KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 01.10.1997 
KOM(97)497 endelig udg. 
Meddelelse fra Kommissionen 
Forslag til retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 1998 

1.Oktober 1997 
Meddelelse fra Kommissionen 
Forslag til retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 1998 
I. En ny ambition 
Det Europæiske Råd i Amsterdam var et vendepunkt i EU's beskæftigelsespolitik. 
Med vedtagelsen af beskæftigelseskapitlet besluttede stats- og regeringscheferne, at 
beskæftigelsen skulle være en sag af fælles interesse. Den nye traktat, som bygger 
på den eksisterende procedure, der blev indført på topmødet i Essen, styrker 
koordinationen af medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker og fastsætter, at der 
skal vedtages fælles regningslinjer, som senere skal føre til henstillinger til 
medlemsstaterne 
Da man på Amsterdammødet blev enig om allerede nu at tage det nye 
beskæftigelseskapitel i anvendelse, fremsætter Kommissionen hermed forslag til 
disse retningslinjer som oplæg til det ekstraordinære Europæiske Råd den 20. og 21. 
november. Derefter vil Kommissionen på grundlag af formandskabets konklusioner fra 
beskæftigelsestopmødet fremsætte et endeligt forslag til vedtagelse i Rådet. 
Det er vigtigt, at man forstår essensen af denne eksercits. Med den nye traktat er der 
indledt en proces, som skal få medlemsstaterne til at tage deres 
beskæftigelsessituation op til overvejelse hvert år og vedtage retningslinjer for deres 
nationale beskæftigelsespolitik. Denne skal naturligvis indgå i en samlet integreret 
politik, som også indebærer en sund makroøkonomisk politik, et indre marked, der 
fungerer, samt at man tager hensyn til beskæftigelsespolitikken i alle Fællesskabets 
politikker. 
Nye muligheder 
Efter en periode med svag vækst er betingelserne nu i orden for en vedholdende 
vækst i produktion og beskæftigelse i EU: Inflationen er så lav som aldrig før, de 
offentlige finanser er meget sundere, erhvervslivet tjener flere penge, eksporten 
stiger kraftigt, og folk ser mere tillidsfuldt på fremtiden. Fortsat makroøkonomisk 
stabilitet og indførelsen af ØMU'en samt fuldførelsen af det indre marked i henhold til 
den handlingsplan, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Amsterdam, vil støtte 
denne udvikling. 
Den igangværende højkonjunktur og de forbedrede udsigter må imidlertid ikke få os til 
at læne os tilbage i stolen. Hvis vi skal kunne gøre noget ved arbejdsløshedens 
nuværende omfang i EU, må der en længere periode til med stærk vækst, men vækst 
alene kan ikke løse vore beskæftigelsesproblemer. Disse problemer skyldes, at vi 
fortsat er ude af stand til at skabe nok nye jobs, at arbejdskraften ikke har de 
krævede kvalifikationer, at vi ikke er i stand til at omstille os til nye arbejdsmønstre, 
og at der ikke er lige muligheder. Der er derfor behov for fortsatte strukturreformer på 
mellemlang og lang sigt. Erfaringen viser, at sådanne reformer bedst gennemføres i 
en periode med vækst og stigende efterspørgsel. Derfor bør regeringerne se de 
forbedrede vækstudsigter som en mulighed for at indføre dristige strukturreformer af 
deres arbejdsmarkedssystemer. 
Åk 
De nye retningslinjer kræver ikke øgede udgifter, men snarere en omstrukturering af 
udgifterne og en reform af dagpenge- og beskatningsordningerne. De kræver 
endvidere, at man går væk fra passiv indkomststøtte og over til en proaktiv politik, 
så man får maksimalt udbytte af de eksisterende budgetudgifter. Der er specielt 
behov for politiske ændringer, så erhvervslivets evne og vilje til at investere og give 
arbejdskraften mulighed for af leve op til den stadig stigende efterspørgsel efter nye 
kvalifikationer og alsidighed i lyset af den teknologiske udvikling øges. 
Disse retningslinjer skal derfor sikre, at den økonomiske højkonjunktur ledsages både 
af mange nye jobs og en stabil makroøkonomisk udvikling, og at denne gunstige 
kombination varer ved. For at nå dette mål mener Kommissionen, at medlemsstaterne 
bør sætte fokus på følgende fire hovedpunkter i deres beskæftigelsespolitik: 
• Iværksætterånd 
• Beskæftige/sesevne 
• Omsti/lingssevne og 
• Ligemuligheder 
Disse foranstaltninger må indgå i en samlet politik og i en samlet strategi. En sådan 
integreret fremgangsmåde er den bedste garanti for, at man kan opnå både den 
fleksibilitet, der kræves for at omstille sig til de ændrede markedsvilkår, og den 
sikkerhed, der er forbundet med gode jobs, som arbejdstagerne har brug for. 
Hvis der skal opnås virkelige fremskridt på europæisk niveau, kræver det detaljerede 
handlingsplaner fra medlemsstaterne, som afspejler deres egne forhold, men som er 
udarbejdet, og som gennemføres inden for en fælles europæisk ramme for mål og 
retningslinjer. Denne proces skal være interaktiv og involvere både medlemsstaterne 
og EU. Handlingsplanerne skal ajourføres og overvåges hvert år. 
Den vigtigste udfordring 
EU's langsigtede mål må være gradvis at nå op på en erhvervsfrekvens på 70% 
svarende til hvad, der er tilfældet for dens vigtigste handelspartnere. For at nå dette 
mål må medlemsstaterne på mellemlang sigt forpligte sig på ambitiøse 
beskæftigelsesmål og - politikker og benytte sig af de muligheder, som væksten og 
den makroøkonomiske stabilitet giver. I betragtning af de nuværende gunstige 
udsigter for økonomisk vækst kan medlemsstaternes kombinerede bestræbelser i 
henhold til disse retningslinjer samt EU-støtte, hvor dette måtte være 
hensigtsmæssigt, resultere i en stigning i den nuværende erhvervsrate fra 60,4% til 
65% i løbet af 5 år og et fald i arbejdsløsheden til 7%. Dette vil kræve, at der 
skabes mindst 12 mio. nye jobs. 
I dette papir har Kommissionen søgt at sætte fokus på foranstaltninger, som må 
forventes at få reel virkning og kunne give noget ekstra, fordi de trækker på 
medlemsstaternes erfaringer og praksis. Beskæftigelses- og 
arbejdsmarkedssituationen er forskellig fra land til land, men i disse retningslinjer er 
der fastsat en række ambitiøse mål, der skal tiltrække de politiske beslutningstageres 
opmærksomhed på alle niveauer. 
H. En ny iværksætterkultur 
Hvis man vil fremme en ny iværksætterkultur, må der skabes et klima, hvor 
virksomhederne trives, og enkeltpersoner opmuntres til at udnytte deres 
kreative energier og nye ideer til fulde, så der skabes nye jobs. En tredjedel af 
jobsene i den private sektor findes i små virksomheder med under 10 ansatte, 
medens en anden tredjedel findes i virksomheder med mindre end 250 
personer. De fleste nye jobs skabes i disse virksomheder. Hvis det skal lykkes 
EU at gøre noget ved arbejdsløshedsproblemet, må der skabes flere jobs i 
disse virksomheder, specielt inden for tjenesteydelsessektoren. Det kræver en 
ny iværksætterkultur. 
Betingelserne for dette er allerede på plads. I EU er der ikke mangel på nye 
ideer og talent, og vi er fuldt ud i stand til at konkurrere på verdensniveau. 
Men vi har endnu ikke udnyttet alle vore muligheder. Der er et presserende 
behov for en koordineret og vedholdende indsats fra alle medlemsstaters side 
for at skabe et bedre erhvervsklima og en ny iværksætterkultur, der kan 
omsætte disse muligheder til nye jobs. Der er klare beviser for, at en samlet 
politik, der sikrer en sådan kultur, virker. 
Behovet for iværksættere og jobskabelse går imidlertid videre, og erfaringerne 
har vist, at der er mange muligheder for at skabe jobs på lokalt niveau og i 
erhvervsdrivende foreninger. Disse nye beskæftigelsesmuligheder må udnyttes 
langt bedre, navnlig hvad angår serviceydelser for borgerne og 
lokalsamfundene samt den ikke profitsøgende sektor. Lokale 
beskæftigelsesinitiativer og områdeaftaler, der involverer alle på lokalt, 
regionalt og nationalt plan i et bredt samarbejde, har vist sig særligt effektive. 
Kendskabet til disse gunstige forsøg må udbredes som led i en bredere lokal 
udviklingsindsats i hele EU. 
Endvidere må EU udnytte ny teknologi og innovation til oprettelse og udvikling 
af virksomheder og fremme af miljømæssigt bæredygtige produktions- og 
forbrugsmønstre. Medlemsstaterne bør udvikle strategier til fremme af 
adgangen til informationssamfundet på alle niveauer, så brugen af ny 
teknologi og oprettelse af jobs i nye og ekspanderende sektorer stimuleres. 
Medlemsstaterne må ligeledes øge udgifterne til F&TU målt i procent af BNP, 
så det europæiske gennemsnit øges fra 1,9% til 2,5%, og det når op på 
højde med vore konkurrenters. Samtidig må der opmuntres til en mere effektiv 
udveksling af information om innovation og ny teknologi gennem øget 
samarbejde mellem små, mellemstore og små virksomheder. 
Der er brug for yderligere bestræbelser for at fremme en ny iværksætterkultur i EU: 
Det skal være lettere at starte og drive virksomheder. Derfor skal der være klare, 
stabile og forudsigelige regler. Medlemsstaterne bør revidere og forenkle de 
administrative byrder, der tynger de små og mellemstore virksomheder, under 
hensyntagen til de nye forslag, der skal udarbejdes af Task Force for forenkling af 
bestemmelser m.v. om erhvervslivet. 
-* der bør lægges særlig vægt på at opnå en betydelig reduktion af de 
generalomkostninger, det medfører for virksomheder at ansætte ekstra 
arbejdskraft. 
•^ der må gøres noget ved de forhold, navlig inden for de eksisterende 
socialsikringsordninger, der forhindrer, at lønmodtagere bliver selvstændige og 
opretter små virksomheder. De eksisterende regler må tilpasses, så det bliver 
lettere at blive selvstændig. 
Markedet for risikovillig kapital må udvikles, så velstanden i EU kan mobiliseres til 
fordel for iværksættere og opfindere. Medlemsstaterne bør undersøge de små og 
mellemstore virksomheders behov for kapital, navnlig i form af selskabs- eller 
garantikapital under hensyntagen til EIB's initiativer på dette område. 
•^ der bør etableres et fælleseuropæisk kapitalmarked senest i år 2000. 
Skattereglerne skaj være mere beskæftigelsesvenlige. For at opmuntre 
virksomhederne til at skabe nye jobs må medlemsstaterne udnytte det gunstige 
makroøkonomiske klima til endelig at få vendt den gennemsnitlige langsigtede 
tendens hen imod højere skatter og afgifter på arbejdskraft (som er steget fra 35% 
i 1980 til over 42% i 1995). Hver medlemsstat bør: 
•^ sætte et mål for en reduktion af skatten på arbejde - under forudsætning af 
budgetneutralitet - med sigte på at opnå et betydeligt fremskridt inden år 2000. 
Kommissionen vil støtte medlemsstaterne i deres bestræbelser for at lægge mere 
vægt på iværksætterånd inden for uddannelsessystemet, på at identificere 
forhindringer og på at informere om praksis og nye initiativer. Den vil endvidere 
igangsætte et Iværksætterinitiativ i EU , der skal være med til at fremme denne 
proces. 
III. En ny beskaftigelseskultur 
EU har i sin arbejdsstyrke et stort potentiale for økonomisk vækst og velstand. Der er 
ca. 18 mio. arbejdsløse og yderligere en 8-9 mio. mennesker, der gerne ville have et 
job, hvis det var muligt. Hvis dette potentiale skal udnyttes, må der skabes en ny 
beskæftigelseskultur, som fremmer arbejdskraftens beskæftigelsesevne. Ved 
beskæftigelsesevne forstås ikke alene de rette kvalifikationer, men også den 
enkeltes incitament til at søge beskæftigelse samt de beskæftigelses- eller 
uddannelsesfremmende muligheder, der tilbydes. 
Det forhold, at EU' arbejdsstyrke bliver stadig ældre, og den rivende 
teknologiske udvikling betyder, at EU står over for et stadig stigende 
kvalifikationsproblem. Virksomhederne søger folk med nye og 
hensigtsmæssige kvalifikationer, men de fleste af de arbejdsløse har ingen 
eller gamle kvalifikationer. Desuden er der mange unge, der forlader skolen 
tidligt eller uden kvalifikationer, og store dele af arbejdskraften har ringe 
adgang til voksenuddannelse, navnlig de ufaglærte og de løst ansatte. Mindre 
end 10 % af de arbejdsløse får tilbudt uddannelse. 
Men uddannelse alene er ikke nok. Der er et klart behov for at gøre dagpenge-
og beskatningssystemerne mere beskæftigelsesvenlige ved at fremme aktive 
foranstaltninger, der styrker beskæftigelsen eller opmuntrer folk i den 
arbejdsduelige alder til at erhverve nye færdigheder og ajourføre eksisterende 
færdigheder. Medlemsstaterne bruger ca. 200 000 mio. ECU på deres 
arbejdsmarkedspolitik, men kun en tredjedel af dette beløb bliver brugt på 
aktive foranstaltninger. Alle sociale overførsler bør undersøges for at se, om 
de ikke kunne bruges mere effektivt til at fremme revalidering, reintegrering, 
uddannelse eller arbejdserfaring. 
Medlemsstaternes arbejdsmarkedsmyndigheder bør sættes bedre i stand til at 
hjælpe de arbejdssøgende, og de bør styrkes efter bedste praksis, navnlig ved 
at udnytte de nye informations- og kommunikationsteknologier. 
Arbejdsformidlingen bør styrke sin rolle over for arbejdsgiverne ved at være 
mere aktive på markedet, så de kan klare deres to opgaver, som består i at 
forsyne arbejdsgiverne med arbejdskraft, der har de rette kvalifikationer, og de 
arbejdssøgende med jobmuligheder. Passiv arbejdsløshedsunderstøttelse bør 
være den sidste udvej. 
• Langtids- og ungdomsarbejdsløshed bør bekæmpes. Medlemsstaterne bør 
vedtage præventive og beskæftigelsesevnefremmende strategier, der 
bygger på tidlig erkendelse af individuelle behov og tidlig indsats, og sikre, 
at 
•^ alle arbejdsløse voksne tilbydes en ny start - i form af et job, en 
uddannelse, efteruddannelse, arbejdspraktik eller en anden 
foranstaltning, der øger deres beskæftigelsesevne 
•^ alle arbejdsløse unge tilbydes en sådan ny start, før de har været 
arbejdsløse i seks måneder. 
Den kombinerede virkning af præventive og reintegrerende foranstaltninger 
kan forventes at reducere langtids- og ungdomsarbejdsløsheden i 
medlemsstaterne med det halve i løbet af de næste 5 år. Dette vil også 
forbedre beskæftigelsessituationen for de handicappede, hvoraf mange er 
langtidsarbejsløse. 
• Overgangen fra skole til arbejdsliv bør lettes. Beskæftigelsesudsigterne er 
ringe for de 10% unge, der forlader skolen tidligt, og for mange af de 45%, 
som går ud af skolen på sekundærtrinnet uden eksamensbevis. 
Medlemsstaterne må søge at 
^ reducere antallet af unge, der forlader uddannelsessystemet tidligt, 
med det halve i løbet af fem år og gradvis reducere antallet af de unge, 
som går ud af skolen på sekundærtrinnet uden eksamen. 
•* specielt lærlingeuddannelsen giver unge mennesker gode muligheder 
for at lære sig relevante færdigheder, og medlemsstaterne bør, der hvor 
det er nødvendigt, øge antallet af unge, der får en lærlingeuddannelse, 
så de når op på niveauet for de bedste medlemsstater, og forbedre 
deres ordninger tilsvarende. 
• Man bør gå fra passive til aktive foranstaltninger. Dagpengeordningerne og 
uddannelsessystemerne bør tages op til revision og tilpasses for at sikre, at 
de aktivt støtter den ny beskæftigelseskultur og giver de arbejdsløse et klart 
incitament til at søge arbejde eller uddannelse. Hver medlemsstat bør: 
-^ sætte et mål for, hvor mange personer der skal overføres fra passiv 
forsørgelse til aktive foranstaltninger, der øger deres værdi på 
arbejdsmarkedet. 
+ søge at bringe antallet af arbejdsløse, som får tilbudt uddannelse, fra 
det nuværende EU-gennemsnit på 10% op på gennemsnittet for de tre 
bedste lande, d.v.s. på over 25% i løbet af 5 år. 
•* overveje, hvorledes en reduktion af udgifterne til ansættelse af 
ufaglærte ved hjælp af f. eks. målrettede nedsættelser af de indirekte 
arbejdsomkostninger, bedre kan knyttes til foranstaltninger, der skal 
øge kvalifikationsniveauet. 
• Udvikle en partnerskabsapproach. Både virksomhederne og 
arbejdsmarkedets parter bør medvirke til fælles bestræbelser på at investere 
Europas velstand i Europas fremtid ved at tilbyde de nødvendige 
uddannelses- og praktikpladser. Arbejdsmarkedets parter opfordres til 
•^ så snart som muligt at indgå en rammeaftale om at åbne op for 
uddannelsespladser, praktikpladser, voluntørpladser og andre former for 
foranstaltninger og blive enige om vilkårene herfor. 
•* fortsætte det imponerende bidrag, de har ydet i løbet af de sidste 
fem år til at sikre løntilbageholdenhed, som i så høj grad har bidraget til 
de forbedrede økonomiske udsigter og de forbedrede 
beskæftigelsesudsigter. 
Hvad angår strukturfondene, går der allerede en betydelig del af midlerne til at 
støtte medlemsstaternes bestræbelser på at fremme kvalifikationsniveauet, til 
aktivering af arbejdsmarkedspolitikken ved hjælp af målrettede 
foranstaltninger med sigte på at forhindre langtidsarbejdsløshed samt støtte til 
iværksættere og til omstilling. I den næste programmeringsperiode bør 
medlemsstaterne søge at afsætte flere strukturfondsmidler til foranstaltninger 
til udvikling af de menneskelige ressourcer. På kort sigt bør medlemsstaterne 
benytte sig af den nuværende midtvejsrevision til at styrke 
beskæftigelsesindholdet af deres strukturfondsprogrammer. 
Kommissionen vil bistå medlemsstaterne med at forbedre deres 
arbejdsformidlinger og i den forbindelse sørge for udveksling af erfaring og 
viden og udvikle kriterier for forbedringen af deres ydelser. Det er væsentligt 
at få fjernet de resterende forhindringer for arbejdskraftens mobilitet, og 
Kommissionen vil om kort tid fremsætte en pakke med forslag, der skal 
bidrage til at nå dette mål. 
IV. Omstillingsevnen skal fremmes 
Også i Europa er virksomhederne inde i en periode med gennemgribende 
omstrukturering på grund af den nye teknologi og de nye markedsvilkår. Det 
ser man af de mange fusioner og overtagelser, nye produkter og 
tjenesteydelser og den skærpede konkurrence, som alle er faktorer, der 
påvirker de enkelte virksomheder og medfører nye arbejdsmønstre. Denne 
udvikling afføder et nyt erhvervsliv med teknologisk mere avancerede 
virksomheder og en voksende tjenesteydelsessektor, ofte i form af nye små 
virksomheder. 
Om virksomhederne overlever, afhænger af, hvor gode de er til at omstille sig 
og udnytte nye muligheder for beskæftigelse og tryghed i ansættelsen. 
Arbejdstagerne føler ofte, at de ikke bliver tilstrækkeligt informeret og hørt, og 
at de ikke har gode muligheder for at få et godt job og en rimelig indkomst 
efter en omstrukturering eller efter afskedigelser. Derfor bør medlemsstaterne 
gøre virksomhedernes og arbejdstagernes omstillingsevne til et af 
hovedmålene for deres beskæftigelsespolitikker. Arbejdsmarkedsparterne har 
en nøglerolle at spille i den henseende. 
• Arbejdstilrettelæggelsen må moderniseres. For at fremme en modernisering 
af arbejdstilrettelæggelsen og arbejdsmønstrene: 
Bør arbejdsmarkedsparterne 
•^ på det niveau, der er hensigtsmæssigt, navnlig for de brancher, hvor 
de strukturelle forandringer er størst, indgå aftaler om 
arbejdstilrettelæggelse og fleksible arbejdsformer, herunder, hvis det er 
hensigtsmæssigt, arbejdstidsforkortelse med henblik på at gøre 
virksomhederne produktive og konkurrencedygtige, så de når den 
nødvendige balance mellem fleksibilitet og tryghed. 
Medlemsstaterne bør 
•^ etablere en ramme for mere fleksible ansættelsesformer, der tager 
højde for, at disse bliver stadig mere forskelligartede. De mere 
utraditionelt ansatte må have større tryghed og en bedre status, og de, 
der vælger at arbejde på nedsat tid, bør ikke straffes med en 
langsommere karriere eller med en ringere social beskyttelse. 
• Virksomhedernes omstillingsevne må støttes. For at forny 
kvalifikationsniveauet inden for virksomhederne bør medlemsstaterne 
-> fjerne skattemæssige og andre forhindringer for, at der investeres i 
menneskelige ressourcer og indføre skatteincitamenter til udvikling af 
uddannelser i virksomhederne. Arbejdstagerne bør også opmuntres til at 
benytte sig af uddannelsestilbuddene. 
•^omlægge deres statsstøttepolitik, så den i højere grad tager sigte på 
en ajourføring af arbejdsstyrkens kvalifikationer, oprettelse af 
bæredygtige jobs og effektivt fungerende arbejdsmarkedssystemer. De 
skal i den forbindelse naturligvis overholde Fællesskabets bestemmelser 
om statsstøtte. 
Kommissionen vil bidrage hertil ved at oplyse om sin politik for en ny 
arbejdstilrettelæggelse og for information og høring af arbejdstagere om 
spørgsmål, der vedrører dem, samt fremsætte klare retningslinjer for 
uddannelsesstøtte. 
V. Ligestillingspolitikken bør styrkes 
Der er gode økonomiske og sociale grunde til, at medlemsstaterne bør fremme 
lige muligheder for mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Selv om kvindernes 
beskæftigelsessituation er blevet bedre i løbet af de seneste årtier, er 
arbejdsløsheden stadig større for kvinder end for mænd (12,6% mod 9,7%), 
og deres erhvervsfrekvens er lavere end mænds (50,2% mod 70,4%). 
Kvinderne er overrepræsenteret i visse sektorer og erhverv og 
underrepræsenteret i andre. Disse skævheder, som er en hindring for Europas 
muligheder for vækst og jobskabelse, må der gøres noget ved. 
9 
Som det understreges i Kommissionens demografiske rapporter, vokser den 
arbejdsduelige del af befolkningen nu meget langsommere, end der har været tale om 
de sidste 20 år, og I iøbet af det næste tiår vil den begynde at falde. På længere sigt 
vil den stigning i beskæftigelsen, der er nødvendig for, at vi kan opretholde vor 
levestandard og bevare den europæiske sociale model, derfor være helt afhængig af 
en stigning i kvindernes erhvervsfrekvens. 
• Afstanden mellem kønnene må nedbrydes: Medlemsstaternes forpligtelse til at føre 
ligestillingspolitik må resultere i øget erhvervsfrekvens for kvinder og i en 
nedbrydelse af det kønsopdelte arbejdsmarked, og 
^ de bør gøre en betydelig indsats for at reducere forskellen i 
arbejdsløshedsprocenten for mænd og kvinder ved aktivt at støtte øget 
beskæftigelse af kvinder. 
Det bør være muligt at kombinere arbejde og familie: Orlov, forældreorlov og 
deltidsarbejde spiller en særlig stor rolle for kvinder. Gennemførelsen af de 
forskellige direktiver og aftaler mellem arbejdsmarkedets parter på dette område 
bør fremskyndes og overvåges. Der bør være tilstrækkeligt med gode 
pasningsmuligheder for børn og andre med pasningsbehov, så kvinderne i højere 
grad får mulighed for at deltage i arbejdslivet. Medlemsstaterne bør 
Hfr søge at skaffe flere pasningsmuligheder og i den forbindelse bruge 
standarden i de lande, der klarer sig bedst på dette område, som kriterium. 
Det bør blive lettere at vende tilbage til arbejdsmarkedet: Man bør være særlig 
opmærksom på de kvinder, der overvejer at vende tilbage til arbejdsmarkedet efter 
et fravær. De kan have særlige problemer på grund af forældede kvalifikationer og 
vanskeligheder med at få adgang til uddannelsesmuligheder, hvis de ikke har været 
registreret som arbejdssøgende. Endvidere kan skatte- og dagpengeordninger 
påvirke deres finansielle incitament til at søge arbejde. Medlemsstaterne bør rydde 
disse og andre hindringer af vejen. 
Først og fremmest bør medlemsstaterne, når de udformer, gennemfører og 
rapporterer om disse retningslinjer, tage hensyn til kvindernes særlige situation på 
arbejdsmarkedet. Der bør udformes særlige strategier, der skal fremme 
iværksætterinitiativer blandt kvinder, og som skal forbedre deres beskæftigelses- og 
omstillingsevne. 
VI. Gennemførelsen af retningslinjerne 
Medlemsstaterne skal fra 1998 aflægge beretning om gennemførelsen af disse 
retningslinjer. De bør sætte fokus på særlig gode resultater og disses virkning for 
beskæftigelsen og fremlægge disse for Kommissionen og Rådet. Kommissionen vil 
femlægge et forslag om oprettelse af en sammenlignelig database i medlemsstaterne 
og godkendte indikatorer, så gennemførelsen af disse retningslinjer kan overvåges. 
Når Kommissionen skal forberede retningslinjerne for 1999, vil den undersøge, 
hvorledes hvert medlemsstat har taget hensyn til disse retningslinjer ved 
gennemførelsen af deres beskæftigelsespolitik, og forelægge sin vurdering i efteråret 
1998 til vedtagelse i Det Europæiske Råd ved udgangen af 1998. 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 497 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 05 
Katalognummer : CB-CO-97-514-DA-C 
ISBN 92-78-25646-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg