Regionsudvalgets udtalelse om "De regionale og lokale myndigheders rolle i den europæiske opbygning"

(2003/C 73/15)

REGIONSUDVALGET HAR -

under henvisning til arbejdsdokumentet om de regionale og lokale myndigheders rolle i den europæiske opbygning, som er udarbejdet af Europa-Parlamentets Udvalg om Konstitutionelle Anliggender (PE 313.402),

under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning af 3. september 2002 om i henhold til artikel 265, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse,

under henvisning til præsidiets beslutning af 2. juli 2002 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalget for Konstitutionelle Anliggender og Styreformer i EU,

under henvisning til formandskabets konklusioner fra det Europæiske Råds samling den 14.-15. december 2001, og navnlig til Laeken-erklæringen om Den Europæiske Unions fremtid,

under henvisning til Kommissionens hvidbog om styreformer i EU (KOM(2001) 428 endelig),

under henvisning til Europa-Parlamentets betænkning om kompetenceafgrænsningen mellem Den Europæiske Union og medlemsstaterne (A5-0133/2002),

under henvisning til konklusionerne vedrørende subsidiaritetsprincippet af 29. juli 2002 fra Det Europæiske Konvents arbejdsgruppe (WD09-WG1),

under henvisning til sit foreløbige bidrag til konventet af 4. juli 2002 (CdR 127/2002 fin),

under henvisning til sin udtalelse af 13. marts 2002 om hvidbogen om styreformer i EU (CdR 103/2001 fin)(1),

under henvisning til sin udtalelse af 13. marts 2002 om Europa-Parlamentets udkast til betænkning om kompetenceafgrænsningen mellem Den Europæiske Union og medlemsstaterne (CdR 466/2001 fin)(2),

under henvisning til sin resolution af 14. november 2001 om "Forberedelsen af Det Europæiske Råd i Laeken og videreudviklingen af Den Europæiske Union på den næste regeringskonference i 2004" (CdR 104/2001 fin)(3),

under henvisning til sin udtalelse af 14. november 2001 om "Lokalstyrerepræsentanters deltagelse i Ministerrådets arbejde" (CdR 431/2000 fin)(4),

under henvisning til sin rapport af 20. september 2001 om nærhed (CdR 436/2000 fin),

under henvisning til sin resolution af 4. april 2001 om "Resultatet af Regeringskonferencen 2000 og debatten om Den Europæiske Unions fremtid" (CdR 430/2000 fin)(5),

under henvisning til sin udtalelse af 11. marts 1999 om "Subsidiaritetsprincippet: 'For en veritabel subsidiaritetskultur! En appel fra Regionsudvalget'" (CdR 302/98 fin)(6),

under henvisning til De Europæiske Kommuners og Regioners Råds (CEMR) principerklæring af juni 2002 om konventet,

under henvisning til forslag til udtalelse (CdR 237/2002 rev.), som blev vedtaget den 11. oktober 2002 af Underudvalget for Konstitutionelle Anliggender og Styreformer i EU (Ordfører: Lord Tope (UK-ELDR), medlem af Greater London Authority og medlem af London Borough of Sutton, og

ud fra følgende betragtning:

Europa-Kommissionens formand erklærede for nylig, at det er vigtigt, at regionerne og de lokale myndigheder spiller en mere aktiv rolle ... Der er behov for bedre opstrømsdeltagelse i EU's beslutningsproces forud for udformningsstadiet. Medlemsstaterne ... skal inddrage regionerne og de lokale myndigheder i udformningen af nationale holdninger i Rådet. Kommissionen ønsker en mere organiseret dialog med lokale aktører og med aktører fra regioner og byer(7) -

på sin 47. plenarforsamling den 20. og 21. november 2002 (mødet den 21. november), enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Regionsudvalgets syn på Europa-Parlamentets arbejdsdokument

Generelle bemærkninger

Regionsudvalget

1.1. udtrykker tilfredshed med, at Europa-Parlamentet har taget initiativ til at udarbejde en betænkning om regionernes og de lokale myndigheders rolle i den europæiske opbygning, da dette er et skridt fremad i debatten om Europas fremtidige arkitektur, hvilket Regionsudvalget gerne så yderligere udbygget og styrket;

1.2. understreger, at debatten drejer sig om alle substatslige myndighedsniveauers rolle og rettigheder i medlemsstaterne, dvs. lokale og regionale myndigheder, hvilket afspejler bredden og forskelligartetheden af ordningerne i medlemsstaterne såvel som deres repræsentative organer og sammenslutninger;

1.3. ligeledes er Regionsudvalget forundret over den ringe forståelse for den regionale dimension, der er at finde i dette arbejdsdokument i modsætning til såvel tidligere dokumenter udarbejdet af Europa-Parlamentet, som den nye kurs, der blev markeret med Kommissionens hvidbog om styreformer og udmøntet i Laeken-erklæringen, hvor stats- og regeringscheferne taler om nødvendigheden af at være særlig opmærksom på den regionale dimension med henblik på en bedre fordeling og afgrænsning af kompetencen i EU;

1.4. er enig med Europa-Parlamentets ordfører i, at integrationsprocessen bør fremmes, og ikke svækkes, i et udvidet EU, og at fællesskabsmetoden bør styrkes, ikke bringes i fare; Regionsudvalget understreger, at en mere fuldstændig inddragelse af samtlige myndighedsniveauer, som deltager i udformningen af EU's politikker og lovgivning, derfor er et positivt og nødvendigt bidrag til dette mål, og at det vil fremme EU's demokratiske legitimitet. Desuden vil et tidligt samråd med disse legitime interesser kunne udskille og måske løse potentielle problemer på et tidligt stadium og derigennem gøre det lettere at træffe mere effektive afgørelser og at implementere EU's politik og lovgivning;

1.5. gentager sin opfordring om, at EU's fælles principper udvides til også at omfatte principperne om lokalt og regionalt selvstyre, samtidig med at man respekterer medlemsstaternes interne forfatningsmæssige bestemmelser;

1.6. er derfor enig med Europa-Parlamentets ordfører i, at subsidiaritetsprincippet ikke alene bør gælde for forbindelserne mellem EU og EU-landenes regeringer, men også for andre myndighedsniveauer, og henviser til Tysklands, Østrigs og Belgiens erklæring om subsidiaritet, som blev taget til efterretning af regeringskonferencen i Amsterdam;

1.7. mener derfor, at en styrkelse af EU's demokratiske legitimitet nødvendigvis kræver en styrkelse af de lokale og regionale myndigheders deltagelse i beslutningsprocesserne og i forberedelsen og implementeringen af EU-politikkerne. I modsætning til kommentarerne i Europa-Parlamentets arbejdsdokument mener Regionsudvalget ikke, at dette nødvendigvis vil overbebyrde eller komplicere beslutningsprocessen. Enhver øget kompleksitet vil i høj grad blive opvejet af større legitimitet og bedre accept i befolkningen samt effektivitetsgevinster i iværksættelsen (da eventuelle tekniske hindringer vil være identificeret og ryddet af vejen);

1.8. bifalder derfor Kommissionens forslag om øget inddragelse af de lokale og regionale myndigheder. Regionsudvalget understreger imidlertid, at deres deltagelse bør være dobbelt: På den ene side systematisk høring af lokale og regionale myndigheder og deres organisationer, inden forslagene bliver til lovgivning, og på den anden side en styrkelse af Regionsudvalgets rolle i den politiske beslutningsproces.

Subsidiaritet

Regionsudvalget

1.9. gentager, at subsidiaritetsprincippet er et politisk princip med forfatningsmæssig værdi, hvis indførelse i EU's traktater indebærer, at medlemsstaterne og de berørte institutioner må efterstræbe den højeste effektivitet og proportionalitet i valget af det mest hensigtsmæssige beslutningsniveau. Derfor bør anvendelsen af subsidiaritetsprincippet sikre både de regionale beføjelser og det lokale selvstyre, inden for rammerne af den enkelte medlemsstats nationale lovgivning, idet de lokale myndigheder i mange medlemsstater også har del i det administrative ansvar for EU-relaterede spørgsmål. Fællesskabet bør kun handle, hvis og i det omfang målene for den påtænkte handling ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne eller deres myndighedsniveauer og derfor, på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger, bedre kan gennemføres på fællesskabsplan;

1.10. mener, at rammebestemmelser og direktiver bør foretrækkes frem for mere detaljerede forordninger, som kun bør anvendes, når det er strengt nødvendigt for at nå målet;

1.11. mener ikke, at lovgivning er det eneste middel til at handle på det offentlige område og ej heller altid det vigtigste; på mange af EU's kompetenceområder spiller de lokale og regionale organer derfor en vigtig rolle, uanset deres begrænsede inddragelse i lovgivningsprocessen;

1.12. mener, at subsidiaritetsprincippet på trods af de politiske og juridiske fremskridt, der er gjort, siden princippet blev indføjet i Maastricht-traktaten og præciseret i Amsterdam-traktatens protokol om anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet, den dag i dag stadig ikke er indført i fuldt omfang og ikke har haft den forventede indflydelse på EU's funktion og på sikringen af medlemsstaternes, regionernes og de lokale myndigheders handlefrihed og ansvar;

1.13. mener, at de væsentligste bestemmelser i den eksisterende protokol om subsidiaritet bør medtages i en ny traktat med reference ikke blot til medlemsstaterne, men også til deres lokale og regionale myndigheder, alt efter hvilke beføjelser disse er tildelt;

1.14. mener, at konventets konklusioner om subsidiaritetsprincippet bør omfatte en gennemgang af de lokale og regionale myndighedsniveauers rolle og ansvarsopgaver;

1.15. støtter forslaget om, at konventet nedsætter en særlig arbejdsgruppe om den rolle, som de forskellige myndigheder i medlemsstaterne spiller;

1.16. finder det passende, at Regionsudvalget, som er det EU-organ, der repræsenterer de styrende organer, som er tættest på borgerne, får den specifikke opgave at overvåge overholdelsen af dette princip, og har gentagne gange krævet, at det tildeles en traktatfæstet funktion som garant for overholdelsen af subsidiaritetsprincippet;

1.17. mener, at de lokale og regionale myndigheder bør have mulighed for at anlægge sag ved EF-Domstolen, når EU-organerne bevæger sig ind på disse myndigheders kompetenceområder;

1.18. har derfor sine tvivl om, hvorvidt der er behov for et nyt overvågningsorgan til dette formål; nedsættes der imidlertid et sådant organ, anser Regionsudvalget det for vigtigt, at de lokale og regionale myndigheder repræsenteres;

1.19. mener, at der inden for hver medlemsstat bør findes en mekanisme til overvågning af den interne anvendelse af subsidiaritetsprincippet.

Charteret om lokalt selvstyre

Regionsudvalget

1.20. mener, at anvendelsen af subsidiaritetsprincippet er en garant for EU-institutionernes demokratiske grundlag og for unionsborgerskabet. Samtidig bør subsidiaritetsprincippet sikre, at de politiske beslutninger træffes tættere på borgerne i kraft af lokalt og regionalt selvstyre. Regionsudvalget mener, at denne dimension af subsidiaritetsprincippet gengives bedst med "nærhed", og at nærhedsprincippet derfor bør føjes til EU's principper vedrørende styreformer;

1.21. gentager sit krav om, at EU's nye konstitutionelle ramme kommer til at omfatte det europæiske charter om lokalt selvstyre som led i Fællesskabets regelværk med det sigte at opbygge et EU baseret på principperne om demokrati og gennemsigtighed;

1.22. gentager det synspunkt, at princippet om regionalt selvstyre bør danne forbillede for EU's demokratiske linje og bane vej for større integration.

Charteret om grundlæggende rettigheder

Regionsudvalget

1.23. betragter charteret om grundlæggende rettigheder som et vigtigt bidrag til den europæiske integration, som gør det klart, at EU er et værdifællesskab; går ind for, at charteret om grundlæggende rettigheder indføjes i traktaten.

EU's kompetencer

Regionsudvalget

1.24. finder det nødvendigt at få afklaret, hvilke opgaver et væsentligt udvidet EU kan og skal løse i fællesskab. Det bør fastslås, hvad EU kun kan gennemføre i fællesskab, og det udvidede EU's opgaver bør koncentreres herom. På visse områder kan en tilbageførsel af kompetencer til medlemsstaterne eller en udvidelse af EU's kompetence dog ikke udelukkes;

1.25. understreger, at mange af det fremtidige EU's kompetenceområder fortsat skal være delt, ikke blot mellem EU og de nationale regeringer, men også, i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og nærhedsprincippet, med regionale og lokale myndigheder under hensyntagen til medlemsstaternes forfatninger. Det bemærker i øvrigt, at udtrykket "kompetence" ikke blot skal forstås som lovgivningsmyndighed, men også som andre former for handlingsbeføjelser på de forskellige forvaltningsniveauers ansvarsområde;

1.26. kræver, at EU's opgaver beskrives klart i traktaten. Men EU skal også i fremtiden kunne reagere fleksibelt på de udfordringer, som det vil møde. Der skal skelnes klart mellem ene kompetence, delt kompetence og supplerende kompetence i Den Europæiske Union. I forbindelse med overdragelse af kompetence til EU bør der i traktaten foretages en opgørelse og indholdsbestemmelse af aktionsformerne i traktaterne, der hidtil i vidt omfang har været ustrukturerede (regulering, harmonisering, gensidig anerkendelse, supplering, tilskyndelsesforanstaltninger, koordinering, gennemførelse). I denne forbindelse bør der sættes særligt ind på at fremme grænseoverskridende samarbejde, som bør være en opgave og et mål for EU;

1.27. gentager, at det går imod fastlæggelse af et stramt og detaljeret kompetencekatalog. Dog bør EU tage hensyn til (og respektere) medlemsstaternes interne regler og organisering med hensyn til kompetencefordeling.

Samråd

Regionsudvalget

a) Samråd på EU-plan

1.28. mener, med ønsket om, at de regionale og lokale myndigheders rolle i gennemførelsen af EU-politikker bliver anerkendt, at disse myndigheder og deres repræsentative organer bør høres på de områder, hvor de har kompetence i henhold til den pågældende medlemsstats administrative opbygning;

1.29. udtrykker i denne forbindelse tilfredshed med Kommissionens tilsagn i hvidbogen om styreformer i EU om at indføre en systematisk dialog mellem europæiske og nationale organisationer af regionale og lokale myndigheder og de regionale og lokale myndigheder selv, navnlig i fasen forud for udarbejdelsen af nye politikker, der vil få konsekvenser for de lokale og regionale myndigheder, eller som berører deres beføjelser;

1.30. anmoder om, at den foreslåede EU-lovgivnings økonomiske og administrative konsekvenser for de substatslige myndigheder, der har ansvaret for dens gennemførelse, tydeliggøres på høringsstadiet og tages i betragtning i den endelige afgørelse.

b) Høring af Regionsudvalget

1.31. I relation til Regionsudvalgets egen høringsrolle stilles følgende krav:

- For de tilfælde, hvor en obligatorisk høring af Regionsudvalget ikke finder sted, eller der vedtages en lovgivning på et af de områder, hvor Regionsudvalget skal høres, uden at Regionsudvalget har afgivet udtalelse, inden for den fastsatte frist, bør der indføres en mekanisme, som sikrer, at en sådan undladelse får juridiske konsekvenser. Specielt skal Regionsudvalget bemyndiges til at forsvare sine rettigheder, hvilket indebærer ret til at anlægge sag ved EF-Domstolen med krav om annullering af retsakter, som er vedtaget uden den obligatoriske høring af Regionsudvalget;

- Regionsudvalgets rådgivende funktion bør styrkes ved at forpligte institutionerne til at fremlægge en begrundelse, hvis de forbigår af Regionsudvalgets udtalelse i forbindelse med vedtagelsen af en foranstaltning. Denne forpligtelse bør udstrækkes til alle områder, hvor høring er obligatorisk;

- Man bør udvide listen over områder, hvor høring af Regionsudvalget er obligatorisk, til alle de områder, hvor de lokale og regionale myndigheder har kompetence;

- Høring om den årlige politikstrategi og om informations- og kommunikationsspørgsmål;

c) Høring i medlemslandene

1.32. minder om, at hvidbogen "Nye styreformer i EU" påpegede, at regeringerne ikke i tilstrækkelig grad inddrager de regionale og kommunale aktører i forberedelsen af deres stillingtagen til EU-politiske spørgsmål;

1.33. mener, at medlemsstaterne i højere grad bør inddrage de regionale og lokale myndigheder og deres nationale sammenslutninger ved formuleringen af deres holdning til EU-spørgsmål, hvilket ville forbedre den demokratiske legitimering af beslutningerne, og anbefaler, at denne ret til information og deltagelse garanteres på et højt juridisk plan;

Regionsudvalgets fremtid

1.34. minder om, at det i henhold til EU-traktaten blev etableret som det eneste organ, der repræsenterer "regionale og lokale myndigheder" i alle medlemsstater. Regionsudvalget skal derfor retfærdigt afspejle de forskellige medlemsstaters territoriale organisation;

1.35. gentager, at det ikke kan blive en virkelig effektiv kanal for de lokale og regionale myndigheders deltagelse i den europæiske integration, så længe det er henvist til sin nuværende status som bistående og rådgivende organ;

1.36. kræver specifikt:

- Anerkendelse af Regionsudvalgets status som institution;

- Ret til at indgive klage til EF-domstolen for at forsvare sine rettigheder og i tilfælde af krænkelse af subsidiaritetsprincippet;

- Ret til at stille skriftlige og mundtlige spørgsmål til Kommissionen;

- Styrkelse af Regionsudvalgets beføjelser, således at de rækker videre end den nuværende rådgivningsfunktion. Regionsudvalget bør således i visse tilfælde af obligatorisk høring samt på områder, hvor EU-lovgivningen pålægger de lokale og regionale myndigheder finansielle byrder, udstyres med en suspensiv vetoret;

- Mulighed for at deltage i den fælles beslutningsprocedure mellem Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen inden for rammerne af den fælles beslutningstagning på de områder med obligatorisk høring, der er fastsat i traktaten;

Europæiske og nationale sammenslutninger af lokale og regionale myndigheder

1.37. bemærker, at EU efter udvidelsen vil omfatte 250 regioner og 100000 lokale myndigheder. Det står derfor klart, at EU ikke kan høre de enkelte interesserede parter direkte, og at der er et stadigt stigende behov for repræsentative organer og sammenslutninger;

1.38. Regionsudvalget er et politisk organ, som repræsenterer samtlige decentrale myndigheders almene interesser i EU. Dette giver både udvalget en særstilling i forhold til civilsamfundet, som er forummet for spontan organisation af specifikke interesser, og for det andet i forhold til de europæiske sammenslutninger af regionale og lokale myndigheder, der, skønt de er sammensat af politiske organer, er private af karakter og alene repræsenterer deres medlemmer. Og for det tredje adskiller Regionsudvalget sig fra de enkelte lokale og regionale myndigheder, som nok er politiske, men som alene repræsenterer egne og specifikke interesser. Endvidere adskiller det sig fra de europæiske sammenslutninger af regionale og lokale myndigheder i kraft af sin særlige status som et formelt rådgivende organ i EU.

1.39. Dette reducerer på ingen måde berettigelsen af de øvrige organer, der repræsenterer regionale eller lokale interesser i dialogen med fællesskabsinstitutioner, og som institutionerne bør høre fra sag til sag afhængig af, hvilke oplysninger der er brug for. Alt afhængig af den konkrete sag synes det ganske naturligt, at Kommissionen tidligt i forløbet etablerer høringsfora, som inddrager de europæiske eller nationale sammenslutninger, som er berørt af det pågældende emne, eller enkelte berørte regioner, hvis der er tale om et emne, der specifikt berører et bestemt område eller gruppe af områder;

Regioner med lovgivningsmæssige beføjelser

1.40. opfordrer medlemsstaterne til inden for rammerne af deres interne opbygning at iværksætte hensigtsmæssige nationale mekanismer, der kan gøre det muligt for lokale og regionale myndigheder (eller sammenslutninger heraf) at deltage i forberedelsen (inden for deres egne kompetenceområder) af "nationale" holdninger, som forelægges til drøftelse i EU's Ministerråd;

1.41. gentager endvidere, at det finder det nødvendigt, at de regionale og lokale myndigheder deltager i alle de forberedende faser, der går forud for Rådets beslutninger, for at sikre et udtømmende og effektivt samarbejde omkring behandlingen af alle de specifikke spørgsmål, der henhører under eller er af interesse for regionerne eller kommunerne (i overensstemmelse med de enkelte medlemsstaters forfatningsmæssige bestemmelser);

1.42. mener endvidere, at ikke kun de nationale parlamenter, men også Regionsudvalget, i henhold til den enkelte medlemsstats forfatningsmæssige bestemmelser, som repræsentant for de lokale og regionale myndigheder bør deltage i forhåndskontrollen af, om subsidiaritetsprincippet og kompetencefordelingen er overholdt;

1.43. forkaster enhver påstand om, at udviklingen af regional lobbyvirksomhed "næppe kan ses som et udtryk for solidaritet med andre regioner". Regionsudvalget, som repræsenterer de forskellige lokale og regionale myndigheder, finder det meget forståeligt, at visse regioner, lokale myndigheder og deres repræsentative organer ønsker at varetage deres egne interesser over for EU, når blot de samtidig aktivt forsøger at finde frem til en fælles holdning i Regionsudvalget;

1.44. støtter de bestræbelser, som de regionale parlamenter med lovgivningsbeføjelser gør for yderligere at udbygge de institutionelle kontakter med Europa-Parlamentet;

1.45. afviser ligeledes ordførerens vurdering af, at der er risiko for en differentieret integration mellem rige og fattige regioner, når han sidestiller stærke regioner set ud fra et forfatningsmæssigt synspunkt med rige regioner i Europa. Denne påstand holder ikke ved en undersøgelse af statistikkerne over bruttonationalproduktet på regionalt plan i Den Europæiske Union udarbejdet af Eurostat og de seneste statistikoplysninger, som danner grundlag for den "Første situationsrapport om økonomisk og social samhørighed", der blev fremlagt af Kommissionen den 4. februar 2002(8). Selv om disse regioner forsvarer deres fælles interesser afhængigt af de specifikke beføjelser, som de er tildelt, er de ikke mindre solidariske med de andre regioner og lokale myndigheder i Den Europæiske Union og er især interesseret i en retfærdig politik for økonomisk og social samhørighed;

Afsluttende bemærkning

1.46. opfordrer derfor alle regioner med lovgivningsmæssige beføjelser og alle andre subnationale myndigheder til at forene deres knowhow og erfaring med henblik på at samarbejde om at styrke anvendelsen af subsidiaritets- og nærhedsprincipperne i Den Europæiske Union.

2. Regionsudvalgets forslag til ændringer, der skal medtages i en ny traktat

Grundlæggende principper

2.1. I Unionstraktatens artikel 6 bør der gøres rede for Unionens styringsprincipper, stort set som beskrevet i Kommissionens hvidbog om styreformer i EU, dvs. "åbenhed, deltagelse, ansvarlighed, effektivitet, subsidiaritet (nærhed), proportionalitet". Regionsudvalget foreslår tilføjelse af "høring" og "partnerskab".

2.2. I forbindelse med henvisningen til Unionens grundprincipper i Unionstraktatens artikel 6 bør regionalt selvstyre og den europæiske konvention om lokalt selvstyre og forpligtelsen til at respektere den udtrykkeligt nævnes: "Unionen respekterer princippet om regionalt selvstyre såvel som rettighederne i tilknytning til lokalt selvstyre, således som de garanteres ved Europarådets konvention af 1985 om lokalt selvstyre."

2.3. I Unionstraktatens artikel 6, stk. 3, bør der henvises til EU's charter om grundlæggende rettigheder, og dets bestemmelser bør medtages i traktaten på de relevante steder. I denne forbindelse bør omtalen af respekten for medlemsstaternes nationale identitet udvides med følgende: "... medlemsstaternes nationale identitet samt - i overensstemmelse med deres interne organisering - regionernes og lokalsamfundenes identitet."

Subsidiaritet

2.4. I EF-traktatens artikel 5 tilføjes: "Fællesskabet tager hensyn til (og respekterer) medlemsstaternes egne regler og organisering med hensyn til kompetencefordeling."

2.5. Definitionen af subsidiaritet i EF-traktatens artikel 5 bør udtrykkeligt nævne "medlemsstaterne eller deres lokale og regionale myndigheder på grundlag af de kompetencer, de har fået overdraget af de enkelte medlemsstater".

2.6. Samme artikel bør forudse en mekanisme (ikke nødvendigvis en ny institution) til overvågning af subsidiaritetsprincippets anvendelse, og medlemsstaterne bør pålægges "en pligt til at etablere en mekanisme til overvågning af princippets anvendelse i deres egen medlemsstat".

2.7. EF-traktatens artikel 10, stk. 1:

"Medlemsstaterne og deres regioner og lokale enheder inden for rammerne af deres respektive beføjelser træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af denne traktat, eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institutioner."

"Alle forslag til retsakter ledsages af et overslag over de (finansielle og administrative) ressourcer, som er påkrævet for gennemførelsen."

Følgende tilføjes til EF-traktatens artikel 230: "EF-Domstolen har kompetence til at udtale sig om klager, der indbringes af en medlemsstat, en region eller en lokal myndighed i en medlemsstat eller Regionsudvalget under påberåbelse af, at subsidiaritetsprincippet krænkes."

Høring

2.8. I EF-traktatens artikel 211 tilføjes til slut, at Kommissionen skal "udøve sin virksomhed i partnerskab med medlemsstaterne og med valgte regionale og lokale myndigheder eller organer, der repræsenterer dem, og herunder følge sine principper om god forvaltning, hvilket især indebærer høring."

Regionsudvalget som institution

2.9. I EF-traktatens artikel 7 indsættes "et REGIONSUDVALG" i listen over fuldgyldige institutioner (som konsekvens heraf slettes henvisningen til Regionsudvalget i stk. 2).

2.10. I EF-traktatens femte del, afsnit I, kapitel 1 ("Institutionerne"), indsættes en ny 5. afdeling, "Regionsudvalget", for at stadfæste Regionsudvalgets anmodning om anerkendelse som fuldgyldig institution. Artikler og bestemmelser i det nuværende kapitel 4 flyttes over til denne nye afdeling.

Regionsudvalgets ret til at anlægge sager ved EF-Domstolen bør forankres i EF-traktatens artikel 230, stk. 3, som bør lyde som følger: "Domstolen har på samme grundlag kompetence til at udtale sig om klager, der indbringes af Europa-Parlamentet, Revisionsretten, ECB og Regionsudvalget med henblik på at bevare disses prærogativer."

2.11. EF-traktatens artikel 263 affattes således: "Regionsudvalget, der er sammensat af repræsentanter for de regionale og lokale regeringer, varetager de opgaver, som denne traktat pålægger dem."

2.12. Følgende tilføjes til EF-traktatens artikel 265, stk. 1: "Undladelse af høring af Regionsudvalget, hvor denne traktat kræver det, giver anledning til suspendering af proceduren i de øvrige institutioner (eller annullering af en allerede truffet beslutning) indtil fremsendelsen af Regionsudvalgets udtalelse inden for den tidsfrist, der er fastsat i denne traktat." Dette vil give Regionsudvalget en suspensiv veto i sådanne tilfælde.

2.13. I EF-traktatens artikel 265, stk. 2, bør tidsfristen udvides til tre måneder for at tage højde for, at Regionsudvalget kun har ressourcer til at afholde 5 plenarforsamlinger om året.

2.14. I slutningen af EF-traktatens artikel 265, stk. 3, tilføjes følgende: "Regionsudvalget har ret til at rette skriftlige og mundtlige forespørgsler til Kommissionen."

2.15. Et nyt stykke (stk. 7) føjes til artikel 265: "Rådet og Kommissionen udsender med regelmæssige mellemrum en forklarende rapport om foranstaltninger truffet på baggrund af Regionsudvalgets udtalelser."

Fælles beslutningstagning

2.16. I EF-traktatens artikel 251, stk. 4, om sammensætningen af forligsudvalget medtages følgende: "Regionsudvalget kan deltage som observatør i forbindelse med alle emner, der i henhold til denne traktat kræver høring af udvalget, med henblik på at orientere de øvrige institutioner om konsekvenserne for de myndighedsniveauer, det repræsenterer."

2.17. Regionsudvalget pålægger sin formand at fremsende denne udtalelse til formanden for Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og Det Europæiske Konvent.

Bruxelles, den 21. november 2002.

Albert Bore

Formand for

Regionsudvalget

(1) EFT C 192 af 12.8.2002, s. 24.

(2) EFT C 192 af 12.8.2002, s. 31.

(3) EFT C 107 af 3.5.2002, s. 36.

(4) EFT C 107 af 3.5.2002, s. 5.

(5) EFT C 253 af 12.9.2001, s. 25.

(6) EFT C 198 af 14.7.1999, s. 73.

(7) Formanden, Romano Prodis tale 02/344, Bellagio, 15. juli 2002.

(8) KOM(2002) 46 endelig.