23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197/39 
Udtalelse  om  den  nuværende  økonomiske  situation  i Fællesskabet  og den  fremtidige 
konjunkturpolitik 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  offentliggjort  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalgets  præsidium  besluttede  den  27. april  1976  at udarbejde  et tillæg  til udtalelse 
til ovenstående  emne  i henhold  til artikel  20, stk.  3, i forretningsordenen. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  139.  plenarforsamling  holdt  i 
Bruxelles  den  25. og 26. maj  1976  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  20,  stk.  3 i sin forret-
ningsorden, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af Udvalgets 
præsidium  den  27. april  1976  om at pålægge  Afde-
lingen  for økonomiske  og finansielle  anliggender  at 
fremsætte  et tillæg  til udtalelse  om ovenstående  emne, 
under  henvisning  til resolution  vedtaget  af Rådet  og 
repræsentanterne  for medlemsstaternes  regeringer  den 
22. marts  1971  om  den  trinvise  gennemførelse  af 
Den økonomiske  og monetære  Union  i Fællesskabet; 
under  henvisning  til Rådets  beslutning  af 18. februar 
1974  »om  gennemførelse  af høj  grad  af overens-
stemmelse  inden  for  den  økonomiske  politik  i Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskabs  medlemsstater«, 
under  henvisning  til Det  økonomiske  og sociale  Ud-
valgs  udtalelser  af 30.  oktober  1975  om  »Årsberet-
ningen  om  den  økonomiske  situation  inden  for 
Fællesskabet  i 1975«  og om  »forslag  til Rådets  be-
slutning  vedrørende  ændring  af tidsplanen  for  for-
beredelse  af årsberetningen  om  den  økonomiske 
situation  inden  for Fællesskabet«  (*), 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af 
ordføreren,  hr. Margot, 
under  henvisning  til udtalelse  vedtaget  af Afdelingen 
for økonomiske  og finansielle  anliggender  på mødet 
den 28. april  1976, 
(!) EFT  nr. C 15 af 22. 1. 1976. under  henvisning  til forhandlingerne  på den  139.  ple-
narforsamling  den  25.  og 26. maj  1976,  mødet  den 
25. maj  1976  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
med 77 stemmer  for og 4 imod,  mens  10 undlod  at 
stemme, 
1. Indledning 
1.1. I  sin udtalelse  af 30. oktober  1975  om  «for-
slag til Rådets  beslutning  vedrørende  ændring  af tids-
planen  for  forberedelse  af årsberetningen  om  den 
økonomiske  situation  inden  for Fællesskabet«  påpe-
gede  Udvalget,  at tidsplanen  »bør  være  således,  at de 
forhandlinger,  hvorunder  Rådet  fastsætter  retnings-
linjerne  for  medlemsstaternes  økonomiske  politik, 
finder  sted,  før de nationale  parlamenter  godkender 
de generelle  linjer  i deres  regeringers  budgetforslag, 
eftersom  disse  er hovedgrundlaget  for den  økonomi-
ske politik,  der skal  føres«. 
1.2. I  tråd  hermed  ønskede  Udvalget  at gøre  Rådet 
opmærksom  på sit syn  på, hvilken  socio-økonomisk 
politik,  der bør  føres;  Udvalget  ønsker  at gøre  dette, 
før Rådet  indleder  de ovenfor  omtalte  forhandlinger, 
således  at Rådet  kan  tage  hensyn  til synspunkterne  i 
arbejdsmarkeds-  og erhvervskredse,  når  retningslin-
jerne  skal  udformes. 
1.3. Udvalget  mener  ikke  under  de givne  omstæn-
digheder  at burde  fremsætte  konkret  kritik  af de 
forskellige  regeringers  politik  eller  at give  udtryk  for 
sit syn  på, hvilken  politik  de enkelte  medlemsstater 
bør føre.  Dette  udelukker  dog  ikke,  at Udvalget  kan 
Nr„ C 197/40 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 23. 8. 76 
udtrykke  sin betænkelighed  over  den  manglende  kon-
vergens  i de forskellige  medlemsstaters  økonomiske 
og monetære  politik. 
1.4. Skønt  der  ved  denne  udtalelses  udarbejdelse 
er taget  hensyn  til diverse  kommissionsdokumenter 
samt  til  den  redegørelse,  som  hr.  Haferkamp, 
næstformand  i Kommissionen,  aflagde  for  Europa-
Parlamentet  den  12.  februar  1976,  er denne  udtalelse 
ingen  direkte  bedømmelse  af et bestemt  kommissi-
onsdokument.  Udvalget  har  med  denne  udtalelse 
først  og fremmest  villet  gøre  opmærksom  på de fun-
damentale  problemer,  som  bør  tages  i betragtning 
ved udformningen  af økonomiske  og socialpolitiske 
foranstaltninger  og ved  udarbejdelsen  af de offentlige 
budgetter. 
2. Særlige  kendetegn  ved den  nuværende  økonomiske 
situation  og den  seneste  udvikling 
2.1. Det  økonomiske  opsving 
2.1.1.  Udvalget  konstaterer  med  tilfredshed,  at det 
længe  bebudede  økonomiske  opsving  nu er godt  på 
vej med  varierende  styrke  i de forskellige  medlems-
lande,  selv  om  hovedårsagerne  til og følgerne  af re-
cessionen  endnu  ikke  er fuldstændig  overvundet. 
1 de fleste  lande,  særlig  Forbundsrepublikken  Tysk-
land,  Frankrig,  Beneluxlandene  og Danmark,  for-
løber  konjunkturudviklingen  bedre  end  forventet  i 
årsberetningen  for 1975. 
Den forventede  vækst  i BNP  for  1976  på 3—3,5  °/o 
vil formentlig  blive  nået,  og den  bliver  måske  endnu 
større  bl.a.  som  følge  af den  kraftigere  opgang  i For-
bundsrepublikken  Tyskland. 
Dette  opsving,  som  bl.a.  er kendetegnet  ved  genop-
bygning  af lagrene  og stigning  i den  inden-  og uden-
landske  efterspørgsel,  er en positiv  vending  i forhold 
til den  dystre  situation,  som  i 1975  bl.a.  kom  til ud-
tryk i en generel  »negativ  vækst«. 
Ikke  desto  mindre  står  Fællesskabet  over  for  en 
række  fundamentale  strukturmæssige  problemer  og 
mindre  heldige  tendenser,  som  er medvirkende  til 
stor usikkerhed  med  hensyn  til opsvingets  varighed. 
2.1.2.  Stabiliseringen  af det  økonomiske  opsving  i 
Fællesskabet  afhænger  ikke  blot  ^f løsningen  af speci-
fikke  problemer  i de enkelte  lande  og af den  poli-tik, de fører,  men  også  i et ikke  ubetydeligt  omfang 
af eksterne  faktorer. 
Det er vanskeligt  at forudse  udviklingen  i verdens-
handelen,  navnlig  fordi  man  ikke  ved,  hvilken  politik 
der vil blive  ført  for at nedbringe  betalingsbalance-
underskuddene.  Men  opgangen  i USA  fortsætter, 
og der  ventes  nu en vækstrate  på 7 % i stedet  for 
6 '"/o. I Japan  var man  mindre  optimistiske  for et halvt 
år siden,  men  der ventes  nu en BNP-vækst  på 4 %. 
Uroen  på valutamarkederne,  som  bl.a.  skyldtes  den 
forskellige  udvikling  i forbrugspriser  og produktions-
omkostninger,  er imidlertid  stadig  usikkerhedsfakto-
rer. I nogle  lande  kan  der  således  konstateres  protek-
tionistiske  tilbøjeligheder.  Råstofprisudviklingen,  be-
stræbelserne  på at opnå  en ny international  arbejds-
deling  og de multinationale  selskabers  mobilitet  vil 
også  påvirke  Fællesskabets  økonomiske  udvikling. 
2.1.3.  Andre  usikkerhedsfaktorer  er medlemssta-
ternes  inflationsrater  og spørgsmålet,  om der  kan  til-
vejebringes  en formindskelse  af forskellen  mellem  in-
flationsraterne,  som  i 1975  svingede  mellem  5 og 
23 %. Denne  forskel  i prisudviklingen  er en kilde  til 
divergerende  valutakurser. 
2.1.4.  Det  er også  stadig  uklart,  om den  øgede  in-
dustriproduktion,  hvis  mål  i første  række  er genop-
bygning  af lagrene,  vil stimulere  de private  investe-
ringer. 
Investeringstilbøjeligheden  er stadig  meget  behersket, 
hvilket  er et tegn  på ringe  forventning  om,  at investe-
ringsprojekter  vil kunne  betale  sig. 
2.1.5.  Den  vigtigste  usikkerhedsfaktor  er imidler-
tid udviklingen  i arbejdsløsheden,  som  stadtig  er for-
uroligende  stor. 
2.2. Beskæftigelsen 
2.2.1.  På  plenarforsamlingen  den  26.  februar  1976 
vedtog  Udvalget  en udtalelse  om  »Arbejdsløsheden  i 
Fællesskabet«,  hvori  det  udtrykte  stor  bekymring 
over  den  alvorlige  arbejdsløshed.  I udtalelsen  påpe-
ges det,  at der  i Fællesskabet  allerede  på det  tids-
punkt  var mere  end  5 mill.  arbejdsløse. 
2.2.2.  Det  er et faktum,  at det  økonomiske  op-
sving  endnu  ikke  i alle  lande  har medført  fald  i antal-
let af heltidsarbejdsløse.  Dette  skyldes  bl.a.  at virk-
somhedernes  produktionskapacitet  i vidt  omfang  var 
uudnyttet  således  at opsvinget  i første  instans  be-
nyttes  til at øge  udnyttelsesgraden. 
23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197/41 
2.2.3.  Flere  faktorer,  især  konkurrencen  fra lande, 
hvor  de samlede  lønomkostninger  er lavere  end  i 
Fællesskabet,  samt  en tendens  til rationalisering,  kan 
øge arbejdsløshedens  strukturelle  dimension. 
2.2.4.  Arbejdsløshedstallene  giver  ikke  altid  et ty-
deligt  og fuldstændigt  billede  af den  økonomiske  ud-
vikling.  På den  ene  side  faldt  arbejdsløshedstallene, 
som følge  af en begrænsning  eller  et fald  i anvendel-
sen af arbejdskraft  fra ikke-medlemslande.  På den 
anden  side  påvirkes  tallene  af demografiske  faktorer, 
ændringer  i skoledimissionsalderen,  udviklingen  i ar-
bejdskraftudbudet  og det stigende  udbud  af kvinde-
lig arbejdskraft.  I de fleste  lande  er der  endvidere 
sket en kraftig  stigning  i arbejde,  som  ikke  opgives 
til skattevæsenet,  særlig  inden  for håndværk,  vedlige-
holdelse  og tjenesteydelser. 
2.2.5.  Særlig  alvorlig  er den  omfattende  ungdoms-
arbejdsløshed  selv  blandt  unge  med  eksamen.  Mod 
konsekvenserne  heraf  på kort  og mellemlang  sigt  kan 
ikke advares  kraftigt  nok. 2.3.4.  Forskellen  mellem  medlemsstaterne  kommer 
også  til udtryk  på  det  finansielle  og monetære 
område. 
Valutaspekulationerne  øgede  presset  på pariteterne, 
hvilket  i de forløbne  måneder  medførte,  at lire  og 
pund  sterling  devalueredes  yderligere  og fik Frankrig 
til atter  at trække  sig ud af Fællesskabets  valutasy-
stem  (valutaslangen),  som  det  tilsluttede  sig  i juli 
1975  efter  at have  stået  uden  for i halvandet  år. 
Det så et kort  øjeblik  ud til, at valutaslangen  ikke 
ville modstå  spekulationspresset,  men  regeringernes 
og de pengepolitiske  myndigheders  forholdsregler, 
som f.eks.  i Belgien  var ganske  kraftige,  bidrog  til at 
modstå  faren,  også  Fællesskabets  valutasystem  kunne 
holde  stand  og omfatter  nu stadig  de lande,  som  var 
med før juli 1975. 
2.3.5.  De  alvorlige  valutaproblemer,  som  særlig 
Italien  og Irland  står  overfor,  foranledigede  Rådet  til 
at bevilge  de nævnte  to lande  fællesskabslån  på hen-
holdsvis  1 mia.  og 300  mill.  dollars. 
2.3. Konvergens 
2.3.1.  En  afbalanceret  økonomisk  udvikling  i 
Fællesskabet  hæmmes  i meget  høj grad  af, at de øko-
nomiske  forhold  i de forskellige  medlemsstater  og re-
gioner  divergerer  stærkt. 
Der er ikke  mange  tegn  på eksistensen  af en hen-
sigtsmæssig  fællesskabspolitik,  som  tilsigter  at fjerne 
eller kraftigt  mindske  forskellene  mellem  medlems-
staterne  indbyrdes  og mellem  de forskellige  regioner 
inden  for Fællesskabet. 3. Politikken  fremover 
Med  udgangspunkt  i den nuværende  situation  og den 
seneste  udvikling  ønsker  Udvalget  i første  række  at 
pege  på de vigtigste  kriterier  for en politik  på kort 
sigt og for udarbejdelsen  af bugetterne. 
Dernæst  fremsætter  Udvalget  en række  forslag  vedrø-
rende  bestemte  aspekter  og dele  af denne  politik, 
hvis vigtighed  og mål  den  fremhæver  i denne  udtalel-
ses konklusion,  hvor  Udvalget  også  kommer  ind  på 
forudsætningerne  for,  at der  kan  gribes  ind på hen-
sigtsmæssig  måde. 
2.3.2.  I  1975  var  der  en klart  konvergerende  ud-
vikling  i betalingsbalancerne.  Forbundsrepublikken 
Tyskland  mindskede  overskuddet  på betalingsbalan-
cens løbende  poster  med  to tredjedele  ved trods  ned-
gangen  i den  økonomiske  aktivitet  at opretholde  et 
højt importniveau,  mens  alle  underskudsmedlems-
landene,  specielt  Italien  og Frankrig,  var i stand  til at 
reducere  underskuddet  på betalingsbalancens  løben-
de poster  ved  at begrænse  importen  kraftigt.  Den 
fremtidige  udvikling  er imidlertid  stadig  usikker,  og 
det anses  ikke  for udelukket,  at betalingsbalancen  for 
Fællesskabet  som  helhed  forværres  i år. 
2.3.3.  Selv  om inflationsraten  overalt  i forhold  til 
1974  blev  dæmpet,  er der stadig  stor  forskel  mellem 
inflationsraterne  i de forskelige  EF-lande.  Noget  ty-
der imidlertid  på,  at denne  forskel  vil blive  mindre 
på kort  sigt. 3.1. Kriterier  for politikken  på kort  sigt 
3.1.1.  Udvalget  understreger,  at det er nødvendigt 
at integrere  konjunkturpolitikken  i strukturpolitik-
kens  mål  og retningslinjer.  Mål  og foranstaltninger 
på kort  sigt  må ikke  stride  mod  mål  og foranstalt-
ninger  på mellemlang  sigt. 
Dette  indebærer  bl.a.,  at de forskellige  regeringers 
konjunkturforholdsregler  ligeledes  bør  tilsigte,  at de 
nuværende  forskelle  i de forskellige  medlemsstaters 
økonomiske  situation  ikke  øges,  men  tværtimod 
mindskes  gradvist  gennem  forbedring  af de økono-
miske  forhold  i mindre  gunstigt  stillede  lande. 
3.1.2.  Udvalget  anser  det  for  nødvendigt,  at den 
ovenfor  beskrevne  konjunkturpolitik  koncentreres 
om arbejdsløshedsbekæmpelsen. 
Nr. C 197/42  De  Europæiske  Fællesskabers  Tidende 
Der kan  ikke  være  tvivl  om,  at genskabelse  af generel 
økonomisk  vækst  er en væsentlig  forudsætning  for at 
nå målet  fuld  beskæftigelse. 
Over  for det alvorlige  problem,  som  strukturbetinget 
arbejdsløshed  medfører,  bør  de aktivitetsfremmende 
programmer  i første  række  have  til formål  at fremme 
initiativer,  som  sigter  mod  at øge  beskæftigelsen. 
De sociale  foranstaltninger  til bekæmpelse  af arbejds-
løshedens  følger  bør  også  tilsigte  større  spredning  i 
beskæftigelsen,  idet  der skal  tages  hensyn  til bestemte 
egnes  og sektorers  specielle  behov,  til den  omfattende 
arbejdsløshed  blandt  unge  og til kvalitetsforbedring 
af arbejdspladserne. 
3.1.3.  For  at kunne  fastholde  den  økonomiske  op-
gang  finder  Udvalget  det  også  nødvendigt,  at infla-
tionen  holdes  under  kontrol  og nedsættes  til et accep-
tabelt  niveau,  specielt  i de lande,  hvor  inflationsraten 
stadig  er særlig  høj,  så meget  mere  som  inflationen 
direkte  indvirker  på virksomhedernes  konkurrence-
evne  og på udviklingen  i beskæftigelsen. 
3.2. Forslag  vedrorende  politikken  fremover 
3.2.1.  Investeringspolitik 
Den nødvendige  genskabelse  af investeringstilbøjelig-
heden  vil i første  instans  afhænge  af, at tilliden  gen-
skabes,  og af, at der foreligger  klart  formulerede  pro-
grammer  for  økonomisk  udvikling  der  er samordnet 
på fællesskabsplan. 
Nye projekter  vil kun  blive  igangsat,  såfremt  der 
kan regnes  med  passende  rentabilitet  og tilfredsstil-
lende  efterspørgsel  efter  de producerede  varer  og 
tjenester. 
Da kravet  om  rentabilitet  i første  række  fremmer 
virksomhedernes  investering  i rationalisering,  hvis 
betydning  for  den  økonomiske  ekspansion  ikke  må 
undervurderes,  ville  det være  ønskeligt  om hovedpar-
ten af regeringernes  aktivitetsfremmende  programmer 
— som  følge  af de nuværende  beskæftigelsesproble-
mer — støttede  beskæftigelsesskabende  investeringer 
og arbejdsintensive  aktiviteter  navnlig  i de økono-
misk.  set svage  egne  og sektorer. 
En sådan  politik  til fremme  af beskæftigelsesskabende 
investeringer  bør  være  rettet  mod  såvel  private  som 
offentlige  investeringer.  Dette  forudsætter,  at regerin-
gerne  sørger  for,  at de virksomheder,  der  modtager 
støtte  til  skabelse  af beskæftigelse  realiserer  de 
tilstræbte  målsætninger. 
De offentlige  investeringer  bør  placeres  på en sådan 
måde,  at der  tages  hensyn  til nødvendigheden  af at 
forbedre  livskvaliteten  gennem  udbygning  af kollek-23. 8. 76 
tive serviceydelser  såsom  sundhedsvæsen,  uddannelse, 
transport  osv. 
Der bør  også  gøres  en særlig  indsats  for  at fremme 
oprettelsen  af små  og  mellemstore  virksomheder 
samt  disses  investeringer,  idet  disse  virksomheder  på 
kort sigt  kan  øge  beskæftigelsen  i betragtelig  grad. 
3.2.2.  Beskæftigelsens  bevarelse  og 
spredning 
Medlemsstaterne  bør  særlig  bestræbe  sig på effektiv 
bekæmpelse  af arbejdsløsheden. 
De statistiske  oplysninger,  som  endnu  ikke  er indbyr-
des sammenlignelige,  bør  give  et bedre  billede  af ar-
bejdsløshedsfænomenets  forskellige  aspekter. 
Med  udgangspunkt  i statistiske  oplysninger  bør  der 
udformes  og afstemmes  en særlig  politik,  som  omfat-
ter problemets  mest  alvorlige  sider:  arbejdsudygtig-
hed, ungdomsarbejdsløshed,  arbejdsløshed  blandt 
kvinder,  beskæftigelse  og arbejdsløshed  blandt  immi-
granter  fra  tredjelande  samt  sort  arbejde,  flere  jobs 
samtidig  og illegalt  arbejde. 
For at opnå  passende  spredning  af de disponible  be-
skæftigelsesmuligheder  bør  der  træffes  foranstaltnin-
ger til fremme  af erhvervsmobiliteten  gennem  passen-
de oplæring  og omskoling. 
I lyset  af den  demografiske  udvikling  og under  hen-
syntagen  til sådanne  foranstaltningers  indvirkning  på 
medlemsstaternes  budgetter  på mellemlang  sigt,  bør 
indsatsen  på kort  sigt  koncentreres  om  at mindske 
arbejdsløsheden  blandt  unge,  ved  at man  i påkom-
mende  tilfælde  tilbyder  dem  hurtige  faguddannelses-
kurser  tilrettelagt  med  henblik  på forsømte  erhverv 
eller  midlertidigt  beskæftiger  dem  med  ikke-profitgi-
vende,  samfundsnyttige  aktiviteter.  På linje  hermed 
bør man  især  søge  at begrænse  udbredelsen  af ekstra 
jobs og overarbejde  samt  overveje  en nedskæring  af 
den normale  arbejdstid  eller  endog  tilskynde  til del-
tidsbeskæftigelse.  Desuden  bør  der  gøres  en særlig 
indsats  for at undgå  de strukturelle  skævheder,  som  er 
et resultat  af den  demografiske  udvikling,  misfor-
holdet  mellem  den  opnåede  uddannelse  og de til-
budte  stillinger  og kvinders  indtræden  på arbejds-
markedet. 
23. 8. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 197/43 
3.2.3.  Socialpolitik 
Udover  at genskabe  en økonomi,  der  har  fuld  be-
skæftigelse  som  mål,  må der  gøres  en indsats  til for-
del for de grupper  i samfundet,  som  er hårdes  ramt 
af den  økonomiske  krise:  ældre  personer,  familier  osv. 
Det økonomiske  opsving  vil imidlertid  kun  kunne 
blive  af varig  karakter  under  forudsætning  af, at der 
sker en ekspansion  på de eksterne  markeder  og på et 
aktivt  internt  marked. 
Dette  betyder,  at det er tvingende  nødvendigt  at sikre, 
at købekraften  følger  med  udviklingen,  og at ind-
komsterne  øges  for de svagest  stillede  i samfundet. 
Denne  selektive  stimulering  af husholdningers  for-
brug  er af afgørende  betydning  for et tillidsvækkende 
klima,  som  er en nødvendighed,  når  det  gælder  om 
at styrke  investeringsaktiviteten. 
3.2.4.  Inflation  sbekæmpelse 
For at opnå  større  konvergens  i medlemsstaternes 
økonomiske  situation  og udvikling  bør  der  først  og 
fremmest  sættes  ind  med  inflationsbekæmpelse  i de 
lande,  som  har de største  inflationsrater. 
Dette  forudsætter  en passende  dæmpning  af indkomst-
stigningen  navnlig  i de højere  indkomstgrupper  og i 
begunstigede  sektorer,  samt  tilbageholdenhed  med 
hensyn  til øvrige  omkostningsforøgende  faktorer. 
Det kræver  ligeledes,  at der  tilvejebringes  instrumen-
ter, der gør  det muligt  at bekæmpe  tendenserne  til alt 
for store  prisstigninger. 
Med  henblik  herpå  bør  Rådet  på forslag  af Kommis-
sionen  fremsætte  de  nødvendige  henstillinger  og 
træffe  beslutninger,  der  øger  foreneligheden  mellem 
Fællesskabets  samlede  politik  og  den  inflations-
bekæmpende  politik. 
3.2.5.  Valutapolitik 
Udvalget  er bange  for,  at valutaspekulationen  vil få 
konsekvenser  for  bevarelsen  og  udbygningen  af 
Fællesskabets  valutasystem. 
Udvalget  finder  det  nødvendigt,  at medlemsstaterne 
permanent  rådfører  sig med  hinanden  med  henblik 
på passende  koordinering  af deres  valutapolitik. 
Stigningen  i pengemængden,  som  i nogle  lande  har 
været  alt for kraftig  og været  en væsentlig  inflations-
årsag,  bør  begrænses,  men  ikke  på bekostning  af be-
skæftigelsen  og det økonomiske  opsving.  Dette  nød-
vendiggør  øget  koordinering  af centralbankernes  po-litik.  Den  seneste  tids  begivenheder  har  bevist,  at en 
effektiv  og koordineret  indsats  kan  dæmme  op for 
spekulation  og afværge  faren  for,  at Fællesskabets  va-
lutasystem  bryder  sammen,  til trods  for  at Frankrig 
på ny har  set sig nødsaget  til at gå ud af »valuta-
slangen«. 
3.2.6.  Budgetpolitik 
Skønt  den  nødvendige  bekæmpelse  af afmatningen  og 
arbejdsløsheden  samt  selve  afmatningen  i samtlige 
medlemsstater  har  medført  en uundgåelig  stigning  i 
budgetunderskuddene,  må man  nu bestræbe  sig på at 
holde  udviklingen  i det  offentliges  udgifter  under 
bedst  mulig  kontrol. 
Denne  opgave  er særlig  vigtig  i de medlemsstater, 
som i år havde  store  budgetunderskud,  og som  har 
en stor  offentlig  gæld.  Man  kan  lette  mindskelsen  af 
disse  underskud  ved  at træffe  foranstaltninger  imod 
skatteunddragelse  og  øge  produktiviteten  i den 
offentlige  administration. 
Udvalget  mener,  at Det  europæiske  Fællesskab  i vidt 
omfang  bør  yde  støtte  til de lande,  som  har  særlige 
vanskeligheder  at kæmpe  med,  og at bistanden  bør 
ydes  på rimelige  betingelser. 
3.2.7.  Fællesskabets  indsats 
Fællesskabet  kan  selv  øve  stor  indflydelse  på skabel-
sen af gunstige  betingelser  for  investeringerne,  pris-
stabiliteten  og tilvejebringelse  af arbejdspladser.  Hvis 
medlemsstaterne  forpligtede  sig til i de kommende  12 
måneder  at opnå  en højere  vækstrate  i økonomien  og 
beskæftigelsen,  end  den  man  forventer  nu,  vil det 
påny  skabe  tillid  hos  investorerne. 
Ministerrådet  bør  i henhold  til artikel  145  i traktaten 
blive  enige  om de mål,  der skal  nås  på nationalt  plan 
under  hensyntagen  til de enkelte  medlemsstaters  be-
talingsbalancesituation,  inflationsrate  og industrielle 
og regionale  styrke  og svaghed. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  25. maj  1976. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE