8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/43 
Udtalelse om forslaget til Rådets direktiv om beskyttelse af arbejdstagerne mod farerne ved 
at være eksponeret for kræftfremkaldende stoffer under arbejdet (sjette særdirektiv i henhold 
til artikel 8 i direktiv 80/1107/EØF) 
(88/C 208/13) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 15. januar 1988 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 118 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) 
udtalelse om ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektionen for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Thomas Etty til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
18. maj 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 256. plenarforsamling den 2. juni 1988 
følgende udtalelse med 94 stemmer for, 8 imod, og 15 hverken for eller imod (afstemming 
med navneangivelse). 
1. Generelle bemærkninger 
På grund af den kemiske industris vækst og den tiltagen­
de teknificering udsættes arbejdstagerne og befolknin­
gen i det hele taget for stadig større trusler fra kræft­
fremkaldende stoffer. Der er derfor af stor betydning, 
at der træffes effektive foranstaltninger mod disse stof­
fer. Da der i medlemsstaterne kun er gjort sporadiske 
tilløb til registrering af arbejdsbetingede kræftsygdom­
me, må man gå ud fra, at disse sygdommes virkelige 
antal ligger langt højere end antallet af registrerede og 
anerkendte tilfælde. Denne konklusion kan man drage 
ud fra anerkendte epidemiologiske undersøgelser. I 
denne forbindelse må det nævnes, at kræftfremkaldende 
stoffer i de fleste tilfælde også ændrer arveanlæggene. 
Det diskuteres, om visse kræftfremkaldende stoffer også 
bevirker fosterskader og nedsætter frugtbarheden. 
1.1. At der sker en effektiv bekæmpelse af kræftrisici 
i arbejdsmiljøet er ikke blot af afgørende betydning for 
store arbejdstagergrupper og mange arbejdsgivere; det 
vil også få indirekte konsekvenser for hele befolknin­
gens sundhedsbeskyttelse. 
1.2. ØSU glæder sig over, at Kommissionen i og med 
direktivforslaget af 10. december 1987 har taget initiativ 
til at skabe et retsinstrument til bekæmpelse af kræftrisi­
ci i arbejdsmiljøet. Dermed imødekommer Kommissio­
nen et ønske, som ØSU gav udtryk for i sin udtalelse 
fra maj 1985 om arbejdsbetingede kræftsygdomme. 
1.3. Men Kommissionens direktivforslag yder ikke 
en tilstrækkelig beskyttelse af arbejdstagernes sundhed 
mod den omfattende trussel, som de arbejdsbetingede 
kræftsygdomme indebærer. Det lever langt fra op til 
ØSU's forslag fra maj 1985 (EFT nr. C 188 af 
9. 7. 1985). Der henvises i denne forbindelse også til 
ØSU's udtalelse fra juni 1987 om »grænseværdidirek­
tivet«. Der er først og fremmest følgende mangler ved Kommis­
sionens forslag: 
— Der savnes en udtømmende, retligt bindende rang­
følge mellem beskyttelsesforanstaltningerne; direk­
tivets præventive målsætninger afsvækkes betyde­
ligt af undtagelsesmuligheder. 
— Der gøres ikke brug af muligheden for at forbyde 
eksposition for kræftfremkaldende stoffer og påby­
de anvendelse af ufarlige eller mindre farlige alterna­
tive stoffer. Af retssystematiske grunde forekommer 
det hensigtsmæssigt, at forbud kommer til udtryk i 
dette direktiv frem for i »forbudsdirektivet«. 
— Der savnes maksimumsgrænser for eksposition for 
kræftfremkaldende stoffer med tilhørende forplig­
telse til at reducere disse ved hjælp af den mest 
moderne teknik. Derfor må man regne med kraftige 
afvigelser mellem de forskellige medlemsstater på 
dette centrale punkt. 
— Der savnes en bestemmelse om problemerne i for­
bindelse med øget risiko som følge af sammenfald 
af flere kræftfremkaldende stoffer, hvilket for en 
stor gruppe af de berørte arbejdstagere er en typisk 
arbejdsstituation. 
— Der savnes et udkast til en ensartet måle- og analyse­
procedure, som kan anvendes i alle medlemsstaterne 
til registrering af omfanget af eksposition for kræft­
fremkaldende stoffer. 
— Forslaget indeholder ingen bindende forpligtelse til 
at foretage måling, hvilket imidlertid er nødvendigt, 
da de kræftfremkaldende stoffer udgør en kivsfarlig 
trussel. 
— Arbedsgiverne og arbejdstagerne inddrages ikke i 
beslutningsprocessen vedrørende de foranstaltnin­
ger, der skal træffes på virksomhederne og på højere 
niveau; arbejdsgiverne og arbejdstagerne bør også 
deltage i de relevante EF-gremier for at sikre, at 
klassificeringen af kræftfremkaldende stoffer sker 
ufortøvet i takt med den videnskabelige erkendelses 
fremadskriden. I øvrigt henvises til ØSU's udtalelse 
om »Rammedirektiv 1988« (CES nr. 453/88). 
Nr. C 208/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
— De præventive forpligtelser, som forslaget pålægger 
medlemsstaterne, er fragmentariske; dette gælder 
navnlig gennemførelsen af offentlig kontrol med 
overholdelsen af forskrifter og regler om registrering 
af kræftfremkaldende stoffer og heraf betingede 
sygdomme; for det andet gælder det tilvejebringelen 
af organer til omsætning af beskyttelsesreglerne, 
f.eks. måle- og analysecentre, og for det tredje oplys­
ning om sundhedsmæssige skadevirkninger, ikke 
mindst til hjælp for små og mellemstore virksom­
heder. 
Disse otte kritikpunkter behandles nærmere under de 
særlige bemærkninger. 
1.4. På grund af de nævnte mangler indebærer direk­
tivforslaget heller ikke nogen harmonisering af de be­
stående vilkår på et stadigt stigende niveau, jf. EØF-
traktatens artikel 118 A. Det rummer tværtimod en 
risiko for konkurrenceforvridning, da bestemmelsernes 
uforbindende karakter kan medføre, at beskyttelsesni­
veauet i de enkelte medlemsstater bliver vidt forskelligt. 
Man skal tænke på, at minimumsforskrifter i henhold 
til artikel 118 A har en afgørende psykologisk betydning 
for arbejderbeskyttelsespolitikkens og dermed for arbej­
derbeskyttelseslovgivningens udvikling i de enkelte 
medlemsstater, forstået på den måde, at det kan frygtes, 
at høje beskyttelsesnormer på grund af tendensen til 
juridisk harmonisering i EF vil blive forringet og erstat­
tet med EF-minimumsforskrifternes lavere beskyttelses­
niveau. 
2. Bemærkninger til begrundelsen 
Direktivforslagets anvendelsesområde begrænses til 
kræftfremkaldende stoffer af »første og anden kategori« 
(s. 11 ff.). Det er uforsvarligt, hvis man ønsker at 
sikre arbejdstagerne en omfattende sundhedsbekyttelse. 
Tværtimod må også kræftfremkaldende stoffer af »tre­
dje kategori« inddrages, hvis dyreforsøg har påvist deres 
kræftfremkaldende virkning. Det er uansvarligt først at 
lade flere årtier gå med at få undersøgt, om disse 
stoffer også hos mennesker medfører kræftsygdomme. 
Epidemiologiske undersøgelser med henblik på kræft­
sygdomme hos mennesker må kun udgøre et suppleren­
de erkendelsesgrundlag i forhold til bakteriologiske 
korttidstests og — om nødvendigt — dyreforsøg. 
3. Særlige bemærkninger til direktivets bestemmelser 
3.1. Artikel 1 (Målsætning) 
Det må sikres, at alle arbejdstagere inden for sø- og 
luftfart ved hjælp af egnede bestemmelser om forebyg­
gelse af arbejdsbetingede kræftsygdomme får samme 
juridiske beskyttelse, som tilsigtes med det foreliggende 
direktivforslag. 3.2. Artikel 2 (Definition) 
Det bør præciseres, at direktivet også gælder omgang 
med produkter, hvorved der kan frigives kræftfremkal­
dende stoffer. Direktivet bør også indeholde bestemmel­
ser om stoffer, som ikke er nævnt i Bilag I eller II, men 
af producent eller importør betegnes som kræftfremkal­
dende. I sådanne tilfælde bør medlemsstaterne eller 
producenten/importøren være forpligtet til straks at 
meddele Kommissionen, at det pågældende stof klassifi­
ceres som kræftfremkaldende. Kommissionen bør så 
være forpligtet til straks at indlede en undersøgelse. 
3.3. Artikel 3 (Vurdering) 
Artikel 3 bør have følgende overskrift: »Anvendelses­
område, måling of vurdering af risikoen«. Det er nød­
vendigt, fordi måling af risikoen (altså f.eks. af de 
kræftfremkaldende stoffers art og koncentration) inden 
for arbejderbeskyttelsen i praksis udgør et selvstændigt 
element ved siden af vurderingen af de sundhedsmæssi­
ge konsekvenser af denne risiko. 
3.3.1. 1 artikel 3, stk. 1, bør der på alle sprog vælges 
en formulering, som entydigt fastslår, at direktivet fin­
der anvendelse på arbejdsområder, hvor arbejdstagere 
som følge af deres arbejde faktisk udsættes eller kan 
blive udsat for kræftfremkaldende stoffer. 
3.3.2. I et nyt afsnit bør det bestemmes, at arbejdsgi­
veren er forpligtet til at fastslå art og omfang af risikoen 
for eksposition for kræftfremkaldende stoffer. Arbejds­
giveren bør pålægges en bindende forpligtelse til ved 
regelmæssige målinger at konstatere, i hvilke koncen­
trationer kræftfremkaldende stoffer optræder på ar­
bejdspladsen eller i arbejdsmiljøet. Den i artikel 4, 
stk. 2, litra d) indeholdte forpligtelse til at anvende 
egnede metoder til måling af kræftfremkaldende stoffer 
er begrænset på to måder, hvilket ikke er foreneligt 
med arbejdstagernes sundhedsbeskyttelse. For det første 
er der tale om en frivillig måling, der »alt efter forholde­
ne« kan supplere andre foranstaltninger, og for det 
andet begrænses måleforpligtelsen af en formulering 
om, at målinger skal foretages »navnlig til tidlig påvis­
ning af unormale eksponeringer«. Men vurdering af en 
kræftrisiko forudsætter, at der foretages målinger i alle 
tilfælde, hvor der er formodning om, at kræftfremkal­
dende stoffer frigives. Man må i den forbindelse gå 
ud fra, af kræftfremkaldende stoffer i almindelighed 
optræder i langt højere koncentrationer i arbejdsmiljøet 
end i det almindelige miljø. Det må endvidere sikres, at 
koncentrationen af alle kræftfremkaldende stoffer skal 
måles, selv når den ligger under bestemde grænsevær­
dier. Det sidstnævnte er nødvendigt på grund af den 
forøgelse af risikoen, som muligvis følger af arbejdsta­
gernes eksposition for flere kræftfremkaldende stoffer. 
3.3.3. Der bør indføjes en bestemmelse om en fælles 
måle- og analyseprocedure i alle medlemsstater, hvilket 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/45 
er en forudsætning for, at der på grundlag af dette 
kræftdirektiv kan tilvejebringes et ensartet beskyttelses­
niveau. Konkretiserende bestemmelser kan gives i et 
Bilag III. 
3.3.4. Risikomålingen bør også omfatte ekspositio­
ner, som ikke sker via luftvejene, men f.eks. gennem 
huden. 
3.3.5. Risikovurdering er en udmærket forstaltning, 
men den bør konkretiseres. Ud over ekspositionens art 
og omfang bør der også tages hensyn til dens varighed 
og til kombineret effekt af flere kræftfremkaldende 
stoffer. 
3.3.6. Arbejdsgiveren bør være forpligtet til at be­
handle alle aspekter af risikomåling og -vurdering 
skriftligt. 
3.4. Indledende bemærkninger til artikel 4 til 9 
Artikel 4 til 9 skal rumme den egentlige forebyggelse, 
dvs. fuldstændig eliminering eller reduktion af de ar­
bejdsbetingede kræftrisici. Men det må konstateres, at 
disse bestemmelser ikke sikrer arbejdstagerne beskyttel­
se mod de omfattende trusler mod deres sundhed, som 
skyldes kræftfremkaldende stoffer. De beskyttelses­
mæssige mål, der tilstræbes med artikel 4 til 9, udhules 
næsten fuldstændigt, fordi der findes en lang række 
undtagelsesmuligheder (»hvor det med rimelighed er 
muligt«); fordi der ikke er fastlagt en bindende rangføl­
ge mellem beskyttelsesforanstaltningerne; fordi der ikke 
er fastsat maksimumsgrænser for de tilladte koncentra­
tioner af kræftfremkaldende stoffer i arbejdsmiljøet, og 
fordi der ikke pålægges medlemsstaterne præventive 
forpligtelser. Der er en skærende modsætning mellem 
den tilstræbte beskyttelse og det forhold, at de foreslåe­
de foranstaltninger ikke har bindende karakter. 
3.5. Artikel 4 (Foranstaltninger til forebyggelse af eks­
ponering) 
3.5.1. Overskriften over artikel 4 bør lyde: »Foran­
staltninger til forebyggelse eller formindskelse af ekspo­
nering.« 
3.5.2. Den målsætning, der nævnes i overskriften 
over artikel 4 og i stk. 1, nemlig at arbejdstagernes 
eksposition for kræftfremkaldende stoffer skal undgås, 
må hilses velkommen. Men da de foreslåede foran­
staltninger ikke er juridisk bindende, er de uegnede til 
at realisere målsætningen. 
3.5.3. Undgåelse eller forringelse af arbejdstagernes 
eksposition for kræftfremkaldende stoffer gøres afhæn­
gig af, om det »med rimelighed er muligt« (art. 4, stk. 
1 og 2). I modstrid med Kommissionens fremstilling 
er denne indskrænkning ikke en nødvendig følge af 
rammedirektivet om beskyttelse af arbejdstagere mod 
farerne ved at være udsat for kemiske, fysiske of biologi­
ske agenser under arbejdet (80/1107/EØF), som dette 
direktivforslag bygger på. Rammedirektivet giver i arti­
kel 3, stk. 1, medlemsstaterne mulighed for at vælge, om arbejdstagernes eksposition for agenser fuldstændig 
skal undgås eller skal holdes på »et så lavt niveau, som 
det med rimelighed er muligt«. I konsekvens af denne 
valgmulighed for medlemsstaterne bestemmes det i arti­
kel 4, stk. 14, at der om fornødent kan indføres begræn­
set eller generelt forbud mod en agens, såfremt anven­
delsen af de øvrige til rådighed stående metoder ikke 
gør det muligt at sikre en tilstrækkelig beskyttelse. Da 
kræftfremkaldende agenser er livstruende, er det derfor 
nødvendigt at gribe til strengere foranstaltninger end 
»et så lavt niveau, som det med rimelighed er muligt«. 
Samtidig åbner rammedirektivet i artikel 3, stk. 1, mu­
lighed for at konkretisere »det med rimelighed mulige 
niveau«, f.eks. ved hjælp af avanceret teknik eller ved 
at udvikle sunde arbejdsprocedurer i løbet af en over­
gangsperiode. 
3.5.4. Den definition af det tilstræbte beskyttelsesni­
veau, som artikel 4 rummer, er mangelfuld — ogsår 
når den ses i sammenhæng med artikel 6 — da der ikke 
er tale om noget ekspositionsforbud over for kræftfrem­
kaldende stoffer, endsige om maksimale tilladte kom-
centrationsværdier i arbejdsmiljøet. Men bestemmelser 
om beskyttelsesniveauet må indrettes efter truslen mod 
arbejdstagernes helbred på den ene side og efter virk­
somhedens forhold på den anden side. De fleste arbejds­
tagere er uden beskyttelse, hvis bestemte maksimums­
værdier for kræftfremkaldende stoffer i luften på ar­
bejdspladsen ikke overholdes. Også for at undgå kon­
kurrenceforvridning, dels mellem medlemsstaterne 
indbyrdes, dels mellem forskellige virksomheder og 
brancher i de enkelte medlemsstater, er det nødvendigt 
at fastsætte tilladte maksimumsværdier. 
I artikel 4 bør der derfor med udgangspunkt i den 
foreliggende sundhedsfare fastlægges en skala over be­
skyttelsesniveauet med følgende trin: 
— eliminering af enhver eksposition, for så vidt det er 
nødvendigt af helbredsmæssige grunde eller kan 
lade sig gøre med moderne teknik, 
— reduktion af ekspositionen til det niveau, den enkel­
te virksomhed kan nå med moderne teknik, 
— fastsættelse af tilladte maksimumsværdier for eks­
position med pligt til at sænke disse efter nærmere 
bestemte frister, 
— pligt til at træffe bestemte foranstaltninger, f.eks. at 
bære åndedrætsværn, 
— nødforanstaltninger ved overskridelse af de tilladte 
maksimumsværdier. 
3.5.5. I artikel 4 fastlægges ikke nogen bindende 
rangfølge mellem de forskellige beskyttelsesforan­
staltninger. Det overlades derimod til arbejdsgiveren 
»så vidt det med rimelighed er muligt« og »alt efter 
forholdene« at anvende de foreslåede foranstaltninger 
(stk. 2 og stk. 1). 
Nr. C 208/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
Artikel 4 bør udformes under hensyntagen til følgende 
bindende rangfølge mellem beskyttelsesforanstalt­
ningerne: 
— forbud mod eller begrænset anvendelse af kræft­
fremkaldende stoffer og produkter og af risikofyldte 
arbejdsprocesser, herunder ekspositionsforbud, 
— pligt til at erstatte kræftfremkaldende stoffer og 
risikofyldte arbejdsprocesser eller udstyr med ufarli­
ge eller mindre farlige alternativer, 
— gennemførelse af tekniske foranstaltninger såvel på 
planlægnings-, udviklings- og konstruktionsstadiet 
som i forbindelse med allerede bestående anlæg og 
processer, 
— generel fastlæggelse af maksimumsværdier for eks­
position, som gradvis skal sænkes — bl. a. ved 
hjælp af fremtidig, avanceret teknik, 
— foranstaltninger vedrørende arbejdets organisation, 
som f.eks. reduktion af arbejdstempoet og nedsæt­
telse af ekspositionstiden, samt foranstaltninger 
vedrørende uddannelse og videreuddannelse, in­
struktion og anvisninger, 
— personligt beskyttelsesudstyr og hygiejniske foran­
staltninger. 
Medlemsstaterne bør være forpligtede til at indføre 
ekspositionsforbud, hvor det er nødvendigt for at be­
skytte arbejdstagernes sundhed. Det ville ikke stride 
mod »forbudsdirektivet«, da dette også dækker frem­
stilling. På den anden side ville det gavne den juridiske 
harmonisering, hvis den problematik, der behandles 
i forbudsdirektivet, blev integreret i det foreliggende 
direktivforslag. Desuden må der skelnes mellem et gene­
relt ekspositionsforbud i et EF-direktiv — som f.eks. 
forbudsdirektivets mod disse fire stoffer — og medlems­
staternes herfra forskellige forpligtelse til i særlige til­
fælde at anvende ekspositionsforbud så at sige som et 
fleksibelt middel til indgreb. 
3.5.6. Målsætningen i artikel 4, stk. 1 — at undgå 
at arbejdstagerne udsættes for kræftfremkaldende stof­
fer— hilses velkommen. Men forpligtelsen til at anven­
de lukkede systemer bør knyttes til teknikkens aktuelle 
stade. I forbindelse med gamle anlæg kan der eventuelt 
blive tale om en overgangsperiode til at tilpasse sig den 
moderne teknik. 
Anvendelsen af lukkede systemer sigter først og frem­
mest på fremstillingsindustrien, altså især den kemiske 
industri. Derimod er det langt vanskeligere at anvende 
lukkede systemer i forarbejdningsindustrien eller forar­
bejdende virksomheder, herunder håndværksvirksom­
heder. Det må i den forbindelse bemærkes, at der inden 
for forarbejdningssektoren er langt flere arbejdstagere, 
der trues af kræftfremkaldende stoffer, end der er i 
fremstillingsindustrien. 
Anvendelsen af lukkede systemer betyder ikke, at alle 
deraf berørte arbejdstagere dermed undgår eksposition. 
For det første kan der ske eksposition som følge af 
uheld, og for det andet udsættes arbejdstagere, selv om der anvendes lukkede systemer, i langt de fleste tilfælde 
for kræftfremkaldende stoffer i forbindelse med repara­
tion, rengøring og vedligeholdelse. 
3.5.7. Arbejdsgiverne bør være forpligtede til ved 
hjælp af den mest moderne teknik og andre metoder, 
f.eks. arbejdets tilrettelæggelse, uafhængigt af de tilladte 
maksimumskoncentrationer i luften på arbejdspladsen 
at reducere ekspositionen til det lavest mulige niveau. 
Denne forpligtelse for den enkelte arbejdsgiver til uaf­
hængigt af maksimumsværdier at tilstræbe den lavest 
mulige eksposition for arbejdstagerne er også indeholdt 
i direktivforslaget om grænseværdier for ikke kræft­
fremkaldende stoffer. Den bygger på det forhold, at 
de tekniske og arbejdsorganisatoriske muligheder i de 
enkelte virksomheder og brancher er yderst forskellige. 
3.5.8. Der bør fastsættes tilladte maksimumskon­
centrationer af kræftfremkaldende stoffer i luften på 
arbejdspladsen, som ikke må overskrides. Disse maksi­
mumsværdier må for det første bygge på den mest 
moderne teknik; for det andet må der fastsættes over­
gangsfrister, efter hvis udløb de gradvis bør sænkes. For 
at muliggøre det sidstnævnte må industrien forpligtes 
til at videreudvikle teknikken, herunder det anvendte 
udstyr, så at maksimumsværdierne kan sænkes i takt 
hermed. 
3.5.9. I artikel 4 bør der indføjes en bestemmelse, 
som knytter en forbindelse mellem det tilladte eksposi-
tionsniveau (herunder O-eksposition) og kræftrisikoens 
størrelse (se side 30 nederst og side 31 øverst i ØSU's 
udtalelse). Det må ganske vist være målet om muligt 
at forhindre alle kræftsygdomme. Men man kan ikke 
komme bort fra, at dette mål kun kan nås gradvis via 
prioriteringer og under hensyntagen til de objektive 
muligheder, da omgående realisering af målsætningen 
ville forudsætte, at en mængde industrivirksomheder 
blev lukket. 
3.5.10. Arbejdsgiverne bør have pligt til at udarbejde 
et — som hovedregel skriftligt — program over de 
foranstaltninger, der skal træffes mod risici som følge 
af kræftfremkaldende stoffer. Programmet skal både 
omfatte kort-, mellemlang- og langsigtede foranstalt­
ninger og skal fastlægge investeringernes omfang. Ar­
bejdstagerne eller deres repræsentanter skal medvirke 
ved udarbejdelsen af programmet. Et sådant skriftligt 
program for den enkelte virksomhed, som både registre­
rer alle kræftrisici og de præventive foranstaltninger 
imod dem, er ikke bare en nødvendig forudsætning for, 
at disse sundhedsfarer kan bekæmpes systematisk, men 
også for, at de kompetente statslige myndigheder kan 
opfylde deres kontrolfunktion. 
3.6. Artikel 5 (Oplysninger til de kompetente myndig­
heder) 
Direktivforslagets artikel 5 forudsætter, at medlemssta­
terne spiller en passiv rolle i forbindelse med bekæmpel-
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/47 
sen af arbejdsbetingede kræftrisici, da arbejdsgiveren 
blot forpligtes til på anmodning at give de kompetente 
myndigheder visse oplysninger. 
Men de kræftfremkaldende stoffer på arbejdspladsen 
udgør så stor en trussel, at medlemsstaterne — eller de 
kompetente myndigheder — må påtage sig en aktiv 
rolle for at beskytte arbejdstagernes sundhed. De må 
sikre, at såvel arbejdstagere som arbejdsgivere bliver 
informeret tilstrækkeligt om farerne. Direktivet må på­
lægge arbejdsgiverne pligt til at informere de kompeten­
te myndigheder. Kun derved får medlemsstaterne — i 
modsætning til nu — mulighed for at registrere, hvor 
stor kræftfaren i arbejdsmiljøet er, så de på den 
baggrund kan føre en sammenhængende, effektiv og 
dermed offensiv politik derimod. Dette er af afgørende 
betydning, ikke blot for udformningen af juridiske 
regler men også for opfyldelsen af staternes tilsynspligt, 
for gennemførelsen af forskningsprojekter og udviklin­
gen af hjælpemidler både for arbejdsgiverne og for 
arbejdstagernes repræsentanter. Sådanne hjælpemidler 
er nødvendige, fordi cirka 3/4 af arbejdstagerne selv i 
industristaterne er beskæftiget i små og mellemstore 
virksomheder. Og arbejdsgiverne i disse virksomheder 
råder i modsætning til de store virksomheder ikke over 
arbejderbeskyttelsesafdelinger, som kan tackle alle væ­
sentlige problemstillinger vedrørende beskyttelse mod 
kræftfremkaldende stoffer. Derfor skal de kunne hente 
råd og vejledning hos de kompetente myndigheder. 
Arbejdsgiverne bør havde pligt til ud over de i artikel 5 
nævnte oplysninger også at sende de kompetente myn­
digheder følgende: 
— en kopi af virksomhedens program for registrering 
og forebyggelse af arbejdsbetingede kræftrisici, 
— en beskrivelse af arbejdstagernes medvirken, 
— en redegørelse for de arbejdsprocesser, hvorunder 
der mod producentens eller brugerens hensigt opstår 
kræftfremkaldende stoffer (jf. Bilag II). 
3.7. Artikel 6 (Unormal eksponering) 
3.7.1. I artikel 6's første linje bør ordet »uforud­
seelig« udgå. 
Det er ikke til at indse, hvorfor de beskyttelses­
foranstaltninger, der omtales i artikel 6, kun skal gælde 
uforudseelige uheld. De fleste uheld kan forudses, hvis 
der gennemføres en omfattende sikkerhedsanalyse. 
3.7.2. I artikel 6 savnes en bestemmelse, som forplig­
ter arbejdsgiveren til at undgå uheld, der medfører 
unormal eksponering. Det bør derfor pålægges arbejds­
giveren at gennemføre en sikkerhedsanalyse, så unormal 
eksposition kan hindres eller begrænses til et minimum 
ved hjælp af egnede foranstaltninger. 3.7.3. I artikel 6 defineres ikke, hvad der skal forstås 
ved »unormal eksponering«. Men en sådan definition 
er helt nødvendig for at beskytte arbejdstagernes 
helbred og for at leve op til målsætningen i EØF-
traktatens artikel 118A om at harmonisere vilkårene i 
medlemsstaterne på et stadig stigende niveau. 
Det vil være hensigtsmæssigt at definere unormal ekspo­
sition som overskridelse af den tilladte maksimale græn­
seværdi (der i forbindelse med særlig fårlige kræftfrem­
kaldende stoffer kan være 0). 
3.7.4. Arbejdsgiverne bør have pligt til omgående at 
informere de kompetente myndigheder og arbejdstager­
ne om sådanne uheld. 
3.7.5. I artikel 6 bør indføjes en bestemmelse om, 
at arbejdstagerne kan nægte at arbejde i tilfælde af 
overskridelse af bestemte maksimumsgrænser for 
eksponering, og at de kan klage til de kompetente 
myndigheder, hvis arbejdsgiveren ikke omgående brin­
ger situationen til ophør. 
3.8. Artikel 7 (Vedligeholdelse m.m.) 
3.8.1. Artikel 7 skal tjene til at beskytte arbejdstager­
ne i forbindelse med aktiviteter, der ikke har noget at 
gøre med uheld, jf. artikel 6, men også fører til unormal 
eksponering. Det er ikke til at indse, hvorfor arbejdsta­
gere, der udsættes for noget sådant, f.eks. i forbindelse 
med vedligeholdelse, reparation og rengøring, ikke skal 
have den samme beskyttelse som arbejdstagere, der 
rammes af uheld. Der må også tages hensyn til, at den 
slags arbejde ofte udføres af lejet arbejdskraft eller 
andre personer, som ikke hører til på virksomheden. 
Derfor bør ikke blot artikel 6, litra b), men også 
litra a) og litra c) finde anvendelse. 
3.8.2. I øvrigt kan bemærkningerne til artikel 3, 4, 5 
og 6 gentages her. 
3.9. Artikel 8 (Adgang til områder) 
I artikel 8 bør det præciseres, at også andre end ar­
bejdstagerne, nemlig f.eks. repræsentanter for de kom­
petente tilsynsførende myndigheder, bør have adgang 
til de områder, hvor de i artikel 3, stk. 1, omhandlede 
former for arbejde udføres. 
3.10. Artikel 9 (Beskyttelsesbeklædning og -udstyr) 
3.10.1. Artikel 9 bør have følgende overskrift: »Hy­
giejniske foranstaltninger, beskyttelsesbeklædning og 
-udstyr.« 
Den indskrænkende bemærkning under punkt 1 »hvor 
det med rimelighed er muligt« er i åbenbar modstrid 
med hensynet til arbejdstagernes sundhed, hvor der er 
tale om at sørge for lokaler til indtagelse af måltider, for 
egnet beskyttelsesbeklædning og -udstyr, for særskilt 
opbevaringsplads til arbejds- eller beskyttelsesbeklæd-
Nr. C 208/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 8. 88 
ning og gangbeklædning, for egnede og passende vaske-
og toiletfaciliteter, for opbevaring, kontrol, reparation 
og rengøring af beskyttelsesudstyr. (I den tyske oversæt­
telse er rengøring af beskyttelsesudstyr og -beklædning 
faldet ud.) 
Disse forpligtelser for arbejdsgiveren må formuleres, så 
de er ubetingede. Det er unacceptabelt, at det »svageste 
led« i de kommende beskyttelsesforanstaltninger yderli­
gere svækkes af undtagelsesmuligheder. Desuden bør 
alle pligter formuleres positivt, så arbejdsgiveren f.eks. 
pålægges at stille lokaler til rådighed, hvori arbejdsta­
gerne kan indtage mad og drikke uden risiko for konta­
minering med kræftfremkaldende stoffer. 
Det bør ikke blot præciseres, at arbejdsgiveren er 
forpligtet til at træffe de nævnte foranstaltninger, men 
også, at arbejdstagerne er forpligtede til at rette sig efter 
dem. 
3.11. (Underretning og uddannelse) 
3.11.1. Arbejdsgiverne bør forpligtes til at inddrage 
arbejdstagerne i beslutningsprocessen i forbindelse med 
beskyttelsesforanstaltningerne (se ØSU's udtalelse fra 
1985). Stemmende hermed bør artikel 10 have følgende 
overskrift: »Arbejdstagernes medvirken, underretning 
og uddannelse.« 
3.11.2. Artikel 10, stk. 1, litra e), er formuleret, så 
det kan misforstås. Der vækkes det indtryk, at ar­
bejdstagerne har et selvstændigt ansvar — ved siden af 
arbejdsgiverens — for at træffe foranstaltninger i de 
nævnte tilfælde. Det må præciseres, at gennemførelsen 
af disse foranstaltninger udelukkende er arbejdsgiverens 
ansvar. Dette udelukker ikke, at arbejdsgiveren overfø­
rer bestemte pligter til arbejdstageren; men så må han 
også delegere den kompetence til at handle og bestem­
me, som opfyldelsen af disse forpligtelser forudsætter. 
3.12. Artikel 11 
I denne artikel bør det fastlås, at arbejdsgiveren er 
forpligtet til at føre en komplet fortegnelse over eksposi-
tionsforholdene på de enkelte arbejdspladser eller i de 
enkelte afdelinger. Dette er en nødvendig forudsætning 
for at kunne bedømme de berørte arbejdstageres 
helbredsrisiko og for at kunne gennemføre den 
helbredskontrol, der omtales i artikel 12. 
3.13. Artikel 12 (Helbredskontrol) 
3.13.1. I stk. 1 bør det fastslås, at myndighedernes 
helbredskontrol også bør omfatte personer, der tidligere 
har været beskæftiget med kræftfremkaldende stoffer 
(f.eks. pensionister). Dette er nødvendigt, fordi de fleste 
arbejdsbetingede kræftsygdomme som bekendt først 
bryder ud 10 til 35 år efter, at ekspositionen er sket, så at de fleste, som rammes, ved sygdommens udbrud 
allerede har forladt den farlige beskæftigelse. 
3.13.2. Andet punktum under stk. 2 vækker det for­
kerte indtryk, at det skulle være muligt på grundlag af 
disse forebyggende undersøgelser straks at »iværksætte 
foranstaltninger med hensyn til hygiejne samt indivi­
duelle foranstaltninger«. Da de kræftfremkaldende stof­
fers konsekvenser først viser sig længe efter ekspositio­
nen, er dette kun undtagelsesvis tilfældet, nemlig når 
der ved undersøgelsen konstateres symptomer på en 
kræftsygdom eller forstadier hertil. 
3.14. Artikel 13 (Opbevaring af journaler) 
3.14.1. Opbevaringspligten bør også omfatte målere­
sultaterne og beskrivelsen af ekspositionsforholdene på 
arbejdspladserne eller i de enkelte afdelinger. De udgør 
et uundværligt grundlag for afgøre, om der består en 
sammenhæng mellem en eksposition og en udbrydende 
kraftsygdom. 
3.14.2. Opbevaringsfristen bør forlænges til 40 år, 
da der også kan optræde kræftsygdomme mere end 
30 år efter ekspositionens ophør. 
3.15. Artikel 14 (Nationale statistikker) 
Denne bestemmelse bør udvides, så medlemsstaterne 
forpligtes til systematisk at registrerer arbejdsbetingede 
kræftsygdomme (se ØSU's udtalelse fra 1985). Det ville 
bidrage væsentligt til at reducere antallet af ikke-er-
kendte, og derfor heller ikke anerkendte kræftsygdom­
me, som følgelig ikke optræder i de nationale sta­
tistikker. 
I statistikken bør desuden de anmeldte tilfælde af er­
hvervssygdomme anføres (tilfælde, hvor der foreligger 
mistanke). 
3.16. Bilag l og II (Lister over kræftfremkaldende stof­
fer - Arbejdsprocesser) 
Bilag 1 indeholder kun en brøkdel af de stoffer, der på 
grundlag af videnskabelige undersøgelser er klassificeret 
som kræftfremkaldende i visse medlems- og andre 
lande. 
Det må derfor tilsigtes snarest muligt at få kompletteret 
Bilag I. 
3.17. Bilag U 
Bilag II bør først og fremmest have til formål at registre­
re de kræftfremkaldende stoffer eller sammensætninger, 
som ikke kommer i handelen, og som for det meste 
opstår utilsigtet, men uundgåeligt, i forbindelse med 
tekniske processer. Vægten bør lægges på de kræftfrem­
kaldende agenser, medens de hermed sammenhængende 
tekniske processer eller arbejdsprocesser bør tjene til at 
tydeliggøre typiske risikosituationer, der forekommer i 
De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/49 
arbejdsmiljøet. Det er ikke rimeligt generelt at erklære 
hele erhvervsgrene for behæftede med kræftrisiko, som 
det til dels gøres i Bilag II. 
Det bør være målet at nå frem til en så fuldstændig 
katalogisering som mulig af de enkelte kræftfremkal­
dende stoffer eller sammensætninger. Hvis det ikke 
entydigt er fastslået, hvilket eller hvilke stoffer i en 
sammensætning der er kræftfremkaldende, bør man 
holde sig til hovedkomponenten. Som eksempel kan 
nævnes benz-a-pyren som hovedkomponent i poly-
cykliske aromatiske carbonhydrider. 
Angående de tekniske processer, som er forbundet med 
kræftrisiko, uden at et kræftfremkaldende stof eller en 
kræftfremkaldende sammensætning kan identificeres, 
må der formuleres en særlig klausul, som skal åbne 
mulighed for, at direktivet anvendes i sådanne tilfælde. 
Arbejdstagernes repræsentanter bør have ret til at med­
virke på EF-plan ved udvidelsen af Bilag I og II. Desan­gående henvises til den tilsvarende diskussion om fast­
sættelse af grænseværdier for ikke-kræftfremkaldende 
stoffer i forbindelse med drøftelsen af forslaget til et 
EF-direktiv om »grænseværdier«. Fremskrivningen af 
listen over kræftfremkaldende stoffer i Bilag I bør ikke 
som hidtil overlades til GD XI alene. GD V bør inddra­
ges som mindst ligeberettiget. Der bør også skabes 
kapacitetsmæssige forudsætninger for, at der snarest 
muligt kan gennemføres en vurdering af den internatio­
nale videnskabelige forsknings resultater vedrørende 
kræftfremkaldende stoffer. 
3.18. Bilag 111 (Praktiske retningslinjer for den i artikel 
12, stk. 7, omhandlede helbredskontrol af ar­
bejdstagere) 
Lægen/den kompetente myndighed bør ikke blot være 
informeret om de berørte arbejdstagere, men også om 
ekspositionsforholdene på virksomheden. Kendskab til 
ekspositionsforholdene i virksomhederne vil lette 
helbredskontrollen af arbejdstagerne afgørende. 
Bryssel, den 2. juni 1988. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 1 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Følgende ændringsforslag blev forkastet under debatten, men opnåede over en fjerdedel af de afgivne stemmer. 
Generelle bemærkninger 
Sidste punktum i første afsnit [»Det diskuteres (...) frugtbarheden] udgår. 
Begrundelse 
Til trods for »diskussionen«, som der henvises til i denne sætning, er det endnu ikke med sikkerhed påvist, 
at der er tale om skadelige påvirkninger af forstre og frugtbarhed, medmindre forplantningsorganerne i sig 
selv rammes af kræft. 
Resultat af afstemningen 
Stemmer for: 31, stemmer imod: 77, hverken for eller imod: 5. 
Nr. C 208/50 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 8. 8. 88 
Punkt  2 
Afsnittet  affattes  i stedet  som  følger: 
»ØSU  bemærker,  at Kommissionen  agter  at udvide  første  og anden  kategori,  efterhånden  som  resultaterne 
af dets  evalueringsprogram  (der  foretages  i øjeblikket  én evaluering  pr. uge)  gør  det  begrundet  at inddrage 
stoffer,  der frembyder  kræftrisiko.  Tredje  kategori  bliver  fastholdt  uændret  som  en gruppe  af stoffer,  »som 
(...) muligvis  har  kræftfremkaldende  virkning,  (men  for hvilke)  en tilfredsstillende  evaluering  imidlertid  ikke 
er mulig  på grundlag  af de foreliggende  oplysninger.« 
Begrundelse 
Første  og anden  kategori  i Kommissionens  forslag  omfatter  stoffer,  a) »som  man  ved  er kræftfremkaldende 
hos mennesker«,  b) »som  kan  sidestilles  med  stoffer,  der er kræftfremkaldende  for mennesker«. 
Disse  er de eneste  niveauer,  det er realistisk  at operere  med  inden  for anvendelsesområdet  for et direktiv,  der 
vedrører  kræftfremkaldende  stoffer  på arbejdspladsen  — dyreforsøg  falder  uden  for dette  begrebsområde. 
Resultat  af afstemningen 
Stemmer  for:  34, stemmer  imod:  73, hverken  for eller  imod:  8. 
Punkt  3.5.2. 
Det sidste  punktum  affattes  i stedet  således: 
»Men  da de foreslåede  foranstaltninger  ikke  er juridisk  bindende,  fremmer  de muligvis  ikke  realiseringen  af 
denne  målsætning.« 
Begrundelse 
Giver  sig selv. 
Resultat  af afstemningen 
Stemmer  for:  29, stemmer  imod:  77, hverken  for eller  imod:  12. 
Punkt  3.5.5. 
Anden  afsnit  ændres  som  følger,  og følgende  tre led indføjes: 
»I artikel  4 bør  fastlægges  følgende  yderligere  obligatoriske  beskyttelsesforanstaltninger: 
— Arbejdsgiveren  skal  afgøre,  om det  kræftfremkaldende  stof  ikke  med  rimelighed  kan  erstattes 
• af et stof,  der ikke  er sundhedsfarligt, 
• hvis  dette  ikke  er muligt,  af et mindre  sundhedsfarligt  stof, 
• hvis  dette  ikke  er muligt,  af et stof,  som  er mindre  kræftfremkaldende. 
Arbejdsgiveren  skal  orientere  den  kompetente  myndighed  om  resultaterne  af undersøgelserne,  hvis  han 
anmodes  derom. 
— Dersom  erstatning  (udskiftning)  af det  kræftfremkaldende  stof  med  et ikke-  eller  mindre  farligt  stof  er 
umulig,  skal  arbejdsgiveren  sørge  for,  af fremstilling  og brug  af det  kræftfremkaldende  stof  foregår  i et 
lukket  system,  i den  udstrækning  dette  med  rimelighed  er muligt. 
— Er det ikke  muligt  at benytte  et lukket  system,  skal  arbejdsgiveren  sørge  for,  at arbejdstagernes  udsættelse 
nedsættes  til et så lavt  niveau,  som  det  med  rimelighed  er muligt,  ligesom  han  skal  stille  passende  og 
egnet  beskyttelsestøj  til rådighed.« 
Begrundelse 
Arbejdsgiverens  forpligtelser  hvad  angår  arbejdstagernes  helbred  og sikkerhed  er ikke  tilstrækkeligt  klart 
defineret.  Det  er ønskeligt,  at begge  parter  på arbejdsmarkedet  ved,  hvor  de står. 
Resultat  af afstemningen 
Stemmer  for:  32, stemmer  imod:  74, hverken  for eller  imod:  9. 
8. 8. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 208/51 
BILAG 2 
til udtalelse fra Det økonomiske og sociale Udvalg 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte for udtalelsen: 
Amato, Arena, Ataide-Ferreira, Beltrami, Beretta, Bernasconi, Bleser, Boddy, Bredima-Savopoulou, Breyiannis, 
Briganti, Lobo-Brandao R. Cai, Carroll, Cavazzuti, Ceyrac, Christie, Clavel, Collas, Cortois, Curlis, van 
Dam, Dassis, Delhomenie, De Tavernier, Dos Santos, Drilleaud, Droulin, Dunet, van Eekert, Etty, Eulen, 
Flum, Forgas, Frandi, Gayetot, Geuenich, Giacomelli, Glesener, Gomez-Martinez, Hammond, Hilkens, 
Houthuys, Horsken, Jaschick, Jenkins, Kitsios, Laka-Martin, Larsen, Laur, Lojewski, Low, Luchetti, Mad-
docks, Mainetti, Margalef-Masia, Martin-Almendro, Martin-Castella, Mourgues, Muhr, Muller, Muniz-
Guardado, Murphy, Nielsen B., Nielsen P., Nierhaus, Nieuwenhuize, Noordwal, Orsi, Perrin-Pelletier, 
Petropoulos, Polyzos, Proenca, Pronk, Proumens, Raftopoulos, Rangoni-Machiavelli, Robinson, Rouzier, 
Saiu, Schmitz, Schnieders, Schopges, Silva, Spijkers, Stadelin, Tixier, Tukker, Vallejo-Calderon, Vanden 
Broucke, Velasco-Mancebo, Vercellino, Wick, Yverneau, Zufiaur-Narvaiza. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte imod udtalelsen: 
Fresi, Gardner, Lancastre, Moreland, Poeton, Rolåo-Goncalves, Storie-Pugh, Tamlin. 
Følgende tilstedeværende eller repræsenterede medlemmer stemte hverken for eller imod udtalelsen: 
Årets, Aspinall, Boisserée, Dodd, Kenna, Kirchfeld, Kroger, de Normann, Nugeyre, Pearson, Pelletier, Salmon, 
Schade-Poulsen, Solari, Tiemann. 
Udtalelse om forslaget til Rådets forordning om finansiel støtte til Portugal med henblik på 
et særligt program for industriudvikling, PEDIP(1) 
(88/C 208/14) 
Rådet for De europæiske Fælleskaber besluttede den 29. april 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Da Rådet skal træffe afgørelse vedrørende dette forslag inden for meget kort frist, er Det 
økonomiske og sociale Udvalg blevet bedt om at afgive sin udtalelse efter hasteproceduren. 
Vasco Manuel Cai fik som hovedordfører pålagt at udarbejde et forslag til udtalelse til 
forelæggelse for plenarforsamlingen i juni 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 256. plenarforsamling, den 3. juni 1988, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Baggrund 
1.1. Fællesskabet anerkendte ved Portugals under­
skrivelse af Tiltrædelsestraktaten den portugisiske øko­
nomis særlige problemer. Der blev fastlagt et særligt 
10-årigt udviklingsprogram for det portugisiske land­
brug, og man har fundet en lignende indsats nødvendig 
inden for industrien for at modernisere produktionsap­
paratet og tilpasse det til vilkårene inden for europæisk 
og international økonomi. 
(!) EFT nr. C 120 af 7. 5. 1988, s. 9. 1.2. Et første forslag til et specifikt portugisisk indus­
triudviklingsprogram, PEDIP, blev af den portugisiske 
regering forelagt Kommissioneen i februar 1986. 
I oktober 1986 fremsendte Kommissionen en meddelelse 
[dok. KOM(86) 552 endelig udg.] om PEDIP til Rådet, 
og i begyndelsen af 1987 blev der sendt et eksperthold 
til Portugal med den opgave at definere de prioriterede 
områder for EF's interventioner i perioden 1988-1992 i 
overensstemmelse med den overordnede metode i for­
slaget til rammeforordning om reformen af strukturfon­
dene.