14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/67 
Udtalelse om energi og miljø 
(91/C 269/20) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 27. marts 1990 i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om energi og miljø. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Energi, Kernekraft og Forskning, 
som udpegede K. B. von der Decken til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 11. juni 
1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 288. plenarforsamling, mødet den 4. juli 
1991, med et flertal af stemmer for (5 stemte hverken for eller imod), følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. I de seneste år har der i offentligheden været en 
voksende bekymring for faren for en klimaændring som 
følge af den såkaldte drivhuseffekt. Der er i befolkning­
en en stigende bevidsthed om, at mennesket gennem 
indgriben i økologien, specielt i form af energiproduk­
tion og — forbrug, ændrer klodens klima afgørende og 
irreversibelt og dermed måske bidrager til at udløse 
katastrofer af uoverskueligt omfang. Dette globale 
spørgsmål har fået overordentlig stor aktualitet i den 
politiske verden på alle niveauer [Verdensklimakonfe-
rencen, Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer 
(IPCC), Fællessamlingen i Rådet af energi- og miljømi­
nistre, diskussionen i den tyske forbundsdag om be­
retningen fra »Enquete-Kommissionen« osv.]. 
1.2. Udtalelsen om emnet »Energi og miljø« må der­
for primært centreres om klimaændringer som følge af 
drivhuseffekten. Det må frem for alt dreje sig om blandt 
de mange muligheder, som i dag diskuteres for at imø­
degå eller i det mindste reducere drivhuseffekten, at 
vælge nogle konkrete strategier og foranstaltninger, 
som skal gennemføres af EF. 
1.3. Det bør imidlertid ikke overses, at der ved siden 
af drivhuseffektproblematikken også optræder andre, 
mere regionale, men imidlertid meget betydelige miljø­
belastninger, som har baggrund i energiproduktion og 
-forbrug. 
På det regionale område optræder den energibetingede 
miljøbelastning overvejende i form af atmosfæreforure­
ning. Her er det navnlig svovldioxid (S02), kvælstofoxi­
der (NO ), uforbrændte kulbrinter (VOC) og kulmo-
noxid (CO), som enten direkte eller via sekundære 
forurenende stoffer som svovlsyre, salpetersyre eller 
ozon ofte har betydelige negative miljøeffekter: skader 
på skovene, sundhedsskader, skader på bygninger, ska­
der i landbruget, eutrofiering (overgødskning) og vand­
forsuring. I kapitel 3 vil der derfor blive set nærmere på for­
ureningseffekten på det regionale plan. 
1.4. I kapitel 4 ses der på eksempler på regionale 
problemer, som ganske vist manifesterer sig uden for 
EF, men som i fremtiden vil kunne øve betydelig indfly­
delse på udviklingen i EF: 
— miljøbelastninger fra energiproduktionen i Central-
og Østeuropa, 
— øget miljøbelastning fra energiproduktionen i Mid­
delhavsområdet (specielt de ikke-europæiske om­
råder), 
— udviklingsbistand i form af overførsel af knowhow, 
teknologi og kapital til de fattigste lande for at 
forhindre anvendelsen af træ til energiproduktion. 
Det ville imidlertid sprænge rammerne for nærværende 
udtalelse, hvis man skulle behandle disse problemer i 
enkeltheder. Imidlertid anbefaler sektionen, at ØSU 
snarest, i egnet form, giver sig i kast med disse problem­
stillinger. 
2. Global klimaændring som følge af drivhuseffekten 
2.1. Drivhuseffekten og C02 
2.1.1. Der hersker i dag ikke længere tvivl om, at 
C02-koncentrationen i atmosfæren er kraftigt tiltagen­
de. Denne tilvækst er foruroligende af flere grunde: 
— Som følge af den såkaldte drivhuseffekt kan en 
forhøjelse af C02-koncentrationerne forstyrre ba­
lancen mellem den energi, der modtages fra solen, 
og den energi, jorden afgiver til verdensrummet, 
hvorved de nederste luftlag rundt om jorden og på 
selve jordoverfladen opvarmes. 
— Den C02-tilvækst, der registreres i øjeblikket, er 
menneskeskabt. 
Nr. C 269/68 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
— Frem for alt er væksttakten i CCK-koncentrations-
niveauet højere end på noget tidligere tidspunkt i 
historien. 
— CCh-emissionerne er overvejende (dvs. for 90%'s 
vedkommende) energibetingede, dvs. fremkaldt af 
udnyttelsen af fossile energibærere. 
— Også andre drivhusgasser, som i de sidste årtier 
i stigende omfang frigives til atmosfæren gennem 
menneskelig aktivitet, forstærker drivhuseffekten. 
Det relative bidrag fra disse gasser er omtrentligt 
som følger: C02: 50%, CH4: 13%, ozon: 7% og 
N20:5%. 
— Gasser, som én gang er afgivet til atmosfæren, kan 
have meget langsigtede virkninger. 
— De mulige virkninger af drivhuseffekten er: opvarm­
ning af jordoverfladen, vandstandsstigning i ver­
denshavene, klimazoneforskydninger, regionale kli­
maændringer med meteorologiske katastrofer til 
følge. 
2.1.2. Der hersker i dag næppe længere uenighed 
om, at drivhuseffekten er en realitet. Derimod hersker 
der fortsat stor usikkerhed om, hvorledes dette fæno­
men manifesterer sig over tiden, og specielt om, hvorle­
des det indvirker på klima, natur, livsbetingelser, og 
især på det økonomiske og sociale liv. 
2.2. Reduktionsmål for CO^emissionerne 
2.2.1. De mulige konsekvenser af en sådan klimaæn­
dring fremkaldt af drivhuseffekten er imidlertid så store 
og uoverskuelige, at der i offentligheden er en voksende 
overbevisning om, at der snarest må gribes ind, dvs. at 
der må udfoldes de allerstørste bestræbelser for at søge 
at begrænse de mulige virkninger af drivhuseffekten. 
2.2.2. Spørgsmålet har dermed fået overordentlig 
stor politisk aktualitet og affødt internationale konfe­
rencer og nogle første politiske krav, forpligtelser og 
aftaler. 
2.2.3. Der er bl.a. blevet opstillet følgende krav: 
— Toronto-konferencen 1988, Conference Statement, 
paragraph 20: nedbringelse af C02-emissionerne 
med ca. 20% i perioden indtil år 2005 (basisår 1988) 
som initialmål for de rige industrilande. 
— Toronto-konferencen 1988, Conference Statement, 
paragraph 19: nedbringelse af CO^-emissionerne 
med mere end 50% af det nuværende niveau som 
globalt mål til stabilisering af C02-koncentrationen 
i atmosfæren. 
— Fællessamlingen i Rådet af energi- og miljøministre 
den 29. oktober 1990: stabilisering af CC»2-emissio-
nerne på 1990-niveau inden år 2000 i hele EF. — I den ministerielle erklæring fra Den Anden Verden-
sklimakonference (Ministerial Declaration 7. no­
vember 1990) hilste man EF's og andre landes be­
slutninger og tilsagn om stabilisering af CC»2-emis-
sionerne og andre klimarelevante drivhusgasser vel­
komne (pkt. 12). Der blev desuden slået kraftigt til 
lyd for udviklingen af programmer, strategier og/ 
eller mål sigtende mod en reduktion af alle drivhus­
gasser (som ikke dækkes af Montreal-protokollen). 
2.2.4. Alle disse diskussioner på internationale kon­
ferencer, der støtter sig på et stort antal videnskabelige 
undersøgelser og på videnskabelige vurderinger udar­
bejdet i fællesskab på internationalt plan [f.eks. af 
Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer (IPCC)] 
viser, at en drastisk, verdensomspændende nedbringelse 
af navnlig C02-emissionerne (men også af de øvrige 
drivhusgasser) vil være nødvendig. Med sigte på som 
globalt mål i fremtiden at stabilisere CCykoncentratio-
nerne og dermed inddæmme drivhuseffektens indvirk­
ning på klimaet formuleredes f.eks. følgende: 
Reduktionsmål for energibetingede CC»2-emissioner for 
verden som helhed, basisår 1987: 
— indtil år 2005 mindst 5 %, 
— indtil år 2050 mindst 50%. 
2.2.5. Her må der imidlertid tages hensyn til, at de 
forskellige verdensregioners og landegruppers bidrag til 
de globale CCy-emissioner varierer meget betydeligt 
(se bilag 1). Således skriver industrilandene sig for en 
uforholdsmæssig stor andel af C02-emissionerne. I 
konsekvens heraf vil det især være industrilandene, der 
skal sætte ind på den nedbringelse af C02-emissionerne, 
som bliver nødvendig. 
2.2.6. Som eksempel på opstilling af mere detaljerede 
mål for en nedbringelse af de energibetingede C02-
emissioner skal der henvises til resultaterne af den 
tyske forbundsdags Enquete-Kommissions arbejde (se 
bilag 2) (!). 
2.2.7. Som følge af de store forskelle i emissionerne 
af C02 og andre drivhusgasser samt varierende ud­
viklingstrin må reduktionsmålene differentieres efter 
landegruppe. Industrilandene må forstærke reduktio­
nen, medens der for udviklingslandene foreslås en be­
grænsning i emissionstilvæksten. Industrilande med høj 
økonomisk vækst og særligt høje per capita-emissioner 
skal herefter reducere emissionerne med mindst 30% 
frem til år 2005 og med mindst 80% frem til år 1050 
(se tabellen i bilag 2, 2. linje). 
i1) Sag 19/90, beretning fra den 11. tyske forbundsdags Enquete-
Kommission med titlen: »Vorsorge zum Schutz der Erdat-
mosphåre« (foranstaltninger til beskyttelse af jordens atmos­
fære), den tyske forbundsdag, Bonn 1990. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/69 
2.2.8. Vanskelighederne ved at nå sådanne mål er 
skematisk anskueliggjort i bilag 3. Det må forudses, at 
der frem til år 2050 vil ske en fordobling af de energi-
betingede C02-emissioner, dersom der ikke gribes ind 
for at ændre den globale trend. Forklaringen ligger i 
det stigende energibehov, der knytter sig ikke blot til 
den økonomiske udvikling, men også til den globale 
befolkningstilvækst. 
2.2.9. De nødvendige reduktionsmål fremgår også 
af bilag 3. For udviklingslandene er der tale om en 
begrænsning i tilvæksten, ikke om en reduktion. Det 
globale mål, en reduktion i C02-emissionerne med 
mindst 50% frem til år 2050 (basisår 1987), indebærer 
en reduktion i den globale trend med faktoren 4, svaren­
de til en reduktion på 75 %. 
2.3. Reduktion af CO^ emissionerne som toppriorite-
ret politik 
2.3.1. Af kapitel 2.2 kan der drages to slutninger: 
— Ingen region i verden, ej heller EF, kan isoleret gøre 
noget effektivt. Der skal en fælles indsats til fra alle 
sider. 
— For blot tilnærmelsesvis at nå de som eksempler 
opstillede reduktionsmål vil det være nødvendigt, 
at verdens samlede energiproduktion og samlede 
energiforbrug undergår gennemgribende ændringer, 
ja, at der laves helt om på grundpræmisserne. 
— En så gennemgribende ændring, som også må ledsa­
ges af en mentalitetsændring hos det enkelte menne­
ske, kan kun nås, dersom en C02-reduktionspolitik 
globalt accepteres som en politik med allerhøjeste 
prioritet og dette på alle politiske niveauer. 
2.3.2. Når det er vanskeligt at komme igennem med 
en tilstrækkeligt højtprioriteret, konsekvent C02-re-
duktionspolitik, skyldes det navnlig følgende: 
Al hidtidig viden peger på, at den antropogene drivhu­
seffekts følgevirkninger først for alvor vil manifestere 
sig om ca. 50 år, hvorefter de vil være følelige. Vi står 
altså i den situation, at der her og nu skal udfoldes 
meget store anstrengelser for at venden udviklingen, så 
at vore børnebørn spares for disse mulige negative 
konsekvenser; frugterne af disse store anstrengelser vil 
ikke komme os selv til gode. 
2.3.3. Der er derfor en fare for, at de øjeblikkelige 
problemer, nationale som internationale, som politikere 
på alle niveauer og borgerne må kæmpe med og hvis 
løsning også kræver meget store anstrengelser, fortræn­
ger en nødvendig, og ikke mindst presserende, konse­
kvent C02-reduktionspolitik. 2.3.4. Beklageligvis kan der fremdrages en lang 
række presserende problemområder, hvis løsning ligger 
i yderkanten af det nationalt og internationalt mulige. 
Befolkningsudviklingen, fattigdommen i verden, sulten 
i verden, udviklingen i den tredje verden, flygtninge og 
asylsøgere, gældskrisen, narkotikamisbrug, ned-
rustningsspørgsmål, forandringerne i Østeuropa og 
Sovjetunionen, krisen i Mellemøsten. 
2.3.5. Til anskueliggørelse af sådanne problemområ­
der, som også kræver en international indsats og som 
endnu langt fra har fundet en løsning, skal fremdrages 
følgende: 
— Befolkningsudviklingen er et problem på grund af 
den stadige befolkningstilvækst. Medio 1990 androg 
verdensbefolkningen ifølge FN's skøn 5,3 milliarder 
mennesker. For år 2 000 forudser FN en befolkning 
på 6,2 milliarder og for år 2 100 ca. 14 milliarder. 
— Den internationale udviklingsbistand, i form af fi­
nansielle ydelser fra industrilandene til landene i den 
tredje verden, har som primært formål at fremme 
markedsøkonomien og miljøbeskyttelsen samt at 
forbedre befolkningens uddannelsesniveau i disse 
lande. Ifølge oplysninger fra OECD ydede industri­
landene i 1989 i alt 56,5 milliarder dollars til ud­
viklingslandene. Dette svarede til, at udviklingsbi­
standen gennemsnitlig udgjorde 0,33 % af donorlan­
denes nationalprodukt, hvorved man altså ikke 
nåede op på FN's krav om en andel på 0,7%. 
— Problemer med flygtninge og asylsøgere har i den 
seneste tid været genstand for megen opmærksom­
hed specielt i medierne. Ifølge beregninger foretaget 
af den private amerikanske flygtningekomité blev 
der i 1989 registreret ca. 15 millioner flygtninge i 
verden. Hvis man hertil lægger dem, som måtte 
forlade deres hjemregion på grund af f.eks. naturka­
tastrofer og miljøødelæggelser, men som forblev 
inden for deres eget lands grænser, kommer det 
samlede flygtningeantal op på ikke mindre end 
30 millioner. 
2.3.6. De hidtidige internationale diskussioner om 
drivhuseffekt og C02-reduktionsmål har vist, at de 
enkelte landes og regioners prioriteringer er overordent­
ligt forskellige. Om en CQ2-reduktionspolitik globalt 
vil kunne opnå tilstrækkelig høj prioritet er et spørgs­
mål, under alle omstændigheder kræves der overordent­
ligt store anstrengelser. 
2.4. Behov for en EF-indsats rettet mod de globale 
problemer 
Skal klimaændringer som følge af den energibetingede 
drivhuseffekt effektivt forhindres eller i det mindste 
begrænses, er der akut behov for storstilet handlen fra 
EF-side. I det følgende opkastes nogle tanker med sigte 
på en strategi. 
Nr. C 269/70 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
2.4.1. Enighed om prioriteten eksisterende energibærerstruktur, 
2.4.1.1. Af afsnit 2.3 ovenfor fremgår det, at der kun 
kan træffes og gennemføres effektive foranstaltninger 
til begrænsning af drivhuseffekten, dersom dette pro­
blem på alle politiske planer indrømmes topprioritet. 
Her kan og må EF vise eksemplet ved at gå forrest. 
Hvis det ikke inden for EF lykkes at vinde accept for 
at give en sådan politik høj prioritet, vil det heller 
næppe lykkes globalt. 
2.4.1.2. Accept af høj prioritet for en politik til be­
grænsning af drivhuseffekten vil kun være mulig i EF, 
dersom andre mål såsom 
— forsyningssikkerhed, 
— konkurrenceevne, 
— funktionsdygtigt indre marked, 
— tolerable sociale konsekvenser, 
ikke bringes i fare. 
2.4.1.3. En politik til inddæmning af drivhuseffekten 
lader sig ikke gennemføre uden øget og bedre viden om 
de klimapåvirkende gassers adfærd og virkninger samt 
om drivhuseffektens såvel globale som regionale klima­
påvirkning. EF bør derfor fremskynde de i dag allerede 
igangværende FTU-aktiviteter ved at give relevante 
FTU-programmer prioritet. 
2.4.2. Fastlæggelse af C02-reduktions-
målet 
2.4.2.1. Det centrale punkt i en EF-politik til ind­
dæmning af drivhuseffekten er opstillingen af et reduk­
tionsmål for drivhusgasser for EF. EF's energi- og miljø­
ministre besluttede på deres fælles samling i Rådet den 
29. oktober 1990, at der skal ske en stabilisering af 
de samlede kuldioxidemissioner pr. år 2 000 på 1990-
niveauet. Dette må betragtes som et minimumskrav. 
Under alle omstændigheder står det så tilbage at opstille 
mål for de derpå følgende år eller årtier. 
2.4.2.2. En sådan opstilling af fælles EF-reduktions-
mål vil kun kunne accepteres og tildeles tilstrækkelig 
høj prioritet af alle medlemsstater, hvis det lykkes at 
fordele byrderne ved en sådan politik fornuftigt og 
retfærdigt på de enkelte medlemsstater. 
2.4.2.3. Ved en sådan byrdefordeling må der tages 
hensyn til den enkelte medlemsstats specifikke situa­
tion, set ud fra forskellige kriterier. Hvad kataloget 
over kriterier angår, kunne det f. eks. se sådan ud: 
— per capita-emissionernes omfang og udvikling over 
tiden, — import/eksport-balance med hensyn til energiinten­
sive produkter, 
— befolkningsudvikling, 
— klimaets indflydelse på energiforbruget, 
— mulige sociale og økonomiske konsekvenser, 
— økonomiske udviklingsregioner. 
Det er ganske vist en vanskelig, men også en meget 
vigtig opgave, specielt for Kommissionen og Rådet, at 
nå til bæredygtig enighed herom. 
2.4.2.4. Fastlæggelsen af reduktionsmål må på den 
ene side (se kapitel 2.2) ske ud fra kriteriet, hvor stor 
en reduktion der skal ske i drivhusgasserne for at fore­
bygge en klimaændring eller i det mindste begrænse en 
sådan. Hvis reduktionsmålene på den anden side skal 
være fornuftige, er det nødvendigt, at man samtidig 
kender reduktionspotentialet. Det har selvsagt ingen 
mening at opstille reduktionsmål, der er så ambitiøse, 
at de ikke kan nås. 
2.4.2.5. Der foreliger i dag en meget lang række 
nationale og internationale analyser, undersøgelser og 
rapporter, som, undertiden meget detaljeret, angiver 
reduktionspotentialet for C02-emissioner på energiom­
rådet. Hvad der mere præcist lægges i begrebet reduk-
tionspotentiale varierer dog meget. For at kunne 
sammenligne dette omfangsrige talmateriale fra de 
mange forskellige rapporter, og navnlig for at få opstil­
let nogle meningsfyldte, realistiske reduktionsmål, fore­
slås nedenfor en definition af begrebet reduktionspoten-
tiale, som udspringer af et forslag, der har baggrund i 
de drøftelser, der er blevet ført i den tyske forbundsdags 
Enquete-Kommission (se bilag 4). 
2.4.2.6. Der bør skelnes mellem følgende reduktions-
målsbegreber: 
— det teoretiske potentiale begrænses af naturlovene, 
— det tekniske potentiale bestemmes af eksisterende 
teknik og af fremtidig teknik, muliggjort gennem 
forskning og udvikling, 
— det samfundsøkonomiske potentiale er den del af 
det tekniske potentiale, som opviser samfundsøko­
nomisk rentabilitet. Heri ligger navnlig, at de ekster­
ne omkostninger, f.eks. omkostningerne til miljøbe­
skyttelse, er medtaget, eller at der er taget hensyn 
til særlige samfundsøkonomiske bindinger, 
— det driftsøkonomiske potentiale er den del af det 
samfundsøkonomiske potentiale, for hvilken en 
virksomheds beslutning opviser rentabilitet. I en 
sådan virksomhedsbeslutning spiller driftsøkonomi­
ske overvejelser en afgørende rolle. Eksterne om­
kostninger er derimod normalt ikke afgørende, 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/71 
— forventningspotentialet er den del af det driftsøko­
nomiske potentiale, som, under indtryk af sektor­
specifikke begrænsninger, faktisk realiseres. Af så­
danne begrænsninger skal f.eks. nævnes forbruger­
adfærd, lovregler, finansiel politik o.a. 
2.4.2.7. Afgørende for klimaproblematikken er i sid­
ste instans, hvilken C02-emissionsreduktion der i frem­
tiden faktisk realiseres på mål-tidspunkterne. Netop i 
passagen fra det teknisk/økonomiske reduktionspoten-
tiale til forventningspotentialet, dvs. hvor meget kan 
der i praksis realiseres inden for tilstrækkeligt korte 
tidsrum, trods alle bindinger og begrænsninger, ligger 
den store politiske udfordring. Det er klart, at dette 
afhænger afgørende af den prioritet, som problemet 
omkring nedbringelsen af C02-emissionerne tildeles i 
de enkelte politikker og af den enkelte borger. 
2.4.3. Realisering af C02-reduktions-
målene 
2.4.3.1. Den enkelte medlemsstat må bære et særligt 
ansvar for realiseringen af reduktionsmålene. Allerede 
på nuværende tidspunkt overvejer forskellige medlems­
stater at indføre bl.a. en C02-afgift eller har allerede 
taget konkrete skridt i denne retning. Dette rummer en 
risiko for politiske gnidninger mellem medlemsstaterne 
og en fare for det indre marked. EF må derfor gå 
forrest, men således at foranstaltningerne på EF- og på 
medlemsstats-plan supplerer hinanden. 
2.4.3.2. Kommissionen må derfor hurtigst muligt ud­
vikle en strategi, som afstemmer medlemsstaternes for­
anstaltninger indbyrdes, og hvis udtrykkelige sigte er 
hurtigst muligt at nå C02-reduktionsmålene. Dette er 
meget vigtigt, da de enkelte medlemsstaters foran­
staltninger, forudsat disse virkeligt er rettet mod reduk­
tionsmålene, i de fleste tilfælde enten direkte vil berøre 
EF-retten eller, på grund af deres indflydelse på det 
indre marked, ikke vil kunne indføres uafhængigt af 
EF. 
2.4.3.3. Der vil derfor være et stort behov for hand­
len fra EF's og dermed fra Kommissionens side i form 
af harmoniseringstiltag og udarbejdelse af direktiver og 
forordninger, som må følges op af økonomiske og 
skattemæssige foranstaltninger. 
2.4.3.4. Det vigtigste udgangspunkt for en inddæm­
ning af C02-emissionerne er en forhøjelse af energief­
fektiviteten og forstærkede energibesparelser. Program­
met verdrørende »fremme af energieffektiviteten i Fæl­
lesskabet (SAVE)«(1) tenderer i denne retning, men er 
langt fra tilstrækkeligt og må styrkes, specielt med sigte 
på C02-reduktionsbestræbelserne. 
(!) EFT nr. C 301 af 30. 11. 1990. 2.4.3.5. Et bidrag, omend af ringere omfang, vil på 
kort til mellemlang sigt kunne opnås ved at substituere 
energibærere med høje C02-emissioner med energibæ­
rere med lavere eller ingen C02-emissioner. I denne 
sammenhæng må det sikres, at der, hvad faste brænds­
ler angår, introduceres teknikker, som begrænser ud­
ledningen af forurenende stoffer. 
2.4.3.6. De vedvarende energikilder må tillægges 
særlig vægt, da de kan bidrage direkte til en nedbringel­
se af C02-emissionerne. Selv om deres bidrag på kort 
sigt er beskedent, vil deres betydning vokse på mellem­
lang sigt, og på lang sigt vil de spille en afgørende rolle. 
Også i udviklingslandene kan anvendelsen af vedvaren­
de energiformer blive af stor betydning. Udviklingen 
af vedvarende energikilder må derfor fremskyndes, og 
introduktionen af disse energiformer bør nyde fremme 
overalt, hvor det er hensigtsmæssigt. 
2.4.3.7. Kerneenergiens rolle vurderes forskelligt. På 
den ene side kan drivhuseffekt-problemet selvsagt ikke 
løses alene gennem en øget satsning på kernekraft. På 
den anden side er det, i betragtning af den alvorlige 
klimaændringstrussel, vi står overfor, ikke muligt, med 
den viden, man sidder inde med i dag, at give afkald 
på kerneenergiens bidrag til en mindskelse af denne 
trussel. Det må således ikke glemmes, at ca. 35% af 
EF's elproduktion i dag er baseret på kernekraft. 
EF og specielt Kommissionen bør bidrage til en defini­
tion af kerneenergiens rolle i en strategi til nedbringelse 
af CO,-emissionerne. Endvidere bør problemerne ved­
rørende nuklear sikkerhed, affaldsbortskaffelse, inklu­
sive nedlukning af nukleare anlæg, og kernevåbenspred­
ning snarest løses på en sådan måde, at der tilvejebrin­
ges en tilstrækkelig bred accept af kernekraft. 
2.4.3.8. Også kernefusion er en potentiel, fremtidig 
C02-fri energikilde. Skønt fusion ikke vil stå til rådig­
hed som en energikilde, der vil kunne finde bred anven­
delse, førend ved næste århundredes midte, hvortil 
kommer, at dens tekniske og økonomiske gennemførlig­
hed først skal godtgøres, ligesom der kræves investeret 
store summer i denne energikildes udvikling, er det, i 
betragtning af denne energikildes meget store fremtid-
spotentiale, berettiget at fremme udviklingsarbejdet. 
ØSU har da også udtalt sig positivt om forskning og 
teknologiske udvikling (FTU) programmet på fusion-
sområdet. 
2.4.3.9. Ud over strømproduktionen vil også trans­
portsektoren være en af de hovedansvarlige for en mulig 
fremtidig stigning i C02 -emissionerne. Hertil kommer, 
at transportsektoren også bidrager meget kraftigt til 
miljøbelastningen på regionalt plan (se kapitel 3.5). Der 
vil her, udvover udnyttelse af de tekniske muligheder for 
at forbedre energieffektiviteten og nedbringe specifikke 
emissioner, være behov for en strukturel ændring i form 
af en fundamental nytænkning inden for transportpoli-
Nr. C 269/72 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
tikken, som må munde ud i en overordnet trafikplan­
lægning. 
2.4.3.10. Selv om det skulle lykkes at stabilisere 
C02 -emissionerne i år 2000 på 1990-niveau, må man 
være bevidst om, at dette kun repræsenterer et ganske 
beskedent skridt på vejen mod en inddæmning af driv­
huseffekten. I de derpå følgende år og årtier må C02 -
emissionerne sættes yderligere drastisk ned. 
2.4.3.11. Dette vil kræve, at der ikke blot udvikles 
nye strategier, men også snarest sættes overordentligt 
kraftigt ind på kontinuerlig forskning og udvikling i 
EF. I denne sammenhæng må de allerede igangværende 
relevante forskning og udvikling (F&U) -programmer 
ikke blot styrkes væsentligt, men også udbygges afgø­
rende. 
2.4.4. International politik 
2.4.4.1. I afsnit 2.3.1 blev det konstateret, at ingen 
region i verden, ej heller EF, isoleret kan foretage sig 
noget virkeligt effektivt til mindskelse af den menne-
skesbabte drivhuseffekt. En fælles verdensomspænden­
de indsats er nødvendig. Derfor er international politisk 
handlen og indgriben af kapital betydning. 
2.4.4.2. Fra mange sider lås der til lyd for en verden­
skonvention om klima og energi. Kun hvis det lykkes 
at få de vigtigste stater i verden, det vil især sige de 
stater, der skriver sig for en stor andel af de nuværende 
eller fremtidige kludioxidemissioner, til at overholde 
forpligtelserne i en sådan konvention, vil der være en 
chance for effektivt at inddæmme drivhuseffekten. 
2.4.4.3. Alt peger mod, at der må handles hurtigt. Jo 
senere der bliver modstyret, desto sværere bliver det at 
gribe effektivt ind og desto mere drastiske indgreb vil 
være påkrævet. 
2.4.4.4. EF må være en af de vigtigste drivende kræf­
ter bag udarbejdelsen af en sådan konvention. Det må 
gøre alt, hvad der står i dets magt for, at en sådan 
konvention bliver til virkelighed på FN's konference 
om miljø og udvikling i Brasilien i 1993. Kommissionen 
bør træffe alle nødvendige forberedelser med henblik 
på dette. 
2.4.4.5. Med hensyn til udviklingslandene bør Kom­
missionen også undersøge følgende spørgsmål: 
I udviklingslandene er der et meget stærkt, berettiget 
ønske om en forbedring af levevilkårene. Der er i mange 
tilfælde tale om lande med et stort befolkningstal og en 
kraftig befolkningstilvækst. Som en gruppe af højtindu­strialiserede, rige lande bør EF ikke alene med know­
how, men også gennem kapitaltilførsel hjælpe ud­
viklingslandene til at imødegå deres voksende energibe­
hov med mere energieffektive teknikker, således at 
C02 -emissionstilvæksten kan holdes inden for accepta­
ble grænser også i disse lande. Kommissionen bør 
undersøge, hvorledes EF's ganske vist store, men dog 
samtidig begrænsede ressourcer kan sættes optimalt ind 
med sigte på verdensklimaet. 
3. Regionale miljøbelastninger som følge af energipro­
duktion og -forbrug 
3.1. Ud over forbrændingsgassernes mulige globale 
indvirkninger på klimaet via drivhuseffekten, belastes 
klimaet på regionalt og lokalt plan også i betydeligt 
omfang af energiproduktion og -forbrug. Forbræn­
dingsgasser, spildevand, aske og andre residualer samt 
minedrift har en forurenende indvirkning på luft, jord, 
vand, flora og fauna. Der er grænser for, hvor stor 
en belastning med forurenende stoffer og næringssalte 
miljøet kan bære; disse grænser er i dag i vidt omfang 
nået eller endog overskredet. 
3.2. På regionalt plan er den dominerende energibe-
tingede miljøbelastning forureningen af atmosfæren. I 
nærværende udtalelse vil vi derfor se nærmere på disse 
luftforurenende stoffer; de vigtigste er: svovldioxid 
(S02), kvælstofoxider (NOx), uforbrændte kulbrinter 
(VOC) samt kulmonoxid (CO). Gennem kemiske reak­
tioner dannes der herudover sekundære forurenende 
stoffer i form af svovl- og salpetersyre (sur regn) samt 
ozon (C»3); hertil kommer partikeludledninger specielt 
fra lastbiler. 
3.3. Det meget store energiforburg i de seneste årtier 
har bidraget til, at de forurenende stoffers negative 
virkninger har manifesteret sig meget tydeligt, og tilmed 
må der regnes med en yderligere tilvækst. Blandt de 
negative effekter skal nævnes: skovdød, skader inden 
for landbruget, eutrofiering (overgødskning) tillige med 
vandforsuring, skader på bygninger sat sundhedsmæssi­
ge skader. Der skal specielt peges på de sundhedsmæssi­
ge skader, der kan registreres i tæt befolkede byom­
råder. 
3.4. I det følgende diskuteres de vigtigste forurenen­
de stoffer ud fra kriterierne: specifik skadevirkning, 
oprindelse samt muligheden for en fremtidig reduktion 
af stoffet. 
3.4.1. Svovldioxid (S02) 
3.4.1.1. Luftforureningen fra S02 skyldes så at sige 
udelukkende afbrænding af fossile brændstoffer. S02 -
belastningen af atmosfæren varierer kraftigt fra region 
til region. Særligt høje årsmiddelværdier registreres i 
Centraleuropa. Under særligt ugunstige vejrforhold kan 
S02 sammen med andre stoffer medføre smogdannelse. 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/73 
3.4.1.2. Den svovlsyre, der dannes i atmosfæren som 
følge af SO, -udledninger, og den salpetersyre, der 
opstår som følge af NOx, skaber tilsammen sur regn, 
der på sin side forårsager en række ødelæggelser på 
miljøet, frem for alt vand- og jordbundsforsuring. Da 
S02 bæres med vinden, kan der også opstå skader langt 
fra emissionskilden (f.eks. vandforsuring i Skandinavi­
en, skader på skovene i regnbæltet i middelhøje bjerge). 
På regionalt plan har jordbundsforureningen antaget et 
betænkeligt omfang: skader på skove, forringelse af 
grundvandskvaliteten (tilvækst i koncentrationen af ni­
trat, sulfat og opløste tungmetaller). Hertil kommer 
skader på bygninger og sundhedsskader. 
3.4.1.3. På indeværende tidspunkt stammer mere end 
60% af S02 -emissionerne fra strømproduktion. Her 
griber Rådets direktiv om begrænsning af visse luftfor­
urenende emissioner fra store fyringsanlæg (*) regule­
rende ind, således at der kan forudses en mærkbar 
reduktion i S02 -udledningerne i de kommende år. 
Ifølge en prognose fra Kommissionen skulle der, med 
den nuværende viden og i kraft af EF-miljølovgivning-
en, kunne ske en halvering af SO, -emissionerne i tids­
rummet frem til år 2010, selv med en stigning i strøm­
produktionen på omkring 100%. 
3.4.1.4. Forudsat en konsekvent anvendelse af de 
allerede i dag eksisterende forordninger om S02 -emis­
sioner (med nødvendige justeringer her og der) og en 
begrænsning af SOz -forureningen fra olieproduktion 
(de tekniske og økonomiske muligheder herfor er fak­
tisk til stede), skulle man på mellemlang sigt kunne 
nedbringe de energi betingede S02 -emissioner til et for 
miljøet acceptabelt niveau. 
3.4.2. Kvælstofoxider (NOx) 
3.4.2.1. Atmosfærens forurening med NOx indebæ­
rer følgende miljøbelastninger: salpetersyre i nedbøren, 
dannelse af ozon i troposfæren og eutrofiering af øko­
systemer. Endvidere kan den føre til overgødskning af 
jorder og bidrage til kumulering af nitrat i grundvandet. 
3.4.2.2. Problemstillingen omkring dannelsen af sal­
petersyre i nedbør og dens effekt på skove og vandløb, 
søer og have samt på bygninger er allerede berørt under 
afsnittet om S02. 
3.4.2.3. Et yderligere miljøproblem i tæt bebyggede 
områder er forekomsten af ozon. Ozon dannes, under 
indflydelse af sollyet, af såvel NOx som af bestemte 
(uforbrændte) kulbrinter. Som følge af sin oxiderende 
virkning er ozon giftigt for mennesker, dyr or planter. 
I befolkningstætte områder når ozonkoncentrationerne under ugunstige vejrbetingelser op på yderst betænkeli­
ge værdier. 
3.4.2.4. Opmærksomheden skal også henledes pa at­
mosfærens indhold af NOx, som bidrager til eutrofi­
ering (overgødskning) af vandløb, søer og have. F.eks. 
stammer kun ca. 10% af næringssaltene i Østersøen 
fra udledninger fra de tilstødende kommuner; 60% 
føres ud med floderne i baglandet, men lader sig dog 
reducere markant med øget spildevandsrensning. Imid­
lertid stammer de resterende 30 % af det kvælstof, der 
bidrager til eutrofieringen af Østersøen, fra nedbør, 
dvs. fra luftens N02 -indhold; dette er faktisk tilstræk­
keligt til at holde den fortsatte eutrofiering af Østersøen 
i gang, omend i et langsommere tempo. 
3.4.2.5. På indeværende tidspunkt stammer mere end 
63% af NOx -emissionerne fra transportsektoren og 
24 % fra elforsyningen. 
En prognose fra Kommissionen, baseret på nuværende 
viden og byggende på en forudsætning om introduktion 
af trevejskatalysatorer og miljøforanstaltninger i hen­
hold til direktivet om begrænsning af emissionerne fra 
større fyringsanlæg m.v., peger på en nedbringelse af 
NOx -emissionerne med ca. 25 % i tidsrummet frem til 
år 2010. I betragtning af NO -miljøbelastningsomfan-
get er dette helt utilfredsstillende. Tallene stiller krav 
om, at der gås radikalt til værks med foranstaltninger 
på transportområdet, så at man kan få bragt miljøbe­
lastningerne ned på acceptable størrelsesordener. 
3.4.3. Uforbrændte kulbrinter (VOC) 
Som tilfældet er med NOx, dannes der også, under 
indflydelse fra sollyset, ozon af disse kulbrinter i atmos­
færen. Problemstillingen er allerede diskuteret i pkt. 
3.4.2.3. Emissionerne skyldes i vidt omfang transport­
aktivitet; 40% stammer fra anvendelse af opløsning­
smidler i andre produktionsprocesser end energifrem­
stilling. VOC -emissionerne lader sig reducere kraftigt 
med trevejskatalysatorer, men herudover sker der også 
fordampningstab i forbindelse med tankning. 
3.4.4. Kulmonoxid (CO) 
CO er kommet i offentlighedens søgelys som toksisk 
kompenent i udstødningen fra automobiler. I trafiktæt­
te områder sker der ofte lokal overskridelse af de tilladte 
CO -koncentrationer. CO -emissioner er i vidt omfang 
et trafikrelateret problem. Men CO -emissionerne skul­
le med konsekvent påbydelse af katalysatorbrug kunne 
lade sig nedbringe til acceptable værdier. 
3.4.5. Partikelemissioner 
(!) EFT nr. L 336 af 7. 12. 1988, s. 1. En betydelig sundhedsfare knytter sig til sodpartikelud-
stødningen fra dieselmotorer. Specielt polycykliske kul-
Nr. C 269/74 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
brinter, der kondenseres på partiklerne, samt sodkernen 
selv, står under mistanke for at være kræftfremkalden. 
Forureneren er først og fremmest den kraftigt voksende 
lastbiltrafik. Hvorvidt det vil lykkes at nedbringe emis­
sionerne tilstrækkeligt via tekniske forbedringer af die­
selmotorer eller gennem udvikling af partikelfiltre, er 
ikke klart i dag. 
3.4.6. Sammenfattende om emissioner fra 
de vigtigste forurenende stoffer 
Konkluderende kan det siges: den regionale miljøbelast­
ning fra energibetingede emissioner skulle, for så vidt 
angår den S02, der overvejende stammer fra elkraftvær­
ker, på mellemlang sigt kunne reduceres til et accepta­
belt omfang. Det centrale problem bliver derfor trans­
portsektorens emissioner af primært NOx og kulbrinter 
(VOC) samt af partikler. 
3.5. Transport 
3.5.1. I de seneste år er der blevet udfoldet betydelige 
bestræbelser, og også opnået betydelige resultater med 
hensyn til en forbedring af bilmotorer i form af bedre 
brændstoføkonomi og reducerede emissioner. Disse be­
stræbelser må ufortøvet videreføres. Også skærpelsen 
af udstødningsnormerne og indførelsen af katalysatorer 
har givet gode resultater. I Europa er alle disse frem­
skridt imidlertid hidtil blevet mere end opvejet af en 
kraftig stigning i bilparken, således at de samlede emis­
sioner fra transportsektoren er taget yderligere til. 
3.5.2. Selv om der på mellemlang sigt kan forventes 
en vis reduktion i emissionerne fra transportsektoren, 
peger alle prognoser dog på, at det ikke vil være muligt 
at reducere emissionerne til et acceptabelt omfang ude­
lukkende gennem tekniske forbedringer af motorerne 
og brug af katalysatorer. Dette gælder også det klima­
påvirkende C02. Det, der skal til, er en kombination 
af teknologisk udvikling og gennemgribende om­
lægninger af transportsystemerne i form af en overord­
net optimering samt et fundamentalt skift i forbrugernes 
holdning til transport. 
3.5.3. Kommissionen har nedsat en arbejdsgruppe 
»Transport efter år 2000«. I en første arbejdsrapport 
opregner den hovedfaktorerne bag den krise, der hjem­
søger det europæiske transportsystem. Det fremgår, 
at der er presserende behov for at udvikle en fælles 
transportpolitik, således som det er forudsat i Trakta­
ten, og at føre denne ud i livet. Miljøhensyn vil her 
spille en afgørende rolle. 3.6. Behov for en EF-indsats rettet mod de regionale 
problemer 
3.6.1. Efter i kapitel 2.4 udførligt at have behandlet 
behovet for en EF-indsats rettet mod de globale proble­
mer, gives der i dette kapitel en kortfattet gennemgang 
af behovet for en EF-indsats rettet mod de regionale 
problemer, med angivelse af de vigtigste stikord. Kata­
loget skal ingenlunde opfattes som udtømmende. 
— Konsekvent iværksættelse af direktivet om begræns­
ning af visse luftforurenende emissioner fra store 
fyringsanlæg. 
— Udvidelse af anvendelsesområdet for ovennævnte 
direktiv til også at dække mindre og mellemstore 
anlæg. 
— Reduktion af S02-indholdet i fyrings- og dieselolie. 
— Etablering af målings- og varslingssystemer, især 
for 03, men også for CO i tætbefolkede områder. 
— Foranstaltninger til nedbringelse af specifikke ud­
ledninger af udstødningsgas og forbedring af effekti­
viteten i transportsektoren. 
— Forantstaltninger til nedbringelse af fordampning­
stab i forbindelse med drivmidler. 
— Udformning og iværksættelse af en europæisk inte­
greret transportpolitik, hvori der tages særlige hen­
syn til miljøaspekter. 
— Skatte- og afgiftsmæssige foranstaltninger. 
4. Regionale problemområder uden for EF 
Betingelserne, og dermed de specifikke problemer i 
relation til »energi og miljø«, er overordentligt forskelli­
ge verdensregionerne imellem. Selv om de specifikke 
problemer skal løses af de enkelte regioner, har EF, i 
kraft af sin position som højtudviklet, højtindustrialise­
ret, økonomisk stærk region, en politisk forpligtelse til 
også at bidrage til løsningen af problemerne i andre 
regioner. Dette gælder specielt problemerne i nabore­
gionerne. I det følgende fremdrages nogle regioner, som 
i de kommende år vil indgå i en vigtig interaktion 
med EF. Det ville dog sprænge rammerne for denne 
udtalelse, dersom man i enkeltheder skulle tage disse 
problemstillinger op. 
4.1. Central- og Østeuropa 
Miljøbelastningen fra energiproduktionen og -forbruget 
er blevet et livstruende problem i de tidligere Comecon-
lande i Central- og Østeuropa. Det gælder specielt 
belastningen på regionalt plan. Men C02-belastningen 
af atmosfæren generelt er også relativt høj. I planøkono­
mien er der tilsyneladende ingen plads til miljøhensyn. 
I mellemtiden er der sat en omstilling i gang fra central-
dirigeret økonomi til markedsøkonomi. Foranstaltning­
er til en forbedret miljøbeskyttelse blev drøftet på en 
første miljøkonference i Sofia (Bulgarien) afholdt af 
de 35 lande, der er medlemmer af Konferencen om 
sikkerhed og samarbejde i Europa (CSCE). Summariske 
14. 10. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 269/75 
skøn peger på meget store miljøskader, f.eks. skulle de 
i USSR andrage 10% af nationalproduktet, og i Polen 
hele 20%; heroverfor udgør miljøinvesteringerne i begge 
lande mindre end 1% af nationalproduktet. 
Der turde her ligge en stor udfordring for EF: på hvilken 
måde kan og bør man hjælpe disse stater specielt i 
forbindelse med de igangværende politiske og økono­
miske forandringer? I et fremtidigt europæisk energi­
charter bør der derfor tages særligt hensyn til disse 
problemer. 
4.2. Udviklingen i miljøbelastningen fra energiproduk­
tion og -forbrug i Middelhavsområdet 
I Kommissionens studie »Major Themes in Energy Re-
visited« peges der med rette på Middelhavsbækkenets 
problemer omkring »energi og miljø«. 
Dette område omfatter i de ikke-europæiske dele lande 
med meget kraftig befolkningsvækst, der samtidig hører 
til de svagt udviklede regioner i verden. Dette bærer 
kimen til en markant tilvækst i energibehovet i hele 
regionen. Dette vil måske føre til en dramatisk skærpel­
se af miljøproblematikken i Middelhavsbækkenet, idet 
det jo ikke kun er energiproduktion, men også alle de 
Bryssel, den 4. juli 1991. øvrige forureningskilder, der belaster miljøet. Man kan 
ikke udelukke, at dette bliver et af de kommende års 
vanskeligste problemer for EF. 
4.3. Udviklingsbistand i form af overførsel af know­
how, teknologi og kapital til de fattigste lande for 
at dcemme op for, at træ bruges til energifremstil­
ling 
4.3.1. I store dele af Afrika og Sydøstasien dækkes 
befolkningernes energibehov i vidt omfang ukontrolle­
ret af træ (der sigtes her ikke til systematisk udnyttelse 
af biomasseenergi). Regionalt medfører dette store mil­
jøproblemer, idet det bl.a. fører til, at hele landdistrikter 
omdannes til steppe. Der er ganske vist overvejende tale 
om et regionalt problem, men det kan imidlertid få 
globale konsekvenser. Spørgsmålet er, om EF-landene 
som højtudviklede industrilande på den ene side har en 
forpligtelse, på den anden side en mulighed for at træde 
hjælpende til med langt mere end blot finansiel bistand. 
4.3.2. En af de mulige foranstaltninger kunne i denne 
sammenhæng bestå i, at Fællesskabet og dets medlems­
stater yder teknisk og finansiel bistand i forbindelse med 
udviklingen af biomasseenergi, solenergi og vandkraft, i 
alle de tilfælde hvor det måtte være hensigtsmæssigt. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 269/76 De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 10. 91 
BILAG 1 
EF's og andre verdcnsregioncrs bidrag til C02-emissionerne 
23 % USA 
Øvrige OECD _» 
9% J|% 
Andre østeuropæiske 
1987 lande EF 
13% 
Resten af verden 
20% 
Kilde: Major Themes in Energy Revisited, side 81, fig. 4.8. 
BILAG 2 
Reduktionsmål for energibetingede C02-emissioner for landegrupper og globalt frem til år 
2005 og år 2050 (basisår 1987) 
Landegruppe 
Industrilande, vestlige og østlige, tilsammen 
Industrilande med kraftig økonomisk vækst og høje 
per capita-emissioner 
Det Europæiske Fællesskab 
Udviklingslandene 
Globalt Indtil 2005 
-20% 
-30% 
-20 til -25% 
+ 50% 
-5% Indtil 2050 
-80% 
-80% 
-80% 
+ 70% 
-50% 
Kilde: Beretning fra Enquete-Kommissionen, bind 2, side 868. 
14. 10. 91 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 269/77 
BILAG  3 
CO,-cmissioner 
i milliarder  t 
41 1 i milliarder  t 
41 milliarder  t 
41 200 . 
-100— 
10.25  2 
^ 30 6.2 
Taa 
S ir 1987  1990  1995  2000  2005 2050 
1. Trend  for hele  verden. 
2. Reduktionsmål  for hele  verden. 
3. Reduktionsmål  for vestlige  og østlige  industrilande. 
4. Begrænsning  af emissionerne,  udviklingslandene. 
Kilde:  Beretning  fra Enquete-Kommissionen,  bind  2, side  869. 
Nr. C 269/78  De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende  14.  10.  91 
BILAG  4 
Skematisk  oversigt  over  definitioner 
Potentialer  for reduktion  af energibetingede  C02-emissioner 
1. Teoretisk  potentiale 
2. Teknisk  potentiale 
3. Samfundsøkonomisk  potentiale 
4. Driftsøkonomisk  potentiale 
5. Forventningspotentiale 
Kilde:  Beretning  fra Enquete-Kommissionen,  bind  1, side  153.