31. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 337/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Udtalelse om udkastet til Rådets direktiv om ændring af direktiv 87/102/EØF om indbyrdes 
tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (!) 
(88/C 337/01) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 1. juni 1988 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbru­
gerspørgsmål, som udpegede Klaus Meyer-Horn til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse 
den 4. oktober 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 259. plenarforsamling, den 27. oktober 
1988, uden stemmer imod og med 1 stemme hverken for eller imod følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. EF-Kommissionen fremlagde den 2. maj 1988 et 
forslag til direktiv om ændring af direktiv 87/102/EØF 
af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af med­
lemsstaternes love og administrative bestemmelser om 
forbrugerkredit. Direktivforslaget omhandler indførel­
sen af en ensartet metode til beregning af de årlige 
forbrugerkreditomkostninger i procent. Indførelsen af 
en sådan ensartet metode blev forudset allerede i niende 
betragtning og artikel 5 i direktiv 87/102/EØF. 
1.2. Det direktivforslag, Kommissionen fremlagde 
halvandet år efter, vedrører dog kun de matematiske 
aspekter, dvs. beregningsformelen, og ikke de om-
kostningselementer, der skal tages i betragtning. Hertil 
bemærker Kommissionen i sin begrundelse, at man ikke 
kunne komme til enighed om omkostningselementerne. 
2. Generelle bemærkninger 
Angivelsen af de årlige kreditomkostninger i procent, 
der forudses i direktivet om forbrugerkredit (87/102/ 
EØF) af 22. december 1986, skal vise forbrugeren de reelle samlede udgifter udtrykt i en årlig procent af 
kreditbeløbet og dermed også gøre det lettere for for­
brugeren at sammenligne forskellige kredittilbud. Med 
dette som udgangspunkt fremsættes følgende generelle 
bemærkninger til Kommissionens forslag. 
2.1. Det må principielt hilses velkomment, at be­
regningen af de årlige kreditomkostninger i procent i 
så vidt omfang som muligt gøres ensartet i medlemslan­
dene, især da man derved undgår, at der indføres for­
skellige beregningsformler i de enkelte lande. 
Men man må være opmærksom på, at dette ikke skader 
den beskyttelse af forbrugeren, som de nationale be­
stemmelser hidtil har sikret. Det har især betydning i 
grænseområder. Forbrugerne i disse områder må ikke 
vildledes ved omtale af en ensartet EF-beregningsmeto-
de til sammenligning af kredittilbud fra deres eget land 
med nabolandets, hvis der faktisk også skal tages hen­
syn til andre betingelser af omkostningsmæssig og juri­
disk art, som ikke uden videre erkendes af forbrugeren, 
og som er forskellig fra land til land, indtil de også 
bliver harmoniseret. 
0) EFT nr. C 155 af 14. 6. 1988, s. 10. Der er i virkeligheden behov for en vidtgående harmoni­
sering af forbrugerbeskyttelsen, men det er svært at 
gennemføre i praksis, da dette begreb normalt dækkes 
Nr. C 337/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
af lovgivningen om beskyttelse af almenvellet, som op­
fattes meget forskelligt fra land til land. Forslaget til 
direktiv om beregningsmetoden løser heller ikke alle 
forbrugerens problemer. Det tager f.eks. ikke højde for 
risikoen for senere ændringer i den årlige rente eller for 
kurssvingninger, når det drejer sig om optagelse af 
kredit i fremmed valuta. 
2.2. Det er dog langt fra tilstrækkeligt at foreskrive 
en ensartet matematisk beregningsformel. Tværtimod 
må der samtidig ske en ensartet fastlæggelse af de 
faktorer, der skal indgå i formelen, nemlig de om-
kostningselementer, der skal indregnes i de årlige kredit­
omkostninger i procent. Indtil de omkostningselemen-
ter, der skal indregnes, harmoniseres gennem et nyt 
direktiv, må det sikres, at forbrugeren ved kreditopta­
gelsen underrettes om alle omkostninger, der (endnu) 
ikke indgår i de samlede årlige kreditomkostninger i 
procent. Omkostningselementerne varierer fra tilfælde 
til tilfælde, og de består hovedsageligt af sagsbe­
handlings- og formidlingsgebyrer, kreditprovision, dis­
agio samt eventuelle forsikringspræmier. Så vidt vides er 
det i Storbritannien, Frankrig, Belgien og Nederlandene 
fastlagt, hvilke omkostningselementer der indgår i be­
regningen, og som kunden skal gøres bekendt med. 
2.3. Ved medregning af forskellige omkostningsele­
menter kan der fremkomme væsentlige forskelle i de 
samlede årlige kreditomkostninger i procent. Afhængigt 
af om der medregnes omkostningselementer, og hvilke 
omkostningselementer der i så fald (skal) medregnes, 
fremkommer der forskelle, der kan være væsentligere 
end variationerne, der opstår ved anvendelse af flere 
forskellige beregningsformler. Det foreliggende forslag 
til en ensartet beregningsmetode er derfor et vigtigt 
skridt på vejen til ensartede kreditomkostningsværdier, 
som forbrugeren kan sammenligne. Det egentlige mål 
for forbrugeren nås dog ikke gennem en isoleret harmo­
nisering af den matematiske metode. 
2.4. Der er en risiko for, at en isoleret harmonisering 
af beregningsmetoden kan give det indtryk i forbruger­
kredse, at angivelserne af de årlige kreditomkostninger 
i procent fra nu af er sammenlignelige. Da en sammen­
ligning først er mulig, når de faktorer, der skal medreg­
nes, er standardiseret, kan det foreliggende forslag føre 
til en vildledning af forbrugeren, især da der allerede i 
nogle medlemsstater skal tages hensyn til andre om­
kostningselementer. 
Det må derfor kraftigt tilstræbes, at harmoniseringen 
af beregningsmetoden og fastlæggelsen af faktorerne, 
der skal medregnes, sker samtidig. Det ville være en 
ulempe for forbrugeren, hvis den ensartede beregning­
smetode trådte i kraft inden en harmonisering af om­
kostningselementerne. 
Direktivet skal i hvert fald indeholde et krav om, at 
det ud over de årlige kreditomkostninger skal angives, hvilke yderligere omkostninger der kommer til. Uden 
en sådan forklarende henvisning for forbrugeren må 
det befrygtes, at mange långivere skaffer sig en konkur­
rencefordel, idet de øger de omkostninger, der ikke 
indregnes eller skal indregnes i de årlige kreditom­
kostninger i procent. 
2.5. Da angivelserne af de årlige kreditomkostninger 
i procent ikke blot skal gøre det muligt at sammenligne 
forskellige tilbud, men også skal vise låntageren de 
reelle samlede årlige udgifter, er det ud fra et forbruger­
synspunkt nødvendigt med en så enkel beregning af de 
årlige kreditomkostninger i procent som muligt. Det 
har i denne forbindelse dog ikke så stor betydning, om 
beregningsformelen i sig selv er kompliceret. Det er dog 
ønskeligt, at forbrugeren får de bedste betingelser for 
at gennemskue, hvilke faktorer der er medregnet. 
Beregningsmetoden bør derfor give effektive rentevær­
dier, der i en for forbrugeren forståelig form angiver 
låntagerens faktiske samlede årlige omkostninger. Det 
ville være ønskeligt, om rigtigheden kunne kontrolleres 
af forbrugeren selv eller i hvert fald af forbrugerorgani­
sationerne. En sådan kontrolmulighed ville snarere af­
holde långiveren eller kreditformidleren fra at skaffe sig 
konkurrencefordele ved hjælp af ukorrekte oplysninger 
om de årlige kreditomkostninger i procent, som forbru­
geren ville have vanskeligt ved at efterprøve. 
Da det er af endnu større betydning for forbrugeren at 
kende de månedlige udgifter, bør det tilstræbes at angi­
ve både de årlige kreditomkostninger i procent og det 
beløb, der skal betales med regelmæssige mellemrum. 
Først når forbrugeren er underrettet om alle om­
kostningerne, navnlig om dem, der ikke er indeholdt i 
de årlige kreditomkostninger i procent, kan han 
sammenligne de forskellige kredittilbud, bedømme om­
fanget af sin eventuelle gældsbyrde og dermed vurdere 
sin mulighed for at betale lånet tilbage korrekt. 
2.6. Det ville være nyttigt udtrykkeligt at præcisere, 
at direktiv 87/102/EØF af 22. december 1986 afstikker 
de generelle juridiske rammer. Navnlig fastslår det, 
hvorledes de årlige kreditomkostninger i procent skal 
bekendtgøres, og hvem direktivet omfatter, nemlig alle 
långivere, også private, samt de såkaldte kreditfor­
midlere. 
Den nye præcisering af direktivets anvendelsesområde 
forekommer hensigtsmæssig, da EF-Kommissionen 
efter vedtagelsen af direktiv 87/102/EØF om forbruger­
kredit har foreslået et 2. direktiv (87/915/EØF) om 
koordinering af banktilsynets forskrifter, ifølge hvilket 
de fleste bankydelser kan leveres frit i alle EF-lande 
(med eller uden oprettelse af filialer). Mange forbruger­
kreditgivere og kreditformidlere ville imidlertid ikke 
være dækket af det 2. koordineringsdirektiv på grund 
31. 12. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 337/3 
af dets snævre definition, der er baseret på det første 
direktiv. Der henvises til ØSU's udtalelse (CES nr. 
287/88 fin) om dette direktiv og især til punkt 2.1. 
2.7. I nogle medlemsstater findes der forskrifter om 
»åger«-renter. I Frankrig f.eks. regnes en rente for 
»åger«, hvis den er mere end dobbelt så høj som den 
gennemsnitlige rente for statsobligationer. Den i direk­
tiv 88/201/EØF krævede angivelse af de årlige kredit­
omkostninger i procent, der fremover i visse tilfælde 
kan udregnes anderledes, kan i dette og i andre lignende 
tilfælde føre til retskonflikter, hvis det kommer til straf­
forfølgning. Da EF-Kommissionen ikke har nogen ind­
flydelse på strafferetsspørgsmål, må der findes en løs­
ning på dette spørgsmål. 
3. Bemærkninger til de enkelte artikler 
3.1. Formålet med artikel 1 i direktivforslaget er at 
erstatte den niende betragtning i Rådets direktiv af 22. 
december 1986 med en ny tekst. Kommissionen anfører 
udtrykkeligt, at den matematiske formel (i bilaget) til 
beregning af de årlige forbrugerkreditomkostninger i 
procent sikrer den størst mulige nøjagtighed. På den 
anden side indrømmer Kommissionen selv i præamblen 
til direktivforslaget, at formelen kun er et første »hen­
sigtsmæssigt« skridt. 
Det må erindres — jf. punkt 2.1 — at forbrugerne først 
kan sammenligne angivelserne af de årlige omkostnin­
ger i procent, når omkostningselementerne, der skal 
medregnes, er blevet standardiseret. Heraf følger logisk, 
at den størst mulige nøjagtighed først kan tilstræbes i 
anden omgang, medmindre begge skridt tages på én 
gang. 
3.2. Ifølge direktivforslagets artikel 1 skal der ind­
sættes en ny artikel 1 a i direktivet af 22. december 
1986. Ifølge artikel 1 a, stk. 3, er anvendelse af andre 
beregningsmetoder kun tilladt, hvis resultatet heraf er 
en årlig omkostningssats, som ikke afviger mere end en 
tiendedel af en procent fra den sats, der fremkommer 
ved hjælp af den ensartede metode. 
Hvis dette betyder en fast tolerancegrænse på 0,1 — og 
det kan man nok gå ud fra — bør den i teksten korrekt 
betegnes som »en tiendedel af et procentpoint«. 
Det er vigtigt, at en långiver ikke kan vildlede forbruge­
ren med hensyn til de faktiske samlede udgifter gennem 
en for lavt sat omkostningssats, og dermed forlede 
forbrugeren til at acceptere et tilbud, der i virkeligheden 
er mindre fordelagtigt end andre tilbud. Angivelsen af 
en noget højere omkostningssats skader ikke forbruge­
ren, men de konkurrerende långivere selv. Det er derfor 
tilstrækkeligt, at direktivforslaget kun forbyder andre 
beregningsmetoder, når de medfører afvigelser i om-
kostningssatsen på mere end tolerancegrænsens 0,1 % i nedadgående retning. Dette blev allerede fore­
slået i Kommissionens foreløbige forslag til direktiv 
(XI/245/87). 
3.3. Ifølge direktivforslaget skal kreditgiverne for­
pligtes til at anvende en variant af en aktuariel formel. 
Den variant, som professor E.S. Kirschen i sin rapport 
af 19. oktober 1984 har anbefalet Kommissionen, synes 
de fleste medlemsstater af bifalde. 
3.3.1. Professor Kirschen's formel, den såkaldte rule 
803, anvendes internationalt til beregning af værdipapi­
rers afkast. Denne formel tager — som normalt hos 
handlende — hensyn til den løbende geninvestering af 
udbytte, i dette tilfælde altså i beregningen af udbytte 
af den geninvestering, der er foretaget med de af kredit-
tageren betalte rater. Dermed ses lånets værdi faktisk 
fra kreditgivernes og ikke fra kredittagerens synspunkt, 
eftersom geninvesteringen af udbyttet på kreditgiverens 
betingelser er illusorisk for forbrugeren. Ud fra denne 
synsvinkel er det et spørgsmål, om Kirschen-formelen 
er ideel til beregning af de årlige kreditomkostninger i 
procent af forbrugerkreditter, hvor det drejer sig om 
belastningen af låntageren. 
3.3.2. Med henvisning til de generelle bemærkninger 
i punkt 2.5 henstilles det, at Kommissionen endnu en 
gang overvejer, om den beregningsmetode, den har 
foreslået, virkelig er den mest hensigtsmæssige. Der 
findes andre økonomisk og matematisk funderede me­
toder (f.eks. 360-dagesmetoden, der anvendes i For­
bundsrepublikken Tyskland) samt den aktuarielle pro­
portionale eller »nominelle« metode, der er den eneste 
juridiske anerkendte i Frankrig, og hvis værdi erkendes 
af alle berørte fagkredse i Europa. Disse metoders angi­
velser er lige så præcise og sikrer hver især forbrugerens 
mulighed for at sammenligne. De har endvidere en 
anden fordel, idet forbrugeren let kan kontrollere de 
angivne kreditomkostningssatsers rigtighed (også uden 
en specielt programmeret regnemaskine), f.eks. ved en 
beregning af kreditten med den årlige rente i procent, 
således at forbrugeren lettere kan sammenligne disse 
renter med renterne af sin opsparing. Den enkle kontrol 
af rigtigheden af de årlige kreditomkostninger i procent, 
der angives af långiveren eller kreditformidleren, øger 
forbrugerbeskyttelsen. 
Det bør overvejes, om ikke man skulle tillade sådanne 
andre økonomisk og matematisk set lige så velfunder­
ede metoder med de nævnte fordele, i det mindste hvis 
de ikke bevirker særlig store forskelle. I betragtning af 
de ekstra fordele, som sådanne metoder indebærer for 
forbrugeren (let kontrol af de årlige kreditomkostninger 
i procent), kunne sådanne forskelle accepteres, for så 
vidt som de ikke er væsentlige. 
3.4. I beskrivelsen af beregningsmetoden i bilag II 
skal angivelsen »n = 1« i første del af formelen i venstre 
spalte (den generelle formel) rettes til »k = 1«. 
Nr. C 337/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31. 12. 88 
I den tyske udgave er der en fejl i ligningen i højere 
spalte, »et simpelt eksempel«, efter sætningen »Ligning­
en bliver:«. Der skal i nævneren stå (1 + i) og ikke 
(1 = i). I sidste sætning i eksemplet i bilag II skal tallet 
713,66 ECU rettes til 713,1 ECU. 
I tredjesidste afsnit opgives værdien af i som i = 
0,1306..., hvorefter værdien i det følgende afsnit afrun­
des til i = 13,1 eller 13,07. Årsagerne til denne tilsynela­
dende modsigelse bør fremgå klart af direktivforslaget. 
Hvad angår forudsætningen i bilag III (c), (ii), bør det 
undersøges, om det anførte beløb på 200 ECU er rigtigt. 
3.5. I artikel 1 a, stk. 4, fastslås det, at bestemte 
forudsætninger, som beskrives nærmere i bilag III, skal 
ligge til grund for udregningen af de årlige kreditom­
kostninger i procent ved kredit på løbende konto dvs. 
»overtrækskredit« (dansk: »kassekredit«, engelsk: over­
dragt eller running account). Hertil skal bemærkes, at 
det ikke drejer sig om praktiske eksempler på en mulig 
udnyttelse af en løbende kredit; forudsætningerne er 
tværtimod urealistiske af følgende grunde: 
3.5.1. Ifølge b) i bilag III er kredittens løbetid et år, 
hvis der ikke er fastsat nogen tidsplan for tilbagebe­
talingen. Der er som regel ikke detaljerede bestemmelser 
om tilbagebetalingen i forbindelse med forbrugerens 
kredit på løbende konto. Der sker en fuldstændig eller 
delvis tilbagebetaling gennem de løbende indbetalinger 
(sædvanligvis lønindbetalinger), som er den grundlæg­
gende forudsætning for at få en kassekredit. Denne 
kassekredit gælder imidlertid ikke kun for et år, men 
løber over ubestemt tid, ofte mange år, forudsat at 
der ikke forekommer uregelmæssigheder i forbrugerens 
overholdelse af kontrakten, der kunne føre til opsigelse 
af kontoen og kassekreditten på én gang. Hvis eventuel­
le engangsomkostninger, der er uafhængige af kredit­
tens løbetid, og som fulgte med, da kreditten blev givet 
(f.eks. et sagsbehandlingsgebyr på x %, der dog ikke er 
almindeligt), skulle afskrives på kun et år, ville det give 
forbrugeren et alt for stort tal for de samlede udgifter. 
Bryssel, den 27. oktober 1988. 3.5.2. Ifølge punkt c) i bilag III skal kreditten på 
løbende konto forudsættes at være lid med kreditloftet, 
og der er ikke nogen tidsbegrænsning. Dette er ikke 
blot urealistisk, men praktisk umuligt, da der ikke kan 
gøres krav på kredit over loftet, og da kreditten for 
øvrigt nødvendigvis må reduceres som følge af de regel­
mæssige månedlige beløb, der indsættes på kontoen. 
Kontohaverens reelle udgifter kan være større end den 
nominelle rentesats i tilfælde af flere opgørelser i løbet 
af et år og dermed mulighed for beregning af renters 
rente. Dette gælder dog kun, hvis kreditten udnyttes ud 
over en opgørelsestermin. Beløbets størrelse afhænger 
så af kredittens varighed. De samlede udgifter kan 
imidlertid også være lig med den nominelle årsrente, 
hvis kreditten er tilbagebetalt gennem de månedlige 
tilbagebetalinger på tidspunktet for opgørelsen. Dette 
afhænger af de enkelte tilfælde, og der kan ikke på 
forhånd opstilles en bestemt model herfor. 
I stedet for at foreskrive årlige omkostninger i procent 
på grundlag af urealistiske eksempler kunne man over­
veje, om det ikke var hensigtsmæssigt med en yderligere 
bestemmelse i forbindelse med en kassekredit: Det 
kunne f.eks. fastsættes, at långiveren ud over den fak­
tisk beregnede rentesats skal angive, hvor hyppigt kon­
toen gøres op og tilskrives renter, og hvor meget de 
effektive udgifter maksimalt kan stige, såfremt kreditten 
udnyttes fuldt ud. 
3.6. Det er et spørgsmål, om forbrugernes berettige­
de interesse imødekommes af det »simple eksempel« i 
bilag I (»med andengradsligning, som løses algebraisk«) 
og af definitionen i direktivforslagets artikel 1 (»samme 
nutidsværdi af långivers og låntagers nuværende eller 
fremtidige forpligtelser«). Det ville desuden være for­
målstjenligt også at bringe et eksempel i bilaget på 
beregning af kreditomkostningerne i procent for en 
periode på under 360 dage. Der burde også medtages 
et eksempel med låntagerens månedlige betalinger og 
især et eksempel med uregelmæssige afdragsperioder. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg