FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 32/95 fastlagt af Rådet den 4. december 1995 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/. . ./EF om grænseoverskridende pengeoverførsler (95/C 353/04)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Monetære Institut,

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (3), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Antallet af grænseoverskridende betalinger vokser støt, efterhånden som etableringen af det indre marked og udviklingen hen imod en fuldstændig økonomisk og monetær union fører til øget samhandel og større bevægelighed for personer inden for Fællesskabet; pengeoverførsler tegner sig mængde- og beløbsmæssigt for en betragtelig del af de grænseoverskridende betalinger;

(2) det er af afgørende betydning for privatpersoner og virksomheder, især små og mellemstore virksomheder, at pengeoverførsler kan effektueres hurtigt, pålideligt og billigt fra den ene del af Fællesskabet til den anden; øget konkurrence på markedet for pengeoverførsler vil føre til bedre service og lavere priser;

(3) formålet med dette direktiv er at fortsætte de fremskridt, der er gjort i forbindelse med etableringen af det indre marked, især med hensyn til liberalisering af kapitalbevægelserne, og med henblik på gennemførelse af Den Økonomiske og Monetære Union; direktivets bestemmelser bør finde anvendelse på pengeoverførsler i medlemsstaternes valutaer og ecu;

(4) Europa-Parlamentet anmodede i sin beslutning af 12. februar 1993 (4) om, at der udarbejdes et rådsdirektiv om regler for grænseoverskridende betalingers gennemsigtighed og effektivitet;

(5) de spørgsmål, der er omfattet af dette direktiv, bør behandles adskilt fra de systembetingede spørgsmål, der fortsat er under overvejelse i Kommissionen; det kan blive nødvendigt at fremsætte endnu et forslag, der skal omfatte disse systembetingede spørgsmål, især problemet vedrørende endelig afregning (settlement finality);

(6) det foreliggende direktiv har til formål at forbedre de grænseoverskridende pengeoverførsler og dermed bistå Det Europæiske Monetære Institut (EMI) med at effektivisere disse pengeoverførsler som led i forberedelsen af Den Økonomiske og Monetære Unions tredje fase;

(7) det foreliggende direktiv bør i forlængelse af de mål, der er omhandlet i anden betragtning, finde anvendelse på alle pengeoverførsler af beløb på under 25 000 ECU; dette beløb bør hæves til 30 000 ECU to år efter den seneste dato for direktivets gennemførelse;

(8) i overensstemmelse med traktatens artikel 3 B, stk. 3, og med henblik på at sikre gennemsigtigheden indeholder dette direktiv de minimumskrav, der er nødvendige for at sikre en tilstrækkelig kundeinformation både før og efter effektueringen af en grænseoverskridende pengeoverførsel; dette direktiv indeholder minimumskrav, navnlig kvalitetsmæssige, med hensyn til effektueringen, som de institutter, der foretager grænseoverskridende pengeoverførsler, skal efterkomme, herunder forpligtelsen til at effektuere den grænseoverskridende pengeoverførsel i overensstemmelse med kundens instrukser; dette direktiv er i overensstemmelse med principperne i Kommissionens henstilling 90/109/EØF af 14. februar 1990 om gennemsigtighed med hensyn til bankvilkår for gennemførelsen af grænseoverskridende finansielle transaktioner (5); nærværende direktiv berører ikke Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (6);

(9) dette direktiv bør bidrage til at afkorte maksimumsfristen for effektuering af grænseoverskridende pengeoverførsler og tilskynde de institutter, der allerede arbejder med meget korte frister, til at fortsætte hermed;

(10) Kommissionen bør i den rapport, som den senest to år efter gennemførelsen af dette direktiv skal forelægge Europa-Parlamentet og Rådet, navnlig redegøre for spørgsmålet om, hvilken frist der under hensyntagen til såvel den tekniske udvikling som situationen i hver af medlemsstaterne skal gælde, når der ikke er aftalt nogen frist mellem ordregiveren og dennes institut;

(11) institutterne bør være forpligtet til at yde refusion i tilfælde af, at pengeoverførslen ikke udføres; refusionsforpligtelsen kan medføre et ansvar for instituterne, som, hvis det ikke var begrænset, kunne få konsekvenser for deres evne til at opfylde solvenskravet; refusionsforpligtelsen bør derfor gælde for beløb på op til 10 000 ECU;

(12) artikel 8 berører ikke den nationale lovgivnings generelle bestemmelser om, at et institut er ansvarligt over for ordregiveren, hvis en grænseoverskridende pengeoverførsel ikke er blevet fuldt gennemført som følge af en fejl fra det pågældende instituts side;

(13) blandt de forhold, som institutter, der medvirker ved effektueringen af en grænseoverskridende pengeoverførsel, kan udsættes for, må der skelnes mellem bl.a. forholdene i forbindelse med insolvens og forhold, der skyldes force majeure, idet definitionen af force majeure i artikel 4, stk. 6, i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure (7) lægges til grund;

(14) der bør findes passende og effektive instanser i medlemsstaterne til bilæggelse af eventuelle tvister mellem kunder og institutter -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

AFDELING I

Anvendelsesområde og definitioner

Artikel 1

Anvendelsesområde

1. Dette direktiv finder anvendelse på grænseoverskridende pengeoverførsler, som effektueres af kreditinstitutter og andre institutter efter ordre fra andre personer end dem, der er omhandlet i artikel 2, litra a), b) og c).

2. Indtil den . . . (8*) finder dette direktiv anvendelse på grænseoverskridende pengeoverførsler i medlemsstaternes valutaer og ecu af beløb på under 25 000 ECU. Efter denne dato finder direktivet anvendelse på grænseoverskridende pengeoverførsler i medlemsstaternes valutaer og ecu af beløb på under 30 000 ECU.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

a) »kreditinstitut«: et institut som defineret i artikel 1 i direktiv 77/780/EØF (9), samt en filial, som defineret i artikel 1, tredje led, i nævnte direktiv og beliggende i Fællesskabet, af et kreditinstitut, hvis hovedsæde er beliggende uden for Fællesskabet, og som udfører grænseoverskridende pengeoverførsler som led i sin erhvervsvirksomhed

b) »andet institut«: enhver fysisk eller juridisk person, bortset fra et kreditinstitut, der som led i sin erhvervsvirksomhed udfører grænseoverskridende pengeoverførsler

c) »finansiel institution«: en institution som defineret i artikel 4, stk. 1, i Rådet forordning (EF) nr. 3604/93 af 13. december 1993 om fastlæggelse af definitioner med henblik på gennemførelse af forbuddet mod privilegeret adgang i henhold til traktatens artikel 104 A (10)

d) »institut« et kreditinstitut eller andet institut; med henblik på artikel 6, 7 og 8 betragtes filialer af samme kreditinstitut i forskellige medlemsstater som særskilte institutter, når de medvirker ved effektueringen af en grænseoverskridende pengeoverførsel

e) »formidlende institut«: et institut, der hverken er ordregiverens eller modtagerens institut, og som medvirker ved effektueringen af en grænseoverskridende pengeoverførsel

f) »grænseoverskridende pengeoverførsel«: en transaktion, som effektueres på en ordregivers initiativ via et institut eller en filial af et institut i en medlemsstat, med henblik på at stille en sum penge til rådighed for en modtager i et institut eller en filial af et institut i en anden medlemsstat; ordregiver og modtager kan være én og samme person

g) »ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel«: enhver form for ubetinget instruks fra en ordregiver direkte til et institut om at effektuere en grænseoverskridende pengeoverførsel

h) »ordregiver«: en fysisk eller juridisk person, der giver ordre om effektuering af en grænseoverskridende pengeoverførsel til fordel for en modtager

i) »modtager«: den endelige modtager af en grænseoverskridende pengeoverførsel, som får det overførte beløb stillet til rådighed på en konto, som han kan disponere over

j) »kunde«: ordregiver eller modtager, alt efter tilfældet

k) »referencerentesats«: en rentesats, som anvendes ved beregning af kompensation, og som fastsættes efter reglerne i den medlemsstat, hvor det institut, der skal betale kunden kompensation, er beliggende

l) »acceptdato«: den dato, hvor alle et instituts krav om tilstrækkelig finansiel dækning og nødvendige oplysninger for at effektuere en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel er opfyldt.

AFDELING II

Gennemsigtighed i vilkårene for grænseoverskridende pengeoverførsler

Artikel 3

Forhåndsoplysninger om vilkårene for grænseoverskridende pengeoverførsler

Medlemsstaterne sørger for, at institutterne stiller skriftlige oplysninger om vilkårene for grænseoverskridende pengeoverførsler til rådighed for deres faktiske og potentielle kunder i en let forståelig form, eventuelt ad elektronisk vej. Oplysningerne skal mindst omfatte følgende:

- angivelse af, hvor lang tid der går ved instituttets effektuering af en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel, før beløbet krediteres modtagerens instituts konto. Starttidspunktet for beregningen af tidsfristen skal være klart angivet

- angivelse af, hvor lang tid der går ved modtagelse af en grænseoverskridende pengeoverførsel, før et beløb, som er krediteret instituttets konto, krediteres modtagerens konto

- de nærmere bestemmelser for beregning af alle provisioner og gebyrer, som kunden skal betale instituttet, i givet fald med angivelse af beregningssats

- den valørdato, som instituttet i givet fald anvender

- angivelse af, hvilke klage- og appelmuligheder kunden har, og hvorledes disse kan udnyttes

- angivelse af de anvendte referencevekselkurser.

Artikel 4

Oplysninger efter en grænseoverskridende pengeoverførsel

Medlemsstaterne sørger for, at institutterne efter effektuering eller modtagelse af en grænseoverskridende pengeoverførsel giver deres kunder klare, skriftelige oplysninger i en let forståelig form, eventuelt ad elektronisk vej, medmindre kunderne udtrykkeligt giver afkald herpå. Oplysningerne skal mindst omfatte følgende:

- en reference, der gør det muligt for kunden at identificere den grænseoverskridende pengeoverførsel

- overførselsbeløbets oprindelige størrelse

- summen af alle de gebyrer og provisioner, som kunden skal betale

- den valørdato, som instituttet i givet fald anvender.

Hvis ordregiveren har præciseret, at omkostningerne i forbindelse med den grænseoverskridende pengeoverførsel helt eller delvis skal afholdes af modtageren, skal modtagerens institut meddele modtageren dette.

Når der har været tale om valutaomregning, skal det institut, der har foretaget omregningen, oplyse sin kunde om den anvendte vekselkurs.

AFDELING III

Institutternes minimumsforpligtelser i forbindelse med grænseoverskridende pengeoverførsler

Artikel 5

Instituttets særlige forpligtelser

Medmindre et institut ikke ønsker at indgå i forretningsforbindelse med en kunde, skal det i forbindelse med en grænseoverskridende pengeoverførsel, hvis nærmere omstændigheder er præciseret, på kundens anmodning forpligte sig med hensyn til tidsfristen for overførslen samt provisioner og gebyrer i tilknytning hertil med undtagelse af dem, der afhænger af den anvendte vekselkurs.

Artikel 6

Forpligtelser i forbindelse med overførselstiden

1. Ordregiverens institut skal effektuere den grænseoverskridende pengeoverførsel inden for den tidsfrist, der er aftalt med ordregiveren.

Hvis den aftalte tidsfrist ikke overholdes, eller - såfremt der ikke er aftalt nogen tidsfrist - beløbet ikke er krediteret modtagerens instituts konto inden slutningen af den femte bankdag efter acceptdatoen for ordren om en grænseoverskridende pengeoverførsel, skal ordregiverens institut yde ordregiveren kompensation.

Kompensationen består i betaling af en rente, der på grundlag af referencerentesatsen beregnes af overførselsbeløbet for perioden mellem:

- udløbet af den aftalte frist eller, såfremt der ikke er aftalt nogen frist, slutningen af den femte bankdag efter acceptdatoen for ordren om en grænseoverskridende pengeoverførsel, og

- den dato, hvor beløbet krediteres modtagerens instituts konto.

På samme måde skal et formidlende institut yde kompensation til ordregiverens institut, hvis det formidlende institut er årsag til, at en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel ikke er blevet effektueret inden for den aftalte tidsfrist eller, såfremt der ikke er aftalt nogen frist, inden slutningen af den femte bankdag efter acceptdatoen for ordren om en grænseoverskridende pengeoverførsel.

2. Modtagerens institut skal stille det overførte beløb til rådighed for modtageren inden for den tidsfrist, der er aftalt med denne.

Hvis den aftalte tidsfrist ikke overholdes, eller - såfremt der ikke er aftalt nogen frist - beløbet ikke er krediteret modtagerens konto ved slutningen af den bankdag, der følger efter den dag, hvor beløbet er blevet krediteret modtagerens instituts konto, skal modtagerens institut yde modtageren kompensation.

Kompensationen består i betaling af en rente, der på grundlag af referencerentesatsen beregnes af overførselsbeløbet for perioden mellem

- udløbet af den aftalte frist eller, såfremt der ikke er aftalt nogen frist, slutningen af den bankdag, der følger efter den dag, hvor beløbet er blevet krediteret modtagerens instituts konto, og

- den dato, hvor beløbet krediteres modtagerens konto.

3. Der ydes ingen kompensation i henhold til stk. 1 og 2, når ordregiverens henholdsvis modtagerens institut kan godtgøre, at forsinkelsen skyldes ordregiveren henholdsvis modtageren.

4. Stk. 1, 2 og 3 berører på ingen måde de rettigheder, som kunder og institutter, der har medvirket ved effektueringen af ordren om grænseoverskridende pengeoverførsel, i øvrigt har.

Artikel 7

Pligt til at effektuere den grænseoverskridende pengeoverførsel i overensstemmelse med instrukserne

1. Fra den dato, hvor ordregiverens institut, eventuelle formidlende institutter og modtagerens institut har accepteret en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel, er de hver især forpligtede til at effektuere den pågældende pengeoverførsel med det fulde beløb, medmindre ordregiveren har præciseret, at omkostningerne i forbindelse med den grænseoverskridende pengeoverførsel helt eller delvis skal afholdes af modtageren.

Første afsnit berører ikke modtagerens kreditinstituts mulighed for at opkræve et gebyr hos modtageren for forvaltning af dennes konto i overensstemmelse med gældende regler og sædvane. Imidlertid kan dette gebyr ikke benyttes til at fritage det pågældende institut for de i nævnte afnit fastsatte forpligtelser.

2. Uden at dette berører eventuelle andre krav, er ordregiverens institut, når det selv eller et formidlende institut har foretaget et fradrag i overførselsbeløbet i strid med stk. 1, forpligtet til, hvis ordregiveren kræver det, at overføre det pågældende beløb til modtageren uden fradrag af nogen art og for egen regning, medmindre ordregiveren kræver, at beløbet skal krediteres ham.

Ethvert formidlende institut, som foretager et fradrag i strid med stk. 1, er forpligtet til uden fradrag af nogen art og for egen regning at overføre det pågældende beløb til ordregiverens institut eller, hvis ordregiverens institut kræver det, til modtageren af den grænseoverskridende pengeoverførsel.

3. Når misligholdelse af forpligtelsen til et effektuere ordren om den grænseoverskridende pengeoverførsel i overensstemmelse med ordregiverens instruks skyldes modtagerens institut, er dette institut forpligtet til for egen regning at kreditere modtageren ethvert beløb, der fejlagtigt er fradraget, uden at dette berører eventuelle andre krav.

Artikel 8

Institutternes tilbagebetalingspligt ved ikke gennemførte pengeoverførsler

1. Hvis ordregiverens institut har accepteret en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel, og det overførte beløb ikke krediteres modtagerens instituts konto, er ordregiverens institut, uden at dette berører eventuelle andre krav, forpligtet til at kreditere ordregiveren overførselsbeløbet, dog højst 10 000 ECU, plus

- renter, der på grundlag af referencerentesatsen beregnes af overførselsbeløbet for perioden mellem datoen for ordren om grænseoverskridende pengeoverførsel og krediteringsdatoen, og

- de gebyrer, som ordregiveren har betalt i forbindelse med den grænseoverskridende pengeoverførsel.

Disse beløb stilles til rådighed for ordregiveren inden for en tidsfrist på fjorten bankdage efter den dato, hvor ordregiveren har fremsat sit krav, medmindre det overførte beløb i mellemtiden er blevet krediteret modtagerens instituts konto.

Dette krav kan ikke fremsættes før udløbet af den tidsfrist for effektueringen af den grænseoverskridende pengeoverførsel, som er aftalt mellem ordregiveren og dennes institut, eller, såfremt der ikke er aftalt nogen frist, udløbet af den tidsfrist, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, andet afsnit.

Ethvert formidlende institut, der har accepteret en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel, er tilsvarende forpligtet til for egen regning at tilbagebetale overførselsbeløbet plus renter og gebyrer til det institut, som afgav instruks om overførslen. Hvis en grænseoverskridende pengeoverførsel ikke er blevet fuldt gennemført, fordi sidstnævnte institut har givet fejlagtige eller ufuldstændige instrukser, skal det formidlende institut bestræbe sig på i videst muligt omfang at tilbagebetale overførselsbeløbet.

2. Hvis en grænseoverskridende pengeoverførsel ikke er blevet fuldt gennemført, fordi et formidlende institut, der er valgt af modtagerens institut, ikke har effektueret ordren, er modtagerens institut uanset stk. 1 forpligtet til at stille et beløb, der svarer til ordren om grænseoverskridende pengeoverførsel, til modtagerens rådighed.

3. Hvis en grænseoverskridende pengeoverførsel ikke er blevet fuldt gennemført, fordi ordregiveren har givet sit institut fejlagtige eller ufuldstændige instrukser, eller fordi et formidlende institut, der er udtrykkelig valgt af ordregiveren, ikke har effektueret ordren, skal ordregiverens institut og de øvrige institutter, der har medvirket ved transaktionen, uanset stk. 1 bestræbe sig på i videst muligt omfang at tilbagebetale overførselsbeløbet.

Når ordregiverens institut får beløbet tilbagebetalt, er det forpligtet til at kreditere det ordregiverens konto med fradrag af de omkostninger, tilbagebetalingen har medført.

Artikel 9

Force majeure

Uden at dette berører bestemmelserne i direktiv 91/308/EØF, er de institutter, der medvirker ved effektueringen af en ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel, fritaget for forpligtelserne i henhold til nærværende direktiv, hvis de kan påberåbe sig force majeure, hvorved der forstås usædvanlige eller uforudsigelige omstændigheder, som den, der påberåber sig dem, ikke har nogen indflydelse på, og som han ikke har mulighed for at afværge, også selv om han udviser den størst mulige påpasselighed, og som er relevante for bestemmelserne i nærværende direktiv.

Artikel 10

Bilæggelse af tvister

Medlemsstaterne sørger for, at der findes passende og effektive midler til bilæggelse af eventuelle tvister mellem en ordregiver og hans institut eller mellem en modtager og hans institut.

AFDELING IV

Afsluttende bestemmelser

Artikel 11

Gennemførelse

1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den . . . (11*). De underretter straks Kommissionen herom.Disse love og administrative bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste love og nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 12

Rapport til Europa-Parlamentet og Rådet

Senest to år efter datoen for gennemførelsen af dette direktiv forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen af dette direktiv, eventuelt ledsaget af forslag til revision af direktivet.

Denne rapport skal på baggrund af situationen i hver enkelt medlemsstat og den tekniske udvikling navnlig vedrøre spørgsmålet om den frist, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1.

Artikel 13

Ikrafttræden

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 14

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i . . ., den . . .

På Europa-Parlamentets vegne

Formand

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT nr. C 360 af 17. 12. 1994, s. 13.

EFT nr. C 199 af 3. 8. 1995, s. 16.

(2) EFT nr. C 236 af 11. 9. 1995, s. 1.

(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 19. maj 1995 (EFT nr. C 151 af 19. 6. 1995, s. 370). Rådets fælles holdning af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende). Europa-Parlamentets afgørelse af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende).

(4) EFT nr. C 72 af 15. 3. 1993, s. 158.

(5) EFT nr. L 67 af 15. 3. 1990, s. 39.

(6) EFT nr. L 166 af 28. 6. 1991, s. 77.

(7) EFT nr. L 158 af 23. 6. 1990, s. 59.

(8*) To år efter datoen for direktivets gennemførelse.

(9) EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30. Direktivet er senest ændret ved direktiv 95/26/EF (EFT nr. L 168 af 18. 7. 1995, s. 7).

(10) EFT nr. L 332 af 30. 12. 1993, s. 4.

(11*) 30 måneder efter direktivets ikrafttræden.

RÅDETS BEGRUNDELSE

I. INDLEDNING

1. Kommissionen sendte Rådet ovennævnte direktivforslag, som er baseret på EF-traktatens artikel 100 A, den 18. november 1994.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Europa-Parlamentet afgav udtalelse henholdsvis den 1. juni 1995 og den 19. maj 1995. Det Europæiske Monetære Institut afgav udtalelse den 20. marts 1995.

Som følge af disse udtalelser forelagde Kommissionen den 7. juni 1995 et ændret forslag.

2. Rådet vedtog sin fælles holdning i henhold til traktatens artikel 189 B den 4. december 1995.

II. FORMÅL

Formålet med direktivet er at forbedre grænseoverskridende pengeoverførsel for privatpersoner og virksomheder, især små og mellemstore virksomheder, ved at indføre

- en minimumsstandard for kundeinformation både før og efter den grænseoverskridende pengeoverførsel

- tidsfrister, inden for hvilke ordregiverens og modtagerens institutter skal effektuere overførslen (henholdsvis fem dage og en dag), hvis der ikke er aftalt nogen frist mellem bank og kunde

- pligt til at effektuere overførslen i overensstemmelse med instrukserne i betalingsordren (forbud mod dobbeltgebyr)

- pligt til at tilbagebetale overførselsbeløbet, dog højst 10 000 ECU plus renter og gebyrer, hvis overførslerne ikke gennemføres, uden at dette berører eventuelle andre krav

- pligt for medlemsstaterne til at sikre, at der findes passende og effektive midler til bilæggelse af eventuelle tvister mellem en bank og dens kunde.

Direktivet er et led i en række foranstaltninger med henblik på at lette grænseoverskridende betalinger, hvoraf grænseoverskridende pengeoverførsler udgør en betydelig del både i mængde og værdi. Det oprindelige forslag ledsagede en meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Monetære Institut og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om »Pengeoverførsler i EU: gennemsigtighed, effektivitet og stabilitet«.

III. ANALYSE AF DEN FÆLLES HOLDNING

a) Anvendelsesområde (Artikel 1)

Sammenlignet med Kommissionens ændrede forslag er det sådan, at den fælles holdning

- udelukker pengeoverførsler efter ordre fra store professionelle finansielle institutioner, som i direktivet er de institutter og institutioner, som er defineret i artikel 2, litra a), b) og c); denne begrænsning er indført på grund af disse institutioners professionelle karakter

- ikke udtrykkeligt definerer direktivets anvendelsesområde for så vidt angår pengeoverførsler inden for Den Europæiske Union, da dette kunne give det vildledende indtryk, at alle pengeoverførsler inden for Unionen og ikke blot grænseoverskridende pengeoverførsler er omfattet, og da en sådan definition kunne udelukke overførsler, der går gennem et formidlende institut i et tredjeland. De ændringsforslag, som Europa-Parlamentet har foreslået vedrørende en sådan definition af anvendelsesområdet, især ændringsforslag nr. 1, er derfor ikke medtaget i den fælles holdning

- lader direktivet finde anvendelse på pengeoverførsler på under 25 000 ECU i en periode på to år efter gennemførelsesdatoen og på overførsler på under 30 000 ECU efter denne periode. Ved at fastlægge direktivets anvendelsesområde under henvisning til overførsler på et vist beløb følger den fælles holdning holdningen i Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 5

- tilpasser affattelsen af stk. 1 med henblik på yderligere præcisering og tekstsammenhæng.

Ved at følge Kommissionens ændrede forslag med hensyn til at begrænse anvendelsesområdet til grænseoverskridende pengeoverførsler i medlemsstaternes valutaer og i ecu medtager den fælles holdning delvis Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 5.

b) Definitioner (Artikel 2)

For at give direktivet en mere præcis ordlyd ændrer den fælles holdning affattelsen af de definitioner, der er angivet i Kommissionens ændrede forslag. Især er definitionerne af udtrykkene »betaling«, »grænseoverskridende betaling« og »kreditoverførsel« blevet samlet i det nye udtryk »grænseoverskridende pengeoverførsel«, hvilket har følger for direktivets titel.

Den fælles holdning

- ændrer desuden udtrykket »betalingsordre« til »ordre om grænseoverskridende pengeoverførsel«, udtrykket »accept« til »acceptdato« og udtrykket »rente« til »referencerentesats«. Ved at ændre definitionen af udtrykket »referencerentesats«, således at den i overensstemmelse med holdningen i Kommissionens ændrede forslag dækker en mere fleksibel sats, tager den fælles holdning hensyn til Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 7

- indfører desuden en definition af udtrykket »finansiel institution«

- udelader desuden definitionerne af udtrykkene: »person«, »force majeure« (som dog er defineret i en særskilt artikel 9), »valørdato«, »gennemførelse« og »arbejdsdag«, fordi de under hensyn til den ændrede affattelse af definitionerne og til de følgende artikler er unødvendige. Som følge af udeladelsen af definitionen af »gennemførelse« medtager den fælles holdning ikke Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 8

- beholder desuden med visse tilpasninger og præciseringer definitionerne af udtrykkene: »kreditinstitut«, »andet institut«, »institut«, »formidlende institut«, »ordregiver«, »modtager« og »kunde«. Ved at beholde det meste af definitionen af »formidlende institut« i Kommissionens ændrede forslag medtager den fælles holdning i vidt omfang Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 9.

c) Gennemsigtighed (Artikel 3 og 4)

Den fælles holdning opretholder alle de væsentlige træk i Kommissionens ændrede forslag til artikel 3 og 4 og følger derved det meste af Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 10 og til trods for en lidt anderledes affattelse ændringsforslag nr. 11. Sidste underafsnit i ændringsforslag nr. 10 er ikke medtaget i artikel 3 i den fælles holdning, da Rådet finder det vigtigt at give mulighed for en vis fleksibilitet med hensyn til, nøjagtigt hvordan oplysningerne gives kunden.

Affattelsen er ændret sammenlignet med Kommissionens ændrede forslag for at angive institutternes forpligtelser mere præcist. Med henblik på større gennemsigtighed fastsætter den fælles holdning endvidere, at de oplysninger, som skal gives efter pengeoverførslen (artikel 4), skal omfatte

- overførselsbeløbets oprindelige størrelse i alle tilfælde

- angivelse af den anvendte vekselkurs, når der har været tale om valutaomregning.

d) Institutternes minimumsforpligtelser (Artikel 5-10)

Hvad angår institutternes minimumsforpligtelser beholder den fælles holdning alle de grundlæggende træk i Kommissionens ændrede forslag, men ændrer affattelsen for at beskrive ordregiverens, modtagerens og de involverede institutters, herunder eventuelle formidlende institutters, rettigheder og forpligtelser mere kortfattet. Især giver den fælles holdning præcise retningslinjer for beregning og betaling af kompensation eller tilbagebetaling.

Der er indsat en ny artikel 5 om, at et institut skal forpligte sig over for en kunde med hensyn til de betingelser, der gælder for en bestemt grænseoverskridende pengeoverførsel.

I to nye betragtninger, den niende og den tiende, gør den fælles holdning det klart, at et af de vigtigste formål med direktivet er at afkorte maksimumsfristen for effektuering af grænseoverskridende pengeoverførsler og anmoder indtrængende Kommissionen om at tage dette spørgsmål op til fornyet overvejelse i den rapport, som den skal forelægge i henhold til artikel 12. Den fælles holdning tager således hensyn til Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 12, selv om direktivets dispositive del ikke som foreslået er blevet ændret.

Ved i artikel 6, stk. 1, fjerde afsnit, at præcisere et formidlende instituts forpligtelser følger den fælles holdning indholdet af Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 13.

Den fælles holdning fastsætter i artikel 6, stk. 2 og 3, at modtagerens institut skal yde modtageren kompensation, hvis beløbet ikke er krediteret hans konto inden for de tidsfrister, som er fastsat i direktivet, medmindre forsinkelsen skyldes modtageren. Den fælles holdning dækker således indholdet af Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 14 og beskytter faktisk kunden bedre.

Den fælles holdning følger Kommissionens ændrede forslag ved at indarbejde Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 15. Ved i første omgang at overføre eventuelle fejlagtigt fradragne omkostninger til modtageren følger artikel 7, stk. 2, i den fælles holdning, i overensstemmelse med Kommissionens ændrede forslag, i vidt omfang indholdet af Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 16, selv om spørgsmålet om tilbagebetaling inden for kæden af involverede institutter behandles ligesom i Kommissionens oprindelige forslag.

Den fælles holdning følger i vidt omfang Kommissionens ændrede forslag til artikel 8 ved at fastsætte et loft for tilbagebetaling og ved at gøre tilbagebetalingen afhængig af et krav fra ordregiveren. Sidste frist for tilbagebetaling er fastsat til fjorten bankdage, efter kravet er fremsat. I overensstemmelse med Kommissionens ændrede forslag er loftet fastsat til 10 000 ECU. Den fælles holdning følger således delvis Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 18, men medtager ikke ændringsforslag nr. 28.

Ved at begrænse eventuel tilbagebetaling i tilfælde af fejlagtige instrukser fra ordregiveren til overførselsbeløbet følger den fælles holdning indholdet af Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 19.

I overensstemmelse med Kommissionens ændrede forslag er reglerne vedrørende »force majeure« fastsat i en særskilt artikel 9. Denne bestemmelse gælder for direktivet som helhed og giver en fuld definition af »force majeure«, som svarer til den i direktiv 90/314/EØF. Den fælles holdning følger således indholdet af Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 6 og 21.

I overensstemmelse med Kommissionens ændrede forslag indeholder den fælles holdning en artikel 10 om bilæggelse af tvister. Selv om den er affattet mere generelt, følger den fælles holdning ånden i Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 22.

e) Gennemførelse

Sammenlignet med Kommissionens ændrede forslag fastsætter artikel 11 i den fælles holdning gennemførelsesdatoen ved henvisning til datoen for direktivets ikrafttræden (30 måneder efter ikrafttrædelsen). Datoen for forelæggelsen af Kommissionens rapport (artikel 12) er rykket et år frem sammenlignet med Kommissionens ændrede forslag til senest to år efter gennemførelsesdatoen.

f) Betragtninger

Betragtningerne er tilpasset efter de ændringer, der er foretaget i Kommissionens ændrede forslag. Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 3 og 4 er fulgt i det omfang, at de foreslåede tilsvarende ændringer i den dispositive del er indarbejdet i teksten til den fælles holdning. Ved at tilpasse tredje betragtning uden at ændre tekstens hovedindhold sammenlignet med Kommissionens ændrede forslag, tager den fælles holdning desuden hensyn til Europa-Parlamentets ændringsforslag nr. 2.

IV. KONKLUSIONER

Rådet mener, at alle ændringer i Kommissionens ændrede forslag, herunder fastlæggelsen af anvendelsesområdet, er i overensstemmelse med direktivets mål, nemlig at gøre det muligt for enkeltpersoner og virksomheder, især små og mellemstore virksomheder, at foretage grænseoverskridende pengeoverførsler hurtigt, pålideligt og billigt fra en del af Fællesskabet til en anden. Ændringerne i teksten tager først og fremmest sigte på at sikre gennemsigtighed og retssikkerhed for både de berørte kunder og institutter og ændrer ikke hovedindholdet i Kommissionens ændrede forslag.