Udtalelse om forebyggelse af stofmisbrug (95/C 102/08)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. januar 1994 i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at fremsætte udtalelse om forebyggelse af stofmisbrug.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Angela Guillaume til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. december 1994.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 322. plenarforsamling, mødet den 25. januar 1995, med et flertal af stemmer for, 2 imod og 16 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

1.1. Narkotikamisbrugets udbredelse og de fænomener, der knytter sig til det, er en stadig større kilde til bekymring.

Antallet af stofmisbrugere er støt stigende. Af de officielle skøn kan man udlede, at det svinger et sted mellem 1,5 og 2 millioner. Dog tyder meget på, at disse tal er sat for lavt. Antallet af førstegangsbrugere er stigende, og her drejer det sig naturligvis om unge mennesker, og i stadig højere grad de helt unge. 3,5 millioner unge europæere under 18 år (heraf 500 000 under 16 år) oplever, at man tilbyder dem narkotika. Der er en stigning i antallet af AIDS-tilfælde som følge af nakotikamisbrug. Over halvdelen af de AIDS-ramte er stofmisbrugere. Narkotikaproblemet forværres i straffeanstalterne, hvor stofmisbrugere ifølge officielle skøn udgør mere end 30 % af de indsatte.

1.2. Trods de europæiske regeringers bestræbelser, herunder deres politikker til bekæmpelse af ulovlig produktion, salg og udbud af alle former for narkotika, og trods indsættelse af omfattende ressourcer er det ikke lykkedes at nå de ønskede resultater. Narkotikamisbruget er en stor og stadig voksende trussel mod vort samfund. Men eftersom det foregår i det skjulte, er det vanskeligt at forske i såvel selve problemet som i dets udbredelse, hvilket kan ses af manglen på pålidelige statistikker. At danne sig et klart billede af situationen bliver yderligere vanskeliggjort af varierende nationale definitioner og holdninger.

1.2.1. Trods betydelige beslaglæggelser af alle former for ulovlige stoffer og på trods af en vis succes med efterforskning og behandling af misbrugere er der et stadig stigende udbud af ulovlig narkotika på gaderne i Europa. Forbindelsen mellem narkotika og kriminalitet får stadig mere ødelæggende konsekvenser, dels i form af »små-kriminalitet«, som skyldes stofmisbrugernes behov for at skaffe penge til stoffer, dels i form af tætte forbindelser mellem narkotikasmugling og andre former for organiseret kriminalitet. Det griber stadig mere forstyrrende og ødelæggende ind i samfundslivet.

1.2.2. Regeringernes vigtigste politiske fremstød har været rettet mod ulovligt udbud af narkotika. Men man har nu indset, at retsforfølgelse og aktiviteter til begrænsning af udbuddet ikke kan løse narkotikaproblemet alene.

1.2.3. Narkotikaproblemet har mange facetter og berører alle samfundsgrupper. Ved at fordele ressourcerne skulle det være muligt at hjælpe narkomaner i behandling, reducere spredningen af de sundhedsskadelige følger af sprøjtenarkomani, fjerne i det mindste nogle af narkotikaforhandlernes incitamenter og reducere den kriminalitet, der begås af narkomaner. Som led i en strategi med henblik på skade- og risicibegrænsning med det formål at ændre stofmisbrugernes adfærd for at afværge de største farer bør man undersøge, om det ville være hensigtsmæssigt at udvikle passende ordninger med kontrolleret uddeling af hårde stoffer som led i en behandling under lægeligt opsyn. Man erkender nu, at en samordnet, vidtspændende politik rettet både mod udbuddet og efterspørgslen er yderst påkrævet.

1.3. Den voksende bevidsthed om misbruget af ulovlige stoffer i Europa, herunder navnlig de unges misbrug, har kastet lys over et stadig mere alvorligt socialt problem. Både for den enkelte og for samfundet er der høje omkostninger i forhold til sundheden, miljøet og den sociale og psykiske trivsel, og hertil kommer den voksende byrde, som den narkotikarelaterede kriminalitet udgør. At mindske disse omkostninger er en fælles udfordring for de europæiske samfund, som kræver samordnede forebyggende aktioner både på fællesskabsplan og i de enkelte medlemsstater.

1.4. Der foregår en dynamisk, omsiggribende debat, som er kompleks og kompliceres yderligere af de mange divergerende synspunkter. Der foreslås kulturelle, uddannelsesmæssige, socialpsykologiske, sociologiske, socialkriminalistiske, medicinske og lovgivningsmæssige løsninger. En fleksibel holdning er vigtig, men det internationale samfund er for øjeblikket i overvejende grad imod en slækket narkotikakontrol, et synspunkt som i højeste grad støttes af FN's Kommission for Narkotiske Midler.

1.5. EF/EU's hidtidige indsats i kampen mod narkotikaproblemet i form af samordnede retsforfølgelses- og overvågningspolitikker () indbefatter:

- oprettelsen i 1989 af Det Europæiske Udvalg for Narkotikabekæmpelse (CELAD), der består af koordinatorerne for de enkelte medlemsstaters narkotikapolitik og repræsentanter for Kommissionen,

- EF's godkendelse af FN's konvention fra 1988 om ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer,

- EF-direktivet om hvidvaskning af penge,

- forordningen om oprettelse af et europæisk overvågningscenter for narkotika og narkotikamisbrug (),

- støtte fra Kommissionen til forskellige aktiviteter inden for narkotikaforebyggelse, herunder en række pilotprojekter,

- EF's Nord-Syd-samarbejdsprogram til støtte for alternative udviklingsprojekter og handelsbegunstigelser i områder, hvor der ulovligt dyrkes opium, koka og cannabis,

- EU's samarbejde med østeuropæiske (transit)-lande om efterforskning af international narkotikaforhandling.

1.6. ØSU går ind for koordinerede foranstaltninger til forfølgelse af personer, der er involveret i produktion, omsætning og udbud af ulovlig narkotika, men mener samtidig, at man bør lægge lige så megen vægt på foranstaltninger, der begrænser efterspørgslen. Disse bør omfatte:

- tilstrækkelige ressourcer til behandling, reintegrering og uddannelsesprogrammer rettet specielt mod folk med tilbøjelighed til misbrug af ulovlig narkotika,

- uddannelses- og forebyggelsesprogrammer for grupper, som er særligt udsatte for risikoen for ulovlig brug af narkotika.

1.6.1. Brug og misbrug af narkotiske stoffer udgør en alvorlig trussel for den europæiske ungdom, og især for de unge i skolens ældste klasser. ØSU finder det derfor hensigtsmæssigt, at man inden for uddannelsessystemet iværksætter langsigtede foranstaltninger til begrænsning af efterspørgslen og til forebyggelse af misbrug. Uden at gribe ind i de enkelte medlemsstaters uddannelsespolitik skulle det være muligt at gøre et europæisk forsøg på at genskabe den europæiske skole. Skolerne i Europa kan komme til at udgøre krumtappen i den forebyggende politik til bekæmpelse af narkotika. Der er brug for uddannelsesprogrammer for undervisere, således at den europæiske skole og indlæringsprocessen kan præges af kærlighed til viden, til mennesket og til livet.

1.7. Der er gjort visse fremskridt i retning af samordnede strategier til begrænsning både af udbuddet og efterspørgslen:

- Det Europæiske Råd opfordrede i juni 1990 Kommissionen til regelmæssigt at forelægge Rådet og sundhedsministrene en rapport om begrænsning af narkotikaefterspørgslen i medlemsstaterne,

- Kommissionen forelagde sin første rapport i november 1990, herunder følgende konklusion fra medlemsstaterne:

»...Metoderne til begrænsning af narkotikaefterspørgslen er under fortsat og ofte kraftig udvikling i medlemsstaterne; endvidere udforskes en lang række forskellige metoder. Medlemsstaterne anser det for væsentligt at indføre og forbedre evalueringsprogrammer. De understreger betydningen af videre rammer for forebyggende foranstaltninger, hvori forskellige kulturelle, sundhedsmæssige og sociale problemer behandles, og behovet for en altomfattende behandling af problemerne i forbindelse med narkotikamisbrug, der dækker en række miljøer samtidigt...«

- i december 1990 godkendte Det Europæiske Råd den europæiske plan for narkotikabekæmpelse, der blev ajourført i Edinburgh i 1992,

- Det Europæiske Fællesskab har siden 1991 deltaget i Europarådets Pompidou-gruppes narkotikabekæmpelsesstrategi,

- i 1992 offentliggjorde Kommissionen sin anden rapport om begrænsning af narkotikaefterspørgslen (),

- i november 1993 udpegede Kommissionen narkotikamisbrug til prioriteret område som led i Fællesskabets indsats for folkesundheden i medfør af de nye aktionsrammer i artikel 129 i traktaten om Den Europæiske Union (),

- i juni 1994 vedtog Kommissionen en meddelelse og en handlingsplan for bekæmpelse af narkotikamisbrug (KOM(94) 223 endelig udg.),

- Afsnit VI, artikel K.1, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union, der foreskriver »samarbejde om retlige og indre anliggender« til »bekæmpelse af narkotikamisbrug« åbnede ligeledes nye muligheder for initiativer enten fra Kommissionen eller fra medlemsstaterne,

- i juni 1994 vedtog Kommissionen sin handlingsplan vedrørende bekæmpelse af narkotikamisbrug (1995-1999) ().

1.7.1. Denne globale handlingsplan er et belejligt og velkomment initiativ, der forsøger fuldt ud at udnytte de nye muligheder, som er skabt med ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union. Ud over koordinering i og mellem medlemsstaterne er der tale om tre primære europæiske aktioner:

- begrænsning af efterspørgslen,

- bekæmpelse af den ulovlige handel,

- aktion på internationalt plan, - fælles udenrigs - og sikkerhedspolitik.

1.8. I forbindelse med begrænsningen af efterspørgslen foreslås forebyggende foranstaltninger, som skal fremme den sociale og erhvervsmæssige reintegrering af narkomaner, med særlige aktioner for højrisikogrupperne. Der er et presserende behov for at fremme samarbejdet mellem alle de involverede instanser, d.v.s. social-, sundheds- og retsvæsnet. ØSU erkender ligeledes, at miljømæssige, socioøkonomiske og kulturelle faktorer spiller en væsentlig rolle i kampen mod narkotika.

1.8.1. Selv om den kulturelle faktors betydning for en effektiv bekæmpelse af narkotikamisbrug er blevet fremhævet gentagne gange, har det hidtil ikke været muligt at fremsætte konkrete forslag til kulturelle tiltag. Denne store mangel bør der snarest rettes op på.

1.9. På Korfumødet den 24.-25. juni 1994 () noterede det Europæiske Råd »med tilfredshed de fremskridt, der er gjort i gennemførelsen af den prioriterede handlingsplan, der blev udarbejdet på samlingen i Bruxelles i december 1993, herunder at Kommissionen har forelagt en ny narkotikabekæmpelsesplan, som indeholder forslag til nogle vigtige nye rammer for forebyggelse af narkotikaafhængighed, begrænsning af ulovlig handel med narkotika, og en indsats på internationalt plan. Dette arbejde blev fremskyndet på Det Europæiske Råds møde i Essen, hvor man blev enig om at træffe konkrete foranstaltninger på alle områder, der er omfattet af handlingsplanen (EUROPOL, en samlet strategi for narkotikabekæmpelse, en fælles visumliste, retligt samarbejde, asyl, koordinering med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik).«

1.10. Mens problemets omfang kræver en forebyggelsesstrategi for hele Europa, er der samtidig behov for en holdningsændring. Som følge heraf må det vigtigste for EU og alle de store lande være at dæmme op for en nærmest katastrofeagtig situation, der bliver farligere og farligere, fordi den griber ind i samfundets økonomiske, sociale, kulturelle og juridiske grundlag. Ikke blot skal regeringerne intensivere indsatsen på dette område. Man bør også vurdere nøje, om der er behov for ændringer af de strategier, man hidtil har fulgt, og i så fald hvilke. En af de afgørende betingelser for narkotikabekæmpelsens positive resultater er, som i enhver krisesituation, ikke taktikkerne og strategierne i sig selv, men at disse tilpasses omstændighederne og erfaringerne.

1.10.1. Da mere og mere tyder på, at en strategi, der udelukkende bygger på repressive metoder, er utilstrækkelig, har man navnlig inden for de seneste år, både med hensyn til bestemmelserne og især i praksis, været nødt til at slække på de strenge sanktioner over for stofmisbrugere. Af samme årsag har flere lande vist sig mere åbne over for eksperimenter, der har til hensigt at begrænse narkotikarelaterede skader og risici.

1.10.2. Debatten om narkotikaproblemet er nok den, der er mest domineret af følelser og forudindtagethed. Man har åbenbart endnu ikke helt forstået, at der er tale om et område, hvor det objektivt set er utrolig svært at nå til vished, og hvor problemets alvor gør det endnu mere nødvendigt ikke at give efter for aksiomer og fordomme. På trods af utallige undersøgelser og forskningsinitiativer udgør hele narkotikafænomenet stadig et usikkert og dunkelt område. Det skyldes flere ting, men især at narkotikamisbrugets ulovlige karakter blokerer for pålidelige resultater. Desuden udvikler vigtige aspekter af fænomenet sig konstant.

1.10.3. På den baggrund kan man ikke undlade at foretage en tilbundsgående, systematisk og regelmæssig vurdering af strategierne, og man må nødvendigvis afstemme aktionerne efter rent pragmatiske kriterier.

1.10.4. Ingen medlemsstat bør udsættes for at blive betragtet som »narkotika-ly«, fordi den anvender nye metoder. Ingen regioner, byer, lokalsamfund eller skoler bør være nødt til at bekymre sig om deres rygte, fordi de ønsker at fremme en aktiv forebyggelsespolitik. En samordnet, forebyggende fremgangsmåde ville bringe problemet frem i lyset og hjælpe borgerne i de enkelte samfund til at erkende deres individuelle og kollektive ansvar. En åben og koordineret fremgangsmåde ville hjælpe hele det europæiske samfund til at anerkende og forstå, hvorfor nogle, især unge mennesker, bliver narkotikamisbrugere. Det ville bane vejen for en ærlig, saglig og oplysende forebyggelsespolitik, som potentielle narkotikamisbrugere og sårbare »målgrupper« ville kunne identificere sig med.

2. Særlige bemærkninger

2.1.

Behovet for en samordnet strategi

ØSU bifalder det betydelige arbejde, der gøres i hele Europa i form af oplysningskampagner, skadebegrænsning, behandling og revalidering. Det er imidlertid tydeligt, at mange af disse bestræbelser står isoleret i forhold til hinanden, uden en samlet og systematisk strategi, og de er ofte spontane og brudstykkeagtige:

- oplysningskampagnerne er f.eks. ofte landsdækkende mediekampagner, uden systematisk opfølgning på lokalt plan i form af faciliteter og overvågning og uden tilstrækkelig evaluering af virkningen,

- skolernes informationsmaterialer synes ikke at være forbundet med forældre- og støttegruppeordninger, som f.eks. »telefon-hjælpelinjer«,

- koordineringen mellem de offentlige myndigheder, sundhedssektoren og de ikke-statslige organisationer ser i stor udstrækning ud til at være ustruktureret,

- foranstaltninger på arbejdspladserne bruges ikke i tilstrækkelig grad, og der bør lægges større vægt på social- og arbejdsmæssig revalidering bl.a. ved at afprøve nye forvaltningsmetoder i de dele af arbejdsmarkedet, hvor det sociale niveau er lavest,

- politiets narkotikaenheder er tilsyneladende dårligt koordinerede og mangler tilstrækkelige ressourcer,

- regeringernes og de lokale myndigheders samordning af misbrugsforebyggelsen er ofte begrænset til specialiserede tjenester og ville have gavn af en overordnet social strategi.

2.1.1. Advarsels- og oplysningskampagnerne, der betragtes som nøglefaktorer i bekæmpelsen af brug og misbrug af narkotika, må ikke blive til en indirekte, negativ reklame for narkotika. Mange kampagner ender med at blive en reklame for den »forbudne frugt« med alle de negative følger heraf. På alle nødvendige niveauer - det europæiske, det nationale og det lokale - må man være nøje klar over den væsentlige forskel, der er på advarsel/oplysning og indirekte, negativ reklame for narkotika.

2.2.

Samordningsgrupper

ØSU mener, at Den Europæiske Union må have en meget tydeligere politik, som bringer den tættere på de mange borgere og organisationer, som forsøger at forebygge narkotikamisbruget. Under fuld respekt for nærhedsprincippet, tilskynder det medlemsstaterne til at fremme ensartede samordningsgrupper, der kan medvirke til at løse dette fælles, påtrængende problem.

2.2.1. Man må søge at sikre rationel og effektiv anvendelse af de midler, der bevilges til bekæmpelse af narkotikaproblemerne. I stedet for at indføre nye europæiske professionelle mekanismer til narkotikabekæmpelse foreslår ØSU at samordne de bestræbelser, som allerede udfoldes af eksisterende organer med et europæisk netværk.

2.2.2. På lokalt og regionalt plan må der oprettes integrerede net bestående af samordningsgrupper, som involverer:

- lokale og kommunale myndigheder,

- personale, der er specielt uddannet i forebyggelse af narkotikamisbrug (socialarbejdere, undervisere, ledere af ungdomsorganisationer osv.),

- læger og paramedicinsk personale, der arbejder på behandlings- og revalideringscentre,

- politibetjente tilhørende særlige - tilstrækkeligt udrustede - narkotikabekæmpelsesenheder til begrænsning af efterspørgslen,

- lærere og skoleinspektører, som - ikke kun ved hjælp af uddeling af uddannelsesmateriale og afholdelse af spredte seminarer, men gennem en reel uddannelse og støtte fra de lokale myndigheder og fra forældrene - skal hjælpes til at føle sig ansvarlige - bevidste om at stå i forreste række, når børn er i farezonen,

- arbejdsgivere, arbejdsformidlinger og alle, som er beskæftiget med jobskabelse og erhvervsuddannelse,

- forældrene, som af skoleledelse og lokale myndigheder skal gøres opmærksomme på narkotikaproblemer i skolerne og på, hvordan de selv kan medvirke til at opdage og bekæmpe dem,

- familiesammenslutninger, lokale støttegrupper, frivillige organisationer og andre ikke-statslige specialiserede organer, f.eks. behandlingshjem og ambulante behandlingsprogrammer, der ville kunne deltage eller allerede deltager aktivt i forebyggelsen af narkotikamisbrug,

- den lokale presse, fjernsynet og radioen, som systematisk bør inddrages i løbende oplysningskampagner,

- fuldtids-koordinatorer,

- koordinering mellem sundhedsvæsenet, lokale instanser, arbejdsformidlinger, arbejdsmarkedets parter og de frivillige organisationer af indsatsen for at bringe problemet under kontrol og reintegrere de berørte i samfundet og på arbejdsmarkedet.

2.2.3. På nationalt plan kunne regeringerne overveje at oprette samordningscentre, der kan være ansvarlige for overblikket over de lokale og regionale samordningsgrupper, yde særlig støtte, hvor der er behov for det, sikre udveksling af informationer og strukturere kampen mod narkotikamisbruget. Disse samordningscentre vil især kunne:

- assistere ved koordinering af oplysningskampagner,

- fremme landsdækkende net,

- overvåge og vurdere nye projekter (centre til uddeling af metadon, henvisningsordninger, bytning af sprøjter via mobile narkotikahold under lægetilsyn og centre for psykologisk støtte).

2.2.3.1. ØSU er enig med Kommissionen i, at fremme af positive rollemodeller kan have en stor betydning for forebyggelsen af narkotikamisbrug. Man må ikke se bort fra, at massemediernes enstemmige lovprisning af en bestemt livsstilsmodel, der dyrker vindertyperne, overforbrug og succes for en hver pris, er med til at gøre specielt de unge modtagelige, så de søger tilflugt i narkotikamisbruget.

2.2.3.2. Skønt ØSU er klar over, hvor vanskeligt det er at dæmme op for en sådan ensidig påvirkning, er det nødvendigt at udvikle politiske retningslinjer, der skal fokusere på en styrkelse af de unges personlighed. Det skal forgå ved hjælp af aktioner på forskellige niveauer: fra vejledning inden for skolesystemet til en systematisk, detaljeret oplysningskampagne, som også gennem en fornuftig brug af reklamer fremhæver alternative værdier, en anderledes adfærd, andre behov og en anden livsstil.

2.2.3.3. De nationale og europæiske organer for forskning, indsamling og formidling af information samt programevaluering bør fungere som støttemekanismer for de sociale institutioner. De nationale samordningsgrupper bør dels samordne de sociale institutioners indsats, dels sørge for rettidig indsamling og formidling af information fra EU- til medlemsstatsplan.

2.2.4. På europæisk niveau kunne man forestille sig følgende aktioner:

- de nationale koordinationsgrupper skal suppleres af en tværfaglig gruppe, som repræsenterer Den Europæiske Unions »tre søjler«,

- oprettelse af et stående europæisk udvalg for forebyggelse af narkotikamisbrug bestående af fagfolk (f.eks. repræsentanter for sundheds- og uddannelsesområdet, politiet og læreanstalterne), som kan rådgive kommissæren for sociale anliggender om alle aspekter af stofmisbruget i Europa og om de bedste forebyggelsesmetoder,

- implementering af artikel 129, der opfordrer til »samarbejde« og »samordning« mellem medlemsstaterne om sundhedsspørgsmål, »herunder narkotikamisbrug«, og støtter Kommissionens initiativret på dette område,

- fra 1996 udvidelse af »samarbejdet« og »samordningen« og af Kommissionens initiativret i forbindelse med socialpolitikken med henblik på at forebygge og bekæmpe narkotikamisbrug og afhængighed,

- støtte til Kommissionens bestræbelser for i henhold til traktaten om Den Europæiske Union at spille en mere aktiv rolle, med henblik på at fremme, udgive og distribuere uddannelsesmateriale om de bedst egnede fremgangsmåder, samt støtte til officielle og frivillige aktører på området,

- afholdelse af flere Europæiske Uger til Forebyggelse af Narkotikamisbrug i forbindelse med et stort, europæisk seminar med henblik på at etablere en fond under Kommissionen, som vedvarende skal yde tilskud til forskellige initiativer,

- EU-sponsorerede uddannelsesinitiativer inden for forebyggelse af narkotikamisbrug (uddannelse af undervisere, uddannelse og inddragelse af politiet, uddannelsesprogrammer og jobprofiler for koordinatorer og andre, der er beskæftiget med narkotikaforebyggelse),

- hurtig implementering af de specifikke forslag i Kommissionens handlingsplan vedrørende uddannelse og udvekslinger af fagfolk, idet nuværende uddannelsesprogrammer suppleres og ajourføres, og uddannelsesaktioner, som kan have multiplikatoreffekt, fremmes,

- EU-oplysningskampagner og netværk baseret på transnationalt samarbejde, jf. forslagene i Kommissionens handlingsplan om tværfaglige udvekslinger og et europæisk forum for udvekslinger og samarbejde mellem byerne,

- fremme af en række EU-støttede, tværnationale pilotprojekter i særlige målområder, der kan bidrage til oprettelse af et europæisk samordningsnetværk (som skitseret i pkt. 2.1 ovenfor), som skal udpege og sammenligne de bedste medicinske og psykologiske behandlingsmetoder samt metoder til forebyggelse og skadebegrænsning, bl.a. via udveksling af de aktive deltagere i hver gruppe.

2.3. Alle har nu erkendt, at narkotikamisbrug og -afhængighed er et fælles problem for alle medlemsstater. Det kræver en dynamisk, forebyggende europæisk rammepolitik, som understøttes af det Europæiske Råds konkrete forslag. De nye bestemmelser i traktaten åbner mulighed for en samordnet, vidtspændende politik, hvilket er nødvendigt, hvis man skal begrænse både udbuddet og efterspørgslen. ØSU hilser dette velkommen og tilskynder Kommissionen til at fortsætte sine bestræbelser for at hjælpe fællesskabsinitiativer på vej og støtte medlemsstaternes aktioner.

Bruxelles, den 25. januar 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Kommissionsmedlem Flynn's tale ved FN's Generalforsamlings særlige møde om narkotika, New York, 26. oktober 1993.

() Rådets Forordning (EØF) nr. 302/93 af 8. 2. 1993, EFT nr. L 36 af 12. 2. 1993; ØSU's udtalelse EFT nr. C 223 af 31. 8. 1992.

() SEK(92) 75 endelig udg.

() KOM(93) 559 endelig udg., EFT nr. C 388 af 31. 12. 1994.

() KOM(94) 234 endelig udg.

() Formandskabets Konklusioner SN 150/94 punkt III, 2.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under debaztten, men fik over en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 1.9

Første sætning: »Mens problemets omfang... holdingsændring« slettes og erstattes af følgende:

»Idet der er store afvigelser mellemmålsætningerne og narkotikabekæmpelsens resultater, vil det være hensigtsmæssigt at foretage en grundig revisdion af de hidtil fulgte politikker, og især overveje muligheden for en bedre udnyttelse af alternative modeller, der kan bringe narkotikaproblemet ned på et niveau, hvor det kan kontrolleres, og mest muligt begrænse dels den økonomiske byrde, den samfundsmæssige ødelæggelse og den politiske risiko, som de forskellige aspekter af narkotikaproblemet påfører samfundet. Specielt bør man grundigt vurdere argumenterne imod gradvist at adskille markederne for bløde og hårde stoffer.

Nødvendigheden af en forebyggelsespolitik på europæisk plan, som det fremhæves her, skal følges af en holdningsændring.«

Herefter følger ordførerens tekst: » Ingen medlemsstat...«.«

Afstemningsresultat

24 stemmer for; 51 stemmer imod; 14 hverken for eller imod.