftaler med 
tredjelande som følge af mindskede fiskeressourcer understreget nødvendigheden af at 
udvikle et mere solidt og integreret samarbejde og partnerskab med disse lande, så de 
disponible ressourcer bedre kan udnyttes, og man gensidigt kan bidrage til udviklingen 
af de lokale økonomier. 
4. På EF-plan har denne periode i øvrigt været præget af tilpasningen af 
tiltrædeisesordningen for Spanien og Portugal og af udvidelsen med de nye 
medlemsstater. 
Den tilpasning af ordningen, der var forudset i akten vedrørende Spaniens og Portugals 
tiltrædelse, har også givet anledning til en bred debat på grundlag af en rapport af 
23. december 1992 fra Kommissionen til Rådet og Parlamentet6, den såkaldte "92-
rapport". På grundlag heraf besluttede Rådet ved tre på hinanden følgende forordninger7, 
at tilpasningerne skulle ske ved hjælp af de nye forvaltningsinstrumenter, der blev indført 
ved reformen af den fælles fiskeripolitik. Tilpasningerne blev derfor foretaget gennem 
indførelsen af en ordning vedrørende fiskeriindsatsen, som har været gældende for 
Atlanterhavet fra den 1. januar 1996. 
Forhandlingerne med henblik på Unionens udvidelse med Østrig, Finland, Norge og 
Sverige fandt sted på grundlag af et mandat, der havde til formål at få ansøgerlandene til 
fuldt ud at acceptere den gældende EF-ret. Forhandlingerne førte derfor til fastsættelse 
af de overgangsforanstaltninger, der var nødvendige for virkeliggørelsen af målet om at 
opnå en fuld integrering af de nye medlemsstater. 
Forhandlingerne med Norge førte desuden til fastlæggelse af overgangsforanstaltninger, 
som, hvis Norge var tiltrådt, på længere sigt havde kunnet påvirke den senere udvikling 
med hensyn til visse elementer af den fælles fiskeripolitik, såsom kontrollen og 
forvaltningen af ressourcerne. 
5. Denne sammenhæng, såvel internationalt som på EF-plan, understreger den 
absolutte nødvendighed af at anvende de forvaltningsinstrumenter, der er fastlagt i EF-
ordningen. Det må derfor undersøges, i hvilket omfang de således fastlagte mål er blevet 
opnået. 
EF-flådens overkapacitet, som har medført en overfiskning af bestandene og en svækkelse 
af fiskerivirksomhederne, forstærker denne nødvendighed. Alle aktører inden for 
fiskerierhvervet må være sig bevidst, at alene en strategi, der går ud på at søge at opnå 
SEK (92) 2360 af 23. december 1992. 
- Rådets forordning (EF) nr. 1275/94 af 30. maj 1994. 
- Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 27. marts 1995. 
- Rådets forordning (EF) nr. 2027/95 af 15. juni 1995. 
en ligevægt mellem kapaciteten og de disponible ressourcer og at opretholde en sådan 
ligevægt, vil være i stand til at sikre fiskerisektorens varige eksistens. 
Det bør også kontrolleres, om de foranstaltninger, der har været nødvendige til 
gennemførelsen af de trufne beslutninger, er blevet anvendt korrekt på alle 
ansvarsniveauer. 
I. Forvaltning af ressourcerne 
I-l. Gennemførelsen af de "traditionelle" forvaltningsinstrumenter 
A. TAC og kvoter 
I forbindelse med opretholdelsen af de mekanismer, der er baseret på fastsættelse af TAC 
og kvoter, foreslog Kommissionen for at afbøde de svagheder, der var konstateret i 
"1991 -rapporten"8, at der systematisk på grundlag af videnskabelige udtalelser (se bilag 
I) skulle fastsættes TAC'er på niveauer, der svarede til en nedsættelse af udnyttelsesraten. 
Der har således kunnet opnås fremskridt, som i visse tilfælde har gjort det muligt at 
standse eller svække stigningen i udnyttelsesrateme. 
Uanset dette er udnyttelsesrateme fortsat for store (se bilag I), dels fordi Rådet har fastsat 
TAC'eme på for høje niveauer, dels på grund af overskridelser af kvoterne. 
Bortset fra det bemærkelsesværdige tilfælde vedrørende rundfisk i Nordsøen (torsk og 
kuller) har Rådet ikke fulgt Kommissionen, når denne på grundlag af videnskabelige 
udtalelser har foreslået at fastsætte TAC'er på niveauer, der svarede til en mindskelse af 
udnyttelsesrateme. Hvad angår rundfisk i Nordsøen var fastsættelsen af TAC'er på et 
niveau svarende til de videnskabelige anbefalinger et vigtigt fremskridt, som dog stadig 
Kommissionens 1991-rapport til Rådet og Parlamentet om den felles fiskeripolitik - Dok. SEK (91) 
2288 endelig udg. af 4.12.1991. 
er utilstrækkeligt, da det ikke har været muligt samtidigt at gennemføre nedsættelser af 
den tilsvarende fiskeriindsats. Den faktiske fiskeriindsats har regelmæssigt været større 
en den, der var nødvendig for fangsten af kvoterne. Dette har medført svig og 
genudsætninger. Ikke desto mindre har det alt i alt været muligt at undgå en intensivering 
af udnyttelsen. Dette har i forbindelse med nogle rekrutteringer, der var mindre dårlige 
end de foregående, skabt mulighed for en vis genopretning. Den er følsom og meget 
relativ (se bilag I). 
I de øvrige sektorer er TAC'eme fortsat blevet fastsat på for høje niveauer for mange 
ressourcer, hvor der er tale om en alvorlig overfiskning. Nogle nedsættelser af TAC'eme 
er endog illusoriske, da de kun er udtryk for et første skridt i retning af at nedbringe 
TAC'eme til de niveauer, der er nødvendige for en afbalanceret udnyttelse af 
ressourcerne, medens de tidligere lå på niveauer, der langt oversteg fangsterne. 
B. Tekniske foranstaltninger 
Den kritiske redegørelse, som Kommisisonen gav i sin meddelelse om gennemførelsen 
af Rådets forordning (EØF) nr. 3094/86 af 7.10.1986 om fastlæggelse af tekniske 
foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne9, bør suppleres med en analyse af de 
fremskridt, der er opnået på de andre felter vedrørende tekniske foranstaltninger. 
Der er regelmæssigt foretaget ajourføring af forordning (EØF) nr. 3094/8610. Desuden er 
anvendelsesområdet for EF's tekniske foranstaltninger blevet udvidet til dels at omfatte 
områder, der ikke tidligere var dækket, såsom Middelhavet, dels at omfatte fangstmetoder, 
for hvilke der ikke hidtil var foretaget nogen regulering, såsom faststående redskaber. 
Endelig er de særlige tekniske EF-bestemmelser, der gælder for NAFO og Østersøen, 
blevet udviklet, så de tager hensyn til anbefalingerne fra de internationale organisationer, 
som Kommissionen aktivt har bidraget til. 
10 Kommissionens meddelelse fil Rådet om anvendelsen af tekniske foranstaltninger i den felles 
fiskeripolitik (KOM/95/669). 
Rådets forordning (EØF) nr. 3094/86 af 7.10.1986 om fastlæggelse af tekniske foranstaltninger til 
bevarelse af fiskeressourcerne (EFT L 288 af 11.10.1986). 
8 
De betydelige fremskridt med hensyn til de tekniske foranstaltninger må imidlertid ikke 
føre til, at man glemmer, at der stadig er et stort arbejde at gøre. 
Kommissionen har i forbindelse med ovennævnte meddelelse om gennemførelsen af 
forordning (EØF) nr. 3094/86 foreslået en omfattende revision af de tekniske 
foranstaltninger med henblik på at styrke og forenkle dem og at gøre dem lettere at 
kontrollere. 
For at opnå dette mål er der bl.a. i meddelelsen foreslået en harmonisering af 
maskestørrelserne, så de ikke længere fastsættes for de enkelte geografiske områder, men 
for de enkelte fiskerier. En sådan harmonisering vil gælde for region III (Den Biscayiske 
Bugt og Den Iberiske Halvø) og for Nordsøen. 
I nævnte meddelelse foreslås der i øvrigt en udvidelse af de fredede områder for at 
beskytte yngelen samt mere selektive fiskeredskaber. 
Efter drøftelsen af denne meddelelse på Rådets samling i december 1995 forpligtede 
Rådet sig til på grundlag af et kommissionsforslag, som vil blive forelagt inden den 
1. juni 1996, at tage stilling til denne nye fremgangsmåde med hensyn til de tekniske 
foranstaltninger. 
1-2. Indførelsen af de nve forvaltningsinstrumenter. der er fastsat i forordning fEØF^ 
nr, 3760/92 
I "91-rapporten" understregedes det, at en forbedring af de traditionelle mekanismer til 
forvaltning af ressourcerne nødvendiggjorde en sammenkædning af forvaltningen af 
fiskeriindsatsen og forvaltningen af fangsterne samt fastlæggelsen af flerårige 
beslutningsrammer. 
Kommissionen indførte derfor hurtigst muligt denne nye fremgangsmåde. 
A. Licenser, tilladelser og regulering af fiskeriindsatsen 
Forudsætningen for indførelsen af en forvaltning af fiskeriindsatsen var, at der blev 
fastlagt et instrument, som kunne begrænse adgangen til fiskeriet i almindelighed og til 
bestemte fiskerier i særdeleshed. Det er grunden til, at Kommissionens første forslag 
vedrørte fiskerilicenser og -tilladelser, inden der blev indført en særlig ordning for 
forvaltning af fiskeriindsatsen. 
Vedtagelsen af reglerne om licenser, der giver adgang til erhvervsfiskeri, og derefter af 
reglerne om særlige fiskeritilladelser, der giver adgang til bestemte fiskerier, var et 
afgørende skridt i retning af en effektiv og gennemskuelig forvaltning af ressourcerne. 
Disse instrumenter blev vedtaget i tre forordninger11 i 1993 og 1994 (se bilag IV). 
Anden etape, der var lige så vigtig, var den faktiske indførelse af en forvaltning af 
fiskeriindsatsen. 
I forbindelse med "92-rapporten"12 om tilpasning af tiltrædelsesordningen for Spanien og 
Portugal foreslog Kommissionen, at man skulle udvide den forvaltning af fiskeriindsatsen, 
der hidtil havde været begrænset til Shetlands-kassen, til at blive en generel ordning for 
forvaltning af fiskeriindsatsen. 
Efter lange drøftelser besluttede Rådet i sidste ende at indføre en ordning for 
fiskeriindsatsen, der var begrænset til Atlanterhavet fra den 1. januar 199613. 
13 Rådets forordning (EF) nr. 3690/93 af 20. december 1993 om en fællesskabsordning om 
regler for det minimum af oplysninger, der skal angives i fiskerilicenser (EFT nr. L 341 
af 31.12.1993). 
Rådets forordning (EF) nr. 1627/94 af 27.6.1994 om generelle bestemmelser for de 
særlige fiskeritilladelser (EFTnr. L 171 af 6.7.1994). 
Rådets forordning (EF) nr. 3317/94 af 22.12.94 om generelle bestemmelser for tilladelser 
til fiskeri i tredjelandes farvande som led i en fiskeriaftale (EFT nr. L 350 af 31.12.1994). 
1992-rapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om anvendelsen for 
fiskerisektoren af ordningen vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse. Dok. SEK (92) 2340 
endelig udg. af 23.12.1992. 
Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 27. marts 1995 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt 
angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT nr. L 71 af 31.3^1995, s. 5). 
10 
Derme ordning, der er baseret på en undladelse af at forøge den samlede fiskeriindsats, 
en fuld udnyttelse af medlemsstaternes muligheder og en bevarelse af den bestående 
ligevægt i de sårbare områder, skal bidrage til at sikre en styring af kapaciteten og 
fangsterne. 
Denne anden etape bør efterhånden kompletteres, så overgangsordningen i forbindelse 
med udvidelsen med Sverige og Finland kan bringes til ophør. Endelig må ordningen for 
fiskeriindsatsen forfines med henblik på at præcisere bestemmelserne vedrørende 
adgangen til visse fiskerier under anvendelse af særlige fiskeritilladelser og på at forene 
nødvendigheden af en effektiv forvaltning af indsatsen med en fuld udnyttelse fra 
medlemsstaternes side af deres fiskerimuligheder på grundlag af princippet om den 
relative stabilitet. 
B. Fastlæggelse af flerårige rammer for forvaltningen af udnyttelsesrateme 
Rådet har endnu ikke vedtaget Kommissionens forslag om fastlæggelse af mål og 
strategier for forvaltningen på mellemlang sigt, selv om dette forslag har ligget på Rådets 
bord siden den 15. december 1993. Denne forsinkelse er skadelig for den effektive 
forvaltning af fiskeressourcerne. Nævnte forslag er trods alt affødt af beslutningerne 
vedrørende grundforordningen. 
Vigtigheden af at fastlægge en sådan ramme blev understreget i 1992-raporten og 
anerkendt i forordning (EØF) nr. 3760/92, og den har fået Kommissionen til at fremsætte 
forordningsforslag lige siden 1993. 
Fremgangsmåden med beslutninger vedrørende TAC'er og kvoter har siden 1992 kun 
bekræftet nødvendigheden af at gøre forvaltningen af ressourcerne mere fleksibel og af 
at skabe klarhed for mere end det kommende år, så sektoren kan foretage en 
langtidsplanlægning af sine aktiviteter og investeringer. 
For at belyse debatten om indførelsen af disse nye forvaltningsinstrumenter havde 
Kommissionen i forvejen tilstillet Rådet en meddelelse14 med en analyse af fordelene og 
14 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om "Nye elementer i den fælles 
11 
begrænsningerne ved disse nye instrumenter. Meddelelsen blev drøftet i Rådet, som 
accepterede retningslinjerne heri (i november 1994). Kommissionen har forelagt to forslag 
med henblik på den praktiske opfølgning. Det første vedrører fastlæggelsen af mål og 
strategier på mellemlang sigt15, det andet vedrører en mere fleksibel udnyttelse af 
kvoterne16. Disse to aspekter kompletterer hinanden, idet de giver mulighed for at 
kombinere en aktion, der er mere ambitiøs på mellemlang sigt, med en større smidighed 
i forvaltningen på kortere sigt. Rådet har i begge tilfælde anerkendt de bagvedliggende 
princippers relevans i forbindelse med de første konstruktive drøftelser. Foruden i den 
interne debat om den fælles fiskeripolitik er nødvendigheden af at fastlægge mål og 
strategier på mellemlagt sigt blevet understreget i flere internationale organer, f.eks. i 
forbindelse med fastlæggelsen af adfærdskodeksen og i forbindelse med 
regeringskonferencen om Nordsøen. I begge disse tilfælde er de vedtagne foranstaltninger 
i overensstemmelse med de instrumenter, som Kommissionen har foreslået: Fastlæggelse 
af tærskler for gydebiomassen og planer for udviklingen i fiskeridødeligheden for de 
enkelte fiskerier. 
Forslaget vedrørende forvaltningsmål og -strategier blev forelagt Rådet i december 1993. 
I en første periode viste Rådet en behersket interesse (1. halvår 1994), medens Rådet ved 
den anden gennemgang (2. halvår 1994) var på nippet til at vedtage det på betingelse af, 
at forslaget blev ændret til et direktiv, og at visse tal blev ændret. 
I første halvår af 1995 fjernede Rådet så dette forslag fra sin dagsorden, og i andet halvår 
af 1995 nægtede det at genoptage forslaget på sin dagsorden. Til trods for Rådets 
godkendelse af principperne er dette forslag således forsvundet, ikke på grund af det 
egentlige indhold, men på grund af indsigelser mod nogle detaljer. Det er nu blevet 
forældet i forhold til den oprindeligt forudsete tidsplan (1994-1997). 
15 
16 fiskeripolitik", (KOM(93) 664, Bruxelles, den 15. december 1993). 
Forslag til Rådets forordning (EF) om fastsættelse for perioden 1994-1997 af forvaltningsmål og 
-strategier for visse fiskerier og fiskerigrupper (KOM(93) 663 endelig udg. af 15.12.1993). 
Forslag til Rådets forordning (EF) om supplerende betingelser for forvaltningen af TAC og kvoter 
fra år til år (KOM(94) 583 endelig udg. af 8.12.1994). 
) 12 
Hvad angår forslaget vedrørende fleksibilitet har Kommissionen brugt to år til at foretage 
tekniske justeringer og til at overvinde sine betænkeligheder som følge af dette forslags 
nyskabende karakter inden forslagets enstemmige vedtagelse med en gradvis indførelse 
i løbet af 1997 og 1998. 
Rådet bør tage forslaget om forvaltningsmål og -strategier op til fornyet overvejelse. Dette 
spørgsmål bør tages op i forbindelse med drøftelserne af FUP IV (flerårige 
udviklingsprogrammer) som følge af den tidligere foreslåede sammenkædning af 
reguleringen af udnyttelsesrateme og udviklingen i fiskerikapaciteten. 
I.-3 , Den europæiske fiskeriforskning 
Forvaltningen af fiskeressourcerne indebærer beslutninger, som kun kan træffes på 
grundlag af en videnskabelig analyse. Kravene til fiskeriforskningen er derfor betydelige 
og i konstant udvikling i takt med behovene inden for den fælles fiskeripolitik. Siden 
henstillingerne i "1991-rapporten" og vedtagelsen af forordning (EØF) nr. 3760/92 er 
fiskeriforskningen blevet intensiveret såvel på EF-plan som nationalt, idet hovedvægten 
er blevet lagt på de socioøkonomiske forhold og på en forbedret koordinering af 
forskningsindsatsen, såvel på EF-plan som på internationalt plan. 
I forbindelse med det fjerde rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden 
for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (1994-1998) er det 
Kommissionens mål gennem EF-finansiering af forskningsprojekter at opnå et solidt 
grundlag for en afbalanceret og bæredygtig udnyttelse af Fællesskabets fiskeressourcer 
og for dèn fremtidige udvikling af akvakulturen. 
Med henblik på at opnå bestemte informationer til støtte for udarbejdelsen af 
forordningsforslag deltager Kommissionen i øvrigt i finansieringen af videnskabelige og 
tekniske undersøgelser, der kan give svar på helt konkrete spørgsmål, og hvor resultaterne 
er af direkte betydning for den fælles fiskeripolitik. 
13 
Til trods for denne tilskyndelse fra Fællesskabet har Kommissionen konstateret svagheder, 
hvad angår indsamlingen af de basisoplysninger, der er nødvendige for gennemførelsen 
af den fælles fiskeripolitik. 
De nuværende mekanismer bør forbedres for at sikre, at der indsamles de oplysninger, 
som medlemsstaterne skal fremsende til Kommissionen, og at disse oplysninger stilles til 
rådighed for videnskabsmændene. 
Desuden bør der rådes bod på den manglende koordinering mellem medlemsstaterne og 
Kommissionen, ligesom de enkeltes roller bør præciseres gennem en fastlæggelse af 
forskningsprioriteterne på EF-plan. 
Endelig ønsker Kommissionen at opnå en bedre dialog mellem videnskabsmændene og 
fiskerierhvervet. I den forbindelse ønsker den at styrke udvekslingen af oplysninger 
mellem Kommissionen, medlemsstaterne og fiskerierhvervet og at forbedre udbredelsen 
af forskningsresultaterne, så alle får kendskab hertil. 
1,-4 Ordningen til bevarelse af fiskeressourcerne i Middelhavet 
Som følge af Grækenlands og Spaniens tiltrædelse af Fællesskabet på den ene side og 
ressourcernes foruroligende tilstand og fiskeriets store socioøkonomiske betydning for 
visse kystregioner på den anden side forelagde Kommissionen i 1990 Rådet et 
reflektionsdokument om retningslinjer for en fælles fiskeriordning for Middelhavet17. 
Denne meddelelse tog sigte på indførelsen af en særlig bevarelses- og forvaltningspolitik 
for Middelhavet. Konklusionerne i denne meddelelse blev enstemmigt vedtaget af Rådet. 
Siden "91 -rapporten", der tilskyndede til indførelsen af en fællesskabsordning for 
bevarelse af fiskeriet i Middelhavet, er der opnået betydelige fremskridt, hvad angår 
imødegåelsen af den uheldige udvikling for visse fiskebestande i dette område. 
17 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet om retningslinjer for en fælles fiskeriordning for 
Middelhavet - Reflektionsdokument (dok. SEK(90) 1136 endelig udg. af 10.7.1990). 
14 
På grundlag af drøftelser ved EF-organerne og i erhvervskredsene vedrørende 
retningslinjerne for en en særlig bevarelses- og forvaltningspolitik for Middelhavet vedtog 
Rådet forordning (EF) nr. 1626/9418 om visse tekniske foranstaltninger for 
fiskeressourcerne i Middelhavet, og denne forordning trådte i kraft i 1995. 
Forordningen tager sigte på at forbedre beskyttelsen af ressourcerne og miljøet gennem 
en harmonisering af visse allerede gældende bestemmelser på grundlag af foreliggende 
videnskabelige udtalelser og om nødvendigt gennem vedtagelsen af nye bestemmelser, 
der tager hensyn til de særlige forhold i Middelhavet. Forordningen fastlægger 
betingelserne for udnyttelsen og et forbud mod bestemte fiskeredskaber, restriktioner med 
hensyn til deres tekniske kendetegn, og minimumsmål for landinger, ligesom den 
indeholder visse undtagelsesbestemmelser, så ordningen indføres gradvis. 
Gennemførelsen af denne forordning har givet anledning til vanskeligheder i visse 
medlemsstater, navnlig hvad angår overholdelsen af visse bestemmelser om mindstemål. 
I den forbindelse har Kommissionen deltaget i adskillige møder med erhvervskredse og 
videnskabsmænd med henblik på at indsamle de data og oplysninger, der er nødvendige 
for en undersøgelse af spørgsmålet og for at kunne foreslå en tilfredsstillende løsning. 
Forordningen er imidlertid udtryk for en første uundværlig etape, idet det for at opnå 
fremskridt er nødvendigt at sikre en harmonisering med de lande, der ikke er medlem af 
EF, og som driver fiskeri i Middelhavet. 
I den forbindelse er der truffet strenge foranstaltninger i fuld harmoni mellem de 
medlemsstater, der ligger op til Middelhavet, og Rådet og Kommissionen. 
I december 1994 blev der på Kreta afholdt en ministerkonference om forvaltningen af 
fiskebestanden i Middelhavet, og konferencen mundede ud i en højtidelig erklæring om 
bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne i Middelhavet, ifølge hvilken de stater, der 
18 Rådets forordning (EF) nr. 1626/94 af 27.6.1994 om tekniske foranstaltninger til bevarelse af 
fiskeressourcerne i Middelhavet. 
15 
nyder godt af den biologiske mangfoldighed i Middelhavet, forpligter sig til at samarbejde 
om at sikre beskyttelsen og udviklingen af områdets fiskeressourcer. 
Med henblik på at uddybe dette samarbejde mellem de stater, der ligger op til 
Middelhavet, og dem, der driver fiskeri i Middelhavet, har Kommissionen allerede 
planlagt en ny ministerkonference i slutningen af 1996 om forvaltningen af 
fiskeressourcerne i Middelhavet. 
Parallelt hermed har Fællesskabet styrket sit samarbejde med de regionale organisationer 
for fiskeri i Middelhavet, bl.a. med Det Almindelige Råd for Fiskeri i Middelhavet. 
Fællesskabet har i øvrigt indledt den relevante procedure for at blive medlem af denne 
organisation inden for kort tid. Den har truffet foranstaltninger, der tager sigte på i 
Fællesskabets lovgivning at gennemføre visse henstillinger fra internationale 
organisationer vedrørende forvaltningen af ressourcerne. 
II- Qmstrakftireringen af fiskerisektoren 
Rammerne for strukturforanstaltningerne til fordel for fiskeri og akvakultur er i de seneste 
år blevet ændret på væsentlige punkter. 
Indtil 1993 udvalgte Kommissionen selv investeringsprojekterne vedrørende flåden, 
akvakultur og forarbejdning og markedsføring af akvakulturprodukter i henhold til 
forordning (EØF) nr. 4028/8619. Investeringsprojekterne skulle opfylde en række kriterier 
med hensyn til gyldighed, overensstemmelse og støtteberettigelse, ligesom de skulle 
opfylde en række tejousk-økonomiske betingelser for at kunne udvælges. 
Fra 1993 er striikturforanstalmingerne på fiskeriområdet blevet integreret i 
strukturfondsreformen efter vedtagelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 2080/93 og (EF) 
nr. 3699/9320. Denne integrering vil give mulighed for til medlemstaterne at uddelegere 
19 Rådets forordning (EØF) nr. 4028/86 af 18.12.1986 om fællesskabsforanstaltninger til forbedring 
og tilpasning af fiskeri- og akvakulturstrukturerne, senest ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 
3846/92 af 19.12.1992 (EFT L 401 af 31.12.1992) (ophævet). 
20 Rådets forordning (EF) nr. 3699/93 af 21.12.1993 (7) om kriterier og betingelser for EF-
16 
nye væsentlige ansvarsområder ("subsidiaritet") i forbindelse med udvælgelsen af 
investeringsprojekter inden for sektoren, hvis de reagerer på de foranstdtninger, der er 
vedtaget inden for rammerne af sektorprogrammeringen for "fiskeri" (partnerskab). 
Principperne om additionalitet og koncentration iagttages også i forbindelse med 
Fællesskabets finansielle interventioner. 
Fremover er det inden for denne nye finansielle ramme, at sektorens 
omstruktureringsforanstaltninger, navnlig vedrørende flåden, gennemføres. 
Der skal mindes om, at Kommissionen i den forbindelse i "91-rapporten" allerede 
anbefalede en sammenkædning af bevarelses- og strukturforanstaltningerne for at 
sidstnævnte gennem fjernelse af overkapacitet i EF-flåden kunne bidrage til en 
nedbringelse af dødeligheden i de fiskerier, hvor den anses for at være alt for høj. 
Disse anbefalinger genfindes i afsnit II i forordning (EØF) nr. 3760/92 om forvaltning og 
kontrol af fiskeriaktiviteten, og Rådet skal ifølge denne bestemmelse på et flerårigt 
grundlag fastsætte målene og de detaljerede regler for en omstrukturering af 
fiskerisektoren med henblik på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og 
udnyttelsen heraf. 
Kommissionen har derfor set det som sin opgave at muliggøre en sådan omstrukturering 
gennem vedtagelsen af en række bestemmelser af retlig og finansiel karakter. 
Vedtagelsen af bindende foranstaltninger til nedbringelse af flådens overkapacitet er 
blevet mulig efter Rådets beslutning 94/15/EF21, som giver mulighed for at vedtage 
flerårige udviklingsprogrammer (FUP III). 
21 strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og 
akvakulturprodukter. 
Rådets beslutning 94/15/EF af 20.12.1993 om mål og detaljerede regler for en omstrukturering af 
Fællesskabets fiskerisektor i perioden 1. januar 1994 til 31. december 1996 med henblik på at opnå 
en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og udnyttelsen heraf (EFT L 10 af 14.1.1994). Rådets 
beslutning 95/577/EF af 22. december 1995 om mål og detaljerede regler for omstrukturering af 
fiskerisektoren i Finland og Sverige i perioden 1. januar 1995 gil 31. december 1996 med henblik 
på at opnå en bæredygtig ligevægt mellem ressourcerne og udnyttelsen heraf (EFT L 326 af 
30.12.1995). 
17 
Udarbejdelsen af denne FUP III var baseret på sådanne principper som gennemsigtighed, 
lige behandling af medlemsstaterne og en vis fleksibilitet. 
Det skal imidlertid medgives, at med en gennemsnitlig reduktion på 7% af 
flådekapaciteten over 5 år vil disse programmer ikke indfri de ambitioner, som 
Kommissionen havde, så meget mere som denne procentsats omfatter reduktioner, som 
visse lande ikke havde foretaget i forbindelse med deres tidligere programmer, og ikke 
udligner de produktivitetsforøgelser, som de tekniske fremskridt har medført. 
I forbindelse med sine årlige rapporter til Rådet og Parlamentet om resultaterne af de 
flerårige udviklingsprogrammer (FUP III) har Kommissionen konstateret, at der til trods 
for, at resultaterne generelt er tilfredsstillende i relation til de fastsatte mål, består 
forskelle mellem medlemsstaterne, som giver sig udslag i faktiske vanskeligheder for 
visse medlemsstater med at overholde målene, eller en tilbøjelighed til ikke at overholde 
dem, som viser sig i praksis. 
I forbindelse med gennemførelsen af FUP III må det i øvrigt konstateres, at der ikke 
hidtil har været nogen medlemsstat, heller ikke blandt tilhængerne af denne 
fremgangsmåde, der har benyttet sig af den mulighed, de i forbindelse med FUP III har 
fået for at gennemføre foranstaltninger til reduktion af fiskeriaktiviteten, som kunne tages 
i betragtning ved FUP III. 
En manglende overholdelse af målene for FUP III medfører pålæggelse af sanktioner. 
Den hårdeste sanktion for medlemsstaterne er den forpligtelse, ifølge hvilken de ikke må 
iværksætte foranstaltninger for bygning af fiskerfartøjer eller flådemoderniseringer, der 
medfører en forøgelse af fiskeriindsatsen, hvis de ikke har overholdt målene for 
programmerne. 
Nogle medlemsstater, der ikke har overholdt delmålene i FUP III, har måttet give afkald 
på at yde national støtte til modernisering eller til bygning af nye fartøjer. 
18 
Den anden sanktion, der eventuelt vil kunne anvendes, rivis Kommissionen ved udgangen 
af 1996 konstaterer, at en medlemsstat ikke har overholdt de endelige mål for FUP III, 
er overtrædelsesproceduren i henhold til traktatens artikel 169. 
Til trods for disse mangler og i modsætning til de tidligere programmer (FUP I og FUP 
II), hvis resultater var skuffende, har FUP III22 gjort det muligt at opnå en nedgang i 
kapaciteten (se bilag II). Selv om det endelige resultat vil være utilstrækkeligt, har FUP 
III desuden medført, at der er tilvejebragt en samlet ordning for overvågning af og kontrol 
med udviklingen i EF-flåden takket være de instrumenter, der er blevet anvendt (EF-
fartøjsfortegnelsen, ommåling af flåden23). 
FUP III vil blive opfulgt af FUP IV, der på grundlag af en af uafhængige eksperter 
udarbejdet ny rapport om fiskebestandenes tilstand og udtalelser fra fiskeriets 
erhvervsorganisationer vil fastlægge nye mål for omstruktureringen af EF-flåden med 
henblik på at rette op på bestandene og fiskerivirksomhedernes finansielle situation. 
Målet for dette FUP IV vil være virkeligt at fjerne flådens kroniske overkapacitet. 
For at afbøde de socioøkonomiske virkninger af reduktionen af EF-flåden, havde 
Kommissionen i 1986 i forbindelse med vedtagelsen af forordning (EØF) nr. 4026/86 
foreslået, at ophugningspræmien skulle omfatte en præmie pr. besætningsmedlem, men 
Rådet afviste denne sociale ledsageforanstaltning. 
I 1991 forsøgte Kommissionen i forbindelse med særforanstaltningerne i forordning 
(EØF) nr. 4028/86 at gennemføre særlige sociale ledsageforanstaltninger, men også her 
uden resultat. 
22 
23 Kommissionens beslutninger 92/588/EØF til 92/598/EØF af 21.12.1992 vedrørende flerårige 
udviklingsprogrammer for fiskerflåderne for perioden 1993-1996 (FUP III) (EFT L 401 af 
31.12.1992). 
Kommissionens beslutninger 96/73/EF til 96/74/EF(6) af 22.12.1995 vedrørende et flerårigt 
udviklingsprogram for fiskerflåden i Sverige og Finland for perioden 1995-1996 i 
overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 3699/93 (EFT L 14 af 19.1.1996). 
Kommissionens forordning (EF) nr. 109/94 af 19.1.1994 om Fællesskabets fortegnelse over 
fiskerfartøjer (EFT L 19 af 22.1.1994). 
Rådets forordning (EF) nr. 3259/94 af 22.12.1994 om ændring af forordning (ef) n° 2930/86 
vedrørende fiskerfartøjers karakteristika (EFT L 339 af 29.12.1994). 
19 
For at mindske de virkninger, som foranstaltningerne vedrørende omstruktureringen af 
flåden har for de beskæftigede i fiskerisektoren i de fiskeriafhængige områder, vedtog 
Rådet i november 1995 nogle socioøkonomiske foranstaltninger24, som åbner mulighed 
for at sammenkæde foranstaltninger til justering af fiskeriindsatsen med sociale 
ledsageforanstaltninger til fordel for de beskæftigede, der rammes af omstruktureringen 
(førtidspensionering eller præmie for frivilligt ophør). Det skal understreges, at disse 
foranstaltninger er af ekstraordinær karakter, idet alle tidligere forsøg på at indføre 
sådanne foranstaltninger har været resultatløse. 
En hel række finansielle foranstaltninger under strukturfondene (FIUF, EFRU, ESF) er 
fremover til rådighed i forbindelse med omstruktureringen af sektoren. Et EF-initiativ 
(PESCA), der udelukkende vedrører fiskeriet, giver mulighed for at anvende alle 
strukturfondenes foranstaltninger i de fiskeriafhængige områder. 
Kommissionen er af den opfattelse, at forordning (EF) nr. 3760/92 og de finansielle 
bestemmelser vedrørende strukturfondene vil være tilstrækkelige til at muliggøre en 
omstrukturering af fiskerflåden i en nær samordning med foranstaltningerne til bevarelse 
af ressourcerne. De betingelser, på hvilke omstruktureringen skal gennemføres, bør dog 
fastlægges nærmere. Navnlig bør Rådet vedtage de foranstaltninger, som situationen 
kræver, for at flådens størrelse kan tilpasses de faktisk forekommende fiskeressourcer. 
24 Rådets forordning (EF) nr. 3699/93 af 21.12.1993 om kriterier og betingelser for EF-
strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og 
akvakulturprodukter (EFT L 346 af 31.12.1993), ændret for tredje gang ved forordning (EF) nr. 
2791/95 af 20.11.1995 (EFT L 283 af 25.11.1995). 
20 
III. Den fælles markedsordning oç adgangen til eksterne forsyningskilder 
A. - Justeringen af den fælles markedsordning 
Kommissionen beskrev og analyserede i 1994 EF-produktionens strukturhandicap i sin 
meddelelse om krisen i EF's fiskerisektor25. 
Undersøgelsen af markedssituationen og de uomgængelige forhold, der karakteriserer 
denne, viser klart, hvor påkrævet det er, at der gøres en indsats for at tilpasse kapaciteten 
til ressourcepotentiellet. 
Det er nødvendigt, at EF-produktionspotentiellet optimeres, ved at det sikres, at udbuddet 
kommer til at svare bedre til efterspørgslen; en sådan optimering er nødvendig i 
betragtning af den internationale konkurrencesammenhæng, hvor Fællesskabet er bundet 
af internationale forpligtelser inden for en verdensomspændende økonomi, ligesom 
optimeringen er påkrævet, fordi produktionsomkostningerne er større i Fællesskabet end 
hos visse af dets partnere, og fordi EF-markedet i vid udstrækning har 
forsyningsunderskud. 
Der blev taget skridt i denne retning ved den reform af den fælles markedsordning, der 
trådte i kraft i 199526, og som lægger vægten på en styrkelse af 
producentorganisationernes rolle og en udvidelse af deres beføjelser, hvad angår en 
forbedring af varekvaliteten og organisationernes mulighed for markedsindgreb. 
B. - Udviklingen i fiskeriaftalerne 
På grundlag af "91-rapporten" bekræftede Rådet betydningen af, at der eksisterer et bredt 
net af hensigtsmæssige fiskeriaftaler med tredjelande. 
25 Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om krisen i EF's fiskerisektor 
(KOM (94) 335 endelig udg. af 19.7.1994). 
26 Rådets forordning (EF) nr. 3318/94 ag 22.12.1994 (EFT nr. L 350 af 31.12.1994) om ændring af 
forordning (EØF) nr. 3759/92 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og 
akvakulturprodukter. 
21 
Fiskeriaftalerne tegner sig for 20% af Fællesskabets produktion af fiskerivarer, og de 
bidrager fortsat i væsentlig grad til, at der er forsyningssikkerhed for disse varer i 
Fællesskabet. 
Foruden den politiske og økonomiske betydning, som fiskeriaftalerne med tredjelandene 
har, giver aftalerne EF-flåden adgang til ressourcer ud over dem, der findes i 
Fællesskabets fiskerizone. 
Endelig giver aftalerne Fællesskabet mulighed for, at dette som led i opfyldelsen af de 
forpligtelser, der udspringer af dets enekompetence, kan opfylde de internationale 
forpligtelser, det har indgået (ansvarligt fiskeri mv.). 
Men fiskeriaftalerne er ikke begrænset til dette aspekt; de gør det også muligt at øge 
samarbejdet mellem Fællesskabet og tredjelandene. 
Der findes flere typer af fiskeriaftaler: dels er der de traditionelle aftaler, som indebærer 
finansiel modydelse og/eller handelsindrømmelser eller gensidighed, dels er der aftalerne 
af anden generation, som omfatter blandede selskaber. 
Fællesskabet bestræber sig for, at dets forslag modsvarer det enkelte lands specifikke 
socioøkonomiske forhold, og at forslagene indeholde partnerskabsbestemmelser, der får 
uddybet indhold på længere sigt, og som er integrerede, dvs. at de anvendes på aktiviteter 
i både forudgående og efterfølgende led i forhold til selve fiskefangsten, så samarbejdet 
med tredjelandene kan blive mere varigt. 
IV. Kontrollen med den fælles fiskeripolitik 
A. - Den nye forordning om kontrol 
På baggrund af, at der ikke blev ført tilstrækkelig kontrol med den fælles fiskeripolitiks 
gennemførelse, og at bestemmelserne ikke blev overholdt, fremsatte Kommissionen i sin 
22 
"91-rapport" og i rapporten om kontrollen med gennemførelsen af den fælles 
fiskeripolitik27 en række forslag om, hvorledes kontrollen og gennemsigtigheden kunne 
forbedres. 
Efter dybtgående drøftelser, som alle EF-instanserne og erhvervet deltog i, vedtog Rådet 
i 1993 en ny kontrolordning for den fælles fiskeripolitik28. 
Den nye ordning indebærer en samlet og integreret kontrol, der omfatter alle den fælles 
fiskeripolitiks aspekter, og som gælder alle de medvirkende inden for fiskeribranchen. 
Med de nye regler kan EF-fiskernes aktivitet overvåges mere nøje, uanset i hvilket 
område de fisker. 
For at kontrollen kan blive troværdig, opfordres medlemsstaterne til at anvende 
forebyggende sanktioner. Endvidere styrker den nye ordning det institutionelle grundlag, 
som Kommissionen har, så den i fuldt omfang kan varetage sin kontrolopgave over for 
de nationale kontroltjenester. 
Endelig åbner ordningen vejen for ny teknik, især systemer med løbende registrering af 
fartøj spositioner via satellit og systemer med edb-anvendelse. 
I 1995 blev ordningen ændret, idet den eksisterende kontrolordning blev udbygget med 
foranstaltninger, der skal sikre overvågning og kontrol af fiskerier, hvor fiskeriindsatsen 
er underkastet begrænsninger. 
Parallelt med den nye ordning vedtog Rådet en ny beslutning om Fællesskabets finansielle 
deltagelse29; den nye beslutnings anvendelsesområde og rammebevilling modsvarer 
udviklingen i kontrolordningen. 
27 
28 
29 Rapport fra Kommissionen til Rådet om kontrollen med gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik. 
Dokument SEC (92) 394 af 6.3.1992. 
Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12.10.1993 om indførelse af en kontrolordning under den 
fælles fiskeripolitik (EFT nr. L 261 af 20.10.1993), ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2870/95 
af 8.12.1995 (EFT nr. L 301 af 14.12.1995). 
Rådets beslutning 95/527/EF af 8. december 1995 om Fællesskabets finansielle deltagelse i visse 
udgifter, som medlemsstaterne afholder ved gennemførelsen af overvågnings- og 
kontrolordningerne under den fælles fiskeripolitik (EFT nr. L 301 af 14.12.1995). 
23 
Tilsammen giver disse retsforskrifter medlemsstaterne de nødvendige retlige og finansielle 
muligheder for at sikre en effektiv og gennemsigtig kontrol af fiskeriaktiviteterne. 
B. - Kontrolordningens iværksættelse 
I forbindelse med sin rapport om kontrollen med den fælles fiskeripolitik30 har 
Kommissionen konstateret, at medlemsstaternes kontrol er utilstrækkelig. 
Generelt viser denne oversigt, at medlemsstaterne iværksætter de nye kontrolbestemmelser 
med forsinkelse. 
De beskedne midler, der er bragt i anvendelse, gør det tvivlsomt, om bestemte 
medlemsstater anvender kontrolordningen effektivt, selv om de anmoder om EF-
finansiering til udvikling af disse midler. Nogle mangler endog kontrolmidler til 
luftovervågning, hvilket i alvorlig grad anfægter effektiviteten af inspektionerne til søs. 
Hvad sanktionerne angår, kan der noteres store forskelle i Fællesskabet, både med hensyn 
til procedurerne og sanktionernes størrelse, hvilket skaber en følelse af forskelsbehandling 
hos fiskerne og fremmer svig. 
Da medlemsstaterne ikke har sendt tilstrækkelige oplysninger, har Kommissionen ikke 
kunnet vurdere kontrollens effektivitet inden for marked, varetransport og strukturpolitik. 
Trods disse mangler finder Kommissionen, at det er for tidligt at foretage en endelig 
vurdering af den nye forordnings indvirkning på kontrollen. Nogle af bestemmelserne, 
bl.a. om edb og indførelse af et system med satellitregistrering, finder først anvendes i 
1996-1997. Desuden kan denne første rapport kun bidrage til at afhjælpe den mangel på 
gennemsigtighed, der er mellem medlemsstaterne inden for fiskerikontrol. 
Kommissionen håber, at medlemsstaterne vil erkende disse mangler og gensidigt tilskynde 
hinanden til, at kontrollen harmoniseres opefter. 
30 Kommissionens årlige rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om kontrollen med den fælles 
fiskeripolitik (KOM (96) 100 endelig udg. af 18.3.1996). 
24 
Kommissionen vil på sin side justere fordelingen af sine egne midler, for at dette mål kan 
nås. 
Men denne justering kan desværre blive besværliggjort af kontrolopgaverne i de 
internationale farvande (NAFO, drivgarn). I denne henseende håber Kommissionen 
fortsat, at de berørte medlemsstater hurtigt vil påtage sig de byrder., som er deres. 
Uanset dette spørgsmål finder Kommissionen, at den fremover må give følgende opgaver 
fortrinsstilling: 
For at skabe gennemsigtighed skal de oplysninger, som medlemsstaterne 
fremsender, valideres ved hjælp af en indikator for midler og en kontroloversigt. 
Der skal tages hensyn til kontrollen inden for de områder, som for nylig er blevet 
medtaget under fiskerikontrollen på EF-plan: strukturpolitik (især mht. en 
vurdering af fangstkapacitet), parallel overvågning af fiskeriindsatsen, 
sammenhæng med markedsovervågningen, muligheden for kontrol under transport 
og udvikling af mulighederne for systematisk krydskontrol af de forskellige 
oplysningskilder. 
Der skal lægges vægt på de problemer, der i det enkelte fiskeri har ligget bag 
hovedovertrædelserne af EF-bestemmelseme, dvs. overtrædelser, som har kunnet 
ramme de andre medlemsstater, f.eks. kvoteoverskridelser i Nordsøen eller 
Østersøen og utilstrækkelig iagttagelse af de tekniske foranstaltninger. 
Def skal sikres en samordning mellem de nationale administrationer, der varetager 
kontrollen, og mellem disse og Kommissionens tjenestegrene. Et første emne for 
samråd er, at anvendelsen af nye teknikker fremskyndes (satellitovervågning, edb-
forbindelser mv.). Men dette er ikke det eneste emne: for at interventionerne til 
søs kan blive koordineret, er det nødvendigt, at der er medvirken på EF-plan, jf. 
kontrollen af det atlantiske tunfiskeri. Det samme gælder kontrollen af de fangster, 
der tages af fartøjer i en medlemsstats eksklusive økonomiske zone, og som 
landes i en havn i en anden medlemsstat. Generelt har Kommissionen en vigtig 
rolle at spille i koordineringen, for at samspillet kan blive fremmet og 
mistænksomheden bragt til ophør. 
25 
Hvis der eksisterer en politik vilje, som understøttes af en generel bevidstgørelse, kan der 
fremover gøres væsentlige og hurtige fremskridt inden for kontrollen. Disse fremskridt 
kan muliggøre, at der i den fælles fiskeripolitik nås en række mål, som hidtil har ligget 
uden for rækkevidde, men som erfaringen samtidig har vist er realistiske. 
V. - Beslutningsprocessen 
A. - Beslutningsprocessens fastlæggelse 
I "91 -rapporten" blev der insisteret på, at ansvaret skulle deles mellem medlemsstaterne 
og Kommissionen, både med hensyn til reglernes udarbejdelse og til deres anvendelse. 
I denne sammenhæng bør Fællesskabets rolle primært begrænses til principfastsættelsen, 
og det er derefter op til medlemsstaterne at fastlægge procedurerne ud fra deres egen 
retsorden og admmistrationsstruktur. 
Ligeledes blev det i rapporten foreslået, at retsforskrifterne blev forenklet, så de blev 
mere gennemsigtige, hvilket var nødvendigt, for at de bedre kunne accepteres, og at også 
beslutningsprocessen blev forenklet, så procedurerne blev mere simple. 
Med dette sigte foreslog Kommissionen, da forordning (EØF) nr. 3760/92 blev vedtaget, 
at der kun blev fastsat to beslutningsprocedurer for forvaltningen af udnyttelsesrateme. 
Den betonede, at Rådet ikke måtte vælge procedurer, der kunne vanskeliggøre 
beslutningstagningen. 
Kommissionens forslag var derfor, at Rådet skulle opstille forvaltningsmålene og 
-strategierne og fastsætte nøglerne for kvoternes fordeling mellem medlemsstaterne efter 
proceduren i traktatens artikel 43 (rådsafgørelse efter høring af Europa-Parlamentet og på 
initiativ af Kommissionen), og at Kommissionen efter udtaleise fra forvaltningskomitéen 
skulle gennemføre Rådes afgørelser automatisk. Dette kunne smidiggøre 
26 
beslutningsprocedurerne og aflaste Rådet for tekniske dossierer, som ikke krævede en 
politisk beslutning fra dets side. 
Selv om Kommissionens indtog en fleksibel holdning under drøftelserne i Rådet, afviste 
sidstnævnte forslaget og foreslog en videreførelse af de årlige rådsafgørelser med flertal 
for fastsættelse af TAC og kvoter og fastlæggelse af lofter over fiskerindsatsen. 
At der ikke er sket en sådan uddelegering af beføjelser til Kommissionen, så denne kan 
træffe de tekniske og genkommende beslutninger, betyder, at Rådets arbejde tynges, og 
vitale foranstaltninger til forvaltning af fiskeriaktiviteterne vedtages ofte med forsinkelse. 
B. - Beslutningsprocessens iværksættelse 
I de seneste år er drøftelserne vedrørende den fælles fiskeripolitik blevet mere rationelle 
og mindre heftige. Dette er et yderligere tegn på, at der en voksende politisk vilje hos 
medlemsstaterne og en stigende bevidsthed om, at det er nødvendigt at iværksætte en 
ansvarlig og rationel fælles fiskeripolitik. 
Som eksempel kan nævnes, at TAC-fastsættelsen i høj grad er blevet afdramatiseret, og 
det er nu almindeligt, at der opnås enstemmighed efter nogle timers drøftelser. 
Disse fremskridt må dog ikke skjule de vanskeligheder, der er forbundet med at nå fra 
en aftale om generelle principper til effektive beslutninger (se bilag IV). 
I nogle tilfælde bliver Kommissionens forslag, der er baseret på henstillinger fra 
videnskabsmænd eller uafhængige ekspertgrupper, ikke fulgt, eller de ændres af Rådet på 
bekostning af en effektiv og rationel ressourceforvaltning. 
Denne divergens mellem Kommissionens forslag og Rådets endelige afgørelser kan 
noteres på alle niveauer inden for den fælles fiskeripolitik. 
Hvad angår ressourcebevarelsen, fastsættes de samlede tilladte fangsmængder i nogle 
tilfælde til højere mængder end dem, Kommissionen har anbefalet, og de foreslåede 
27 
tekniske foranstaltninger og kontrolforanstaltninger bøjes ved midlertidige undtagelser og 
fritagelser; bestemmelserne for Middelhavet er en udtalt eksempel herpå. 
På strukturområdet bliver de mål for kapacitetsnedskæringer, der er indeholdt i de 
flerårige udviklingsprogrammer, også ændret i nedadgående retning. 
Ligeledes noteres der forsinkelser, når der skal vedtages beslutninger i sammenhæng med 
de fastsatte mål, indtil disse beslutninger bliver uomgængelige og medfører 
vanskeligheder for fiskerisektoren. 
Også her gælder forsinkelsen alle aspekterne af den fælles politik. 
Det mest markante eksempel er forsinkelsen i Rådets vedtagelse af forslagene om 
fleksibilitet. De forvaltningsmål og -strategier, der udspringer direkte af grundforordning 
(EØF) nr. 3760/92, og som Kommissionen foreslog i 1993, er fortsat til behandling i 
Rådet. 
Endelig konstaterer Kommissionen en blokering, for så vidt angår nogle forslag, som 
Rådet ønskede forelagt. Angående forslaget om drivgarn3 ' har der ikke kunnet opnås 
flertal i løbet af de to år, ved hvis udløb Kommissionen (i april 1994) forelagde en 
meddelelse, der på Rådets anmodning gav en situationsoversigt over drivgarn og 
indeholdt et forslag om retsforskrifter. 
Der kan dog noteres en udvikling, hvad angår nogle af de negative aspekter; det kan 
tilskrives en stigende forståelse i erhvervet for det velbegrundede i Kommissionens 
forslag og en konstruktiv støtte fra Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale 
Udvalg. Kommissionen har bidraget til denne udvikling; den søger at skabe 
gennemsigtighed i alle led, og den er lydhør over for de problemer, som de forskellige 
aktører i fiskeribranchen gør rede for, og de løsningsforslag, de fremsætter. Den 
Forslag til Rådets forordning om anvendelse af store drivgarn inden for rammerne af den fælles 
fiskeripolitik (KOM(94) 50/5 af 10.2.1995). 
28 
tilrettelægger seminarer og høringer for at bevidstgøre fiskerierhvervet og inddrage det 
i udformningen af den fælles fiskeripolitiks fremtid. 
Denne øgede ansvarsbevidsthed i fiskeriet, hvad angår fastlæggelsen af målene for 
bestandenes forvaltning, må på den anden side ikke betyde, at de hermed forbundne 
pligter glemmes. 
KONKLUSION 
1. Statusopgørelsen over den forløbne periode viser, at de mål, som Fællesskabet har 
opstillet, gør det begrundet, at man viderefører den indsats, der blev iværksat i 1991; 
videreførelsen bør ske, for at grundlaget for det, der allerede er opnået på EF-plan, kan 
blive konsolideret, og for at effektiviteten heraf kan blive større. 
De fremskridt, der er sket inden for bevaringen og forvaltningen af bestandene, er fortsat 
utilstrækkelige. De nye forvaltningsinstrumenter indføres ikke tilstrækkelig hurtigt. Man 
når ikke altid de mål, der er opstillet for overkapacitetens nedskæring. Og iværksættelsen 
af kontrolmekanismerne udviser fortsat en lang række mangler. 
Derfor bør man overveje, hvilke retningslinjer der skal følges, for at den fælles 
fiskeripolitik kan blive dynamisk og sikre, at fiskeriet i Fællesskabet bliver varigt 
afbalanceret og dermed rentabelt. 
2. Det er således nødvendigt at forberede den vej, der skal følges i de kommende år, både 
på kort sigt, dvs. for de kommende tre år, og på mellemlang sigt, dvs. med tidshorisonten 
2002, der i så henseende er en særlig symbolsk etape for den fælles fiskeripolitik. Herved 
kan der skabes et bæredygtigt grundlag på lang sigt. 
At der kan tales om en tidshorisont ved år 2002, skyldes tre forhold, der er betinget af 
de eksisterende retsforskrifter: 
29 
adgangen til farvandene inden for grænsen på 12 sømil (artikel 6 i 
grundforordningen) 
bestemmelserne om "Shetlandsområdet" (artikel 7 i grundforordningen) 
betingelserne for adgang til Nordsøen for spanske og portugisiske fartøjer 
(tiltrædelsesakten af 1985) og for svenske og finske fartøjer (tiltrædelsesakten af 
1994). 
Disse forhold vil inden fristens udløb blive analyseret i en rapport efter samme 
fremgangsmåde som i 1991. 
Angående førstnævnte forhold vil Kommissionen forelægge Rådet forslag om de 
bestemmelser, der eventuelt kan afløse de nuværende. Træffer Rådet ikke afgørelse inden 
den 31. december 2002, bortfalder den ordning, der gør det muligt at begrænse adgangen 
til de pågældende farvande. Under de nuværende omstændigheder synes der ikke at være 
noget ønske om at ændre EF-bestemmelserne på dette punkt. 
Angående det andet forhold vil den nuværende ordning blive opretholdt, hvis 
Kommissionen ikke fremlægger forslag og Rådet ikke træffer afgørelse inden samme 
frists udløb. 
Angående det tredje forhold gælder det, at hvis der ikke træffes afgørelse i 
overgangsperioden eller inden udløbet af 2002, vil den nuværende EF-retsorden gælde, 
dvs. fri adgang til farvandene uden forskelsbehandling for alle EF-medlemsstaters flåder, 
idet adgangen sker under iagttagelse af princippet om relativ stabilitet for de bestande, 
der gælder reguleringsbesternmelser for, og frit for dem, der ikke er omfattet af sådanne 
bestemmelser. 
De øvrige dele af den fælles fiskeripolitik., især bestemte grundprincipper såsom relativ 
stabilitet, vil ikke umiddelbart blive anfægtet. Der vil her kun ske ændringer, hvis der er 
en udtrykkelig politisk vilje hertil. 
De forhold, der vedrører strukturforanstaltningerne under den fælles fiskeripolitik, er 
endvidere undergivet den nuværende finansielle programmering for strukturfondene; 
30 
denne programmering udløber pr. 31.12.1999. Det er sandsynligt, at FUP IV vil blive 
afløst af FUP V, men medmindre betingelserne for adgang til fiskerierne ændres stærkt 
i forhold til de nuværende, kan det ikke forventes, at FUP-forløbet påvirkes af 
2002-fristen. 
Andre forhold, der ligger uden for fiskeriet, kan også indvirke på dettes udvikling, f.eks. 
resultaterne af regeringskonferencen, fremtidige udvidelser af Unionen eller udviklingen 
i de internationale forbindelser. 
3. Kommissionen finder, at man allerede nu og uden af afvente det nye årtusinde bør 
intensivere den indsats, der allerede er indledt, så der i den kommende treårsfase sker en 
udbygning og en konsolidering af det, der allerede er opbygget, hvorved sektorens 
situation forbedres varigt. 
De foranstaltninger, der skal iværksættes, bør først og fremmest sigte på, at sammenbrud 
i fiskerier undgås, ved er der etableres en bedre udligning mellem de ressourcer, der er 
til rådighed, og den fangstkapacitet, der forefindes; kun herved kan 
EF-fiskerivirksomhederne bringes ind på et rentabelt spor. Disse mål skal nås ved en 
politik, der ikke er rent økonomisk, men indgår som led i den samlede planlægning af de 
regioner, der er afhængige af fiskeriet, navnlig mht. beskæftigelse og miljøforhold. 
De forvaltningsinstrumenter, der modsvarer dette sigte, skal etableres i fuldt omfang. De 
instrumenter, som der allerede er vedtaget retsakter for, f.eks. ordningen med forvaltning 
af fiskeriindsatsen, skal finde reel anvendelse. De kommende år vil blive udnyttet til en 
evaluering af de resultater, der er opnået med instrumenterne i de zoner, hvor de er blevet 
anvendt, navnlig Atlanterhavet og eventuelt Østersøen. Ved at anvendelsen af disse 
forvaltningsinstrumenter udvides og gøres generel i andre EF-fiskerizoner, navnlig i 
Nordsøen, kan man fuldende den overgang, der er fastlagt i udvidelsestraktaterne, såvel 
traktaterne med Spanien og Portugal som traktaterne med Finland og Sverige. 
Kommissionen skal da til sin tid foreslå en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen, der 
er relevant for fiskerier såsom nordsøfiskerierne og eventuelt også fiskerierne i 
Middelhavet. 
31 
De nuværende forvaltningsinstrumenter skal fortsat anvendes bedre, og det skal ske i tæt 
sammenhæng med en intensivering og forbedring af den videnskabelige forskning. Det 
må være at foretrække, at man i tide nedskærer fangsten, end at man afventer en sådan 
forringelse af bestemte bestande, at fiskeristop bliver påkrævet; en sådan situation er 
yderst skadelig for såvel virksomhedernes overlevelse som markedsstabiliteten og 
forsyningssikkerheden. 
Forbedringen bør også omfatte de tekniske foranstaltninger. De foranstaltninger, der skal 
træffes, og som skal træffes i snævert samråd med medlemsstaterne og erhvervet, gælder 
først og fremmest Nordsøen, Middelhavet og region III. 
For at forvaltningsinstrumenterne kan blive forbedret, er det nødvendigt, både at man får 
en bedre viden om de videnskabelige og statistiske forhold, og at denne viden formidles 
bedre. Ved at informationsformidlingen forbedres, så oplysningerne bliver tilgængelige 
for alle interesserede parter, vil man kunne fremme forståelsen for de anbefalede 
foranstaltninger og dermed lettere fa dem accepteret. 
Iværksættelsen af FUP IV i de kommende måneder må forventes at blive en afgørende 
faktor for genetableringen af ligevægten mellem fiskerimulighederne og EF-flådens 
fangstkapacitet, så man får brudt den onde cirkel i form af "for stor investering - for stor 
kapacitet - for store omkostninger", der medfører lavere rentabilitet eller driftstab for 
virksomhederne. Denne ligevægt danner forudsætning for, at virksomhederne kan 
overleve, at arbejdspladserne til søs og på landjorden kan bevares, og at hele branchens 
fremtid kan sikres. 
Skal en virkelig bæredygtig fiskeripolitik lykkes, er det en absolut forudsætning, at der 
etableres en effektiv kontrolordning på alle ansvarsniveauer. Der må således lægges vægt 
på, at det samlede kontrolsystem forbedres, så kontrollen bliver fuldstændig, 
sammenhængende og ensartet. De nye teknikker, der er til rådighed, f.eks. satellitterne, 
må udnyttes bedst mulig, og der må sikres optimal formidling af oplysninger via net, hvor 
der anvendes edb. At der etableres et effektivt EF-kontrolsystem, indebærer ikke, at EF-
aktionen som sådan udbygges, men det er nødvendigt, at den enkeltes opgaver og ansvar 
fastlægges klart. 
) 32 
Som led i de internationale forpligtelser, Fællesskabet har indgået inden for FN og FAO 
i de seneste tre år, er det et centralt anliggende, at der udvikles et ansvarligt og dermed 
kontrolleret fiskeri, som opfylder miljøkravene. Det er i de kommende år, disse 
forpligtelser konkret skal opfyldes, både internt og internationalt. At der tages hensyn til 
miljøfaktoren, må ikke ses som en overvindelse af et modsætningsforhold, men som en 
integrering. Fiskeriet kan kun blive bæredygtigt, hvis miljøkravene tilgodeses; erhvervet 
bør naturligvis spille en positiv og afgørende rolle i denne sammenhæng, så det undgås, 
at tilpasningerne sker, uden at der tages behørigt hensyn til fiskeriinteresserne. 
I denne sammenhæng må Middelhavsområdet tillægges særlig opmærksomhed. 
Anvendelsen af den fælles fiskeripolitik er mindre gennemført i dette område end i de 
andre EF-regioner, og bestandenes tilstand er særdeles foruroligende. Desuden er det på 
grund af de geografiske forhold særlig nødvendigt, at der eksisterer et internationalt 
samarbejde. Men det må understreges, at intet vil ske, uden at der er en fast politisk vilje 
hos de berørte medlemsstater. 
Kommissionen ønsker således, at alle, der er involveret i branchen, såvel politisk og 
administrativt som erhvervsmæssigt, bidrager med de midler, de råder over, og ifølge det 
ansvar, de har, til etableringen af en fiskeripolitik, som kan sikre, at fiskerisektoren får 
varig eksistens. 
Den finder, at for at der kan sikres både klarhed i de politiske drøftelser og effektivitet 
i institutionernes virke, bør kun de store afgørelser træffes på rådsniveau efter høring af 
Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Den fælles fiskeripolitik vil 
uden tvivl komme til at virke bedre, hvis der anvendes en decentraliseret 
beslutningsproces, der er forbundet med en ordning med regional høring, og som fremmer 
dialogen mellem erhvervspræsentanterne og de videnskabelige instanser. 
Nærhedsprincippet bør anvendes for denne aktivitetssektor i det videst mulige omfang på 
alle ansvarsniveauer. 
Det samme gælder rationaliseringen af de finansielle interventioner, navnlig hvad angår 
fordelingen af byrderne mellem EF-budgettet og de nationale budgetter, så der skabes et 
bedre cost/effectiveness-forhold. 
33 
4. Resultaterne af denne første fase bliver bestemmende for tilrettelæggelsen af den 
proces, der skal forberede perioden efter år 2002. 
Hvis den kommende fase kan betragtes som en konsolideringsfase, vil den efterfølgende 
sandsynligvis blive en fase, hvor man må vurdere den fremtidige indsats inden for den 
fælles fiskeripolitik og indkredse de hovedemner, der skal tages op til overvejelse. I den 
sammenhæng må alle de involverede i branchen på ny deltage aktivt i fastlæggelsen af, 
hvilke retningslinjer der skal følges, for at der kan sikres en afbalanceret udvikling i 
systemerne for fiskeriforvaltning, herunder aspekter, der gælder de socioøkonomiske 
forhold, virksomhedernes rentabilitet, beskæftigelsespolitikken, regionaludviklingen samt 
den rolle, som de enkelte involverede skal spille. 
Således vil man ved en åben drøftelse kunne nå til en formel udformning af de valgte 
retningslinjer, så de fornødne afgørelser kan træffes inden den 31. december 2002. 
Som det allerede fremgik af "91-rapporten", ønsker Kommissionen, at drøftelsen af 
fiskeriet forbliver en engageret og lidenskabsfri debat. 
'34 
BILAG I 
Udvikling i TAC i løbet af perioden 
35 
ANALYSE af forslaget til TAC for 1996 og evaluering af status 
over bestandene på grundlag af den seneste vurdering 
NOTER: 
m Beslutninger afhænger af konsultationer med tredjelande eller 
internationale organisationer 
(1) Den del af TAC, der er til rådighed for medlemsstaterne 
(2) Som oplyst af medlemsstaterne 
(3) Der foreligger ingen fangstprognose 
foreligger ikke: Ikke oplyst eller irrelevant for TAC 
STATUS: 1 = let udnyttet, 2= fuldt udnyttet, 3 = kraftigt udnyttet, 4 = 
risiko for udfiskning, F «= svingende, U - ukendt, U/2* = ukendt, men 
antages at være fuldt udnyttet, U/3* = ukendt, men antages at være 
kraftigt udnyttet. 
Vurderingskvalitet: 1 = god analysevurdering, 2 = oplysninger af middel 
kvalitet, 3 = ingen eller få oplysninger. 
36 
TAC 
Oversigt over bestande, îra hvilke EF-fangsterne oversteg 5 000 ions i 19951 
1994 1995 
T Vurdering 1995 1996 
ACFM el. STECF %ændring 
TAC(1) forsteg (1) TAC(1) FANGST<2) rekommandation TAC(1) 
Sild Ills 83955 ^27^H^Ï208^H 1208301 111S4M**#23»-C^ST-3 »^^^S^^M^SIa^^ŒIB af forslag 
<103560 -0,0 
lllbcd 1214501. 55001 -28320C» 283200 177813 t& t-rX "VZ> 'W€9ùm^mn 4-30770QU 0.0 
lia IVafc 257950Î 24273Sl'-5?-.3624O0| 262400 259222 ].# -1"1». ^ïédgF^ee^^^^Tza^W^dm^fta}!,^ as "172230 ,0,0 
IVcVlld 50000' 420791 50000 5000O 429191 U/3* foreligger ikke 50000 1995 TAC 50000 
VbVIaN, Vlb 55140! 521251 55140 70140! 52468 foreligger ikke 70140 1995 TAC 767101 
VlaS, Vllbc 28000 27827 28000 28000; 26659 nylige niveauer 28000 1995 TAC 28000 
Vllghj 21000! 18901 21000! 21000 
Ansjos VIII 30000 26772! 30000 33000 18325 
"28515 red. F 60% 15100 red. F 20% 18500 
foreligger ikke 33000 1995 TAC 33000] 
IX. X, CECAF 12000 1393! 12000 12000! 7559! 
Torsk 
»la-Skagerrak mzzsjhwmiiyssai foreligger ikke 12000 1995 TAC 12000! 
I Ha Kattegat 
»bedr*. * 
Vb VI XII XIV 4040 
211 
9307.0] 
13000 4106 
10210! 7200 7200] 6247! 
mtm kSIfSEj ^l>SÂ^v^2S^TiMaàê'iii'.^^B^^M^Ë^^^^^^^^^^^^ 
"^C&sSfe 
^M^w^SSmmmwBm 13000 13000 9726 K5P 1995 TAC 
m 
1/2 ^sR^W^^*^**^ ^^^^i-î'fs^WSH flll«3»!i8S?T!Ï?TîlPI f^inTçwSI? 
red. F 20% 13000 1995 TAC 13000 0,0 
VII ex. Vila 17000 153751 17000 17000 17744 3/4 1/2 foreligger ikke 17000 1995 TAC 200001 17,6 
Glashvar VII Villab komb. 20330) 130261 20330 22590 15428 ingen F stigning 166001 forv. status qou 21200 27,7 
VII 180001 12072 18000] 20000] 13918] som ovenfor 14700 som ovenfor 19000 29,3! 
Havtaske Vb VI XII XIV 8600 6484 8600! 8600 6437 2/3 nylige niveauer 8600 1995 TAC 8600! 0,0 
VII Vlllab komb. 23800 20285! 21400 23150 24266 ingen F stigning 30300 forv. status quo 30300 0,0 
VII 18500 15451 16630 18000] 1853a som ovenfor 23560 som ovenfor 23560! 0,0 
Vlllabd 5300 4834 4770 5150 5731 
Hfim ^tøfed ftfs&iMI Iffl 331531-r**^::*' som ovenfor 6740 
sf^74QG! som ovenfor 6740 0,0 
Kuller Hâlv" m® Tro Vb VI XII XIV 21000] 13174 20000! 21000 17836 væsentlig red. 22900 red. F 20% 22900 0.0 
VII VIII IX X CECAH 6000 4858 6000 6000 6464 foreligger ikke 6000 1995 TAC 7000! 16,7 
Hvilling lia IV- 67280 423971 --„57000] 57000 40914 2w- -*2 4? sjrgdgBs20%iW ll8Ë^i%>g.i *som aftalt ". 55100 l&ØJ 
Vb VI XII XIV 6800 60631 6800 6800 6275 3/4 væsentlig red. 10000 red. F 20% 10000 0,0 
12,0 Vllb-k 29000 267431 31000 31000 28266 foreligger ikke 25000 1995 TAC(xxx) 28000 
Kulmule N. stock (ll-VHIab) 60000 421901 31000 55120 46946 1/2 red. F 30% 43100 red. F 20% 51000 18,3 
Vb VI VII XII XIV 33550 214951 18550 30910 24946 som ovenfor 24170 som ovenfor 28660 18,6 
Villabde 22490 18147 12370 20620 20029 som ovenfor 16120! som ovenfor 19120 18,6 
Ville IX X CECAF 11500 5372 5300 10000! 7063 vest mulig niv. 7000! red. F 20% 9000! 28,6 
Blåhvilling Vb VI VII Vlllab 113000 31131 93000 93000 31954 nylige niveauer 93000 1995 TAC 93000! 0,0 
0,0 Ville IX X CECAF 5500q 322891 55000 55000 35552 nylige niveauer 55000 1995 TAC 55000 
Jomfruhummer Ha IV 15000] 134031 15200 15200 13863] 1/2 nylige niveauer 15200 1995 TAC 15200 0,0 
0,0 
0,0 Vb VI XII XIV 12600 11362 12600 12600 12788! nylige niveauer 12600 1995 TAC 12600 
VII 20000 
Dybhavsrejer ftia-Tj?j%»>sfe*MSfc • 16358[ 
»fs*975r 20000 20000 
HH 181531 nylige niveauer 23000 1995 TAC 23000 
ÉÉ1Ë1B 
Rødspætte »ta Skagerraks TO»!' i ^;% n^^gF^^iw ^SUM^^MS PUSHES 
HAKE Northern Stock 
Recruitment Age 0 and SSB 
600 
Years 
I Recruitment Age 0 —•—Spawning Stock Biomass 
Landings and Fishing Mortality Age 1-4 
* 0,000 
eooJOT-cvico^mcof^oooOt-cMco^ r>-t^ooooooooaocoooooaocoo>o>o>o>o> 0>O>O)CTO>O)O)O>O> O) o> o o> o> o o o> t "> 
l-S 
(Landings •Fishing Mortality 
Age 1-4 erf= escape rate to fisheries : 
tep = taux d'échappement à la pêche 
75 % ->Fm=0,298 
50 % ->Fm=0,693 
25%->Fm=1,386 
Source : ICES, ACFM (1995) 18 European Commission-XIV/C/1-FO 
Rødspætte - Nordsøen 
Rekrutteringsalder 0 og yngelbiomasse 
Kilde: ICES, ACFM (1995) Europa-Kommissionen-XIV/C/1 -FO 
Torsk - Nordsøen (IV) 
Rekrutteringsalder 1 og yngelbiomasse 
1000 
w 
O) 
c 
•c 
s 
5 
I Rekrutteringsalder 1 — •—Yngelblomasse 
Landinger og fiskedødelighed alder 2-8 
350 
300 
Û 250 
c 
2 
I 200 
S» 150 
c 
'o 
c 
5 ioo 100« i 
50. I i Hvil 
I,— 11 \M |M|1|ai|M|M|Bi|W|Bi| rfi vi 
i i, 
0,9 
0,8 
0,7 
0,6 
0,5 
0,4 
0,3 
0,2 
0,1 
co m c~ o> T- co »o 
<o <o <o <P c 
O O) o> o> c -O» T- CO lO Is» O r- CO r»iN.r~h.o300ooooooo>0> o>o>o>o>cno)o^o>o>o>o> o «o 
(BS! Landinger """"""Fiskedødelighed Alder 2-8 urf= undsiipningsrate i fiskeriet: 
75 % ->Fd=0,298 
50 % ->Fd=0,693 
25%->Fd=1,386 
Kilde: ICES, ACFM (1995) 
tø Europa-Kommissionen-XIV/C/!-FO 
Bilag II 
Udvikling i EF-fiskerflåden i forhold til de mål, der blev opstillet mellem 1984 og 1995 
Skema: Udvikling i de sammenlignede forskydninger i situationerne for målene for FUP I, II og III, 
udtrykt i kW mellem 1984 og 1995 Efter en periode med betydelig forskel mellem situationen og 
målet mellem 1984 og 1987 synes alt at gå i, orden, og der opstår et hurtigt sammenfald mellem 
situation og mål med hensyn til FUP III. Udviklingen ville have været endnu mere oplagt, hvis man 
havde valgt at udtrykke situation og mål i BRT, der er bedre overholdt 
% af målene 95 -T'TTTTl 
Situation 
1994 1995 1996 
H 
BILAG III 
EF-fiskerizoner 
(d:/data/wpwin/XIV/rap.da) 
42 
EF-MliDLEMSSTATKRNIiS JURISDIKTIONSKRAV 
Fieur Ydre erænser for EF-medlemsstaternes jurisdiktionskrav (tyk stiplet linje), som 
' markerer EF's indre farvande i Nordøstatlanten, og ICES' statistiske områder. 
(Dybdelinjerne angiver 200 m (ubrudt linje) og 1000 m (tynd stiplet linje)). 
43 
BILAG IV 
Lovgivningsarbejdet i perioden fra 1992 til midten af 1996 
Gennemførelse af Fællesskabets ordning for fiskeri og akvakultur 
Mål 
I. Forvaltning af ressourcer 
I-l TAC og kvoter Kommissionens forslag 
Forslag af 23.11.95 (KOM(95) 615/2 
af 5.12.95), suppleret med 
bemyndigelse af 19.12.95 (KOM(95) 
741/1 af 21.12.95) om fastsættelse for 
1996 af de samlede tilladte 
fangstmængder for visse fiskebestande 
og grupper af fiskebestande samt af 
visse betingelser for fiskeri af disse 
fangstmængder Rådets afgørelse 
Forordning (EF) nr. 3074/95 af 
22.12.95 om fastsættelse for 
1996 af de samlede tilladte 
fangstmængder for visse 
fiskebestande og grupper af 
fiskebestande samt af visse 
betingelser for fiskeri af disse 
fangstmængder (EFT nr. L 330 
af 30.12.95, s. 1) Bemærkninger 
- Med hensyn til en række bestande, for hvilke 
Kommissionen foreslår omfattende nedskæringer 
af TAC på grund af deres forringelse, 
foretrækker Rådet at udsætte nedskæringerne til 
senere, hvilket forværrer situationen for disse 
bestande. 
- Nogle af disse TAC indebærer endog en 
biologisk risiko (makrel, sild, rødspætte, 
kulmule). 
For andre vil forhøjelserne medføre store 
nedskæringer i fiskerimulighederne på kort sigt 
(tunge, glashvar, mørksej). 
1-2 Licenser, særlige 
fiskeritilladelser, 
fiskeritilladelser iflg. 
"fiskeriaftalen" Forslag af 15.10.93 til 
Rådets forordning om 
en ordning for 
fiskerilicenser (EFT 
nr. C 310 af 16.11.93) - Rådets forordning (EF) nr. 3690/93 af 20.12.93 
om en fællesskabsordning om regler for det 
minimum af oplysninger, der skal angives i 
fiskerilicenser (EFT nr. L 341 af 31.12.93) 
- Rådets forordning (EF) nr. 1627/94 af 27.6.94 
om generelle bestemmelser for de særlige 
fiskeritilladelser (EFT nr. L 171 af 6.7.94) 
- Rådets forordning (EF) nr. 3317/94 af 22.12.94 
om generelle bestemmelser for tilladelser til fiskeri 
i tredjelandes farvande som led i en fiskeriaftale 
(EFT nr.L 350 af 31.12.94) - Rådets godkendelse af 
forvaltningsbestemmelserne er blevet forsinket. 
Rådet har skullet vedtage tre forordninger på et år 
for at færdiggøre arbejdet. 
- Rådet vedtog Kommissionens forslag uden at 
ændre substansen, hvilket viser, at Rådet skal 
have tid til at overvinde sin tilbageholdenhed over 
for den fornyende karakter af visse forslag. 
7^ 
1-3 Forvaltoing af 
fiskeriindsatsen 
1-4 Fleksibilitet - Forslag til Rådets forordning (EF) om 
en ordning for adgang til visse EF-
farvande og -fiskeressourcer (KOM(94) 
308 endelig af 13.7.94) 
- Forslag til Rådets forordning om 
indførelse af en forvaltningsordning for 
fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse 
fiskerizoner og visse fiskeressourcer 
(KOM(95) 237 af 6.4.95) 
Forslag af 8.12.94 til Rådets forordning 
om supplerende betingelser for 
forvaltningen af TAC og kvoter fra år til 
år (KOM(94) 583 endelig af 8.12.94) - Rådets forordning (EF) nr. 685/95 af 
27.3.95 om forvaltning af fiskeriindsatsen, 
for så vidt angår visse fiskerizoner og 
visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT 
nr.L71 af 31.3.95, s. 5) 
- Rådets forordning (EF) nr. 2027/95 af 
15.6.95 om indførelse af en 
forvaltningsordning for fiskeriindsatsen, 
for så vidt angår visse fiskerizoner og 
visse fiskeressourcer i Fællesskabet (EFT 
L 199 af 24.8.95, s. 1) 
Rådet vedtog den 22.4.96 forordningen 
om supplerende betingelser for 
forvaltningen af TAC og kvoter fra år til 
år (endnu ikke offentliggjort i EFT) - Rådet afviste Kommissionens forslag 1 
baseret på standardfartøj sdage (SFD) og 8 
vedtog et kompromis baseret på dage i 
zoner, multipliceret med kraften udtrykt 
i kilowatt, til at beregne fiskeriindsatsen. 
- Der skulle to år og to forordninger til, 
før end Rådet vedtog en 
forvaltningsordning for fiskeriindsatsen. 
Den endelige beslutning ligner | 
Kommissionens oprindelige forslag mht. 1 
indholdet, men især formen er blevet 
ændret. 
- Rådet vedtog at reducere graden af 
fleksibilitet fra år til år. 
- De af Kommissionen foreslåede 
sanktioner blev reduceret af Rådet. 
- Det tog Rådet næsten to år at indføre 
tekniske justeringer og overvinde sin 
usikkerhed over for den fornyende 
karakter af Kommissionens forslag. 
1-5 Forvaltoingsmål og -strategier 
1-6 Drivgarn 
1-7 Middelhavet Forslag af 15.12.93 til Rådets 
forordning om fastsættelse for 1994-
1997 af forvaltningsmål og 
-strategier for visse fiskerier og 
fiskerigrupper (KOM(93) 663 endelig 
af 15.12.93) 
Forslag af 8.4.94 til forordning om 
anvendelse af drivgarn i den fælles 
fiskeripolitik (KOM(94) 131 endelig 
af 8.4.94) 
Forslag af 12.11.93 til forordning om 
tekniske foranstaltninger til bevarelse 
af fiskeressourcerne i Middelhavet 
(KOM(93) 306 af 12.11.93, s. 10) Fornyet behandling efter vedtagelse 
af fleksibilitetsforordningen 
Fortsat til behandling i Rådet 
Rådets forordning (EF) nr. 1626/94 af 
27.6.94 om tekniske foranstaltninger 
til bevarelse af fiskeressourcerne i 
Middelhavet (EFT L 171 af 6.7.94, s. 
1) - Vedtagelsen af de bestemmelser, 
der skal lette forvaltningen af 
fiskeriindsatsen, blev forsinket med 
over to år. 
- Rådet har syltet forslaget ved at 
fremlægge småindvendinger, som 
ikke vedrører substansen. 
Forslag fremsat efter anmodning fra 
Rådet 
1 forhold til Kommissionens forslag 
har Rådet øget fleksibiliteten af 
nogle bestemmelser ved at fastsætte 
midlertidige undtagelser (ofte 
gældende indtil 2002). 
II. Omstrukturering 
af fiskerisektoren Forslag af 9.11.93 til Rådets 
beslutning om mål og 
detaljerede regler med 
henblik på at opnå en 
bæredygtig ligevægt mellem 
ressourcerne og udnyttelsen 
heraf (KOM(93) 544 
endelig af 9.11.93) Rådets beslutning 94/15/EF af 20.12.93 
om mål og detaljerede regler for en 
omstrukturering af Fællesskabets 
fiskerisektor i perioden 1. januar 1994 
til 31. december 1996 med henblik på 
at opnå en bæredygtig ligevægt mellem 
ressourcerne og udnyttelsen heraf (EFT 
L 10 af 14.1.94) Kommissionens oprindelige forslag er blevet forsødet af 
Rådet med 40% mht. kapacitetsnedskæringen: 
- Bestande af 
demersale fisk 
- Bestande af 
benthiske fisk 
- Bestande af 
pelagiske fisk Komm. 
forslag 
30% 
20% 
0% Rådets 
beslutning 
20% 
15% 
0% 
-fx III. Kontrol 
III-l Kontrol af den fælles 
fiskeripolitik 
III-2 Kontrol af fiskeriindsatsen Forslag af 29.10.92 til Rådets 
forordning om indførelse af en 
kontrolordning under den fælles 
fiskeripolitik (KOM(92) 392 
endelig af 29.10.92) 
Forslag af 13.7.94 til Rådets 
forordning om ændring af 
forordning (EØF) nr. 2847/93 om 
indførelse af en kontrolordning 
under den fælles fiskeripolitik 
(KOM(94) 309 endelig af 
13.7.94) Rådets forordning (EØF) nr. 
2847/93 af 12.10.93 om 
indførelse af en kontrolordning 
under den fælles fiskeripolitik 
(EFTnr. L 261 af 20.10.93) 
Rådet har afvist dette forslag. Rådet har besluttet: 
- at udsætte sin afgørelse om indførelsen af et 
satellitovervågningssystem til 1.1.96 og siden 
1.7.96 
- at opstille listen over de arter, der skal 
anføres i logbogen, senere 
- at udsætte anvendelsen af visse 
bestemmelser for fiskeriet i Middelhavet til 
1.1.99 
- at forkaste Kommissionens forslag om 
suspension af nedsættelsen af EF-støtten i 
tilfælde af, at kontrolforordningen ikke 
overholdes. 
- I kompromiset af december 1994 
(konkretiseret i forordning (EF) nr. 685/95 af 
27.3.95 om forvaltning af fiskeriindsatsen) 
omdefinerede Rådet indholdet af den gældende 
kontrolordning. 
Forslag af 12.6.95 til Rådets 
forordning (EF) om ændring af 
forordning (EØF) nr. 2847/93 om 
indførelse af en kontrolordning 
under den fælles fiskeripolitik 
(KOM(95) 256 endelig af 
12.6.95) Rådets forordning (EF) nr. 
2870/95 af 8.12.95 om ændring 
af forordning (EØF) nr. 2847/93 
om indførelse af en 
kontrolordning under den fælles 
fiskeripolitik (EFT nr. L 301 af 
14.12.95, s. 1) Rådet har udvidet hail-systemet til alle 
fiskerier, mens hail-systemet i Kommissionens 
forslag kun gjaldt for Det Irske Hav, idet 
resten skulle fastsættes af Rådet i forhold til 
fiskeriet. 
Samtidig indførte Rådet for 1998 individuel 
meddelelse af fangster, hvilket ikke var 
forudset i forslaget. 
Rådet har også besluttet at udsætte sin 
afgørelse om det integrerede 
dataforvaltningssystem (net) til 30.6.97. 
Rådet har fleksibiliseret anvendelsen af hail-
systemet ved at fastsætte undtagelser for visse 
flådetyper, hvilket komplicerer hail-systemets 
anvendelse og medfører omkostninger. 
ISSN 0254-1459 
KOM(96) 363 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 03 
Katalognummer : CB-CO-96-364-DA-C 
ISBN 92-78-07168-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
51