,''^BMm''v^ 
Hi it * 
it it KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 15.07.1997 
KOM(97)2006 endelig udg. 
Kommissionens udtalelse 
om Estlands ansøgning 
om medlemskab af Den Europæiske Union 

Indhold 
A. INDLEDNING 
a) Forord 
Ansøgning om medlemskab 
Baggrund for udtalelsen 
Udtalelsens indhold 
b) Forbindelser mellem Den Europæiske Union og Estland 
Historisk og geopolitisk baggrund 
Estlands holdning til Den Europæiske Union 
Aftalemæssige forbindelser 
Før-tiltrædelsesstrategi 
Handelsmæssige forbindelser 
Generel evaluering 
B. KRITERIER FOR MEDLEMSKAB 
1. Politiske kriterier 
1.1 Demokrati og retsstatsforhold 
Parlamentets og den lovgivende magts organisation 
Parlamentets funktion 
Den udøvende magts organisation 
Den udøvende magts funktion 
Den dømmende magts organisation 
Den dømmende magts funktion 
1.2 Menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal 
Borgerlige og politiske rettigheder 
Økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder 
Mindretals rettigheder og beskyttelse af mindretal 
1.3 Generel evaluering 
2. Økonomiske kriterier 
2.1 Den økonomiske situation 
Baggrund 
Liberalisering 
Stabilisering af økonomien 
Strukturændringer 
Den finansielle sektor 
Den økonomiske og sociale udvikling 
2.2 Økonomien set i lyset af medlemskab 
Indledning 
En fungerende markedsøkonomi 
Evnen til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne 
Udsigter og prioriteter 
2.3 Generel evaluering 
3. Evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab 
3.1 Det indre marked uden grænser 
De fire friheder 
De generelle rammer 
Fri bevægelighed for varer 
Fri bevægelighed for kapital 
Fri bevægelighed for tjenesteydelser 
Fri bevægelighed for personer 
Generel evaluering 
Konkurrence 
3.2 Innovation 
Informationssamfundet 
Uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender 
Forskning og teknologisk udvikling 
Telekommunikation 
Den audiovisuelle sektor 
3.3 Økonomiske og fiskale anliggender 
Økonomisk og monetær union 
Beskatning 
Statistik 
3.4 Sektorpolitik 
Industri 
Landbrug 
Fiskeri 
Energi 
Transport 
Små og mellemstore virksomheder 
3.5 Økonomisk og social samhørighed 
Beskæftigelse og sociale anliggender 
Regionalpolitik og samhørighed 
3.6 Livskvalitet og miljø 
Miljø 
Forbrugerbeskyttelse 
3.7 Retlige og indre anliggender 
3.8 Eksterne politikker 
Handel og internationale økonomiske forbindelser 
Udvikling 
Told 
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik 
3.9 Finansielle spørgsmål 
Finanskontrol 
Konsekvenser for budgettet 
4. Administrativ evne til at anvende Fællesskabets regelværk 
4.1 Administrative strukturer 
4.2 Administrationens og retsvæsenets kapacitet 
4.3 Generel evaluering 
C. SAMMENFATNING OG KONKLUSION 
Bilag 
Parlamentssammensætning 
Det indre marked: hvidbogsforanstaltninger 
Statistiske data 



A. INDLEDNING 
a) Forord 
Ansøgning om medlemskab 
Estland indgav sin ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union den 24. november 
1995, og Ministerrådet besluttede den 4. december 1995 at indlede proceduren i traktatens 
artikel O, som fastsætter, at Kommissionen skal høres. 
Det er på denne baggrund, at Kommissionen forelægger denne udtalelse som svar på en 
anmodning fra Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 om, at udtalelsen blev forelagt 
så snart som muligt efter afslutningen af regeringskonferencen, som blev indledt i marts 1996 
og afsluttet i juni 1997. 
Baggrund for udtalelsen 
Estlands ansøgning om medlemskab er til behandling samtidig med ansøgningerne fra ni 
andre associerede lande. Estlands ansøgning skal ses som led i en historisk proces, hvor de 
central- og østeuropæiske lande har overvundet den deling af kontinentet, som har varet i 40 
år, og søger optagelse i det område af fred, stabilitet og velfærd, som Unionen har skabt. 
Det Europæiske Råd konkluderede på sit møde i København i juni 1993 følgende: 
"De associerede lande i Central- og Østeuropa, som måtte ønske det, kan blive medlemmer af 
Den Europæiske Union. Tiltrædelse vil finde sted, så snart et associeret land er i stand til at 
påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab og opfylder de givne økonomiske og politiske 
betingelser. Medlemskab kræver: 
at ansøgerlandet har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, 
retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal 
en fungerende markedsøkonomi samt evne til at klare konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen 
at ansøgeren er i stand til at påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab, herunder er 
i stand til at tilslutte sig målet om en politisk, økonomisk og monetær union. 
Unionens evne til at optage nye medlemmer uden derved at sætte tempoet i den europæiske 
integration over styr er ligeledes af stor betydning og bør indgå i overvejelserne i såvel 
Unionens som ansøgerlandenes almindelige interesse." 
I denne erklæring angives de politiske og økonomiske kriterier for undersøgelse af 
tiltrædelsesansøgningerne fra de associerede lande i Central- og Østeuropa. 
Det Europæiske Råd i Madrid i december 1995 henviste til behovet for som led i præ­
tiltrædelsesstrategien "at skabe grundlag for en gradvis og harmonisk integration af 
ansøgerlandene, særlig gennem: 
udvikling af markedsøkonomien 
tilpasning af deres administrative strukturer 
skabelse af et stabilt økonomisk og monetært klima". 
I sin udtalelse analyserer Kommissionen Estlands ansøgning efter egen fortjeneste men på 
basis af samme kriterier som de andre ansøgninger, som den samtidig skal afgive udtalelse 
om. Med denne fremgangsmåde respekteres det ønske, som Det Europæiske Råd fremkom 
med i Madrid, om at sikre, at ansøgerlandene behandles på lige fod. 
Foruden de enkelte udtalelser forelægger Kommissionen særskilt Rådet som led i sin 
meddelelse "Agenda 2000" en generel vurdering af tiltrædelsesansøgningerne samt 
henstillinger vedrørende en strategi for en heldig udvidelse af Unionen. Den forelægger 
samtidig en konsekvensanalyse af udvidelsen for Unionens politikker. 
Udtalelsens indhold 
I udtalelsens opbygning tages der hensyn til konklusionerne af Det Europæiske Råds møde i 
København. Der gives: 
en redegørelse for de hidtidige forbindelser mellem Estland og Unionen, særlig inden 
for rammerne af associeringsaftalen 
en analyse af situationen med hensyn til de af Det Europæiske Råd nævnte politiske 
betingelser (demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder, beskyttelse af 
mindretal) 
en vurdering af Estlands situation og udsigter med hensyn til de af Det Europæiske 
Råd nævnte økonomiske betingelser (markedsøkonomi, evne til at klare 
konkurrencepresset) 
en behandling af spørgsmålet om Estlands evne til at pålage sig forpligtelserne ved et 
medlemskab, dvs. Unionens regelværk, som det kommer lil udtryk i traktaten, den 
afledte ret og Unionens politikker 
endelig en generel vurdering af Estlands situation og udsigter med hensyn til 
betingelserne for medlemskab af Unionen og en henstilling vedrørende 
tiltrædelsesforhandlingerne. 
I sin vurdering af Estland med hensyn til de økonomiske kriterier og landets evne til at 
overtage Unionens regelværk har Kommissionen medtaget en prognose; den har forsøgt at 
evaluere, hvilke fremskridt der med rimelighed kan forventes fra Estlands side i de 
kommende år inden tiltrædelse under hensyn til den omstændighed, at Unionens regelværk 
vil fortsætte med at udvikle sig. Til dette formål har man uden at foregribe det faktiske 
tiltrædelsestidspunkt i udtalelsen baseret sig på en mellemfristet tidsramme på ca. fem år. 
Under sit arbejde med udtalelsen har Kommissionen indhentet cl væld af oplysninger om 
Estlands situation fra de estiske myndigheder og har benyttet mange andre 
informationskilder, herunder medlemsstaterne og talrige internationale organisationer. 
b) Forbindelser mellem Den Europæiske Union og Estland 
Historisk og geopolitisk baggrund 
Estland grænser mod øst op til Rusland og mod syd til Letland. Det har et areal på 45 000 
km og en befolkning på 1,5 million. Estland har over Finske Bugt og Østersøen historisk 
haft nære forbindelser med Finland og Sverige. 
Fra tidligt i det 13. århundrede har Estland i syv århundreder været under fremmed 
herredømme, nemlig Danmark, den tyske Sværridderorden, Polen, Sverige og fra 1710 
Rusland. I det 19. århundrede indledtes der en æra af national bevidstgørelse og udvikling af 
et civilsamfund. Estland erklærede sig uafhængigt den 4. februar 1918 og forsvarede sig med 
held mod de sovjetiske styrker. Den 2. februar 1920 undertegnedes den estisk-russiske 
fredstraktat i Tartu. 
Republikken Estland blev medlem af Folkeforbundet i 1921. Den estiske forfatning 
etablerede Estland som en parlamentarisk republik, hvis øverste lovgivningsmagt var et 
parlament på 100 sæder, Riigikogu. I 1930'erne blev der indført et autoritært styre, som førte 
til vedtagelse af en ny forfatning i 1937. Det estiske samfund og økonomi samt den nationale 
kultur udviklede sig hurtigt. Økonomien blev i vid udstrækning omorganiseret og 
nyorienteret mod det Forenede Kongerige, Tyskland og de nordiske lande. Estland blev 
annekteret af Sovjetunionen i juni 1940 og siden besat af Tyskland i 1941-44. 
Efter krigen blev der indført sovjetisk styre, som dog ikke blev anerkendt af flertallet af de 
vestlige stater. Samtidig foregik der massedeportationer og russisk indvandring. I marts 1991 
blev der ved en folkeafstemning givet stærk opbakning af genetablering af Estland som en 
uafhængig republik. Uafhængigheden blev erklæret i august 1991. De sidste russiske 
militærstyrker blev trukket tilbage fra Estland i august 1994. 
Efter genetableringen af uafhængigheden blev der afholdt endnu en folkeafstemning, som 
støttede en ny forfatning, og det første parlamentsvalg fandt sted i september 1992. Siden da 
har der til trods for hyppigt skiftende koalitionsregeringer været almindelig enighed om 
udvikling af en liberal markedsøkonomi. 
Estlands holdning til Den Europæiske Union 
Siden den genvundne uafhængighed i 1991 har Estland aktivt ført en politik for styrkelse af 
de politiske, økonomiske og sociale bånd med Den Europæiske Union og forankring af 
landets sikkerhed og stabilitet i de transatlantiske sikkerhedsstrukturer. Estland ansøgte om 
medlemskab af EU den 28. november 1995. 
Estlands stærke ønske om at blive inddraget i den europæiske integration og om at tiltræde 
EU blev fremhævet af præsident Meri i en tale til det franske institut for udenrigsforbindelser 
den 13. februar 1997: 
"Når Den Europæiske Union engang har sat en endelig tærskel for medlemskab for 
ansøgerlandene, er det i Estlands som ethvert andet europæisk lands interesse at opfylde disse 
kriterier i alle henseender. Vi har ikke behov for indrømmelser, som vil kunne udvande de 
grundlæggende elementer i Den Europæiske Union og gøre den lig så mange andre 
handlingsudygtige verdensorganisationer. Skønt Estland har blod på tanden, opfylder vi 
allerede en stor del af de lovgivningsmæssige og økonomiske krav, som Den Europæiske 
Union har stillet. Ifølge en EBRD-vurdering er Estland et af de hurtigste og mest succesrige 
reformlande blandt de tidligere kommunistiske staler... Og jeg taler ikke blot om økonomiske 
kriterier. I 1997 kan vi igen nyde det store privilegium i Estland, som vi så længe har været 
berøvet, nemlig at leve i et åbent samfund med en frihed, som er sikret ved forfatningen, hvor 
militæret er under streng civil kontrol, og hvor en levedygtig ikke-statslig sektor blomstrer. 
Demokratiet fungerer i Estland." 
Aftalemæssige forbindelser 
Der blev etableret diplomatiske forbindelser mellem De Europæiske Fællesskaber og Estland 
den 27. august 1991. Den 11. maj 1992 blev der undertegnet en handels- og samarbejdsaftale, 
som trådte i kraft i 1993. For nærværende bygger de aftalemæssige forbindelser mellem EU 
og Estland på frihandelsaftalen, som blev undertegnet den 18. juli 1994 og trådte i kraft den 
1. januar 1995. Med denne præferenceaftale afskaffes told og kvantitative restriktioner 
mellem Estland og Det Europæiske Fællesskab undtagen for den estiske eksport til EU af 
nogle nærmere angivne produkter (landbrugsprodukter og fiskerivarer), for hvilke der 
indrømmes præferencebehandling. Frihandelsaftalen indeholder tillige bestemmelser om 
betalinger, konkurrence og andre økonomiske bestemmelser, også vedrørende tilnærmelse af 
lovgivning. 
Der blev den 12. juni 1995 undertegnet en Europaftale mellem De Europæiske Fællesskaber 
og Estland. Estland ratificerede aftalen den 1. august 1995. Den træder i kraft, når alle EU-
medlemsstaterne har ratificeret den. 
Når Europaaftalen engang træder i kraft, vil den danne retsgrundlaget for forbindelserne 
mellem Estland og Unionen. Målet med den er at skabe rammer for politisk dialog, at fremme 
en udvidelse af samhandelen og de økonomiske forbindelser mellem parterne, at danne 
grundlag for Fællesskabets faglige og finansielle bistand og en passende ramme for støtte af 
Estlands gradvise integration i Unionen. De institutionelle bestemmelser i Europaaftalen 
omfatter en ordning for gennemførelse, forvaltning og overvågning på alle områder i 
forbindelserne. Underudvalg undersøger spørgsmål af teknisk karakter. Associeringsudvalgct, 
som træder sammen på ledende tjenestcmandsplan, er forum for indgående drøftelser af 
anliggender og ofte løsninger på problemer, som opstår i forbindelse med Europaaftalen. 
Associeringsrådet, der træder sammen på ministerplan, undersøger udviklingen i 
forbindelserne generelt og udsigterne herfor og er forum for behandling af Estlands 
fremskridt med forberedelserne til tiltrædelse. 
Fgr-tiltræde|sesstrategi 
Gennemførelse af frihandelsaftalen og hvidbogen 
Frihandelsaftalen fungerer i sin helhed efter den aftalte tidsplan. Den 1. april trådte der en ny 
protokol i kraft, hvorefter der tillades pan-europæisk kumulation af oprindelsesreglerne. Der 
er udarbejdet og vedtaget gennemførelsesbestemmelser vedrørende virksomheder og 
statsstøtte. For at foretage de nødvendige tilpasninger som følge af Unionens udvidelse og af 
afslutningen af Uruguay-runden vedtog Fællesskabet autonome foranstaltninger vedrørende 
landbrugsprodukter, forarbejdede landbrugsprodukter og fiskerivarer. Der er udarbejdet en 
tillægsprotokol til indarbejdning af disse foranstaltninger i aftalen. Blandt andre emner, som 
er blevet drøftet inden for rammerne af frihandelsaftalen kan nævnes: tilnærmelse af 
lovgivning og før-tiltrædelsestrategi, makroøkonomiske spørgsmål, toldsamarbejde, 
spørgsmål vedrørende certificering og standardisering og handelsanliggender. Der har ikke 
været tale om alvorlige tilfælde af konflikterende synspunkter. 
Kommissionens hvidbog af 1995 om det indre marked redegør for den lovgivning, som 
ansøgerlandene vil skulle omsætte og gennemføre for at kunne anvende Fællesskabets 
regelværk, og som betragtes som væsentlige elementer i gennemførelsen af det indre marked 
(kendt under betegnelsen fase I-foranstaltninger), og som vil skulle prioriteres. Som en 
reaktion på hvidbogen, udarbejdede regeringen i juni 1996 en handlingsplan for optagelse i 
Den Europæiske Union. Dette dokument indeholder en detaljeret liste over alle de 
nødvendige lovgivningsinitiativer til gennemførelse af den gældende fællesskabsret. For hver 
enkelt retsakt angiver planen det hovedansvarlige ministerium, tilstanden af den bestående 
lovgivning og tentative frister for tilnærmelsesarbejdet. Regeringens handlingsplan omfatter i 
øjeblikket alle foranstaltninger under fase I, og indarbejdelsen af foranstaltningerne under 
fase II er i gang. 
Der er i udsigten til medlemskab truffet omfattende foranstaltninger, og der er oprettet 
administrative strukturer til at sikre koordinationen af integrationspolitikken. En ministeriel 
kommission, der ledes af premierministeren, udformer den generelle politik og forelægger 
forslag for regeringen. Den støttes af rådet af ledende tjenestemænd og et kontor for 
europæisk integration, som rapporterer direkte til premierministeren. Der er nedsat et udvalg 
for europæiske anliggender i parlamentet. 
Frihandelsaftalen mellem EF og Estland fungerer godt. Der har ikke været 
uoverensstemmelser om dens gennemførelse. På grund af den måde, den fungerer på, er 
Estland godt på vej mod det udvidede samarbejde med EU, som vil blive nødvendigt, når 
Europaaftalen træder i kraft. 
Struktureret dialog 
Estland har deltaget i den strukturerede dialog siden Det Europæiske Råds møde i Cannes i 
juni 1995. 
Phare 
Den faglige og finansielle bistand fra EU til Estland blev påbegyndt som led i 1991-Tacis-
programmet og er siden 1992 blevet bevilget via Phare-programmet. I perioden 1992-1997 
9 
har Phare bevilget 152 mio. ECU til Estland. Tildelingen i 1997 er på 32 mio. ECU (ekskl. 
grænseoverskridende samarbejde). 
Hovedmålet har været at etablere de retlige og institutionelle rammer, strategiformulering på 
nøgleområder i reformprogrammet og støtte af eksportfremme, udvikling af infrastruktur og 
omstrukturering og privatisering samt anliggender vedrørende tredje søjle. 
Phare har haft en særlig indflydelse på privatiseringen af virksomheder og jord samt reformen 
af skatteadministrationen og toldvæsenet. 
10 
Deltagelse i fællesskabsprogrammer 
Estland vil fra Europaaftalens ikrafttræden kunne deltage i fællesskabsprogrammer. Del har 
allerede anmodet om at deltage i: Socrates, Leonardo, SAVE II, LIFE, Raphael, 
Kaleidoscope, MEDIA II og Ariane. Det har øremærket budgetmidler til dækning af sine 
finansielle forpligtelser. 
Handelsmæssige forbindelser 
Siden 1991 har Estlands handelsmønster meget hurtigt ændret sig fra en næsten total 
orientering mod SNG til en stærk integration med EU. Efter Finlands, Sveriges og Østrigs 
tiltrædelse og ikrafttrædelsen af frihandelsaftalen mellem Fællesskabet og Estland gik 54% af 
Estlands eksport til EU i 1995, medens 66% af Estlands import havde oprindelse i EU. 
Estlands vigtigste handelspartner i EU er Finland (29,2% af importen og 18,4% af eksporten), 
Tyskland og Sverige. Estlands import fra EU består i hovedsagen af maskiner og elektrisk 
udstyr, landbrugsprodukter og tekstilvarer. Estlands vigtigste eksportvarer til EU er 
træprodukter og tekstiler. 
Estland har en voksende handel med andre ansøgerlande, navnlig Letland. Der findes en 
frihandelsaftale med Letland og Litauen, som omfatter handelen med alle varer, herunder fra 
1. januar 1997 også landbrugsprodukter. Estland sigter mod medlemskab af det 
centraleuropæiske frihandelsområde (CEFTA). 
Generel evaluering 
Forbindelserne med EU har udviklet sig godt, siden Estland genvandt sin uafhængighed. Der 
har ikke været uoverensstemmelser om gennemførelsen af frihandelsaftalen, og der er næsten 
opnået frihandel. Samarbejdet vil blive yderligere udvidet, når Europaaftalen med Estland 
træder i kraft. 
11 
B. KRITERIER FOR MEDLEMSKAB 
1. Politiske kriterier 
Det Europæiske Råd fastlagde på mødet i København en række "politiske" kriterier for de 
central- og østeuropæiske ansøgerlandes tiltrædelse: de skulle have "institutionel stabilitet, 
som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og 
beskyttelse af mindretal". 
I forbindelse med den vurdering, som Europa-Kommissionen blev anmodet om at foretage i 
den sammenhæng, støttede den sig på en lang række informationskilder: de estiske 
myndigheders svar på det spørgeskema, som Kommissionens tjenestegrene fremsendte i april 
1996, opfølgende bilaterale møder, analyser udarbejdet af medlemsstaternes ambassader og 
Kommissionens delegation, evalueringer foretaget af internationale organisationer (navnlig 
Europarådet og Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE)), rapporter fra 
ikke-statslige organisationer osv. 
I nærværende analyse foretages en systematisk gennemgang for hvert ansøgerlands 
vedkommende af de vigtigste organisations- og funktionsmæssige aspekter ved myndigheder 
og mekanismer til beskyttelse af grundlæggende rettigheder. Den er ikke kun en formel 
beskrivelse, men tilstræber at vurdere demokratiets og retsstatens reelle funktionsmåde. 
Evalueringen vedrører situationen i juni 1997. Der foretages ikke nogen detaljeret 
gennemgang af de ændringer, som måtte være sket siden det kommunistiske regimes fald, 
eller som måtte være bebudet for fremtiden, omend der i almindelighed i denne evaluering 
tages hensyn til reformplaner i denne eller hin sektor. Forvaltningens situation er kun 
behandlet flygtigt og vil blive behandlet mere indgående i kapitel 4. 
1.1 Demokrati og retsstatsforhold 
Ved den nye estiske forfatning, som blev vedtaget ved folkeafstemning i juni 1992, blev der 
indført et parlamentarisk demokrati. Institutionerne fungerer efter hensigten, og de forskellige 
"magter" erkender grænserne for deres respektive beføjelser og ønsker at samarbejde 
indbyrdes. 
Parlamentets og den lovgivende magts organisation 
Parlamentet har ét kammer - Riigikogu. Det har 101 medlemmer, der er valgt for 4 år efter 
forholdstalsvalgmåden overvejende baseret på distriktsmandater (med en spærregrænse på 
5%). Der er ingen bestemmelser, som muliggør særlig repræsentation af mindretal, men 6 
medlemmer fra det parti, som repræsenterer det russisktalende mindretal, har haft sæde i 
parlamentet siden 1995. 
Landets præsident har beføjelse til at opløse parlamentet i tre situationer: hvis Riigikogu 
forkaster et lovforslag, hvis det afsætter premierministeren eller regeringen, og hvis 
parlamentet ikke har vedtaget budgettet inden for to måneder efter finansårets begyndelse. 
Parlamentarikerne er omfattet af traditionel immunitet. Oppositionens rolle og medvirken ved 
institutionernes funktion er anerkendt i Estland. Dette kommer bl.a. til udtryk ved nedsættelse 
12 
af parlamentariske undersøgelsesudvalg. Der er i øjeblikket fire sådanne udvalg i arbejde, og 
to af disse beskæftiger sig henholdsvis med korruption og kontrol med hemmelige tjenester. 
Disse udvalg har et lige stort antal parlamentsmedlemmer fra flertallet og oppositionen. Tre af 
udvalgene har parlamentsmedlemmer fra oppositionen som formænd. 
Estland har et virkeligt flerpartisystem (der var 7 valgkoalitioner og 9 politiske partier, som 
opstillede kandidater til det seneste valg i 1995). Det synes at være let at oprette partier, men 
ikke-statsborgere har ikke adgang til medlemskab af sådanne. De politiske partier støttes via 
statsbudgettet i forhold til deres repræsentation i parlamentet. Hver parlamentsgruppe kan 
vederlagsfrit disponere over kontorer og personale. 
Parlamentet har den lovgivende magt. Det deler sin initiativret med landets præsident (kun 
hvad angår ændringer af forfatningen) og regeringen. Præsidenten kan forlange yderligere én 
behandling i Riigikogu. Hvis parlamentet stadfæster sin første afgørelse, kan præsidenten 
indbringe sagen for Højesteret. Præsidenten har gjort dette 6 gange og fået medhold 5 gange. 
Nogle anliggender henhører alene under de afledte lovgivende beføjelser, og parlamentet kan 
ikke - end ikke midlertidigt - overdrage den lovgivende magt til regeringen. 
Parlamentet kan bestemme, at der skal afholdes folkeafstemning på alle områder, hvor det 
anser det for rimeligt. 
Parlamentets funktion 
Valgene i september 1992 og marts 1995 fandt sted under frie og betryggende vilkår, og det 
seneste valg førte til et regeringsskift (i bilaget vises resultatet af det seneste valg i marts 
1995). 
Parlamentet fungerer på tilfredsstillende vilkår: dets beføjelser respekteres, og oppositionen 
deltager fuldt ud i dets arbejde. 
Den udøvende magts organisation 
Landets præsident vælges af parlamentet med to tredjedeles flertal for en fireårig periode. 
Hvis dette flertal ikke kan opnås i løbet af de to første runder, gennemføres der en tredje 
runde, hvor Riigikogu suppleres med repræsentanter for lokalsamfundene (273 personer). 
Han har en statschefs traditionelle beføjelser. 
Premierministeren udpeges af præsidenten og indsættes af parlamentet, før regeringen 
dannes; regeringen må ikke have mere end 14 ministre. Præsidenten har beføjelse til efter 
anmodning fra premierministeren at afsætte ministre (artikel 78 og 90 i forfatningen), og 
disse er også individuelt ansvarlige over for parlamentet. 
Statsadministrationens territoriale organisation baseres på 15 distrikter ("maakond"), der 
ledes af guvernører, som udnævnes af regeringen for 5 år. Det påhviler guvernørerne at 
koordinere de forskellige forvaltningers virke i distriktet og at kontrollere lokalsamfundenes 
funktionsmåde. Guvernørens aktiviteter finansieres direkte af statsbudgettet. 
Der findes i Estland kun én kategori lokalsamfund på kommunalt plan (254 kommuner opdelt 
på 45 bykommuner og 209 landkommuner), som forvalter størstedelen af de lokale offentlige 
13 
tjenester. Deres styrende organer udpeges hvert tredje år ved almindelige direkte valg. 
Lokalsamfundene har finansiel autonomi og ret til at opkræve skatter. Deres virke 
kontrolleres både af guvernøren og af "lovkansleren". 
Estland har indført en vedtægt for offentligt ansatte, som siden januar 1996 har sikret dem 
beskæftigelsesgaranti. Den forvaltningsmæssige gennemsigtighed sikres af artikel 44 i 
forfatningen, som giver borgerne ret til indsigt i administrative dokumenter, dog ikke 
dokumenter, der vedrører de hemmelige tjenester. 
Hæren, de hemmelige tjenester og politiet er under de civile myndigheders kontrol, hvilket 
bl.a. demonstreres af, at landets præsident sidst i 1995 afsatte forsvarschefen. 
Den udøvende magts funktion 
De centrale statslige institutioner er velfungerende. 
Lokalsamfundene i Estland nyder godt af udbredt selvstændighed. 
Den estiske offentlige forvaltning har ikke tilstrækkeligt med kvalificeret personale, navnlig 
hvad angår retlige anliggender, og lider under konkurrence fra den private sektor, hvor 
lønniveauet er højere. 
Der sættes tit spørgsmålstegn ved politiets effektivitet som følge af udviklingen i den 
organiserede kriminalitet og den utilstrækkelige korruptionsbekæmpelse. Der gøres i 
øjeblikket en omfattende reorganiserings- og moderniseringsindsats. 
De hemmelige tjenester kontrolleres af et parlamentarisk undersøgelsesudvalg. 
Den dømmende magts organisation 
Den estiske dømmende magts uafhængighed af de andre "magter" er sikret. Dommerne 
udnævnes på livstid af landets præsident på forslag af Højesteret og kan kun afsættes, hvis de 
kendes skyldige i en forbrydelse. Højesteret har med landets præsidents godkendelse 
beføjelse til at behandle klager over underordnede retsinstanser; parlamentet har beføjelse til 
at behandle klager over højesteretsdommerne, efter at "lovkansleren" har forelagt det sagen. 
Anklagemyndigheden er fortsat underlagt justitsministeren i henhold til en lov af 1993. 
Kontrollen med forvaltningsmæssige akter sikres af "lovkansleren", der vælges af 
parlamentet for en syvårig periode på forslag af landets præsident. Han efterprøver 
forfatningsmæssigheden af regeringens og lokalsamfundenes handlinger og kan rette 
henvendelse til dem, hvis han finder, at disse handlinger ikke er lovmedholdelige. Hvis 
myndigheden nægter at ændre dem, kan "lovkansleren" indbringe sagen for Højesteret. 
Estland har ingen ombudsmand. Et lovforslag om udnævnelse af en sådan er i øjeblikket 
under behandling. 
Kontrollen med forfatningsmæssigheden sikres af Estlands Højesteret, der både er 
appeldomstol for de almindelige domstoles og Forfatningsdomstolens afgørelser. Dens 
præsident vælges af parlamentet på forslag af landets præsident. Dens medlemmer udnævnes 
14 
af højesteretspræsidenten selv. Der kan indbringes sager for den af landets præsident, 
"lovkansleren" og enhver borger. Højesteret efterprøver lovgivningens overensstemmelse 
med forfatningen og indgåede traktater. 
Den dømmende magts funktion 
Retsvæsenets største problemer skyldes usikkerhed med hensyn til, hvilken ret der gælder på 
mange lovgivningsområder, og de ansattes manglende erfaring (90-95% af domstolenes 
personale er udskiftet siden uafhængigheden). 
Højesteret har en fremtrædende placering blandt de estiske institutioner, når det gælder 
respekt for demokratiet og retsstatsforhold. Der forelægges den et stadig voksende antal 
sager, også selv om de fleste af dem ikke er velbegrundede. 
1.2 Menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal 
Estland har udstedt en række interne forordninger til sikring af respekten for 
menneskerettighederne og mindretallenes rettigheder. Disse kan også sikres ved anvendelse 
af visse internationale konventioner, først og fremmest den europæiske 
menneskerettighedskonvention og de vigtigste tillægsprotokoller dertil. Dette område udgør i 
henhold til artikel F i traktaten om Den Europæiske Union en del af acquis communautaire: 
enhver stat, der ønsker at tiltræde Den Europæiske Union, skal på forhånd have ratificeret 
disse tekster. 
Estland har været medlem af Europarådet siden maj 1993 og ratificerede i april 1996 den 
europæiske menneskerettighedskonvention og de fleste af tillægsprotokollerne dertil 
(undtagen protokol nr. 6 om dødsstraf). Desuden giver landet enkeltpersoner ret til at 
indbringe sager for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, hvis de finder, at deres 
rettigheder i henhold til denne konvention krænkes. 
Blandt de vigtigste andre konventioner til beskyttelse af menneskerettigheder og mindretals 
rettigheder har Estland ratificeret konventionen om forbud mod tortur og rammekonventionen 
om mindretal. Estland har ikke undertegnet Den Europæiske Socialpagt. Landet har ratificeret 
de vigtigste konventioner, der er indgået i FN's regi på menncskcrcttighcdsområdct. 
I henhold til artikel 123 i forfatningen viger en national lov for en lovmæssigt ratificeret 
traktat, der strider mod den. 
Borgerlige og politiske rettigheder 
Adgangen til retsvæsenet er sikret i vid udstrækning i Estland. Selv om der ifølge straffeloven 
skal eksistere et retshjælpssystem, er dette dog endnu ikke indført i praksis. 
Dødsstraffen er ikke ophævet i Estland, og den seneste henrettelse fandt sted i september 
1991. Landets præsident har stillet anvendelsen af dødsstraffen i bero, og justitsministeren 
har forpligtet sig til at ophæve den inden den 1. februar 1998. Desuden vedtog den estiske 
regering i november 1996 et nyt forslag til straffelov, som ikke indeholder bestemmelser om 
dødsstraf, og denne er senere forelagt Riigikogu. 
15 
Retten til ikke at blive arresteret vilkårligt er øjensynlig sikret ved, at tilbageholdelser kun må 
strække sig over 48 timer, hvorefter fortsat frihedsberøvelse skal fastsættes af en domstol. 
Valgretten i forbindelse med nationale valg er sikret for alle statsborgere på mere end 18 år. 
For lokalvalgenes vedkommende har alle personer med fast bopæl i Estland stemmeret, men 
kun personer med estisk statsborgerskab kan opstilles som kandidater. 
Foreningsfriheden er sikret, hvilket tydeligt fremgår af det livlige foreningsliv (der findes 
4000 foreninger og 200 stiftelser). Ikke-statsborgere har ikke adgang til at være medlem af et 
politisk parti, men de er til gengæld frit stillet med hensyn til at tilslutte sig en forening. 
Forsamlingsfriheden er også sikret. 
Ytringsfriheden kommer til udtryk i en fri og dynamisk presse (jf. den rolle, som pressen 
spillede ved afsløringen af de ulovlige aflytninger, som førte til regeringens fald i oktober 
1995). De audiovisuelle mediers alsidighed sikres ved, at der side om side findes en offentlig 
radio, et offentligt fjernsyn, 29 private radiostationer og 5 private fjernsynsselskaber (2 
nationale og 3 lokale). De offentlige stationer forvaltes af et radiospredningsråd, som også 
udnævner cheferne. 
Ejendomsretten er sikret ved forfatningen (artikel 32), og der er ydet tidligere ejere erstatning 
for ekspropriationerne under det kommunistiske regime, omend der i visse tilfælde er klaget 
over den ydede godtgørelses størrelse. Desuden overvåger domstolene nøje respekten for 
ejendomsretten, således som det fremgår af Højesterets beslutning fra 1995 om at omstøde 
regeringens nationalisering af ejendom, som tidligere var i de sovjetiske myndigheders 
besiddelse, ud fra den betragtning, at den rettelig skulle tilbagegives til de oprindelige ejere. 
Respekten for privatlivet er sikret ved et krav om, at der kun kan foretages husundersøgelse, 
efter at en offentlig anklager eller en dommer har givet tilladelse dertil. 
Estland ratificerede i februar 1997 Genève-konventionen om politiske flygtninge, og 
parlamentet vedtog samtidig en lov om anvendelsen af denne tekst i landet. Dette vigtige 
fremskridt sætter en stopper for den tidligere situation, hvor asylansøgere blev betragtet som 
ulovligt indvandrede og ofte blev tilbageholdt under vanskelige vilkår. 
Der er registreret nogle eksempler på dårlig behandling, navnlig som led i 
varetægtsfængsling. Estland har givet sig i kast med et moderniseringsprogram, som 
imidlertid hæmmes af, at der kun står beskedne økonomiske midler til rådighed. 
Økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder 
Retten til et leveminimum og til social sikkerhed er sikret ved artikel 28 i forfatningen. 
Fagforeningsfriheden er sikret i Estland uden nogen restriktioner, og størstedelen af de 
personer, der er organiseret i fagforeninger, er tilsluttet to nationale sammenslutninger. 
Næsten 30% af landets arbejdere er tilsluttet en fagforening. 
Strejkeretten er sikret ved forfatningen (artikel 29), men det er forbudt at strejke i den 
offentlige forvaltning (stat og lokalsamfund), i forsvaret, inden for retsvæsenet, i 
16 
nødhjælpstjenesterne samt i den private sektor, hvis der forhandles om en kollektiv 
overenskomst eller dennes gyldighed. 
Uddannelses- og religionsfriheden er sikret i Estland. 
Mindretals rettigheder og beskyttelse af mindretal 
Ved vurderingen af mindretallenes situation i Estland er det nødvendigt at sondre mellem de 
rettigheder og den beskyttelse, der knytter sig til tilhørsforholdet til et etnisk og kulturelt 
fællesskab uafhængigt af nationalitet, og de forskelle med hensyn til personlig status, der 
følger af, at personen ikke har estisk statsborgerskab. I den henseende er den definition, som 
Estland i sin erklæring i tilslutning til deponeringen af akten om ratifikation af Europarådets 
rammekonvention om mindretal har foretaget af mindretalsbegrebet, ikke relevant, idet der 
også i nærværende evaluering skal tages hensyn til situationen for ikke-statsborgere. 
Mindretallene i Estland, herunder ikke-statsborgere, udgør næsten 35% af befolkningen, og 
herafer ca. 28% russere, 2,7% ukrainere og 1,5% belarussere. Disse befolkningsgrupper er 
navnlig bosiddende i Tallinn og i landets nordøstlige del (Narva-Sillamae-regionen), hvor de 
sine steder udgør 95% af den samlede befolkning (Narva). Af disse 35% har 23% - dvs. ca. 
335 000 personer, overvejende russere - ikke estisk statsborgerskab, idet 8% har valgt russisk 
statsborgerskab, og 13% er tidligere sovjetiske statsborgere, som ikke længere har noget 
statsborgerskab. Hovedårsagen til denne situation er den politik, som Sovjetunionen førte 
efter 1945 til fremme af udflytningen af russisktalcndc (88,2% estere og 8,2% russere ved 
folketællingen i 1934, 74,6% estere og 20,1% russere i 1959 og 64,7% estere og 27,9%, 
russere i 1979). 
Med hensyn til spørgsmålet om erhvervelse af estisk statsborgerskab kræver loven fra april 
1995, at ansøgeren skal underkastes en undersøgelse, under hvilken han skal demonstrere sin 
beherskelse af det estiske sprog og et vist kendskab til landets historie og institutioner. 
Siden 1992 har henved 90 000 personer erhvervet estisk statsborgerskab. Den nye procedure 
for opnåelse af indfødsret, som blev indført ved loven fra april 1995, er blevet fulgt af en 
formindskelse af det årlige antal personer, som har opnået indfødsret (ifølge de estiske 
myndigheders skøn vil ca. 7 000 personer opnå indfødsret i 1997). Antallet af ansøgere synes 
at være forholdsvis beskedent. Hvis tempoet forbliver uændret, vil en betydelig del af den 
estiske befolkning antagelig forblive udenlandsk eller statsløs i en lang periode. 
Denne situation skyldes en række forhold. Undersøgelsessystemet er ofte angivet som årsag, 
fordi sværhedsgraden afskrækker mange fra at forsøge sig. Desuden koster det forholdsvis 
meget at tilmelde sig denne undersøgelse. Endelig er reglen om, at en ansøger skal vente et år 
fra det tidspunkt, hvor han indgiver sin ansøgning om indfødsret, til den dato, hvor han kan 
gå op til prøven, et restriktivt element, som måske ikke er helt nødvendigt på baggrund af det 
lave antal ansøgninger, der i øjeblikket er registreret. Det forhold, at man ikke har estisk 
statsborgerskab, kan måske også i nogle tilfælde vise sig at være en fordel (ingen værnepligt i 
Estland), og dette kan også bidrage til at forklare det lave antal ansøgninger om indfødsret. 
De estiske myndigheder har foretaget visse forbedringer. En række nye regler, som har været 
i kraft siden 1. januar 1997, har ført til, at prøvernes sværhedsgrad er blevet sænket. Hvorom 
alting er, må beståelsesprocenten (80-90%) siges at være tilfredsstillende. Desuden har ældre 
17 
siden 1995 været fritaget for den skriftlige prøve i estisk og skal nu kun bestå den mundtlige 
prøve. 
Den største mangel ved det nuværende system er de utilstrækkelige midler, der stilles til de 
russisktalendes rådighed, når det drejer sig om at lære estisk som forberedelse til 
indfødsretsprøven. Der er meget fa lærere i estisk i de regioner, som overvejende er befolket 
af russisktalende, og det er stadig meget dyrt at indtegne sig til disse kurser. Tilsyneladende 
er det nødvendigt at gøre en stor indsats på dette område for at gøre det muligt at holde 
tempoet i erhvervelserne af indfødsret oppe i fremtiden. Phare-programmet har siden 1996 
ydet støtte til de foranstaltninger, der træffes af den estiske regering (der blev i december 
1996 startet et program på 1,4 mio. ECU). 
De estiske myndigheder bør overveje, hvorledes de kan gøre det muligt for statsløse børn født 
i Estland at opnå indfødsret, bl.a. i lyset af den forestående anvendelse af den europæiske 
konvention om indfødsret, der er indgået i Europarådets regi. 
Hvad angår situationen for "ikke-statsborgere", er der ved lov af 1993 indført en klar status, 
der er til deres fordel. Der er således en uddeling af "udlændingcpas" i gang, og dette vil 
antagelig afklare visse praktiske vanskeligheder, navnlig i henseende til fri bevægelighed. 
Med hensyn til opholdstilladelse har de estiske myndigheder systematisk udstedt midlertidige 
opholdstilladelser (med en gyldighedsperiode på 5 år) til alle udlændinge, også sådanne, som 
allerede var bosat i Estland inden den 1. juli 1990. En udstedelse af permanente tilladelser 
ville have haft en langt mere positiv virkning og ville have været mere anvendelig i praksis, 
navnlig hvad angår retten til at invitere familiemedlemmer eller venner til Estland. De estiske 
myndigheder har dog forpligtet sig til at forny disse tilladelser automatisk ved udløbet, og 
regeringen har forelagt parlamentet et forslag til ændring af udlændingeloven, således at 
nogle af dem kan få permanent opholdstilladelse fra 1998. 
Udlændingene underkastes visse restriktioner: medlemskab af visse selskabers bestyrelser er 
forbeholdt statsborgere, og det samme gælder medlemskab af politiske partier. Med hensyn 
til ansættelse i det offentlige er det ganske vist i loven fra januar 1995 bestemt, at det kun er 
estere, der har ret til at være tjenestemænd, men der er alligevel truffet 
overgangsforanstaltninger for at gøre det muligt for udlændinge at beholde deres embede i 
den tid, der medgår til at opnå indfødsret (f.cks. inden for politiet). Endelig kan det oplyses, at 
ikke-statsborgere har stemmeret ved lokalvalg, hvilket er en foranstaltning, som kun findes fa 
andre steder i dagens Europa, og som effektivt bidrager til at integrere ikke-statsborgernc og 
beskytte deres rettigheder. 
Hvad angår det russisktalende mindretals generelle situation (hvad enten de enkelte personer 
har estisk statsborgerskab eller ej), respekteres og beskyttes dets rettigheder. Desuden er der 
ingen større problemer i forholdet mellem esterne og det russiske mindretal. 
Der gælder ingen særlige regler for mindretallenes repræsentation i parlamentet. Riigikogu 
har dog 6 medlemmer, som tilhører det parti, der repræsenterer det russisktalende mindretals 
interesser. Som følge af udlændingenes stemmeret ved lokalvalg har det russiske mindretal 
desuden repræsentanter i kommunalbestyrelserne i de byer, hvor det er størst (eksempelvis 16 
af 64 kommunalbestyrelsesmedlemmer i Tallinn). I juli 1993 blev der gennemført en 
18 
rundbordsdrøftelse med deltagelse af repræsentanter for alle mindretal med det formål at 
gennemgå spørgsmål af interesse for disse. Desuden blev mindretallene ved lov af oktober 
1993 bemyndiget til al oprette autonome institutioner til bevaring af deres kullur og 
traditioner. Endelig har den nuværende estiske regering udnævnt en minister for inter-etniske 
forbindelser. 
Hvad angår brug af nationale sprog, er dette tilladt ved domstolene og også i forbindelserne 
med forvaltningen i de distrikter, hvor mindretallet har flertal. Det russiske mindretal har 
ligeledes talrige medier, der benytter sig af dets nationale sprog (3 aviser og 2 ugeblade i 
Tallinn, 3 radiostationer, heraf én offentlig, og mange udsendelser på russisk på såvel 
offentligt som privat fjernsyn). 
På uddannelsesområdet tilbyder Estland statsstøttet undervisning på russisk på alle niveauer. 
Dette system, som efter planen kun skulle anvendes indtil år 2000, vil antagelig blive 
opretholdt i fremtiden uden nogen tidsmæssig begrænsning. Spørgsmålet om mangelen på 
estiske lærere er afgørende, navnlig i de regioner, hvor der er mange russisktalende, og dette 
kan lægge hindringer i vejen for undervisningsministerens aktuelle planer om at øge 
omfanget af undervisning på estisk i mindretallenes skoler. Regeringen er i færd med at 
behandle et program, som gør det muligt for elever på institutter, hvor undervisningen gives 
på russisk, at opnå det niveau på estisk, der er nødvendigt for at modtage offentlig 
videregående undervisning i Estland. 
1.3 Generel evaluering 
Estlands politiske institutioner fungerer hensigtsmæssigt og stabilt. De respekterer grænserne 
for deres respektive beføjelser og samarbejder indbyrdes. Valgene i 1992 og 1995 var frie og 
betryggende, og valget i 1995 førte til et regeringsskift. Oppositionen deltager fuldt ud i 
institutionernes arbejde. Det vil være nødvendigt med en fortsat indsats for at forbedre 
retsvæsenets funktion og forstærke bekæmpelsen af korruptionen. 
Der er ingen større problemer med respekten for de grundlæggende rettigheder. Men det vil 
være nødvendigt, at Estland træffer foranstaltninger til at fremskynde indfødsrets-
procedurerne for at gøre det muligt for russisktalende ikke-statsborgere at blive bedre 
integreret i det estiske samfund. 
Estland har alle de egenskaber, der kendetegner et demokrati, idet landet har institutionel 
stabilitet, som garanterer retsstatsforhold og menneskerettigheder. 
19 
2. Økonomiske kriterier 
Kommissionen har i sin vurdering af Estlands økonomiske situation og økonomiske udsigter 
navnlig taget udgangspunkt i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Kjøbenhavn i 
juni 1993, hvori det hedder, at unionsmedlemskab kræver "en fungerende markedsøkonomi 
samt evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen". 
Denne del af udtalelsen indeholder derfor en kort redegørelse for den økonomiske situation 
og baggrund, en vurdering Estlands fremskridt inden for centrale områder af den økonomiske 
omstilling (pris- og handelsliberalisering, stabilisering af økonomien, strukturændringer, 
reform af den finansielle sektor) samt en gennemgang af landets økonomiske og sociale 
udvikling. Der afsluttes med en generel vurdering af Estland i forhold til de kriterier, der er 
opstillet af Det Europæiske Råd, samt en gennemgang af udsigterne for den estiske økonomi 
og de vigtigste indsatsområder i de fremtidige reformer. 
2.1 Den økonomiske situation 
Baggrund 
Estland havde i 1995 1,5 millioner indbyggere og et bruttonationalprodukt (BNP) på 
6 mia. ECU (udtrykt i købekraftsparitet). Indbyggertallet udgjorde 0,4% af EU's befolkning, 
mens økonomien kun repræsenterede ca. 0,1% af EU's. Købekraftsmæssigt udgjorde BNP pr. 
indbygger ca. 23% af gennemsnittet i EU. Ved udgangen af 1995 vurderedes den 
gennemsnitlige månedsløn til 179 ECU. 
Estland har haft observatørstatus i GATT siden juni 1992 og søgte om optagelse i marts 1994. 
Landets ansøgning om medlemsskab af WTO er til behandling for øjeblikket. 
Den økonomiske omstillingsproces 
Estland var i mellemkrigstiden en uafhængig stat, som var yderst integreret med 
verdensøkonomien. I 1940 blev landet med magt annekseret af Sovjetunionen, hvorefter der 
indførtes planøkonomi. Mere end 50 års sovjetisk styre har ødelagt Estlands økonomiske 
integritet. Den deraf følgende økonomiske struktur blev afhængig af import af arbejdskraft, 
navnlig fra Rusland, og tætte handels- og produktionsforbindelse med Sovjetunionen. Dette 
ændrede landet fra en landbrugsøkonomi til en økonomi domineret af sværindustri. En 
relativt veludviklet infrastruktur kombineret med faglært arbejdskraft tiltrak ret avanceret 
industri, og Estland blev således en foregangsrepublik i Sovjetunionen. 
Der har altid været et pres for økonomisk og politisk uafhængighed i Estland. Presset 
intensiveredes i 80'erne og bidrog til, at den øverste sovjet i 1989 vedtog en lov om 
økonomisk selvstyre. Loven banede vejen for økonomisk reform på mange områder, herunder 
pris- og lønfastsættelse, skattepolitik og den finansielle sektor. Den økonomiske omstilling 
nåede et afgørende punkt i juni 1992 med valutareformen og indførelsen af en national 
møntfod. På trods af gentagne regeringsændringer er reformforløbet hidtil forblevet uændret. 
Udgangspunktet er en liberal økonomisk politik, opbygning af konkurrencevilkår og 
økonomisk åbenhed med mindst mulig indgriben fra statens side. Landet har opnået hurtige 
20 
resultater med intern økonomisk liberalisering, privatisering og indførelse af liberale eksterne 
betalingsordninger for såvel løbende transaktioner som kapitaltransaktioner. 
Som i andre sovjetrepublikker var statslige og i mindre udstrækning kollektive ejerforhold 
den dominerende ejerskabsform i Estland. Det private initiativ var praktisk taget ikke-
eksisterende. Næsten samtlige små og store virksomheder er privatiseret, og regeringen har 
påbegyndt en ambitiøs plan for salg af de resterende statslige aktiver. Den private sektors 
andel i BNP vurderedes midt i 1996 til 70%. 
Udenlandske direkte investeringer 
Der har været en særlig stærk tilstrømning af udenlandske direkte investeringer, nemlig i alt 
366 ECU pr. indbygger i perioden 1989 til 1996 (kilde: EBRD). Resultaterne for 1996 var 
dog langt mindre tilfredsstillende. De udenlandske direkte investeringer faldt til kun 
55 mio. ECU sammenholdt med 156 mio. ECU i 1995 og i forhold til BNP fra 5,6% i 1995 til 
1,6% i 1996. Faldet skyldes hovedsagelig to forhold, nemlig en ændring i den officielle 
klassificering hen imod en mere snæver definition på begrebet udenlandske direkte 
investeringer samt privatiseringsprocessen, der er gået ind i en aftagende fase. Tilstrømning 
af porteføljeinvesteringer og bankernes udstedelse af udenlandske obligationer steg i 1996. 
Estiske direkte investeringer i udlandet steg ligeledes kraftigt sidste år, navnlig i de øvrige 
baltiske stater og i Rusland. 
Den økonomiske struktur 
Landbruget har traditionelt været en af de vigtigste sektorer i den estiske økonomi. I dag 
tegner den sig for 8% af den samlede bruttoværditilvækst og beskæftiger 7% af arbejds­
styrken. Fødevareforarbejdningsindustrien bidrager med ca. en tredjedel af bruttoindustri-
produktionen. Fiskeri er den tredjestørste fødevareforarbejdningsindustri. Allerede fra 
omstillingsprocessens start blev told dristigt fuldstændigt afskaffet - en meget yderliggående 
anvendelse af det generelle princip om frihandel på det landbrugspolitiske område. 
Restitution af ejendomsret til jord har ført til en række relativt urentable private brug, i 1996 
gennemsnitligt 23 hektar. Brugenes gennemsnitsstørrelse er faldet gennem de seneste år. På 
trods af en række sammenlægninger efter restitutionen, vil det tage år at genopbygge en 
effektiv og konkurrencedygtig privat landbrugssektor. 
Industrien var i hurtig vækst i sovjettiden. I 1991 tegnede industrien sig for ca. 40% af BNP 
og for mere end 30% af beskæftigelsen. Omstillingen fra en overdrevent energiintensiv 
produktionsstruktur, som var overordentlig afhængig af COMECON-markederne, til et 
mønster, som i højere grad stemmer overens med landets naturlige forcer og komparative 
fordele, er endnu ikke tilendebragt. Industriproduktionen anslås at være skrumpet mere end 
60%) mellem 1992 og 1994 på grund af afbrydelsen af de traditionelle handelsforbindelser, 
omvæltningen af bytteforholdene og handelshindringer indført af Rusland. Som følge herafer 
industriens andel i BNP faldet til 23% i 1995. Industriens andel af beskæftigelsen (ekskl. 
mine-, energi- og byggesektoren) var i 1996 22,5%. 
Servicesektoren er under meget hurtig udvikling og tegner sig for ca. to tredjedele af den 
samlede bruttoværditilvækst. Engros- og detailhandel, turisme, transport og kommunikation 
er de mest dynamiske aktivitetsområder. Især turisme er blevet meget betydningsfuld for 
21 
Estland. Alene i 1996 besøgte 2,5 mio. turister landet, heraf 67% finner. De fleste turister 
kommer på endagsbesøg. Indtægterne fra turisme spiller en stor rolle for betalingsbalancen. I 
1995 udgjorde overskuddet på rejsemæssige tjenester 70% af overskuddet på den samlede 
tjenestebalance og 39%> af handelsunderskuddet. Tallene for de første tre kvartaler i 1996 var 
henholdsvis 75% og 41 %. 
Nøgletal for økonomien 
(1996-data, hvis ikke andet er angivet) 
Befolkning 
BNP per capita 
i % af gennemsnittet far EU-i 5 
Landbrugets andel af: 
bruttoværditilvæksten 
beskæftigelsen 
Bruttoudlandsgæld/BNP 
Eksport af varer og tjenester/BNP 
Udenlandske direkte investeringer* millioner 
KKS-ECU (1995) 
%(/995) 
%(1995) 
% (1995) 
% (1995) 
% 
mia. ECU 
ECU per capita 1,5 
3 900 
23 
8 
7 
6 
73 
0,6 
366 
Udenlandske direkte investeringer omregnet efter kursen ultimo 1996, I ECU - 1,25299 USD 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene, nationale kilder, EBRD 
Andelen af små og mellemstore virksomheder er vokset hurtigt, navnlig i eksportsektoren. På 
grund af vanskeligheder med registreringen skal alle selskaber forny deres tilmelding inden 
den 1. september 1997. Mere end halvdelen af optagelserne i det gamle register, som skal 
erstattes af et nyt handelsregister, vedrørte nu inaktive skuffeselskaber. De nye krav for 
optagelse forventes at øge antallet af selskaber med begrænset ansvar og reducere antallet af 
aktieselskaber. 
Liberalisering 
Prissystemet 
Prisliberaliseringen startede i 1989 og var næsten tilendebragt i 1992. Resterende priskontrol 
vedrører land- og skovbrugsprodukter, olieskifer, medicin og offentlige tjenester. Priserne på 
et begrænset antal tjenester (f.eks. huslejer og offentlig transport) kontrolleres kommunalt. 
Priser for energi- og vandforsyning samt kloakering reguleres administrativt for virksomheder 
i monopolstilling. Disse varer og tjenester udgør dog fortsat næsten 25% af den kurv, som 
danner grundlag for beregning af forbrugerprisindekset. Administrative beslutninger, som 
f.eks. ophævelse af priskontrol for alkoholholdige drikkevarer i december 1995, kan derfor 
have betydelig indvirkning for inflationen fra måned til måned. 
22 
Umdelssystçmçt 
Umiddelbart efter uafhængigheden gik Estland i gang med at afvikle det meget restriktive 
handelssystem, som landet arvede fra Sovjetunionen. Landet har i dag et af de mest liberale 
handelssystemer i verden. Importtolden finder kun anvendelse på pelsværk, og punktafgifter 
kun på biler, motorcykler, cykler og fritidsbåde. Der er imidlertid planer om at beskytte et 
begrænset antal landbrugsvarer. Dette er sikkert ikke udtryk for en ændring i den liberale 
handelspolitik, men snarere for en løsning på de meget specifikke vanskeligheder for 
1 andbrugssektoren. 
Kvantitative restriktioner er fuldstændigt ophævet ligesom importsubsidicr. Eksporlliccnsernc 
er ikke restriktive, men tjener kun statistiske formål. Eksporttolden er fuldstændigt afskaffet, 
bortset fra varer af kulturel værdi. Der er ingen eksportsubsidier, og de fa tilbageværende 
eksportkvoter blev afskaffet ved udgangen af 1994. 
Estland har siden juni 1992 haft observatørstatus i WTO (og før det i GATT). Der er nedsat 
en arbejdsgruppe for at forberede fuldt medlemsskab, og gruppen påbegyndte arbejdet i marts 
1994. Estland indgik en frihandelsaftale med EU den 1. januar 1995. Estland har indgået 
frihandelsaftaler med EFTA-landene og har ansøgt om at tilslutte sig den centraleuropæiske 
frihandelsaftale (CEFTA). Landet har ligeledes indgået en række andre bilaterale aftaler. Den 
1. april 1996 trådte en frihandelsaftale med landets baltiske naboer, Letland og Litauen, i 
kraft. Aftalen blev den 1. januar 1997 udvidet til handel med landbrugsvarer. Formålet er at 
oprette en fuldstændig toldunion på et senere tidspunkt. 
Valutasystemet 
Estland indførte en "currency board"-ordning (jf. nedenfor) i 1992, og siden har den nationale 
møntfod, kroon'en, været fuldt konvertibel for løbende transaktioner. Dette blev formaliseret 
i 1994, da Estland accepterede forpligtelserne efter IMF's artikel VIII. Centralbanken 
garanterer konvertering af kroon-sedler og reservebeholdninger til D-mark og omvendt til en 
kurs på 8 estiske kroon'er for en D-mark. Transaktioner i 13 andre fremmede valutaer 
understøttes. Privatpersoner kan åbne løbende konti i såvel indenlandske som udenlandske 
banker. De fleste tilbagebetalinger på lån ydet af indenlandske banker denomineres i D-mark. 
I henhold til loven om den estiske kroon's sikkerhed, har Eesti Pank (centralbanken) ikke ret 
til at devaluere kroon'en. For at styrke omvekslingskursens troværdighed kan en sådan 
beslutning kun træffes af parlamentet. 
Stabilisering af økonomien 
Internt 
Efter et stærkt produktionsfald lige efter uafhængigheden startede den økonomiske bedring i 
andet halvår 1993. Den estiske økonomi har derefter været i ret hurtig vækst med en stigning 
på 4,3% i det reale BNP i 1995. De foreløbige tal for 1996 viser en real vækst af samme 
størrelsesorden. Det er imidlertid meget vanskeligt at foretage en grundig vurdering af landets 
seneste økonomiske resultater, da det statistiske apparat kun er i sin vorden. 
Estlands økonomiske politik har siden 1992 været bemærkelsesværdig konsistent. Dette er i 
vid udstrækning udtryk for den konsensus, der fmdes blandt beslutningstagere, om den 
23 
grundlæggende udformning af strategien for moderniseringen og integreringen med den 
europæiske økonomi og verdensøkonomien. Det afspejler ligeledes den disciplin, der er 
indført med "currency board"-ordningen. Ordningen, som blev indført i juni 1992, begrænser 
myndighedernes manøvrerum for indgriben i den økonomiske politik. Under ordningen 
fraskriver myndighederne sig frivilligt deres diskretionære kontrol med pengemængden, 
kursen er tilknyttet D-mark og en forøget pengemængde skal fuldstændigt tilsvarcs af øgede 
valutareserver. Hertil kommer, at "currency board"-ordningen i den estiske udformning 
hverken tillader lokale myndigheder eller staten at låne fra centralbanken. Centralbankens 
långivning til kommercielle banker kan kun forekomme i meget veldefinerede nødsituationer. 
Udviklingen i de økonomiske nøgletal 
Vækst i realt BNP % 
Forbrugerprisinflation 
årligt gennemsnit % 
december-december % 
Arbejdsløshed, ultimo året % 
ILO-dt'finition 
Offentlig budgetbalance % af BNP 
Balance på de løbende poster % af BNP 
Gæld/eksport % 
Tilstrømning af udenlandske direkte % af BNP 
investeringer 1994 
-1,8 
47,7 
41,7 
7,6 
1,3 
-7,1 
9,1 
9,2 1995 
4,3 
29,0 
28,9 
foreligger 
ikke 
-0,8 
-5,1 
10,3 
5,6 1996 
4,0 
23,1 
14,8 
10,2* 
-1,6 
-10,2 
8,8 
1,6 
1 * Fjerde kvartal 
1 Kilde: Kommissionens tjenestegrene, nationale kilder, EBRD 
"Currency board"-ordningen virker efter hensigten med hensyn til at sikre kursstabilitet og 
reducere inflationen. Den har ligeledes bidraget til budgetdisciplin. Inflationen fald hurtigt 
efter ordningens indførelse. Efter et stop i 1995 og i de første måneder i 1996, som kan 
forklares ved dereguleringen og en forøget indirekte beskatning, fandt forbrugerprisinfla­
tionen igen sin nedadgående tendens og er faldet stærkt siden udgangen af 1996 med op til 
9,1% på årsbasis i marts 1997. Eksportpriserne er også kun steget moderat. 
Den officielle arbejdsløshed er forholdsvis lav og rimelig stabil. Antallet af jobsøgende ledige 
registreret af den offentlige arbejdsformidling udgjorde i februar 1997 4,4% af 
arbejdsstyrken. Antal berettigede til arbejdsløshedsunderstøttelse er meget lavere. 
Arbejdsstyrken skrumper ind på grund af udvandringen af en del af den russiske befolkning 
og reduceringen af antallet af aktive. I henhold til ILO-defmitionen er arbejdsløsheden 
imidlertid langt højere og nåede ved udgangen af første kvartal 1997 op på 11,6%. 
24 
Eksternt 
Eksternt kendetegnes økonomien af et stigende handelsunderskud, som i 1996 nåede op på 
mere end 24% af BNP, et virkeligt usædvanligt niveau (ændringer i den statistiske 
beregningsmetode i 1996 er delvis skyld i denne forværring af den samlede balance). 
Størstedelen af eksporten omfatter forarbejdede varer, og der er sket et meget betydeligt skifte 
fra fødevarer til elektronik og edb-udstyr. En tredjedel af eksporten er direkte tilknyttet 
import, enten i form af forarbejdning eller i form af transithandel. Et stort overskud på 
tjenestebalancen har hidtil dæmpet virkningerne af handelsunderskuddet for de løbende 
poster, som ellers har været i underskud siden 1994. Overskuddet på tjcnestcbalanccn 
skyldes hovedsageligt og i stadig større grad de finske turister. 
Valutareserverne er steget betydeligt siden indførelsen af "currency boards-ordningen. 
Grundlaget var de vestlige centralbankers restitution af historiske guldreserver i 1991. På 
nuværende tidspunkt svarer reserverne dog ikke engang til tre måneders import. 
Estland arvede ikke nogen udenlandsgæld fra sovjettiden. Ved udgangen af 1996 beløb 
udenlandsgælden sig til ca. 239 mio. ECU, svarende til ca. 6,4% af BNP. Gælden er i forhold 
til eksporten forblevet på et konstant lavt niveau, nøjagtig som gældsbetjeningskvoten. 
Strukturændringer 
Udenrigshandelen 
Landet er nu langt mindre afhængig af de tidligere sovjetiske markeder, og handelen er 
gradvis vendt mod de vestlige markeder. EU-landenc tegner sig nu for mere end to tredjedele 
af den estiske handel. Finland har overtaget Ruslands plads som den vigtigste sam­
handelspartner, men Rusland er fortsat er den største importør af estiske varer, selv om 
Rusland har øget sin importtold. En stor del af eksporten omfatter forarbejdede varer. 1 1996 
førte kroon'ens stadige kursstigning over for andre europæiske valutaer til en mindre 
omlægning af handelen over imod andre overgangsøkonomier og ikke-europæiske regioner. 
F.eks. steg eksporten til overgangslande i Central- og Østeuropa fra 14% til 15,6% af den 
samlede eksport, og Asiens andel i den estiske samhandel steg ligeledes betydeligt. 
Eksportgrundlaget er imidlertid forholdsvis begrænset, da andelen af reeksport er høj (33,7% 
i 1996 og 45,9% i første kvartal 1997). Dette afspejler Estlands beliggenhed som et center for 
transithandel og landets gunstige forarbejdsningsvilkår (hovedsagelig for tekstilindustrien) på 
grund af de lave lønomkostninger. Træ og trævarer, forarbejdede fødevarer og tekstilvarer 
udgjorde mere end 40% af al eksport i 1996. 
Den store tilstrømning af udenlandske direkte investeringer og anden kapital har hidtil holdt 
den samlede betalingsbalance i overskud. 
A rbejdsmarkedet 
Beskæftigelsen er faldet støt siden 1992 med store bortfald af arbejdspladser koncentreret i 
industrien og landbruget. En drastisk reduktion af arbejdsstyrken (på grund af den russiske 
befolknings emigration), estiske arbejdstageres emigration (hovedsageligt til Finland) og et 
mindre antal aktive har bidraget til at begrænse virkningerne for arbejdsløsheden. 
25 
Arbejdsløshedsprocenten vurderes til nær ved 5%, men indeholder ikke den del af 
arbejdsstyrken, som søger job på grund af meget kortvarig beskæftigelse. En nylig under­
søgelse på grundlag af ILO-beregningsmetoden vurderede arbejdsløsheden til 11,6% af den 
samlede arbejdsstyrke i første kvartal 1997. 
Arbejdsgiverne bidrager med 33% af vederlag og lønninger til den sociale sikring. 
Arbejdsgiverne kan ikke udbetale lønninger under et minimumsniveau svarende til fuld­
tidsbeskæftigede i den offentlige forvaltning. Mindstetimelønnen er 4 kroon og mindste­
lønnen på månedsbasis er 680 kroon (45 ECU). 
De offentlige finanser 
Det centrale element i den estiske budgetlægning er balance i statens budget. Princippet er 
foreløbig blevet overholdt. 
Skattestrukturen er blevet ændret på flere punkter. Moms blev først indført i 1992. 
Momssatserne blev ændret i 1994, og momssatsen er nu 18%. Person- og virksomhedsskatten 
ligger fast på 26%. Den personlige indkomstbeskatning omfatter et minimumsfradrag. Den 
samlede skattebyrde vurderes til 34-36% af BNP. Skattens andel af de samlede lønninger 
vurderes i fjerde kvartal 1995 til 41%, hvoraf socialsikringsbidragenc udgør 60%. 
Der er indført betydelig decentralisering efter uafhængigheden. Lokale myndigheder tegner 
sig for en tredjedel af de offentlige udgifter. Presset fra de lokale myndigheders høje udgifter 
bragte i 1996 underskuddet i den offentlige sektor op på ca. 6% af BNP, en afvigelse fra 
tidligere års balance. 
Virksomhedssektoren: privatisering og omstrukturering 
Privatiseringen er forløbet hurtigt, og ved udgangen af 1996 var praktisk taget samtlige større 
virksomheder solgt, bortset fra virksomheder i transport-, telekommunikations- og 
energisektoren. Privatiseringen forestås af en privatiseringsinstitution, og sker på grundlag af 
en privatiseringslov, der blev vedtaget i 1993. Selv om loven indeholder bestemmelser om 
forskellige former for salg af aktiver, er privatiseringen hovedsagelig gennemført ved åbent 
internationalt udbud efter forudgående forhandlinger. Strategien begunstiger strategiske 
investorer i forhold til virksomhedernes ledelser og medarbejdere og har bidraget til at gøre 
Estland attraktiv for udenlandske direkte investeringer. 
Privatiseringen af mindre virksomheder var næsten tilendebragt ved udgangen af 1995. 
Denne privatisering er sket på grundlag af en lov, der blev vedtaget i 1991, ændret i 1992, og 
som giver mulighed for medarbejderovertagelse og auktioner. Offentligheden har fået 
udleveret privatiseringskuponer, som kan anvendes til privatisering af boliger og jord og til 
køb af aktier. Handel med kuponerne er kun tilladt i begrænset omfang. Privatisering af 
boligmarkedet påbegyndtes ved udgangen af 1993. Der var forventning om, at de fleste 
boliger ville blive privatiseret gennem privatiseringskuponerne, men på grund af usikkerhed 
omkring ejendomsbeviserne i restitutionsforløbet, skrider denne privatisering forholdsvis 
langsomt frem. Regeringen har ligeledes forpligtet sig til gennem restitution eller kuponer at 
kompensere alle, som besad ejendom i Estland før 1940. 
26 
Fremover vil privatiseringen være koncentreret om forsyningsvirksomheder, herunder 
virksomheder i energisektoren, den endnu ikke privatiserede del af det estiske telekom-
munikationsselskab, jernbanerne og havnene. Det er statens hensigt at afstå andele i virk­
somheder, hvor den fortsat har minoritetsposter, såsom det estiske tobakselskab, det estiske 
gasselskab og andre. Omstruktureringen af de privatiserede virksomheder er overladt til 
investorerne, hovedsagelig ved fremlæggelse af projektplaner ved buddets indgivelse. 
Konkurslovgivningen blev vedtaget i 1992, og der er allerede indledt et stort antal kon­
kursprocedurer, hovedsagelig vedrørende landbrugskoopcrativcr. 
Den finansielle sektor 
Der blev i 1989 formelt indført et totrins banksystem, som adskiller centralbankfunktionerne 
fra de kommercielle bankaktiviteter. Systemet blev dog først fuldt operationelt i 1992. 
Centralbankens aktiviteter og aktionsradius blev fastlagt ved den monetære reform fra 1992, 
hvorved der blev indført en "currency board"-ordning, og centralbankens rolle blev 
indskrænket til at varetage tilsynsfunktionen. Centralbanken er fuldstændigt uafhængig af 
regeringen, men står til regnskab over for parlamentet. Det er forbudt ved lov at låne til 
regeringen. 
"Currency board"-ordningen levner ikke plads til skønsmæssige pengepolitiske beføjelser. 
Centralbanken fastsætter hverken monetære mål, udlånsrestriktioner for bankerne eller 
diskonto. 
Estlands finansielle system domineres af banksektoren, hvorimod kapitalmarkedet og ikke-
banksektoren er langt mindre udviklede. Den finansielle sektor har allerede gennemgået en 
form for rationaliseringsproces. Bankkrisen i 1992 efterfulgt af flere bankkonkurser helt indtil 
1994 førte til en omorganisering af sektoren. Herefter fulgte en konsolideringsfase, hvor 
statens involvering i banksektoren blev reduceret voldsomt. På nuværende tidspunkt omfatter 
sektoren 13 indenlandske banker, en filial af en udenlandsk bank og repræsentationskontorer 
for fem udenlandske banker. Antallet af banker forventes imidlertid at falde yderligere i de 
kommende måneder som følge af den fortsatte konsolidering. Så sent som i april 1997 blev 
endnu en sammenlægning af to banker godkendt. 
Centralbankens rolle inden for tilsyn og forsigtighedsbestemt regulering er blevet styrket. 
Samtlige banker opfylder nu kapitalkravene. Centralbanken øger fortsat mindstekravene til 
bankernes kapital (fastsat til 75 mio. kroon fra udgangen af 1997) som et led i bestræbelserne 
på at fremtvinge en konsolidering af banksystemet. Der arbejdes på et lovforslag om 
indlånsforsikring. 
De samlede aktiver i banksektoren beløb sig ved udgangen af 1996 til 22 mia. kroon. Andelen 
af misligholdte lån i bankernes balancer er faldet betydeligt som følge af bedre styring af 
fordringers kvalitet og risici. Forbedringerne af fordringernes kvalitet var mere udtalt for 
banker med statslig deltagelse end for de private banker. Ved udgangen af marts måned 1996 
tegnede private selskaber sig for 68% af bankernes samlede långivning. Selv om 
privatpersoners låntagning begynder at stige, er det fortsat de private virksomheder, der 
tegner sig for den største låntagning. Den gennemsnitlige løbetid for banklån var ved 
udgangen af 1995 forlænget en smule, nemlig 2,7 år. Denne tendens forstærkedes i 1996 og 
27 
de første måneder i 1997, da bankerne blev i stand til at opnå mere langfristede ressourcer, 
hovedsagelig gennem fremmed valuta. Lån til de statslige virksomheder er reduceret fra 
næsten 30% af de samlede udestående lån i 1993 til mindre end 4% i 1996. Moderniseringen 
og videreudviklingen af banksektoren skrider støt fremad. Der er nu indført 20-årige huslån, 
og et begrænset antal kreditkort ekspanderer voldsomt. 
Statsligt ejerskab i sektoren er faldet betydeligt gennem hele omstruktureringsprocessen for 
den estiske banksektor i 90'erne. På nuværende tidspunkt ejer staten en del aktieposter i to 
kreditinstitutter. Det er regeringens hensigt at bringe sin deltagelse i bankerne til ophør i løbet 
af de kommende år. Udenlandske banker kan åbne filialer og drive dem på samme vilkår som 
indenlandske banker. Ved udgangen af 1995 repræsenterede direkte udenlandsk ejerskab 
29,2% og andre former for udenlandsk ejerskab 5,7%. 
Kapitalmarkedet og ikke-banksektoren er mindre udviklede sammenholdt med banksektoren. 
Privatiseringen af de statslige virksomheder bidrog til, at der blev skabt og videreudviklet et 
marked for værdipapirer. Fondsbørsen i Tallinn blev åbnet den 31. maj 1996, hvilket 
forbedrede tilrettelæggelsen af det sekundære marked betydeligt. Den første offentlige 
aktieudstedelse fandt sted i 1991. Kapitaliseringen på aktiemarkedet svarede til ca. 12% af 
BNP ved udgangen af 1996. På trods af en del resultater i den senere tid (en række 
virksomheder og kommunale institutioner har nu mobiliseret midler på det internationale 
kapitalmarked), er det dog fortsat vanskeligt for lokale selskaber at få adgang til langfristet 
finansiering til deres langsigtede investeringer. Da statens budget har været i balance de 
seneste tre år, er der ingen udestående skatkammerbeviser. Det papir, der handles mest på 
pengemarkedet, er centralbankens indlånsbevis, som blev indført i 1993. 
Den økonomiskeog sociale udvikling 
Sociale indikatorer 
Den forventede levetid er blevet bedre efter en begyndende forværring fra 1989. 
Børnedødeligheden stiger ikke længere, selv om den stadig er betydeligt højere end i EU. 
Indbyggertallet er faldende siden 1991. Dette skyldes hovedsagelig den russisktalende 
minoritets emigration. Minoriteten udgjorde i 1991 ca. 30% af den samlede befolkning. Det 
faldende indbyggertal skyldes dog også en negativ naturlig tilgang. Den lave arbejds­
løshedsunderstøttelse gør, at ikke alle melder sig ledige. En nylig undersøgelse blandt hus­
holdningerne synes at vise, at 10% af arbejdsstyrken er jobsøgende. Pensionsalderen vil blive 
forhøjet med fem år over en ti-årig periode for at opveje reduktionen i arbejdsstyrken. 
Pensionsalderen var i 1995 56 år for kvinder og 61 år for mænd. 
Uddannelsesniveauet er forholdsvist højt. Næsten 80% af den aktive befolkning har højere 
uddannelse fra sekundærtrinnet eller mere. Skolesøgningsprocenten kan sammenlignes med 
de fleste andre europæiske lande. 10% af alle skoleelever ender i dag på universitetet. 
Uddannelsernes kvalitet er høj på visse specifikke områder som f.eks. matematik og 
videnskab. 
Regionale og sektorale skævheder 
Erhvervsaktiviteten er størst i Tallinn og den nordvestlige del af Estland og mindst i de 
nordøstlige og sydøstlige områder. Beskæftigelsen i det nordøstlige Estland var før i tiden 
28 
yderst afhængig af energiproduktionen, sværindustrien og del sovjetiske militære 
industrikompleks. Arbejdsløsheden i denne region er steget voldsomt, sandsynligvis til mere 
end 15% af arbejdsstyrken efter de pågældende virksomheders lukning. Arbejdsløsheden i 
den sydøstlige region er sandsynligvis højere end 15%, men skyldes der et fald i 
landbrugsproduktionen, som er den største aktivitet i det sydlige Estland. 
Små virksomheder skyder frem i den nordvestlige del af landet, bl.a. i et stort område 
omkring Tallinn og i transitområdet til Rusland. Efter at sværindustrien er forsvundet, er 
langtidsledigheden høj såvel i det sydøstlige som det nordøstlige Estland. Husholdningerne i 
det sydøstlige Estland har de laveste indkomster. 
Regeringen godkendte seks større regionale programmer i 1995. Programmerne er delvis 
udformet efter EU's regionale mål. Et af programmerne sigter især på at integrere den 
russisktalende befolkning i det østlige Virumaa, den nordøstligste region. Samme program 
har som sekundært mål at sikre effektiv udnyttelse af naturressourcerne (olieskifer). 
2.2 Økonomien set i lyset af medlemsskab 
Indledning 
Det Europæiske Råd i Kjøbenhavn i 1993 fastsatte, hvilke betingelser de associerede lande i 
Central- og Østeuropa skal opfylde for at blive medlemmer af EU. De økonomiske kriterier 
er: 
• en fungerende markedsøkonomi 
• evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen. 
Disse kriterier er indbyrdes afhængige. For det første vil en fungerende markedsøkonomi 
bedre kunne klare konkurrencepresset. For det andet er det fungerende marked i forbindelse 
med medlemskab af EU det indre marked. Et EU-medlemskab, der ikke indebærer integrering 
i det indre marked, giver ingen økonomisk mening, hverken for Estland eller dets 
handelspartnere. 
Tilslutning til EU's regelværk, specielt reglerne vedrørende det indre marked, er således 
afgørende for et ansøgerland, som permanent skal påtage sig de økonomiske forpligtelser ved 
et medlemskab. Denne uigenkaldelige forpligtelse er nødvendig for at give sikkerhed for, at 
alle dele af det udvidede EU-marked vil fortsætte med at fungere efter fælles regler. 
Evnen til at tilslutte sig EU's regelværk har flere dimensioner. På den ene side skal Estland 
kunne påtage sig de økonomiske forpligtelser ved et medlemskab på en sådan måde, at det 
indre marked fungerer uproblematisk og retfærdigt. På den anden side forudsætter Estlands 
evne til at høste det fulde udbytte af konkurrencepresset på det indre marked, at de 
grundlæggende økonomiske forhold er gunstige, og at den estiske økonomi er præget af 
fleksibilitet og råder over tilstrækkelig menneskelig og fysisk kapital, især infrastruktur. Hvis 
disse forhold ikke er til stede, vil konkurrencepresset efter al sandsynlighed blive opfattet som 
for intenst i visse dele af samfundet, og der vil lyde krav om protektionistiske 
foranstaltninger, som, hvis de blev gennemført, ville trække tæppet væk under det indre 
marked. 
29 
Et ansøgerlands evne og vilje til at tilslutte sig og gennemføre EU's regelværk har afgørende 
betydning, fordi omkostningerne og fordelene ved at gøre det kan være ulige fordelt over 
tiden og på erhvervssektorer og samfundsgrupper. En bred konsensus om, hvilke ændringer i 
den økonomiske politik EU-mcdlcmskab nødvendiggør, og en målbevidst gennemførelse af 
økonomiske reformer på trods af pres fra interessegrupper mindsker risikoen for, at et land 
ikke er i stand til at påtage sig de økonomiske forpligtelser ved et medlemskab. 
For de offentlige myndigheder kræver EU-medlemskab administrativ og retlig kapacitet til at 
omsætte og gennemføre den brede vifte af teknisk lovgivning, der er nødvendig for at fjerne 
hindringerne for den frie bevægelighed inden for EU og derved sikre det indre markeds 
funktion. Disse aspekter behandles i senere kapitler. For den enkelte virksomhed er 
virkningen for konkurrenceevnen af at tilslutte sig EU's regelværk afhængig af dens evne til 
at tilpasse sig de nye økonomiske forhold. 
En fungerende markedsøkonomi 
En markedsøkonomi forudsætter, at ligevægten mellem udbud og efterspørgsel findes ved 
markedskræfternes frie spil. Der foreligger en fungerende markedsøkonomi, når retssystemet, 
herunder reguleringen af ejendomsretten, er på plads og er i stand til at håndhæve retslige 
afgørelser. En markedsøkonomi fremmes og forbedres af makroøkonomisk stabilitet og 
konsensus om hovedlinjerne i den økonomiske politik. En veludviklet finansiel sektor og det 
forhold, at der ikke findes væsentlige hindringer for markedsadgang og markedsudtræden, 
bidrager til at effektivisere den måde, en økonomi fungerer på. 
Den estiske økonomi kan betragtes som en fungerende markedsøkonomi. De gode 
makroøkonomiske resultater gennem de seneste fem år skyldes hurtige fremskridt i den 
økonomiske liberaliserings- og privatiseringsproces. Der er nu ved lov fastsat nye og strenge 
strategiske rammer, og eventuelle huller synes hurtigt at blive lukket. "Currency board"-
ordningen og den generelle finanspolitiske forsigtighed har bidraget til at opretholde den 
interne balance og tiltrække massive kapitaltilstrømninger. 
Prisfastsættelsen er i vid udstrækning liberaliseret, på både arbejdsmarkedet, kapital­
markederne og markedet for varer og tjenester. Kravene om stramme budgetbegrænsninger 
gennem subsidienedskæringer og stop for virksomhedernes lette adgang til kredit samt den 
hurtige privatisering har styrket markedskræfternes rolle i såvel investerings- som 
produktionsbeslutningerne. Den liberale handelspolitik, åbenheden over for udenlandske 
investeringer og en ny stærk banksektor sikrer, at markedssignaler og stramme budget­
begrænsninger forholdsvis hurtigt overføres til økonomien. 
Konsensus om de grundlæggende elementer i den økonomiske politik og en konsistent 
strategiudformning på trods af mange regeringsskift samt styrkelsen af de økonomiske 
forbindelser med de nuværende EU-medlemsstater har alt sammen bidraget til et gunstigt 
investerings- og erhvervsklima. Selv om der er alvorlig grund til bekymring i forbindelse med 
de voksende eksterne ubalancer, og at disse problemer må løses, hvis "currency board"-
ordningens troværdighed ikke skal bringes i fare, har den makroøkonomiske stabilitet styrket 
markedsmekanismerne. Opnås der gode resultater med den fremtidige gennemførelse af 
frihandelsaftalen mellem EF og Estland, skulle dette også kunne bidrage til en bedre 
fungerende markedsøkonomi. 
30 
Estlands retssystem har sine rødder i uafhængigheden før krigen. Systemet ligner det tyske 
system, navnlig den privatretlige del. EU-medlemsstaternes lovgivning har tjent som model 
for genopbygningen og fornyelsen af retssystemet. 
Udsigterne til integrering i EU har været drivkraften i det hurtige forløb for de administrative 
reformer. Processen ledes og koordineres af regeringsnedsatte udvalg bestående af ministre 
og højtstående embedsmænd. Det er bredt anerkendt, at en stor gruppe af mellemledere og 
lavere rangerende embedsmænd med ansvar for gennemførelsen af de nye love og procedurer 
behøver mere uddannelse for at kunne tilpasse sig kravene i en mere markedsorienteret 
offentlig forvaltning. Myndighederne påtænker ligeledes en betydelig forøgelse af udgifterne 
til gennemførelse af EU-lovgivning og moderniseringen af Estlands offentlige forvaltning. 
Regeringen er også fuldt ud klar over, at statens budgettilbageholdenhed skal udvides til også 
at omfatte de lokale myndigheder. Samtlige politiske strømninger i Estland bakker op 
omkring reform og modernisering af økonomien. 
Evnen til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne 
Her nogle år forud for et eventuelt medlemsskab - og inden Estland har vedtaget og 
gennemført størstedelen af fællesskabsretten - er det vanskeligt at danne sig en endelig 
opfattelse af landets evne til at opfylde dette kriterium. Der er imidlertid en række karak­
teristiske træk ved Estlands udvikling, som giver et fingerpeg om landets sandsynlige evne til 
at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen. 
Dette forudsætter en stabil makroøkonomisk ramme, inden for hvilken de enkelte 
erhvervsdrivende kan træffe beslutninger på en forholdsvis sikker baggrund. Der skal være et 
tilstrækkeligt grundlag af menneskelige og fysiske ressourcer, herunder infrastruktur, således 
at de enkelte virksomheder får mulighed for at ruste sig til at modstå det øgede 
konkurrencepres på det indre marked. Virksomhederne må investere for at styrke effek­
tiviteten, så de både kan konkurrere på hjemmemarkedet og udnytte de stordriftsfordele, der 
følger med adgangen til det indre marked. Denne evne til at tilpasse sig vil blive større, jo 
større adgang virksomhederne får til investeringskapital, jo bedre arbejdskraften er uddannet, 
og jo mere nyskabende de er. 
Endvidere vil en økonomi være bedre i stand til at påtage sig forpligtelserne ved medlems­
skab, hvis den forud for tiltrædelsen har opnået en høj grad af økonomisk integration med 
Unionen. Jo mere integreret et land allerede er i Unionen, desto færre yderligere omstruk­
tureringer skal der foretages i forbindelse med medlemsskabet. Graden af økonomisk 
integration afhænger både af udbuddet og mængden af varer, der indgår i samhandelen med 
medlemsstaterne. De direkte fordele ved adgangen til det indre marked kan desuden være 
større i sektorer, hvor der er et ret stort antal små virksomheder, idet disse påvirkes 
forholdsvis mere af handelshindringer. 
Estland har opnået flotte resultater med at forbedre økonomiens evne til at klare konkur­
rencepresset og markedskræfterne i en udvidet Union. Den hurtige og vellykkede omstilling 
af den estiske økonomi hidtil skyldes ikke kun et rigtigt strategisk valg, men også at landet 
har holdt sig til en klar mellemsigtet strategi for strukturelle reformer. Estland har altid 
forstået at udnytte landet beliggenhed mellem Øst- og Vesteuropa. Fordelingen af kapital og 
arbejdskraft var mindre skæv end i andre stater i det tidligere Sovjetunionen. Landet blev 
31 
således i stand til at eksportere forarbejdede varer, og den lette forarbejdningsindustri har 
kunnet ekspandere hurtigt, uden at det var nødvendigt at forny den tilstedeværende kapital 
fuldstændigt. Eksportmarkedsskiftet fra øst til vest blev lettet med den oprindelige 
kursfastlæggelse og opretholdelsen af gunstige margener for arbejdsomkostningerne pr. 
enhed. Prisen på handelsvarerne er steget meget mindre end priserne i økonomiens beskyttede 
sektor. 
Estland har en række komparative fordele, som burde kunne hjælpe landet med at konkurrere 
i det indre marked. Lettere industri, som f.eks. beklædning, tekstil, træ og elektronik er 
allerede under stærk ekspansion, selv om omstruktureringen af en del af disse sektorer langt 
fra er tilendebragt. Træindustrien synes at være i en særlig god position for at kunne skabe 
resultater i det indre marked. Der er rigeligt med træ (næsten 48% af Estlands område er 
dækket af skov), udenlandske direkte investeringer fra de nordiske lande bidrager til at 
modernisere produktionsgrundlaget, der er rigeligt med faglært arbejdskraft, og lønninger er 
stadig forholdsvis lave. Eksport af træ og møbler er stærkt stigende, og landet havde i 1996 et 
betydeligt handelsoverskud med disse varer. Den hurtige modernisering af sektoren er et 
opmuntrende tegn på Estlands evne til at klare konkurrencepresset i det indre marked. 
Transportsektoren, rejsebranchen og finansielle tjenester er andre lovende og forholdsvis 
stærke sektorer i økonomien. De skulle kunne opnå gode resultater i det indre marked. En 
sund bank- og finanssektor og sektorens gradvise konsolidering og ekspansion til nabo­
landene er en positiv indikator for de estiske lederes evne til at tilpasse sig nye omstæn­
digheder og drage fordel af markedsmuligheder. Moderniseringen af transportinfrastruktu­
rerne med hjælp fra multilaterale långivere skulle kunne bidrage til, at Estland kan styrke sin 
stilling som center for transport og forarbejdning af varer. 
Graden af handelsmæssig integrering i og karakteren af samhandelen med Unionen antyder, 
at Estland står godt med hensyn til at klare konkurrencepresset i det indre marked. EU var i 
1996 Estlands største samhandelspartner og tegnede sig for 65% af importen og 51% af 
eksporten. Hertil kommer, at trods den store værdi, som eksport af træ, møbler og tekstil 
tegner sig for, er eksporten nu mindre koncentreret, og der er en stigende samhandel 
industrierne imellem. Sammenholdt med samme periode i 1995, er f.eks. EU's import af 
maskiner og elektriske apparater steget hurtigere i de første seks måneder af 1996 end EU's 
eksport af samme varer. I løbet af samme tidsrum forblev træprodukter og tekstiler konstant 
som procent af EU's import fra Estland. Det er lykkes den estiske industri at eksportere andre 
varer til Vesten (herunder elektroniske varer) på grund af bedre kvalitetsstandarder og nære 
erhvervsforbindelser til vestlige virksomheder. Et andet positivt tegn er væksten af den 
estiske eksport på de konkurrenceprægede og dynamiske markeder i Asien, selv om denne 
eksport fortsat kun omfatter meget små mængder. 
Eksportgrundlaget er dog fortsat begrænset og kan let mistes, hvis inflationen fortsætter med 
at være højere end i de lande, som er de største importører af de estiske varer. Med den 
fuldstændige liberalisering af udenrigshandelen og regeringens faste forpligtelse til 
opretholde fastkursen, vil det blive vanskeligt for estiske eksportører at tilpasse sig et fald i 
den udenlandske efterspørgsel. Estlands eksterne stilling må derfor betragtes som forholdsvis 
sårbar. Det er klart, at stigninger i reallønninger, som overstiger eller indtræffer før 
arbejdskraftens produktivitetsforbedringer i økonomiens åbne sektor, risikerer at sætte 
eksportevnen på spil. 
32 
Fortsat tilstrømning af udenlandske direkte investeringer er af afgørende betydning for den 
estiske økonomi, både som et middel til at finansiere underskuddet på de løbende poster 
under "currency board"-ordningen, og som et middel til at forny den eksisterende 
kapitalmængde og diversificere industri grundlaget. Omkring en tredjedel af alle estiske 
virksomheder er afhængig af udenlandsk kapital. Den udenlandske kapital i disse virksom­
heder er gennemsnitligt 65%, og de fleste af dem udøver eksportaktiviteter. Trods faldet i 
1996 er der grund til at tro, at kapitaltilstrømningen igen vil stige i 1997 og 1998. Uden­
landske banker opmuntres forsigtigt til at etablere sig på det estiske finansmarked, og de 
estiske banker udvider gradvis deres udvalg af tjenester. 
Udsigter og prioriteter 
De estiske myndigheder har taget udgangspunkt i en række klare principper og tydeligt 
forpligtet sig til integration med den europæiske økonomi og verdensøkonomien. Styrkelsen 
af den private sektor, navnlig de mange nye små og mellemstore virksomheder, er det 
vigtigste indsatsområde. Som annonceret i begyndelsen af februar måned 1997 er det 
myndighedernes hensigt at fuldende privatiseringen af den industrielle sektor og påbegynde 
privatiseringen af større infrastrukturvirksomheder. Indtægterne fra privatisering anvendes 
hovedsagelig til ejendomsreformen og oprettelse af bolig- og miljøfonde. De stramme penge-
og finanspolitiske rammer vil blive opretholdt, og retsgrundlaget gjort mere solidt. Andre 
vigtige indsatsområder for regeringen er udviklingen af den finansielle sektor og 
monopolkontrollen samt investerings- og eksportfremme. 
Estland er nu nået så langt, at det hovedsagelig kun er jord og infrastrukturvirksomheder, som 
endnu ikke er privatiseret. Disse sidste privatiseringer er dog langt fra uproblematiske. 
Jordreformen forløber langsomt, hvilket har været en hindring for privatiseringen af 
ejendomme til beboelse, landbrugsjord og uudnyttet jord, som ellers ville kunne anvendes til 
investeringer for etableret af nye fabriksanlæg. Det har siden 1991 været retligt muligt for alle 
og enhver at købe jord, men i praksis er det kun meget lidt af den samlede disponible jord, der 
er privatiseret. Regeringen har haft store vanskeligheder med at forlige de oprindelige ejeres 
rettigheder med de potentielle investorers interesser. Programmet for ejendomsrestitution har 
i uventet grad været en langvarig og langsom affære. Selv om gyldigheden af de krav, der er 
gjort gældende for en stor del af ejendommene, nu er afklaret, er kun en meget lille del af den 
samlede ejendom faktisk restitueret eller genstand for udstedelse af en kupon som 
kompensation til de retmæssige ejere. Heldigvis sætter dette ikke længere en stopper for 
privatiseringen af de eksisterende virksomheder, da det er blevet praksis at lease jorden til 
køberen af den fysiske kapital i afventning af en afgørelse af eventuelle tvister. Det er ikke 
desto mindre langt fra klart, hvordan sådanne tvister ender med at blive afgjort. 
Privatiseringen af de offentlige forsyningsvirksomheder kompliceres af deres størrelse og i al 
væsentlighed monopolagtige karakter. Regeringen fokuserer for øjeblikket på energi­
forsyningsvirksomhederne, hvorefter turen kommer til jernbanerne, havnene og telekom­
munikationsvirksomhederne. Som et første skridt opsplittes de statslige virksomheder i dele, 
der er parate til at møde konkurrence, og dele, som bør forblive statsejede. Det næste skridt 
er indførelse af effektive administrative rammer for prisfastsættelsen. Dette er især et problem 
i forbindelse med fastsættelsen af energipriserne, som vanskeliggøres, da det af miljømæssige 
hensyn, er nødvendigt at skifte fra olieskifer til naturgas og andre energikilder, der ikke findes 
i landet. 
33 
Selv om hele processen sandsynligvis ikke vil være tilendebragt før udgangen af dette 
århundrede, er processen sat i værk med privatiseringsprogrammet fra 1997. De estiske 
jernbaner skal i henhold til regeringens planer opdeles i fire datterselskaber i september 1997, 
som derefter privatiseres separat. Andre monopoler og infrastrukturvirksomheder, der skal 
sælges i 1997, omfatter det estiske energiselskab, Tallinn havn og det estiske olie­
ski fermineselskab. Privatiseringen af infrastrukturvirksomhederne vil dog måske tage endnu 
længere tid end privatiseringen af energiforsyningsvirksomhederne, da det ikke står klart, 
hvilke dele der fortsat bør være statsejede. 
Et problem af en anden karakter er de lokale myndigheders autonomi. De kan forholdsvis frit 
bruge deres del af de offentlige indtægter, som hovedsagelig opkræves på centralt plan. Indtil 
1996 kunne lokale myndigheder optage lån i udlandet i modsætning til staten. Dette hul i 
lovgivningen er nu lukket, men kan føre til at de lokale myndigheder kræver at fa større 
andel i de offentlige indtægter. 
Den største makroøkonomiske risiko er, at det på et tidspunkt i fremtiden kan blive vanskeligt 
at finansiere det stigende underskud på de løbende poster. I 1996 steg handelsunderskuddet 
allerede til mere end 20% af BNP. Da den nominelle omvekslingskurs over for D-marken 
holdes uændret, så længe den estiske inflation overstiger den tyske, undermineres 
eksportprisernes konkurrenceevne til stadighed på de markeder, hvor valutaen er tilknyttet D-
marken. Oplysninger om den reale effektive kroon-kurs siden juli måned 1992 viser en 
gradvis, men tydelig kursstigning for kroon'en. Dette er et resultat af to modsatrettede 
tendenser, nemlig en stærk real stigning over for de vestlige samhandelspartnere (selv om der 
mere nyligt har været et fald i den reale kurs over for dollaren), til dels udlignet af et fald over 
for de øvrige baltiske republikker og de tidligere sovjetiske partnere. I den udstrækning 
Estland ønsker at rette sin samhandel mod vest, kan dette blive et stigende problem, som 
illustreret ved udviklingen af handelsstrukturen i 1996, hvor EU's andel af den samlede 
handel stagnerede. Eksportgrundlaget er forholdsvis begrænset, og en relativ stor del består af 
forarbejdede varer. 
Et hurtigt stigende underskud bør ikke nødvendigvis skabe bekymring, i hvert fald ikke så 
længe det hovedsagelig afspejler investeringsaktivitet og ikke ledsages af en betydelig højere 
inflation. I Estlands tilfælde skyldes det stigende handelsunderskud imidlertid en 
opbremsning i eksportvæksten ledsaget af en stigende import, som indebærer et skifte over 
mod flere forbrugsgoder. Indtil 1996 blev underskuddet i stor grad finansieret af 
tilstrømningen af udenlandske direkte investeringer, men dette var ikke tilfældet i 1996. 
Hertil kommer, at en stor del af underskuddet finansieredes af finske turisters indkøb og hvad, 
der kan betegnes som spekulative kapital strømninger som følge af den høje rente på kroon-
indlån. Et stærkt fald i turistindtægter og en vending i de internationale investorers positive 
syn på Estlands økonomiske og politiske stabilitet vil lægge et snærende bånd på den 
generelle betalingsbalance og danne kimen til økonomisk svaghed. På den anden side har 
indbyggerne i Estland i høj grad investeret i statsobligationer i andre nordiske og baltiske 
lande. 
Landbrugssektoren er også i alvorlige vanskeligheder med en stadigt faldende produktion 
siden uafhængigheden. Interessegrupper i landområderne giver overdreven laissez-faire-
politik skylden for høj arbejdsløshed og faldende levestandarder på landet. Selv om det 
estiske landbrug sandt nok har mødt skarp konkurrence fra eksterne producenter, er det 
34 
vigtigt, at den nødvendige modernisering af sektoren ikke forsinkes, selv om der eventuelt 
indføres told. Der er behov for varige investeringer i landbruget og fødevareforarbejd­
ningsindustrien. Endvidere er jordreformen langt fra tilendebragt, og spørgsmålet om ret­
tighederne til jorden står fortsat åbent. Dette har påvirket investeringerne i landbrugssektoren 
i negativ retning. 
2.3 Generel vurdering 
Estland kan betragtes som en fungerende markedsøkonomi. Landet har på radikal vis 
liberaliseret udenrigshandelen og privatiseret den offentlige sektor. Priserne er i vid 
udstrækning liberaliseret. "Currency board"-ordningen og den forsigtige finanspolitik har 
bidraget til at nedbringe inflationen. De lovgivningsmæssige rammer er i det store og hele på 
plads. Jordreformen har imidlertid været langsommelig, og reformen af pensionssystemet er 
endnu ikke påbegyndt. 
Estland skulle være i stand til at opnå de nødvendige resultater for at klare 
konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen på mellemlang sigt, forudsat især at der 
sker en udvidelse af eksportgrundlaget. Fastsættelsen af en lav omvekslingskurs og lave 
arbejdsomkostninger pr. enhed har lettet skiftet over til let fremstillingsindustri som en kilde 
til reserver i fremmed valuta. Banksektoren er sund og stærkt ekspanderende. Estland har i 
vidt omfang været modtager af udenlandske direkte investeringer, selv om tilstrømningen er 
faldet på det seneste. Eksportgrundlaget er imidlertid forholdsvist snævert, og behovet for at 
finansiere de stigende underskud på handelsbalancen og de løbende poster skaber grund til 
bekymring. 
35 
3. Evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab 
Det Europæiske Råd i København anførte blandt kriterierne for tiltrædelse "evnen til at 
påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, herunder tilslutning til målene for politisk, 
økonomisk og monetær union". 
Estland har med sin ansøgning om medlemskab på basis af traktaten uden forbehold 
accepteret Unionens grundlæggende mål, også dens politikker og instrumenter. I dette kapitel 
gennemgås Estlands evne til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, dvs. de retlige og 
institutionelle rammer, der går under betegnelsen Fællesskabets regelværk, på grundlag af 
hvilke Unionen realiserer sine mål. 
Med Unionens udvikling er regelværket gradvis blevet mere tyngende og udgør en større 
udfordring for fremtidige tiltrædelser, end det var tilfældet tidligere. Estlands evne til at 
gennemføre regelværket vil være af central betydning for dets evne til at fungere 
hensigtsmæssigt inden for Unionen. 
I de følgende afsnit undersøges på hvert hovedområde af Unionens virksomhed den 
nuværende og fremtidige situation i Estland. Udgangspunktet for beskrivelsen og analysen er 
et kort sammendrag af Fællesskabets regelværk med angivelse af bestemmelserne i 
Europaaftalen og hvidbogen, hvor de er relevante. Endelig gives der for hvert 
aktivitetsområde en kort vurdering af Estlands evne til at påtage sig forpligtelserne ved 
medlemskab på mellemlang sigt. 
3.1 Det indre marked uden grænser 
Det indre marked defineres i traktatens artikel 7A som et område uden indre grænser med fri 
bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital. Grundlaget for det indre marked, 
som er af afgørende betydning for integrationsprocessen i Fællesskabet, er en åben 
markedsøkonomi, hvor konkurrence og økonomisk og social samhørighed spiller en 
afgørende rolle. 
Den faktiske gennemførelse af de friheder, der er nedfældet i traktaten, forudsætter ikke blot 
overholdelse afså vigtige principper som ikke-forskelsbehandling eller gensidig anerkendelse 
af nationale regler, således som disse principper er blevet præciseret gennem Domstolens 
retspraksis, men også en samtidig og effektiv anvendelse af en samling af specifikke fælles 
bestemmelser. Disse specifikke bestemmelser har især til formål at sikre offentlig sikkerhed 
og sundhed, miljø- og forbrugerbeskyttelse, bevarelse af offentlighedens tillid til sektoren for 
tjenesteydelser eller garanti for, at personer, der udøver visse specialiserede erhverv, har de 
rette kvalifikationer, og i givet fald at indføre eller samordne visse regulerings- og 
tilsynsordninger. Al kontrol og systematisk efterprøvning, som er nødvendig for at sikre en 
korrekt anvendelse af reglerne, skal finde sted inden for selve markedet og ikke ved 
grænseovergangene. 
Det er ikke alene vigtigt, at EF-lovgivningen effektivt inkorporeres i national ret, men også at 
den gennemføres korrekt i praksis via de relevante administrative og retslige strukturer i 
medlemsstaterne og overholdes af virksomhederne. Denne forudsætning skal være opfyldt for 
at sikre den gensidige tillid, som er nødvendig for at markedet kan fungere tilfredsstillende. 
36 
Dette kapitel bør læses i sammenhæng med bl.a. kapitlet om socialpolitik, miljø, 
forbrugerbeskyttelse og sektorpolitik. 
Pe fire friheder 
Ansøgerlandene overtager gradvis Fællesskabets regelværk: 
- Associeringsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater og Estland 
undertegnedes i juni 1995 og afventer i øjeblikket ratifikation. Hvad angår de fire friheder 
og indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne foreskriver aftalen navnlig en øjeblikkelig 
eller gradvis anvendelse af et vist antal forpligtelser, gensidige eller ikke-gensidige, 
vedrørende bl.a. etableringsret, national behandling, frihandel, intellektuel ejendomsret og 
offentlige indkøb. 
- Kommissionens hvidbog fra 1995 (KOM(95) 163 endelig udg.) indeholder retningslinjer, 
som har til formål at bistå ansøgerlandene med at forberede integrationen i det indre 
marked, foretager en snævrere afgrænsning af de pågældende lovgivninger; den udvælger 
de emner og "nøgleområder", som øver direkte indflydelse på den fri bevægelighed for 
varer, tjenesteydelser, kapital og personer, og redegør for de betingelser, der er nødvendige 
for at gennemføre lovgivningen, herunder de retlige og organisatoriske strukturer. Der 
gennemgås 23 aktivitetsområder i Fællesskabet, hvor de pågældende foranstaltninger 
opdeles i to etaper alt efter hvor højt de prioriteres, og der fastlægges dermed et 
arbejdsprogram for perioden forud for tiltrædelsen. Kontoret for Informationsudveksling 
om Faglig Bistand (TAIEX) blev nedsat med det formål at yde supplerende og målrettet 
faglig bistand på de lovgivningsområder, der er omfattet af hvidbogen. Kontoret har for 
nylig oprettet en lovgivningsdatabase. 
- Tiltrædelsen af Den Europæiske Union indebærer for ansøgerlandene, at de skal overtage 
og gennemføre hele Fællesskabets regelværk. Det skal i den forbindelse understreges, at 
den handlingsplan for det indre marked, som blev forelagt for Det Europæiske Råd i 
Amsterdam, indeholder en række prioriterede foranstaltninger, som er nødvendige for at 
forbedre det indre markeds funktion (EU-15) på baggrund af indførelsen af den fælles 
valuta. Dette giver sig nødvendigvis udslag i en udvikling af Fællesskabets regelværk. 
De generelle rammer 
Virksomhederne skal kunne udøve deres aktiviteter på grundlag af fælles regler uanset 
aktivitetsområde. Disse fælles regler er vigtige, fordi de fastlægger de generelle rammer for, 
hvorledes økonomien fungerer, og dermed de generelle konkurrencevilkår. Dette område 
omfatter ud over konkurrencereglerne (virksomheder og offentlig støtte) skatte- og 
afgiftsbestemmelserne, som behandles i et andet afsnit i udtalelsen, åbningen af markedet for 
bygge- og anlægsarbejder, indkøb og tjenesteydelser, harmonisering af reglerne for 
intellektuel ejendomsret (herunder det europæiske patent), harmonisering af selskabsretten og 
reglerne for regnskabsaflæggelse, beskyttelse af personoplysninger samt henvisning af 
sagsanlæg og gensidig anerkendelse af retsafgørelser (konventioner i henhold til traktatens 
artikel 220). 
37 
Sammendrag 
Kontoret for offentlige indkøb under økonomiministeriet har til opgave at forvalte og 
overvåge de forskellige aspekter af politikken for offentlige indkøb, omend kontorets 
håndhævelsesbeføjeiser er ret begrænsede. Loven om offentlige indkøb trådte i kraft den 1. 
januar 1997. 
Den estiske lovgivning om intellektuel og industriel ejendomsret er kun i et vist omfang i 
overensstemmelse med Fællesskabets krav. Den estiske patentlov er baseret på 
bestemmelserne i Munchen-konventionen. Estland forbereder sig også til i løbet af 1997 af 
tiltræde WTO's aftale om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder. 
Selskaberetten er omfattet af den såkaldte "Commercial Code", som har undergået betydelige 
reformer. En række forskellige virksomhedstyper er anerkendt ved lov, herunder 
anpartsselskaber og aktieselskaber, som udgør langt størstedelen af de ca. 50 000 
virksomheder, der i øjeblikket er registreret i Estland. Der foreligger generelt ingen regler, 
som er afhængige af et selskabs størrelse, bortset fra visse bestemmelser om selskabsstruktur. 
Aktieselskaber må udstede aktier, og der foreligger foranstaltninger til beskyttelse af 
aktionærernes interesser. Minimumkapitalbehovet er fastsat ved lov. Kreditorerne er omfattet 
af et basisbeskyttelsesniveau. Selskaberne skal på nationalt plan offentliggøre alle større 
beslutninger, der berører dem. Der føres et erhvervsregister, som indeholder 
grundoplysninger om hvert selskab. Offentligheden har adgang til registret. 
I lov om regnskabsaflæggelse (1995) fastlægges rammerne for selskabers årsregnskab, 
herunder standarder, retningslinjer og anbefalinger. Der er oprettet et estisk "regnskabsråd". 
Revisorer autoriseres af det estiske "revisionsråd". I september 1994 blev der udstedt estiske 
regulativer om revision. 
Loven om beskyttelse af personoplysninger trådte i kraft i juli 1996. Administrationer og 
virksomheder fik ifølge loven en frist på et år til at bringe behandlingen af personoplysninger 
i overensstemmelse med loven. Ved loven fastlægges de institutionelle rammer for 
beskyttelsen af personoplysninger, herunder en uafhængig tilsynsmyndighed. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Lovgivningen om offentlige indkøb er i nogen grad i overensstemmelse med Fællesskabets 
regelværk. På nogle vigtige område opfylder "den imidlertid ikke Fællesskabets krav. Dette er 
f.eks. tilfældet for offentlige værker, systemet for klageadgang eller foranstaltningerne i 
anden etape i Kommissionens hvidbog om det indre marked. Loven indeholder regler om 
indenlandsk præference, som skal ophæves, når Europaaftalen træder i kraft. Det står klart, at 
det er nødvendigt at foretage yderligere ændringer af lovgivningen, men der gøres gode 
fremskridt i dette arbejde. 
Hvad angår intellektuel og industriel ejendomsret er der endnu et stort lovgivningsarbejde, 
der skal gøres for at sikre fuld overensstemmelse med Fællesskabets regelværk. De estiske 
myndigheder forventes at forelægge udkast til lov om ophavsret og varemærker i 1997 med 
henblik på at sikre denne overensstemmelse. Ifølge de estiske myndigheder er patensloven i 
overensstemmelse med Munchen-konventionen. Lovgivning vedrørende beskyttelse af 
halvledere og vedrørende håndhævelse ved grænsen forventes gennemført i 1998 og 1999. 
En effektiv gennemførelse og håndhævelse vil fortsat være et væsentligt spørgsmål på 
mellemlang sigt som følge af manglende erfaring hos de pågældende myndigheder og de 
38 
nuværende svagheder i den indenlandske kontrol og håndhævelsesforanstaltningerne ved 
grænsen. 
Ifølge de oplysninger om selskabsret, som Estland har meddelt, afspejler "Commercial Code" 
allerede bestemmelserne i 2., 3. og 11. direktiv og de fleste bestemmelser i 1. og 12. direktiv. 
Der udfoldes i øjeblikket bestræbelser for at bringe "Commercial Code" i fuld 
overensstemmelse med 1. direktiv. 
Med hensyn til regnskabsaflæggelse er loven af 1995 stort set i overensstemmelse med 4. 
direktiv. Det estiske regnskabsråd skal udstede retningslinjer for konsolidering baseret på 
internationale standarder og 7. direktiv. Man er ved at udarbejde en række yderligere 
standarder. En lov om revision er under forberedelse, og den vil blive udformet med henblik 
på gennemførelse af 8. direktiv. Visse overgangsproblemer knytter sig ganske klart til 
gennemførelsen af de nye regler i praksis, herunder mangel på kvalificerede regnskabsførere 
og revisorer, og der skal gøres en stor indsats for at løse disse problemer på mellemlang sigt. 
Loven om beskyttelse af personoplysninger er tydeligvis inspireret af EF's rammedirektiv. 
Den skal imidlertid forbedres for fuldt ud at være i overensstemmelse med direktivet. 
Kommissionen er ikke i besiddelse af oplysninger om gennemførelse af loven, især for så vidt 
angår oprettelsen af den uafhængige tilsynsmyndighed. Der er ikke planer om i den nærmeste 
fremtid at tiltræde Europarådets konvention nr. 108 om beskyttelse af personoplysninger. 
Konklusion 
Det er nødvendigt af fremme harmoniseringsprocessen vedrørende offentlige indkøb, og det 
er nødvendigt af foretage yderligere ændringer for at opfylde alle bestemmelser i direktivet 
om offentlige indkøb. Hvad angår intellektuel og industriel ejendomsret er der endnu et 
betydeligt lovgivningsarbejde, der skal gøres. 
Med hensyn til selskabsret vil der næppe være større problemer forbundet med Estlands 
gennemførelse af Fællesskabets regelværk, selv om der endnu ikke foreligger nogen klar 
tidsplan for vedtagelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at bringe lovgivningen i 
fuld overensstemmelse med Fællesskabets. 
Estland har fastlagt et program omfattende en række foranstaltninger, der skal bringe 
bestemmelserne om regnskabsaflæggelse i fuld overensstemmelse med Fællesskabets 
regelværk, og det ser ud til at være muligt at gennemføre planerne i overensstemmelse med 
programmet. Hvad angår revision giver de fremlagte oplysninger ikke et tilstrækkeligt 
grundlag for en detaljeret vurdering af overensstemmelsen med Fællesskabets regelværk eller 
af Estlands muligheder for at sikre en sådan overensstemmelse på mellemlang sigt. 
Estland har gjort fremskridt med hensyn til databeskyttelse. Gennemførelsen af loven af 1996 
vil give Estland nyttige erfaringer, men der skal gøres en yderligere indsats for at bringe 
loven i fuld overensstemmelse med EF's rammedirektiv. 
Fri bevægelighed for varer 
Den fri bevægelighed for varer forudsætter, at foranstaltninger, der medfører begrænsninger 
for handelen, forsvinder, dvs. ikke blot told og kvantitative begrænsninger på handelen, men 
også alle foranstaltninger med tilsvarende virkning, nemlig de foranstaltninger, der direkte 
eller indirekte finder anvendelse på nationalt fremstillede eller importerede varer og har 
protektionistiske virkninger. I det omfang de tekniske krav ikke er harmoniseret, er 
anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse af nationale regler og princippet om 
39 
begrænsning af de nationale krav til de mål, der ønskes opnået, afgørende for at garantere 
varers fri bevægelighed, idet principperne i EF-Domstolens "Cassis de Dijon"-dom finder 
anvendelse. 
Med henblik på harmonisering har Det Europæiske Fællesskab udviklet den "nye metode", 
der indfører en fremgangsmåde med omhyggelig balance mellem offentlige og private 
autonome organer, hvori EF-lovgivningen og europæiske standarder spiller en særlig 
supplerende rolle. I stedet for at påtvinge tekniske løsninger er EF-lovgivningen således 
begrænset til at fastsætte de væsentlige krav, som varer skal opfylde. Varer fremstillet i 
overensstemmelse med europæiske standarder antages at opfylde sådanne væsentlige krav, 
men europæiske standarder er ikke det eneste middel til at bevise en sådan overensstemmelse. 
Den "nye metode" fungerer i forbindelse med den "globale metode" for varecertificering, der 
styrer anbringelsen af EF-overensstemmelsesmærket på varen. For andre varer såsom 
lægemidler, kemikalier, motorkøretøjer og levnedsmidler følger EF-direktiverne det 
traditionelle regulatoriske mønster med tilvejebringelse af fuldt detaljerede regler. 
Den frie bevægelighed for varer hviler ligeledes på gennemførelse af en række EF-
harmoniseringsforanstaltningcr. I denne forbindelse bør der lægges stor vægt på anvendelse 
af reglerne for harmonisering på området for beskyttelse af sikkerhed og sundhed, som 
forudsætter indførelse af passende ordninger og organer for såvel virksomheder som 
forvaltninger. 
Blandt de "horisontale" direktiver, der er absolut nødvendige for, at markedet uden grænser 
kan fungere effektivt, er bl.a. direktivet om produktsikkerhed i almindelighed og direktivet 
om produktansvar. Bestemmelserne om produktsikkerhed i almindelighed er dækket i 
afsnittet om forbrugerbeskyttelse (jf. afsnit 3.6). 
De specifikke bestemmelser om landbrugsprodukter (overholdelse af veterinære og 
plantesundhedsmæssige standarder) beskrives detaljeret i afsnittet om landbruget (jf. afsnit 
3.4). 
Sammendrag 
Estlands generelt liberale handelspolitik er ensbetydende med, at den fri bevægelighed for 
varer er pålagt meget få restriktioner. Der er ingen lovgivning om handelshindringer eller 
kvantitative restriktioner i kraft. Der forudses ingen væsentlige problemer vedrørende 
gennemførelsen af artikel 8 - 35 i Europaaftalen. 
Bortset fra visse energipriser (elektricitet, gas, olie) er der fri prisdannelse på markedet. Der 
kræves licens for import af alkohol, tobak, biler, lægemidler, våben, ædle metaller og andre 
metaller. Hovedformålet med dette system er beskyttelse af forbrugeren. Ifølge systemet 
forskelsbehandles der ikke på grundlag af varernes oprindelse, og der er ikke fastsat 
kvantitative restriktioner. 
Hvad angår standardisering, overensstemmelsesvurdering og metrologi er der siden 1993 
vedtaget en række lovforanstaltninger for at forbedre overensstemmelsen med EU-systemet. 
En lov om standardisering, hvor der sondres mellem tekniske forskrifter og frivillige 
standarder, blev vedtaget i slutningen af 1996. Estland er tilsluttet CEN (Den Europæiske 
Standardiseringsorganisation) og CENELEC (Den Europæiske Komité for Elektronisk 
Standardisering) og vil søge om medlemskab af ETSI (European Telecommunication 
Standardisation Institute) i 1997. 
40 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Der er allerede sket betydelige fremskridt i gennemførelsen af frihandel for varer mellem 
Estland og EU. Licenssystemet skal revideres og om nødvendigt justeres. Et nyt system, der 
er i overensstemmelse med WTO-reglerne (Verdenshandelsorganisationen), forventes 
gennemført i 1997. 
Ifølge det estiske arbejdsprogram for indbyrdes tilnærmelse af tekniske forskrifter skulle 
1997 blive et vigtigt år for tilpasningen til de prioriterede foranstaltninger, der fremgår af 
hvidbogen. Der foreligger imidlertid ikke mange vidnesbyrd om, at der er iværksat større 
lovgivningsarbejder med hensyn til sådanne prioriterede foranstaltninger, og der foreligger 
heller ingen tilkendegivelser vedrørende harmoniseringsplaner for så vidt angår de øvrige 
foranstaltninger i hvidbogen. Det er planlagt, at en række direktiver efter den nye metode skal 
vedtages inden udgangen af 1997, og det samme er tilfældet for grundlæggende lovgivning 
om fødevarer og kemikalier. Det ser ud til, at lovgivningsarbejdet vedrørende lægemidler 
skrider ret hurtigt frem, medens en typegodkendelse i automobilsektoren baseret på EU-
systemet vil blive bragt i anvendelse i 1997 efter Estlands undertegnelse af FN-ECE-aftalen 
for to år siden. Det skal under alle omstændigheder erindres, at det ofte er nødvendigt at 
vedtage sekundær lovgivning for at gennemføre den generelle rammelovgivning. 
Hvad angår certificering er Estland i princippet rede til at godkende EF-mærkning, uden at 
varer, der importeres fra EU, skal underkastes yderligere procedurer for 
overensstemmelsesvurdering. 
Det er vanskeligt at udtale sig om situationen med hensyn til den estiske lovgivning 
vedrørende produktansvar. Der foreligger i øjeblikket lovudkast på dette område, men ingen 
tidsplan, og Estland har tilkendegivet, at der er behov for faglig bistand. 
På de områder, der er reguleret på nationalt plan, og som ikke er omfattet af en 
fællesskabsharmonisering, foreligger der for sparsomme oplysninger om den faktiske 
anvendelse af fællesskabsrettens principper for varers fri bevægelighed i Estland. De 
underretningsprocedurer, der indgår som led i det indre markeds funktion, er endnu ikke 
operationelle og kan således ikke anvendes i en før-tiltrædelsessituation: det drejer sig bl.a. 
om direktiv 83/189, der foreskriver underretning om forslag til nationale tekniske standarder 
og forskrifter, beslutning nr. 3052/95 om foranstaltninger, der fraviger princippet om frie 
varebevægelser, procedurer for klager til Kommissionen eller endda muligheden for at lade 
Domstolen afgøre spørgsmål, jf. traktatens artikel 177. Samtidig vil en vurdering af Estlands 
anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse forudsætte grundigere oplysninger om 
landets nationale regler og administrative praksis, der kan være af betydning for handelen 
med varer. 
Konklusion 
Spørgsmålet om fri bevægelighed for varer vil ikke indebære en alvorlig hindring for 
Estlands tiltrædelse, forudsat at den igangværende reform af lovgivningen fortsættes og 
håndhæves, navnlig hvad angår standardisering og overensstemmelsesvurdering. Det er 
vanskeligt på nuværende tidspunkt at vurdere, i hvor høj grad Estland ved udgangen af 
perioden forud for tiltrædelse vil have tilpasset sin lovgivning til Fællesskabets. Trods 
prisværdige tilpasningsbestræbelser inden for standardisering og 
overensstemmelsesvurdering, hersker der fortsat nogen tvivl med hensyn til en væsentlig og 
hurtig lovtilpasningsproces på en række områder. 
41 
De estiske myndigheder tiff ligeledes sikre sig, at deres nationale lovgivning på de områder, 
der ikke er omfattet af en fællesskabsharmoniscring, ikke vil kunne tænkes at besværliggøre 
handelen, bl.a. ved at kontrollere, at de gældende foranstaltninger står i rimeligt forhold til det 
mål, der skal opnås. 
Fri bevægelighed for kapital 
Europaaftalen fastlægger principperne for fri bevægelighed for kapital mellem Estland og 
EU. For så vidt angår Estlands forpligtelser gælder disse principper fra Europaaftalens 
ikrafttræden for direkte investeringer og portcføljcinvcstcringer, handclskrcdittcr og 
finansielle lån for selskaber, der allerede er etableret i Estland, og for EU-selskabers filialer 
og agenturer (samt selvstændige) gradvis i løbet af overgangsperioden. 
I hvidbogen understreges sammenhængen mellem fri bevægelighed for kapital og fri 
bevægelighed for finansielle tjenesteydelser. Der foreslås en rækkefølge for liberaliseringen 
af kapitalbevægelser, som begynder med mellem- og langfristede kapitalbevægelser og 
kapitalbevægelser knyttet til handelstransaktioner og slutter med kortsigtede 
kapitalbevægelser. 
Sammendrag 
Siden valutareformeû af 1992 har Estland ført en liberal valutakontrolpolitik. Der indførtes fri 
omveksling for løbende betalinger samtidig med valutareformen. Estland accepterede den 15. 
august 1994 formelt bestemmelserne i artikel VIII i IMF's vedtægter. De fleste 
kapitalbevægelser liberaliseredes i 1992. Al valutakontrol ophævedes i 1994, da tilliden til 
valutapolitikken øgedes. I øjeblikket er der ingen valutakontrol i Estland, og betalinger 
mellem Estland og udenlandske enheder samt omveksling af valuta kan finde sted uden 
restriktioner. 
De eneste kapitaltransaktioner, der endnu er omfattet af restriktioner, er valutaudlændinges 
investeringer i fast ejendom. Som en generel regel kan valutaudlændinge erhverve jord og 
fast ejendom på grujidlag af en licens, der udstedes af distriktsmyndighederne. I særlige 
tilfælde (øer, grænsezoner) er det ikke tilladt valutaudlændinge og udenlandske juridiske 
personer at erhverve jord. 
Siden 1993 har udenlandske direkte investeringer spillet en vigtig rolle i udviklingen af 
økonomien og moderniseringen af virksomhederne. De udenlandske direkte investeringer 
udgjorde 9,8% af BNP i 1993 og 9,3% i 1994. De samlede udenlandske direkte investeringer 
nåede i perioden 1990-1996 op på ca. 600 mio. ECU. EU-landenes andel af de samlede 
udenlandske direkte investeringer udgjorde 65,7% i 1994 og 75,8% i 1995. Industri, handel 
og transport var de sektorer, der tiltrak hovedparten af disse investeringer. 
Hvad angår den fysiske overførsel af betalingsmidler over grænserne blev der truffet 
foranstaltninger til at hindre hvidvaskning af penge. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Den liberalisering af kapitalmarkedet, som Estland allerede har indført, er videregående end 
de forpligtelser, der-følger af Europa-aftalen. Der skulle ikke være nogen vanskeligheder 
forbundet med, at Estland i løbet af de nærmest kommende år ophæver de tilbageværende 
restriktioner med hensyn til valutaudlændinges erhvervelse af fast ejendom og overtager 
Fællesskabets regelværk vedrørende kapitalbevægelser. 
42 
Konklusion 
Spørgsmålet om fri bevægelighed for kapital vil ikke indebære nogen større hindring for 
tiltrædelse på mellemlang sigt. 
Fri bevægelighed for tjenesteydelser 
Grundlaget for den fri bevægelighed for tjenesteydelser er forbud mod forskelsbehandling, 
bl.a. på grund af nationalitet, og regler for harmonisering af forskellige nationale regelsæt. 
Disse regler vedrører ofte både etableringsretten, som henhører under området for personers 
fri bevægelighed, og den fri levering af tjenesteydelser. Deres gennemførelse forudsætter 
indførelse af administrative strukturer (banktilsynsudvalg, kontrolmyndigheder for den 
audiovisuelle sektor, tilsynsmyndigheder) samt en styrkelse af samarbejdet mellem 
medlemsstaterne på kontrolområdet (ordninger for gensidig anerkendelse). 
En vigtig del af lovgivningen om fri bevægelighed for tjenesteydelser vedrører finansielle 
tjenesteydelser. Ligeledes berøres problemerne i forbindelse med åbningen af nationale 
markeder i traditionelt monopoldominerede sektorer som telekommunikations- og til dels 
energi- og transportsektoren. Disse områder vil blive behandlet i de relevante afsnit i 
udtalelsen. 
Sammendrag 
Estlands banksektor oplevede en krise på et ret tidligt tidspunkt i omstillingsprocessen (1992-
93). Loven om kreditinstitutioner trådte i kraft i 1995 og var affattet på grundlag af EF's 
bankdirektiv. Banktilsynet varetages af Bank of Estonia, som også er ansvarlig for 
forbyggelsen af hvidvaskning af penge. 
Markedet er ret koncentreret, men indtrængningen på markedet er forholdsvis beskeden. 
Privatiseringen af forretningsbankerne er gået hurtigt. Det er planen helt at afvikle statens 
ejerskab i bankerne i løbet af de kommende år. 
Det estiske marked for værdipapirer er ret nyt. "Securities Market Act" er fra 1993. Den 
første offentlige udstedelse af aktier fandt sted i 1991, medens de første statsobligationer 
udstedtes i 1993. I 1994 etableredes det estiske centralregister for værdipapirer, og der 
iværksattes tilsynsforanstaltninger vedrørende værdipapirmarkedet. Børsen i Tallinn indledte 
sin virksomhed i maj 1996 og råder over et elektronisk system til handelen. 
Alle medlemmer af børsen skal være juridiske personer, som er registreret i Estland og har 
licens fra finansministeriet til handel med værdipapirer, og de skal råde over en aktiepost i 
Tallinn fondsbørs til en værdi af mindst 400 000 EEK (26 000 ECU). 
Forsikringssektoren er omfattet af forsikringsloven af 1992, der affattedes på grundlag af 
EU's forsikringslovgivning. Den er imidlertid kun til en vis grad i overensstemmelse med 
Fællesskabets regelværk. Forsikringssektoren overvåges af forsikringstilsynsmyndigheden, 
som oprettedes i 1993 under finansministeriet. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Det første bankdirektiv, egenkapitaldirektivet og solvensdirektivet er for størstedelens 
vedkommende inkorporeret i den estiske banklov. Der er imidlertid visse væsentlige aspekter, 
som endnu ikke opfylder EU's krav. Det andet bankdirektiv, direktivet om årsregnskaber og 
konsoliderede regnskaber og direktivet om store engagementer er også delvis gennemført. 
43 
Der foreligger ikke nogen tidsplan for en fuldstændig gennemførelse af 
kapitalgrundlagsdirektivet. 
Der foreligger ikke i øjeblikket nogen lovgivning om garantiordninger for bankindlån. Der er 
imidlertid forelagt et udkast for parlamentet, og det forventes vedtaget i oktober 1997. 
Regeringen vil i september forelægge et nyt lovforslag om kreditinstitutioner for parlamentet, 
og dette vil omhang alle etape I- og etape li-direktiverne, herunder hvidvaskning af penge 
med undtagelse af kapitalgrundlagsdirektivet. Loven forventes vedtaget i slutningen af 
indeværende år. 
Den estiske lovgivning om værdipapirer er kun i begrænset omfang i overensstemmelse med 
Fællesskabets regelværk, idet der mangler særlige bestemmelser om erhvervelse eller 
afhændelse af majoritetsaktiebeholdninger i børsnoterede selskaber, insiderhandel og 
offentlige tilbud om omsættelige værdipapirer. 
'. :i I 
Endvidere foreligger der ikke en licensordning og et statsligt tilsyn vedrørende andre 
investeringstjenesteydelser end handel med værdipapirer på fondsbørsen. Hvidbogens etape 
li-foranstaltninger er endnu ikke gennemført på dette område. Med hensyn til håndhævelse 
skal tilsynsinspektontfet styrkes betydeligt, både hvad angår personale og andre ressourcer. Et 
udkast til lov om vaerdipapirmarkedet er under udarbejdelse med henblik på forelæggelse for 
parlamentet inden udgangen af 1997. I den forbindelse forventes etape I-foranstaltningerne 
vedrørende offentlig udstedelse af værdipapirer, fondsbørsens retlige status og insiderhandel 
opfyldt. 
En revision af gældende forsikringslov er i øjeblikket under forberedelse med henblik på 
forhøjelse af minin^umskapitalbehovet og afslutning af privatiseringen. Der er endnu ikke 
etableret en forsikringstilsynsordning, som svarer til vilkårene i et frit marked. 
Konklusion 
Selv om det estiske føpaksystem er baseret på et frit marked, tilsynsladende er stabilt og under 
passende tilsyn, er der med henblik på tiltrædelsen af EU stadig visse områder, som enten 
ikke fuldt ud svarer til EU*s krav, eller som skal undergå ret betydelige ændringer for at sikre 
en fuldstændig harmonisering.. 
På værdipapirområdet er det nødvendigt at intensivere det igangværende lovreformarbejde for 
at opfylde EU's krav på mellemlang sigt. Spørgsmålet om en styrkelse af kontrolorganerne 
kræver særlig opmagfføsomhed. 
Under forudsætning af, at det igangværende lovreformarbejde intensiveres, forventes det 
ikke, at forsikringssektoren vil give anledning til større problemer for tiltrædelsen. 
Sektoren for finansielle tjenesteydelser i Estland er ret veludviklet. Imidlertid synes 
harmoniseringsprocessen at forløbe ret langsomt, både hvad angår vedtagelsen af de relevante 
regler og den faktiske gennemførelse heraf, hvilket gør det vanskeligt at sikre integrationen i 
EU's finansielle marifed inden for en vis frist. Fri bevægelighed for tjenesteydelser forventes 
ikke at være nogen større hindring for tiltrædelse på mellemlang sigt. 
44 
Fri bevægelighed for personer 
Den fri bevægelighed for personer omfatter to begreber, der ikke har samme traktatmæssige 
baggrund. På den ene side vedrører artikel 7A i første del af traktaten, der omhandler 
"Principperne", oprettelsen af det indre marked og indebærer, at medlemsstaternes indre 
grænser kan passeres uden kontrol. På den anden side giver artikel 8A i traktatens anden del 
om unionsborgerskabet enhver unionsborger en personlig ret til på visse betingelser at færdes 
og opholde sig frit på medlemsstaternes område. Afskaffelsen af grænsekontrollen gælder for 
alle personer uanset nationalitet, da det ellers risikeres, at artikel 7A mister sin nyttevirkning. 
Mens rettighederne i henhold til artikel 8A gælder i alle medlemsstater, er de rettigheder, der 
følger af artikel 7A, endnu ikke gennemført fuldstændigt på unionsplan. 
a) Fri bevægelighed for unionsborgere, etableringsfrihed og gensidig anerkendelse af 
eksamensbeviser og kvalifikationer 
Europaaftalen fastslår, at legalt ansatte arbejdstagere (og deres familier) ikke må 
forskelsbehandles. Den dækker muligheden for at kumulere eller overføre rettigheder i 
forbindelse med social sikring og opmuntrer medlemsstaterne til at indgå bilaterale aftaler 
med Estland om adgang til arbejdsmarkedet. Fra 1999 vil Associeringsrådet undersøge 
yderligere måder til at forbedre arbejdstageres bevægelighed. 
I hvidbogen omhandles de lovgivningsmæssige krav, der er nødvendige for at sikre en 
harmonisk udvikling på arbejdsmarkedet og samtidig forhindre konkurrencefordrejninger. 
Arbejdstagernes fri bevægelighed er en af de grundlæggende frihedsrettigheder, der 
anerkendes i traktaten; adgangen til visse erhverv (f.eks. i den juridiske sektor eller på 
sundhedsområdet) kan imidlertid afhænge af visse betingelser, bl.a. kvalifikationer, der alt 
efter tilfældet er genstand for samordning eller anvendelse af princippet om gensidig 
anerkendelse. Den fri etableringsret garanteres ligeledes af traktaten og vedrører økonomiske 
aktiviteter, der udøves af fysiske personer, som ikke er lønmodtagere, og selskaber. 
Det fri bopælsvalg kan ligeledes gøres til genstand for minimumsbetingelser vedrørende 
midler til underhold og dækning af en sygeforsikring, når der ikke udøves en erhvervsmæssig 
aktivitet i det pågældende land. 
Sammendrag 
Statsborgere fra tredjelande kan flytte til Estland for at bosætte sig dér eller for at søge 
beskæftigelse. Med henblik på at bosætte sig kan de opnå opholdstilladelse af personlige 
grunde eller af hensyn til familiesammenføring. Statsborgere fra tredjelande, som illegalt 
rejser ind i, opholder sig og arbejder i Estland uden gyldigt visum kan retsforfølges i henhold 
til "Code of Administrative Offences". 
I gældende lovgivning vedrørende uddannelse og oplæring af tandlæger, læger, dyrlæger, 
arkitekter, jordmødre og sygeplejersker tages der kun i begrænset omfang hensyn til 
Fællesskabets krav om gensidig anerkendelse af faglige kvalifikationer. Endvidere er der 
endnu stort set ikke etableret de nødvendige håndhævelsesstrukturer. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Det vil være nødvendigt at forberede den estiske lovgivning, således at det sikres, at EU-
statsborgere og estiske statsborgere, der arbejder i Estland, flir samme behandling. 
45 
Med henblik på at opfylde Fællesskabets krav om gensidig anerkendelse af faglige 
kvalifikationer er en generel crhvcrvslov under udarbejdelse. lit udkast forventes 
færdigudarbejdet i slutningen af 1997. Studieordningerne for tandlæger, farmaceuter, 
jordmødre og sygeplejersker gennemgås og revideres under hensyntagen til Fællesskabets 
krav. Gældende lovgivning er kun i nogen grad i overensstemmelse med Fællesskabets 
regelværk, og det vil være nødvendigt at fortsætte og intensivere det igangværende 
reformarbejde for at sikre overensstemmelse med EU-reglerne på mellemlang sigt. 
Tidsplanerne for mulige reformer af specifikke uddannelsesstrukturer skal imidlertid 
overvejes nøje, da det ifølge sagens natur vil tage flere år at gennemføre sådanne reformer. 
Konklusion 
Spørgsmålet om fri bevægelighed for personer giver generelt ikke anledning til væsentlige 
problemer for tiltrædelse på mellemlang sigt. Hvad angår gensidig anerkendelse af faglige 
kvalifikationer, vil det være nødvendigt at intensivere udarbejdelsen af de nødvendige 
lovgivnings- og håndhævelsesforanstaltninger, så de kan være klar på mellemlang sigt. 
b) Afskaffelse af personkontrollen ved de indre grænser 
Den fri bevægelighed i henhold til EF-traktatens artikel 7A, dvs. afskaffelsen af kontrol af 
alle personer uanset nationalitet vèd de indre grænser, er endnu ikke virkeliggjort i fuldt 
omfang på fællesskabsplan. Afskaffelsen af personkontrollen afhænger af, at der vedtages et 
stort antal ledsageforanstaltninger, hvoraf nogle endnu ikke er blevet godkendt og gennemført 
af medlemsstaterne (jf. afsnittet om retlige og indre anliggender). Derimod er dette mål nået 
af et begrænset antal medlemsstater på grundlag af Schengen-konventionen, (der allerede 
anvendes af syv medlemsstater, mens seks andre forbereder sig på at gennemføre den). 
Traktatforslaget sigter mod at lette virkeliggørelsen af dette mål inden for rammerne af 
Unionen ved at indføre et nyt kapitel om "frihed, sikkerhed og retfærdighed" samt ved at 
integrere Schengen-regelværket i EU. 
Estland har givet udtryk for sit ønske om og sin vilje til at opfylde bestemmelserne i 
Schengen-aftalen. Lancet er begyndt at forberede dette og har i denne forbindelse anmodet 
om bistand fra medlemsstaterne, navnlig med hensyn til at styrke grænsekontrollen. 
Generel evaluering 
1. Estlands fremskridt med hensyn til gennemførelsen af lovgivningen i forbindelse med 
hvidbogen er opsummeret i bilaget. Af tabellen fremgår det, at Estland forventer pr. 30. juni 
1997 at have gennemført 283 af de 899 direktiver eller forordninger, der er omhandlet i 
hvidbogen, i sin nationale lovgivning. Disse oplysninger vedrører den lovgivning, som 
Estland allerede mener at have gennemført, eller som anses for forenelig med 
fællesskabsreglerne. Dette indebærer ikke en stillingtagen til teksternes forenelighed, hvorom 
Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt kan udtale sig. 
2. Estland har gjort betydelige fremskridt i arbejdet med at bringe sin lovgivning i 
overensstemmelse med fællesskabsreglerne på de fleste af de områder, der er omhandlet i 
dette kapitel. Hovedparten af foranstaltningerne er helt eller delvis gennemført ifølge de 
estiske myndigheders evaluering, uden at Kommissionen dog på nuværende tidspunkt kan 
46 
udtale sig om, hvorvidt de er fuldt ud forenelige med fællesskabsreten. Der skal imidlertid 
fortsat gøres en betydelig indsats for at opnå fuld overensstemmelse med Fællesskabets 
regelværk, navnlig hvad angår offentlige indkøb, intellektuel og industriel ejendomsret og 
finansielle tjenesteydelser. 
De estiske myndigheder er fuldt bekendt med disse krav, og ændringer i gældende love eller 
udarbejdelse af nye tekster er under forberedelse. De fleste skulle blive vedtaget inden for en 
periode på to år. 
3. Trods de resultater, der allerede er nået på lovgivningsområdet, må der gives udtryk 
for alvorlig tvivl om de estiske myndigheders muligheder for at gennemføre denne 
lovgivning. I øjeblikket udviser den estiske administration stadig betydelige svaghedstegn. 
Denne situation kan dog anses for at være forbigående i betragtning af det ret betydelige 
potentiale, der kendetegner den i øjeblikket underbemandede offentlige administration. 
Det skal anføres, at Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt kan udtale sig om 
virksomhedernes, og navnlig de små og mellemstore virksomheders, evne til at iværksætte 
fællesskabets regelværk. 
4. Uafhængigt af de specifikke aspekter i forbindelse med landbruget vil det først være 
muligt at afskaffe kontrollerne ved Unionens indre grænser, når der er sket en tilstrækkelig 
harmonisering af lovgivningerne. Dette forudsætter en gensidig tillid, der bl.a. hviler på 
forvaltningerne på rette niveau (f.eks. betydningen af sikkerhedskontroller af visse produkter 
foretaget på afgangsstedet). Det var kun muligt at skabe et område uden grænser pr. 1. januar 
1993, fordi alle formaliteter og kontrolforanstaltninger ved EU- medlemsstaternes indbyrdes 
grænser afskaffedes. Det drejede sig bl.a. om tekniske kontroller (bl.a. produktsikkerhed), 
veterinære, sanitære, plantesundhedsmæssige, økonomiske og kommercielle kontroller (f.eks. 
bekæmpelse af efterligninger) samt sikkerheds- og miljømæssige kontroller (våben, affald 
osv.). I de fleste tilfælde var afskaffelsen kun mulig ved at vedtage og iværksætte 
fællesskabsforanstaltninger, der muliggjorde en harmonisering af reglerne for bevægelighed 
og markedsføring (især vedrørende produktsikkerhed) og evt. lade kontroller og formaliteter 
finde sted internt i området eller på medlemsstaternes marked (bl.a. vedrørende moms og 
punktafgifter, kontrol af dyrs og planters sundhed eller indsamling af statistiske oplysninger). 
En del af Estlands grænse vil blive Unionens ydre grænse. Dette vil indebære en styrkelse af 
grænsekontrollen (jf. afsnittet om told). 
I betragtning af den samlede vurdering, der kan foretages på forhånd, og af hastigheden i 
arbejdet på de forskellige berørte områder er det vanskeligt i dag at fastslå, hvornår Estland 
vil være i stand til at gennemføre alle de retsakter, der er nødvendige for at afskaffe 
kontrollen ved de indre grænser og overføre denne kontrol til Unionens ydre grænse. 
5. Estland har allerede vedtaget betydelige dele af regelværket vedrørende det indre 
marked. Kommissionen er imidlertid endnu ikke i stand til at tage stilling til alle 
foranstaltninger, som er gennemført ifølge underretning fra Estland, men der er behov for 
yderligere fremskridt bl.a. med hensyn til offentlige indkøb, intellektuel og industriel 
ejendomsret og finansielle tjenesteydelser. På de fleste områder må håndhævelsen forbedres. 
Det vil være nødvendigt at gøre en særlig indsats for at styrke administrationen. Hvis der 
gøres endnu en betydelig indsats, skulle Estland på mellemlang sigt kunne vedtage og 
47 
gennemføre hovedparten af lovgivningen vedrørende det indre marked samt gøre de 
nødvendige fremskridt med hensyn til håndhævelscsmekanismcrne, så landet kan deltage 
fuldt ud i det indre marked. 
Konkurrence 
Det Europæiske Fællesskabs konkurrencepolitik bygger på traktatens artikel 3, litra g), der 
fastsætter, at Fællesskabet skal have en ordning, der sikrer, al konkurrencen inden for det 
indre marked ikke fordrejes. De vigtigste anvendelsesområder er anti-lrusl og statsstøtte. 
Europaaftalerne indeholder bestemmelser om en konkurrenceordning, der skal gælde i 
handelsforbindelserne mellem Fællesskabet og Estland, og som er baseret på de kriterierne i 
traktatens artikel 85 og 86 (aftaler mellem virksomheder/misbrug af dominerende stilling) og 
artikel 92 og 93 (statsstøtte) og om, at der skal vedtages gennemførelsesbestemmelser på 
disse områder senest tre år efter aftalens ikrafttræden. 
Den fastsætter desuden, at Estland skal bringe sin lovgivning i overensstemmelse med 
Fællesskabets på konkurrenceområdet. 
Hvidbogen refererer til den gradvise anvendelse af ovennævnte bestemmelser og 
bestemmelserne i fusionsforordningen (4064/89) og artikel 37 og 90 (monopoler og særlige 
rettigheder). 
Sammendrag 
Den estiske konkurrencelov trådte i. kraft den 1. januar 1994 og bidrager til at garantere 
principperne for et frit marked. Den indeholder kun meget rudimentære bestemmelser om 
restriktive aftaler og misbrug af dominerende stilling og ingen bestemmelser om 
fusionskontrol eller bestemmelser om gruppefritagelser. Procedureaspekterne vil også skulle 
tages op til fornyet behandling. 
Der blev i 1993 oprettet et konkurrenceråd under finansministeriet til at føre tilsyn med 
gennemførelsen af konkurrenceloven og prisloven. På statsstøtteområdet fører 
finansministeriets budgetdepartement tilsyn i samarbejde med konkurrencerådet. 
For at holde sig p£ linje med den nuværende og forudseelige situation med hensyn til 
sektorer, der er undergivet monopoler, har Estland tilsyneladende indledt en politik for 
liberalisering og åbning over for konkurrence i visse sektorer, som f.eks. telekommunikation 
og posttjenester. 
Opgørelsen over statsstøtte er ikke komplet og er ikke helt på linje med de metoder, 
Kommissionen anvender i sin oversigt over støtte. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
De største svagheder ved den bestående konkurrencelov vil blive afhjulpet med vedtagelsen i 
1997 af den nye konkurrencelov. 
48 
I forskellige handelssektorer findes der ordninger med eksklusive rettigheder, som gradvis vil 
skulle tilpasses eller afskaffes inden tiltrædelse. Det bliver f.eks. tilfældet inden for 
teletjenester, luft-, jernbane- og søtransport. Bestående statsmonopoler vil skulle afskaffes 
inden tiltrædelsen på områder som f.eks. olieskifer, el-forsyning og eksport af metalskrot. 
Der skal gøres en større indsats for at udarbejde en opgørelse over statsstøtte, der er i 
overensstemmelse med EF-praksis. Foreneligheden af den bestående 'fond for statslig 
eksportstøtte' og 'eksportkreditfonden' er tvivlsom. Andre støtteforanstaltninger udgør 
driftsstøtte, som kun tillades på meget strenge betingelser. Desuden er det på grund af 
manglende gennemsigtighed ikke klart, om betingelserne for driftsstøtte opfyldes. 
Foruden vedtagelse af lovgivning, der ligger tilstrækkelig nær EF's, kræves det til en 
troværdig håndhævelse af konkurrencelovgivningen, at der etableres velfungerende anti-trust-
og statsstøttetilsynsmyndighcdcr. Det forudsætter tillige, at retssystemet, den offentlige 
forvaltning og de relevante økonomiske beslutningstagere har en tilstrækkelig forståelse af 
konkurrencelovgivningen og -politikken. 
Konklusion 
Med den kommende vedtagelse af den nye konkurrencelov gøres der et betydeligt skridt i 
retning af tilnærmelse af lovgivningen på området anti-trust. Med forbehold af visse 
ændringer af den nye konkurrencelov vil lovgivningstilnærmelsen på statsstøtteområdet også 
være tilfredsstillende. 
Hvad angår håndhævelse, synes det estiske konkurrenceråd at fungere ret godt og at være i 
stand til at håndhæve konkurrenceloven, når den engang er vedtaget. 
Der kræves dog en større indsats med hensyn til opfyldelse af kravene vedrørende tilsyn med 
statsstøtte på mellemlang sigt, særlig med hensyn til gennemsigtighed. Der vil blive behov 
for et nært samarbejde med Kommissionen på dette felt. 
Desuden lader det til, al der på visse områder består eksklusive og særlige rettigheder, som 
ikke er forenelige med Fællesskabets regelværk. Disse problemer vil skulle angribes i nær 
fremtid. 
49 
3.2 Innovation 
Informationssamfundet 
Nuværende situation 
Kombinationen af informationsteknologi og telekommunikation kan få store økonomiske og 
samfundsmæssige virkninger. I Estland negligeredes disse muligheder før 1989, men det var i 
almindelighed ikke tilfældet for uddannelse. I dag spiller uddannelsessektoren en hovedrolle i 
bestræbelserne på at fremme informationssamfundet. Der findes ikke tal for handlen med 
informationsteknologi, men antallet af pc'er pr. 100 indbyggere (5,5 i 1995) er højt i forhold 
til BNI-tallet pr. indbygger. Tallet for værtscomputere på Internet, der kan tages som et 
relativt mål for, hvor langt udviklingen frem mod informationssamfundet er kommet, tyder 
på, at Estland i dag er længere fremme end fem EU-lande. Muligvis med forbillede i Finland, 
som er et af EU's førende lande i denne henseende, har den estiske regering taget aktivt del i 
EU-initiativer og fremmet brugen af informations- og kommunikationsteknologi, især i 
uddannelsessektoren. 
Konklusion 
Den positive indfaldsvinkel til liberaliseringen af telekommunikationen og den fremragende 
indsats på nationalt plan i landets uddannelsesvæsen gør tilsammen, at Estland kan forventes 
at virkeliggøre informationssamfundets muligheder hurtigere end de øst- og 
centraleuropæiske lande i gennemsnit og ikke senere end mange EU-medlemsstatcr. 
Uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender 
I EF-traktatens artikel 126 og 127 hedder det, at Fællesskabet bidrager til udviklingen af et 
højt uddannelsesniveau og iværksætter en erhvervsuddannelsespolitik, hvis mål er at udvikle 
den europæiske dimension på uddannelsesområdet, at lette tilpasningen til den industrielle 
udvikling og at fremme arbejdsmarkedets fleksibilitet ved hjælp af erhvervsuddannelsestiltag. 
Europaaftalen rummer bestemmelser om samarbejde med henblik på at højne 
uddannelsesniveauet og forbedre de erhvervsuddannelsesmæssige kvalifikationer. Hvidbogen 
rummer ingen foranstaltninger på dette område. 
Sammendrag 
Estlands udgifter til uddannelse andrager 7% af BNP. De udgør 17,0% af statsbudgettet. 
Der er 240 000 skolelever, 27 000 studerende og 19 000 lærere i Estland. 
Estland har seks statsuniversiteter, et privat universitet og 20 videregående 
erhvervsuddannelsesinstitutioner (hvoraf 12 er privatejede). 
Estland er for øjeblikket i gang med reformer på alle niveauer i uddannelsessystemet med 
henblik på at tilpasse landet bedre til behovene i et demokratisk samfund, der er baseret på 
markedsøkonomi. Dette er nødvendigt, ikke blot for at opnå fremskridt med hensyn til de 
økonomiske nøglefaktorer (såsom produktivitet og produktionskvalitet, 
50 
konkurrencedygtighed på de internationale markeder, udvikling af den private sektor, 
arbejdskraftens mobilitet, ledighed), men også for at sikre samfundets demokratiske 
funktioner. 
Lige for øjeblikket findes der ikke nogen på landsplan vedtaget overordnet 
erhvervsuddannelsespolitik, men i landets politik lægges der stadig mere vægt på 
erhvervsuddannelse. 
I forbindelse med omstruktureringen af undervisningsministeriet, der fandt sted i begyndelsen 
af 1996, blev der oprettet et departement for erhvervsuddannelse. 
TEMPUS-programmet har bidraget til opfyldelsen af målene for en reform af de højere 
uddannelser og skabt grundlag for et samarbejde med videregående uddannelsesinstitutioner i 
EU. 
Ca. 14,2% af Estlands samlede befolkning tilhører aldersgruppen mellem 15 og 25 år. Der er 
ved at blive udarbejdet en lov vedrørende de unge, der tager sigte på at forbedre vilkårene for 
unge, fremme deres aktive medvirken i demokratiseringsprocessen i det civile samfund, og 
skabe forudsætninger for frivillige aktiviteter for unge. En række estiske 
ungdomsorganisationer har siden 1995 deltaget i europæiske ungdomsaktiviteter, som et 
første skridt hen imod Estlands medvirken i programmet Ungdom for Europa. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Med henblik på at opnå en omfattende kvalitetsforbedring af undervisnings- og 
erhvervsuddannelsessystemerne vil der være behov for betydelige investeringer i 
læseplansreformer, læreruddannelse, lærebøger, undervisningsmateriel og bygninger. Som 
følge af de finansielle problemer vil denne proces sandsynligvis tage en del år at gennemløbe. 
Selv om der allerede er opnået resultater, er reformerne endnu i deres vorden, og der er meget 
at udrette, inden erhvervsuddannelsessystemet vil kunne anses for at være i overensstemmelse 
med de krav, der stilles i medlemsstaterne og af EU. 
Estlands deltagelse i Fællesskabets programmer vil have en positiv indvirkning på de 
pågældende personer og vil være en god forberedelse til landets integrering i Fællesskabets 
programmer. 
Konklusion 
Set i et tiltrædelsesperspektiv forventes der ikke at opstå større problemer på disse områder. 
51 
Forskning og teknologisk udvikling 
I Fællesskabet sigter forskning og teknologisk udvikling, som fasisat i traktaten og i 
rammeprogrammet, på at fremme den europæiske industris konkurrenceevne, øge 
livskvaliteten samt fremme bæredygtig udvikling, miljøbeskyttelse og andre 
fællesskabspolitikker. 
Europaaftalen vil åbne mulighed for samarbejde på dette område, navnlig gennem deltagelse i 
rammeprogrammet. Hvidbogen omfatter ingen direkte foranstaltninger på dette område. 
Sammendrag 
Det estiske forsknings- og udviklingsråd er Estlands vigtigste institution med ansvar for 
gennemførelse af forsknings- og teknologipolitik, idet det for/alter statens strategiske 
programmer og står for planlægning, koordinering og finansiering af alle statsstøttede 
aktiviteter. Der er indført konkurrencebaserede ordninger for finansiering af forskning. De 
aktuelle udgifter til forskning svarer til 0,7% af BNP i 1994. 
Ud over universiteterne har Estland 32 statsforskningsinstitutioncr. Forskningen finansieres 
hovedsageligt af staten og vedrører både grundforskning og anvendt forskning (tallene for 
grundforskning faldt til under 50% af budgettet i 1995). 
Estlands langsigtede prioriteter er: 
- at bringe finansieringen op på Den Europæiske Unions gennemsnitsniveau, 
- at bringe prioriteterne på linje med Fællesskabets. 
På kort sigt stiler Estland mod: 
- at sørge for at statsbudgettets bevillinger til forskningen holdes på omkring 2% af 
udgifterne 
- at foretage en væsentlig forøgelse af statsbudgettets udgifter til teknologisk innovation, 
først og fremmest via innovationsfonden under økonomiministeriet. 
Regelmæssigt samarbejde med Det Europæiske Fællesskab indledtes i 1992 med det tredje 
rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Hidtil har samarbejdet navnlig været 
koncentreret i COPERNICUS (Specific Programme for Cooperation with CECs and NIS -
særprogram for samarbejde med de central- og østeuropæiske lande og de nye uafhængige 
stater) og er deltagelsen i det fjerde rammeprogram forholdsvis lav. Estland er medlem af 
COST (Europæisk Samarbejde om videnskabelig og teknisk Forskning). 
Siden 1992 er statistikkerne på dette område forenelige med normerne i OECD 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Der har allerede fundet vigtige ændringer og forbedringer sted i denne sektor. Der er gjort en 
stor indsats med hensyn til forbedring af den interne struktur, liberalisering og finansiel støtte. 
Der er stadig store menneskelige ressourcer og muligheder trods beskæringerne. 
52 
Det er ikke desto mindre nødvendigt at forbedre innovationsniveauet i erhvervslivet generelt 
og i industrien og at styrke forskningsinstitutternes forbindelser med industrien og små og 
mellemstore virksomheder. 
Estland er rede til at spille en aktiv rolle i den europæiske forskning og teknologiske 
udvikling og at afsætte midler til denne aktivitet. Det har erklæret, at det har til hensigt at 
blive fuldt associeret med det femte rammeprogram. 
Konklusion 
Med henblik på tiltrædelse forventes der ikke større problemer på dette område. Tiltrædelse 
vil være til gensidig fordel. 
Telekommunikation 
Målsætningerne for EU's telekommunikationspolitik er at afskaffe hindringerne for, at 
enhedsmarkedet for teleudstyr, -tjenester og -net kan fungere effektivt, at åbne tredjelandes 
markeder for virksomheder fra EU og at sikre, at privatpersoner og virksomheder overalt i EU 
har adgang til moderne teletjenester. Målene nås gennem harmonisering af standarder og 
vilkår for udbud af tjenester, liberalisering af markederne for terminaludstyr, tjenesteydelser 
og net samt vedtagelse af de nødvendige forskrifter. De direktiver og politikker, der skal til, 
er på plads, men liberaliseringen af offentlig taletelefoni og den tilhørende infrastruktur 
udsættes et år eller to ud over 1998 i visse medlemsstater. 
Europaaftalen omfatter samarbejde om at forbedre standarder og praksis med henblik på en 
tilnærmelse til EU-niveauet inden for post- og teletjenester, standardisering, regule-
ringspolitik og modernisering af infrastruktur. Hvidbogen fokuserer på tilnærmelse af 
lovgivning, net og tjenester, efterfulgt af yderligere tiltag til en gradvis liberalisering af 
sektoren. 
Sammendrag 
Indtil 1991 var det nationale kommunikationsnet en del af det sovjetiske net, hvilket bl.a. 
betød, at al udlandstrafik gik gennem Rusland. Det estiske net var fuldt automatisk, men 
bestod hovedsagelig af elektromekanisk udstyr. Siden landet genvandt sin uafhængighed har 
telekommunikationsudviklingen været karakteriseret af en generel vækst i kapaciteten og 
forbedring af kvaliteten. Dækningsgraden for telefoner var ved udgangen af 1996 steget til 30 
pr. 100 indbyggere, men der er endnu en lang venteliste. 
I 1991 blev der vedtaget en lov om telekommunikation, der udgør grundlaget for 
liberaliserings- og licenspolitikken. Der er forhandlet en koncessionsaftale med udenlandske 
investorer i det nationale driftsselskab. Aftalen giver selskabet, der er 49% udenlandsk ejet, 
monopol på koblet telefoni indtil udgangen af år 2000. 
53 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Liberaliseringsgrad 
Regeringen vedtog i 1992 en konkurrencefremmende politik for telesektoren og har delvis 
privatiseret det tidligere statsejede driftsselskab, Eesti Telecom (ET). Denne joint venture, der 
består af ET (51%), Telecom Finland (24,5%) og Telia (24,5%) har monopol på langdistance-
og udlandstaletelefoni indtil år 2001 og driver også et godkendt mobilnet, der bygger på den 
fælleseuropæiske standard, GSM. 
Man er begyndt at udligne taksterne, og telefonnettet har en forholdsvis høj dækningsgrad, 
men der endnu adgang til teletjenester overalt, således som det kræves i EU-lovgivningen. 
Selv om andre infrastrukturer (f.eks. kabel-tv, jernbaner og elektricitet) har mulighed for at 
konkurrere med det offentlige net, er der endnu ingen, der har søgt om tilladelse hertil, og der 
er således ingen konkurrence på dette område. Det lokale marked er allerede åbent for nye 
operatører, men der er kun ét lille selskab på markedet. Der er 10 mobiloperatører (1 analog, 
1 NMT 450, 4 GSM og 4 DCS 1800) og desuden 5 operatører af personsøgetjenester. 
Satellitkommunikationstjenester og tillægstjenester kan udbydes uden licens, for så vidt 
længe der ikke kræves tilslutning til det offentlige net. 
Tilnærmelse til EU-lqvgivningen 
Den ansvarlige myndighed (teleinspektoratet) fungerer under et ministerium, der samtidig er 
medejer af det største driftsselskab. Omkring halvdelen af EU-lovgivningen er omsat i estisk 
lov. Der er planer om en ny lov om kommunikation i slutningen af 1997, der vil muliggøre en 
mere effektiv adskillelse mellem det regulerende/politiske organ og driftsfunktionerne samt 
sætte regeringen i stand til at føre en effektiv konkurrencefremmende politik. Ifølge 
regeringens planer skal lovgivningen være bragt i overensstemmelse med EU's inden år 
2000. På baggrund af de hidtidige fremskridt skulle Estland have tilstrækkelig administrativ 
kapacitet til at nå dette, når blot man fortsat udnytter programmerne for teknisk bistand til at 
opfylde målsætningerne. 
Infrastruktur 
Regeringens vigtigste politiske målsætning har været at fremme investeringerne i udvidelse 
og modernisering af det offentlige net og at øge kvaliteten i de tjenester, der udbydes. 
Ligesom de to andre Østersøstater var Estlands telenet en del af det sovjetiske net. Det 
oprindelige netudstyr var forældet, og det var nødvendigt at modernisere det. Mellem 1991 og 
1996 voksede telefonnettet fra 22,1 til 30 tilslutninger pr. 100 indbyggere (sammenlignet med 
et gennemsnit på 43,9 tilslutninger pr. 100 indbyggere for Grækenland, Portugal og Irland). 
Moderniseringen er i gang og ved udgangen af 1995 var 20% af nettet digitaliseret 
(sammenlignet med et gennemsnit på 62,4% for Grækenland, Portugal og Irland). Målet er at 
nå op på 48% inden år 2000 og at nedskære ventetiden på en tilslutning til nogle få uger. 
Antallet af brugere af celleopbygget mobilkommunikation var ved udgangen af 1996 ca. 4,1 
pr. 100 indbyggere, hvilket er et godt stykke over gennemsnittet for de central- og 
østeuropæiske lande. Der er sket en kraftig vækst på mobilkommunikationsområdet, siden der 
54 
kom nye operatører på markedet i løbet af 1995. Der er konkurrence på både data- og 
satellittjenester. Der var 22 kabel-tv-abonnementer pr. 100 husstande i 1995. 
Sektorens konkurrenceevne 
Med 10 ansatte pr. 1000 abonnenttilslutninger i 1995 er produktiviteten hos operatøren af det 
offentlige net lav, sammenlignet med gennemsnittet for Grækenland, Portugal og Irland på 
6,2 ansatte pr. 1000 tilslutninger, men høj i forhold til de andre ansøgerlandes gennemsnit 
(12,1). BNP pr. capita er det sjettehøjeste blandt ansøgerlandene, men når det gælder 
købekraft, ligger Estland helt oppe på andenpladsen. Den nuværende indtægt pr. 
abonnenttilslutning, der nok kun lige er tilstrækkelig til at opretholde tjenesten, må øges 
betydeligt, for at der kan foretages de nødvendige investeringer. 
Ventetiden på en ny tilslutning er i øjeblikket tre år, og med det nuværende tempo i 
udvidelsen af nettet, vil det tage endnu et par år, inden der overalt er adgang til blot 
grundlæggende teletjenester. 
Konklusion 
Estland har været hurtig til at gå i gang med liberaliseringen af telekommunikationsområdet 
og har gode chancer for at fa bragt lovgivningen i overensstemmelse med EU's på lidt 
længere sigt, forudsat at den nuværende indsats for at vedtage de nødvendige love fortsætter, 
og liberaliseringstiltagene styrkes. Operatøren af det offentlige net må øge konkurrenceevnen, 
for at sektoren kan tiltrække investeringer og ruste sig til konkurrencevilkår. 
Den audiovisuelle sektor 
Formålet med den gældende fællesskabsret vedrørende av-sektoren er, som led i det indre 
marked, at sikre adgangen til og den frie bevægelighed for audiovisuelle tjenester inden for 
EU samt at fremme den europæiske programindustri. Direktivet om "fjernsyn uden grænser", 
som finder anvendelse på alle tv-radiospredningsorganer, uanset transmissionsmåden 
(jordbaseret, satellit, kabel), og uanset om organerne er private eller offentlige, omfatter den 
pågældende fællesskabsret og fastslår de grundlæggende regler for transnational tv-
radiospredning. Hovedformålene er: at sikre den frie bevægelighed for tv-programmer i 
medlemsstaterne, at fremme produktionen og distributionen af europæiske audiovisuelle 
produktioner (gennem bestemmelser om, at et vist minimum af sendetiden skal være 
forbeholdt europæiske produktioner og programmer produceret af uafhængige producenter), 
at fastsætte grundlæggende normer for tv-reklame samt at sikre beskyttelsen af mindreårige 
og retten til berigtigelse. 
Europa-aftalen omhandler samarbejde om fremme og modernisering af den audiovisuelle 
industri og harmonisering af lovgivningsmæssige aspekter af den audiovisuelle politik. 
Direktiverne om "fjernsyn uden grænser" er en fase I-foranstaltning i hvidbogen. 
Sammendrag 
Lovgrundlaget for av-sektoren udgøres af loven fra 1994 om tv-radiospredning. 
55 
Der findes i øjeblikket to nationale tv-radiospredningsorganer og tre lokale tv-stationer. 
Private stationer skal have sendetilladelse, som udstedes af kulturministeriet. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Av-sektoren i Estland forsøger at genetablere sig efter store omvæltninger i de senere år, og 
den er præget af hujfig vækst og stadig forandring. Sektorens mulighed for reelt at overholde 
fællesskabsretten afhænger af, om programindustriens kapacitet forbedres, således at den kan 
imødegå de store udfordringer, som en lovgivningsmæssig ramme indebærer. 
Undersøgelsen af d$n nuværende lovgivning viser en række mangler, herunder i forbindelse 
med modtagefrihed, fremme af europæiske produktioner, reklameregler og beskyttelse af 
mindreårige. Der forberedes lovgivning, som skal ændre loven om tv-radiospredning. 
Udkastet indebærer fremskridt i retning af en tilnærmelse til den gældende fællesskabsret. 
Konklusion 
Forudsat at de nødvendige lovgivningsmæssige foranstaltninger indføres tilstrækkelig hurtigt 
og ledsages af den nødvendige strukturtilpasning inden for industrien, må det forventes, at 
Estland på mellemlang sigt vil være i stand til at opfylde EU-kravcnc. 
56 
3.3 Økonomiske og fiskale anliggender 
Økonomisk og monetær union 
På det tidspunkt, hvor Estland tiltræder, vil ØMU'en være gået ind i tredje fase. Dette vil 
medføre betydelige ændringer for samtlige medlemsstater, herunder dem, der ikke deltager i 
euro-zonen. Alle medlemsstater , også de nye, vil komme lil at deltage fuldt ud i Den 
Økonomiske og Monetære Union. Deres økonomiske politik vil være et anliggende af fælles 
interesse, og de vil blive inddraget i samordningen af den økonomiske politik (nationale 
konvergensprogrammer, overordnede økonomiske retningslinjer, multilateral overvågning, 
procedure i tilfælde af for stort underskud). De skal overholde stabilitets- og vækstpagten, må 
ikke direkte lade deres centralbank finansiere offentlige underskud eller give offentlige 
myndigheder privilegeret adgang til finansieringsinstitutter, og de skal have gennemført 
liberaliseringen af kapitalbevægelser. 
Tiltrædelsen indebærer et snævrere samarbejde med EU om monetære spørgsmål og 
valutakurser. Dette vil kræve strukturreformer til styrkelse af den monetære politik og 
valutakurspolitikken. Medlemsstater, der ikke deltager i euro-zonen, skal være i stand til at 
føre en selvstændig monetær politik og i begrænset omfang deltage i Det Europæiske System 
af Centralbanker (ESCB). Deres centralbanker skal være uafhængige, og deres vigtigste mål 
skal være at sikre prisstabilitet. Den monetære politik skal gennemføres ved hjælp af 
markedsbaserede instrumenter og fungere effektivt i den forstand, at dens impulser hurtigt far 
virkning for økonomien. Derfor skal reformpolitikken videreføres med henblik på at 
eliminere de faktorer, der hindrer en effektiv monetær politik, f.eks. utilstrækkelig 
konkurrence i banksektoren, utilstrækkelig udvikling af de finansielle markeder og problemet 
med "dårlige lån" inden for banksektoren. Endelig skal samtlige medlemsstater behandle 
deres valutakurspolitik som et anliggende af fælles interesse og være i stand til at stabilisere 
deres vekselkurser ved hjælp af en mekanisme, som der endnu ikke er truffet afgørelse om. 
Da medlemskab af Den Europæiske Union indebærer accept af, at målet er at etablere 
ØMU'en, skal Estland på længere sigt opfylde konvergenskriterierne, selv om det ikke 
nødvendigvis vil blive krævet ved tiltrædelsen. Selv om opfyldelse af konvergenskriterierne 
ikke er en forudsætning for EU-medlemskab, vil disse fortsat være vigtige referencepunkter 
for en stabilitetsorienteret makroøkonomisk politik, og de skal derfor fra et vist tidspunkt 
permanent være opfyldt af alle nye medlemsstater. Det er derfor af afgørende betydning, at 
der med held gennemføres systemændringer og markedsorienterede strukturreformer. 
Estlands økonomiske situation og de hidtil opnåede fremskridt er analyseret i tidligere 
kapitler af denne udtalelse. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Den estiske centralbank er yderst uafhængig. Centralbankens bestyrelse deltager i 
udpegningen af dens chef, mens regeringen ikke deltager i udpegningen. Dertil kommer, at 
centralbanken under gennemførelsen af den monetære politik er uafhængig af regeringen. 
Centralbankens officielle mål er at sikre en stabil national valuta, og loven om centralbanken 
er allerede forenelig med traktatens bestemmelser om udtrykkeligt og fuldstændigt forbud 
mod, at centralbanken finansierer budgetunderskud. I praksis har Estland siden 1992 har haft 
57 
et valutaråd. Under denne ordning har centralbanken kun ringe skønsbeføjelser, når det drejer 
sig om gennemførelsen af den monetære politik eller finansiering af budgetunderskud. 
Estland har med sin monetære politik haft held til at bringe inflationen ned på et encifret tal. I 
den forbindelse er valutarådets henstillinger nøje blevet fulgt. Markedsoperationer (under 
anvendelse af centralbankobligationer) er ikke blevet anvendt i den monetære politik, men 
snarere for at fremme udviklingen af et sekundært marked og uddybningen af 
interbankmarkedet. Tilsvarende anvendes kravet om minimumsreserver ikke som 
instrumenter i den monetære politik, men for at bistå banker i tilfælde af likviditetsknaphed. 
Bankerne er i ret høj grad privatiseret, og der er planlagt yderligere privatiseringer i den 
kommende tid. Konkurrencen inden for sektoren er tilfredsstillende, og konkurslovene 
medfører, at investeringsselskaber pålægges strenge budgetmæssige begrænsninger. 
Sammenfattende kan det siges, at den estiske banksektor er en af de bedst udviklede og 
sundeste i området, og dårlige lån er næsten blevet fuldstændig udryddet. 
Valutakursen ligger fast (i forhold til DM) som foreskrevet af valutarådet. Der har ikke hidtil 
været alvorlige spændinger på valutamarkedet. 
Konklusion 
Det er endnu for tidligt at udtale sig om, hvorvidt Estland på tiltrædelsestidspunktet vil være i 
stand til at deltage i euro-zonen. Det vil afhænge af, hvorvidt landet får held med 
strukturændringerne, så det kan opfylde og til stadighed overholde konvergenskriterierne, 
hvilket imidlertid ikke er en forudsætning for tiltrædelse. 
Estlands deltagelse i ØMU'ens tredje fase som ikke-medlem af euro-zonen skulle kun give få 
problemer på mellemlang sigt. Lovgivningen om centralbanken er allerede fuldt forenelig 
med EF-reglerne, idet den udtrykkeligt forbyder finansiering af budgetunderskud. Den 
hidtidige succes med indførelsen af valutarådet og den relativt veludviklede banksektor er 
opmuntrende tegn på, at Estland i løbet af det næste par år vil kunne fuldende 
omstruktureringen af den finansielle sektor. 
Beskatning 
Den gældende fællesskabsret om direkte beskatning berører hovedsagelig enkelte sider af 
selskabsskatten og kapitaltilførselsafgiften, mens de fire friheder i EF-traktaten har en mere 
omfattende indvirkning på medlemsstaternes afgiftssystemer. 
Den gældende fællesskabsret på området indirekte beskatning består først og fremmest af 
harmoniseret lovgivning om moms og forbrugsafgifter. Dette omfatter anvendelse af en ikke-
kumulativ generel forbrugsafgift (moms), som opkræves i alle led af produktionen og 
distributionen af varer og tjenesteydelser. Det betyder ens beskatning af indenlandske og 
udenlandske (import-)transaktioner. Den gældende fællesskabsret på momsområdet omfatter 
også overgangsordninger for beskatning af transaktioner mellem afgiftspligtige inden for EU. 
Hvad angår forbrugsafgifter omfatter den gældende fællesskabsret harmoniserede 
beskatningsstrukturer og minimumsafgifter sammen med fælles regler om opbevaring og 
transport af varer, der er pålagt harmoniserede afgifter (herunder afgiftsoplag). Som resultat 
af gennemførelsen af det indre marked blev enhver form for fiskal kontrol ved Fællesskabets 
indre grænser afskaffet i januar 1993. 
58 
Den gensidige bistand mellem medlemsstaternes afgiftsmyndigheder er et vigtigt element i 
det administrative samarbejde i det indre marked. De pågældende direktiver dækker både 
direkte og indirekte beskatning. 
Europaaftalerne indeholder bestemmelser om tilnærmelse af lovgivningerne om indirekte 
beskatning. 
Hvidbogen indeholder i etape I de foranstaltninger, der udgør hovedkravene i 
fællesskabsretten om indirekte beskatning (hovedsagelig de foranstaltninger, der blev 
iværksat i Fællesskabet indtil 1993), og i etape II de foranstaltninger, som der derudover er 
behov for til gennemførelse af den gældende fællesskabsret om indirekte beskatning fuldt ud. 
Sammendrag 
Direkte beskatning 
De to direktiver om selskabsbeskatning og konventionen om voldgiftslovgivning indeholder 
et system, der hviler på gensidighed. Pr. definition kan det derfor ikke forventes, at der 
indføres bestemmelser herom inden tiltrædelsen. 
Indirekte beskatning 
De samlede indbetalinger af moms og forbrugsafgifter til den estiske stats budget var 
henholdsvis ca. 42% og 11% i 1995. Dette forventes at fortsætte med en opadgående tendens. 
Moms 
Det gældende estiske momssystem blev indført i januar 1991, mens der trådte større 
ændringer i kraft i januar 1994. Estland anvender kun én momssats på 18%, som pålægges 
alle afgiftspligtige transaktioner, herunder importerede varer. Derimod er "importerede" 
tjenesteydelser ikke momspligtige. Ud over standardmomssatsen anvendes i Estland en 
nulsats på en mindre række varer. 
Visse former for virksomhed er momsfrie uden fradragsret for den indgående moms. Denne 
fritagelse vedrører hovedsagelig aktiviteter i offentlighedens interesse, finansielle 
tjenesteydelser og forsikringsydelser, ejendomme samt lotterier og lignende spil. 
Afgiftspligtige har i princippet ret til at fradrage moms på deres indkøb af varer og 
tjenesteydelser i erhvervsøjemed. Imidlertid indeholder den estiske momslov ingen 
bestemmelser om momsrefusion til afgiftspligtige uden fast forretningssted i landet. 
Forbrugsafgifter 
Det gældende forbrugsafgiftssystem i Estland blev indført i 1995. Mineralolier, alkohol og 
alkoholholdige drikkevarer samt tobaksvarer pålægges forbrugsafgifter. Der anvendes en 
særlig afgift for hver varekategori. 
59 
Gensidig bistand 
Afgiftsmyndighederne har endnu ikke skullet indføre systemet til gensidig bistand over for 
afgiftsmyndighederne i EU-medlemsstaterne, da den gensidige bistand først vil træde i kraft 
ved tiltrædelsen. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Moms 
Det gældende momssystem i Estland er baseret på hovedprincipperne i Fællesskabets 
momslovgivning og udgør således et udgangspunkt i dets fremtidige tilnærmelse til den 
gældende fællesskabsret om moms. Imidlertid er det estiske momssystem meget generelt og 
anvendes inkonsekvent 
For at blive momsregistreret i Estland skal den erhvervsdrivende opføres i erhvervsregistret, 
hvilket kræver, at der oprettes en filial i landet. Dette betyder, at udenlandske 
erhvervsdrivende i princippet ikke kan momsregistreres i Estland. Estlands 
momsfritagelsessystem afviger fra Fællesskabets, både med hensyn til omfang og indhold. Da 
Estland ikke anvender momsrefusionsordninger for ikke-registrerede udenlandske 
afgiftspligtige, udgør moms en yderligere omkostning for disse erhvervsdrivende. 
Estlands medlemsskab af EU ville kræve betydelige tilpasninger for at bringe 
momslovgivningen i overensstemmelse med kravene i den gældende fællesskabsret, både 
med hensyn til de almindelige bestemmelser i Fællesskabets momslovgivning og med hensyn 
til det afgiftssystem, der er behov for i et fællesskab uden kontrol ved de indre grænser. 
Estlands strategi til gennemførelse af henstillingerne i hvidbogen vedrørende moms 
indeholder ingen klar og detaljeret tidsplan for kommende tilpasninger. På kort sigt er det 
tanken, at man konowtrerer sig om at ændre nulsatserne til momsfritagelse uden mulighed for 
fradrag for den indgående moms. Målene på mellemlang sigt er tilnærmelse fuldt ud af det 
estiske momssystem til Fællesskabets inden 1. januar 2000. 
Forbrugsafgifter 
Der findes ikke noget effektivt system til suspension af forbrugsafgifterne, når varer 
transporteres mellem godkendte afgiftsoplag uden betaling af afgift. 
For at sikre en korrekt anvendelse af EU-lovgivningen om forbrugsafgifter er det af væsentlig 
betydning, at Estland så snart som muligt indfører et system med afgiftsoplag baseret på 
fællesskabsmodelle». 
Den estiske strategi til gennemførelse af henstillingerne i hvidbogen indeholder ingen klar og 
detaljeret tidsplan for kommende tilpasninger af den estiske lovgivning om forbrugsafgifter. 
Målet på kort sigt består i en udvidelse af kontrolforanstaltningerne på lokalt plan. Målet på 
lang sigt er en tilnærmelse af omfanget af afgifterne og afgiftssatserne til 
fællesskabslovgivningen. Der er imidlertid ingen planer om fuld harmonisering af 
lovgivningen. 
60 
Gensidig bistand 
Ved tiltrædelsen skal der også iværksættes hensigtsmæssige ordninger for det administrative 
samarbejde og den gensidige bistand mellem medlemsstaterne. Disse krav er af væsentlig 
betydning for det indre markeds funktion. 
Konklusion 
Den gældende fællesskabsret på området direkte beskatning synes ikke at volde større 
vanskeligheder. 
Selv om man er gået i gang med den indirekte beskatning, skal der gøres en betydelig indsats, 
hvis Estland på mellemlang sigt skal kunne opfylde kravene i den gældende fællesskabsret på 
områderne moms og forbrugsafgifter. 
Det skulle være muligt for Estland at være med i den gensidige bistand, når 
afgiftsmyndighederne har opnået den nødvendige ekspertise på området. 
Statistik 
Hovedprincipperne i Fællesskabets regelværk vedrører objektivitet, pålidelighed, 
gennemsigtighed, fortrolighed (af de enkelte oplysninger) og udbredelse af statistikker. 
Desuden findes der et vigtigt sæt principper og praksis vedrørende anvendelse af europæiske 
og internationale klassifikationer, nationalregnskabssystemer, virksomhedsregistre og 
forskellige kategorier af statistikker. 
Europaaftalerne omfatter bestemmelser om samarbejde om udvikling af effektive og 
pålidelige statistikker i overensstemmelse med internationale standarder og klassifikationer. 
Hvidbogen indeholder ingen bestemmelser på dette felt. 
Sammendrag 
Statens statistiske kontor (under finansministeriet) er det centrale organ, der har til opgave at 
fremstille og udbrede officielle statistikker i Estland. 
Retsgrundlaget for de estiske officielle statistikker er loven af 1990 om statistikker. 
Regeringen godkendte i december 1996 en ny lov om statistikker, som tager hensyn til EU's 
statistiske standarder og andre internationale statistiske standarder, og denne lov er nu til 
behandling i parlamentet. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
De estiske officielle statistikker opfylder EF's basiskrav. Der er stadig behov for betydelige 
fremskridt. 
Der forekommer mangler med hensyn til virksomhedsstati stikker, etablering af et 
virksomhedsregister, økonomiske indikatorer på kort sigt, og input/output-statistikker. 
Omorganiseringen af landbrugsstatistikkerne er endnu en større opgave. 
61 
Konklusion 
Estland vil skulle gøre en større indsats for at opfylde EU-kravene vedrørende officielle 
statistikker på mellemlang sigt. 
62 
3.4 Sektorpolitik 
Industri 
EF's industripolitik søger at forbedre konkurrenceevnen og således opnå bedre levestandard 
og højere beskæftigelse. Den tager sigte på at fremme tilpasningen til strukturændringer, 
skabe et initiativfremmende klima, udvikle virksomhederne i hele Fællesskabet, fremme 
industrielt samarbejde og sørge for at udnytte innovationspolitikkcns og forskningens og den 
teknologiske udviklingspolitiks industrielle muligheder bedre. EF's industripolitik er 
horisontal. De horisontale ideer overføres til de enkelte sektorer ved hjælp af 
sektormeddelelser. EF's industripolitik er resultatet af en kombination af forskellige 
virkemidler fra Fællesskabets forskellige former for politik. Den omfatter både virkemidler 
med sigte på markedets funktion (produktspecifikation og markedsadgang, handelspolitik, 
statsstøtte og konkurrencepolitik) og foranstaltninger i forbindelse med industriens evne til at 
tilpasse sig forandringer (et stabilt makroøkonomisk klima, teknologi, uddannelse osv.). 
For at kunne klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen, skal ansøgerlandenes 
industri have nået et bestemt konkurrencedygtighedsniveau på tiltrædelsestidspunktet. Det 
skal fremgå, at ansøgerlandene fører en politik, der tager sigte på åbne, konkurrenceprægede 
markeder, i overensstemmelse med traktatens artikel 130 ("industri"). Samarbejdet mellem 
EU og ansøgerlandene inden for industri, investering, industriel standardisering og 
overensstemmelsesvurdering, således som dette er fastsat i Europa-aftalen, er også en vigtig 
indikator på, at udviklingen går i den rigtige retning. 
Sammendrag 
Estlands industriproduktion havde i 1995 en værdi på ca. 0,8 mia. ECU eller under 1/3 af 
Luxembourgs industriproduktion og udgjorde 23% af BNP. Industrien tegner sig for 185 000 
arbejdspladser (28% af den samlede beskæftigelse). Levnedsmiddelindustrien (20% af 
industriens arbejdsstyrke), den lette industri (19%), maskin- og metalindustrien (19%) og 
træindustrien (11%) er de vigtigste arbejdsgivere. Det samlede antal industrivirksomheder 
anslås til ca. 4 600, hvoraf næsten alle er SMV. 
Estlands økonomiske struktur har i vid udstrækning overvundet den sovjetiske besættelses 
ineffektive interregionale arbejdsdelinssystem, på trods af landets naturressourcer og 
detbegrænsede hjemmemarked. Ved omstillingsperiodens begyndelse skete der imidlertid 
radikale ændringer i den estiske industri. Den BNP-vækst, som har fundet sted siden 1994, 
kan først og fremmest tilskrives udvidelse af industriproduktionen, en betragtelig forøgelse af 
antallet af nye private virksomheder og en stigning i de direkte udenlandske investeringer 
(DUI). I 1990 tegnede sværindustrien sig for halvdelen af industriproduktionen, og den er nu 
tvunget til at forbedre sin produktionskvalitet og produktionsteknologi. Et særligt træk ved 
det estiske industriopsving er den stærke udnyttelse af passiv forædling (PF, omfatter 12% af 
hle importen), som især finder sted i tekstilindustrien i samarbejde med Finland og Sverige. 
Mens EU's virksomheder ønsker at udnytte de lave lønomkostninger i Estland, får Rusland 
sine halvfabrikata fremstillet i Estland, fordi produktionskvaliteten er højere. Den estiske 
økonomis moderniseringsproces afspejler sig ved, at en stor del af importen består af 
maskiner og teknisk udstyr. Omvendt afspejler eksportens sammensætning i stigende grad 
landets fordele inden for sektorer med lav værditilvækst, f.eks. træindustri, papirindustri, 
63 
tekstilindustri og levnedsmiddelindustri. Estland har haft stort held med at omlægge sin 
eksport til vestlige markeder. 
Den estiske industris vigtigste produktionssektorer i 1995 
i i JJUH. ' li't'lfnn.1"" i •'"• "" 
Sektor % af beskæftigelsen % af 
i industrien industriproduktionen 
Levnedsmiddelindustri 15 40 
Tekstil og beklædningsindustri 14 11 
Træ-og møbelindustri 11 15 
Maskin-og elektroindustri 12 11 
Kemisk industri og 7 12 
medicinalvareindustri 
Transportmateriel 3 5 
Andre ikke-metalliske 3 6 
mineralprodukter 
Byggeindustri 20 n.a. 
lait ______ 10° 10° 
pm: Industriens (minus byggeindustrien) 23 
andel af det samlede BNP 
Levnedsmiddelindustrien er den vigtigste sektor i den estiske industri. 
Produktionskapaciteten var beregnet på at opfylde behovet i Estland og mange andre dele af 
TSU. Markedets sammenbrud førte til et skarpt produktionsfald. Trods afmatningen lykkedes 
det imidlertid levnedsmiddelindustrien at bevare sin førerstilling inden for estisk industri. 
Omstillingen til EU-markedet blev vanskelig på grund af handelsrestriktioner og krav til 
kvalitet og hygiejne. En stor del af den estiske levnedsmiddeleksport går stadig til Rusland, 
selv om Ruysland har belagt den med høje toldafgifter. Levnedsmiddelindustrien er de 
udenlandske investorers foretrukne mål, og det har ført til omlægning af produktionen og 
forbedring af den teknologiske stade. Der træffes desuden foranstaltninger af 
lovgivningsmæssig art for at forbedre kvaliteten og opfylde EU's krav. Det er muligt, at 
sektoren vil være tilstrækkelig udviklet på tiltrædelsestidspunktet. På længere sigt er 
udsigterne for især fiskeprodukter, drikkevarer og mejeriprodukter forholdsvis gode. 
Tekstil- og beklædningsindustrien er den estiske industris næstvigtigste sektor og præges af 
et lille antal store, privatiserede virksomheder. Lave lønomkostninger og små 
kapitalinvesteringsbehov har gjort den til Estlands vigtigste sektor, når det gælder 
underleverancer og passiv forædling. De estiske virksomheder er imidlertid begyndt at 
indskrænke antallet af underleverancekontrakter og lægge hovedvægten på eksport af egne 
kollektioner. Da lønomkostningerne forventes at stige i fremtiden, bliver der behov for 
yderligere tilpasninger. 
Træindustrien er også en vigtig industrigren, og da en stor del af Estlands territorium er 
dækket af skov, har den indenlandske ressourcer til sin rådighed. Den mekaniske træindustri, 
især møbelindustrien, har stærke konkurrencefordele på grund af det billige træ, en kompetent 
arbejdsstyrke til lave omkostninger og små kapital investeringsbehov, fordi håndarbejde har 
en ret stor andel. Møbler tegner sig for over halvdelen af træindustriens samlede produktion, 
og der er stærke handelsforbindelser med EU. Sektoren vil sandsynligvis udvikle sig godt, og 
64 
tiltrædelsen skulle ikke volde vanskeligheder. Den kemiske træindustri skal både på 
hjemmemarkedet og eksportmarkedet konkurrere med virksomheder, som teknologisk set er 
mere udviklede. Især papirmasscindustricn er teknologisk forældet og forvolder store 
miljøskader. På grund af denne sektors tilbageståenhed, skal der foretages betydelige 
investeringer for at gøre den konkurrencedygtig. 1 sin nuværende tilstand er denne industri 
ikke tilstrækkelig konkurrencedygtig. 
Maskin- og elektroindustri: Privatiseringen er stort set fuldført. På grund af de lave 
lønomkostninger har denne sektor tiltrukket sig underleverancekontrakter og tegner sig nu for 
1/4 af den samlede PF-import og eksport. Generelt går det meste af produktionen imidlertid 
stadig til den tidligere Sovjetunion og CØL. Den kemiske industri er meget lille og 
fremstiller især gødningsmidler. Produktionsanlæggene har stærkt behov for modernisering 
og store investeringer til miljøbeskyttelse. Medicinalvareindustrien er den mest avancerede 
i de baltiske lande, og den har gennemført imponerende reformer, heriblandt privatisering, 
indførelse af kontrolmyndigheder og harmonisering af retsgrundlaget. De fleste af 
minedriftsaktiviteterne drejer sig om udvinding af olieskifer, som har ødelagt store dele af 
landskabet i landets nordøstlige del. 
Estland har ført en hurtig og beslutsom privatiseringspolitik. Med oprettelsen af det Estiske 
Privatiseringsagentur (EPA) er privatiseringsprocessens tidligere organiseringsproblemer 
blevet overvundet. Privatiseringen af små virksomheder er nu praktisk talt fuldført. I maj 
1996 var næsten alle de 450 store og mellemstore virksomheder, der indgik i regeringens 
oprindelige program for salg af aktiver, blevet privatiseret. Efter EBRD's vurdering bidrog 
den private sektor allerede med ca. 70% af BNP i 1996, og dens andel forventes at vokse 
yderligere. Hovedvægten ligger nu på omlægning og privatisering af de monopoliserede 
infrastrukturselskaber (især distributionsselskaber). 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Industrien udgør kun en lille del af Estlands økonomi, dvs. en mindre del end i de andre 
ansøgerlande. Den er stærkt koncentreret om nogle fa afgørende sektorer: levnedsmidler, træ 
og papir, møbler, tekstil- og beklædning, der tilsammen tegner sig for over halvdelen af den 
samlede industriproduktion. Disse sektorer er velfunderede på grund af adgangen til 
råmaterialer, landets topografi og det lave lønniveau. Alligevel kræves der betydelige 
moderniseringer i nogle delsektorer, ikke mindst i papirmasseindustrien. Andre sektorer, der 
er blevet udviklet under den sovjetiske planøkonomi, f.eks. maskin- og elektroindustrien, 
forekommer også sårbare, medicinalvaresektoren kan på den anden side betragtes som et 
imponerende eksempel på omstilling. 
Den estiske industris stærke sider er det gunstige makroøkonomiske klima og den høje 
investeringstakt. Desuden kan industrien på grund af den fornuftige finanspolitik og 
konsolideringen af banksektoren allerede opnå mellem- og langfristede lån. 
Privatiseringen af industrien er stort set afsluttet. Skønt nogle af den estiske industris sektorer 
(som tekstil- og beklædningsindustrien, medicinalvareindustrien og byggesektoren) i vidt 
omfang er blevet privatiseret og moderniseret - ofte ved hjælp af DUI - og derfor klarer sig 
godt på eksportmarkederne, er andre sektorer (som levnedsmiddelindustrien, træ- og 
papirindustrien, maskin- og elektroindustrien, den kemiske industri og byggevareindustrien) 
65 
stadig inde i en omstillingsproces og har brug for yderligere kapitalinvesteringer til 
modernisering for at opnå konkurrencedygtighed. 
Konklusion om industriens konkurrencedygtighed 
Estland har gjort gode fremskridt med omstilling af industrien og indførelse af EU's 
industrilovgivning. Hvis den nuværende indsats og tilførslen af fremmed kapital fortsætter, 
kan det på mellemlangt sigt forventes, at den industrielle konkurrenceevne kun vil have 
meget begrænsede problemer, der ikke skulle kunne udvikle sig til hindringer for en vellykket 
deltagelse i et udvidet EU-markcd. 
En vurdering af de særlige bestemmelser for industrivarers frie bevægelighed findes i det 
særlige afsnit om det indre marked. 
Landbrug 
Den fælles landbrugspolitik har til formål at bevare og udvikle et moderne landbrug og 
derved sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, sikre forbrugerne rimelige priser 
på landbrugsprodukter og sikre varers frie bevægelighed inden for EF. Der lægges særlig 
vægt på miljøet og udviklingen af landdistrikterne. Den fælles landbrugspolitik forvaltes ved 
hjælp af fælles markedsordninger. De er suppleret med bestemmelser om dyresundhed, 
plantesundhed og dyrs ernæring og med bestemmelser om levncdsmiddelhygiejne. Der findes 
også forskrifter inden for strukturpolitikken, som oprindelig blev udviklet med henblik på 
modernisering og udvidelse af landbruget, men hvor der i den senere tid lægges større og 
større vægt på miljøet og på en regional differentiering af strategien. Siden reformerne i 1992 
har en stigende del af landbrugsstøtten haft form af direkte støtte, der udbetales for at 
kompensere for nedsættelser af de garanterede priser. 
Europaaftalen danner grundlag for landbrugshandelen mellem Estland og EF og har til formål 
at fremme samarbejdet om modernisering, omstrukturering og privatisering af Estlands 
landbrug og agroindustri og om plantesundhedsnormer. Hvidbogen omfatter 
veterinærkontrol, plantesundhedskontrol og foderkontrol tillige med bestemmelser om 
afsætningen af de enkelte varer. Formålet med denne lovgivning er at beskytte forbrugerne, 
folkesundheden og dyrs og planters sundhed. 
Sammendrag 
Landbrugets situation 
Landbrugsproduktionens værdi udgjorde i 1995 ca. 0,13% af værdien af 
landbrugsproduktionen i EU. 
Landbrugets andel af BNP faldt efter uafhængigheden fra ca. 20% til 7% i 1995. 
Beskæftigelsen i landbruget faldt til 7%. Indtil 1994 var økonomien i tilbagegang, og 
forbruget skiftede fra mejeri- og kødprodukter til brød og korn. Ca. 46% af det samlede areal 
er dækket af skov (2 mio. ha), medens 32% er landbrugsjord (1,5 mio. ha). 
Den estiske landbrugssektor er for øjeblikket ved at blive privatiseret. Store 
landbrugsvirksomheder (tidligere statsejede bedrifter) med forskellig retlig status 
66 
(kooperativer, selskaber med begrænset hæftelse og aktieselskaber) driver stadig ca. 30% af 
landbrugsarealet (gennemsnitsstørrelse: 520 ha), medens de resterende 70% af 
landbrugsarealet er ligeligt fordelt på 14 500 familiebrug (gennemsnitsstørrelse: 23 ha) og 
lodder (gennemsnitsstørrelse: under 2 ha). 
Der er anmodet om, at et areal på 1,2 mio. ha gives tilbage til de oprindelige ejere. I maj 1997 
var 500 000 ha (42%) tilbagegivet og registreret i tingbogen. Arbejdet skal efter planen være 
afsluttet i år 2000. 
850 000 ha er ikke blevet tilbagckrævct og vil fortsat være statens ejendom og blive 
bortforpagtet. 
I 1995 producerede Estland 514 000 t kom, 539 000 t kartofler, 2 000 t oliefrø, 812 000 t 
mælk (selvforsyning: 148%), 25 0001 oksekød (92%) og 46 0001 svinekød (109%). 
Levnedsmiddelindustrien tegner sig for øjeblikket for 34% af den samlede 
industriproduktion, og beskæftigelsen i levnedsmiddelindustrien har ligget ret konstant på ca. 
4% siden 1986. Levnedsmiddelindustrien har haft to hovedproblemer, nemlig faldende intern 
efterspørgsel, selv om den nu ser ud til at være ved at stabilisere sig, og stigende import på 
grund af manglende toldbeskyttelse. Agroindustrien forarbejder først og fremmest kød (22%), 
mejeriprodukter (20%) og fisk (17%). Næsten alle levnedsmiddelvirksomheder er blevet 
privatiseret. Ingen af de estiske kødforarbejdningsvirksomheder er blevet godkendt til eksport 
til EU. 
Handelen med landbrugsprodukter og fiskerivarer har traditionelt spillet en stor rolle i 
Estlands økonomi. I 1995 tegnede landbrugsprodukter sig for 16,6% af den samlede eksport 
og for 14,3% af importen. Størstedelen (65%) af Estlands landbrugseksport (hovedsagelig 
fisk, kød og mejeriprodukter) går til de nye uafhængige stater og 29% til EU. Estland er 
nettoimportør af landbrugsprodukter, og EU har en positiv handelsbalance på 157 mio. ECU 
(1995) med Estland. Der importeres først og fremmest sukker, drikkevarer, fedtstoffer og 
olier. 
Landbrugspolitikken 
Producentstøtteækvivalenten, der er beregnet af OECD, var på 3% i 1995 over for 49% for 
EU. 
Estland har indtil nu ført en meget liberal politik over for landbruget. Til trods for, at 
parlamentet har vedtaget flere love, der forudser større støtte til landbrugerne, er de hidtil kun 
blevet gennemført i et meget begrænset omfang, og de samlede budgetudgifter til landbruget 
er stadig forholdsvis små (16,4 mio. ECU) eller 3,4% af det samlede budget i 1993. 
Der findes kun få produktspecifikke ordninger. Programmerne lager hovedsagelig sigte på al 
forbedre frøkvalitet og avlskvalitet, registrering og videreuddannelse. Det vigtigste 
instrument, der anvendes til at støtte landbrugssektoren, er kreditfonden for landbruget og 
landdistrikterne (ARLCF), der yder lån til bedrifter og forarbejdningsindustri. 
Den eneste offentlige intervention er de offentlige indkøb til den nationale kornreserve, som 
svarer til seks måneders konsum (50 000 t). I praksis er dette mål dog ikke blevet opfyldt. 
67 
Landbrugspriseme er ikke regulerede og er betydeligt lavere end EF-priserne, selv om de har 
været for opadgående siden 1992 (i 1995 fx hvede: 73% af den gennemsnitlige EF-pris, 
oksekød: 38%, svinekød: 88,6%, mælk: 47%). Politikken for udvikling af landdistrikterne er 
stadig under drøftelse, og udformningen af denne politik henhører ikke under et enkelt 
ministerium. 
Estland fører en frihandelspolitik og har ingen toldbeskyttelse. Frihandelsaftalen mellem 
Estland og Det Europæiske Fællesskab trådte i kraft den 1. januar 1995. Estland har 
fuldstændig liberaliseret sin markedsadgang, medens EF har givet indrømmelser, enten med 
ubegrænset adgang eller som led i toldkontingenter. 
På nuværende stadium har frihandelsaftalens virkning for animalske produkters 
vedkommende været begrænset til mejerisektoren, den eneste sektor, hvor nogle produkter 
(fx mælkepulver) opfylder hygiejnenormerne i EU. 
I 1996 blev den baltiske frihandelsaftale udvidet, så den også kom til at omfatte 
landbrugsprodukter. Aftalen trådte i kraft den 1. januar 1997 og er tænkt som det første skridt 
henimod oprettelsen af en toldunion. I maj 1995 ratificerede Estland en frihandelsaftale med 
Ukraine. Estland forhandler for øjeblikket om medlemskab af WTO. 
Estland er begyndt at tilpasse den lovgivning, der er omtalt i hvidbogen. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Kornproduktion og -udbytte vil måske atter nærme sig selvforsyningsniveau på mellemlang 
sigt, og Estland har potentiale til at øge den animalske produktion. Estlands potentiale til at 
eksportere mejeriprodukter og animalske produkter til EU kan dog først realiseres, når EF's 
kvalitets- og hygiejnenormer er blevet opfyldt. På grund af for stor kapacitet og umoderne 
teknologi kan denne sektor stadig ikke være med i det almindelige opsving. 
De vigtigste markedspolitiske instrumenter, der anvendes i EF, anvendes ikke i Estland. Der 
er her tale om nøgleinstrumenter såsom mælkekvoter, hovedelementerne i ordningen med 
markafgrøder (basisareal, jordudtagning, godtgørelser og præmier i husdyrsektoren) tillige 
med visse programmer for landdistrikter og strukturudvikling. 
Det vil kræve relativt avancerede administrative systemer at forvalte og føre kontrol med 
disse foranstaltninger, herunder et hensigtsmæssigt matrikelsystem og systemer til 
identifikation og registrering af kvæg. Generelt gælder det, at den administrative kapacitet må 
udvikles yderligere på disse områder, hvis disse foranstaltninger skal anvendes i Estland. Det 
vil være nødvendigt at afskaffe statens kornråd. 
På dette stadium er det svært at forudse, hvordan landbrugsstøttepriserne i Estland vil udvikle 
sig i perioden forud for tiltrædelsen. Dette vil afhænge af en række faktorer, herunder den 
indenlandske økonomi, situationen på eksportmarkederne og udviklingen i prisstøtten i EU. 
Estland er i færd med at indføre den lovgivning, der er omtalt i hvidbogen. 
På veterinærområdet kræves der stadig en stor indsats for at tilpasse Estlands lovgivning til 
EF-kravene. Det drejer sig bl.a. om tilnærmelse af lovgivningen (denne tilnærmelse skal efter 
68 
planen være afsluttet i 1998), laboratoriefaciliteter og oprettelse af en fuldt udstyret officiel 
veterinærtjeneste, herunder effektiv kontrol på grænsekontrolstederne og af varer, der 
passerer gennem landet i transit. Det er nødvendigt at videreudvikle procedurerne for 
udstedelse af certifikater, og der må indføres et effektivt system til identifikation af dyr. Det 
er nødvendigt, at der lovgives om dyrevelfærd. 
Visse forarbejdningsvirksomheder må moderniseres, både med henblik på samhandelen og 
det nationale marked. 
Med hensyn til foder ser det ikke ud til, at den nuværende lovgivning svarer til EF-
bestemmelserne. Tilnærmelsen af lovgivningen befinder sig i en indledende fase, og der er 
ikke opgivet nogen tidsplan for arbejdets afslutning. 
Hvad angår plantebeskyttelsesmidler og økologisk landbrug, er lovgivningen ikke 
harmoniseret med EF-lovgivningen, men man er begyndt at foretage en tilpasning. Der ser 
ikke ud til at være nogen overvågning af pesticidrester i Estland. 
Hvad angår frø og formeringsmateriale, siges lovgivningen at være harmoniseret med EF-
lovgivningen. Estland har ikke ligestilling for nogen EF-artcrs vedkommende, og det kræver 
stadig en betydelig indsats at foretage en virkelig tilnærmelse og indføre den nødvendige 
infrastruktur. 
Det forventedes, at der ville blive vedtaget forskrifter for plantesundhed med henblik på en 
tilnærmelse til EU-lovgivningen ved udgangen af 1996. 
Konklusion 
Betydelige bestræbelser på at gennemføre en tilpasning til den gældende EF-ret er stadig 
nødvendige, selv om der er sket fremskridt, når det gælder vedtagelsen af de foranstaltninger, 
der er nævnt i hvidbogen. 
Der kræves en særlig indsats, hvad angår: 
gennemførelse og håndhævelse af de veterinære og plantesundhedsmæssige krav og 
modernisering af virksomhederne, så de opfylder EF-normerne; dette er særlig vigtigt, 
når det gælder inspektions- og kontrolordningerne for beskyttelse af EU's ydre grænser 
udbygning af de administrative strukturer for at sikre den nødvendige kapacitet til at 
iværksætte og håndhæve den fælles landbrugspolitiks bestemmelser, herunder 
importordningerne 
yderligere omstrukturering af den agroindustrielle sektor for at øge dens 
konkurrenceevne. 
Da kun et begrænset antal af den fælles landbrugspolitiks mekanismer eksisterer for 
øjeblikket, er der behov for en gennemgribende refonn at landbrugspolitikken, og en 
betydelig indsats vil være nødvendig for at forberede tiltrædelsen på mellemlang sigt. 
69 
Fiskeri 
Den fælles fiskeripolitik omfatter fælles markedsordninger, strukturpolitik, aftaler med 
tredjelande, forvaltning og bevarelse af fiskeressourcerne og videnskabelig forskning til støtte 
for disse aktiviteter. 
Europaaftalen omfatter bestemmelser vedrørende handel med fiskerivarer med Fællesskabet 
og bestemmelser om samarbejde. Hvidbogen omfatter ingen foranstaltninger på dette område. 
Sammendrag 
I 1995 tegnede Estlands fiskeri sig for 2,6% af BNP. Fiskeriet beskæftiger ca. 20 000 
personer. Estland har privatiseret hele fiskerisektoren. 
Højsøflåden (det nordvestlige Atlanterhav) er blevet reduceret fra 75 fartøjer i 1991 til 31 
fartøjer pr. 1. januar 1996 med en tilsvarende reduktion af fangsterne fra 230 000 t til 70 000 
t. Hele denne mængde eksporteres. De vigtigste af de fiskede arter er hestemakrel, rødfisk og 
blåhvilling (hovedsagelig NAFO-område). I Østersøen fisker 161 fartøjer tilhørende små 
private virksomheder, og yderligere 500 fartøjer af en længde på under 12 m udgør 
kystflåden. Den samlede fangst var på 60 000 t i 1995 (hovedsagelig sild, brisling og torsk -
alle omfattet af kvoter). Mere end halvdelen af flåden er over 20 år gammel. 
Fiskeriet omfatter en betydelig gren af den estiske levnedsmiddelindustri, men kun 40-50% af 
kapaciteten udnyttes. I 1994 producerede 120 virksomheder 102 000 t (mod 233 000 t i 
1990), deraf 30 000 t dåsevarer. Den landbaserede produktion udgjorde 34 000 t og er 
afhængig af import for at opnå variation og opretholde kapaciteten. Denne sektor beskæftiger 
i alt 8 000 personer. 
Akvakulturproduktionen (hovedsagelig øned og karpe) er faldet fra en rekord på 1 700 t i 
1989 til 317 t (værdi: 0,4 mio. ECU). I denne sektor beskæftiges i alt 2 000. 
Som handelspartner for Fællesskabet leverer Estland 0,15% af EU's samlede import (uanset 
oprindelse) af fiskerivarer og 6% af EU's import af fiskerivarer fra ansøgerlandene. Hvad 
EU's eksport angår, aftager Estland 0,13% af Fællesskabets samlede eksport af fiskerivarer 
og 1,5% af dets eksport af disse varer til ansøgerlandene (målt i værdi). 
Forvaltningen af ressourcerne i Østersøen foregår i øjeblikket mellem EU og Estland inden 
for rammerne af et fælles organ - Den Internationale Østersø-Fiskerikommission (IBSFC). 
Der anvendes ingen protektionistiske importforanstaltninger eller statsstøtte. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Estlands produktions- og udenrigshandelstal er lave i forhold til de tilsvarende EU-tal og vil 
sandsynligvis ikke fa nogen væsentlig effekt for Fællesskabet som helhed. 
Tilpasning af flådekapaciteten, modernisering af hele sektoren og fastlæggelse af den 
nødvendige strukturstøtte bliver hovedspørgsmålene. 
70 
Efter de foreliggende oplysninger om indgåede fiskeriaftaler og Estlands medlemskab af 
internationale og regionale fiskeriorganisationer skulle der ikke kunne forventes nogen større 
problemer. 
Det bliver nødvendigt for Estland at oprette en fiskeriadministration, der kan gennemføre den 
fælles fiskeripolitik - især forvaltning af ressourcerne, førelse af et register over fiskerflåden, 
implementering af strukturpolitikken for sektoren, forvaltning af markedsordningen og 
indsamling af alle statistiske oplysninger - og EU's politik vedrørende sundheds-, hygiejne-
og miljøspørgsmål. 
Konklusion 
Moderniseringsprocessen og implementeringen af Fællesskabets regelværk vil kræve en 
betydelig indsats. Estlands indlemmelse i Fællesskabets fiskeripolitik synes ikke at frembyde 
større problemer. 
Energi 
Hovedmålsætningerne med EU's energipolitik er ifølge Kommissionens hvidbog om "En 
energipolitik for Den Europæiske Union" bl.a. øget konkurrenceevne, 
energiforsyningssikkerhed og miljøbeskyttelse. Den gældende fællesskabsret på 
energiområdet består af bestemmelser i EF-traktaten og afledt ret vedrørende konkurrence og 
statsstøtte, det indre energimarked (herunder direktiver om elektricitet, 
prisgennemskuelighed, transitordninger for gas og el, fossile brændstoffer, licenser, 
beredskab inkl. forpligtelser om sikkerhedslagre, osv.), atomkraft, energieffektivitet og miljø. 
De transeuropæiske energitransmissionsnet og støtte til FTU inden for energi er også vigtige 
energipolitiske emner. Blandt igangværende arbejde er liberalisering af gassektoren, 
fællesskabslovgivning om energieffektivitet og auto-oil-programmet. 
Fællesskabsretten på det nukleare område bestod oprindeligt af Euratom-traktaten, men er nu 
blevet betydeligt mere omfattende og består af en række juridiske og politiske instrumenter, 
herunder internationale aftaler. Fællesskabsretten vedrører bl.a. sundhed og sikkerhed, 
herunder strålingsbeskyttelse, sikkerheden på kernekraftanlæg, affaldshåndtering, 
investeringer inkl. finansielle instrumenter under Euratom, fremme af forskning, et nukleart 
fællesmarked, forsyninger, sikkerhedsforanstaltninger og internationale relationer. 
Europa-aftalerne fastslår, at der skal etableres et samarbejde om en gradvis integration af de 
europæiske energimarkeder og ydes bistand inden for de relevante politiske områder. 
Hvidbogen om de associerede central- og østeuropæiske landes integration i EU's indre 
energimarked fremhæver behovet for, at de vigtigste direktiver om det indre marked 
gennemføres i fuldt omfang sammen med EF's konkunenceret. På kerneenergiområdet 
omtaler hvidbogen forsyninger, kontrolforanstaltninger og transport af radioaktivt affald. 
Sammendrag 
Estland's energisektor og især elproduktionen domineres af indenlandsk olieskifer (et fast 
brændsel som ikke er geologisk-relateret til kul). Anvendelsen af tørv, træ og vindenergi er 
stigende og udgør 5% af landets energibalance. For de resterende 35% af dets energiforbrug, 
71 
især olie og gas men også kul, er landet afhængigt af Rusland. Estland anvender ikke 
atomkraft til elproduktion. 
Energisektoren er ineffektiv og energiintensiteten er 2-4 gange højere end i EU, hvilket 
skyldes historisk betingede lave priser, utilstrækkelige politikker og forældet teknologi. 
Estland søger for tiden at opnå bedre forbindelser fra dets energinet til EU's net. Skønt et 
eventuelt kommende eltransmissionsnet omkring Østersøen vil bidrage hertil, ventes det på 
kortere/mellemlang sigt, at Estland forbliver tilknyttet til det russiske el forsyningsnet. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Den estiske regerings energipolitik for 1996, som er på linje med EU's principper, omhandler 
energi forsyningssikkerhed herunder spredning af forsyningskilderne, indførelse af flere 
markedsøkonomiske principper, øget energieffektivitet og miljøbeskyttelse, samt et bedre 
energisamarbejde på regionalt plan. Et baltisk samarbejde er særligt fordelagtigt på det 
energipolitiske område som følge af komplementariteten mellem landene. 
Rammelovgivningen for konkurrence på energiområdet er endnu ikke overensstemmende 
med direktiverne om det indre energimarked, som de anvendes i forbindelse med EF's 
konkurrencelovgivning. Selv om den estiske konkurrencelov fra 1993 gælder for offentlige 
kraftværker, findes der intet specifikt lov- og reguleringsmæssigt grundlag for energisektoren, 
som kan sikre overensstemmelse med EU-lovgivningen, herunder reglerne for det indre 
energimarked. Den nuværende indsats for at få vedtaget energiloven må derfor fortsættes. 
Gennemførelsen af denne lov vil indebære en tilnærmelse til gældende 
fællesskabslovgivning. 
Energisektoren er præget af statsmonopoler, med undtagelse af handelen med olie og kul. 
Privatiseringer er iværksat og kommer sandsynligvis til at omfatte nogle af de store selskaber 
i energisektoren. Energipriserne er sat kraftigt op, men især prisniveauet over for 
husholdningerne må tilpasses yderligere, så de bliver omkostningsbaserede. 
Beredskabet inden for energisektoren lever ikke op til fællesskabsretten krav, herunder 
forpligtelsen til at have olielagre svarende til 90 dages forbrug. Man er internt begyndt at 
arbejde på at overholde denne del af fællesskabslovgivningen, men der endnu ikke fastlagt 
nogen tidsplan eller stillet investeringsmidler til rådighed. 
Udvinding af og fyring med olieskifer er ineffektiv og indebærer betydelige miljøproblemer. 
Dette brændsel tegner sig for to-tredjedele af Estlands svovldioxid-emissioner. Der kræves et 
større omstruktureringsprogram for at reducere landets afhængighed af olieskifer, og det vil 
give anledning til socio-regionale problemer. 
Landet må øge indsatsen for at vedtage EU-normer og -standarder om energieffektivitet 
(f.eks. effektivitetsnormer, energimærkning af hårde hvidevarer) og miljøbeskyttelse (f.eks. 
brændselskvalitetsnormer). 
Skønt Estland ikke har noget kernekraftsprogram, skal landet overholde Euratom-traktaten og 
relaterede politikker inden for områder som behandling af radioaktivt affald, 
strålingsbeskyttelse, forsyninger af nukleart materiale, sikkerhedskontrol, samt tiltrædelse af 
72 
internationale aftaler, som Euratom har indgået. Hertil kommer, at Estland endnu ikke 
deltager i flere internationale aftaler og andre ordninger på det nukleare område og heller ikke 
har gennemført de aftaler, som det har tiltrådt (Den Internationale Konvention om Fysisk 
Beskyttelse af Nukleart Materiale og Wien-konventionen om Civilretligt Ansvar for Nuklear 
Skade). 
En ubegrænset kontroloverenskomst med IAEA er endnu ikke trådt i kraft, men Estland 
deltager i Traktaten om Ikke-spredning af Kernevåben og forbereder en fremtidig ubegrænset 
sikkerhedskontrol. 
Estland har hverken kernereaktorer eller nuklear industri, og derfor forventes der ikke at være 
nogle særlige problemer med anvendelsen af EU-lovgivningen om forsyninger og det 
nukleare fællesmarked eller med gennemførelsen af sikkerhedskontrollen i henhold til 
Euratom-aftalen. 
Konklusion 
Situationen omkring det radioaktive affald på den tidligere sovjetiske ubådsbase bør følges 
nøje. 
Under forudsætning af, at den nuværende indsats styrkes, forventes den gradvise overtagelse 
af fællesskabsretten på energiområdet ikke at medføre nogen større problemer. 1 
førtiltrædelsesperioden vil foranstaltninger vedrørende en tilpasning af monopoler, herunder 
på import og eksport, netadgang, energiprissætning, statsinterventioner og omstrukturering af 
olieskiferindustrien, beredskab, herunder opbyggelsen af de obligatoriske lagre, 
energieffektivitet og miljøstandarder være særligt vigtige. 
Der ventes ikke at blive problemer med overholdelse af Euratom-bestemmelserne. 
73 
Transport 
Fællesskabets transportpolitik består af tiltag og initiativer inden for tre hovedområder: 
- kvalitetsforbedring gennem udvikling af integrerede og konkurrencedygtige 
transportsystemer på grundlag af avancerede teknologier, som også bidrager til opfyldelse 
af miljømæssige og sikkerhedsmæssige målsætninger 
- forbedring af det indre markeds funktion ved fremme af mere effektive og brugervenlige 
transporttjenester samtidig med, at valgmuligheder og sociale standarder sikres 
- udvidelse af den eksterne dimension, ved at man forbedrer transportforbindelserne til 
tredjelande og fremmer EU-virksomhedernes adgang til andre transportmarkeder (Den 
Fælles Transportpolitik, Handlingsprogram for 1995-2000). 
Europaaftalen rummer bestemmelser om tilnærmelse af lovgivvningen til fællesskabsretten 
og samarbejde med det formål at omstrukturere og modernisere transportområdet, at skabe 
bedre adgang til transportmarkedet, at lette transittrafikken og at nå frem til driftsmæssige 
standarder svarende til dem, der gælder i Fællesskabet. Hvidbogen fokuserer på 
foranstaltninger til opfyldelse af betingelserne for det indre marked inden for 
transportsektoren, herunder aspekter som konkurrence, hamionisering af lovgivning og 
standardisering. 
Sammendrag 
Estlands praktisk talt isfri østersøhavne har betydet, at landet var en vigtig transitrute for 
samhandelen mellem det tidligere Sovjetunionen og Vesten. Som følge heraf udviklede dets 
havne en kapacitet for særlige former for handel, som ikke længere udnyttes fuldt ud. Landets 
rolle som transitkonidor mellem Vesteuropa og Rusland og de centralasiatiske lande 
afhænger imidlertid af, hvorledes forbindelserne til Rusland er, hvilket ikke altid har virket 
fremmende for denne trafik. Etableringen af nye grænser til Rusland og Letland har også 
indvirket på Estlands konkurrenceevne som transitrute. Derfor har Estland behov for at 
investere i forbedringer af jernbanenettet mellem Øst og Vest og for at forbedre 
grænsepassageinfrastrukturerne ved alle de nye grænser samt i landets havne. Estlands 
territorium krydses af én transeuropæisk transportkorridor, som blev fastlagt på den 
tværeuropæiske transportkonference på Kreta. 
Selv om den generelle forbedring af Estlands økonomi har medført, at transporten nu tegner 
sig for en stigende del af BNP, førte ændringerne af Estlands økonomiske situation til en 
kraftig nedgang i efterspørgslen efter transport i absolutte tal i tiden efter landets åbning 
udadtil. Ikke desto mindre er efterspørgslen nu atter stigende, uden dog at være nået op på det 
tidligere niveau. Samtidig finder der en stadig hurtigere vægtforskydning sted mellem de 
enkelte transportformer, idet vejgodstransportens markedsandel er øget, medens jernbanerne 
og sejladsen ad indre vandveje tegner sig for en tilbagegang. Brugen af private biler er steget 
meget hurtigt og dominerer nu personbefordringen, delvis som følge af relativt lave 
benzinpriser, hvilket har ført til en tiltagende overbelastning af vejnettet i og omkring byerne 
samt ved visse grænseovergange. 
74 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
For så vidt angår gennemførelsen af det indre marked, har Estland udfoldet store bestræbelser 
for at overtage den gældende fællesskabsret. Estlands sektor for international transport 
anvender allerede i vid udstrækning de samme regler som Unionen, især for sejlads ad indre 
vandveje og inden for kombineret transport. På området for personbefordring ad vej skulle 
Estland ikke støde på nogen problemer, under forudsætning af, at landet hurtigt vedtager 
fællesskabsbestemmelserne om adgang til erhvervet. For jernbanernes vedkommende vil det 
være nødvendigt gennem de nærmeste år at overvåge den rent faktiske anvendelse af den 
gældende fællesskabsret for så vidt angår offentlig tjeneste og standardisering af 
regnskaberne. 
Vejgodstransporten skulle ikke volde større problemer for Estlands tiltrædelse, forudsat at de 
estiske myndigheder i førtiltrædelsesperioden tilpasser landets lovgivning på områderne vægt 
og dimensioner og adgang til vognmandserhvervet til Fællesskabets bestemmelser. Estland 
bør ligeledes komme på linje med Fællesskabet med hensyn til syn af motorkøretøjer. 
På søtransportområdet må Estland endnu gøre nogle fremskridt for at overtage den gældende 
fællesskabsret vedrørende sikkerhed til søs. Inden for lufttransporten er der gjort 
bemærkelsesværdige fremskridt, især i form af en reorganisering af sektoren, og forudsat, at 
udviklingen fortsætter i samme retning, skulle denne sektor ikke volde større problemer ved 
tiltrædelsen, på betingelse af, at hovedparten af de påtænkte love og administrative 
bestemmelser rent faktisk træder i kraft i løbet af 1998/1999. 
Udviklingen af et integreret og konkurrencedygtigt transportsystem er et mål, som de estiske 
myndigheder holder sig for øje; de to største problemer på dette område vil nok være at nå op 
på et fyldestgørende sikkerhedsniveau på transportområdet og at nå frem til en optimal 
udnyttelse af transportsystemet. Med hensyn til sikkerheden har Estland gjort tilfredsstillende 
fremskridt. Til gengæld synes skabelsen af et sammenhængende transportsystem at være et 
vanskeligere mål at opfylde; sandsynligvis vil Estland opleve en vedvarende stigning inden 
for vejtransporten og bør derfor satse mere på anvendelsen af jernbanerne. 
Med hensyn til en forbedring af forbindelserne til Unionens medlemsstater og til nabolandene 
påregner Estland mellem 1995 og 1999 at investere ca. 100 mio. ECU over landets eget 
budget i de transportinfrastrukturer, der benyttes af den internationale trafik, især til fordel for 
de transeuropæiske transportkorridorer. Dette beløb svarer til ca. 0,7% af BNI, hvilket ikke 
vil være tilstrækkeligt til at opfylde behovet. 
Konklusion 
Estland har gjort bemærkelsesværdige fremskridt med hensyn til overtagelsen af den 
gældende fællesskabsret på transportområdet. Under forudsætning af, at landet udfolder 
bestræbelser (også med hensyn til den rent faktiske gennemførelse af fællesskabsretten) på 
området for vejgodstransport (adgang til erhvervet, vægt og dimensioner) og inden for 
søtransporten (sikkerhed) samt - i mindre udstrækning - inden for lufttransporten, og forudsat, 
at der kan noteres fremgang for så vidt angår finansiel gennemsigtighed inden for 
jernbanesektoren, vil transportsektoren nok ikke volde større vanskeligheder med hensyn til 
overtagelsen af den gældende fællesskabsret vedrørende det indre marked. 
75 
Til gengæld bør landet drage omsorg for at sikre, at de nødvendige midler til etablering af 
grundlaget for det fremtidige transeuropæiske transportnet, der vil blive udvidet med de 
nyoptagne lande, vil være til stede, hvilket næppe er tilfældet for øjeblikket. Endvidere vil det 
være tilrådeligt, om de administrative strukturer i Estland, herunder de tilsynsmyndigheder, 
der f.eks. skal tage sig af sikkerheden, hurtigt styrkes. 
Små og mellemstore virksomheder 
EU's virksomhedspolitik sigter mod at give de små og mellemstore virksomheder gunstige 
forhold at udvikle sig under i hele EU, at forbedre deres konkurrenceevne og fremme deres 
udvikling i EU og internationalt. Virksomhedspolitikken er kendetegnet ved en høj grad af 
subsidiaritet. Fællesskabets komplementære rolle er fastlagt i et flerårigt program for små og 
mellemstore virksomheder i EU. Programmet danner rets- og budgetgrundlag for EU's 
konkrete aktioner til fordel for de små og mellemstore virksomheder. Den gæld-ende 
fællesskabsret har hidtil været begrænset til henstillinger inden for nogle konkrete områder, 
selvom lovgivningen inden for andre områder (som f.eks. konkurrence, miljø og selskabsret) 
også har betydning for de små og mellemstore virksomheder. 
Europa-aftalen omhandler samarbejde om at udvikle og styrke de små og mellemstore 
virksomheder, særligt i den private sektor, gennem bl.a. information og bistand i retlige, 
administrative og skattemæssige anliggender. Hvidbogen indeholder ingen konkrete for­
anstaltninger. 
Sammendrag 
Som resultat af reformpolitikken, der skabte en markedsøkonomi, og som blev støttet af 
privatiseringsprocessen, er antallet af private virksomheder steget kraftigt siden slutningen af 
1980erne. I 1995 blev der oprettet 10 000 nye virksomheder. Små og mellemstore 
virksomheder er dominerende inden for byggeindustrien, en gros- og detailhandelen såvel 
som inden for andre brancher. Disse virksomheder beskæftiger år for år en stadig større 
procentdel af arbejdsstyrken. Ved udgangen af 1995 var tallet over 54%. Skønt de store 
virksomheders andel i økonomien er faldet betydeligt, er de stadig dominerende inden for 
industrien og energiproduktionen. 
Den estiske virksomhedspolitik må betegnes som temmelig vidtfavnende, eftersom den har til 
formål at stimulere forretningsklimaet for alle former for virksomheder uanset størrelsen. Der 
blev dog med loven af 1994 om statsstøtte til private iværksættere oprettet en låne- og 
garantifond for mindre virksomheder og en fond beregnet på landdistrikter og 
landbrugskreditter. Der eksisterer ingen specielle regnskabsmæssige regler for små og 
mellemstore virksomheder med den undtagelse, at der ikke er revisionspligt for meget små 
virksomheder. Støtte til små og mellemstore virksomheder kan fås gennem kontoret for små 
og mellemstore virksomheder i økonomiministeriet og i departementet for lokalforvaltning og 
regionsudvikling i indenrigsministeriet samt gennem ikke-regeringskontrollerede organer, 
som foreningen af mindre estiske virksomheder, handelskammeret samt centre, der rådgiver 
om forretningsanliggender. 
76 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
De grundlæggende strukturer, der er nødvendige for at små og mellemstore virksomheder kan 
fungere, er allerede på plads, men der er behov for en finjustering samt større grad af 
kohærens i politikken, forenkling af lovgivningen med henblik på al tilpasse den til de små og 
mellemstore virksomheders behov, styrkelse af de forskellige støtteordninger, opstramning af 
skattesystemet og forbedring af de små og mellemstore virksomheders muligheder for adgang 
til finansiering. 
Som følge af Estland's liberale handelssystem er de små og mellemstore virksomheder 
allerede udsat for et betragteligt international konkurrencepres, også på hjemmemarkedet. Det 
er imidlertid sandsynligt, at konkurrencepresset på estiske små og mellemstore virksomheder 
vil blive endnu stærkere ved deltagelse i det indre marked. Den indsats, der nu finder sted for 
at styrke de små og mellemstore virksomheder i før-tiltrædelsesperioden, må derfor 
fortsættes. 
Konklusion 
Estlands integration i EU's program for små og mellemstore virksomheder forventes ikke at 
ville volde særlige problemer. 
77 
3.5 Økonomisk og social samhørighed 
Beskæftigelse og sociale anliggender 
Fællesskabets socialpolitik er blevet udviklet ved hjælp af en række forskellige instrumenter 
som f.eks. juridiske bestemmelser, Den Europæiske Socialfond og aktioner, der fokuserer på 
specifikke spørgsmål, herunder folkesundhed, fattigdom og handicappede. EF's regelværk 
omfatter sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, arbejdsret og arbejdsvilkår, lige 
muligheder for mænd og kvinder, koordinering af socialsikring for vandrende arbejdstagere 
samt tobaksvarer. Sociallovgivningen i Unionen har været karakteriseret af fastlæggelsen af 
minimumsnormer. Desuden er dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau 
nedfældet i traktaten (artikel 118B), og i protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken 
henvises der til konsultation af arbejdsmarkedets parter og foranstaltninger med henblik på at 
lette dialogen mellem dem. 
Europaaftalen indeholder bestemmelser om tilnærmelse af lovgivning til fællesskabsretten og 
samarbejde om forbedring af standarder inden for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, 
arbejdsmarkedspolitikker og modernisering af socialsikringssystemet. Den fastsætter også, at 
EF-arbejdstagere, der er lovligt beskæftiget i Estland, skal behandles uden "nogen i 
nationaliteten begrundet forskelsbehandling, for så vidt angår arbejdsvilkår. Hvidbogen 
foreskriver foranstaltninger med henblik på en tilnærmelse inden for alle områder af 
regelværket. 
Sammendrag 
Den sociale dialog gennemføres som både tosidet og tresidet dialog og omfatter primært to 
fagforeninger, der har faste kontakter til Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation 
(EFS), og to arbejdsgiverorganisationer, der ikke er medlemmer af Sammenslutningen af 
Industri- og Arbejdsgiverorganisationer i Europa (UNICE). Den sociale dialog synes at 
forløbe udmærket. 
Ifølge ILO's beregningsmetode var arbejdsløsheden på ca. 7,6% i 1994 (seneste tal). Den 
arbejdsmarkedsundersøgelse, der i 1995 blev gennemført af arbejdsmarkedsstyrelsen i 
overensstemmelse med EU-normeme, viser imidlertid en arbejdsløshed på ca. 9%. De 
regionale forskelle er betydelige. 
For så vidt angår arbej dsmarkedspolitikken. har Estland udviklet en regional 
arbejdsformidlingsstruktur til at gennemføre en aktiv arbejdsmarkedspolitik. Dette er en af 
forudsætningerne for, at arbejdsmarkedet kan fungere, og det skal suppleres med en række 
arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger med henblik på at sikre en effektiv allokering af 
arbejde og en kapacitet til at gennemføre en løbende tilpasning til strukturændringer. 
Estland er i færd med at forberede en række socialreformer, som træder i stedet for tidligere 
love. Der er et udkast til lov om social sikring på vej, som vil danne rammen om den sociale 
lovgivning og udgøre grundlaget for drøftelserne om de nye finansieringsordninger og 
pensionsreformen. I øjeblikket betaler arbejdsgiverne bidragene til socialsikringsordningen i 
form af en særlig afgift, mens det under en ny ordning måske bliver sådan, at arbejdsgiverne 
og arbejdstagerne deler omkostningerne. Man er ved at forberede nye love om sociale ydelser 
78 
til handicappede og pensionister. Der vil skulle gøres en fortsat indsats for at sikre, at der 
udvikles sociale beskyttelsesforanstaltninger. 
Sundhedssystemet i Estland vil skulle forbedres betydeligt. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
I december 1996 vedtog Estland en ny lov om arbejdsmæssig sikkerhed og sundhed, der 
fastlægger grundprincipperne for beskyttelse af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, og 
som blev udarbejdet på grundlag af EU's rammedirektiv. Imidlertid er mange af de specifikke 
foranstaltninger endnu ikke indført. 
Nogle er tilsyneladende under forberedelse. Estland har udarbejdet en plan, ifølge hvilken 
tilnærmelsen på det social område skal afsluttes inden 1999. De uafhængige 
arbejdstilsynsstrukturer, ILO-reglerne kræver, er endnu ikke oprettet, men forventes at være 
operationelle i 1998. 
Estland har allerede indarbejdet nogle af de overordnede principper i Fællesskabets arbejdsret 
i sin nationale lovgivning. Men der er behov for nye love og væsentlige tilpasninger af de 
gældende love for at sikre overensstemmelse med EF's regelværk inden for kollektive 
afskedigelser, virksomhedsoverdragelse og beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af 
arbejdsgiverens insolvens. På en række andre områder såsom oplysninger, der skal figurere i 
arbejdskontrakten, eller ansættelsesforhold og arbejdstider vil der skulle træffes yderligere 
foranstaltninger for at sikre overensstemmelse med EF's regelværk. Informationen og 
konsultationen af arbejdstagerne på virksomhedsniveau, således som det kræves i en række 
EF-direktiver, skal styrkes. 
De grundlæggende bestemmelser i EF-lovgivningen om ikke-forskelsbehandling af kvinder 
og mænd er omfattet af den estiske lovgivning. Princippet om ikke-forskelsbehandling 
respekteres ikke altid i praksis, især hvad angår lige betaling for samme arbejde og 
kønsrelateret reklame. Lønforskellen mellem kvinder og mænd er betragtelig. Det er 
nødvendigt at foretage tilpasninger i forbindelse med forældreorlov for fædre. 
Hvad angår retten til fri bevægelighed for arbejdstagere, synes der ikke at være noget til 
hinder for, at Estland skulle kunne gennemføre bestemmelserne i regelværket på dette 
område. Indførelsen af retten til fri bevægelighed vil imidlertid kræve ændringer i den 
nationale lovgivning, navnlig med hensyn til adgangen til beskæftigelse og behandling uden 
nogen i nationaliteten begrundet forskelsbehandling. 
I forbindelse med socialsikring for vandrende arbejdstagere volder tiltrædelsen i princippet 
ikke større problemer, selvom det vil være nødvendigt at foretage visse tekniske tilpasninger. 
Et vigtigere punkt er den administrative kapacitet til at gennemføre de detaljerede 
koordinationsregler i samarbejdet med andre lande. Estland råder øjensynlig over mange af de 
administrative strukturer, der kræves til gennemførelsen af disse opgaver, men det vil være 
nødvendigt med yderligere forberedelse og uddannelse før tiltrædelsen. 
De to direktiver om henholdsvis advarselsmærkning på cigaretpakker og maksimalt 
tjæreindhold er endnu ikke gennemført i estisk lovgivning. De estiske myndigheder har 
79 
bebudet, at de er ved at udarbejde en lovgivning, der dækker direktiverne, og som forventes 
vedtaget før udgangen af 1997. 
Konklusion 
De sociale reformer bør videreføres, og det offentlige sundhedssystem skal forbedres 
betydeligt. Desuden vil den sociale dialog skulle styrkes. Estland vil skulle gøre en indsats for 
at sikre, at dets lovgivning justeres til EF-kravcne på områder som sundhed og sikkerhed, 
arbejdsret og lige muligheder, og skal fortsat udvikle sine strukturer for at sikre en effektiv 
gennemførelse af lovgivningen. Hvis Estland viderefører sine bestræbelser, skulle det kunne 
påtage sig forpligtelserne i forbindelse med EU-medlemskab på mellemlang sigt. 
Regionalpolitik og samhørighed 
Ifølge traktatens afsnit XIV søger Fællesskabet at styrke samhørigheden, navnlig via 
strukturfondene. Estland skal indføre disse instrumenter effektivt og samtidig overholde de 
principper, målsætninger og procedurer, der gælder på tiltrædelsestidspunktet. 
I Europaaftalen er der bestemmelser om samarbejde om regionaludvikling og fysisk 
planlægning, bl.a. ved hjælp af udveksling af oplysninger blandt lokale, regionale og 
nationale myndigheder samt udveksling af embedsmænd og eksperter. Hvidbogen indeholder 
ikke nogen særlige bestemmelser herom. 
Sammendrag 
Estlands BNP udgjorde i 1995 ca. 23 % af EU-gennemsnittet. På trods af landets lidenhed er 
der betydelige regionale forskelle i den økonomiske udvikling. Forskellene kommer mere 
generelt til udtryk som en ulighed mellem de østlige regioner og de mere velstående vestlige 
regioner. 
Estland er opdelt i 15 administrative enheder, de såkaldte "maakond", og 254 selvstyrende 
kommuner med selvstændige budgetter og ret til udskrivning af lokalskat. 
Der blev godkendt nogle regionalpolitiske retningslinjer af regeringen i 1994 og af 
parlamentet i 1995. Der skal ydes en særlig indsats i områder med særlige økonomiske 
problemer: 
• regioner i den østlige og sydlige del af Estland 
• småøerne 
• grænseregionerne 
• monofunktionelle industriområder 
Estlands regionaludviklingspolitik udgør en integreret del af den nationale udviklingspolitik. 
Regionale udviklingsinitiativer gennemføres således i overensstemmelse med de 
regionalpolitiske retningslinjer via sektorpolitikkerne. Indenrigsministeriet har det 
overordnede ansvar for regionaludviklingsforanstaltningerne. Det nationale råd for 
regionalpolitik, der består af repræsentanter for de berørte ministerier, varetager 
koordineringen af ministeriernes indsats. Fysisk planlægning hører under miljøministeriet. 
80 
Der er blevet iværksat nationale programmer, der skal stimulere udviklingen på områder som 
omstilling af store industrisammenslutninger, omstilling af tidligere aktiviteter i forbindelse 
med militæret, integrering af den ikkc-cstiskc befolkningsgruppe og landsbyudvikling. Der 
etableret et net af erhvcrvsfrcmmcccntrc i regionerne. 
Estlands regionalpolitiske instrumenter er meget begrænsede. Endvidere er det endnu ikke 
muligt at fastslå, hvor stor en del af de samlede udviklingsudgifter der kan anses som 
sammenlignelige med EU's strukturpolitik. Der kan derfor ikke på nuværende tidspunkt laves 
et pålideligt skøn over Estlands medfinansieringsevne. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Inden for den nationale økonomiske politik gennemfører Estland visse regionale 
udviklingsinitiativer. De finansielle ressourcer, der er til rådighed for disse initiativer, er 
imidlertid meget begrænsede og må styrkes, hvis de ved tiltrædelsen skal svare til EU's 
strukturinitiativer. 
Ministeriernes ansvar synes at være godt indarbejdet, men det er ikke tilstrækkeligt med det 
nationale råd for regionalpolitik til at sikre koordineringen mellem ministerierne. Ydermere 
bør der etableres nogle administrative og budgetmæssige procedurer, for at Estland kan 
formidle EU-indsatsen. 
Konklusion 
Estlands fremskridt med hensyn til etablering af en regionaludviklingspolitik er begrænsede. 
Der bør indføres en differentieret politik, der fokuserer på de regionale forskelle. Endvidere 
bør regionalpolitikken i betragtning af Estlands størrelse fortsat udgøre en integreret del af 
den nationale udviklingsstrategi. Estlands kapacitet på det administrative område tyder dog 
på, at der med den fornødne politiske opbakning kan etableres administrative og 
budgetmæssige strukturer, der kan forvalte de integrerede EF-strukturforanstaltninger. Med 
de fornødne reformer skulle Estland således på mellemlang sigt kunne blive rede til at 
anvende fællesskabsbestemmelserne og effektivt formidle støtten fra EF's strukturpolitik. 
81 
3.6 Livskvalitet og miljø 
Miljø 
Fællesskabets miljøpolitik, der udledes af traktaten, sigter mod bæredygtighed baseret på 
integrering af miljøbeskyttelse i EU's sektorpolitikker, forebyggende indsats, forureneren 
betaler princippet, bekæmpelse af skader ved kilden og delt ansvar. 'L'acquis communautaire' 
(Fællesskabets regelværk) omfatter omkring 200 retsakter, der dækker en lang række 
spørgsmål, herunder vand- og luftforurening, forvaltning af affald og kemikalier, 
bioteknologi, strålingsbeskyttelse og naturbeskyttelse. Medlemsstaterne skal sikre, at der 
foretages en vurdering af virkninger på miljøet, inden der gives tilladelse til visse offentlige 
og private projekter. 
Ifølge Europaaftalen skal Estlands udviklingspolitik ledes af princippet om bæredygtig 
udvikling og bør fuldt ud inddrage miljøhensyn. Den fastlægger ligeledes miljø som et 
område for bilateralt samarbejde samt for tilpasning af landets lovgivning til Fællesskabets. 
Hvidbogen dækker kun en mindre del af retsakterne på miljøområdet, nemlig produktrelateret 
lovgivning, der er direkte forbundet med fri bevægelighed for varer. 
Sammendrag 
Miljøsituationen i Estland er relativ god, idet den er blevet forbedret i de seneste år, delvis 
som resultat af en hurtig tilbagegang både på industri- og landbrugsområdet, delvis som 
resultat af høje miljørelaterede investeringer. Der er imidlertid stadig betydelige problemer, 
idet en stor udfordring er den meget forurenende olieskiferindustri, der tegner sig for 
størstedelen af energiproduktionen. 
Selv om svovlemissionerne fra anlæggene er blevet halveret siden 1990 på grund af 
reduktionen i kraftproduktionen, er Estland stadig nettoeksportør af svovldioxid, og det er 
nødvendigt med udbedringsforanstaltninger såsom røggasafsvovlning og svævestøvsfiltre. 
Anvendelsen af olieskifer forårsager ligeledes udludning fra toksiske askedepoter og 
kontaminering af landbrugsjorder. Regeringen overvejer i øjeblikket planer til at erstatte de 
gamle kedler med ny teknologi, men der er ikke fastsat nogen tidsplan. 
Estland har i årenes løb akkumuleret betydelige mængder affald herunder fra militæret og 
industrien samt farligt affald. Der er blevet vedttget et program med teknisk og finansiel 
bestand til kommuner, der er ansvarlige for spildevandsbehandling og drikkevandsforsyning. 
Estland har ratificeret Helsinki-konventionerne fra både 1974 og 1992 om beskyttelse af 
Østersøen og er kommet godt fra start med at reducere ubehandlet spildevan ^udledninger til 
Østersøen. Der er blevet nedsat en international arbejdsgruppe, der skal hjælpe Estland med 
aspekterne omkring radioaktivt affald i forbindelse med en nedlukningsplan for Paldisky-
anlægget (det tidligere sovietiske marineuddannelsescenter). Landet har betydelige reservater 
med naturlig hav-, sø- og skovbiodiversitet. 
De offentlige miljøudgifter som procentsats af BNP er høj i forhold til de gennemsnitlige EF-
satser, og regeringen har forpligtet sig til at finansiere miljøinvesteringer, navnlig i 
problemområderne ved Østersøen. Estland har haft stor held med at mobilisere udenlandsk 
bistand, idet omkring 40% af investeringerne finansieres af internationale lås. Der er stor 
82 
offentlig bevidsthed omkring miljøspørgsmål, selv om der må rettes særlig opmærksomhed 
mod problemer, der kunne opstå ved ukontrolleret økonomisk udvikling. 
Estland gik i gang med projektudvikling, før det reformerede sin lovgivning. Der blev i 1994 
imidlertid vedtaget nogle vigtige miljøforskrifter, herunder blandt andet en vandlov, 
forskrifter om spildevandsudledning, om overførsel af farligt affald og oprettelse af 
miljøfonden. I 1995 fulgte loven om bæredygtig udvikling. For nylig blev den nationale 
miljøstrategi vedtaget, og der er ved at blive gennemført en national miljøhandlingsplan. Selv 
om der er blevet vedtaget sektorlovgivning, er de gældende standarder og forskrifter 
imidlertid stadig ofte dem fra det tidligere Sovjetunionen. Den nye lovgivning er ofte 
rammebestemmelser, der skal konkretiseres i standarder, gennemførelsesforanstaltninger og 
administrative strukturer. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Der er en tilpasning i gang af den estlandske miljølovgivning til EF's regelværk, som 
forventes at være gennemført på mellemlang sigt. Regeringens mål er inden udgangen af 
1998 at vedtage al den lovgivning, der er anført i hvidbogen. Der skulle i 1998 foreligge en 
tilnærmelsesstrategi for lovgivning, der ikke er med i hvidbogen. Der er behov for en indsats 
for at bringe nylig affalds-, vand- og naturlovgivning fuldstændig i overensstemmelse med 
EF-lovgivning. Lovgivning om strålingsbeskyttelse og radioaktivt affald mangler stadig. Der 
er på dette område generelt mangel på sikkerhedskultur. Der bør lægges særlig vægt på en 
hurtig omsætning af rammedirektiverne for luft, affald, vand og integreret forebyggelse og 
bekæmpelse af forurening (IPPC) samt opstilling af finansieringsstrategier for lovgivning for 
vand-, luft- og affaldssektorer, der kræver omfattende investeringer. 
Effektiv overholdelse af EF's regelværk vil blive yderst vanskelig at opnå på området for 
store forbrændingsanlæg og i vandsektoren (navnlig spildevandsbehandling for små og 
mellemstore byer) på grund af investeringsbehovene. Der vil ligeledes blive behov for 
omfattende investeringer i industrien. Byers luftforurening, forvaltning af fast og farligt affald 
og forvaltning af husholdningsaffald er ligeledes områder, hvor der kræves både investeringer 
og større bevidsthed hos befolkningen. Forholdene omkring radioaktivt affald i den tidligere 
sovjetiske Paldiski-base for undervandsbåde bør følges nøje. Der må udvikles passende 
gennemførelses- og håndhævelsesstrukturer. En større flaskehals, der må arbejdes med, er 
manglen på personale med ekspertise til at lede tilpasningsprocessen. Landets 
tiltrædelsesstrategi på miljøområdet burde omfatte tidsplaner for gennemførelse af EF's 
miljølovgivning ved at starte med blandt andet de ovenfor anførte ramme- og IPPC-
direktiver. 
Konklusioner 
I betragtning af de fremherskende tendenser i den innovative politiske reform og de relativt 
høje investeringsniveauer og med udvidede bestræbelser på at udvikle strukturer for 
håndhævelse af lovgivningen, skulle Estland blive i stand til fuldt ud at omsætte 
fællesskabsretten på miljøområdet og gøre væsentlige fremskridt med effektiv overholdelse 
på mellemlang sigt. Effektiv overholdelse af en række retsakter, der kræver et vedvarende 
højt investeringsniveau og en betydelig administrativ indsats (f.eks. behandling af 
83 
byspildevand, drikkevand, aspekter af affaldsforvaltning og luftforurening), vil imidlertid kun 
kunne opnås på lang sigt. 
84 
Forbrugerbeskyttelse 
Den gældende fællesskabsret omfatter beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser 
(herunder kontrol med vildledende reklame, prisangivelse, forbrugerkredit, urimelige kon­
traktvilkår, fjernsalg, pakkerejser, salg uden for forretningslokalerne og timeshare) samt 
generel produktsikkerhed og produktsikkerhed inden for områderne kosmetik, tekstilbe­
tegnelser og legetøj. 
Europa-aftalen omhandler tilnærmelse af lovgivningen til fællesskabsretten samt samarbejde 
om at skabe fuld kompatibilitet mellem forbrugcrbeskyttelsessyslcmcrnc i Estland og EU. 
Hvidbogens fase I-foranstaltninger fokuserer på forbedring af produktsikkerheden, herunder 
for kosmetik, tekstilprodukter og legetøj, og på beskyttelse af forbrugernes økonomiske 
interesser, herunder bl.a. på bestemmelser om vildledende reklame, forbrugerkredit, urimelige 
kontraktvilkår og prisangivelse. Fase II-foranstaltnin-gerne vedrører pakkerejser, salg uden 
for forretningslokalerne og timeshare. Desuden vil der skulle tages hensyn til EF-lovgivning, 
der er vedtaget for nylig (fjernsalg), eller som snart bliver det (sammenlignende reklame, 
prisangivelse). 
Sammendrag 
Det overordnede ansvar for forbrugerpolitikken ligger hos økonomiministeriet, som har tilsyn 
med forbrugerbeskyttelsesrådet, der er en offentlig institution med myndighed til at beskytte 
forbrugerne og behandle forbrugerklager. Forbrugerbeskyttelsesloven fra 1993 fastlægger 
forbrugernes rettigheder i transaktioner med forhandlere, producenter og cven-tuclle 
mellemled og opretter en institutionel ramme for forbrugerbeskyttelse. En lang række andre 
lovbestemmelser regulerer konkrete forbrugerbeskyttelsesaspektcr. 
Den estiske forbrugerbeskyttelsessammenslutning er en frivillig, uafhængig organisation, der 
har til formål at beskytte forbrugernes interesser, at undervise og oplyse og at samar-bejde 
med staten og med lokale organer. Sammenslutningen er repræsenteret i det rådgi-vende 
forbrugerråd, som høres af forbrugerbeskyttelsesrådet, men som på grund af res­
sourcemangel er forholdsvis svagt. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Selv om forbrugerbeskyttelsesloven i betydeligt omfang beskytter forbrugernes interesser, 
skal Estland foretage en række tilpasninger for at få sin lovgivning til at leve op til EU's krav. 
Hvad angår beskyttelsen af forbrugernes økonomiske interesser, er de eksisterende 
bestemmelser om prisangivelse og vildledende reklame generelt i overensstemmelse med EU-
bestemmelserne, men inden for grundlæggende områder skal der foretages ændringer for at 
sikre fuld overensstemmelse med den gældende fællesskabsret. Inden for områder som salg 
uden for forretningslokalerne, fjernsalg, pakkerejser og timeshare skal der ved-tages ny 
lovgivning. På nogle af områderne er man ved at udarbejde lovforslag. De eksi-sterende 
bestemmelser om urimelige kontraktvilkår for forbrugerkontrakter og forbruger-kreditter skal 
ændres for at forbedre forbrugerbeskyttelsen. 
Forbrugerbeskyttelseslovens bestemmelser om generel produktsikkerhed er utilstrækkeli-ge 
og skal præciseres og ændres, så de offentlige myndigheder får større beføjelser. Der er ved at 
85 
blive udarbejdet ny lovgivning for området. Lovforslag for områderne kosmetik og legetøjs 
sikkerhed er til drøftelse. 
Der vil i forbindelse med indførelsen af den gældende fællesskabsret blive brug for udvik­
ling af en stærk og uafhængig forbrugerbevægelse med støtte fra de offentlige myndigheder. 
Konklusion 
Der er gjort store fremskridt med at få bragt lovgivningen på forbrugerbeskyttelsesområdet på 
linje med den gældende fællesskabsret. Men reformen af den estiske lovgivning skal 
fortsættes, eftersom de eksisterende love kun i begrænset omfang lever op til fællesskabs­
retten. Rent institutionelt ser Estland ud til at have de strukturer og organer, der skal til for at 
gennemføre forbrugerpolitikken. Det er usandsynligt, at det vil volde Estland større 
problemer på mellemlang sigt at overtage forbrugerpolitikken. 
86 
3.7. Retlige og indre anliggender 
Den nugældende ret 
Det vigtigste grundlag for gældende lovgivning inden for retlige og indre anliggender (RIA) 
er det samarbejde, der omhandles i afsnit VI (artikel K) i traktaten om Den Europæiske 
Union, dvs. tredje søjle, men der er en snæver forbindelse til visse bestemmelser og 
foranstaltninger under traktatens første søjle (EF-traktaten). 
Den væsentligste del af EU-samarbejdet om retlige og indre anliggender omfatter asyl, 
kontrol af EU's ydre grænser og indvandring, toldsamarbejde og politisamarbejde med 
henblik på forebyggelse og bekæmpelse af alvorlig kriminalitet, herunder narkotikahandel, 
samt civil- og strafferetligt samarbejde. EU-traktatcn fastsætter de vigtigste principper for 
dette samarbejde og henviser specielt til Den Europæiske Konvention om 
Menneskerettighederne og Geneve-konventionen (1951) om Flygtninges Retsstilling. I øvrigt 
er denne traktat, uden at det specielt nævnes, baseret på en række internationale konventioner, 
der er relevante for den, især fra Europarådet og FN, samt på Haag-konferencen. Indholdet af 
lovgivningen under tredje søjle er forskelligt fra indholdet af første søjle, idet den består af 
konventioner, fælles aktioner, fælles holdninger og resolutioner (herunder godkendte 
elementer af udkast til instrumenter, som er under forhandling). Rådet har indgået en række 
EU-konventioner (bl. a. Dublin-konventionen fra 1990 og konventioner om udvisning, 
bedrageri og EUROPOL). Disse er nu ved at blive ratificeret af de nationale parlamenter, 
medens adskillige andre konventioner, f. eks. om de ydre grænser, er på forskellige 
forhandlingsstadier i Rådet. Lovgivningen inden for RIA kræver i høj grad praktisk 
samarbejde, vedtagelse af lovgivning og en effektiv gennemførelse af denne. 
Den nye traktat 
De nuværende samarbejdsrammer bliver i stort omfang udvidet for flere af de ovennævnte 
emner, når den traktat, der blev resultatet af regeringskonferencen i Amsterdam, træder i 
kraft. 
Således bekræftes det i den nye traktat, at Unionen skal udvikles til et område med "frihed, 
sikkerhed og retfærdighed", og disse emner samt den fri bevægelig for personer, 
asylspørgsmålet, og indvandringen bliver til fællesskabsanliggender. 
Specielt med hensyn til den fri bevægelig for personer skal Schengen-aftalen ifølge den nye 
traktat integreres i Den Europæiske Union, og alle kommende medlemmer af EU skal 
acceptere gældende bestemmelser i denne aftale. 
Yderligere skal politisamarbejdet og det strafferetlige samarbejde styrkes ifølge den nye 
traktat. 
Europaaftalen og Hvidbogen 
Europaaftalen omfatter bestemmelser om samarbejde om bekæmpelse af narkotikamisbrug og 
hvidvask af penge. 
87 
Hvidbogen går ikke direkte ind på spørgsmål under tredje søjle, men der er henvisninger til 
første søjle, bl. a. til hvidvask af penge og fri bevægelighed for personer, som er snævert 
forbundet med RIA. Der henvises også til Bruxelles- og Romkonventionerne. 
Sammendrag 
Almindelige forhåndsbetingelser for samarbejdet om RIA 
Estland blev medlem af Europarådet i 1993 og har ratificeret de vigtigste instrumenter om 
menneskerettighederne. Det fastsættes i forfatningen, at domstolene skal være uafhængige i 
overensstemmelse med retsstatsprincipperne. Der gennemføres for tiden reformer af 
institutionerne inden for RIA, og der er gjort fremskridt med hensyn til grænsebeskyttelsen. 
Regeringen har forberedt en strategi for RI A-området og i februar 1997 oprettet en 
tværministeriel arbejdsgruppe. Estland har endnu ikke ratificeret konventionen om 
beskyttelse af personoplysninger af 1990, men Parlamentet vedtog en lov om beskyttelse af 
sådanne oplysninger i juni 1996. (se også det særlige punkt om det indre marked). 
Asyl 
Estland ratificerede Genève-konventionen og 1967-protokollen i februar 1997. Samtidig 
vedtog Estlands parlament den flygtningelov, der gennemfører konventionen. De estiske 
myndigheder er i øjeblikket ved at træffe foranstaltninger til iværksættelse af loven og til at 
udpege og uddanne en ansvarlig myndighed (styrelsen for statsborgerskab og indvandring). 
Loven er baseret på Genève-konventionen og omfatter et antal EU-bestemmelser, f. eks. 
princippet om sikkert tredjeland. 
Indvandring/Grænsekontrol 
Estland har indgået aftaler om visumfrihed med Det Forenede Kongerige, Irland, Danmark, 
Finland, Sverige, Norge, Island og adskillige centraleuropæiske lande, bl. a. Letland og 
Litauen, sammen med hvilke det har oprettet et visumfrit område. 
Der pågår for tiden forhandlinger om visumfri ordninger med andre EU-medlemsstater. 
Estland har vedtaget EU's liste over tredjelande, for hvilke der kræves visum. Estlands 
indvandringsmyndigheder er blevet effektiviseret, og der er oprettet et register til udstedelse 
af varige eller midlertidige opholdstilladelser til personer uden estisk statsborgerskab. 
Der er indgået tilbagetagelsesaftaler med Finland, Sverige, Danmark, Norge, Letland og 
Litauen, og der foregår forhandlinger med andre EU-lande. Der er gjort fremskridt med 
hensyn til grænseforvaltningen og gennemført en betydelig reform af grænsebevogtningen. 
Yderligere fremskridt er undervejs. Der er ved at blive opbygget et grænsekontrolsystem i 
samarbejde med de nordiske lande. Estland har indført maskinlæsbare pas, og Estland og 
Rusland samarbejder om forvaltningen af den fælles grænse, selv om der stadig er 
vanskeligheder som følge af, at der ikke er indgået en tilbagetagelsesaftale med Rusland. 
Politisamarbejde 
Der findes organiseret kriminalitet i Estland i form af narkotikasmugling, pengehvidvask, 
biltyverier, social- og andet bedrageri. Der er for at effektivisere bekæmpelsen af den 
88 
organiserede kriminalitet (og den narkotikarelaterede kriminalitet) oprettet specialenheder 
under politiet, og samarbejdet er blevet udvidet mellem de myndigheder, der varetager 
opretholdelsen af lov og orden. Reformer inden for politiet er undervejs. Efteruddannelsen på 
specielle områder, som f. eks. bekæmpelsen af narkotikasmuglingen, den økonomiske 
kriminalitet og pengehvidvask, er blevet forstærket med bistand fra adskillige EU-lande og 
via bilaterale efteruddannelsesprogrammer. Estland træffer i øjeblikket forberedelse til at 
ratificere konventionen om pengehvidvask af 1990 (se også det særlige punkt om det indre 
marked). Estland kender hverken til indenlandsk eller international terrorisme, men har 
ratificeret de vigtigste internationale konventioner derom. Den indenlandske lovgivning er 
vedtaget. 
Narkotika 
Estland er transitland for narkotikasmugling mellem Øst og Vest. Der er kun et begrænset 
indenlandsk marked, og en beskeden produktion af amfetamin. Estland har ratificeret eller 
forbereder ratificeringen af de vigtigste internationale narkotikakonventioner, og spiller en 
aktiv rolle i forbindelse med PNUCID's og Phares narkotikabekæmpelsesprogrammer. Der er 
indadtil ved at blive vedtaget lovgivning om og ordninger for narkotikabekæmpelse, og 
myndighederne er ved at forberede en lov om narkotika og psykotrope stoffer. 
Retssamarbejde 
Estland har gjort betydelige fremskridt med hensyn til at forberede retsvæsenet til RIA-
samarbejdet ved tiltrædelsen af EU. Estland har ratificeret fire Haag-konventioner 
(bevisoptagelse i udlandet, udlevering af bevismateriale, retsadgang og underholdsbidrag) og 
vil ansøge om medlemskab af Lugano-konventionen. Estland ratificerede også i april 1997 
adskillige vigtige Europarådskonventioner om strafferetsspørgsmål sammen med 
tillægsprotokollerne. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Der er stadig alvorlige mangler i Estlands lovgivning, men der er også gjort nyttige 
fremskridt. En vigtig prioritering for den nærmeste tid er ratificering og gennemførelse af de 
nødvendige internationale retsinstrumenter samt forbedring af jurauddannelsen og højnelse af 
kompetenceniveauet. 
De største institutionelle udfordringer er knapheden både med hensyn til personale og 
finansiering. Regeringen er ved at tage skridt til at forberede institutionerne til deltagelse i 
udviklingen inden for RIA, f. eks. far embedsmænd mulighed for at gøre sig bekendt med det 
praktiske samarbejde med EU-kolleger ved en løbende og målrettet efteruddannelse. 
Det er fortsat nødvendigt at forbedre administrationen med henblik på en effektiv behandling 
af sager vedrørende flygtninge og asylansøgere og yderligere fremskridt ved bekæmpelsen af 
organiseret kriminalitet og pengehvidvask. 
Konklusion 
Estland har meget at indhente med hensyn til både den nugældende og kommende EU-ret 
inden for RIA. Der er dog opmuntrende tegn på fremskridt, især med hensyn til 
89 
grænsekontrol, men der forestår en stor opgave, hvis Estland på mellemlang sigt skal opfylde 
kravene i gældende EU-ret på dette område. 
90 
3.8 Eksterne politikker 
Handel og internationale økonomiske forbindelser 
Regelværket på dette område består primært af Fællesskabets multilaterale og bilaterale 
handelspolitiske forpligtelser samt dets autonome instrumenter til beskyttelse af handelen. 
Europaaftalen indeholder på adskillige områder bestemmelser, hvori det kræves af parterne, 
at de handler i overensstemmelse med WTO/GATT-principperne eller andre relevante 
internationale forpligtelser. 
Hvidbogen indeholder ikke nogen bestemmelser på dette område. 
Sammendrag 
Estland har udviklet en åben, handelsorienteret økonomi og forventes at blive medlem af 
Verdenshandelsorganisationen (WTO) inden udgangen af 1997. Estland har status som 
observatør i aftalen om offentlige indkøb og vil ved tiltrædelsen skulle opfylde forpligtelserne 
under de plurilaterale WTO-aftaler, som Fællesskabet er part i. 
Estland opretholder på nuværende tidspunkt ikke kvantitative restriktioner for nogen 
tekstilvarer eller beklædningsgenstande. Ved tiltrædelsen vil Fællesskabets tekstilpolitik blive 
udvidet til at omfatte Estland; på tiltrædelsestidspunktet vil de EF-restriktioner, der 
opretholdes, skulle tilpasses med en passende mængde for at tage hensyn til Estlands 
tiltrædelse. 
Vurdering af den nuværende og den fremtidige situation 
Estland anvender i øjeblikket ikke importafgifter. Ved tiltrædelsen vil Estland skulle anvende 
EF's fælles toldtarif og bestemmelserne om udenrigshandel i den fælles landbrugspolitik. 
Efter Uruguay-runden vil det vejede gennemsnit for mestbegunstigelsestold for 
industriprodukter for Fællesskabets vedkommende være 3,6%. 
Estland bør i sine forbindelser med internationale organisationer sørge for, at dets handlinger 
og forpligtelser er i overensstemmelse med Europaaftalen, og sikre, at det som medlem af 
Fællesskabet indgår sine fremtidige forpligtelser på harmonisk vis. 
Ved tiltrædelsen vil Estland blive part i Fællesskabets forskellige præferenceaftaler. 
Præferenceaftaler mellem Estland og tredjelande vil generelt set skulle afsluttes ved 
tiltrædelsen. 
Inden for handel med tjenesteydelser og etablering forventes det, at Estland snart tilslutter sig 
GATS på vilkår, der i vid udstrækning er forenelige med Fællesskabets betingelser, og det 
skulle være muligt at løse de eventuelle betydningsfulde uoverensstemmelser mellem 
Estlands og Fællesskabets forpligtelser, der fortsat måtte bestå. 
Estland vil ved tiltrædelsen skulle ophæve sin nationale lovgivning vedrørende instrumenter 
til beskyttelse af handelen og derefter anvende EF-lovgivningen på dette område. 
91 
Erfaringerne fra tidligere tiltrædelser har vist, at den automatiske udvidelse af de eksisterende 
antidumpingforanstaltninger til også at omfatte nye medlemsstater får tredjelandene til at 
rejse problemer med hensyn til denne fremgangsmådes forenelighed med de relevante VVTO-
bestemmelser. Det har også vist sig, at der ved tiltrædelse åbnes mulighed for omgåelse af de 
foranstaltninger, der er vedtaget af Fællesskabet inden for rammerne af instrumenterne til 
beskyttelse af handelen. Det sker, når væsentlige mængder af et produkt, der er omfattet af 
foranstaltninger, forud for tiltrædelsen eksporteres til den fremtidige medlemsstats 
territorium, hvorefter de ved tiltrædelsen automatisk overgår til fri omsætning i det udvidede 
toldområde. Der vil i fasen forud for Estlands tiltrædelse skulle tages fat om disse to 
problemer. 
Estland er ikke medlem af nogen ikke-spredningsordning, men har udtrykt interesse for 
medlemskab. Den estiske kontrolliste for varer med dobbelt anvendelse svarer nogenlunde til 
Fællesskabets kontrolliste. Våbeneksport er ligeledes kontrolleret. Der synes i princippet ikke 
at være noget til hinder for, at Estland anvender EF-lovgivningen på dette område. 
Konklusion 
Estland er godt stillet med hensyn til at kunne opfylde Fællesskabets krav på dette område i 
løbet af de nærmeste år. 
Udvikling 
Den gældende fællesskabsret på udviklingsområdet udgøres i hovedsagen af Lomé-
konventionen, som løber indtil i begyndelsen af 2000. 
Hverken Europaaftalen eller hvidbogen indeholder bestemmelser på dette område. 
Sammendrag 
Estland har ingen præferencehandelsaftaler med AVS-landene, og der anvendes ingen GSP-
ordninger. Adgangen til Estlands marked er imidlertid meget liberal. 
Estland har ikke noget budget for udviklingsbistand, skønt landet har bidraget finansielt til 
genopbygningen af Bosnien og Hercegovina. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Ved tiltrædelsen skal Estland anvende sin præferencehandelsordning på AVS-staterne og 
sammen med de andre medlemsstater deltage i finansieringen af Den Europæiske 
Udviklingsfond (EUF), via hvilken der bevilges finansiel bistand under Lomé-konventionen. 
Anvendelse af Lomé-handelsordningen burde i almindelighed ikke give anledning til 
problemer for Estland. 
Normalt tiltræder nye medlemsstater Lomé-konventionen på grundlag af en protokol på 
tidspunktet for deres tiltrædelse af EU. 
92 
Konklusion 
Estland burde være i stand til at opfylde EU-kravene på dette område i løbet af de kommende 
år. 
IoM 
Fællesskabets regelværk i denne sektor er EF-toldkodeksen og 
gennemførelsesbestemmelserne hertil, den kombinerede nomenklatur, den fælles toldtarif, 
også handelspræferencer, toldkontingenter og toldsuspensioner, og anden toldmæssig 
lovgivning uden for toldkodeksens anvendelsesområde. 
Europaaftalen dækker oprettelse af et frihandelsområde med Fællesskabet og gradvis 
afvikling af told for et bredt udvalg af varer efter faste tidsplaner, som starter på datoen for 
aftalens ikrafttrædelse. 
Hvidbogen omfatter etape I foranstaltninger til at binde og rationalisere al frihandel i henhold 
til Europaaftalen, også lovgivning, der er forenelig med toldkodeksen, den kombinerede 
nomenklatur osv. Etape II vedrører vedtagelse af hele Fællesskabets lovgivning med henblik 
på optagelse i toldunionen ved tiltrædelsen. 
Sammendrag 
Ved tiltrædelse vil de estlandske toldmyndigheder skulle påtage sig alle forpligtelser i 
forbindelse med beskyttelse og kontrol af deres del af EU's ydre grænse. Ud over 
bestemmelserne om indirekte beskatning vil de blive ansvarlige for gennemførelse og 
håndhævelse af den fælles handelspolitik, den fælles landbrugspolitik, den fælles 
fiskeripolitik osv. ved Fællesskabets ydre grænse. 
Estlands evne til at anvende Fællesskabets regelværk fuldt ud forudsætter, at der er mulighed 
for at vedtage og gennemføre fællesskabsbestemmelser, og at der findes et passende niveau 
for infrastruktur og udstyr, specielt med hensyn til databehandling og undersøgelsesmetoder, 
samt et effektivt toldvæsen og et tilstrækkeligt stort, velkvalificeret og motiveret personale 
med en høj grad af integritet. 
Estland er ved at ændre sin nuværende toldkodeks og forberede 38 gennemførelsesakter med 
faglig bistand fra toldprogrammer. På nuværende tidspunkt er den gældende lovgivning ikke 
forenelig med EF's bestemmelser. Endvidere findes der ingen lovgivning vedrørende 
varemærkeforfalskede og piratkopierede varer på dette stadium. 
Estland har næsten bragt sin nationale varenomenklatur på linje med Fællesskabets 
kombinerede nomenklatur. Estland vil også skulle lære at blive fortrolig med ordningen for 
bindende tariferingsoplysninger, som anvendes i EF. 
Estland vedtog den 1. april 1997 den nye ordning for kumulativ oprindelse mellem lande i 
Europa. 
93 
Estland har ansøgt om at blive kontraherende part i EF-EFTA-konvcntionen om en fælles 
forsendelsesprocedure og aftalen om det administrative enhedsdokument. En EF task-force 
bistår Estland i dette arbejde. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Estland vil skulle tilpasse de nationale procedurer til fællesskabsbestemmelserne vedrørende 
suspensionsordninger og toldprocedurer af økonomisk betydning. Ved tiltrædelsen vil det 
være nødvendigt med visse tekniske overgangsordninger, navnlig for transaktioner, som 
påbegyndes før datoen for tiltrædelsen, men afsluttes efter denne dato. 
Estland vil skulle tilpasse sin toldstruktur, så den svarer til toldsatserne i den fælles toldtarif. 
Estland er ikke vant til at anvende toldsuspensioner eller til at forvalte toldkontingenter og 
toldlofter, som er grundlæggende mekanismer inden for Fællesskabets handelspolitik. Dette 
giver anledning til stor bekymring om Estlands evne til at klare de indviklede 
fællesskabsmekanismer på disse områder. 
Det er vigtigt, at de estlandske myndigheder kan deltage på en hensigtsmæssig måde i de 
forskellige databehandlingssystemer til forvaltning af bestemmelserne om told og indirekte 
afgifter inden for toldunionen/det indre marked såvel som i databehandlingssystemerne til 
gensidig administrativ bistand i anliggender vedrørende told, landbnig og indirekte afgifter. 
Brugen af edb er meget lidt udviklet i Estland. 
Estland vil ved tiltrædelsen skulle afskaffe al toldkontrol på grænserne med EU-
medlemsstater og andre lande, som tiltræder EU. I den strategiske planlægning skal Estland 
desuden tage højde for de nødvendige ressourcer til at styrke grænsestederne ved grænserne 
til lande, der ikke er medlemmer af EU. 
Konklusion 
Estland vil fortsat skulle gøre en stor indsats for at udarbejde toldbestemmelser, som er 
forenelige med Fællesskabets, og for at tilpasse toldvæsenet og dets personale til de opgaver, 
en moderne toldadministration skal kunne påtage sig. Hvis dette er tilfældet, vil Estland 
måske kunne opfylde EF's krav på mellemlang sigt. 
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik 
Siden sin genvundne uafhængighed i 1991 har Estland orienteret sin udenrigs- og 
sikkerhedspolitik mod EU og NATO. Estland har desuden prioriteret en forbedring af 
forbindelserne med nabolandene. Estland har været en aktiv deltager i dialogordningerne 
under Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og har, hver gang det har modtaget en 
opfordring dertil, støttet EU-politikkerne inden for disse rammer. 
Estland er medlem af FN, OSCE, Europarådet og mange andre internationale organisationer. 
Det er en associeret partner i WEU, deltager i NACC, PfP og har tydeligt tilkendegivet, at det 
ønsker at blive medlem af WEU og NATO så snart som muligt. Det har sendt tropper til 
deltagelse i INFOR/SFOR og ydet bistand til genopbygning af Bosnien efter krigen. Det 
deltager desuden i en række regionale organisationer, herunder Østersørådet. 
94 
Der er ingen territoriale tvister mellem Estland og nogen af Unionens medlemsstater, idet der 
dog endnu skal foretages en formel udstikning af søgrænsen til Finland og Sverige. Estland 
har heller ingen større uoverensstemmelser med naboer blandt de associerede lande. 
Forhandlingerne om udstikningen af søgrænseme til Letland er afsluttet og afventer 
ratifikation. 
Udvikling af gode forbindelser med Rusland er et nøgleelement i den estiske udenrigspolitik. 
Blandt større positive begivenheder kan nævnes aftalen om tilbagetrækning af de russiske 
tropper fra Estland og den dermed forbundne aftale om behandling af pensionister blandt 
(russisk) militærpersonale. Et vigtigt verserende spørgsmål mellem Estland og Rusland er 
manglen på en grænseaftale. Der skete store fremskridt i grænseforhandlingerne i sidste 
kvartal 1996, da Estland gav afkald på sit krav om, at Rusland skulle anerkende gyldigheden 
af Tartu-fredstraktaten af 1920. Udkastet til grænseaftale indeholder en komplet beskrivelse 
af grænsen, som med enkelte mindre ændringer følger den bestående grænselinje. Den estiske 
regering har erklæret sig rede til at undertegne aftalen, så snart Rusland også er det. 
Estland har en ny, lille diplomatisk tjeneste med begrænsede erfaringer og ressourcer. Med 
tiden burde landet dog blive i stand til fuldt ud at spille sin rolle som medlem af Unionen. Det 
har 23 repræsentationer i udlandet og beskæftiger et personale i diplomatiet på 220. 
Estland støtter ikke-spredning af nukleare, biologiske og kemiske våben og er signatar af alle 
relevante internationale aftaler om våbenkontrol. Estland hverken fremstiller eller eksporterer 
våben. De beskedne estiske væbnede styrker, som er under demokratisk kontrol, er under 
omorganisering med henblik på at kunne indfri NATO-krav. Estland er medlem af den 
baltiske fredsbevarende bataljon (BALBAT) og deltog i 1996 i en større PfP-øvelse (Baltic 
Challenge). 
I en erklæring, der ledsagede ansøgningen om medlemskab af Unionen, bekræftede den 
estiske regering, at den var rede til at deltage fuldt ud og aktivt i Unionens FUSP. 
Vurderingen af den estiske udenrigs- og sikkerhedspolitik til dato giver anledning til at 
forvente, at Estland som medlem vil kunne indfri sine forpligtelser på dette felt. 
95 
3.9 Finansielle spørgsmål 
Finanskontrol 
Gennemførelsen af Fællesskabets politikker, navnlig landbrugs- og strukturfondspolitikken, 
kræver effektive systemer til forvaltning og kontrol af offentlige udgifter, herunder også 
bestemmelser om bedrageribekæmpelse. Der må desuden ske en tilnærmelse af 
lovgivningerne for at muliggøre indførelse af ordningen for "egne indtægter", med bl.a. 
passende bestemmelser om regnskabsføring. 
Europa-aftalen indeholder bestemmelser om samarbejde vedrørende revision og 
finanskontrol, herunder teknisk assistance fra Fællesskabet i passende omfang. Hvidbogen 
omtaler ikke foranstaltninger på dette område. 
Sammendrag 
Statsrevisionen er den overordnede uafhængige kontrolmyndighed i Estland, når det drejer sig 
om ekstern finanskontrol. Organet blev i 1992 medlem af Den Internationale Organisation af 
Overordnede Revisionsinstitutioner, hvis standarder blev taget i betragtning under 
udarbejdelsen af loven om Statsrevisionen af 1995. 
Statsrevisionen forelægger Parlamentet sine bemærkninger om, hvorledes ministerier, 
styrelser og statsejede virksomheder bogfører og anvender statens penge og andre aktiver. 
Desuden kontrollerer Statsrevisionen anvendelsen og tilbagebetalingen af udenlandske lån 
optaget af staten samt anvendelsen af udenlandsk bistand. Der er tale om efterfølgende 
kontrol. 
Den interne revision af afgiftsopkrævningen foretages af Den Nationale Afgiftsstyrelse efter 
internationale revisionsstandarder. Den Nationale Toldstyrelse er ansvarlig for opkrævning af 
importafgifter. 
Kommunernes økonomiske aktiviteter kontrolleres af et revisionsudvalg udpeget af den 
enkelte kommunalbestyrelse. I ministerier, styrelser, statsvirksomheder og lignende 
organisationer vil der blive etableret interne kontrolordninger. Sanktionssystemet i 
forbindelse med bedrageri mod finansielle og økonomiske interesser er fastlagt i en række 
love, men der findes ikke nogen central myndighed med ansvar for bedrageribekæmpelse. 
Vurdering af den nuværende og fremtidige situation 
Der må etableres en række instrumenter, der er nødvendige for med held at kunne 
gennemføre EU's politik, herunder de nødvendige interne finanskontrolsystemer. 
De estiske myndigheder må sikre effektiv forvaltning af ordningen for "egne indtægter", og 
dette indebærer formodentlig ændringer af det eksisterende regnskabssystem. Yderligere 
samarbejde med Kommissionen vil være ønskeligt på dette område. 
96 
Konklusion 
På finanskontrolområdet synes der ikke at være større hindringer for tiltrædelse på 
mellemlang sigt, men der skal et stort forberedende arbejde til for at få etableret de 
nødvendige forvaltnings- og kontrolsystemer med henblik på tilfredsstillende gennemførelse 
af Fællesskabets politikker. 
Konsekvenser for budgettet 
I meddelelsen "Agenda 2000" redegøres der for de samlede finansielle rammer, som de 
budgetmæssige virkninger af fremtidige udvidelser skal indgå i på mellemlang sigt, således at 
der kan sikres sammenhæng med de foreslåede retningslinjer for EF-politikkerne inden for 
rimelige budgetrammer. 
På nuværende stadium vil det være vanskeligt og sandelig også for tidligt at foretage et 
præcist skøn over de budgetmæssige konsekvenser af hvert enkelt ansøgerlands tiltrædelse. 
Virkningerne for budgettet afhænger i meget stor udstrækning af mange forskellige faktorer: 
tidspunktet for de enkelte landes tiltrædelse 
udviklingen indtil da i EF-politikkerne, særlig hvad angår de beslutninger, der vil 
blive truffet om fortsættelse af reformen af den fælles landbrugspolitik og de nye 
retningslinjer for strukturforanstaltninger 
ansøgerlandenes fremskridt med hensyn til vækst, styrkelse af deres konkurrenceevne 
og deres produktivitet og evne til at overtage Fællesskabets regelværk 
de overgangsforanstaltninger, som forhandlingerne vil kunne resultere i. 
Der kan kun gives nogle beløbsstørrelser for nogle budgetkategorier og et samlet skøn, og 
alene som illustration. 
Udgifter 
Hvis man antager, at reformen af den fælles landbrugspolitik kommer til at forløbe efter de 
retningslinjer, som Kommissionen har skitseret i anden sammenhæng, vil Estlands tiltrædelse 
i et år med fuldstændig anvendelse af denne reform og alene for markedsinterventions-
foranstaltninger kun medføre et ganske marginalt supplement til de tilsvarende udgifter, der 
forudses for de femten nuværende medlemsstater. 
Efter en gradvis udvikling vil de tildelinger, der skal forudses for Estland i form af 
strukturforanstaltninger, ligge på omkring 4% af landets BNI. 
Anvendelsen af de andre interne EF-politikker på de nyligt tiltrådte lande vil sandsynligvis 
medføre yderligere udgifter, der forventes at blive større end deres relative vægt i Unionens 
BNI, eftersom de yderligere omkostninger ved gennemførelsen af visse af disse politikker til 
dels står i forhold til den berørte befolkning, deres geografiske udstrækning eller antallet af 
medlemsstater, med hvilke der gennemføres aktioner for koordination og harmonisering. Som 
97 
eksempel kan nævnes, at Estlands BNI i øjeblikket repræsenterer mindre end 0,1% af 
Unionens. 
Til gengæld burde Estlands tiltrædelse ikke medføre væsentlige ekstraudgifter i tilslutning til 
Unionens eksterne foranstaltninger. 
Endelig skal der tages hensyn til, at de enkelte landes tiltrædelse vil bevirke, at udgifter, som 
afholdes over EF-budgettet til før-tiltrædelsesprogrammer til fordel for ansøgerlandet, f.eks. 
via Phare-programmet, falder bort. 
Under henvisning til det ovenfor anførte kan udgifterne som følge af Estlands tiltrædelse på 
de tre nævnte områder anslås til et samlet beløb årligt inden for en gaffel på mellem 0,3 og 
0,4 mia. ECU i tiden 2005-2006 (i faste 1997-priser). 
Indtægter 
De EF-budgetbidrag, der kan forventes af de nyligt tiltrådte lande under forudsætning af, at 
ordningen med egne indtægter gælder fuldt ud, forventes for samtlige BNI- og moms­
indtægters vedkommende - under hensyntagen til nivelleringsreglernc for sidstnævntes 
vedkommende - at ligge nær deres andel af Unionens BNI. Det vil i Estlands tilfælde sige 
under 0,1%. Estlands andel af de traditionelle egne indlægter kommer til at afhænge af 
strukturen i landets handelstrømme på tiltrædelsestidspunktet. 
For at sikre fastlæggelse af, kontrol med og overdragelse af de traditionelle egne indtægter i 
overensstemmelse med EF-forskrifterne er det nødvendigt at foretage tilpasninger af det 
nuværende toldsystem i Estland. Desuden forudsætter en korrekt beregning af BNI-
indtægterne betydelige forbedringer med hensyn til pålidelighed, ensartethed og 
fuldstændighed i nationalregnskaberne. Der kræves endvidere statistiske forbedringer til 
fastlæggelse af beregningsgrundlaget for de egne moms-indtægter, som tillige kræver en 
komplet afpasning af moms-systemet i Estland efter EF-direktiverne. 
98 
4. Administrativ evne til at anvende Fællesskabets regelværk 
Det Europæiske Råd i Madrid i december 1996 konkluderede, at de central- og østeuropæiske 
ansøgerlandes harmoniske integrering i EU især forudsætter tilpasning af deres 
administrationsstrukturer. I dette kapitel gennemgås Estlands offentlige administrations 
nuværende situation, herunder relevante aspekter af retsvæsenet, og der foretages en 
vurdering af de nuværende og sandsynlige fremtidige forudsætninger for at varetage de 
funktioner, der kræves i et moderne demokratisk samfund, med særlig henblik på behovet for 
at forvalte fællesskabsretten. 
4.1 Administrative strukturer 
Estlands forfatningsmæssige organer, deres beføjelser og ansvar, herunder regionale og lokale 
myndigheder, er beskrevet i kapitel 1. 
Estlands centraladministration består af 14 ministerier og en række styrelser og inspektorater. 
Statskancelliet, der hører under statsministeren, spiller en vigtig rolle i evalueringen og 
koordineringen af alle statstjenestemænds arbejde. Kontoret for europæisk integration, der 
rapporterer direkte til statsministeren, fungerer permanent og er ansvarligt for teknisk støtte 
og koordinering i sager vedrørende EU-medlemsskab. 
Loven om statens styre og loven om offentligt ansatte, der begge trådte i kraft i januar 1996, 
fastlægger relationerne mellem ministerierne og mellem centrale og lokale myndigheder samt 
offentligt ansattes vilkår og arbejdsopgaver. 
Princippet om embedsværkets politiske uafhængighed er anerkendt i Estland, men 
topstillinger er ikke altid fri for partipolitisk indflydelse. 
Siden 1991 er der foretaget betydelige nedskæringer i det administrative personale. 
Ministerierne beskæftiger 2 150, andre statslige organer 9 620 og de regionale råd 1 390; der 
foreligger ikke tal for lokale myndigheders ansatte. Lønningerne i det offentlige er langt 
lavere end i den private sektor. 
Regeringen har med international bistand gennemført uddannelsesprogrammer med henblik 
på opkvalificering af personalet til forvaltning af EU-relaterede sagsområder og effektiv 
offentlig forvaltning i et demokratisk samfund med markedsøkonomi, og det har ført til en 
betragtelig højnelse af personalets kvalifikationsniveau. Med henblik på koordinering af 
reformprocessen har regeringen etableret en særlig administrationsstruktur, der består af en 
ministeriel kommission, der formulerer politikken og fremlægger forslag til regeringen, samt 
et råd af topembedsmænd, der repræsenterer de vigtigste involverede ministerier. Et nationalt 
uddannelsesinstitut for tjenestemænd fungerer under statskancelliets myndighed. 
99 
Til trods for begrænsede personaleressourcer har kontoret for europæisk integration gradvis 
opbygget sin koordineringskapacitet. (Se også afsnittet i indledningen om relationerne 
mellem Den Europæiske Union og Estland). 
4.2 Administrationens og retsvæsenets kapacitet 
Estland var indtil 1991 en del af Sovjetunionen, og administrationen var indtil da underlagt 
den centrale planlægning. Det kommunistiske system afviste retsstatens principper og lod 
lovene og forvaltningen tjene gennemførelsen af partiets politik. På denne baggrund blev 
både forvaltningen og lovene efterhånden i stigende grad af befolkningen betragtet som 
instrumenter for den politiske kontrol. 
Der er stadig behov for betydelig udvikling af den estiske offentlige forvaltnings strukturer og 
systemer. Omfanget af det, der allerede er nået, bør imidlertid ikke undervurderes. Trods 
problemerne og måske tildels på grund af behovet for at skabe nye strukturer har det estiske 
embedsværk i mange tilfælde udvist stor fleksibilitet. 
De fleste ministerier er små og overbebyrdet med arbejde. Hvor effektivt et ministerium 
fungerer, afhænger ofte mere af de ledende personligheder end af institutionens struktur. 
Manglende økonomiske midler er et konstant problem for alle ministerier. Men 1997-
budgettet begunstiger især forsvarsministeriet, og både dets stønelse og kapacitet er 
voksende. Statskancellict udbygger fortsat sine funktioner med international hjælp. Generelt 
er anvendelsen af informationsteknologi allerede på et højt niveau i den estiske offentlige 
sektor. 
Retsgrundlaget for den offentlige sektor er tilfredsstillende. Det politiske pres på 
embedsmændene er betydeligt, især på kommunalt plan, men også i ministerierne. Tendensen 
synes imidlertid at gå i retning af et mere uafhængigt embedsværk. 
Den offentlige forvaltning er underbemandet. Selv om den estiske forvaltnings begrænsede 
størrelse i visse henseender letter personaleudvikling og reformer af forvaltningsstrukturerne, 
betyder det beskedne antal embedsmænd, at betydelige funktioner ofte hviler på et meget 
begrænset antal personer, hvilket gør ministerierne sårbare over for en "hjerneflugt" til den 
private sektor (især på grund af de højere lønninger), og det kan give anledning til tvivl om 
ministeriernes evne til fuldt ud at løse deres opgaver. 
Befolkningens tillid til den offentlige forvaltning er ikke stor. Der er udbredt utilfredshed 
med, hvad der opfattes som embedsmisbrug i visse dele af forvaltningen, også hos lokale 
myndigheder. Ofte mangler der beviser til underbygning af denne opfattelse, selv om der er 
afsløret konkrete sager. 
100 
Regeringens reforminitiativer peger i den rigtige retning, men de må målrettes bedre og 
intensiveres betydeligt som et led i processen frem mod tiltrædelsen. Professionalisme og 
uddannelse er af meget svingende kvalitet. Der ydes betydelig international bistand på disse 
områder. 
Den mest alvorlige bekymring på dette felt set i sammenhæng med tiltrædelse af EU er det 
meget store antal lovgivnings- og forvallningsinitiativcr, der skal tages samtidig, og som 
bliver vanskelige at koordinere for de estiske myndigheder. Regeringen har lagt en 
omfattende, men ikke altomspændende plan for de gennemførelsesforanstaltninger, der er 
opregnet i Kommissionens hvidbog. Kontoret for europæisk integration har behov for at blive 
styrket. 
Nøgleområder for gennemførelse af fællesskabsretten 
Den ensartede anvendelse af EU-lovgivningen: Effektiv anvendelse af fællesskabsretten 
forudsætter, at medlemsstaternes retsmyndigheder er i stand til at anvende de bestemmelser i 
traktaten, der omhandler sikring af enheden og af anvendelsen af fællesskabsretten, og som 
kan sikre, at det indre marked og fællesskabspolitikkerne generelt fungerer korrekt. Et 
højtkvalificeret og veluddannet retsvæsen med tilstrækkelige ressourcer er nødvendigt for, at 
domstolene kan anvende EU-lovgivningen, herunder sager med direkte retsvirkning og sager, 
der henvises til EF-Domstolen i henhold til EF-traktatens artikel 177. 
Retsvæsenet i Estland har betydelige svagheder, især med hensyn til ressourcer og relevant 
ekspertise. På den baggrund nærer Kommissionen betydelig tvivl om systemets evne lil at 
sikre en effektiv anvendelse af fællesskabsretten. 
Det indre marked: Skal Estland kunne sikre, at Fællesskabets bestemmelser om det indre 
marked anvendes korrekt, især med hensyn til fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser, 
forudsætter det, at der findes effektive regulerings-, standardiserings-, certificerings- og 
tilsynsmyndigheder, der kan handle i fuld overensstemmelse med EU-bestemmelserne. En 
analyse af disse punkter er indeholdt i kapital 3.1 (under "De fire friheder"). 
I Estland er den administrative kapacitet med hensyn til fri bevægelighed for varer endnu ikke 
tilfredsstillende, hovedsagelig på grund af begrænsede personaleressourcer. Der kan spores 
fremskridt hen imod en adskillelse af evaluerings-og certificeringsopgaverne, hvilket fører til 
støne overensstemmelse med EU-systemet. Med hensyn til fri bevægelighed for 
tjenesteydelser er situationen i visse henseender tilfredsstillende, men hvor centralbanken og 
tilsynet med privatbankerne fungerer godt (28 medarbejdere i centralbanken er beskæftiget 
hermed), så har forsikringstilsynet, der råder over 14 inspektører, og forsikringsinspektoratet, 
der kun har 12 medarbejdere, for få ressourcer. 
Det er nødvendigt med en betydelig styrkelse af personaleressourcerne for at leve op til EU-
kravene på dette område. 
101 
Konkurrence: Som forklaret i Kapitel 3.1 (under "Konkunence") forudsætter håndhævelse af 
konkurrencelovgivningen, at der etableres antitrust- og statsstøttekontrolmyndigheder, og at 
retsvæsenet, den offentlige forvaltning og de relevante økonomiske aktører har tilstrækkelig 
indsigt i konkurrencelovgivningen og - politikken. 
I Estland er den centrale myndighed konkurrencerådet, der har 22 medarbejdere, og det er for 
lidt. Ekspertisen er beskeden, selvom konkunencerådet for tiden fungerer tilfredsstillende. 
Evne til at gennemføre EU-kravene på dette område forudsætter en styrkelse af de 
menneskelige ressourcer. 
Telekommunikation: Til udformning og gennemførelse af de mange 
liberaliseringsbestemmelser, der er indeholdt i fællesskabsretten på dette område, er det 
nødvendigt med et regulerende og planlæggende organ, der effektivt er adskilt fra ethvert 
driftsselskab. 
I Estland ligger den regulerende kompetence på telekommunikationsområdet i ministeriet for 
transport og telekommunikation (60 medarbejdere, 4 til telekommunikation) samt 
telekommunikationsinspektoratet (35 medarbejdere), der varetager tildeling af 
radiofrekvenser, typegodkendelse af radioudstyr og overvågning af radioudstyrets 
anvendelse. I det store hele synes disse instanser at have den potentielle kapacitet til at 
administrere fællesskabsretten på telekommunikationsområdet. 
Indirekte beskatning: En effektiv forvaltning af fællesskabsrettens bestemmelser om indirekte 
beskatning forudsætter, at der findes instanser, der er i stand til at gennemføre EU-
lovgivningen om harmonisering af moms og afgifter i et miljø, hvor kontrollen ved EU's 
indre grænser er ophævet, hvor afgiftssystemet er baseret på frilagre, og hvor afgiften betales 
til den lokale sats i medlemsstaten, hvor og når varerne forbruges. Dette kræver en 
veludbygget og veluddannet myndighed med tilstrækkelige ressourcer og med en høj grad af 
integritet. 
I Estland er den relevante myndighed finansministeriet med i alt 800 medarbejdere. På grund 
af stor personaleudskiftning, der til dels skyldes, at veluddannet personale rekrutteres af den 
private sektor, er det vanskeligt at anslå det nuværende personales kapacitet. Med henblik på 
at sikre en effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område er det nødvendigt at 
konsolidere og forbedre personalets generelle professionelle kvalifikationer, bl.a. gennem 
uddannelsestiltag og lønforbedringer. 
Landbrug: De administrative krav på landbrugsområdet vedrører først og fremmest veterinær-
og plantesundhedskontrol med henblik på at beskytte den offentlige sundhed og sikre fri 
bevægelighed for landbrugsvarer, samt kapacitet til at administrere den fælles 
landbrugspolitiks mekanismer og bestemmelser, herunder høje standarder med hensyn til 
finanskontrol og officiel statistik. Disse punkter er behandlet i kapitel 3.4 (under 
"Landbrug"); generelle standarder på det statistiske område er behandlet i kapitel 3.3 (under 
"Statistik"). 
Den administrative kapacitet med hensyn til veterinær- og plantesundhedskontrol i Estland 
skal udbygges betydeligt. Statens veterinær- og levnedsmiddelkontrolinspektorat har 571 
medarbejdere, og de tre vigtigste plantesundhedsinstitutioner har 106. 
102 
Til forvaltning af den fælles landbrugspolitik i almindelighed skal der etableres de 
nødvendige administrative strukturer. Landbrugsministeriet har 115 medarbejdere. 
For at kunne leve op til EU-kravene på dette område er det nødvendigt med betydelige 
forbedringer. 
Transport: Anvendelse af EU-bestemmelserne om det indre marked og om konkurrence på 
transportsektoren samt udvikling af relevante infrastrukturprodukter og andre aspekter af 
fællesskabsretten på transportområdet vil stille nye medlemsstater overfor administrative 
udfordringer. 
Den ansvarlige statslige myndighed i Estland er ministeriet for transport og 
telekommunikation med 60 medarbejdere (56 til transport). Der er problemer på grund af for 
få kvalificerede medarbejdere. Det giver anledning til særlige betænkeligheder med hensyn til 
gennemførelse af sikkerhedskontroller. 
Beskæftigelse og socialpolitik: Et centralt administrativt krav med hensyn til 
fællesskabsretten på dette område er, at der er tilstrækkelig inspektionskapacitet, især til at 
kontrollere sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. 
I Estland må arbejdsinspektoratet (77 inspektører) styrkes betydeligt, både personalemæssigt 
og med hensyn til ekspertise. 
Regionalpolitik og samhørighed: De vigtigste administrative krav på dette område er, at der 
findes kvalificerede og effektive forvaltningsorganer, og især at der er en høj grad af 
kompetence og integritet i forvaltningen af Fællesskabets midler. 
I Estland er det departementet for lokalforvaltning og regionaludvikling i 
indenrigsministeriel, der med 20 medarbejdere til dette arbejde koordinerer 
regionaludviklingsinitiativer. Disse arrangementer er endnu ikke helt tilstrækkelige. Og 
situationen med hensyn til finanskontrol er endnu ikke tilfredsstillende (se afsnittet nedenfor 
om "Finanskontrol"). En effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område vil især 
kræve, at der etableres de nødvendige administrative, budgetmæssige og kontrolmæssige 
rammer. 
Miljø: Da EU's miljøpolitik indebærer, at miljøbeskyttelsen skal integreres i EU's 
sektorpolikker, er de administrative behov potentielt meget store og omfatter mange 
instanser, der ikke normalt beskæftiger sig med miljøbeskyttelse. Hovedansvaret ligger 
imidlertid hos miljøministerierne og forskellige underinstanser. 
Estlands miljøministerium har 105 medarbejdere. Tilsynet udføres af sektormyndigheder, og 
håndhævelsen varetages af statsinspektoratet og 17 regionale miljøkontorer. Disse 
arrangementer er endnu ikke tilstrækkelige, da de forskellige instanser ikke har de 
nødvendige midler til at håndhæve lovgivningen. 
103 
En effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter bedre uddannelse, 
bedre udstyr og øget investering i de menneskelige ressourcer. 
Forbrugerbeskyttelse: På dette område forudsætter en effektiv forvaltning af 
fællesskabsretten, at det overordnede ansvar placeres i et særligt statsligt organ, der kan 
varetage udformning, gennemførelse og håndhævelse af lovgivningen om forbrugerpolitik og 
forbrugerbeskyttelse. 
I Estland deler hjemmemarkedsafdelingen i økonomiministeriet ansvaret for 
forbrugeranliggender med det halvuafhængige forbrugerråd (55 ansatte). Ikke- statslige 
forbrugerorganisationer er stadig svage i Estland. Der hersker fortsat forvirring om 
forbrugerpolitikkens præcise mål og arbejdsområder. Dette forklarer delvis vanskelighederne 
med den konkrete håndhævelse af forbrugerlovgivningen; der er imidlertid også andre 
forhold, der må gøres noget ved, bl. a. manglen på specialuddannet personale, organisatoriske 
svagheder og manglende bevidsthed i retsvæsenet om forbrugerspørgsmål. 
Retlige Qg indre anliggender: Tilsynet med retlige og indre anliggender påhviler 
justitsministerier og indenrigsministerier. De administrative instanser skal være i stand til 
effektivt at beskæftige sig med asyl- og indvandrerspørgsmål, grænsekontrol samt politi- og 
domstolssamarbejde. Der er især behov for tilstrækkeligt mange veluddannede medarbejdere 
med udtalt integritet. 
I Estland har både justitsministeriet og indenrigsministeriet tilstrækkeligt med medarbejdere. 
Kapaciteten til at behandle asyl- og indvandrersager er endnu ikke tilvejebragt gennem 
indfødsrets- og indvandringsstyrelsen, men der sker betydelige fremskridt. Grænsekontrollen 
er blevet reformeret og yderligere forbedringer er på vej. Også politiet er blevet reformeret, 
og der er oprettet specialenheder. Der er sket betydelige forbedringer i det retlige samarbejde. 
En effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette felt forudsætter dog øgede finansielle og 
menneskelige ressourcer og en intensivering af de igangværende reformbestræbelser. 
Told: Anvendelse af fællesskabsretten på dette område forudsætter et tilstrækkeligt højt 
niveau med hensyn til infrastruktur og udstyr, herunder edb- og efterforskningsressourcer, 
samt opbygning af et effektivt toldvæsen med et tilstrækkeligt stort antal kvalificerede og 
motiverede medarbejdere med en høj grad af integritet. 
Toldvæsenet i Estland har 1100 medarbejdere. På grund af stor personaleudskiftning er det 
vanskeligt at vurdere effektiviteten og derfor, om medarbejdertallet er tilstrækkeligt. En 
effektiv forvaltning af fællesskabsretten på dette område forudsætter, at man kan holde fast på 
kvalificerede og erfarne medarbejdere, samt at der overføres flere ressourcer til toldkontrollen 
ved grænserne. 
Finanskontrol : Beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser kræver opbygning af 
bedrageribekæmpelsesmyndigheder, uddannelse af særligt personale (kontrollører, dommere) 
og styrkelse af særlige samarbejdssystemer. Gennemførelsen af fællesskabspolitikkerne, især 
inden for landbruget og strukturfondene, forudsætter effektive forvaltnings- og 
kontrolsystemer for de offentlige udgifter og ressourcer til bedrageribekæmpelse. Det er 
administrativt nødvendigt at have en skarp skelnen mellem ekstern og intern kontrol. Politi 
og domstole skal være i stand til at beskæftige sig med kompleks international økonomisk 
104 
kriminalitet (f.eks bedrageri, korruption og hvidvaskning af penge), der kan skade 
Fællesskabets finansielle interesser. 
I Estland er det vigtigste eksterne kontrolorgan statsrevisionen, der har 80 medarbejdere. 
Dette er meget beskedent i betragtning af opgavernes omfang. En effektiv forvaltning af 
fællesskabsretten på dette område forudsætter betydelige bestræbelser på at etablere de 
nødvendige forvaltnings- og kontrolmekanismer. 
4.3 Generel evaluering 
Estlands administrative strukturer kræver en omfattende re form ind sats, hvis man på 
mellemlang sigt skal nå den tilstrækkelige kapacitet til en effektiv forvaltning af 
fællesskabsretten. 
Det er på nuværende stadium vanskeligt at foretage en præcis evaluering af retsvæsenels evne 
til at sikre, at fællesskabsretten anvendes effektivt. 
105 
C. SAMMENFATNING OG KONKLUSION 
Estland indgav sin ansøgning om tiltrædelse af Den Europæiske Union den 24. november 
1995. Denne ansøgning er et led i den historiske proces, der afslutter delingen af Europa og er 
udtryk for forankringen af demokratiet i dette land. 
Ved anvendelse af traktatens artikel O har Kommissionen efter anmodning fra Rådet 
udarbejdet en udtalelse om Estlands ansøgning om tiltrædelse. 
Estland har bl.a. forberedt sig på tiltrædelsen på grundlag af den frihandelsaftale, der trådte i 
kraft den 1. januar 1995. Den Europæiske Union og Estland undertegnede Europaaftalen 
den 12. juni 1995. Når ratifikationsprocedurerne er afsluttet og aftalen trådt i kraft, vil den 
erstatte frihandelsaftalen. Gennemførelsen af hvidbogen fra maj 1995 om det indre marked, 
der er et andet afgørende element i før-tiltrædelsesstrategien, er sket på grundlag af en 
handlingsplan, som regeringen udarbejdede i juni 1996. Regeringen har ligeledes etableret de 
nationale koordinationsstrukturer, som er nødvendige for gennemførelsen af den europæiske 
integrationspolitik. 
Ansøgningen om tiltrædelse er blevet vurderet efter de kriterier, som Det Europæiske Råd 
fastsatte på sit møde i København i juni 1993. Ifølge konklusionerne herfra kan de 
ansøgerlande i Central- og Østeuropa, som måtte ønske det, blive medlemmer af Den 
Europæiske Union, hvis de opfylder følgende betingelser. Medlemskab kræver, at 
ansøgerlandet: 
- har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, 
menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal; 
- har en levedygtig markedsøkonomi og kan klare konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen; 
- kan påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab og herunder er i stand til at tilslutte 
sig målet om en politisk, økonomisk og monetær union. 
Ved vurderingen af disse tre grupper af kriterier - politiske og økonomiske kriterier samt 
evnen til at gennemføre Fællesskabets regelværk - skal der ligeledes tages hensyn til 
myndighedernes og retsvæsenets evne til gennemføre principperne om demokrati og 
markedsøkonomi samt anvende og håndhæve regelværket i praksis. 
Den fulgte metode har bestået i at foretage en analyse af situationen på mellemlang sigt for 
hvert ansøgerland under hensyntagen til de skete fremskridt og de allerede iværksatte 
reformer. For så vidt angår de politiske betingelser har Kommissionen foretaget en 
bedømmelse af den aktuelle situation, idet den er gået ud over en formel beskrivelse af 
institutionerne for at vurdere, hvorledes demokratiet reelt fungerer. 
106 
1) Politiske kriterier 
De estiske politiske institutioner er stabile og velfungerende. De forskellige myndigheder er 
opmærksomme på grænserne for deres beføjelser og samarbejder indbyrdes. Valgene i 1992 
og 1995 var frie og retfærdige, og det sidste valg gav anledning til et magtskifte. 
Oppositionen deltager på normal vis i institutionernes arbejde. Der er dog behov for 
yderligere bestræbelser for at forbedre retsvæsenet, og kampen mod korruption bør gøres 
mere effektiv. 
Der er ikke væsentlige problemer med hensyn til respekten for de grundlæggende rettigheder, 
men Estland bør træffe foranstaltninger til at fremskynde natural i seringsprocedurerne for at 
give russisksprogede, som ikke har statsborgerskab, mulighed for at blive bedre integreret i 
det estiske samfund. 
Estland udviser således de kendetegn, der er typiske for et demokrati med institutionel 
stabilitet, som garanterer retsstatsforhold og menneskerettighederne. 
2^ Økonomiske kriterier 
Efter en stærk produktionsnedgang lige efter uafhængigheden var der igen økonomisk vækst 
fra anden halvdel af 1993 (+ 4% i 1996). Regeringen har mere eller mindret bevaret 
princippet om balance i de offentlige finanser. Estland har ikke nogen stor udlandsgæld, men 
der er et betydeligt underskud på handelsbalancen. Inflationen er faldet i de senere år, men lå 
dog stadig på 23,1 % i 1996. BNP pr. indbygger svarer til 23% af gennemsnittet i EU, og 
landet har 1,5 millioner indbyggere. Landbruget beskæftiger 8% af den erhvervsaktive 
befolkning og udgør 7% af værditilvæksten. 54% af Estlands eksport går til EU, og 66% af 
landets import stammer fra EU. 
Situationen i Estland er følgende i forhold til de økonomiske kriterier, som Det 
Europæiske Råd fastsatte på sit møde i København: 
Estland kan betragtes som et land med en levedygtig markedsøkonomi. Landet har 
liberaliseret udenrigshandelen og privatiseret den offentlige sektor. Priserne er blevet 
liberaliseret i meget vid udstrækning. Systemet med en "valutastyrelse" og en forsigtig 
skattepolitik har bidraget til at nedbringe inflationen. Lovrammerne er storset på plads. Men 
jordreformen har været langsom, og landet er endnu ikke startet på reformer vedrørende 
pensioner. 
Estland skulle være i stand til at gøre de nødvendige fremskridt til at modstå 
konkurrencepresset og markedskræfterne i EU på mellemlang sigt, specielt hvis 
eksportgrundlaget bliver udvidet. Lave kurser og lave lønomkostninger har gjort det let at 
omdanne letindustrien til en kilde til udenlandske valutareserver. Banksektoren er sund og 
udvikler sig stærkt. Estland er et af de vigtigste mål for udenlandske direkte investeirnger, 
selv om investeringsstrømmene dog er stilnet lidt af på det sidste. Men eksportgrundlaget er 
stadig forholdsvis snævert, og finansieringsbehovet som følge af handelsunderskud og 
stigende handelsstrømme er en kilde til bekymring. 
107 
3i Evnen til at påtage sig forpligtelserne ved medlemsskab 
Estlands evne til at overtage Fællesskabets regelværk er vurderet i forhold til flere 
indikatorer: 
Europaaftalen omfatter specielt forpligtelser i forbindelse med etableringsret, national 
behandling, frihandel, intellektuel ejendomsret og offentlige indkøb 
iværksættelse af de væsentligste foranstaltninger til oprettelse af det indre marked, der 
er opstillet i hvidbogen 
gradvis gennemførelse af de øvrige dele af regelværket. 
Estland har allerede gjort store bestræbelser for at gennemføre flere af forpligtelserne i 
Europaaftalen, skønt denne endnu ikke er trådt i kraft, listland opfylder forpligtelserne fra 
frihandelsaftalen og overholder den tidsplan, der er fastsat deri. Der er ikke opstået alvorlige 
problemer på bilateralt niveau. Estland har også vedtaget betydningsfulde elementer i 
regelværket vedrørende det indre marked og er begyndt at gennemføre de forordninger og 
direktiver, der er omhandlet i hvidbogen, på en tilfredsstillende måde. Landet er godt på vej 
til at have retsgrundlaget på plads på områderne selskabsret, regnskabsaflæggelse, beskyttelse 
af personoplysninger og liberalisering af kapitalmarkeder. Der er dog stadig behov for en 
betydelige indsats på områderne offentlige indkøb, intellektuel ejendomsret, finansielle 
tjenesteydelser, beskatning og konkurrence (specielt hvad angår gennemsigtighed i 
forbindelse med statsstøtte). 
Trods alle transformationsbestræbelser hersker der fortsat tvivl om den estiske 
administrations evne til at anvende lovrammerne. Men de svagheder af betydning, man støder 
på på nuværende tidspunkt, vil sandsynligvis kun være midlertidige i betragtning af 
kvaliteten af det nuværende administrative personale. 
Hvad angår de øvrige dele af regelværket, skulle Estland, hvis landet aktivt fortsætter 
forberedelserne med henblik på tiltrædelse, ikke få særlige vanskeligheder med at anvende 
regelværket på mellemlang sigt på følgende områder: uddannelse, ungdom og 
erhvervsuddannelse, forskning og teknologisk udvikling, audio-visuellc midler, små og 
mellemstore virksomheder, udenrigshandel og udvikling. 
Til gengæld er det nødvendigt, at Estland gør betydelige fremskridt med hensyn til statistik, 
fiskeri, forbrugerbeskyttelse og toldkontrol. 
Estland har gjort fremskridt i omstruktureringen af industrien. Hvis landet fortsætter de 
nuværende bestræbelser, vil det kunne klare integrationen i det indre marked på mellemlang 
sigt. 
Estland er i færd med en hastig liberalisering på telekommunikationsområdet. Hvis de 
nuværende bestræbelser for liberalisering og transformation fortsætter, vil landet kunne 
anvende regelværket på mellemlang sigt. 
På miljøområdet er det nødvendigt med en meget betydelig indsats, herunder massive 
investeringer og styrkelse af administrationens evne til at anvende lovgivningen effektivt. 
108 
Delvis overtagelse af regelværket vil sandsynligvis være mulig på mellemlang sigt. 
Fuldstændig overtagelse vil kunne være gennemført på lang sigt. 
Estland har gjort fremskridt med hensyn til overtagelsen af regelværket på 
transportområdet, men det er nødvendigt med forbedringer for vejgodstransport og 
søtransport. Spørgsmålet om sikkerheden fortjener også særlig opmærksomhed. Hvis disse 
betingelser er opfyldt, skulle tiltrædelse på mellemlang sigt ikke give anledning til større 
problemer. Landet må imidlertid foretage de nødvendige investeringer til gennemførelse af de 
transeuropæiske net for al sikre cl velfungerende indre marked. 
Landet skulle ligeledes på mellemlang sigt kunne overtage regelværket om beskæftigelse og 
sociale anliggender, hvis der gøres bestræbelser for at bringe lovgivningen på linje med 
EU's standarder med hensyn til f.eks. arbejdstagernes sikkerhed og sundhed og 
arbej dsbetingelser. 
For så vidt angår regional- og samhørighedspolitik bør Estland kunne udnytte regional- og 
strukturfondene på mellemlang sigt som effektiv støtte til sin egen udvikling, hvis der skabes 
de nødvendige administrative og budgetmæssige rammer, og der træffes foranstaltninger til 
passende strukturer til et finansielt kontrolsystem. 
Landbruget må omstruktureres, og der findes i øjeblikket kun et begrænset antal 
mekanismer, der vil gøre det muligt at anvende den fælles landbrugspolitik. Det er 
nødvendigt med en betydelig indsats for at forberede tiltrædelse på mellemlang sigt. 
På energiområdet har Estland ikke noget atomprogram, og landet skulle ikke have 
vanskeligt ved at tilslutte sig bestemmelserne i Euratom-traktaten. Estland skulle være i stand 
til på mellemlang sigt at efterleve hovedparten af regelværket i energisektoren, hvis landet 
fortsætter bestræbelserne for så vidt angår monopolers stilling, netadgang, prisfastsættelse og 
omstrukturering af skiferindustrien. 
I betragtning af den samlede evaluering af de berørte områder er det vanskeligt i dag at 
fastsætte en frist for, hvornår Estland vil være i stand til at overtage og iværksætte de 
foranstaltninger, der er nødvendige for at kunne afskaffe kontrollen ved de indre grænser og 
overføre den til de ydre grænser i Unionen. 
Estlands deltagelse i tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union, som indebærer en 
samordning af de økonomiske politikker og fuldstændigt frie kapitalbevægelser, vil kunne 
frembyde visse vanskeligheder på mellemlang sigt. Det er endnu for tidligt at sige, om landet 
på tidspunktet for tiltrædelsen vil være i stand til at deltage i euroen: opfyldelsen af 
konvergenskriterierne er afhængig af, hvorvidt de igangværende strukturændringer lykkes; 
det er dog under ingen omstændigheder en betingelse for tiltrædelsen. 
Estland er startet-fra et svagt grundlag på området for retlige og indre anliggender og har 
gjort opmuntrende fremskridt, navnlig med hensyn til spørgsmålet om grænsekontrol. Men en 
omfattende og vedvarende indsats vil være nødvendig, hvis Estland skal kunne anvende 
regelværket på mellemlang sigt. 
Estland skulle kunne efterleve forpligtelserne i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. 
109 
Estland har desuden ingen grænsekonflikter med andre medlemsstater eller ansøgerlande. 
Estland har gjort forbindelserne til Rusland til et af landets prioriteter og har gjort betydelige 
fremskridt på området, selv om parterne endnu ikke har været i stand til at undertegne en 
aftale om fastlæggelsen af deres fælles grænse. 
4) Administrationens og domstolenes kapacitet 
Estland vil skulle gennemføre betydelige reformer for på mellemlang sigt at kunne råde over 
de nødvendige administrative strukturer til en effektiv gennemførelse og anvendelse af 
regelværket. 
Domstolenes kapacitet til at sikre en ensartet gennemførelse af fællesskabsretten er et vigtigt 
element, især til gennemførelsen af det indre marked. Det er vanskeligt på dette stadium at 
foretage en vurdering i denne sektor, selv om Estland fornylig indførte et program for 
ansættelse af nye dommere. 
Konklusion 
Kommissionen konkluderer på baggrund af den analyse, den har foretaget, at: 
- Estland udviser de kendetegn, der er typiske for et demokrati med institutionel 
stabilitet, som garanterer retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og 
beskyttelse af mindretal. Der bør dog træffes foranstaltninger til at fremskynde 
naturaliseringsprocedurerne for at give russisksprogede, som ikke har statsborgerskab, 
mulighed for at blive bedre integreret i det estlandske samfund; 
- Estland kan anses for at have en levedygtig markedsøkonomi og burde være i stand 
til at gøre de nødvendige fremskridt til at kunne modstå konkurrencepresset og 
markedskræfterne i Unionen på mellemlang sigt; 
- Estland har gjort fremskridt i sine transformationsbestræbelser og gennemførelsen af 
regelværket vedrørende det indre marked, Hvis landet fortsætter sine bestræbelser, vil 
det kunne deltage fuldt ud i det indre marked på mellemlang sigt. Det vil være 
nødvendigt at gennemføre en særlig indsats på især investeringsområdet for at opnå 
en fuldstændig anvendelse af regelværket inden for bl.a. miljø. Desuden er det 
nødvendigt at styrke de administrative strukturer, hvis Estland vil råde over 
instrumenter, som giver mulighed for at anvende og håndhæve regelværket effektivt. 
På denne baggrund anbefaler Kommissionen at tiltrædelsesforhandlinger åbnes med Estland. 
Den udvidede før-tiltrædelsesstrategi vil støtte Estlands bestræbelser på at forberede sig 
hurtigere til forpligtelserne i forbindelse med tiltrædelsen, idet den koncentreres om de svage 
punkter, der er identificeret i udtalelsen. Kommissionen vil senest ^ed udgangen af 1998 
forelægge en rapport om de fremskridt, Estland har gjort. 
110 
BILAG: RESULTATET AF VALGET I MARTS 1995 
Politisk parti Antal pladser i parlamentet 
Koalitions-og Landunionspartiet 41 
Reformpartiet 19 
Centerpartiet 16 
"Fædrelandet" (Isamaa) 8 
De Moderate 6 
"Vort Hjem er Estland" 6 
Højre 5 
m 
Single Market: White Paper measures 
This table is based on information provided by the Estonian authorities and confirmed by them as correct as at the end of June 1997. It does not 
indicate the Commission's agreement with their analysis. The table includes directives and regulations cited in the White Paper which total 899. 
These have been listed in accordance with the categorization used in the White Paper and in relation to the policy areas covered. The table 
shows the number of measures for which the Estonian authorities have notified the existence of adopted legislation having some degree of 
compatibility with the corresponding White Paper measures. 
White Paper chapters 
1 .Free Movement of Capital 'slonia 
Number of White Paper measures 
2.FM and Safety of Industrial Products 'stonia 
Number of White Paper measures 
3.Competition Estonia 
Number of White Paper measures 
4.Social policy and action Estonia 
Number of White Paper measures 
5.Agriculture Estonia 
Number of White Paper measures 
6.Transport Kslonia 
1 Number of White Paper measures 
7.Audiovisual Hstonia 
Number of White Paper measures 
8.Environment Eslonia 
Number of White Paper measures 
^Telecommunication Estonia 
Number of White Paper measures 
1 O.Direct Taxation Estonia 
Number of White Paper measures 
11 .Free movement of goods Estonia 
Number of White Paper measures 
12.Public Procurement Estonia 
Number of White Paper measures 
13.Financial services Estonia 
Number of White Paper measures 
14.Protection of personal data Estonia 
Number of White Paper measures 
15.Company Law Estonia 
Number of White Paper measures 
16. Accountancy Estonia 
Number of White Paper measures 
17.Civil law Estonia 
Number of White Paper measures 
18.Mutual rec. of prof. Quai. Estonia 
Number of White Paper measures 
19.1ntellectual property Estonia 
Number of White Paper measures 
20.Energy Estonia 
Number of White Paper measures 
21.Customs law Estonia 
Number of White Paper measures 
22.1ndirect Taxation Estonia 
Number of White Paper measures 
23.Consumer Protection Estonia 
Number of White Paper measures 
Total Estonia 
Number of White Paper measures Direc 
Stage 
I 
3 
3 
16 
56 
0 
3 
9 
12 
10 
93 
3 
19 
1 
1 
4 
31 
0 
9 
1 
2 
0 
0 
2 
5 
8 
13 
0 
0 
2 
2 
2 
3 
0 
1 
0 
2 
1 
5 
5 
10 
0 
2 
15 
15 
5 
8 
87 
295 tives 
Stage 
11/111 
1 
l 
3 
104 
0 
0 
5 
15 
0 
46 
6 
15 
0 
0 
0 
7 
0 
7 
2 
2 
0 
0 
0 
i 
6 
8 
2 
2 
3 
3 
1 
2 
0 
1 
0 
16 
2 
3 
1 
2 
0 
1 
26 
54 
0 
3 
58 
293 Regulations 
Stage Stage 
1 11/111 
0 
0 
0 
4 
1 
1 
0 
0 
10 
62 
0 
8 
0 
0 
3 
7 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
3 
7 
14 
0 
0 
0 
0 
22 
99 0 
0 
0 
i 
0 
0 
2 
2 
0 
2 
0 
13 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 
0 
0 
112 
184 
2 
6 
0 
0 
116 
| 212 Total 
4 
4 
19 
165 
1 
4 
16 
29 
20 
203 
9 
55 
1 
1 
7 
45 
0 
16 
3 
4 
0 
0 
2 
6 
14 
21 
2 
2 
5 
6 
3 
5 
0 
2 
0 
18 
3 
n 
7 
15 
119 
201 
43 
75 
5 
li 
283 
899 
/)'•)& Source: TA I EX 
Statistiske data 
Hvis andet ikke er angivet, stammer dataene i dette bilag fra det centrale statistiske kontor 
(EESTI STATISTIK AAM ET), som Eurostat og medlemsstaternes statistiske kontorer 
allerede har samarbejdet med i flere år inden for rammerne af Phare-programmet. 
Regelmæssig indsamling af data og formidling af disse indgår i denne samarbejdsproces, og 
formålet er at gøre det muligt at indføre EU-regler og EU-praksis inden for det statistiske 
område. Dataene er i videst mulige omfang indsamlet under anvendelse af EU-defmitioner og 
-standarder, som somme tider afviger fra national praksis. Dette kan i nogle tilfælde give 
anledning til forskelle mellem dataene i dette bilag og de data, der er anført andre steder i 
dokumentet, og som generelt er baseret på de enkelte ansøgerlandes opdaterede besvarelse af 
det spørgeskema, som de modtog i april 1996. Fuldkommen kompatibilitet med EU's 
statistiske normer, og dermed fuld sammenlignelighed med data for EU, kan endnu ikke 
garanteres, især ikke med hensyn til de data, der ikke er leveret gennem Eurostat, men direkte 
af det pågældende land. Metodologiske bemærkninger om indhold eller særlige aspekter 
vedrørende de statistiske data i dette bilag er anført, hvis sådanne foreligger. Dataene bygger 
på de oplysninger, der forelå i maj 1997. 
113 
BASISOPLYSNINGER 
Areal 
Befolkning (ved periodens udgang) 
-lait 
- Kvinder 
- Mænd 
Befolkningstæthed 
Befolkning i byerne 
Dodskvoticnt 
Fodsclskvoticnt 
Indkomst og BNP pr. indbygger 
-Gennemsnitlig månedsløn pr. arbejdstager 
-BNP pr. indbygger 
Produktionsstruktur: bruttoværditilvækst efter brancher 
-landbrug 
-industri 
-bygge- og anlægsvirksomhed 
-tjenesteydelser 1990 1993 1994 1995 1996 
1000 hektar 
4522.7 4522.7 4522.7 4522.7 
i 1000 
1506.9 
803.3 
703.6 1491.6 
795.7 
695.9 1476.3 
788.3 
688.0 
pi km2 
34.7 32.6 
i % af den samlede liefiilkning 
71.5 69.8 
1 ii loot) iiulhyj-'Kcrc 
14.0 
10.0 14.8 
9.5 14.1 
9.1 
uim|);«:iskiT.iim,-.sn.hal(i;Cll) 
1501 
1854 
% af samlei bruttoværditilvækst 
8.1 
22.9 
5.3 
63.7 
Bruttoværditilvækst efter branche, 1995 
share of branch GVA in 1995 
i o.o 
B 63.7 22.9 H -agriculture 
d3 -industry 
rj -construction 
FJ -services 
n - Others 
- agriculture=landbrug - industry=industri - construction=bygge- og anlægsvirksomhed - st rvices tjenesteydelser - others 
=andet 
Befolkningstæthed Data for befolkningstætheden er pr. periodens udgang. 
Befolkning i byerne Data for befolkning i byerne er pr. periodens udgang. 
114 
NATIONALREGNSKAB 
Bruttonationalprodukt (i løbende priser) 
Bruttonationalprodukt (i løbende priser) 
Bruttonationalprodukt 
Bruttonationalprodukt 
Udgifter til konsum 
-husholdninger og NPlH'er 
-offentlig forvaltning og service 
Faste bruttoinvesteringer 
Eksport af varer og tjenester 
Import af varer og tjenester 
Udgifter til konsum 
-husholdninger og NPlH'er 
-offentlig forvaltning og service 
Faste bruttoinvesteringer 
Eksport af varer og tjenester 
Import af varer og tjenester 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
min , national valuta 
797.7 1832.0 13157.7 22059.9 30102.9 41503.4 
mia. P-C'U 
1.4 1.9 2.8 
i knlK-k.allslaiHlaider|.i, mdhvw-T 
3508.9 3592.8 3917.2 
% ajniliinu i forhold lil forudgående 5r 
-8.5 -1.8 4.3 
i % af bruttonationalproduktet 
77.7 
64.4 
13.2 67.8 
54.7 
13.1 
31.9 
27.0 71.0 
55.2 
158 
60.0 
54 1 77.8 
57.5 
20.3 
23.9 
68.9 
73.1 81.8 
59.4 
22.4 
26.4 
78.6 
89.8 81.8 
58.0 
23.8 
25.6 
75.8 
84.0 
BNP, ændringer i forhold til forudgående år i % 
115 
f«* 
VIGTIGSTE 
INDIKATORER ØKONOMISKE 
Inflationstakt 
Mængdeindeks for industriproduktion 
Mængdeindeks for landbrugsproduktionen, brutto 
Arbejdsløshed (ILO's metode) 
-lait 
- under 25 år 
- 25 år og derover 
Udlandsgæld, brutto 
Betalingsbalance 
-Eksport af varer 
-Import af varer 
-Handelsbalance 
-Tjenester, netto 
-Indkomst, netto 
-Saldo pa betalingsbalancens løbende poster 
-Kapitalkonto og finansiel konto (ekskl. reserver) 
-Rcserveaktiver 1990 1991 1992 1993 1994 1 1995 1996 
procentmæssig ændring i forhold til forudgående år 
1076 89.8 47.7 29 23.1 
foiiidcåciKleå 100 
81.3 
88.3 97 
85.8 101.9 
98.8 
i % af arbejdsstyrken 
6.6 
li.3 
5.8 7.6 
11.8 
6.9 
i min USD 
0.022 0.17 0.212 
i mio. USD 
457 
-547 
-90 
42 
-13 
36 
52 
-82 812 
-957 
-145 
75 
-13 
22 
219 
-195 1329 
-1684 
-356 
105 
-30 
-165 
167 
-31 1857 
-2531 
-674 
379 
3 
-166 
245 
-106 2064 
-3122 
-1058 
512 
7 
-443 
565 
-101 
Inflationstakt: Proccnimæssig ændring af ârsgcnnemsnitlcl i del forudgående år 
forbrugerprisindekser, der ikke altid er helt sammenlignelige) indeks uden udelukkelser (data baseret på nationale 
Mængdeindeks for industriproduktion: Industriproduktion omfatter råstofudvinding, fremstillingsvirksomhed saml elektricitets-, gas- og 
vandforsyning (i henhold til hovedafdeling C, I) og li i NA('li). Indekset for industriproduktion omfatter skøn for virksomheder med 
indtil 19 ansatte. 
Mængdeindeks for landbrugsproduktion, brutto: Bruttolandbrugsproduktionen er beregnet i 1993-priscr. 
Arbejdsløshed (ILO-metoden): Procentdel arbejdsløse i arbejdsstyrken. Denne procentsats udledes af arbejdsstyrkeundersøgelsen under 
anvendelse af følgende ILO-definilioner og -henstillinger. 
Arbejdsstyrke: beskæftigede og arbejdsløse i overensstemmelse med nedenstående II.( )-dellnilioucr. 
Beskæftigede, alle personer på 15 år og derover, som i referenceperioden arbejdede mindst en time mod løn eller andet vederlag som 
arbejdslagere, iværksa'ltcre, deltagere i kooperativer eller medhjælpende familiemedlemmer. Personel i de væbnede styrker og 
kvinder, der har orlov for at passe børn, er medregnet. 
Arbejdsløse: alle personer på 15 år og derover, som opfylder alle tre betingelser i ILO's definition af arbejdsløse: (i) være uden 
arbejde, (ii) aktivt søge arbejde og (iii) være klar til at påbegynde et arbejde inden for en periode på fjorten dage.. 
Dataene stammer fra arbejdsstyrkeundersøgelsen i Estland i 1995 (ELFS 95). ELFS 95 blev gennemført i perioden januar-april. 
Spørgeskemaet vedrørte årene 1989-1995. Den næste undersøgelse vil finde sted i april-juni 1997, og den vil omfatte perioden fra 
begyndelsen af 1995 og fremefter. Der kan derfor i øjeblikket kun angives gennemsnitstal for 1993 og 1994. ELFS 95 omfattede 
personer, som i 1995 var 16-75 år. I 1989 var de samme personer 10-69 år, og i 1994 15-74 år. For at garantere 
sammenligneligheden af data mellem år 1989-1995 omfatter dataene i tabellen en population på 16-69 år. 
Udlandsgæld, brutto: Dalaene stammer fra ( )li( 'I)*s statistikker over udlandsgæld (External Debt Statistics). 
Betalingsbalance: Dataene er udledt af IMl's database, og det kan ikke garanteres, at de er kompatible med de tilsvarende I.U-
statistikker. Betalingsbalancen opstilles dog i det væsentligste i henhold til IMI'-standarcicr. Balancen for varehandel er i 
overensstemmelse med belalingsbalanceprincipperne. Eksport og import er angivet FOB. Nettoindkomst omfatter indkomst fra 
direkte investeringer, porteføljeinvesteringer og andre investeringer samt aflønning al arbejdstagere. Saldo på 
betalingsbalancens løbende poster er opgjort i henhold til definitionen i IMF's 5. håndbog, kapitaloverførsler indgår ikke. 
Reserveaktiver Reserveaktiver: ændringer i reserveaktiver i årets løb; (+) angiver en stigning, (-) angiver et fald. 
116 
UDENRIGSHANDEL 
1993 1994 1995 1996 
Import og eksport (løbende priser) 
- Import 
- Eksport 
- Handelsbalance 
Mængdeindeks for udenrigshandelen 
- Import 
- Eksport 
Importstruktur i henhold til SITC (løbende priser) 
- (0+1 ) næringsmidler, levende dyr, drikkevarer og tobak 
- 2 råstoffer, ikke spiselige 
- 3 mineralske brændsels- og smoresloffer 
- 4 animalske og vegetabilske olier mv. 
- 5 kemikalier og kemiske produkter 
- 6 bearbejdede varer, hovedsagelig opdelt efter materiale 
- 7 maskiner og transportmidler 
- 8 forskellige bearbejdede varer 
Eksportstruktur i henhold til SITC (lobcndc priser) 
- (0+1 ) næringsmidler, levende dyr, drikkevarer og tobak 
- 2 råstoffer, ikke spiselige 
- 3 mineralske brændsels- og smørestofler 
- 4 animalske og vegetabilske olier mv. 
- 5 kemikalier og kemiske produkter 
- 6 bearbejdede varer, hovedsagelig opdelt efter materiale 
- 7 maskiner og transportmidler 
- 8 forskellige bearbejdede varer 
Prisindeks for udenrigshandelen 
- Import 
- Eksport 894.7 
804.4 
-90.4 
13.7 
3.2 
15.2 
0.6 
7.7 
15.5 
32.3 
11.8 
22.8 
10.3 
7 
0.2 
5.3 
18.8 
18.5 
17 1655.7 
1302.7 
-353 2539 
1836.7 
-702.3 
forudgående å = 100 
i % af samlet import 
14.8 
3 
13.7 
0.7 
9.1 
18.1 
28.8 
11.8 13.1 
3.7 
11 
0.7 
9.6 
20 
29.8 
12 
i % af samlet eks|xirt 
21.3 
10.8 
7.1 
0.2 
7.1 
18.5 
16.8 
18.2 15.7 
11.9 
7.1 
0.2 
8.3 
18.8 
19.9 
18.1 
forudgående å = 100 
141.3 137.4 
124.7 3204.1 
2077.9 
-1126.3 
14.7 
3.5 
9.3 
0.5 
10.8 
19.9 
29.6 
11.7 
15.2 
10.1 
6.4 
0.1 
9.7 
20.6 
19.8 
18.1 
Import og eksport (løbende priser); Udenrigshandelens struktur i henhold til SITC (løbende priser): Dataene omfatter ikke direkte 
re-eksport, tjenesteydelser, handel med toldfrie områder samt licenser, knowhow og patenter. Dataene er baseret på det særlige 
handelssystem og opdateres regelmæssigt. Handelsklassifikationer: Estland anvender en vareklassifikation i henhold til Den 
kombinerede nomenklatur. Import angives CIF og registreres på den dato, hvor toldmyndighederne accepterer tolderklæringen. 
Eksport angives FOB og registreres på den dato, hvor toldmyndighederne accepterer tolderklæringen, 'foldstatistikkeme anvendes 
til at kontrollere dataene for udenrigshandelen. Eurostat har ved omregningen fra nationale valutaer til USD anvendt de årlige 
gennemsnitskurser fra Den Internationale Valutafond (IMF)-
Prisindeks for udenrigshandelen Prisindekset er beregnet eller metoden med "enhedsværdi".. 
117 
UDENRIGSHAN 
DEL 
Import fordelt på vigtigste handelspartnere (løbende priser) 
1. partner 
2. partner 
3. partner 
4. partner 
5. partner 
andre 
Eksport fordelt på vigtigste handelspartnere (løbende priser) 
1. partner 
2. partner 
3. partner 
4. partner 
5. partner 
andre 1993 1994 1995 1996 
i % af samlede import 
FI 
KU 
DK 
SE 
NL 27.9 
17.2 
10.8 
8.9 
3.6 
31.6 FI 
KU 
DE 
SK 
NL 29.9 
16.8 
10 
8.9 
3.1 
31.3 FI 
KU 
DE 
SK 
NL 32.6 
16.1 
9.6 
8.5 
3.1 
30.1 FI 
KU 
DK 
SK 
CB 29.2 
13.5 
10 
8.2 
33 
35.8 
i % al 'samlede eksport 
KU 
FI 
SE 
LV 
DE 22.6 
20.7 
9.5 
8.6 
8 
30.6 KU 
FI 
SK 
LV 
DE 23.1 
17.8 
10.8 
8.2 
6.8 
33.3 FI 
KU 
SE 
LV 
DE 21.5 
17.6 
10.8 
7.5 
7.2 
35.4 FI 
KU 
SK 
LV 
DE 
______ 1X.4 
16.5 
11.6 
8.3 
7.1 
38.1 
liksport fordelt på vigtigste handelspartnere 
1996 
Structure of export by main partners 
in 1996 
38.1°/ Import fordelt på vigtigste handelspartnere 
1996 
Structure of import by main partners 
in 1996 
35.8% 
DE Tyskland NI. 
FI hinland KU 
GB Det Forenede Kongerige SE 
LV Letland Nederlandene 
Den Russiske 
Føderalion 
Sverige 
118 
SOCIALE INDIKATORER 
1991 1992 1993 1994 1995 
Befolkning pr. 1. januar 
Aldersfordeling pr. 1 Januar 1995 
0_14år 
15_24 år 
25_44 år 
45_64 år 
65 år og derover 
Levendefødte 
Dødsfald 
Spædbørnsdødelighed 
- Under 1 år 
- Dødfødte 
Vielser 
Skilsmisser 
Viclscskvoticnt, brutto 
Skilsmissekvotient, brutto 
Naturlig tilvækst 
Nettoindvandring 
Samlet befolkningstilvækst 
Samlet fertilitet 
Spædbørnsdødelighed 
Dødelighed i sent fosterstadium 
Middellevetid 
- Mænd 
- Kvinder 
Middellevetid 
-Mænd 
- Kvinder 1570.45 
19320 
19705 
258 
148 
10292 
5738 
6.57 
3.66 
-0.3 
-5.13 
-5.37 
1.77 
13.35 
7.6 1562.22 1526.53 1506.93 
i % af den samlede befolkning 
18006 
20115 
285 
175 
8878 
6651 15170 
21267 
239 
121 
7745 
5757 
pr 1000 indbyggere 
5.75 
4.31 
-1.37 
-21.9 
-23.27 
1.69 
15.83 
9.63 5.11 
3.8 
-4.02 
-9.08 
-13.1 
1.45 
15.75 
7.91 14178 
22150 
205 
126 
7378 
5606 
4.90 
3.70 
-5.30 
-5.10 
-10.40 
14.50 
8.81 1491.6 
20.7 
14.2 
28.5 
23.5 
13.1 
4.7 
5.0 
14.8 
61.7 
74.3 
12.0 
16.1 
119 
ARBEJDSMARKEDET 
Den erhvervsaktive del af befolkningen (ILO-metoden) 
Gennemsnitligt antal beskæftigede 
Arbejdsløshed (ILO's metode) 
-lait 
- under 25 år 
- 25 år og derover 
Registreret arbejdsløshed (periodens udgang) 1993 1994 1995 1996 
i "i, al befolkningen på 15 ir og derover 
70.5 70.4 
1 000 
703 687 
i % af arbejdsstyrken 
6.6 
11.3 
5.8 7.6 
11.8 
6.9 
i % af den erhvervsaktive befolkning 
4 4.1 4 4.3 
Gennemsnitsindeks for lønnet beskæftigelse efter NACE 
- 1.andbrug. jagt. skovbrug og fiskeri 
- Råstofudvinding 
- Fremstillingsvirksomhed 
- Produktion og distribution af elektricitet, gas og vand 
- Bygge- og anlægsvirksomhed 
- Transport, oplagringsvirksomhed og kommunikation 
Indekser for månedslønninger 
- reallønninger 
- nominelle lønninger 1993 1994 1995 1996 
forudgående å 100 
74.7 
96.3 
86.4 
105 
88.6 
98.8 83.3 
101.5 
95.2 
109.6 
95.6 
100 
Den erhvervsaktive del af befolkningen (ILO-metoden): Arbejdsstyrkens procentmæssige andel af befolkningen på 15 år eller derover. 
Procentsatsen udledes af arbcjdsstyrkeundersøgelsen under anvendelse af følgende ILO-definitioner og -henstillinger. 
Arbejdsstyrke: beskæftigede og arbejdsløse i overensstemmelse med nedenstående ILO-definitioner. 
Beskæftigede: alle personer på 15 år og derover, som i referenceperioden arbejdede mindst en time mod løn eller andet vederlag som 
arbejdstagere, iværksættere, deltagere i kooperativer eller medhjælpende familiemedlemmer Personel i de væbnede styrker og 
kvinder, der har orlov for at passe børn, er medregnet. 
Arbejdsløse: alle personer på 15 år og derover, som opfylder alle tre betingelser i ILO's definition af arbejdsløse: (i) være uden 
arbejde, (ii) aktivt søge arbejde og (iii) være klar til at påbegynde et arbejde inden for en periode på fjorten dage. 
Arbejdsløshed (ILO-metoden): Procentdel arbejdsløse i arbejdsstyrken. 
Gennemsnitligt antal beskæftigede og gennemsnitsindeks for lønnet beskæftigelse efter NACE Dataene omfatter også alle 
budgetfinansieredc og subsidierede organisationer, ligesom personer med bijob er inkluderet. Personel i de væbnede styrker, lærlinge, 
arbejdstagere på børnepasningsorlov eller supplerende børnepasningsorlov er ikke medregnet. 
Arbejdsløshed (ILO-metoden), gennemsnitligt antal beskæftigede og gennemsnitsindeks for lønnet beskæftigelse efter NACE: 
Dataene stammer fra arbejdsstyrkeundersøgelsen i Estland i 1995 (ELFS 95). ELFS 95 blev gennemført i perioden januar-april. 
Spørgeskemaet vedrørte årene 1989-1995. Den næste undersøgelse vil finde sted i april-juni 1997, og den vil omfatte perioden fra 
begyndelsen af 1995 og fremefter. Der kan derfor i øjeblikket kun angives gennemsnitstal for 1993 og 1994. ELFS 95 omfattede 
personer, som i 1995 var 16-75 år. I 1989 var de samme personer 10-69 år, og i 1994 15-74 år. For at garantere 
sammenligneligheden af data mellem år 1989-1995 omfatter dataene i tabellen en population pål6-69 år. 
Registreret arbejdsløshed (periodens udgang): Registreret arbejdsloshed i procent - registrerede arbejdsløse i procent af den civile 
erhvervsaktive befolkning, baseret på arbejdsstyrkeundersøgelsen. Data fra den statslige arbejdsmarkedsstyrelse. Registreret 
arbejdsløshed omfatter arbejdsløse arbejdssøgende, der er registreret på statens arbejdsformidlingskontorer. Arbejdsløshedsprocenten 
svarer til den procentuelle andel, som de registrerede arbejdsløse arbejdssøgende udgør af befolkningen mellem 16 år og 
pensionsalderen. 
120 
OFFENTLIGE FINANSER 
Det offentliges budget 
-Den statslige forvaltnings konsoliderede indtægter 
-Tilskud 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den offentlige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede underskud/overskud 
- Den offentlige forvaltnings underskud/overskud 
Det offentliges budget 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den offentlige forvaltnings konsoliderede udgifter 
- Den statslige forvaltnings konsoliderede underskud/overskud 
- Den offentlige forvaltnings underskud/overskud 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
i mio nationale valutaenheder 
448.1 
14.9 
404.7 
539.9 
58.3 
73 2994.8 
219.9 
3024 
3917 
190.7 
272.4 6320.3 
243.7 
6088.5 
7805.7 
475.5 
539.2 10566.8 
9590.3 
11282 
976.5 
973.4 
i % al Uiilloiialioualprodiiklct 
22.1 
29.5 
3.2 
4.0 21.2 
27.5 
1.3 
1.9 27.5 
35.3 
2.2 
2.4 31.9 
37.5 
3.2 
3.2 
Det offentliges budget: Disse data vcdrorer den statslige forvaltning og den offentlige forvaltning som offentliggjort i Government 
Finance Statistic* Yearbook (1996) (G/SY); også data for landet som helhed er inkluderet i G7\ST. 
Da GFSY ikke indeholder statistikker for den offentlige forvaltning som helhed, men kun for de forskellige niveauer inden for 
denne, er de konsoliderede data, der angives her, beregnet på grundlag af data fra den statslige forvaltning og den kommunale 
forvaltning, og ved konsolideringen er der justeret for identificerede overførsler inden for det offentlige. 
Selv om statistikkerne dækker data vedrørende den statslige forvaltning og den kommunale forvaltning offentliggjort i GISY, 
er det muligt, al dækningen er ikke fuldstændig, hvis nogle enheder inden for statslig forvaltning eller kommunal forvaltning ikke 
indgår, lit mål for. hvor udtømmende dækningen er, kan opnas ved at sammenligne anmærkningen om dataenes dækning (nole. 
on Jhc coverage of data) for de enkelte lande i GISY med fortegnelsen over enheder inden for den statslige forvaltning og den 
kommunale forvaltning. 
Det bør bemærkes, at del underskud/overskud, der anvendes her, svarer til indlægter og tilskud minus udgifter, og at låntagning 
minus tilbagebetaling af lån ikke indgår (se nedenfor). 
Den nettoficering af overførsler inden for det offentlige, der er foretaget i labellerne, er begrænset til løbende overførsler og 
kapitaloverførsler, som består af identificerede tilskud og løbende subsidier og kapitalsubsidier fra ét niveau inden for det 
offentlige til et andet. Andre former for transaktioner mellem niveauer inden for det offentlige som f.eks. skatteindbetalinger og 
socialsikringsbidrag samt gensidig køb af varer og tjenester, der normalt ikke klassificeres som overførsler inden for det 
offentlige, er ikke blevet elimineret ved konsolideringen. Endelig er det uklart, om manglende data for løbende overførsler og 
kapitaloverførsler skyldes, at der ingen overførsler har fundet sted, eller at der ikke findes data for sådanne; i alle de tilfælde, hvor 
der ikke foreligger data, er det blevet antaget, at ingen overførsler har fundet sted. 
a. Udgifter omfatter den offentlige forvaltnings kontantudgifter til løbende transaktioner med varer og tjenester, 
kapitalgoder, renter samt løbende overførsler og kapitaloverførsler, men omfatter ikke transaktioner, der ikke foregår kontant. 
b. Underskud/overskud svarer til kontantindtægter og kontanttilskud minus kontantudgifter. Den metode til 
opgørelse af underskud/overskud afviger fra den, der anvendes i GFS , hvor underskud/overskud er lig kontantindtægter og 
kontanttilskud minus kontantudgifter og minus netto-fordringscrhvcrvelse. Denne udelukkelse af netto-foi-dringserhvcrvel.se (der 
i GFS-metodologien består af operationer i finansielle aktiver og passiver til specifikke formål i forbindelse med forskellige 
initiativer, snarere end til likvid i tels formål) betyder, at angivelsen af underskud/overskud i dette dokument ligger tættere på, hvad 
der i nationalregnskabet forstås ved nelto-lbrdringscrhvcrvelse. Som følge al denne udelukkelse indgår indtægterne fra 
privatiseringer (i (ilS metodologien klassificeret som tilbagebetalinger) heller ikke i beregningen af undeiskud/overskud i 
labellerne (og bidrager derfor ikke til al reducere underskuddet). 
121 
FINANSSEKTOREN 
Monetære aggregater 
- Pengeforsyning: M1 
- Quasipenge 
Samlede reserver (ekskl. guld, periodens udgang) 
Gennemsnitlige kortfristede rentesatser 
- udlån 
- indlån 
Officiel diskonto (periodens udgang) 
Vekselkurser i forhold til USD 
Gennemsnit for perioden 
Periodens udgang 
Vekselkurser i forhold til ECU l 
Gennemsnit for perioden 
Periodens udgang 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
min. (I0'«J)USI> 
0.38 
0.06 0.51 
0.13 0.72 
0.19 0.87 
0.27 
mi«. (1 ()'-()) IISI) 
3X6.12 443.35 579.91 636.82 
% pi år 
27.3 
6.3 23.1 
11.5 
5.4 16 
8.7 
4.3 13.7 
6.1 
3.6 
i nsi) i:i'.K 
i 12.912 13.223 
13.878 12.991 
12.39 11.465 
11.462 12-034 
12.44 
1 IX V ..HUK 
15.635 15.484 
15.483 15.453 
15.240 14.996 
15.064 15.758 
15.587 
Monetære aggregater (periodens udgang): Pengeforsyning (Ml) Inkluderer anfordringsindskiid og valuta uden for bankerne. 
Quasipenge inkluderer tidsindskud og indlån i fremmed valuta. Monetære aggregater beregnes på månedsbasis; i henhold til 
pengeundersøgelsen omfatter Ml valuta uden for bankerne og anfordringsindskud (ekskl. det offentliges indskud). Quasipenge 
omfatter tidsindskud, opsparingsindskud og konvertible og ikke-konvcrtible indskud i fremmed valuta (ekskl. det offentliges indskud). 
Eurostat har konverteret de nationale valutaer til USD på grundlag af IMF's årlige kurser ved periodens udgang. 
Officiel diskonto (periodens udgang) Ingen officiel diskonto, prime rate eller tilsvarende; alle renter er markedsbestemte. 
Gennemsnitlige kortfristede rentesatser: Dataene er hentet fra IMF's månedlige publikation International Financial Slati.stics (IP'S). De 
gennemsnitlige udlåns- og indlånsrenter er gennemsnit over en periode. Udlånsrenten er normalt den gennemsnitlige rentesats, der 
kræves af den indberettende bank for udlån. Indlånsrenten er den gennemsnitlige rente for anfordringsindskud og tidsindskud eller 
den gennemsnitlige rente for tidsindskud. Disse satser er ikke altid direkte sammenlignelige mellem landene, idet de indberettende 
bankers repræsentativitet og vægtningssystememe kan være forskellige. 
Samlede reserver (ekskl. guld, periodens udgang): Statistikken for de ofliciellc valutareserver er udledt af IMF's månedlige publikation 
International Financial Statistics (IP'S). Samlede reserver (ekskl. guld) defineres som summen af centralbankernes beholdninger af 
fremmed valuta og andre (brutto) fordringer på ikke-rcsidente; denne definition udelukker fordringer på résidente i udenlandsk valuta. 
I henhold til definitionen beregnes de officielle valutareserver til den gældende markedskurs ved den pågældende periodes udlob. De 
samlede reserver (ekskl. guld), der offentliggøres i IP'S, kan være forskellige fra de lal, der offentliggøres af de nationale myndigheder. 
Nogle af de faktorer, der kan give anledning til forskelle, er vurderingen af reserveslillingen i IMP" saml forskellig behandling af 
fordringer i ikke-konvcrtible valutaer. 
Vekselkurser i forhold til USD: valutakurserne fra IMP som offentliggjort i publikationen: "Statistiques Financières Internationales". 
122 
INFLATION (udviklingen over 12 måneder) 
Ændring i forbrugerprisindekset i % for den pågældende måned sammenlignet med samme måned året før (t/t-12) 
Jan Feb Mar Apr Maj Jun Jul Aug Sep Okt Nov Dec 
1993 
1994 
1995 
1996 39.0 
28.7 35.9 
29.5 27.8 
28.4 25.2 
29.3 27.2 
26.7 29.2 
24.7 27.8 
23.1 27.4 
21.8 25.9 
20.1 28.4 
17.3 28.2 
16.4 28.8 
14.9 
In dation (ændring i forbrugerprisindekset i %) 
Jan-95 reb Mar Apr Maj Jun Jul Aug Sep Okl Nov Dec ''eb Mar Apr Maj 
Jan-96 .lun Jul Aug Sep Okt Nov l>ec 
Inflation (udviklingen over 12 måneder): Inllationstakten (udvikling over 12 måneder) er den procentuelle ændring i 
forbrugerprisindekset for den pågældende måned i forhold (il samme måned året før. Inflationstakten er baseret på nationale 
forbrugerprisindeks, som ikke fuldt ud kan sammenlignes mellem ansøgerlandene eller med indeks baseret på RU's 
harmoniserede forbrugerprisindeks (I1ICP) (forskellige metoder, begreber og praksis ved beregning af forbrugerprisindeks). 
Inflationstakter (udviklingen over 12 måneder) er baseret på ll.O-data. 
123 
INDUSTRI 
BNP-struktur efter økonomiske aktiviteter (NACE, løbende priser) 
- Råstofudvinding 
- Fremstillingsvirksomhed 
- Produktion og distribution af elektricitet, gas og vand 
Mængdeindeks for industriproduktionen efter NACE 
-lait 
- Råstofudvinding 
- Fremstillingsvirksomhed 
- Produktion og distribution af elektricitet, gas og vand 1993 1994 1995 1996 
i % af bruttonationalproduktet 
1.7 
17.1 
3.2 1.6 
16.6 
2.9 1.5 
15.2 
3.5 
forudgående år = 100 
81.3 
72.8 
81.4 
83.7 97 
98.9 
96.9 
97.6 101.9 
95.6 
102.9 
98 
Mængdeindeks for industriproduktionen efter NACE Mængdeindekser for industriproduktion: Industriproduktion omfatter 
råstofudvinding, fremstillingsvirksomhed samt cleklriciteLs-, gas- og vandforsyning (i henhold til hovedafdeling C, D og li i NA( 'li). 
Indeks for industriproduktionen omfatter den samlede industriproduktion, herunder skøn for virksomheder med indtil 19 ansatte. 
Hlektricitets-, gas- og vandforsyning omfatter kun energiproduktion (NACIi Rev. I.: 40101,40301 ). 
INFRASTRUKTUR 
Jernbanenet 
Motorvejsnet 
Antal indbyggere pr. personbil 1985 1990 1995 1996 
i kni)>t-i 1000 km? 
22.3 22.7 22.6 22.6 
km 
60 64 66 
indbyggere 
6.6 6.5 3.9 •3.6 
124 
LANDBRUG 
Arealanvendelse 
-lait 
- landbrugsarealer 
- skov 
- dyrkede arealer 
- permanente græsgange og engarealer 
Landbrugsarealer efter ejendomsforhold 
- statsvirksomheder 
- kooperativer 
- andet 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 hektar 
4522.7 
1455 
2021.8 
1127.6 
312.5 4522.7 
1454.1 
2016.6 
1128.9 
310.3 4522.7 
1449.5 
2016.2 
1127.8 
306.9 4522.7 
1449.5 
2016.2 
1127.8 
306.9 1127.6 
306.9 
i % af landbrugsarealer 
1.9 
36.4 
61.7 1.9 
33.7 
64.4 1.3 
29.2 
69.5 
Andel af BNP 
- Landbrugjagt, skovbrug og luskeri (NACli A+B) 
Mængdeindeks for landbrugsproduktionen, brutto 
Vigtigste afgrøder efter areal 
- Korn 
- heraf hvede 
- Kartofler 
- Sukkerroer 
- Foderroer 
Vigtigste afgnider efter høstudbytte 
- Korn 
- heraf hvede 
- Kartofler 
- Sukkerroer 
- Foderroer 1992 1993 1994 1995 1996 
i % af bruttonationalproduktet 
9.8 8.9 7.1 
forudgående år 100 
88.3 85.8 98.8 
i 1000 hektar 
423.1 
43.5 
46 
1 375.1 
50.3 
43 
0 319.5 
34.2 
40 
1 304.3 
38.6 
37 
0 290.2 
46.9 
36 
0 
8.7 
i lOOkg/licklar 
14.1 
20.6 
144.5 21.6 
21.0 
126.4 
250 16.0 
16.7 
141.1 
212 16.9 
20.0 
145.6 
317 
Salg eller indkøb af husdyr til slagtning 
- svin 
- kvæg 
- fjerkræ 
Husdyravl (periodens udløb) 
- kvæg 
- heraf køer 
- får 
- svin 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 ton levende vægt 
52.5 
90.8 
7.5 45.9 
64.2 
9.9 52.2 
54.8 
8.5 48.1 
52.4 
8.3 
antal pr. 1000 hektar landbrugsareal 
318 
156 
57 288 
145 
42 256 
128 
34 240 
119 
29 
antal pr IOOO hektar dyrket areal 
376.8 407 398.4 278.9 
Mængdeindeks for landbrugsproduktion, brutto: Bruttolandbrugsproduktionen er beregnet i 1993-priser. 
Salg eller indkøb af husdyr til slagtning Salg af husdyr til slagtning, husdyr slagtet i virksomheder og på private gårde, salg fra 
husholdninger, eget forbrug af kød. 
125 

Estonia 
1995 
Legend: 
A/ Country boundary 
A/ Region boundary 
COUNTRY NAME 
REGION NAME 
OTTNAME 
Selected major settlements: 
(1000 inhabitants) 
O 200- 250 
• 250- 500 
• 500 - 1 000 
• >1000 
Qenerai information about the country: 
Age groups (in years): 
«i <15 
15- 65 
>65 
Living standard (in 1993): ECU 1 003 
(SDPparoapta) 
Area: 45 277 km* 
Administrative regions: 15 counties 
Population: 1483 900 
iti-ii•__>_ir Ok_-kl__d«-_J rM_U-_w *M* fT_i i •!• 
OwtoQraptiy •nd øMQraphlo Inform-ton rrNMQifTNnts QI80Q 
4— I 
25 75 km 
eurom 


ISSN 0254-1459 
KOM(97) 2006 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 01 06 
Katalognummer : CB-CO-97-374-DA-C 
ISBN 92-78-22859-1 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
^4