Det Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om "Anmodning fra Kommissionen til ØSU om at udarbejde en sonderende udtalelse, der foregriber Kommissionens meddelelse om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen"

(2001/C 260/18)

I et brev af 12. december 2000 anmodede EU-kommissær Anna Diamantopoulou under henvisning til EF-traktatens artikel 262 Det Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en sonderende udtalelse, der foregriber om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Thomas Etty til ordfører og Christa Schweng til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 20. juni 2001.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 383. plenarforsamling af 11.-12. juli 2001, mødet den 11. juli 2001, med 123 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. På Nice-topmødet vedtog man "En europæisk social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden" for de kommende år og lagde under overskriften "Foregribning af ændringerne i arbejdsmiljøet med henblik på at drage fuldt udbytte heraf gennem en ny ligevægt mellem fleksibilitet og sikkerhed" op til, at Kommissionen bør udvikle fællesskabsstrategien for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen på grundlag af en meddelelse. Rådet opridsede også hjørnestenene i denne nye strategi:

- de eksisterende normer kodificeres, tilpasses og eventuelt forenkles;

- nye risici som f.eks. stress på arbejdspladsen imødegås gennem normative initiativer og udveksling af erfaringer om god praksis;

- anvendelsen af lovgivningen i små og mellemstore virksomheder fremmes under hensyn til de særlige problemer, de må kæmpe med, navnlig gennem et særligt program;

- udvekslingen fra og med 2001 af god praksis og samarbejdet mellem arbejdstilsynene udvikles for bedre at opfylde de fælles væsentlige krav.

1.1.1. Under overskriften "Flere og bedre jobs" anføres det endvidere, at Rådet i sin beskæftigelsespolitik vil tage større hensyn til målene for bedre jobs og til strategiens betydning for væksten som et vigtigt led i bestræbelserne på at gøre det attraktivt at arbejde. Kommissionen bør i sin beskæftigelsespolitik være opmærksom på betydningen af målene for bedre jobs (navnlig når det gælder sundhed og sikkerhed).

1.2. Da Kommissionen har anmodet ØSU om en initiativudtalelse om en ny strategi for sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen, vil ØSU henlede opmærksomheden på sin udtalelse fra december 1999(1), hvor følgende spørgsmål rejstes:

- Hvordan kan EU's lovgivning vedrørende sundhed og sikkerhed gøres mere effektiv?

- Hvordan kan koblingen mellem erhvervsegnethed og sundhed og sikkerhed styrkes?

- Hvordan kan man bekæmpe nye sundheds- og sikkerhedsrisici?

1.2.1. I svarene på disse spørgsmål udforskedes især mulighederne for at fremme og sætte større fokus på EU's ikke-lovgivningsmæssige rolle, uden at det rokker ved EU's lovgivningsrolle. Information og oplysningskampagner, referencemateriale, uddannelse, benchmarking og forskning er i den forbindelse blevet behandlet, især hvad angår på den ene side forbindelsen mellem sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og erhvervsegnethed og på den anden side mulighederne for at overvinde de nye risici.

1.3. Selv om kommissæren i sin anmodning direkte henviser til udtalelsen fra december 1999, anmoder hun ØSU om at hjælpe hende med at udvikle idéer om, "hvilken rolle lovgivning kan spille ved siden af andre foranstaltninger såsom den sociale dialog, blød lovgivning - fortolkende meddelelser og vejledninger, især om nye sundhedsfarer - oplysningskampagner osv."

1.3.1. Formålet med nærværende udtalelse er derfor at supplere den foregående.

1.4. Hvis antallet af arbejdsulykker giver en indikation om situationen, er de seneste statistikker fra Eurostat temmelig opmuntrende.

1.4.1. Tallene viser, at der har været en klart faldende tendens i arbejdsrelaterede ulykker med mere end tre dages fravær i perioden 1994-1996. De faldt med 3,3 %. Faldet i ulykker med dødelig udgang på mere end 13 % er endnu mere bemærkelsesværdig. Nylige statistikker fra Eurostat viser, at denne tendens måske er stagnerende i perioden 1996-1998, men at den øgede erhvervsaktivitet ikke gav sig udslag i en stigning i arbejdsrelaterede ulykker. ØSU noterer sig disse udviklingstendenser, men ser fortsat med bekymring på disse data, som i absolutte tal forbliver særdeles høje: 4,7 mio. mennesker blev ofre for arbejdsrelaterede ulykker i 1996, dvs. 3,6 % af arbejdsstyrken, og flere end 5500 personer døde som resultat af arbejdsrelaterede ulykker. De store forskelle mellem medlemsstaterne giver også anledning til stor bekymring.

1.4.2. På den anden side må man tage hensyn til det faktum, at data fra Eurostat ikke kaster meget lys over de såkaldte nye risici såsom stress, kumuleret belastningsskade (RSI) og muskel- og ledsmerter (MSD). De udviklinger, som Eurostat har målt, må suppleres med resultaterne fra Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene i instituttets tredje europæiske undersøgelse fra 2000, der er baseret på interviews af 21000 arbejdstagere fra alle medlemsstater(2). Samtidig med, at der i perioden 1990-2000 er sket en forbedring i arbejdstagernes egen opfattelse af deres sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, når det gælder arbejdsrelaterede risici, indberetter stadig flere mennesker arbejdsrelaterede sundhedsproblemer. Muskel- og ledsmerter og almen træthed øger, mens stress forbliver på samme niveau som i 1995-undersøgelsen. Instituttet mener også, at det på basis af tre undersøgelser siden 1990 har konstateret følgende udviklingstendens: Arbejdsvilkårene bliver ikke bedre. Resultaterne fra instituttets undersøgelser er blevet bekræftet af nationale arbejdsstatistikker i visse medlemsstater, f.eks. hvad angår RSI.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Fællesskabets strategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen bør bidrage væsentligt til at opfylde Nice-topmødets målsætning om bedre og flere jobs. Den målsætning forudsætter, at der gøres mere for at forbedre arbejdsmiljøet, især ved at bekæmpe de gamle og nye farer, der udgør den største risiko for arbejdstagernes helbred. Det forudsætter også, at Fællesskabets strategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen ikke kun fokuserer på arbejdets indvirkning på helbredet, men også helbredets indvirkning på arbejdet. Det kan f.eks. ske ved at foretage passende tilpasninger af arbejdsmiljøet, så handicappede personer har mulighed for at vende tilbage til arbejdsmarkedet.

2.2. På grund af den hurtige udvikling inden for ny teknologi, nye produkter og nye industrier er det vigtigt, at Kommissionen har en strategi på plads, der både skuer fremad og tilbage og som giver mennesker mulighed for styring af nye risici på en sikker måde. Udover at undersøge tidligere sager og eksisterende sygdomme og styre traditionelle risici gennem forbud, restriktioner og substitution har Kommissionen også brug for en strategi til at imødegå fremtidens farer.

2.3. For at reagere mere effektivt på de europæiske borgeres opfattelse af virksomhedernes ansvar for sundhed og sikkerhed som et vigtigt spørgsmål bør Fællesskabet fokusere på mere end blot overholdelse af mindstenormer for sundhed og sikkerhed i henhold til direktiver. Kommissionen bør træffe foranstaltninger, som tilskynder arbejdsgivere, arbejdstagere og andre til at gå et skridt videre og ikke blot fokusere på kravopfyldelse, men sætte handling bag ordene, når det gælder bedre jobs og et mere sundt arbejdsmiljø i praksis; man bør især være mere opmærksom på de nye risici, som knytter sig til atypisk arbejde og arbejde, der udføres i underentreprise. Dette mål kan primært opnås ved at øge bevidstheden om, at "god sundhed og sikkerhed er en god forretning"(3). Vejledning om udvikling af mekanismer (herunder virksomheders ansvar for sundhed og sikkerhed), der motiverer arbejdsgivere til at udvikle egne procedurer til at forbedre arbejdslivets kvalitet, er af afgørende betydning.

2.4. Spørgsmålet om sundhed og sikkerhed er alt for vigtigt til udelukkende at blive overladt til eksperter, branchefolk og offentlige myndigheder. Arbejdsgivere og arbejdstagere bør gives et større ansvar for og øve større kontrol med sundheds- og sikkerhedssystemet i Europa, og det bør afspejle sig i prioriteringen af sundhed og sikkerhed i politikernes planer og handlinger. Det kræver, at sundheds- og sikkerhedshensyn integreres i andre politikområder, især det indre marked samt uddannelse og bevidstgørelse via Den Europæiske Socialfond. Der er derfor et behov for at tage stilling til synspunkter om disse andre områder.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Lovforanstaltninger

3.1.1. Hvad angår lovgivningsmæssige foranstaltninger fastholder ØSU, at Kommissionen må føre en afvejet politik, der kombinerer lovforanstaltninger med ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger. ØSU erkender, at Kommissionens lovgivningsmæssige rolle fortsat er vigtig, og støtter Kommissionens rolle hvad angår evaluering og overvågning af, hvordan lovgivningen gennemføres, og fremsættelse af forslag til forbedringer.

3.1.2. Evaluering af anvendelsen af direktiver

3.1.2.1. Alle direktiver på sundheds- og sikkerhedsområdet kræver, at medlemsstaterne informerer om anvendte foranstaltninger i forbindelse med omsætning af EU-lovgivning til national lovgivning og praksis og efter et vist tidsrum (fire eller fem år i de fleste tilfælde) rapportere tilbage om implementeringen af direktivernes anvendelse.

3.1.2.2. ØSU understreger betydningen af disse nationale rapporter og mener, at de bør være et vigtigt udgangspunkt for enhver ændring af direktiver. For at udføre denne funktion på en tilfredsstillede måde er det ifølge ØSU vigtigt, at de nationale rapporter inkluderer nationale arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationers synspunkter, og at rapporterne diskuteres med disse, inden de bliver sendt til Kommissionen.

3.1.2.3. Kommissionen bør udarbejde en sammenfattende rapport om de nationale rapporter og aflevere denne til det tresidede rådgivende udvalg for sikkerhed, hygiejne og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen, der har hjemsted i Luxembourg. Dette udvalg vil så få muligheden for at vedtage en udtalelse om indholdet af den sammenfattende rapport. ØSU ønsker at henlede Kommissionens opmærksomhed på den udtalelse, der blev vedtaget af det rådgivende udvalg i 1999 om gennemførelsen af direktiver.

3.1.2.4. Denne procedure vil være med til at afgøre, hvorvidt ændringer af eksisterende lovgivning er nødvendig, hvis arbejdstagere (f.eks. hushjælp, de væbnede styrker, politiet eller visse specifikke civilbeskyttelsestjenester), der stadig ikke er omfattet af rammedirektivets generelle rækkevidde, bør inkluderes, eller hvis bestemte undtagelser fortsat er begrundede. ØSU understreger, at den lovmæssige kontrol med gennemførelsesforanstaltningerne kun er en del af opgaven, og at det er nødvendigt at foretage en konkret og praktisk evaluering af gennemførelsen på arbejdspladserne, før man kan danne sig et overordnet indtryk af gennemførelsen i medlemsstaterne. ØSU mener, at dette kræver deltagelse og engagement fra alle berørte parter (offentlige myndigheder, sociale partnere, ledelses- og arbejdstagerrepræsentanter) på alle niveauer (EU-, nationalt, virksomheds-, tværfagligt og sektorniveau).

3.1.3. Foranstaltninger, der skal gøre lovgivningen mere effektiv

3.1.3.1. ØSU helligede en stor del af sin tidligere nævnte initiativudtalelse til spørgsmålet om, hvordan EU-lovgivningen kan gøres mere effektiv, især i forbindelse med nye risici, som kræver nye fremgangsmåder. ØSU minder om, hvordan ansvaret kan fordeles mellem nationalt og europæisk niveau:

3.1.3.2. På europæisk niveau:

- mere fokuserede målsætninger;

- definition af ordningerne for overvågning og evaluering af målsætningen;

- fastslå - ved hjælp fra relevante sektorer - hvilke redskaber, man råder over (forskning, praktiske løsninger, oplysningskampagner);

- beslutte, hvordan man inddrager arbejdsmarkedets parter.

3.1.3.3. På nationalt niveau:

- fastlæggelse - ved hjælp fra relevante sektorer - af bestemte gennemførelsesordninger, der er specifikke for bestemte målgrupper og aktiviteter;

- fastlæggelse af overvågnings- og tilsynsordninger og procedurer;

- information og uddannelse af arbejdsgivere og arbejdstagere i samarbejde med arbejdsmarkedets parter.

3.1.3.4. I den forbindelse understreger ØSU endnu en gang vigtigheden af uddannelse fra og med første skoletrin for at øge bevidstheden om risici og fremme en forebyggelseskultur.

3.1.3.5. Endvidere bør der sættes særlig fokus på uddannelsen af ledelsen, især i mindre virksomheder, og arbejdstagere, så de bedre kan leve op til det ansvar, de pålægges under rammedirektivet. Midler fra Den Europæiske Socialfond kunne anvendes i dette øjemed.

3.1.4. Færdiggørelse af lovgivning

3.1.4.1. Som antydet ovenfor er der behov for at skabe rammerne for større forståelse i virksomhederne af deres ansvar og derfor forpligtelser med hensyn til sundhed og sikkerhed, og på en række områder vil Kommissionens strategi til at sikre bedre jobs kræve forbedringer af sundheds- og sikkerhedsområdets infrastruktur, f.eks. hvad angår revaliderings- og arbejdssundhedstjenester.

3.1.4.2. Trods eksisterende lovgivning om specifikke farer er der fortsat områder, hvor lovgivningen bør forbedres eller udvides, og områder, hvor der er behov for specifik lovgivning, foruden de generelle krav i rammedirektivet. Udover at evaluere gennemførelsen af eksisterende direktiver er Kommissionen nødt til at tage hensyn til rapporter fra Bilbao-agenturet, Dublin-instituttet og andre, der giver en indikation af, hvor der er problemer. Eksempler på sådanne spørgsmål er asbest, støj, vibration og chikane, hvor lovgivning allerede er under forberedelse, repetitivt og monotont arbejde og ikke-ioniserende bestråling. I den forbindelse henviser ØSU til sin udtalelse af 8. december 1999, som slår til lyd for en forudgående økonomisk og social evaluering af et lovforslag.

3.1.5. Forenkling og kodifikation af lovgivning

3.1.5.1. ØSU støtter Kommissionens hensigt om at kodificere og forenkle EU-direktiverne om sundhed og sikkerhed, hvor dette anses for nødvendigt. I den forbindelse mener ØSU, at udpegningen af lovbestemmelser, der skal forenkles, primært bør ske via diskussioner om evalueringen af den konkrete anvendelse af direktiverne. Som Kommissionen selv tidligere har sagt, må kodificeringen og forenklingen ikke ændre substansen i de eksisterende direktiver, men skal bidrage til at forbedre strukturen og gennemsigtigheden i lovgivningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og til at reducere overflødigt bureaukrati.

3.1.5.2. Forenkling og kodificering må ikke være begrænset til EU-niveau, men skal også gennemføres i medlemsstaterne med henblik på at opnå samme mål.

3.2. Blød lovgivning og andre ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger

3.2.1. ØSU understreger, at det ikke blot er vigtigt med en konsolideret europæisk lovramme, men at det også er nødvendigt med ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger, der skal bistå både arbejdstagere og arbejdsgivere med den praktiske gennemførelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Der bør i den forbindelse især sættes fokus på små og mellemstore virksomheder (SMV).

3.2.2. Udgangspunktet er og har altid været, at der ikke er nogen grund til at undtage SMV fra sundheds- og sikkerhedslovgivningen, men at man må forsøge at hjælpe dem mest muligt med at overholde og fremme denne lovgivning på arbejdspladsen. Uddannelse af arbejdsgivere og arbejdstagere er afgørende i den forbindelse. ØSU mener også, at der er behov for at etablere en sundheds- og sikkerhedskultur via oplysningskurser for disse virksomheder, som ofte kræver skræddersyet hjælp og en sektorspecifik tilgang. Arbejdsmarkedets parter, især organisationer på brancheniveau, har en særlig rolle at spille i forbindelse med etableringen af sådanne uddannelsesprogrammer, der bør samfinansieres gennem Den Europæiske Socialfond.

3.2.3. ØSU bifalder derfor henvisningen til et særligt SMV-program i den social- ag arbejdsmarkedspolitiske dagsorden med henblik på at fremme gennemførelsen af lovgivningen i SMV, der tager hensyn til de særlige begrænsninger, disse virksomheder er underlagt. ØSU mener imidlertid, at SMV ikke bør ses som en homogen kategori. Optimering af aktioner, der er udviklet med henblik på SMV, kræver yderligere differentiering efter størrelse og sektor. Dette vil gøre det lettere at udpege hver enkelt underkategori, dens behov og krav. Et eksempel på specifik bistand til SMV, for at de kan opfylde deres forpligtelser, er Europa-Parlamentets tilskud på 5 mio. euro til Bilbao-agenturet, der skal bruges til at forberede et flerårigt program for SMV. Resultaterne af disse forberedende foranstaltninger vil give Kommissionen nyttig information, inden de udarbejder det flerårige SMV-program. ØSU mener, at programmer af denne art er den bedste måde at ledsage den konkrete gennemførelse af EU-lovgivning på, og ønsker derfor, at disse 5 mio. euro ikke blot er en engangsforanstaltning, men udgangspunkt for et bredere program.

3.2.4. Ét eksempel på god implementering af arbejdstagernes ansvar for sundheds- og sikkerhedsvilkår, som fastlagt i rammedirektivet, er den svenske ordning med både ikke-stedsbundne og regionale sikkerhedsrepræsentanter. Valget af den mest passende form må afhænge af medlemsstaternes sundheds- og sikkerhedsordninger.

3.3. Hen imod en ny politik for at forbedre sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen i praksis

3.3.1. Allerede i sin udtalelse fra 1999 pegede ØSU på muligheden for at inkludere sundhed og sikkerhed i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer. For 2001 besluttede Rådet at gøre dette, nærmere betegnet i retningslinje 14.

3.3.2. ØSU mener, at den åbne koordinationsmetode på sundheds- og sikkerhedsområdet er passende som et ekstra redskab til at give EU's politik for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen en saltvandsinsprøjtning, navnlig når det gælder om at fastlægge præcise mål for alle medlemsstater, som sigter på at mindske antallet af arbejdsrelaterede ulykker og antallet af erhvervssygdomme. Disse fælles, præcise mål bør fastlægges på grundlag af en evaluering af hidtidige erfaringer i medlemsstater, hvor sådanne mål er blevet opstillet (herunder f.eks. vedrørende problemer i forbindelse med definition, overvågning, kravopfyldelse, frivillige kontra obligatoriske ordninger osv.), efterfulgt af en pilotundersøgelse. Det kan være en hjælp i forbindelse med forberedelsen og igangsættelsen af den foreslåede fremgangsmåde. Man kan fuldstændig overlade det til medlemsstaterne at beslutte, hvordan de i fællesskab fastlagte mål skal opfyldes. De bør overvåges i fællesskab, og medlemsstaterne bør løbende rapportere om substansen i deres politikker, så det er muligt at foretage en fælles evaluering af vellykkede og mindre vellykkede metoder såvel som af hidtidige fremskridt. Opstillingen af mål og overvågning på EU-niveau åbner mulighed for passende skræddersyede løsninger, når og hvor der er behov herfor. ØSU lægger stor vægt på det arbejde, der foretages af Dublin-instituttet, hvor man udvikler indikatorer for arbejdskvalitet.

3.3.3. ØSU kræver også, at der gennemføres foranstaltninger vedrørende risikofaktorer, der endnu ikke afspejles i sundheds- og sikkerhedsstatistikker, herunder RSI og psykosociale faktorer (stress, håndtering af arbejdspres og almen træthed). Formulering af fælles definitioner, der muliggør benchmarking på disse områder, bør være en af de første foranstaltninger, man gennemfører.

3.4. Aktører på sundheds- og sikkerhedsområdet

Alle aktører på europæisk og nationalt niveau inden for sundheds- og sikkerhedsområdet har en særlig rolle at spille. ØSU mener, at fremskridt på dette område kræver tilstrækkelig inddragelse og engagement fra alle aktører på deres respektive ansvarsområder og passende forbindelser mellem erhvervsliv, lokalt, nationalt og EU-niveau. Det er vigtigt, at alle aktører på EU-niveau, der arbejder med sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen sikres tilstrækkelige midler og personale, så de kan varetage deres opgaver tilfredsstillende.

3.4.1. Kommissionen

3.4.1.1. ØSU bemærker, at politikken for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen alt for ofte betragtes som begrænset til eksperter. ØSU understreger, at dette område af EU's social- og arbejdsmarkedspolitik er af afgørende betydning og ikke bør begrænses til en lukket kreds af teknikere og andre 'insiders'. Dets politiske synlighed må forbedres og EU-institutionerne bør sikre passende koordination mellem sikkerheds- og sundhedspolitikken og andre relevante EU-politikker (beskæftigelse, folkesundhed, det indre marked, forskning, miljø osv.).

3.4.1.2. Det er indlysende, at Kommissionens evne til at udfylde sin funktion som initiativtager på en tilfredsstillende måde i høj grad er et spørgsmål om tilstrækkelig finansiering og personale. Det er kun få år siden, at disse enheder blev reduceret betydeligt. ØSU kræver, at de relevante institutioner sikrer tilstrækkelig personale til og finansiering af de relevante enheder i Kommissionen, så de kan udføre deres nuværende såvel som fremtidige opgaver på en passende måde. ØSU fremsætter ovenfor en række forslag til, hvordan dette kan ske. ØSU har i tidligere udtalelser behandlet dette spørgsmål med en vis bekymring.

3.4.1.3. Dette er desto mere bekymrende, hvis man tager den store arbejdsbyrde i betragtning i forbindelse med den fremtidige udvidelse af EU.

3.4.2. Eurostat

Eurostat tilvejebringer data om arbejdsrelaterede ulykker. ØSU mener, at yderligere tiltag bør udvikles, især på nationalt niveau, for at sikre bedre sammenlignelighed og nøjagtighed i de indsamlede data. Eurostats nyligt udviklede program til harmonisering af de forskellige statistikker om årsagerne til arbejdsrelaterede ulykker er efter ØSU's opfattelse af stor betydning. Det vil danne et godt grundlag for bedre forebyggelsesstrategier. Også indsamling og levering af statistiske data om erhvervssygdomme må udbygges. Man må også være meget omhyggelig med indsamlingen af data om nye risici og om udviklingen i forskellige former for atypisk kontraktarbejde.

3.4.3. Bilbao-agenturet

Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur - oprettet i 1995 - har som hovedformål at tilvejebringe og videreformidle systematisk information om sundhed og sikkerhed til EU-institutionerne, medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter såvel som til arbejdsgivere og arbejdstagere ude på arbejdspladserne. En nylig evaluering viser klart, at det er lykkedes agenturet at opbygge et netværk af nationale "fokuspunkter", men at der er brug for yderligere anstrengelser for at tilgodese alle målgruppers informationsbehov. ØSU mener, at agenturet kunne være af særlig betydning, når det gælder udpegning og spredning af eksempler på god praksis, der kan hjælpe arbejdsgivere og arbejdstagere med at finde løsninger på specifikke sundheds- og sikkerhedsproblemer. Hvad angår "en forandret verden og arbejdsplads," bør agenturet gøre en særlig indsats for at udpege, undersøge og tilvejebringe information om tendenser inden for sundhed og sikkerhed. Samarbejdet mellem Dublin-instituttet - især observationsorganet for forandringer - og Bilbao-agenturet bør i dette henseende styrkes.

3.4.4. Dublin-instituttet

Instituttet til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene udfører vigtig forskning om sundhed og sikkerhed. Løbende overvågning af arbejdsvilkår giver nyttig information om arbejdstagernes egen opfattelse af deres arbejdsvilkår. ØSU mener, at det også er vigtigt, at instituttet udvikler redskaber, så man bedre kan evaluere virksomhedernes indsats for at forbedre arbejdsvilkårene, især hvad angår sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.

3.4.5. Det rådgivende udvalg for sikkerhed, hygiejne og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen (ACSHH)

ØSU mener, at ACSHH bør spille en central rolle i gennemførelsen af den fremtidige EU-strategi vedrørende sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og har opfordret Kommissionen til at igangsætte den reformproces, som ACSHH selv kræver i en udtalelse vedtaget i 2000.

3.4.6. Social dialog

3.4.6.1. Amsterdam-traktaten inkorporerede den sociale dialog i EU-traktaten. Nye forslag vedrørende sundhed og sikkerhed bliver derfor lagt ud til samme høringsproces hos arbejdsmarkedets parter som al anden social- og arbejdsmarkedspolitik. Relationen mellem ACSHH og arbejdsmarkedets parter skal præciseres i overensstemmelse med arbejdsmarkedets parters aftale om anvendelsen af det sociale kapitel på sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen fra oktober 2000.

3.4.6.2. I denne aftale opfordrede arbejdsmarkedets parter Kommissionen til ikke at krænke deres rettigheder ved at høre ACSHH i stedet for arbejdsmarkedets parter. Arbejdsmarkedets parter bør høres om målene for et eventuelt nyt initiativ, men dette kan i anden omgang sendes til høring hos ACSHH, såfremt arbejdsmarkedets parter beslutter ikke at indlede forhandlinger om det pågældende spørgsmål.

3.4.6.3. ØSU støtter aftalen. ØSU mener, at arbejdsmarkedets parter selv bør finde passende løsninger til at sammenkoble de sektorspecifikke europæiske organisationer med de horisontale europæiske organisationer for at garantere, at høringsretten bevares.

3.4.6.4. ØSU forbliver overbevist om, at arbejdsgivere og arbejdstagere udover lovgiveren har en vigtig rolle at spille, for det første i høringsprocessen vedrørende udvikling af lovgivning og for det andet i udviklingen af redskaber til gennemførelse af lovgivningen.

3.4.7. Medlemsstaterne

3.4.7.1. Traditionelt har Fællesskabets sundheds- og sikkerhedsstrategi kun krævet af medlemsstaterne, at de pålægger arbejdsgiverne forpligtelser. Men medlemsstaterne selv har et ansvar for sundhed og sikkerhed, og dette bør understreges. Medlemsstaterne bør i lige så høj grad som Kommissionen fremvise eksempler på god praksis og have de højeste sundheds- og sikkerhedsnormer for medarbejderne i medlemsstaterne, også hvad angår offentlige indkøb.

3.4.7.2. Medlemsstaterne bør også gives klar vejledning (og skal rapportere tilbage) om inddragelse af foranstaltninger til fremme af risikoforståelse inden for det offentlige uddannelsessystem, medtagelse af revalideringsmuligheder i statslige tilskudsordninger, indførelse af sanktioner ved overtrædelse af sundheds- og sikkerhedslovgivning samt effektiviteten i agenturer, der er ansvarlige for inspektion af sundhed og sikkerhed. Medlemsstaterne bør især sikre, at deres sundhedssystemer har som målsætning at sikre, at personer i den erhvervsaktive alder kan vende tilbage til arbejdsmarkedet, hvis de er blevet ramt af en ulykke eller sygdom eller er blevet handicappede (dvs. ikke blot have en målsætning om at gøre dem raske igen). Det skal også understreges, at man ved tildelingen af offentlige midler til forebyggende arbejdsmiljøtiltag bør være opmærksom på, at disse udgifter faktisk har en positiv effekt på det offentlige budget i og med, at man undgår den dobbelte udgift til sundhedsvæsen og til tabte arbejdsdage.

3.5. Forbindelsen mellem EU- og nationalt niveau

ØSU mener, at gennemførelsen af den fremtidige EU-strategi om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen må føre til større sammenkædning og bedre koordination mellem nationalt niveau og EU-niveau. Dette synes at være nøglen til gode resultater for alle aktioner, der udvikles inden for dette område.

3.6. Udvidelsen

3.6.1. EU's regelværk om sundhed og sikkerhed er et vigtigt led i det sociale regelværk, der skal godkendes af ansøgerlandene under forhandlingsprocessen. Overgangsperioder for gennemførelsen bør i videst mulige omfang undgås for at garantere arbejdstagernes sundhed og sikkerhed i ansøgerlandene samt forhindre en forvridning af konkurrencen mellem "gamle" og "nye" medlemsstater.

3.6.2. Hvis overgangsperioder ikke kan undgås, bør de være så korte som muligt. Undtagelser bør ikke gælde hele direktivet, men kun bestemmelser, der ikke umiddelbart kan gennemføres. Men sådanne undtagelser må ikke forlænge overgangsperioderne.

3.6.3. ØSU påpeger, at det ikke er nok at overvåge gennemførelsen af lovgivningen. Man er også nødt til at overvåge den praktiske anvendelse af lovgivningen på arbejdspladserne. Dette forudsætter, at der etableres velfungerende arbejdstilsyn i ansøgerlandene.

3.6.4. For at forberede ansøgerlandene på sundheds- og sikkerhedsregelværk bør partnerskabsprogrammer med institutioner og organisationer i medlemsstaterne styrkes og sikres tilstrækkelig finansiering.

4. Samarbejdet mellem EU og ILO vedrørende sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen

4.1. ØSU opfordrer Kommissionen til at intensivere sit samarbejde med ILO vedrørende sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. ØSU gør også opmærksom på, at EU-landene kun har ratificeret få af ILO's konventioner om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen i løbet de sidste tyve år til trods for, at det beskyttelsesniveau, som disse instrumenter sikrer, generelt er meget lavere end EU's. ØSU er klar over, at ratificering af ILO's konventioner er et medlemsstatsanliggende, men bemærker, at Kommissionens beføjelser vedrørende politikker for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, i hvert fald i den nævnte periode, har påvirket medlemsstaternes holdning til ratificering.

4.2. Det er i arbejdsgivernes og arbejdstagernes interesse at forbedre de nuværende forhold, ikke kun i EU, men også i udviklingslandene, hvis regeringer nu udsætter ratificering med den fejlagtige begrundelse, at når højt udviklede lande som EU's medlemsstater ikke kan opfylde ILO's standarder, er det bestemt heller ikke muligt for dem.

4.3. I betragtning af ovenstående anmoder ØSU Kommissionen om at diskutere denne problemstilling med medlemsstaterne inden for nær fremtid. ØSU håber, at dette initiativ vil bidrage til at fremme ratificeringen af relevante konventioner inden for de nærmeste år.

Bruxelles, den 11. juli 2001.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 51 af 23.2.2000 - Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen: Fællesskabsforanstaltningernes gennemførelse og nye risici.

(2) Ten Years of Working conditions in the European Union.

(3) Det Europæiske Arbejdsmiljøagenturs konference om "God sundhed og sikkerhed er en god forretning", september 1997.