29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
240. PLENARFORSAMLING — OKTOBER 1986 
Udtalelse om EF-Kommissionens 15. beretning om konkurrencepolitikken 
(86/C 333/01) 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 20. juni 1986 at anmode om 
Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for industri, handel, håndværk og 
tjenesteydelser, som udpegede Edouardo Bagliano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 3. september 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg udpegede på sin 240. plenarforsamling, mødet den 
23. oktober 1986, Edouardo Bagliano som hovedordfører og vedtog enstemmigt, idet dog 
fire stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse: 
Forord 
Konkurrencepolitikken anses i dag i høj grad som væ­
rende nødvendig for, at det frie marked kan fungere 
hensigtsmæssigt og stimuleres, samtidig med at forbru­
gernes frie valg og rettigheder forbliver uantastede. 
Denne vurdering af den 15. beretning om konkurrence­
politikken er foretaget i lyset af de ændringer, som er 
undervejs i EF- og verdensøkonomien. 
I en aktiv, realistisk konkurrencepolitik er man nødt til 
at tage hensyn til to faktorer, som i dag har ganske 
særlig betydning, nemlig det forhold, at markederne 
bliver verdensomspændende, samt innovation. 
1. Den verdensøkonomiske sammenhæng: verdensom­
spændende markeder og innovation 
1.1. På baggrund af de hastige ændringer i alle sekto­
rer inden for den internationale økonomi kan Udvalget 
tilslutte sig følgende bemærkning fra Kommissionen: 
»Hvad angår håndhævelsen af artikel 85 og 86 vil en 
dynamisk, innovativ konkurrence fortsat være et af 
de vigtigste kriterier, der vil blive lagt til grund ved 
bedømmelsen af konkurrencebegrænsninger«. (Ind­
ledningen til den 15. beretning om konkurrencepoli­
tikken). Denne kommentar bør konsekvent efterleves i enhver 
politisk og administrativ indsats over for selskaber, 
lande og internationale organisationer. 
1.2. Følgende to faktorer har givet den eksisterende 
ligevægt et knæk: markederne er blevet stadig større 
og stadig mere internationaliserede, og væksten i nye 
teknologier er taget til. 
Stillet over for denne nye situation, som er i rivende 
udvikling, er virksomhederne nødt til at tilpasse deres 
strategier på kort sigt ved at omlægge og rationalisere 
og i første række ved at gennemføre innovationer. 
1.3. I denne periode, som er præget af hurtige og 
radikale ændringer, er den frie konkurrences vogtere 
nødt til — især på grundlag af en hensigtsmæssig social­
politik — at være opmærksomme på det presserende 
behov for at tilpasse virksomheder og økonomiske, 
finansielle og juridiske strukturer, ligesom der bør træf­
fes foranstaltninger til at fremme og smidiggøre proces­
sen, samtidig med at den nødvendige kontrol og koordi­
nering finder sted. 
Markedernes ændrede dimensioner og selve innova-
tionsfænomenet betyder, at snævre adfærdsanalyser 
ikke mere kan gennemføres. I gennemførelsen og for­
tolkningen af reglerne er Kommissionen nødt til at finde 
Nr. C 333/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
frem til nye kriterier, som stemmer bedre overens med 
de ændrede forhold. 
1.4. På baggrund af disse omvæltninger er det afgø­
rende vigtigt snarest at få etableret ét enkelt marked, 
hvilket nødvendigvis må ske gradvis, idet et sådant 
enkelt marked er et nødvendigt værktøj i den nye EF-
strategi, hvor konkurrence skal spille en nøglerolle og 
indgå i et snævert, konsekvent samspil med EF's politik 
på de øvrige områder (se tillige punkt 7). 
2. Markedets størrelse — samarbejde mellem virk­
somheder 
2.1. Integration er en afgørende forudsætning både 
for den nødvendige rationalisering af Europas produk­
tionssystem og for nye initiativer. Fjernelse af interne 
skranker er en forudsætning for, at EF's hjemmemarked 
kan udvikles. 
2.2. Den fortsatte eksistens af nationale økonomiske 
områder er en anakronisme, når det drejer sig om at 
opnå en tilstrækkelig grad af reel konkurrenceevne, eller 
når det drejer sig om at vurdere og definere relevante 
markeder. Den mindste, mulige geografiske målestok 
er i dag Fællesskabet, uden at man dog må se bort fra 
den internationale dimension. 
Selv om Rom-traktaten nævner en »væsentlig del« af 
det fælles marked (men kun som alternativ til det fælles 
marked; og i dag gælder dette alternativ kun for nogle 
ganske få mindre tilfælde), er det fælles marked den 
mindste mulige geografiske enhed, som kan tages i 
betragtning. Inden for en række sektorer er dette dog 
heller ikke tilstrækkeligt i dag, f.eks. når man skal 
vurdere den markedsposition, som et selskab eller en 
koncern, der konkurrerer med tredjelandevirksom­
heder, indtager. 
2.3. Den reelle målestok i dag er hele verden, selv 
om økonomisk og handelsmæssig integration på EF-
plan danner den vigtigste baggrund for sikring af det 
europæiske erhvervslivs konkurrenceevne. 
2.4. I en sådan situation er det nødvendigt at fremme 
samarbejdet mellem virksomheder. 
2.4.1. Sektionen kan derfor til fulde godkende den 
15. konkurrenceberetnings punkt 26, hvori det hedder 
følgende: »Kommissionen håber at kunne fremskynde 
strukturændringerne ved at fremme samarbejdet mel­
lem virksomheder, samtidig med at konkurrencen op­
retholdes«. 
Udvalget og erhvervskredsene ser frem til de bebudede 
retningslinger for joint ventures. Med hensyn til retssik­
kerheden vil effektiviteten af joint ventures komme til at afhænge af, hvilke positive resultater der kan opnås 
på følgende områder: for det første løsning af proble­
merne omkring »relevante markeder« samt problemer­
ne omkring parametre og referencetærskler; for det 
andet endelig opgivelse af det upræcise kriterium »po­
tentiel konkurrence«; og for det tredje en passende 
definition på »strukturelle virkninger«. 
2.5. Kommissionens forslag om kontrol med virk­
somhedskoncentrationer er nok blevet ændret, men har 
endnu ikke kunnet opnå tilstrækkelig tilslutning i Rådet 
til at blive vedtaget. Udvalget henviser atter til den 
detaljerede udtalelse(]), som det i sin tid afgav, og 
opfordrer Rådet til snarest at vedtage Kommissionens 
forslag. 
I den mellemliggende tid er de nationale og internatio­
nale forhold ændret, og der er derfor behov for en 
klarere definition på ikke blot gennemførelsesområdet, 
men også på tærskler, parametre og procedurer samt 
Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 86, samti­
dig med at man må være opmærksom på de forskellige 
situationer, som gør sig gældende i medlemsstaterne. 
Også her vil den fornødne klarhed og retssikkerhed 
medvirke til at skabe vilkår, som tilskynder virk­
somhederne til initiativer under de igangværende æn­
dringer. 
3. Innovation 
3.1. Sideløbende med skiftet henimod verdensom­
spændende markeder, stedfinder der en hastig vækst i 
innovationen, hovedsagelig inden for de mest avancere­
de sektorer, men også inden for »kreative sektorer«. 
Virkningerne heraf mærkes i brede kredse, ikke mindst 
inden for servicesektoren og på beskæftigelsesområdet. 
3.2. I udtalelsen om den 13. konkurrenceberetning 
(side 12, litra d) (2) skrev Udvalget klart og tydeligt, 
at begrebet »innovation« skal opfattes i allerbredeste 
betydning og skal omfatte den teknologiske udvikling 
af både produktet (forbedret kvalitet og ydeevne) og 
af produktionsprocessen (lavere omkostninger) samt 
udvikling af nye færdigvarer eller færdigkomponenter 
eller nye materialer. 
3.3. En strategi til udvikling af EF's industri og servi­
ceerhverv skal være koncentreret om fremme af innova­
tion: evnen til at skabe og integrere innovationer er i 
vore dage en faktor af afgørende betydning for en 
virksomheds konkurrencemæssige succes på verdens­
markedet. 
(!) EFT nr. C 252 af 27. 9. 1982. 
(2) EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984. 
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/3 
Konkurrencepolitikken er nødt til at spille en rolle i 
EF's erhvervsstrategi og skal stimulere innovationen 
ved at tilvejebringe vilkår, som gør det gunstigt at 
investere i forskning og udvikling. 
3.4. Innovation er et komplekst fænomen, som på­
virker alle sektorer i større eller mindre udstrækning, 
og som har betydning på alle stadier af produktionspro­
cessen. Tilskyndelse til investering i F&U — herunder 
en positiv holdning til samarbejde, som er af livsvigtig 
betydning i de tilfælde, hvor der er behov for meget 
stor kapital — må derfor ikke være begrænset til præ-
kompetitiv forskning, men skal også omfatte anvendt 
forskning og industrialiseringen selv. Innovation er såle­
des et fænomen, som optræder på alle stadier i produk­
tionsprocessen. 
Takket være forordning (EØF) nr. 418/85 er Kommis­
sionens F&U-politik (*) udstyret med et passende instru­
ment til kontrol og stimulering; denne politik skal under 
alle omstændigheder garantere, at der fortsat bliver tale 
om faktisk konkurrence og tekniske fremskridt. 
4. Statsstøtte 
4.1. Vækst — både industriel og ikke-industriel — 
er et vigtigt element i den nationale økonomisk-industri-
elle politik i samtlige industrilande. 
Problemerne omkring den internationale konkurrence­
evne er så alvorlige, at de ikke kan forventes løst af 
virksomheder, som går enegang. Dette bevises til fulde 
af f.eks. EF's skibsbygningssektor, som stadig har brug 
for støtte, trods de ihærdige bestræbelser på at genskabe 
produktivitet og konkurrenceevne: der er stadig lang 
vej, før skibsværfterne kan stå på egne ben (2). 
4.2. Det er umuligt at forblive konkurrencedygtig 
uden innovation, og der kan ikke gennemføres innova­
tion uden F&U. Statsstøtte til F&U og dermed til 
innovation er helt nødvendig. Det er vi nødt til at se i 
øjnene. 
4.3. Kommissionen har vedtaget en kodeks for stats­
støtte, hvori der nedfældes principper, kriterier og hy­
poteser. EF's holdning er således ingen hemmelighed. 
De mangfoldige praktiske eksempler og de forskellige 
nationale situationer bevirker imidlertid, at den prakti­
ske gennemførelse af denne holdning er knap så kendt, 
er vanskeligere at identificere og er overmåde kompleks. 
(') Jf. udtalelse i EFT nr. C 206 af 6. 8. 1984. 
(2) Jf. udtalelse om »Retningslinjer for en EF-politik for skibs­
bygningssektoren« (EFT nr. C 189 af 28. 7. 1986). 4.4. Det er på sin plads at fremsætte en række be­
mærkninger til de generelle princippers og kriteriernes 
»relative« karakter (i visse tilfælde). Den samlede stør­
relse af statslige bevillinger og lån til F&U på gunstige 
vilkår er betydelig, uanset om beløbene går til erhvervs­
livet, offentlige laboratorier eller højere læreanstalter. 
En virksomhed opnår en fordel over for rivalerne i 
andre lande, hvis den befinder sig i et »rigere« vi­
denskabeligt miljø. 
Omfanget af støtten til erhvervsmæssig F&U må derfor 
vurderes på baggrund af de nationale forhold og situ­
ationen i andre lande. 
4.5. Udvalget ønsker at fremdrage et andet punkt, 
hvor der sker forskelsbehandling, og som er en følge af 
konkurrencepolitikkens indfaldsvinkel til støtte. 
De vedvarende forskelle i skatte- og afgiftsregler med­
lemsstaterne imellem bevirker, at selv omhyggeligt plan­
lagt støtte kan medføre konkurrencefordrejninger. 
Det er forkert at betragte statsstøtte isoleret, når det 
skal bedømmes, om den er forenelig med traktaten eller 
ej. Statsstøtten skal anskues i en overordnet sammen­
hæng, dvs. at der skal tages hensyn til forskelle i beskat-
ningsbyrden for den berørte virksomhed eller sektor, og 
til beskatningsbyrden for konkurrerende virksomheder, 
som er beliggende i lande, hvor denne byrde enten er 
mindre eller er opbygget på en anden måde. 
Det er bestemt ikke Udvalgets opfattelse, at statsstøtte 
skal have til opgave at udligne beskatningsmæssige eller 
strukturelle forskelle mellem medlemsstaterne. 
De utilstrækkelige, for ikke at sige ubetydelige, frem­
skridt henimod harmonisering af beskatningssystemer-
ne gør det vanskeligt at iværksætte en korrekt, velafba­
lanceret politik, ikke blot med hensyn til statsstøtte, 
men også på mange andre områder. Uanset hvor dristigt 
og fremsynet konkurrencepolitikken end måtte være, 
kan den ikke forhindre skævheder og fordrejninger. 
4.6. De små og mellemstore virksomheder forventer, 
at der iværksættes en række specifikke foranstaltninger, 
som sikrer en reel, fri konkurrence og ikke kun indehol­
der overvejelser om særbehandling af de små og mellem­
store virksomheder, men derimod resulterer i en samlet 
handlingspolitik på dette område. 
De særlige beføjelser, som for nylig er blevet tildelt et 
kommissionsmedlem med hensyn til små og mellemsto­
re virksomheder, må afgjort ses som et skridt i denne 
retning; men de små og mellemstore virksomheder for-
Nr. C 333/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
venter, at der snarest muligt afstikkes særlige retnings­
linjer for gennemførelsen af en sådan global politik. 
4.7. Udvalget er klar over, at det er meget vanskeligt 
for Kommissionen at iværksætte en strategi for stats­
støtte som led i en konsekvent konkurrencepolitik. 
Udvalget modstår fristelsen til at anbefale et usmidigt 
automatisk system, og udtrykker sin tilslutning til Kom­
missionens pragmatiske indfaldsvinkel, idet det dog 
henstilles, at der tages højde for de faktorer, som er 
anført i det foregående. 
4.8. Det er ganske særligt påkrævet at være forsigtig, 
når der foretages sammenligninger mellem lande, da 
det ikke altid er let at fremskaffe fuldstændige eller 
tilstrækkelige oplysninger om de faktiske forhold i de 
enkelte lande. 
Man behøver blot at nævne, at der ud over statsstøtte, 
dvs. støtte ydet af centralregeringen, også ydes støtte 
af lokale myndigheder; denne støtte er vanskeligere at 
få indblik i, og baggrunden for støtten er mere kom­
pleks. Den kendsgerning, at man er nødt til at gå 
varsomt frem, betyder dog ikke, at problemet bør skub­
bes til side eller undervurderes, hvilket ville være endnu 
værre. Det er rigtigt af Kommissionen at forsøge at 
gøre status over støtten. Men ud over at udsende de 
officielle resultater af undersøgelserne — som er foræl­
dede på grund af langsommelig sagsbehandling — bør 
Kommissionen nøje følge med i den nuværende konse­
kvente politik med hensyn til national og regional støt­
te, med det formål at genoverveje og ændre sine regler 
om indgreb (herunder brug af EF-midler). 
4.9. Der er behov for bedre ajourføring og mere 
nøjagtig information samt øget tilsyn, så man kan få 
et bedre indblik i omstændighederne bag hvert enkelt 
støttetilfælde, uanset støttens form. 
Det er ikke let at fastlægge en teoretisk definition på 
»statsstøtte«. Og det er heller ikke let at gøre status på 
tilstrækkeligt grundlag eller at fastlægge kontrolkriteri­
er. To eksempler: for det første offentlige købsaftaler, 
som i sig selv kan medføre fordrejninger, idet en virk­
somhed kan tænkes at få tildelt flere sådanne kontrakter 
end en anden virksomhed. 
En anden svaghed i visse tilfælde er, at man automatisk 
undlader at føre kontrol med virksomheder, som nok 
modtager støtte, men hvis aktiviteter ikke påvirker sam­
handelen mellem medlemsstaterne. Sådanne virk­
somheder kan jo udmærket optræde som leverandører 
til større eksportvirksomheder. En pragmatisk indfaldsvinkel kombineret med opdate­
rede nøjagtige oplysninger kan forbedre og effektivisere 
et teoretisk referencesystem, som tjener til at minde alle 
— stat og virksomheder — om Kommissionens kriterier 
og holdning med hensyn til foranstaltninger, som vedta­
ges med udgangspunkt i traktatens artikel 92 og 93. I 
udtalelsen om den 13. konkurrenceberetning (!) opfor­
drede Udvalget Kommissionen til at se nøje på, »om 
der er behov for en eller flere rådsforordninger, som 
kan være med til at tilvejebringe den fornødne enighed 
mellem medlemsstaterne om korrekt gennemførelse af 
grundbegreberne i traktatens artikel 92 og 93«. 
5. Offentlige virksomheder — statsmonopoler 
5.1. Betingelsesløs udvidelse til alle sektorer, som 
dækkes af offentlige virksomheder, af direktivet om 
»gennemskuelighed« bør i det mindste give Kommissio­
nen de oplysninger og faktorer, som den har brug fo"r 
for at kunne foretage velovervejede vurderinger. 
Udvalget er klar over, at Kommissionen støder på van­
skeligheder som følge af medlemsstaternes tøvende 
holdning, men udtrykker håb om, at der alligevel kan 
opnås tilfredsstillende resultater, særlig hvis Kommis­
sionen gør offentligheden opmærksom på, at det er 
medlemsstaternes regeringer, som bærer ansvaret i dette 
spørgsmål. 
5.2. De vanskeligheder, som nationale monopoler, 
især på beskatningsområdet, volder, er endnu mere 
alvorlige. 
Den snævre sammenhæng med indtægtsstrukturen og 
dermed med centralregeringens budget gør det i realite­
ten vanskeligt at afvikle skatte- og afgiftsmonopoler. 
Man bør dog støtte Kommissionens bestræbelser på i 
det mindste at reducere disse statsmonopolers indvirk­
ning på samhandelen. Men Udvalget gentager, at det 
virkelige problem ligger i den utilstrækkelige harmoni­
sering af skatte- og afgifssystemerne i EF og sætter sin 
lid til, at en overordnet indfaldsvinkel til spørgsmålet 
vil kunne føre til nye realistiske forslag. De statsmono­
poler, som findes,.er under alle omstændigheder nødt 
til at overholde markedsreglerne. 
6. Bestemte sektorer — luft- og søtransport 
6.1. Konkurrencereglerne gælder for alle produk­
tions- og servicesektorer, uanset om de er offentlige 
eller private. 
De skridt, som Kommissionen har taget til at sikre, at 
reglerne om åben konkurrence efterleves, har allerede 
ført til positive resultater og bør støttes. 
(') EFT nr. C 343 af 24. 12. 1984. 
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/5 
6.2. På lufttransportområdet hæmmes Kommissio­
nens indsats af, at problemet er komplekst, og at der 
opereres med en fast organisationsstruktur på verdens­
plan. 
Medlemsstaternes opførsel udgør også en hindring for 
løsninger i denne sektor, der er blevet beskrevet som et 
»mikrokosmos af konkurrencefordrejende sædvane«. 
Det økonomiske og sociale Udvalg behandlede lufttran­
sportspørgsmålet i udtalelsen fra september sidste år 
om Kommissionens memorandum nr. 2 om hele proble­
matikken omkring civil luftfart. 
Udvalget ønsker imidlertid på dette sted at gentage, at 
den er bekymret over, at spørgsmålet om lufttransport 
er kommet ind i et dødvande og hele tiden sendes tilbage 
til ny behandling i Rådet. 
Domstolens nys afgivne kendelse burde have fjernet de 
hindcinger, som forhindrer Kommissionen i at gøre 
fremskridt. Kendelsen burde, omend gradvis, af hensyn 
til problemets forskellige aspekter, sætte skub i det 
længe ventede initiativ til lovgivning, som også vil få 
mærkbare virkninger for forbrugerne, i det mindste 
med hensyn til billetpriser. 
6.3. Med hensyn til søtransport henviser Udvalget til 
sin udtalelse om spørgsmålet (*) og sætter sin lid til, at 
Rådet vil gøre hurtige fremskridt også på dette område, 
ikke mindst i betragtning af de positive virkninger, som 
fremskridt vil få på det interne marked. 
7. Samspillet med EF's politik på andre områder 
7.1. Konkurrencepolitikken skal udvikle sig i over­
ensstemmelse med traktaten, ligesom politikken på 
andre områder skal det: socialpolitik, handelspolitik, 
beskatningspolitik, transportpolitik, samt den samlede 
forbrugerbeskyttelsespolitik. 
Konkurrencepolitikken, som bør være dynamisk og 
innovationsskabende, hæmmes i høj grad af manglende 
harmonisering og koordinering. 
7.2. Fællesakten tilsigter social harmonisering, og 
det er Udvalgets håb, at denne harmonisering vil blive 
gennemført på det højeste niveau. Som led i denne 
overordnede strategi for den sociale sektor bør en effek­
tiv konkurrencepolitik også være opmærksom på for­
drejninger, som skyldes forskelle i de sociale forhold, 
og under alle omstændigheder ikke give anledning til 
nye skævheder. Dette gælder ikke blot inden for EF — 
hvor Kommissionen har mulighed for at gribe mest 
effektivt ind — men også i forbindelserne med tredje­
lande. 
(') EFTnr. C 344 af 31. 12. 1985. 7.3. Harmoniseringen af beskatningssystemerne, 
som stadig befinder sig på det indledende stadium, 
udgør også et væsentligt element i en effektiv konkur­
rencepolitik. 
Konkurrencefordrejninger, som skyldes forskellige be­
skatningsformer i medlemsstaterne, samt visse nationa­
le foranstaltninger, som i alt for høj grad begunstiger 
virksomheder og produktion i frizoner, kan ikke ryddes 
af vejen, medmindre Kommissionen gør mere energisk 
brug af sine beføjelser og sin ret til at lægge forslag 
frem. 
7.3.1. Medlemsstaterne er endnu i dag adskilt af 
deciderede grænser. De konkurrencefordrejninger, som 
i grænseområder er en følge af forskelle i moms- og 
punktafgifter, udgør et slående konkret eksempel. Disse 
fordrejninger påvirker især mindre virksomheder. 
7.3.2. Hvidbogen tilsigter ganske vist gradvis tilnær­
melse af punktafgifterne, idet beskedne forskelle dog 
vil blive tilladt. Forslaget om fastfrysning går i samme 
retning for så vidt angår merværdiafgift. Men en effek­
tiv harmoniseringspolitik, som kan nedbringe eller helt 
fjerne konkurrencefordrejningerne, vil påvirke de natio­
nale budgetters struktur og forholdet mellem de forskel­
lige former for skat og afgifter. Kun hvis man når så 
vidt, vil konkurrencepolitikken fuldt ud kunne spille 
sin rolle som kontrollerende og stimulerende element. 
7.4. En konkurrencepolitik, som garanterer frihandel 
og forbrugernes frie valgmuligheder, vil få følelige og 
stadig mere positive virkninger, hvis forbrugerbeskyttel­
sespolitikken koordineres nøje med den fælles politik 
på andre områder. 
7.5. Udvalget ser gerne, at Kommissionen reagerer 
kraftigt, når forsinkelser, usikkerhed eller tilbageslag 
inden for politikken på andre områder truer med at 
lægge hindringer i vejen for opnåelse af ægte, åben 
konkurrence, som er en forudsætning for reel økono­
misk integration og dermed for EF's erhvervslivs kon­
kurrenceevne på verdensplan. 
8. Retsprocedurer og retssikkerhed 
8.1. Udvalget noterer sig, at procedurerne er forbed­
ret væsentligt (frister, garantier til parterne). 
8.2. Udvalget er tilfreds med forslaget om at indføre 
dobbelt retskontrol for at give de sagsøgte bedre garan­
tier. 
Nr. C 333/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 12. 86 
8.3. Man kan også godkende, at gennemførelsen af 
artikel 85 og 86 skal decentraliseres og varetages af 
nationale domstole. Hyppigere og bedre spredning af 
information er helt sikkert noget værdifuldt på dette 
område. 
Ikke desto mindre er man nødt til at være særlig op­
mærksom på de forskellige forhold i medlemsstaterne, 
så det sikres, at konkurrencereglerne ikke bliver »an­
vendt forskelligt« i medlemsstaterne, således som Kom­
missionen udtrykker frygt for (den 15. konkurrencebe­
retnings punkt 41). 
Fordelene ved hurtigere procedurer og mulighed for 
hurtig opnåelse af erstatning på nationalt plan må ikke 
neutraliseres af ulemperne ved yderligere forskelsbe­
handling og fordrejninger. 
8.4. Udvalget udtrykker tilfredshed med Kommissio­
nens hyppigere anvendelse — måske som følger af 
opbakningen i Udvalgets udtalelse — af meddelelser og 
»retningslinjer« som et middel til at orientere virk­
somheder og medlemsstater om sin holdning, således 
at disse får en rettesnor for lovgivningen og for retssik­
kerheden. 
9. Konkurrencepolitik — rolle og midler 
9.1. Konkurrencepolitikken spiller en nøglerolle i op­
bygningen af ét Europa og øver direkte indflydelse på 
virksomhedernes og regeringernes adfærd og be­
slutninger. Kommissionen bør med henblik herpå forbe­
rede en sammenlignende undersøgelse med det formål 
at vurdere de forskellige medlemslandes konkurrence­
politik for derigennem at erhverve den nødvendige 
viden for at kunne fremme gennemførelsen af et samlet 
marked. 
Gennemførelse af artikel 85 og 86 samt 92 og 93 kræver 
ofte mere ajourførte vurderinger og en indsats, også i 
de enkelte meget komplicerede »sager«, som ofte er 
langt større, end tilfældet er inden for EF's politik på 
andre områder. 
9.2. Udvalget har tidligere understreget det nødven­
dige i at styrke de enkelte afdelinger i Generaldirektora­
tet for konkurrencepolitik. Erfaringerne viser, at der er 
brug for mere sagkyndigt personale og flere fysiske 
ressourcer i dette generaldirektorat, så det får mulighed 
for på passende vis at varetage de meget vigtige og 
yderst ansvarsfulde opgaver, som påhviler det. 
De økonomiske og sociale interessegrupper, som er 
repræsenteret i Udvalget, er klar over den komplekse 
beskaffenhed og ømtålelige karakter af de spørgsmål, 
som skal undersøges, kontrolleres og løses. Interesse­
grupperne ved udmærket, at der er brug for menneskeli­
ge og fysiske ressourcer. Sektionen ser derfor gerne, at denne gentagne omtale 
af det afgørende behov for større ressourcer — tillige 
med tilsvarende henstillinger fra Europa-Parlamentet 
— vil få myndighederne til straks at gå i aktion. 
10. Forbindelser med internationale organisationer 
10.1. Det skal nævnes, at det bliver stadig vigtigere 
for EF at deltage aktivt i arbejdet i internationale orga­
nisationer, ikke mindst i spørgsmål, som også omfattes 
af EF's politik. 
10.2. Større integration og konsekvens ville give EF 
større styrke på internationale møder. 
10.3. Udsigterne til nye forhandlinger i GATT i1) vil 
give EF lejlighed til at udnytte sin stilling som verdens 
førende handelspartner. Gensidigheds- og/eller beskyt­
telsesklausuler bør stadfæste principperne i Rom-trak­
taten og EF-forbrugernes retmæssige interesser samt 
resultere i passende lovregler. 
Konklusion 
Udvalget udtrykker tilfredshed med Kommissionens 
årsberetning om konkurrencepolitikken. 
Årsberetningen er ikke blot af interesse for dem, som 
er direkte beskæftiget med konkurrencepolitik. Be­
retningen gør det også muligt at fastslå, hvilke frem­
skridt der indtil dato er gjort i EF i retning af frihandel, 
som er af stor betydning for økonomisk og social inte­
gration og større konkurrenceevne. 
Udvalgets udtalelse er i år koncentreret om de hurtige 
omskiftelser i det socio-økonomiske system og især om 
to forhold, som har medvirket hertil, nemlig større 
markeder og innovation. 
(') EFT nr. C 207 af 18. 8. 1986. 
29. 12. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 333/7 
EF's konkurrencepolitik vil føre til gode resultater, hvis store udfordringer i vore dage. 
den tager hensyn til disse to faktorer, som udgør to 
Bruxelles, den 23. oktober 1986. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/143/EØF om indbyrdes 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motordrevne køretøjer 
og påhængskøretøjer dertil (*) 
(86/C 333/02) 
I overensstemmelse med artikel 75 i traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske 
Fællesskab besluttede Rådet den 20. maj 1986 at anmode Det økonomiske og sociale Udvalg 
om at fremsætte en udtalelse om ovennævnte emne. 
Sektionen for transport og kommunikation, som havde ansvaret for arbejdet, vedtog på 
grundlag af Francisco Corell Ayoras mundtlige redegørelse sektionens udtalelse den 
10. september 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 240. plenarforsamling, mødet den 23. oktober 
1986, (hovedordfører: Corell Ayora, artikel 18 i FO) enstemmigt følgende udtalelse: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Udvalget godkender målsætningerne i forslaget 
til direktiv, der først og fremmest tilsigter en forøgelse 
af færdselssikkerheden, og endvidere vil kunne bidrage 
til: 
— beskyttelse af miljøet gennem begrænsning af støj­
emissioner og nedsættelse af emissionsniveauet for 
udstødningsgas (mindskelse af emissionen af car-
bonmonoxyd, carbonhydrid og nitrogenoxid), 
— brændstofbesparelse, skabelse af nye job, flere funk­
tionsdygtige motorkøretøjer samt bedre informere­
de bilejere og bilfabrikanter. 
1.2. Desuden vil dette forslag, som sigter på en til­
nærmelse af medlemsstaternes lovgivning, medvirke til 
at fjerne forskellene mellem medlemsstaterne og til på 
et senere tidspunkt at forene Fællesskabets interesser 
på et så ømtåleligt område som færdselssikkerheden. 1.3. I denne forbindelse skal det nævnes, at en række 
medlemsstater er bagud og har store huller i deres 
lovgivningsarbejde, hvad teknisk kontrol af motorkøre­
tøjer angår, hvilket har yderst alvorlige konsekvenser 
for færdselssikkerheden. Denne situation er blevet for­
værret på grund af de senere års stærke stigning i 
antallet af motorkøretøjer på vejene. Udvalget beklager 
i denne forbindelse, at fællesskabsinstitutionerne og 
især Rådet længe intet har gjort for at iværksætte 
en fællesskabslovgivning til teknisk kontrol af mindre 
køretøjer. 
1.4. Det må imidlertid ikke glemmes, at udvidelsen 
af den tekniske kontrol til privatbiler, mindre lastbiler 
og varevogne kun udgør en del af hele færdselssikker-
hedsområdet. Der kan kun opnås en væsentlig forbed­
ring af færdselssikkerheden, hvis der, som Udvalget 
allerede foreslog i sin udtalelse om Det europæiske 
Færdselssikkerhedsår (1986) (2), ligeledes så hurtigt som 
muligt bliver truffet foranstaltninger på andre områder. 
Kommissionens forslag på disse områder afventes såle­
des med utålmodighed. 
(>) EFT nr. C 133 af 31. 5. 1986, s. 3. (2) EFT nr. C 101 af 28. 4. 1986, s. 8.