16. 10.89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/1 
I 
(Meddelelser) 
KOMMISSIONEN 
Bevarelse af Tropeskovene: Fællesskabets Rolle 
(89/C 264/01) 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Side 
I. INDLEDNING 
1. Situationens alvor 2 
2. Behov for hurtig indgriben 2 
3. I en større sammenhæng 3 
II. SKOVRYDNINGEN: FREMTIDSPERSPEKTIVERNE 
1. Den nuværende situation 3 
2. Fremtidsudsigterne: Afrika, Asien, Amerika '. 3 
III. ÅRSAGERNE TIL FÆNOMENET 
1. Skovrydning til landbrugsformål 4 
2. Afskæring/fældning til brænde, ved og tømmer 5 
3. Offentlige udviklingsplaner 5 
4. Naturfænomener 5 
IV. KONSEKVENSER AF SKOVRYDNINGEN 
1. Sociale og humanitære 6 
2. Økonomiske/handelsmæssige 6 
3. Miljømæssige 7 
V. FORHOLDSREGLER 
1. Prioriteter med hensyn til investeringer og teknisk bistand 8 
2. Økonomiske foranstaltninger og national udviklingsplanlægning 9 
3. Forskning 10 
VI. TIDLIGERE OG NUVÆRENDE BESTRÆBELSER PÅ AT BREMSE ØDELÆGGELSEN AF 
TROPESKOVENE 
A. Internationale foranstaltninger 11 
1. Tropical Forestry Action Plan 11 
2. ITTO — The International Tropical Timber Organization 11 
3. Andre internationale organisationer 12 
4. Andre koordineringsforanstaltninger 13 
B. Foranstaltninger på EF-plan og nationalt plan 13 
1. EF-foranstaltninger 13 
2. Nationale bilaterale bistandsprogrammer 15 
C. Ikke-statslige organisationer 15 
1. Tømmerhandelssammenslutninger 15 
2. Ikke-statslige organisationer for miljø og udvikling 16 
VII. FÆLLESSKABETS STRATEGI FOR BEVARELSE AF TROPESKOVENE: HOVEDLIN­
JERNE 
1. Udviklingshjælp og -samarbejde 16 
2. Foranstaltninger med tilknytning til tømmerhandelen 17 
3. Tilvejebringelse af supplerende ressourcer 18 
4. Gæld og bevarelsesstrategier 19 
5. Forskning og udvikling 19 
Nr. C 264/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
I. INDLEDNING gelsen fremskyndes, og det bliver endnu sværere at sikre 
en »bæredygtig udvikling«. 
1. Situationens alvor 
Ødelæggelsen af de tropiske skove har i de senere år nået et 
sådant omfang, at det, der længe blev betragtet som et 
alvorligt problem, nu udgør en verdenskrise. Den stigende 
bekymring i offentligheden og blandt politikerne skyldes 
flere forhold: 
Ødelæggelsen af de tropiske skove, især gennem 
afbrænding, bidrager til de menneskeskabte emissioner 
af kuldioxid. I dag sendes der ved forbrænding af fossilt 
brændsel ca. 5 mia tons kulstof ud i atmosfæren om 
året, og skovrydning bidrager med yderligere mindst 1 
mia tons (eller ca. 20 %). Atmosfærens kuldioxidind­
hold stiger derfor med 0,4 % om året og bidrager 
sammen med andre gasser såsom metan og chlorfluor-
carboner (CFC) til drivhuseffekten, dvs. at solens varme 
holdes tilbage ved jordens overflade. Denne krise berører alle typer tropeskov, fra den »sluttede« 
lavlandsregnskov, der er typisk for Amazon- og Congo­
området og det sydøstasiatiske ørige, til fugtig bjergskov, 
tør savanneskov (ofte reduceret på grund af ørkendannel­
se), monsunskov og skovene (stort set nåleskov) i de 
højereliggende bjergområder, navnlig Andes-bjergene og 
Hindu Kush — Himalaya. Problemerne er imidlertid mest 
påtrængende i lavlandsregnskovene. Disse indeholder ikke 
blot langt størstedelen af de indfødte skovboere og den 
største rigdom af plante-og dyrearter, hvis egenskaber kan 
blive af uvurderlig værdi for de moderne industrisamfund 
såvel som for de traditionelle samfund og udviklingslan­
dene, men de indeholder også de mest værdifulde gavntræ. 
De vigtigste årsager til udryddelsen af tropeskovene er 
ekstrem fattigdom og overbefolkning. Disse forhold 
forværres af den bestående råderet over og ejendomsret til 
jorden, som forstærker problemet med de jordløse og 
dermed den akutte efterspørgsel efter jord. To mere 
umiddelbart medvirkende årsager til denne krise er 
industrilandenes efterspørgsel efter tømmer og billigt 
oksekød. 
De tropiske skove spiller en vigtig rolle i de globale 
atmosfæriske mekanismer på andre måder. Skove af alle 
arter udveksler mere fugt og energi med atmosfæren end 
andre former for vegetation. Tropiske skove med deres 
tætte bevoksning er særlig vigtige, og deres ødelæggelse 
kan få betydelige indvirkninger på klimaet både globalt 
og regionalt. Fordampningen i Amazonområdet og den 
efterfølgende transport af vanddamp via troposfæren 
overfører varme fra tropiske områder til tempererede 
områder. I 1980'erne var omkring halvdelen af alle de tropeskove, 
der eksisterede ved dette århundredes begyndelse, ryddet 
og jorden anvendt til andre formål. Ifølge den eneste 
formelle verdensdækkende undersøgelse af skovrydningen, 
gennemført af FAO i 1981 (ajorført i 1984), lå rydnings-
takten for de tropiske skove på omkring 11 mio ha pr. år (et 
areal ca. tre gange så stort som Belgien). 
De tropiske regnskove er verdens største resevoir af 
genetisk materiale. De dækker 7 % af jordens overflade, 
men rummer 50 % af jordens arter. Rio Negro, en 
biflod til Amazonfloden, indeholder alene 700 fiskear­
ter, hvilket er over 454 gange mere end det samlede antal 
fiskearter i alle Europas floder. Men farerne for den rige 
flora og fauna øges i alarmerende grad. Den største 
enkeltfare er den direkte ødelæggelse af naturlige 
levesteder, især i de tropiske skove, hvor arternes antal 
er fantastisk stort. Et fald i artsantallet med udslettelse 
af mindst tre arter om dagen (og måske op til halvtreds 
arter om dagen) og i den genetiske forskelligartethed 
inden for arterne begrænser omfanget af det genetiske 
materiale, der i fremtiden vil være til rådighed på det 
medicinske og landbrugsmæssige felt og på andre vitale 
områder. Denne rydningstakt er steget voldsomt hvert år i de seneste 
år. Det brasilianske rumforskningsinstitut har f.eks. anført, 
at Brasilien alene mistede over 25 mio ha regnskov og 
savanneskov i 1988. (Instituto De Pesquises Espacias, 
1989). Med den nuværende rydningstakt vil alle skovene 
være forsvundet ved begyndelsen af det 21. århundrede 
(2010-2025), bortset fra nogle få af de mest utilgængelige 
skovområder, først og fremmest i Amazon- og Congo­
bækkenet. 
2. Behovet for hurtig indgriben 
På nationalt plan kan tabet af de tropiske skove være et 
groft misbrug af vitale naturressourcer, da miljøforrin-Skovrydningskrisen er kompliceret, og lette løsninger 
findes ikke. Der må sættes ind samtidigt på mange fronter. 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/3 
Der er således et behov for en samordnet strategi, både for 
så vidt angår Fællesskabet og medlemsstaterne, men også, 
og allervigtigst, i en international større sammenhæng. II. SKOVRYDNING: FREMTIDSPERSPEKTIVERNE 
EF berøres såvel direkte som indirekte af krisen. Det 
berøres direkte af skovrydningens bidrag til drivhuseffek­
ten og af tabet af genetisk materiale, som kan få alvorlige 
konsekvenser for løsningen af nuværende og fremtidige 
problemer, samt af truslen mod træforsyningerne. Indirek­
te berøres det af truslen om sammenbrud i de lokale og 
regionale udviklingsbesrræbelser som følge af miljøets 
ødelæggelse, hvilket igen kan medføre en fare for 
levnedsmiddelforsyningerne og dermed for den politiske 
stabilitet. 
På grund af de forskelligartede kulturelle, politiske, 
økonomiske, sociale og skovbrugsmæssige forhold i 
landene med tropiske skove er det nødvendigt, at 
Fællesskabets og det internationale samfunds strategi for 
bevarelsen af tropeskovene er tilsvarende varieret. Ved 
fastlæggelsen af denne strategi bør der navnlig tages hensyn 
til producentlandenes politik. 
Gennemførelsen af Fællesskabets strategi for bevarelse af 
de tropiske skove skal være resultatet af en dialog mellem 
Fællesskabet og de pågældende lande eller områder og vil 
afhænge af Fællesskabets forbindelser med disse lande på 
det økonomiske og handelsmæssige område såvel som 
inden for udviklingssamarbejdet. 
Fællesskabets strategi bør i sig selv kunne yde et betydeligt 
bidrag til løsningen af de nuværende problemer. Den bør 
samtidig have en international dimension. Det er af stor 
betydning, at andre vigtige »medvirkende«, f.eks. USA, 
EFTA og Japan og også statshandelslandene, deltager i 
samordnede aktioner og fuldt ud samarbejder med de 
vigtigste lande, inden for hvis grænser de resterende 
tropeskove findes. 
3. I en større sammenhæng 
I den resolution om drivhuseffekten og Fællesskabet, som 
Rådet vedtog den 8. juni 1989, blev drivhuseffektens 
globale dimension understreget, og det blev påpeget, at 
Fællesskabet og medlemsstaterne skal medvirke aktivt ved 
udformningen og gennemførelsen af en global aktion til 
løsning af problemet. Bestræbelserne på at bevare de 
tropiske skove er af betydning for opretholdelse af et 
globalt stabilt klima. Endnu vigtigere, som det blev 
understreget i den samme rådsresolution, er de foranstalt­
ninger, der træffes i de avancerede industrilande, inklusive 
EF-landene, for at forøge energibesparelserne, forbedre 
energieffektiviteten, fremme udviklingen og brugen af 
andre energikilder, såsom ikke-fossilt brændsel, der ikke 
bidrager til drivhuseffekten, og give højere prioritet til 
udviklingen og indførelsen i medlemsstaterne af nye 
kommercielt levedygtige teknologier på disse felter. 1. Den nuværende situation 
Skovrydning har historisk set først og fremmest fundet sted 
i de tempererede områder — en kendsgerning, man bør 
have in mente, når man forhandler med regeringerne i 
tropeskovslandene. Siden 1960'erne har fænomenet dog 
være alvorligst i troperne. 
De officielle beregninger af skovrydningens omfang er få og 
forældede. FAO's 1981-skøn (ajorført i 1984) over tabet af 
tropeskov lå på omkring 11 mio ha pr. år (20 fodboldbaner 
i minuttet). Ud fra vor nuværende viden kan vi regne med, 
at den oversigt over tropeskovsbevoksningen, der skal 
udgives af FAO i 1991, vil vise en betydelig acceleration i 
rydningstakten. 
Forsøg på at foretage sådanne skøn er behæftet med to 
alvorlige vanskeligheder. Satellitovervågning, som er et 
uhyre vigtigt middel til vurdering af skovrydningen og den 
foretrukne kilde til oplysninger, skal for det første 
efterprøves på jorden, hvis man skal kunne danne sig et 
billede, der er tilstrækkeligt nøjagtigt til at vise konsekven­
serne af skovrydning eller miljøskader (f.eks. i forbindelse 
med kulstofemissioner). For det andet kan denne efterprøv­
ning kun finde sted med deltagelse fra de lokale instanser og 
i samarbejde med regeringerne. For tiden er dette ofte ikke 
muligt, enten på grund af politisk begrundet uvilje eller 
mangel på tekniske og organisatoriske faciliteter. 
I 1982/83 blev således 3,7 mio ha, svarende til over en 
tredjedel af den beregnede årlige skovrydning, ødelagt af 
brand i det østlige Kalimantan (Indonesien), men dette tab 
fremgik ikke af FAO's reviderede beregninger fra 1984. 
Det skal understreges, at problemerne med rydning af 
tropeskovene varierer stærkt mellem de vigtigste tropiske 
skovområder og også i høj grad mellem de enkelte lande. 
Afrika adskiller sig f.eks. generelt fra de andre store 
tropiske områder ved, at dets sluttede tropeskove kun 
svarer til omkring halvdelen af det område, der er dækket 
af åben savanneskov. I Sydamerika er der 2Vi gang mere 
sluttet end åben skov og i Asien (bortset fra Oceanien og 
Kina) ca. 4 gange så megen sluttet skov. Jf. bilag A. 
2. Fremtidsudsigterne 
For år 2000 så prognoserne i 1986 (World Resources 
Report) således ud: 
/ Afrika 
Gabon vil ha ve mistet over en tredjedel af sine regnskove og 
Ghana halvdelen. Af Madagaskars skove, hvor der — 
Nr. C 264/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
under ledelse af WWF og andre miljøbeskyttelsesorganer, 
men med regeringsstøtte — gøres en særlig koncentreret 
redningsindsats, vil 99 % torsvinde, medmindre den 
nuværende udvikling ændres brat. Kun nogle få mindre 
skovområder vil forblive i Sierra Leone og Elfenbenskysten, 
medens Nigeria sandsynligvis kun vil have nogle få rester 
tilbage bortset fra nationalparkerne. 
Congo-bækkenet omfatter ca. 12 % af den resterende 
regnskov, hovedsageligt i Zaire, hvor man normalt ikke 
regner med, at der er gjort store indhug i skovene som følge 
af den relativt lave befolkningstæthed og tse tse-fluens 
hærgen; der store skovområder blevet ødelagt, fordi 
småbønder afbrænder skoven for at få græsningsmulighe-
der, så godt som uden at anvende træet til brændsel eller 
andre formål. Zaire har stadig store planer om skovryd­
ning. I dette verdens største resterende område af tropisk 
regnskov har man således planer om stordrift-kvægfarme 
for at imødekomme verdensefterspørgslen efter billigt 
oksekød — i lighed med Central- og Sydamerika. 
/ Asien 
Bangladesh, Indien og Sri Lanka har allerede mistet al 
primær regnskov uden for parker og reservater. Om under 
ti år — måske tre eller fire år med den nuværende 
rydningstakt — vil der i Malaysia, Thailand og Philippiner­
ne kun være få og små områder tilbage med lavlandsskov. 
Thailand har mistet halvdelen af sine skove siden 1960. I 
1988 forbød landet al skovning med trussel om voldsomme 
straffe, efter at der var gået mange menneskeliv tabt som 
følge af oversvømmelser. Men dette indgreb synes at 
komme for sent til at forhindre yderligere økologiske 
katastrofer. Indonesiens primærskove vil med den nuvæ­
rende rydningstakt ved århundredets slutning være 
begrænset ti! fjerntliggende og utilgængelige egne. 
/ Amerika 
Centralamerikas skovdækkc som helhed er reduceret fra 
omkring 80 % i begyndelsen af 1960'erne til under 40 % i 
slutningen af 80'erne. Guatemala, Columbia og Mexico vil 
ved år 2000 have mistet over en tredjedel af de nuværende 
skovområder; Honduras, Nicaragua og Ecuador mere end 
halvdelen og Costa Rica 80%. Vi har allerede omtalt 
situationen i Amazon-bækkenet i Brasilien. Amazon-
skovene i andre lande, hvis territorium omfatter en del af 
Amazon-bækkenet, er også under stærkt pres fra skovkolo­
nisering, skovning og mineraludvinding (særlig olie). Om et kvart århundrede vil kun Amazon- og Congo­
bækkenet stadig være dækket af større skovområder, hvis 
den nuværende rydningstakt fortsætter. Brasiliens skove, 
som stadig udgør over 60 % af Amazon-området, vil være 
forsvundet ved år 2000 med den anslåede 1988-rydnings-
takt på 5,1 % pr. år (Instituto De Pesquises Espacias 1989). 
III. ÅRSAGERNE TIL FÆNOMENET 
Tropeskoven er en vigtig naturressource for de pågældende 
lande, som har ret til at udnytte den på en afbalanceret og 
bæredygtig måde til gavn for deres økonomiske og sociale 
udvikling, samtidig med at de lader en del af den urørt 
(skovreserver) af hensyn til langsigtede globale mål. 
Skovene ødelægges, hvis de ikke udnyttes på en bæredygtig 
måde. 
a) De basale årsager til skovrydningen har rødder i et 
kompliceret net af sociale, økonomiske og institu­
tionelle problemer både i og uden for skovsektoren. 
Disse forskellige faktorers relative betydning varierer 
fra område til område. De omfatter: 
— de kombinerede virkninger af fattigdom, skæv 
jordfordeling, jord- og skovejerskab på usikre 
vilkår, lav landbrugsproduktivitet, manglende 
adgang til lånoptagelse og afsætningsmuligheder 
samt stigende befolkningstryk 
— efterspørgslen efter tropiske træsorter og land­
brugsprodukter 
— internationale gældsforpligtelser, som kan få 
regeringerne i udviklingslandene til at accelerere 
udnyttelsen af skovene for at tjene den nødvendige 
fremmede valuta. 
b) Der er fire vigtige umiddelbare årsager til tropeskove­
nes ødelæggelse 
' — rydning til landbrugsformål 
— afskæring/fa*ldning til indvinding af brænde, træ og 
tømmer (tømmer defineres særskilt som færdiglag­
ret ved, der anvendes til varige produkter, som 
f.eks. husbyggeri, skibe, møbler osv.) 
— offentlige udviklingsplaner 
— naturfænomener. 
1. Skovrydning til landbrugsformål 
De seneste års ødelæggelse af tropeskovene til landbrugs­
formål er langt alvorligere end de andre årsager til 
skovrydning. Vi kan ikke kaste »skylden« på småbtinderne, 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/5 
der koloniserer skoven. De er generelt samfundets fattigste, 
jordløse eller hjemløse, der er tvunget til at anvende 
svedjebrugsmetoden, fordi de ikke har nogen anden 
mulighed for at skaffe sig fode og brændsel. stående dipterocarp-skov i Bomeo (Sarawak, Sabah, 
Kaiimantan) kan således ødelægges fuldstændigt af tungt 
udstyr, der bruges til at trække tre til fem træer ud af 
skoven. Erfaringer fra Malaysia synes at vise, at man ved at 
afskære lianerne inden fældningen kan mindske skaderne 
med op til 20 %. 
Skovbønderne følger de spor, der er banet af skovarbejdere, 
vejarbejdere og skovrydningsarbejdere. I dag er stadig flere 
kolonister imidlertid udstyret med kædesave (navnlig i 
Central- og Sydamerika), og de rydder skoven på eget 
initiativ. Når deres levnedsmiddelafgrøder svinder ind efter 
2-3 beplantninger, således som det ofte er tilfældet på 
grund af jordens ringe kvalitet, sælger de måske deres jord 
for nogle få dollars pr. ha til storlandbrugere, der opdrætter 
kvæg til oksekodscksport, især til Nordamerika, men også 
til Vesteuropa. Som følge af jordens ringe kvalitet fører 
denne form for landbrug, selv om den er ekstensiv, ofte til 
ørkendannelse på tre til fem år. De store kvægopdrættere 
bevæger sig dernæst videre frem, idet de opkøber ryddet 
skovjord fra kolonisterne, medens ørkenen breder sig bag 
dem. Fældning til eksportformål skader generelt miljøet værre 
end fældning til indenlandske formål. Fældning til 
eksportformål, hvor der anvendes tungere udstyr, og hvor 
der trænges ind i fjerntliggende områder, har tillige en 
større tendens til at anspore jordløse småbønder til at 
trænge ind i skovene. Deres svedjebrug stråler som en vifte 
ud fra skovveje og skovningsområder. 
Da disse skaders omfang varierer fra land til land og fra 
skov til skov, er det muligt at give en meningsfuld angivelse 
af, hvorledes ansvaret for de direkte og indirekte virkninger 
af fældning til eksport er fordelt på globalt plan. Det er 
imidlertid klart langt mere end de 4 %, der faktisk 
eksporteres. 
2. Brændetræ, ved og tømmer En voksende del af den ikke-industrielle træfældning, der 
tegner sig for 83 %, kommer nu på markedet som 
kommercielt brænde. Den støt voksende efterspørgsel efter 
dette brænde er en vigtig årsag til presset på tropeskovene. 
3. Offentlige udviklingsplaner 
I henhold til FAO Yearbook on Forest Products 1986 er 
årsagerne til rydningen af tropeskoven således fordelt: 
83 % til ikke-kommerciel brug (hovedsagelig til brændsel), 
13 % til lokal, kommerciel brug og 4 % til tømmereksport. 
Eksporten er således ikke en vigtig direkte årsag til 
skovødelæggelsen ('). 
Tømmereksportens tilsyneladende beskedne rolle forstær­
kes imidlertid af det forhold, at der til fældning af 
eksporttømmer ofte anvendes større udstyr, hvormed man 
kan trænge igennem ufremkommelige skovområder og 
fælde store udvalgte træer. Dette udstyr har alvorlige 
konsekvenser for miljøet. Så meget som 55 % af en ha af 
(') I 1984 var værdien af importen af tommer og tommerproduk­
ter på 2,2 mia dollars til både Vesteuropa og USA og 2,3 mia 
dollars til Japan. Hovedforskellen mellem disse tre områder er 
ikke så meget den samlede handelsværdi, men snarere den 
form, hvori det tropiske tommer importeres. Japan importerer 
råmateriale direkte fra skovområderne, navnlig Sydostasien. 
USA importerer forst og fremmest halv- eller helfabrikata fra 
mellemlandene som f.eks. Hongkong og Singapore. Europa 
ligger et sted mellem disse to yderpunkter. (I omfang var 1980-
tallene for import af tropisk tommer til USA lOmio m' 
sammenlignet med Japans IS mio m' og Kuropas 21 mio m'). En anden vigtig årsag til skovenes ødelæggelse er de 
officielle udviklingsplaner for skovområderne. De kan 
generelt opdeles i to typer: 
Anlæg af veje i et forsøg på at åbne »land uden folk for 
folk uden land« som led i folkeflytningsplaner. Dette 
ledsages ofte af støtte til individuelle landbrugere som 
incitament til at få dem til at bosætte sig i regnskovsom­
råder eller skattemæssige incitamenter til selskaber for 
at få dem til at rydde skov til eksportorienteret 
kvægbrug. 
Store industriprojekter, der tager sigte på at tilvejebrin­
ge råstoffer eller energi til industriprocesser andre 
steder. Når disse projekter placeres i skovområder, 
skyldes det navnlig, at der er adgang til en ressource — 
f.eks. et flodområde til en dæmning, eller en malmåre. 
Den ringe økonomiske værdi af den aktuelle anvendelse 
(eller manglende anvendelse) af jorden kan imidlertid 
også være en vigtig medvirkende faktor. 
4. Naturfænomener 
I dette årti har en stor del af skovødelæggelsen i voksende 
grad været et resultat af en kombination af menneskets 
Nr. C 264/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
indgriben og uforsvarlige forvaltning og et naturfænomen, 
som ellers nok ville have beskadiget skovområderne, men 
ikke ødelagt dem. Orkanen Joan i oktober 1988 væltede 
således flere millioner m3 værdifuldt løvtræ i det sydlige og 
centrale Nicaragua. Regeringen var i færd med at føre 
forhandlinger for at redde tømmeret fra den orkanbeskadi-
gede skov, da en del af det blev ødelagt af brande påsat af 
skov-agerbrugere. De stadig hyppigere orkaner og de 
klimatiske/meteorologiske forstyrrelser, som den globale 
opvarmning vil kunne medføre, vil i de kommende år 
kunne resultere i et øget samspil mellem naturfænomener 
og menneskeskabte skader og dermed i yderligere skovøde­
læggelser. 
IV. KONSEKVENSER AF SKOVRYDNINGEN 
De kan opdeles i: 
— sociale og humanitære konsekvenser, 
— økonomiske/handelsmæssige konsekvenser, 
— miljøkonsekvenser. 
1. Sociale og humanitære konsekvenser 
Rydningen af tropeskovene rammer først og fremmest de 
oprindelige beboere i disse skove, som i mange tusinde år 
har levet i og af tropeskovene, hvor de har praktiseret 
svedjebrug uden at ødelægge skoven. (Brakperioderne ved 
denne dyrkningspraksis kan blive op til 60-80 år). Disse 
indfødte skovboere, som i alt tæller omkring 2,25-2,5 
millioner (alt efter definitionen), sidder inde med en viden 
om træsorternes egenskaber, som allerede har og fortsat vil 
kunne være værdifuld for industrilandene. 
I mange områder bestrider regeringerne disse skovfolks 
territorialrettigheder, og behandlingen af disse befolk­
ningsgrupper er genstand for stridigheder på internationalt 
plan. Skovboerne forflyttes ofte til reservater, der er for 
små til deres traditionelle ekstensive skovagerbrugspraksis. 
Disse menneskers grundlæggende rettigheder såvel som 
deres viden og de erfaringer, de har med at leve i harmoni 
med deres miljø, er ofte blevet ignoreret. 
De indfødte skovfolks tilstedeværelse trues også af 
koloniserende skovlandbrugere, som søger at efterligne 
deres svedjebrugspraksis, men som mangler viden om og 
respekt for skovmiljøet. Disse nybyggeres store antal gør 
det endvidere umuligt at praktisere lange brakpcrioder i 
skov agerbruget. Også den sociale og humanitære situation for skovnybyg­
gerne, der trænger ind på skovbefolkningens område, skal 
tages i betragtning. Når nybyggerne misbruger og ødelæg­
ger skoven, ødelægger de grundlaget for deres eget 
levebrød. Så længe der endnu er skov tilbage, kan de håbe 
på at fortsætte koloniseringen. Når skovlandet er ryddet og 
omdannet til ørken (40 % af ryddet brasiliansk skov 
skønnes nu at være ørken), bliver de jordløse tillige 
skovløse og trues af sult og endog massehungersnød i lighed 
med den skæbne, de tidligere beboere af savanneområderne 
i Sahel har måttet lide. 
2. Økonomiske og handelsmæssige konsekvenser 
Tabet af skovressourcerne som følge af overdreven 
udnyttelse og skovrydning har på lang sigt meget alvorlige 
økonomiske konsekvenser for såvel skovlandene selv som 
deres handelspartnere, herunder Det Europæiske Fælles­
skab, der hvert år importerer 11-12 mio m3 tømmer fra 
troperne. 
Udviklingslandene er alkrede, som helhed, nettoimportø­
rer af tømmer fra de tempererede zoner. Afhængigheden af 
tømmer vil med den nuværende rydningstakt blive akut i 
slutningen af 1990'arne. Tabet af tømmerværdien for 
tropeskovslandene vil sandsynligvis blive væsentlig forvær­
ret som følge af dårlig skovforvaltning og tømmerforar-
bejdningspraksis kombineret med naturfænomener, såsom 
tørke og orkaner. Skovbrandene i Kalimantan i 1982/83, 
nævnt side 7, blev anslået til at have ødelagt tropiske træer 
på roden for mellem 5 og 7 mia dollars. 
Tab af levnedsmiddelproduktion som følge af ørkendan­
nelse har også betydelige økonomiske konsekvenser for 
stærkt gældsplagede lande, som i mange tilfælde allerede 
ikke er selvforsynende med fødevarer. 
Når vi engang ser tilbage på udviklingen, vil det måske vise 
sig, at hvis rydningstakten i troperne ikke stoppes eller 
bremses kraftigt, vil tabet af andre arter end træer være det 
alvorligste økonomiske tab. Den anslåede værdi af 
handelen (lovlig og ulovlig) med vilde dyr og planter, 
hovedsagelig fra tropeskovene, er i dag på 5 mia USD i ét år, 
ikke langt under værdien af tømmeret fra tropeskovene. 
Væksten og fremgangen i både Europas og udviklingslan­
denes industri afhænger i en grad, som kun få er klar over, 
af tropiske arter. Bortset fra tropeskovenes kritiske 
»servicefunktioner«, nemlig som kilde til fugtighed og 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/7 
næringsstoffer for landbruget, frembringer regnskovene 
mange produkter af betydning for handel og industri. 
Krydderier fra tropeskovene andrager f.eks. årligt 144 mio 
USD i verdenshandelen. Kurvemøbler og andre rørproduk­
ter har en samlet verdenshandelsværdi på over 4 mia 
dollars pr. år. En enkelt olie fra tropeskovene — nemlig 
palmeolie — anvendes i talrige produkter, lige fra spisels til 
hvidblik, og rækken af gummiarter og harpikser af 
industriel betydning er meget lang. 
Også europæernes sundhed berøres af produkter fra 
regnskovene. Over en tredjedel af alle de lægemidler, der 
ordinerv. i Fællesskabet, består helt eller delvis af 
kemikalier hidrørende fra vilde dyr og planter — i vid 
udstrækning fra regnskovene. I dag spiller lægemidler på 
basis af curare, som indianerne dypper deres pile i, en vigtig 
rolle i avanceret hjertekirurgi og anvendes til at behandle 
multipel sklerose og Parkinsons sygdom. Vinca Rosea, som 
er opdaget i de hurtigt forsvindende skove på Madagaskar, 
er blevet brugt mod leukæmi. Et af de virksomme stoffer i 
P-pillen kommer fra mexikansk yamsrod, og slangeurten 
fra de indiske skove anvendes mod for højt blodtryk. 
Det eksotiske genetiske materiales vigtigste opgave er 
imidlertid som kilde til levnedsmiddelforsyningerne. I 
1920'erne, da en sygdom tyndede voldsomt ud i sukker-
rørsafgrøderne i det sydlige USA, bidrog en vild sukkerrør-
sort i Javas skove til at redde den amerikanske sukkerindu­
stri fra ruin. I 1970 reddede en vild kaffesort fra Etiopiens 
hurtigt svindende skove latinamerikanske kaffeplantager 
fra ødelæggelse og deres økonomi fra sammenbrud. 
Man vil aidrig kunne få fuldt kendskab til de økonomiske 
tab, der skyldes ødelæggelse af artsrigdommen. Næsten 
ingen af de 28 000 palmesorter fra tropeskovene er blevet 
studeret af forskerne. Under fem procent af plantesorterne i 
verdens regnskove er blevet undersøgt intensivt med 
hensyn til deres egenskaber, og kun få hundrede af disse 
skoves 3 millioner dyrearter er blevet udforsket. Man har 
for nylig i et lille område af den mexikanske skov fundet en 
vildtvoksende majssort, som vil kunne give kommerciel 
majs mulighed for at spire hvert år og give den modstands­
kraft over for flere alvorlige sygdomme; det er hermed 
muligt at undgå de betydelige omkostninger og miljømæs­
sige ødelæggelser i forbindelse med pløjning og såning. 
Det vil være overflødigt at understrege det ironiske ved, at 
disse genetiske ressourcer ødelægges nu, hvor vi står på 
tærsklen til en ny æra, hvor genteknologien vil kunne 
mangfoldiggøre deres potentiel. 3. Miljømæssige konsekvenser 
Ødelæggelsen af tropeskovene har en lang række miljøvirk­
ninger på lokalt, regionalt og globalt plan. 
På lokalt og regionalt plan 
På lokalt plan beskytter regnskovens stabile økosystem 
jordbunden; det regulerer strømningen i floderne og 
indvirker på de lokale klima- og vejrforhold. Efter rydning 
til landbrug (herunder græsning) mister denne jordbund, 
der ofte er sandet og lateritagtig, sin frugtbarhed, og den 
bliver til ørken på så lidt som to til tre sæsoner. Når først 
plantevæksten er fjernet, varierer jordbunden i tropiske 
regnskove fra rimeligt frugtbar til steril. Den ufrugtbare 
jordbund er imidlertid dominerende. 
Til forskel fra tempererede økosystemer med tykke lag af 
humusjord finder vækst- og nedbrydningskredsløbet i de 
tropiske økosystemer næsten udelukkende sted over jorden 
gennem et effektivt kredsløb for planters og dyrs vækst og 
nedbrydning. Samtidig bevares det hydrologiske kredsløbs 
ligevægt gennem fordampning, transpiration, konvektion 
og nedbør. I sådanne økosystemer tjener jordbunden stort 
set som et uvirksomt underlag for den komplekse, højt 
udviklede plantevækststruktur. 
På disse vilkår kan man betragte det lokale klima som en 
direkte forlængelse af plantevækstkredsløbet. Drastiske 
ændringer i nedbørsmønstret sker således ikke blot efter en 
længerevarende og omfattende skovrydning, men de 
indfinder sig umiddelbart. 
Floder, der normalt stiger og falder i de våde og tørre 
årstider i overensstemmelse med naturlige forrykninger 
fremkaldt af »importeret« vanddamp, der skyldes skiftende 
vejr- og årstidsmønstre, vil efter skovrydning ikke længere 
være i stand til at optage afstrømningen, da skovens 
absorptionsevne er ødelagt — et fænomen, der er særlig 
akut i egne med sumpskov — og dette medfører 
ødelæggende oversvømmelser. Det slam, der føres med 
vandet, ikke blot hæver flodsengen, men tilstopper ofte 
kunstvandingskanaler og bidrager således til vandmætning 
og udvaskning af jordbunden. 
En anden vigtig miljømæssig »servicefunktion« på lokalt 
plan er naturligvis skovens plante- og dyreliv som grundlag 
for den lokale befolkning, der lever i ligevægt med skovens 
naturlige økosystem, men som også er helt afhængig af 
skovens betydelige artsrigdom som kilde til lægemidler og 
levnedsmidler. 
Nr. C 264/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
Tropeskovene giver hele regioner lignende miljømæssige 
fordele. Her er virkningerne af skovrydningen kritiske for 
såvel den økologiske som den økonomiske og samfunds­
mæssige stabilitet. Der har været verdensomtale af 
fænomener som f.eks. oversvømmelserne i Bangladesh i 
1988, der til dels antages at være forårsaget af skovryd­
ningen i Himalaya. 
Lignende fænomener i mindre dramatisk målestok kan 
findes andre steder i Sydøstasien, i Øst- og Vestafrika og i 
Amerika. Virkningerne af oversvømmelse og slamaflejring 
på overrislingslandbrug, vandbygningsplaner, transport­
forbindelser og flod- og kystfiskeri kan være særlig 
voldsomme. 
På globalt plan 
Man har for nylig rettet opmærksomheden mod den del atr 
C02-ophobningen i atmosfæren, der skyldes afbrændingen 
af tropeskovene. Omkring halvdelen af »drivhuseffekten« 
skyldes ophobning af carbondioxid i atmosfæren, der 
primært stammer fra forbrænding af fossilt brændsel. Men 
der frigøres nu en betydelig mængde C02 ved afbrænding 
og andre former for omdannelse af tropeskovene. I 1980 
blev mængden af COz frigjort ved skovafbrænding anslået 
til mellem 0,5 og 2 mia t (kulstof), sammenlignet med over 5 
mia tons fra forbrænding af fossilt brændsel. Også 
bidragene fra andre drivhusgasser, der frigives ved 
skovafbrænding (navnlig methan), er, i hvert fald propor­
tionelt, betydelige. 
Tropeskovene kan også på andre måder spille en vigtig 
rolle i de globale mekanismer i atmosfæren. Skove af alle 
arter udveksler fugt i højere grad end andre typer 
plantevækst. Tropeskovene med deres tætte vegetation er 
særlig vigtige. Menneskelig indgriben i tropeskovenes 
økosystemer kan få betydelige konsekvenser for klimaet. 
Det anslås f.eks., at Amazon-området har en årlig 
nedbørsmængde på 12 x 10 m3. Mindst 6,5 x 10 m3 går 
tabt via fordampning/transpiration. Denne proces medfø­
rer kondensering og bidrager til skydannelser i den 
intertropiske konvergenszone. Denne fordampning, der 
forbruger en stor mængde af den indfaldende solenergi 
(75 %-85 %), mindsker gennemsnitstemperaturen i den 
intertropiske zone. Vanddamp, der transporteres bort fra 
troperne via troposfæren, frigør latent varme under nedbør 
(560 kal./gr.). Varmen overføres således fra tropiske egne 
til højere breddegrader, hvor de har indflydelse på temperaturen og dermed på klimaet i de omgivende 
tempererede områder. 
V. FORHOLDSREGLER 
På trods af de barske udsigter for tropeskovene kan 
skovrydningen standses og om muligt vendes, hvis der 
træffes foranstaltninger til at standse ødelæggelsesproces-
sen og udnytte skovressourcerne på et bæredygtigt 
grundlag, og hvis der gennemføres passende genplantnings-
programmer. Nedenfor gives en kort gennemgang af de 
prioriterede nationale foranstaltninger, der er anført i 
Tropical Forest Action Plan; denne er i fællesskab 
udarbejdet af Verdensbanken, FAO, UNDP og World 
Resources Institute og første gang offentliggjort i 1985. 
Foranstaltningerne vil naturligvis variere fra egn til egn og 
fra land til land. De skal gennemføres over en lang årrække 
og med usvækket energi. Der er ikke nødvendigvis behov 
for de samme foranstaltninger til bevaring af den åbne 
savanneskov og de sluttede regnskove. Nedenfor følger 
imidlertid en demonstration af, at behovene er reelle, og at 
der er praktiske muligheder for nationale bevaringsforan­
staltninger, som kan og bør understøttes af en international 
indsats, herunder også fra Fællesskabet og dets medlems­
stater : 
1. Prioriteter med hensyn til investeringer og teknisk 
bistand 
(i) Skovbrug i forbindelse med arealanvendelse: Ændrin­
ger i arealanvendelsespraksis til stabilisering og genopret­
telse af ødelagte landområder og til oprettelse af bæredygti­
ge landbrugs- og græsningssystemer. Der er behov for 
integrerede systemer, der kombinerer skovbrug, landbrug, 
jordbundsbevaring og kvæghold. Agro-skovbrug kan ipille 
en betydelig rolle ved ar opretholde eller øge landbrugs­
produktionen, opfylde grundlæggende behov for træ, foder 
og andre skovprodukter og forbedre beskæftigelsen og 
indtægterne i landbruget. Ai de vigtigste områder for 
investeringen og teknisk bistand kan nævnes: integreret 
forvaltning af afvandingsområder og kontrol med ørken­
dannelse. 
(ii) Skovbaseret industriel udvikling: Imødekommelse af 
landenes egne behov for industrielle skovprodukter: 
begrænsning af importen og fremme af eksporten i de 
lande, hvor vilkårene er egnede til et udvidet program for 
bæredygtigt industrielt skovbrug. Af de vigtigste områder 
for investering og teknisk bistand kan nævnes: beskyttelse 
og forvaltning af naturskove; fremskyndet industriel 
genplantning af skov (hvor man undgår omdannelse af 
naturlig tropeskov og forflytning af indfødte skovboere); 
mere intensiv anvendelse af de eksisterende ressourcer, 
f.eks. forbedrede hugstmetoder, så skader og spild 
mindskes. 
(iii) Brændetræ og energi: Forvaltning af efterspørgslen 
efter og forøgelse af forsyningerne af brændetræ fra 
områder uden for tropeskovene til imødekommelse af land-
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/9 
og bybefolkningens og de industrielle brugeres behov. De 
vigtigste områder for investering og teknisk bistand 
omfatter: mere effektiv udnyttelse af brændetræ, f.eks. 
mere effektive ovne til madlavning; genvinding af spild fra 
skovningsvirksomhed; substitution af brændetræ; for­
bedret forvaltning af de eksisterende skovressourcer; 
træplantning i landbruget samt plantager med brændetræ. 
(iv) Bevarelse af tropeskovenes økosystemer: Beskyttelse 
af tilstrækkeligt udstrakte tropeskovsområder, så den 
biologiske diversitet og miljøets stabilitet kan bevares. Af 
de vigtigste områder for investering og teknisk bistand kan 
nævnes: nedbringelse af presset på områder, der støder op 
til truede tropeskove, ved at intensivere landbruget på ikke-
skovarealer osv. såvel som oprettelse og forvaltning af 
beskyttede områder. 
(v) Styrkelse af institutionerne: Styrkelse af landenes 
institutionelle rammer for planlægning, udvikling, gen­
nemførelse, overvågning og evaluering af foranstaltninger 
og programmer for bæredygtig udnyttelse af skovområ­
derne. Af de vigtigste mål for investering og teknisk bistand 
kan nævnes: planlægning og administration, forskning, 
uddannelses- og formidlingsarbejde. 
Investeringsbehovene i forbindelse med et femårigt 
hasteprogram er blevet vurderet på grundlag af de 
ovenstående prioriteter for 56 lande, der er alvorligt ramt af 
skovødelæggelser, under hensyntagen til hvert enkelt lands 
mulighed for at »absorbere« nye investeringer. Behovet for 
offentlige og private investeringer, som kan bremse 
rydningen af tropeskovene i en femårig periode, er anslået 
til 8 mia dollars. Der skulle bruges omkring 5,3 mia dollars 
(to tredjedele af det samlede beløb) til de 56 hårdest ramte 
lande. Mindst 30 % af investeringerne skulle være knyttet 
til landbruget. 2. Økonomiske foranstaltninger og national udviklings­
planlægning 
Erfaringerne har klart vist, at snævert fokuserede foran­
staltninger i skovbrugssektoren vil være lidet effektive til at 
kontrollere skovrydningen og beskytte store områder af 
den resterende tropeskov. Da mange forskellige forhold 
inden for landbrug, energi og andre sektorer er en vigtig 
årsag til skovrydningen, må også mange af løsningerne til 
forhindring af skovødelæggelserne komme fra andre 
sektorer end skovbrugssektoren. 
Planlægning af anvendelsen af skovbevoksede områder må 
foretages på baggrund af den nationale udviklingsplanlæg­
ning i bred forstand. Foranstaltninger i skovbrugssektoren 
og i andre sektorer, som f.eks. landbrug, der fører til 
accelereret udnyttelse af skovressourcerne, må ændres, og 
der må indføres foranstaltninger, der fremmer bæredygtigt 
skovbrug og genplantning af skove. 
Af de vigtigste områder for reformer kan nævnes: 
(i) Jordreformer: 
Lige rettigheder til adgang til jorden er et vigtigt 
politisk spørgsmål, som man ikke må gå uden om, 
hvis presset på tropeskovene skal mindskes. Skæv 
jordfordeling som følge af historiske og politiske 
udviklingsmønstre har tvunget landbefolkningen til 
at flytte til økologisk skrøbelige skovområder med 
næringsfattig jord og til stejle skovbeklædte bjerg­
skråninger. En stærkt politisk vilje hos de berørte 
regeringer til at gennemføre jordreformer vil på kort 
sigt sandsynligvis gøre mere for at lette presset på 
skovområderne end nogen anden enkeltstående 
forvaltning. 
(ii) Omlægning af uhensigtsmæssige incitamenter i 
skovbrugssektoren: 
Halvdelen af det samlede beløb på 8 mia dollars, eller 800 
mio dollars om året i fem år, skulle rejses af udviklingsbi-
standsinstanser, mens resten skulle komme fra regeringerne 
og den private sektor. Dette ville betyde en fordobling af 
den eksterne bistand til bekæmpelse af skovrydningen. 
I TF AP (tropeskovsprogrammet) gøres det klart, at selv 
midler af dette omfang kun vil betyde et første skridt til 
løsningen af de mest presserende problemer i forbindelse 
med skovrydningen, og der vil være behov for at rejse langt 
større beløb, hvis der skal gøres fremskridt i de kommende 
år. Det er endvidere klart, at direkte bestræbelser på at 
bekæmpe skovrydningen kun kan lykkes fuldt ud, hvis der 
sideløbende gøres en indsats inden for følgende områder: Mange regeringer giver direkte eller indirekte støtte 
til skovrydning via økonomiske foranstaltninger — 
f.eks. investeringsincitamenter, skatte- og indtægts-
ordninger og stærkt favorable vilkår for adgang til 
offentlige skove — som mindsker nettoomkostnin­
gerne eller øger den private profit ved kommercielt 
skovbrug. Disse stærke økonomiske incitamenter 
fremmer forbrug på kort sigt frem for forvaltning på 
lang sigt, hvilket fører til langt mere intensiv 
udnyttelse af skovene, end det ville være tilfældet 
uden disse foranstaltninger. Reformer, f.eks. forhø­
jelse af priserne på stående salgbar masse og udvidet 
brug af konkurrencebaseret tilbudsgivning for kon­
cessioner til erstatning af uhensigtsmæssige incita­
menter med foranstaltninger, der opmuntrer privats­
ektorens investeringer i bæredygtig skovforvaltning 
Nr. C 264/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16, 10. 89 
og genplantning, ville bidrage til at bevare skovres­
sourcerne, øge den økonomiske velfærd og mindske 
regeringernes skattebyrder. 
(iii) Omlægning af uhensigtsmæssige incitamenter uden 
for skovbrugssektoren: 
Mange regeringer har indført foranstaltninger som 
f.eks. støtte, lån med lav rente og skattebegunstigel­
ser, som fremskynder omdannelsen af skovområder 
til andre anvendelser, og som primært er til fordel for 
store jordejere. Regeringsstøttede planer til land-
brugskolonisering og kvæghold er således blevet en 
vigtig årsag til skovrydning i flere lande i Sydøstasien 
og Latinamerika. Af vigtige afhjadpningsfoianstalt-
ninger kan nævnes: 
ophævelse af offentlige støtteordninger, skatte­
lempelser, lavrente-lån og andre incitamenter, der 
forårsager hurtig omdannelse af tropeskove til 
ikke-bæredygtig arealanvendelse ninger på tropeskovene, undersøges med hensyn 
til samtlige økonomiske, miljømæssige og sociale 
virkninger, og at der ikke ydes midler til projekter, 
som ikke er i overensstemmelse med disse nye 
retningslinjer 
— at sørge for, at kritiske økosystemer isoleres og 
beskyttes i situationer, hvor udviklingsprojekter 
risikerer at berøre områder af enestående biolo­
gisk betydning. 
(v) Integrering af skovforvaltningen i den nationale 
udviklingsplanlægning: 
I de nationale udviklingsplaner undervurderes skove­
nes rolle for beskyttelsen af jord- og vandgrundlaget 
for landbruger, for land- og bybefolkningens ener­
giefterspørgsel og for den industrielle udvikling — og 
omvendt undervurderes omkostningerne ved skov­
rydningen. Til en bedre integrering af skovressource­
forvaltningen i den nationale udviklingsplanlægning 
bør der især lægges vægt på: 
revision af nationale udviklingsforanstaltninger, 
der har ført til anlæg af veje, dæmninger og 
mineprojekter i skovområder, og som har anspo­
ret til jordspekulationer i områder, der grænser op 
til tropeskove 
— revision af regeringsforanstaltninger, hvorigen­
nem der ydes støtte til kvægopdræt i aride og 
semi-aride områder, hvor antallet af dyr langt har 
overskredet savanneområdernes kapacitet 
— samordnede investerings- og reformforanstalt­
ninger inden for landbrug, energi, industri og 
befolkningsplanlægning, som kan bidrage til at 
lette udviklingspresset på skovområderne. 
(iv) Investeringer som led i udviklingsbistand : 
Udviklingsstøtte har spillet en stor rolle i storskala-
udviklingsprojekter, som er blevet en vigtig årsag til 
ødelæggelsen af tropeskovene og flytningen af den 
oprindelige befolkning. De kredse, der beskæftiger 
sig med udviklingsbistand, vil kunne bidrage betyde­
ligt til ændringer i den økonomiske politik, arealan­
vendelsesplanlægning og andre politiske reformer 
ved: vurderinger af skovressourcer på landsplan ved 
hjælp af telemåling og andre metoder 
udvikling af økonomiske metoder til at medregne 
omkostningerne ved skovødelæggelserne i bereg­
ningen af nationalindkomsten og til i højere grad 
at kvantificere fordelene ved investeringer i 
skovbeskyttelsesforanstaltninger til støtte for 
planlægning og beslutninger om ressourceforde­
ling. 
3. Forskning 
I mange udviklingslande betragtes de nationale skovbrugs­
forskningsinstitutter blot som et vedhæng til skovbrugs-
ministerierne og nyder kun begrænset politisk støtte. De 
lider under utilstrækkeligt uddannet personale, ringe 
faciliteter og utilstrækkelige pengemidler. De nationale 
regeringer og udviklingsbistandskontorer bør behandle 
følgende spørgsmål med henblik på at øge skovbrugsforsk­
ningens bidrag til løsningen af problemerne i forbindelse 
med anvendelsen af skovområderne i udviklingslandene: 
forøgelse af den generelt ringe politiske og finansielle 
støtte til skovbrugsforskning i udviklingslandene 
at fastlægge og anvende strenge retningslinjer med 
henblik på bevarelse af tropeskovsøkosystemerne. 
Dette vil indebære, at et hvilket som helst 
udviklingsprojekt, der kan få betydelige virk-koncentrering af skovbrugsforskningen på nogle få 
prioriterede forskningsemner, som kan bidrage til at 
løse problemerne med agroskovbrug og landbefolk­
ningens fattigdom 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/11 
— mere effektiv integrering af skovbrugs- og landbrugs­
forskningen i marken og etablering af stærkere 
forbindelser med udbygningsprogrammer for at sikre, 
at agroskovbrugsforskningsforsøg finder systematisk 
anvendelse. 
VI. TIDLIGERE OG NUVÆRENDE BESTRÆBELSER 
PÅ AT BREMSE ØDELÆGGELSEN AF 
TROPESKOVENE 
A. Internationale foranstaltninger 
For så vidt angår officiel erkendelse af problemet med 
tropeskovenes ødelæggelse, blev den første betydelige 
foranstaltning truffet i begyndelsen af 1980'erne. 
1. Tropical Forestry Action Plan (TFAP) 
FAO indledte tropeskovsplanen (TFAP) i 1985 som et 
programprojekt, der blev drevet i fællesskab med Verdens­
banken og FN's Udviklingsprogram (UNDP). Det ikke-
statslige World Resources Institute, med sæde i Washing­
ton DC, deltog ligeledes i udarbejdelsen af planen. 
TFAP er ikke en organisation, men en mekanisme til 
koordinering af indsatsen fra en lang række forskellige 
instanser — statslige, ikke-statslige, nationale/internatio­
nale, private og lokalt baserede — som samarbejder 
henimod et overordnet mål, nemlig bevarelse og rational 
udnyttelse af tropeskovsressourcerne som grundlag for en 
bæredygtig socio-økonomisk udvikling. 
TFAP er ikke en fast central plan, men den fungerer som en 
ramme, inden for hvilken der kan udvikles nationale planer 
for skovbrugssektoren og beslægtede sektorer — planer, 
der skræddersyes til behovene i det land, som har anmodet 
om bistand under TFAP. 
Når et land har anmodet om bistand, er de typiske skridt i 
udarbejdelsen og gennemførelsen af TFAP-processen 
følgende: 
— gennemgang af skovbrugssektoren med henblik på at 
udarbejde eller ajourføre landets skovbrugsudviklings­
planer 
— udarbejdelse af en specifik handlingsstrategi 
— lovgivningsmæssige eller institutionelle foranstalt­
ninger 
— indkredsning, udarbejdelse og gennemførelse af rele­
vante projekter. 
TFAP opererer på internationalt plan på grundlag af 
regelmæssige uformelle møder med skovbrugskonsulenter, 
der repræsenterer forskellige statslige eller ikke-statslige 
organisationer og internationale og nationale instanser; 
målet er at lette samordningen, fremme engagementet og 
holde status over udviklingen i TFAP-processen i de forskellige lande. TFAP får støtte af et sekretariat (i 
Nederlandene) og en koordinetingsenhed (i FAO, Rom). 
I henhold til TFAP's oprindelige handlingsplan fra 1985 
skønnedes det, som allerede nævnt, at deltagerne skulle 
rejse omkring 8 mia dollars i offentlige og private 
investeringer i en femårig periode, nemlig 1987-1991. 
Heraf skulle 5,3 mia dollars anvendes til de 56 alvorligst 
ramte lande, som undersøgelsen omfattede. Mindst en 
tredjedel af de foreslåede investeringer vedrører brændetræ 
og agerskovbrug, mens projekter for industriel anvendelse 
og arealanvendelse tegner sig for 25 % og 17 %. Investe­
ringsomkostningerne pr. region er: Asien 50 % (12 lande), 
Latinamerika 30 % (16 lande) og Afrika 20 % (28 lande). 
Jf. bilag B. TFAP-sekretariatet har kun haft begrænset 
succes med at opfylde målet på S mia dollars: i 1989 var der 
givet tilsagn om mindre end halvdelen af de fornødne 
ressourcer. 
2. ITTO — The International Tropical Timber Organiza-
tion 
Drivkraften bag ITTO var industrilandenes — navnlig 
Japans — foruroligelse over den trussel, skovrydningen 
udgjorde for deres tømmerforsyninger fra troperne. ITTO 
blev oprindeligt oprettet som en handelsaftale under 
UNCTAD. Tropeskovenes miljømæssige betydning indta­
ger imidlertid en stor plads i ITTO's kommissorium. Af 
ITTO's mål kan således nævnes »bæredygtig udnyttelse og 
bevarelse af tropeskovene og disses ressourcer samt 
bevarelse af den økologiske ligevægt i de berørte områder«. 
Aftalen skal fungere som en ramme for samarbejde og 
samråd mellem de tømmerproducerende og tømmerfor-
brugende medlemmer og skal tjene til at udbygge den 
internationale handel med disse varer på grundlag af 
strukturelle markedsforbedringer. 
Aftalens mål er: at fremme og støtte forskning og udvikling 
med henblik på at forbedre skov og tømmerudnyttelsen 
under hensyntagen til de lokale vilkår; skovbrug; at 
opmuntre de producerende medlemmer til at sikre sig den 
størst mulige merværdi ved selv at forarbejde produktet; at 
forbedre markedsføring og distribution af de producerende 
medlemmers eksport. Aftalen indeholder tillige bestemmel­
ser om fremme af nationale foranstaltninger med sigte på 
bæredygtig udnyttelse og bevarelse af tropeskovene og 
deres genetiske ressourcer og opretholdelse af den 
økologiske ligevægt i de berørte områder. Som det vil være 
klart, indeholder aftalen ingen egentlige økonomiske 
bestemmelser. 
ITTO omfatter kommercielle instrumenter, men tillige 
mere vidtrækkende målsætninger (f.eks. indsamling af data 
Nr. C 264 12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
om produkter, men også tropisk skovforvaltning og 
-udnyttelse samt miljøpolitik). 
Ter findes siledes for første gang en international ramme, 
hvor problemer i forbindelse med tømmerhandelen kan 
drøftes i tilknytning til skovbevarelsesspørgsmål, uden at 
man tilsidesætter de økonomiske udviklingsmuligheder, 
som tømmer fra troperne giver udviklingslandene. 
På trods af Japans opbakning af 1TTO er den i sin treårige 
levetid forblevet en skrøbelig institution. Dens årlige 
driftsbudget svarede i 1988 stort set til ECU 2 mio, og et 
lignende beløb er afsat til dens projekter. De samlede 
projektmidler har hidtil beløbet sig til omkring ECU 5 mio. 
Finansieringen af ITTO har afspejlet de fleste regeringers 
usikkerhed med hensyn til organisationens effektivitet. 
Næsten alle organisationens 42 producerende medlemmer 
er bagud med deres obligatoriske bidrag (ligesom USA på 
grund af særlige budgetrestriktioner (under Gram-Rud-
man-loven)) — en faktor, som måske kan forklare 
forbrugermedlemsstaternes beskedne støtte. Kun få af 
forbrugermedlemsstaterne har tilbudt at yde midler til 
finansiering af ITTO's projekter (undtagelser er Schweiz, 
Nederlandene, Forbundsrepublikken Tyskland, de nordis­
ke lande og Japan, men de ikke-japanske bidrag har indtil 
nu kun andrager 2 mio dollars). Fællesskabet er selv 
medlem af ITTO. 
>. Andre internationale organisationer 
a) Verdensbanken og IMF 
I Verdensbankens sektorbestemte lån blev der — indtil 
Banken blev involveret i Tropical Forest Action Program-
me (TF AP) i 1984/85 — ikke lagt særlig vægt på projekter, 
der tog sigte på at lette presset på tropeskovene. Der blev 
ganske vist ikke tidligere ydet betydelige lån til kommerciel 
udnyttelse af tropeskovene som sådan, men der blev ikke 
sjældent ydet lån (som blev fornyet eller forlænget frem til 
1988 inklusive) til projekter, der indebar rydning afsluttet 
primærskov; navnlig til Brasilien til udviklingsprojekter i 
forbindelse med Electronorte ved Tocantins-floden i 
Amazon-landet og til mineudviklingsprojektet Carajas 
samt til Indonesien til rydning af primærskov i det østlige 
og sydlige Kalimantan, i forbindelse med folkeflytnings-
programmet (Transmigrasi-programmet). 
Der fandt imidlertid i 1987 88 en omfattende reorganise­
ring sted af Verdensbankens ledelsesstruktur, som sandsyn­
ligvis vil få konsekvenser for långivning til alle projekter, 
der berører rydning af tropeskove — et punkt, der blev 
skærpet i Verdensbankens IMF's Berlin-erklæring (Berlin 
1988) om betydningen af miljøhensyn i udviklingsarbejdet, 
fremsat ved Bankens Fondens årsmøde i 1987. Banken bebudede, at den forventede, at dens udgifter til skovbrug 
ville stige fra 138 mio dollars (1986) ril 500 mio dollars i 
1989. 
Den Internationale Valutafonds (IMF) indflydelse er større 
end de projektorienterede udviklingsbankers. IMF stiller 
imidlertid overordnede nationale budgetmæssige, finan­
sielle og monetære betingelser og har ikke — i hvert fald 
ikke åbent — fundet det hensigtsmæssigt at stille krav om 
anvendelse og forvaltning af en given naturressource, når 
den har vurderet sine finansielle og monetære foranstalt­
ninger over for medlemslandene. 
Nu har IMF's bestyrelse fået øjnene op for miljøspørgsmå­
lene, til dels takket være sådanne manifestationer som 
f.eks. Berlin-erklæringen. Mangelen på en direkte forbin­
delse mellem IMF-långivning (med opstilling af tekniske, 
budgetmæssige og finansielle betingelser) og et projektlåns 
lokale indvirkning har imidlertid hidtil været anskuet som 
en politisk hindring for mere åbenlys finansiel deltagelse. 
Det er sandsynligt og også ønskeligt, at de miljømæssige 
konsekvenser af strukturtilpasningsprojekter i fremtiden 
tillægges større vægt. Der bør tages hensyn til miljøkonse­
kvenserne af strukturtilpasningsforanstaltninger. De kan 
udmærket være gavnlige for miljøet og forbedre situatio­
nen i de berørte lande. Mange udviklingslande får måske 
slet ikke nationaløkonomisk udbytte af udnyttelsen af 
deres tropeskove — på grund af skattelempelser og 
støtteordninger og kortfristede aftaler, som ikke indehol­
der nogen form for incitament for tømmerselskabet til at 
genplante. I kapitel V.2. beskrives andre faktorer på 
nationalt plan, som er relevante for tropeskovene, og 
hvortil der i givet fald bør tages hensyn i forbindelse med 
strukturtilpasningsforanstaltninger. 
b) Regionale udviklingsbanker 
Den inter-amerikanske, den asiatiske, den afrikanske og 
den vestindiske udviklingsbank har alle specifikke miljø­
procedurer og ansvarsfordeling med hensyn til vurderingen 
af virkningerne på miljøet (VVM). Hver enkelt bank har en 
særlig instans med overordnet miljøansvar. Mønsteret i 
deres långivning har vist en beskeden stigning i skovbrugs­
sektoren, og næsten al deres iångivning i denne sektor er 
ydet inden for TFAP's prioriterede områder. Men disse 
banker har så godt som ikke ydet miljøorienterede lån til 
projekter for bæredygtig drift af naturskove, og de har ikke 
udvist nogen markant forståelse for, at miljøaspekterne i 
ikke specielt miljøorienterede projekter (f.eks. landbrugs-
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/13 
projekter) ofte er af større betydning for miljøsituationen 
end egentlige miljøprojekter. 
c) FN's udviklingsprogram (UNDP) 
UNDP er stærkt engageret i TF AP. Dets præ-investerings­
aktiviteter (stort set koncentreret om ressourceovervåg­
ning, uddannelse og opførelse af institutioner) er en 
afgørende faktor for en bedre udviklingsindsats inden for 
tropeskovsforvaltning. Tidligere var UNDP's præ-investe-
ringsfinansiering fokuseret på økonomisk udvikling. Et 
voksende antal af dets projekter vedrører imidlertid nu 
udviklingens miljømæssige aspekter. 
d) FN's Miljøprojekt (UNEP) 
UNEP har været tilbøjelig til i højere grad at koncentrere 
sin indsats om finansiering af udforskning og drøftelser af 
miljøkonsekvenserne af skovrydningen (C02, tab af 
artsdiversitet osv.) end om foranstaltninger til forbedring 
af tropeskovbruget. Det har altid været en koordinerende 
og katalyserende organisation, der fungerer som »miljø­
vagthund« for at sikre, at FN-organisationerne tager 
tilstrækkeligt hensyn til miljøaspekterne i deres egne 
arbejdsprogrammer. Dets arbejde har været stærkt 
hæmmet af budgetrestriktioner. Den internationale ram­
metraktat om biologisk diversitet, som nu er under 
forberedelse, kan imidlertid blive af betydning, navnlig for 
bevarelsen af de genetiske ressourcer. 
e) De Forenede Nationers Konference om Handel og 
Udvikling (UNCTAD) 
UNCTAD er ikke direkte involveret i problemerne med 
tropeskovene. »Common Fund Agreement«, som træder i 
kraft den 19. juni 1989, vil imidlertid kunne åbne mulighed 
for supplerende finansiering: under Common Fund's 
anden (frivillige) konto kan regeringerne (f.eks. medlems­
staterne) bidrage til finansiering af internationale handels­
organisationers forsknings- og udviklingsaktiviteter. Fi­
nansiering fra den anden konto vil afhænge af udpegningen 
af »internationale handelsorganisationer« efter kriterier, 
der fastsættes i Common Fund Agreement. ITTO vil være 
en nærliggende kandidat hertil, sammen med mange andre 
institutioner. 
f) Konvention om samarbejde i Amazon-området 
Konventionen om samarbejde i Amazon-området (Con-
vention on Amazonian CooperaHon) blev underregnet i 
Brasilia i 1987 og trådte i kraft i 1980. De kontraherende 
parter er: Bolivia, Brasilien, Columbia, Equador, Guyana, 
Peru, Surinam og Venezuela. For ganske nylig (maj 1989) 
undertegnede stats- og regeringsoverhovederne for de kontraherende parter Amazon-erklæringen, hvori de 
enkelte Amazon-landes suveræne ret til frit at forvalte deres 
egne naturressourcer bekræftes, men hvori der samtidig 
udtrykkes vilje til at samarbejde med andre lande og 
internationale organisationer om gennemførelse af natio­
nale og regionale projekter og programmer i Amazon-
området. 
4. Andre koordineringsforanstaltninger 
a) Bellagio 
Der er for nylig sket en »quasi-institutionalisering« af 
Bellagio-møderne, afholdt siden 1987. Bellagio-møderne (i 
1988 drejede de sig først og fremmest om forskning i 
tropeskove) har tjent som forum for en bredere frem­
læggelse og videreformidling af de resultater, der er nået af 
TFAP. Det uformelle ved disse møder tjener et nyttigt 
formål, da det giver højtstående emhedsmænd mulighed 
for at mødes med politikere og opinionsledere, der normalt 
ikke tilhører de specialiserede kredse, som beskæftiger sig 
med skovbrug i troperne. 
b) Komitéen for Internationale Udviklingsinstitutioner på 
Miljøområdet (CIDIE) 
Gaveforanstaltninger i forbindelse med miljøbeskyttelse er 
blevet koordineret af CIDIE, som Fællesskabet, via 
Kommissionen, er medlem af. CIDIE har tidligere (1981/ 
82) koncentreret sin indsats om skovbrugsspørgsmål. 
CIDIE's indflydelse på medlemsorganisationernes foran­
staltninger har imidlertid, for så vidt angår tropeskovene, i 
bedste fald været marginal. 
B. Foranstaltninger på EF-plan og nationalt plan 
1. EF-foranstaltninger 
Skovbrugsudviklingsaktiviteter i udviklingslandene 
I midten af 1980'erne androg EF's økonomiske bistand til 
skovbrugsprojekter i udviklingslandene i alt omkring 20 
mio ECU pr. år, som blev ydet via særlige budgetposter, 
f.eks. 946, eller inden for rammerne af Lomé-Konventio-
nen. EF's støtte blev dirigeret mod omkring 40 større 
projekter eller dele af projekter og andre mindre aktiviteter. 
Midlerne er blevet fordelt således: 54 % til Afrika, 35 % til 
Asien og Stillehavslandene og 11 % til Latinamerika og De 
Vestindiske Øer. 
Siden 1986 er EF's støtte til tropeskovbrug vokset støt. EF-
bistanden, opdelt efter de 5 TFAP-sektorer, ser således ud: 
1. Skovbrug i forbindelse med arealanvendelse 
(herunder agerskovbrug) 59 % 
2. Skovbaseret industriel udvikling 21 % 
Nr. C 264/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
3. Brændetræ/træbaseret energi 11 % 
4. Bevarelse af tropeskovenes økosystemer 0,5 % 
5. Styrkelse af de institutionelle rammer 
(forskning) 8,5 % 
Med udgangspunkt i den 3. Lomé-Konvention har 
Kommissionen og dens AVS-partnere valgt at koncentrere 
støtten på udvikling i landområder og bevarelse af 
naturressourcerne. 60-80 % af de samlede nationale 
programressourcer og halvdelen af de regionale ressourcer 
anvendes i landbrugssektoren. En stor del af Kommissio­
nens bistand inden for skovbrugssektoren tager form af 
skovbrugsorienterede komponenter i integrerede land-
brugsudviklingsprogrammer eller/projekter. 
Den gradvise forhøjelse af Kommissionens bistand til 
skovbruget, som allerede var skitseret i Kommissionens 
meddelelse fra januar 1986 om bevarelse af naturressour­
cerne og bekæmpelse af ørkendannelsen i Afrika, vil 
sandsynligvis fortsætte. Forhandlingerne om den nye AVS-
EØF-Konvention har ført til enighed om, at der i den nye 
konvention bor lægges langt større vægt på miljøbeskyttel­
se og bevarelse af naturressourcerne. 
Det forventes, at skovenes betydning vil blive yderligere 
understreget i Kommissionens fremtidige programmer for 
udviklingssamarbejde, og at genplantning og bevarelse af 
de resterende skovressourcer vil forblive vigtige faktorer i 
bekæmpelsen af ørkendannelse og i udviklingen af 
landområderne som helhed. 
AV S (Stabex) 
De finansielle overførsler under Stabex-kontoen i Lomé-
aftalen har omfattet tropisk tømmer. Stabex-støtten har 
siden 1975 andraget omkring ECU 140 mio (Lomé I: 40, 
Lomé II: 0,35, Lomé IV: ECU 100 mio). De vigtigste 
modtagerlande er Elfenbenskysten, efterfulgt af Congo, 
Gabon, Ghana og Cameroun samt mindre beløb til Den 
Centralafrikanske Republik, Guinea-Bissau, Salomon­
øerne, Belize og det vestlige Samoa. Beløbene bruges til 
genplantning af skov og til andre aktiviteter, herunder 
diversifikation. 
Stabex-finansieringen i denne sektor har imidlertid i den 
seneste tid været betydelig (ECU 50 mio i 1985/86) 
sammenlignet med de skovbrugsprojekter, der for tiden 
finansieres af EUF. 
Forskning i tropisk skovbrug 
Programmet for videnskab og teknologi i udviklingens 
tjeneste. 
Siden 1983 har laboratorier i udviklingslandene og i EF i 
fællesskab gennemført forskningsprojekter vedrørende 
tropisk landbrug som led i programmet for videnskab og 
teknologi i udviklingens tjeneste. Dette program dækker alle aspekterne af tropisk skovbrug, nemlig ressource­
vurdering, socio-økonomi, bevarelse af jordbund og 
vandressourcer, miljøbeskyttelse, overvågning og forbed­
ring af de genetiske ressourcer, forvaltning af skov­
økosystemerne, agerskovbrug og teknologisk anvendelse af 
tropeskovbrugsprodukterne. Under det første program 
(1983-1986) blev 9 projekter medfinansieret (50%) af 
Fællesskabet med ECU 1,3 mio (budgetpost 7394). Under 
det andet program (1987-1991) er 11 projekter nu under 
gennemførelse med en EF-medfinansiering på ECU 3,3 
mio. De samlede omkostninger ved disse projekter beløber 
sig til mindst det dobbelte af disse beløb. 
Internationalt videnskabeligt og teknisk samarbejde. 
Inden for rammerne af aftalerne med de asiatiske og 
latinamerikanske lande samarbejder EF på en lang række 
videnskabelige områder, navnlig miljøet. På mødet for de 
fælles underudvalg for videnskab og teknologi den 15. og 
18. marts (Brasilien) og 17. april (Andes-pagten) blev det 
med de videnskabelige myndigheder fra parterne i 
Amazon-traktaten aftalt, at der skulle ydes støtte til 
forskningsaktioner til bevarelse af Amazon-skoven. Disse 
aktiviteter vil, på anmodning af disse lande, blive til et 
særligt regionalt program for koordinering af aktiviteter på 
sektorplan og nationalt plan. 
De to ovennævnte programmer, »videnskab og teknologi i 
udviklingens tjeneste« og »internationalt videnskabeligt og 
teknologisk samarbejde«, bygger på det samme princip: 
skabelse af et reelt partnerskab mellem forskere fra Europa 
og fra udviklingslandene på grundlag af fælles forskning; 
styrkelse af Europas tropeforskningspotentiel og udbyg­
ning af udviklingslandenes egen forskningskapacitet. Dette 
betyder, at det videnskabelige grundlag skal styrkes, hvilket 
vil medføre, at beslutningstagerne i højere grad får øje for 
de videnskabelige aspekter ved udviklingen. Begge pro­
grammer tager sigte på at støtte udviklingslandenes 
nationale forskningsinstitutter, så de sættes i stand til at 
bidrage til videnskabelige gennembrud, når de løser deres 
landes videnskabelige problemer. Videnskabsfolk fra 
udviklingslandene skal spille en nøglerolle for bevarelsen 
og den bæredygtige forvaltning af deres landes skovområ­
der. 
Det Fælles Forskningscenters F&U-program omfattede 
anvendelser af jordobservationer via satellitbårne sensorer. 
Disse telemålingsteknikker er et værdifuldt værktøj til at 
studere skovrydningen, og de kan derfor anvendes til 
overvågning af situationen i tropeskovene. 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/15 
Andre EF-aktiviteter, der berører tropeskovene 
Ud over de aktiviteter, der gennemføres som led i Lomé-
Konventionen, har EF ydet andre midler til finansiering af 
aktiviteter i tropeskovslandene. 
Kommissionen har forpligtelser i fransk Guyana, et 
område, der falder ind under Strukturfondens målsætning 
I. Det skal endvidere bemærkes, at Kommissionens nylige 
meddelelse om Fællesskabets strategi og handlingsprogram 
for skovbrugssektoren [KOM(88) 255 endelig udg.] ganske 
vist først og fremmest vedrører foranstaltninger, der skal 
træffes på Fællesskabets europæiske territorier, men også 
omhandler teknisk og finansiel EF-støtte til skovbrugs­
projekter i udviklingslandene, som bør integreres i 
udviklingsprogrammerne i overensstemmelse med princip­
perne for og målene med Fællesskabets handlingsprogram 
for bevarelse og rationel udnyttelse af naturressourcerne. 
Den Europæiske Investeringsbank (EIB) har ydet flere lån 
til vandkraftprojekter, som har eller vil kunne få konse­
kvenser for tropeskovene. 
I SILVA-konferencen, der blev afholdt i 1985 på præsident 
Mitterands initiativ, deltog en lang række kredse og 
beslutningstagere, der beskæftiger sig med skovenes og 
skovbrugets fremtid, ikke blot i Europa, men også i den 
tredje verden. 
2. Nationale bilaterale bistandsprogrammer 
Gennem medlemsstaternes bilaterale bistandsprogrammer 
udfoldes der en betydelig ekspertise i tropeskovbrug, og 
midlerne til denne sektor er for nylig blevet øget betydeligt. 
Den bilaterale og multilaterale udviklingsbistand rettet 
mod skovbrug (herunder bistand via EF) beløb sig i 1986 til 
i alt 908,1 mio dollars. Heraf udgjorde 434,5 mio dollars 
bilateral finansiering, hvoraf omkring to tredjedele kom fra 
EF-medlemsstaterne, 300 mio dollars var multilateral 
bistand (via udviklingsbanker og EF), og 173,6 mio dollars 
blev kanaliseret gennem FN-organisationer (FAO 1988). 
En FAO-analyse af det bilaterale og multilaterale samar­
bejde på skovbrugsområdet viser, at der er stor grad af 
overensstemmelse mellem principperne bag udviklingen i 
tropisk skovbrug. De vigtigste træk i disse principper er: 
skovbrug og agerskovbrug skal anvendes til at forbedre 
levevilkårene for de fattige i landområderne ved at 
integrere skovbrugsforanstaltninger i de generelle land­
brugsprogrammer for udvikling i landområder; den lokale 
befolkning skal medvirke, navnlig i træplantningsprogram-
mer; der skal lægges vægt på bæredygtig udnyttelse af 
eksisterende og nye skove; institutionel styrkelse på grundlag af øget uddannelse, demonstration og forskning; 
udvikling af mekanismer, hvorved skovbrugs- og plantage­
projekter bedre kan imødekomme behovene for fødevarer, 
brændetræ og træ til byggeformål sammen med foranstalt­
ninger til bekæmpelse af erosion og ørkendannelse. 
USAID er måske den største enkeltkilde til bistand og 
lempelig långivning til miljøorienterede udviklingsaktivite­
ter i tropeskovsområderne. En betydelig del af finansierin­
gen fra denne kilde består i fødevarebistand hidrørende fra 
afdrag på lån, der »genanvendes« i »føde-for-arbejde-
programmer« med særligt sigte på træplantning. 
Japan er verdens største forbruger af tropisk tømmer. Indtil 
for nylig tog Japans bistand til skovbrugssektoren i 
udviklingslandene hovedsagelig sigte på at fremme skov­
brugsindustrien i modtagerlandene. For tiden er der 13 
japansk finansierede skovbrugsprojekter i gang i Asien, 
Afrika og Latinamerika. De fleste vedrører genplantning af 
skov på øde eller ødelagte områder til fremtidig kommer­
ciel skovning. Nogle af projekterne er blevet kritiseret, 
fordi de bestod i rydning af primær bjergskov og 
efterfølgende genplantning. De nordiske landes udviklings­
projekter i skovbrugssektoren består først og fremmest af 
programmer for teknisk og finansiel bistand til udnyttelse 
af tømmer, på basis af skandinavisk træteknologi og 
ekspertise. 
C. lkke-statslige organistioner 
1. Tømmerhandelssammenslutninger 
Tømmerhandelssammenslutninger kan opdeles i to typer: 
dem, hvis mål er direkte at fremme handelen, og dem, der 
beskæftiger sig med forskning i og udvikling af anvendelsen 
af tømmer. De er alle beskæftiget med at fremme import og 
anvendelse af tropisk tømmer, og de er i dag alle lige 
betænkelige ved den trussel, der hviler over denne handel: 
(a) modstand fra forbrugernes side af hensyn til miljøet; (b) 
den fremtidige trussel mod tømmerressourcerne. Dette er 
baggrunden for det engelsk-nederlandske initiativ, hvor 
Timber Tråde Federation (TTF) UK og Nederlandse 
Houtbond foreslår indført en afgift eller særtold på tropisk 
tømmer, der importeres i Fællesskabet, idet midlerne herfra 
skal anvendes til forbedret skovbrug og genplantning af 
skov. 
Den EF-dækkende tømmersammenslutning — Union 
Commerciale de Bois Tropicaux (UCBT) — står for 
samordning og forhandling af dette initiativ blandt 
handelssammenslutninger og medlemsstater og for for­
handlinger med EF-Kommissionen om særtoldens indførel­
se. UCBT og medlemssammenslutningerne er i færd med at 
Nr. C 264/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
drøfte sideløbende foranstaltninger med sammenslut­
ningen af japanske importører og International Hard-
woods Products Association (IHPA), som repræsenterer 
USA's tømmerimportører. 
Hos forskellige nationale træforskningsorganisationer, 
som f.eks. Englands TRADA (Timber Research and 
Development Association), findes der en betydelig ekspert­
viden og teknologi for tømmeranvendelse, der er af 
relevans for visse aspekter af tropeskovenes bevarelse. EF-
landenes forsknings- og markedsudviklingsinstanser er 
sluttet sammen i Association Teehnique Internationale de 
Bois Tropicaux (ATIBT). 
2. Ikke-statslige organisationer for miljø og udvikling 
1 de seneste år har ikke-statslige miljø- og udviklings­
organisationer spillet en fremherskende rolle med hensyn 
til at gøre offentligheden og beslutningstagerne opmærk­
somme på tropeskovskrisen. Deres bidrag til oprettelsen af 
ITTO og sikring af dette organs orientering mod 
miljøhensyn anses normalt for betydeligt, ligesom deres 
bidrag til at udforme TFAP. 
Fra først stort set at have været medie-orienterede og 
»propaganderende« har en række ikke-statslige miljøorga­
nisationer i den senere tid sluttet sig til de større Ikke-
statslige udviklingsorganisationer, idet de har gennemført 
projektarbejde i tropeskovlandene. 1 visse tilfælde, ravnlig 
for WWF's vedkommende, har de sluttet sig til regeringer 
og ikke-statslige organisationer i ITTO-producentlandene 
omkring pioner-projekter; sigtet hermed er at demonstre­
re, hvorledes der kan udvindes økonomisk profit og lokal 
fordel af tropeskovene, uden at disse ødelægges eller 
beskadiges. Mindst ét forsøgsprojekt af denne art har 
modtaget EF-støtte. 
Sådanne ikke-statslige organisationer vil fortsat være 
opmærksomme iagttagere af og deltagere i arbejdet med 
bevarelse og bæredygtig udnyttelse af tropeskovene. 
Muligheden for at behandle dem som deltagere på linje med 
regeringsorganer og internationale organisationer på dette 
område er endnu ikke afprøvet fuldt ud. 
Den vigtigste begrænsning for EF's yderligere samarbejde 
med sådanne ikke-statslige organisationer vil sandsynligvis 
være disses manglende accept hos regeringerne i de 
tømmerproducerende lande, hvoraf nogle, f.eks. på vegne 
af de indfødte skovbeboere, har udelukket repræsentation 
af sådanne ikke-statslige organisationer. 
VII. FÆLLESSKABETS STRATEGI FOR BEVARELSE 
AF TROPESKOVENE: HOVEDLINJERNE 
Det fremgår klart af det foregående, at der er mange og 
komplekse årsager til rydningen af tropeskovene. Men der 
er dog foranstaltninger, der kan træffes på nationalt plan i 
de lande, hvor der stadig findes tropeskove, og som vil 
kunne bremse eller endog vende den nuværende udvikling. 
Løsningerne er naturligvis ofte lige så komplekse som årsagerne. De involverer skovbrugssektoren direkte og den 
beslægtede agroskovbrugs- og agroindustrielle sektor. Men 
de berører også et langt bredere spektrum, nemlig 
udviklingsplanlægning og -politik, der berører selve kernen 
i landenes økonomiske og sociale politik. 
I det foregående afsnit blev der givet en kort beskrivelse af 
de tidligere og nuværende internationale bestræbelser på at 
hjælpe tropeskovslandene med at klare den nuværende 
krise. I denne større internationale sammenhæng kan EF 
spille en særlig rolle. EF har historiske og politiske bånd til 
dele af verden — navnlig Latinamerika og Afrika — hvor 
tropeskovene stadig har meget stor betydning. EF har 
omfattende programmer for udviklingsbistand, via Lomé-
partnerskabet eller via særlige samarbejdsaftaler med 
landene i Latinamerika og Asien. EF berøres endvidere — 
som hele den øvrige verden — af den globale miljøtrussel, 
som fortsat ødelæggelse af tropeskovene kan indebære, 
navnlig som følge af skovafbrændingens bidrag til 
drivhuseffekten og de globale klimaændringer. EF berøres 
ligeledes, ligesom resten af menneskeheden, af de andre 
konsekvenser af skovødelæggelsen, f.eks. tabet af genetisk 
diversitet. 
I resten af dette afsnit skitseres hovedlinjerne i Fællesska­
bets strategi for bevarelse af tropeskovene, hvori der tages 
hensyn til de føromtalte årsager, konsekvenser, løsninger 
og tidligere og igangværende bestræbelser på at standse 
rydningen af tropeskovene. 
Det skal atter understreges, at Fællesskabets aktion klart 
skal ses som led i en bredere international indsats til 
anvendelse af denne globale krise. 
Der kan sættes ind på følgende fem områder: 
1. Udviklingsbistand og -samarbejde 
2. Foranstaltninger med tilknytning til tømmerhandel 
3. Udvikling af supplerende ressourcer 
4. Gæld og miljø 
5. Forskning. 
1. Udviklingshjælp og -samarbejde 
Foranstaltninger til bevarelse af tropeskovene påhviler 
først og fremmest de berørte lande selv. Mange forskellige 
forhold er bestemmende for disse landes politik: behovet 
for pengemidler, behovet for landbrugsarealer, sociale 
problemer — disse forklarer til dels problemets kompleksi­
tet og vanskeligheden ved at finde enkle standardiserede 
løsninger. Nogle foranstaltninger på regeringsplan (Thai-
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/17 
land, Indonesien) til standsning af skovhugsten kan 
medføre, at nye eksportører dukker op på markedet. Der er 
derfor behov for en dialog og samordnede aktioner mellem 
EF, de berørte lande og de internationale institutioner. 
Fællesskabets programmer for udviklingsbistand og 
-samarbejde bør enten direkte eller indirekte fremme 
aktiviteter, der undgår skovrydning, og bør samtidig 
tilvejebringe alternative løsninger, som f.eks. fremme af 
bæredygtig praksis, indførelse af agro-skovbrugsmetoder, 
oprettelse af plantager osv. (jf. afsnit V). 
EF og medlemsstaterne bør navnlig yde kraftig støtte til 
tropeskovslande, der søger at gennemføre skovbrugs­
programmer som led i Tropical Forest Action Programme. 
Som anført tidligere, blev der i dette program foreslået et 
beløb på 8 mia dollars over en femårig periode som en 
rimelig investering til afhjælpning af tropeskovskrisen. 
Indtil nu er der kun ydet en brøkdel af den nødvendige 
støtte. EF-støtten bør tage form af aktiv deltagelse i 
vurderinger af skovbrugsforanstaltninger og støtteprojek­
ter, der udarbejdes på grundlag heraf. 
Inden for rammerne af den nye AVS-EØF-konvention kan 
der gøres meget for at hjælpe AVS-landene med at bevare 
deres skove og udvikle hensigtsmæssige metoder, love, 
institutioner og forvaltningssystemer, så de kan udnytte 
alle skovbrugsprodukterne og faciliteterne på en rationel 
og bæredygtig måde. 
De såvel bilaterale som regionale samarbejdsaftaler 
(Andes-pagten, Centralamerika, ASEAN, SAARC) mellem 
Fællesskabet og landene i Latinamerika og Asien udgør, 
uden at der hermed udelukkes andre muligheder, en 
udmærket institutionel basis for udvikling af et omfattende 
samarbejde på miljøområdet, herunder bevarelse eller 
genoprettelse af tropeskovene. Men disse aftaler rummer 
imidlertid ikke de nødvendige midler hertil. 
Det vigtigste »interventionsværktøj« er fortsat finansiel og 
teknisk støtte til udviklingslandene i Latinamerika og Asien 
(ECU 283 mio i 1989), koncentreret om udviklingen i 
landområder og de »fattige« lande, hvilket således 
udelukker de store tropeskovslande, som f.eks. Brasilien. 
Det er derfor nødvendigt at undersøge muligheden for at 
indføre bestemmelser om miljø-tropeskovsrelateret støtte 
til udviklingslandene i samarbejdsaftalerne og i andre 
bestående aftaler og programmer, navnlig de finansielle og 
tekniske bistandsordninger. Man bør endvidere undersøge muligheden for at forhøje 
budgetkonto 946 (Økologi i udviklingslandene), som i 
1989 beløb sig til ECU 6 mio, og som tog sigte på at 
indkredse, hvilke projekter og programmer der skulle 
finansieres via de klassiske samarbejdsværktøjer (EUF for 
AVS-landene, finansiel og teknisk bistand for u-landene, 
ALA for Latinamerika og Asien); en stor del af dette beløb 
vil kunne afsættes til tropeskovene. 
Både i denne sammenhæng og i forbindelse med Lomé-
Konventionen bør skovbevarelsesforanstaltningerne be­
tragtes i snæver sammenhæng med andre erhvervsrettede 
foranstaltninger f.eks. inden for landbrug, energi og 
industri, og samfundsrelaterede foranstaltninger, der 
berører fordelingen af landområder, reformer af de sociale 
strukturer, stimulering af befolkningens deltagelse osv. 
Fællesskabet bør opstille bedre retningslinjer for finansie­
ring af projekter, der indvirker på tropeskovene (veje, 
dæmninger, landbrug osv.). 
Uden betydelige nye ressourcer eller omfordeling af de 
nuværende ressourcer (se afsnit 3 nedenfor) vil det 
imidlertid være vanskeligt for Fællesskabet at foretage en 
væsentlig forhøjelse af støtten til de nationale tropeskovs-
programmer. 
Når undtages EF-institutionernes rammer, bør der være en 
langt større samordning mellem medlemsstaternes hold­
ninger til tropeskovsspørgsmålet i organisationer som 
Verdensbanken og de regionale udviklingsbanker. EF-
landene har ikke altid udøvet den nødvendige pression til 
støtte for programmer og projekter til bevarelse af 
tropeskovene og til tilbagevisning af programmer og 
projekter, som ville kunne ødelægge disse skove. 
2. Foranstaltninger med tilknytning til tømmerhandelen 
a) ITTO 
Fællesskabet bør støtte ITTO, navnlig via en mere aktiv 
samordning på EF-plan med hensyn til de bevarelsesrelate-
rede aspekter af arbejdet i ITTO. 
Fællesskabet stillede sig stærkt positivt til oprettelsen af 
ITTO og har spillet en yderst aktiv rolle i de første år af 
ITTO's aktiviteter. Aftalens særlige karakter kan illustre­
res ved en liste over de områder, som skulle behandles i de 
tekniske komitéer: 
— statistik over skovbrugsøkonomi og markedsinforma­
tion, 
— genplantning og skovforvaltning, 
— skovbrugsrelateret industri. 
Nr. C 264/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
Fællesskabet har hele tiden understreget behovet for, at 
ITTO's sekretariat udviklede et realistisk arbejdsprogram. 
Af aspekter, der er lagt særlig vægt på, kan nævnes behovet 
for at opstille kriterier, der vil kunne være til støtte for 
afgørelser vedrørende prioriterede områder for 1TTO såvel 
som en praktisk metodik til vurdering af projekterne. 
1TTO lider naturligvis på dette stadium af mangel på 
midler til finansiering af en lang række projekter. 
Kommissionen en gået stærkt ind for, at 1TTO i stedet for 
at søge at etablere sig som endnu en finansierings-
organisation (som den ikke har ressourcer til) bor lægge 
stor vægt på at udvikle en »normativ« taktik, dvs. opstilling 
af et sæt standarder. Dette er en opgave, som ingen anden 
international organisation har taget op. Det indebærer 
først og fremmest, at der ydes råd og vejledning om 
bæredygtig tropeskovbrug i et samordnet forsøg på at sikre 
bæredygtig udvikling og bevarelse af disse skove. En række 
felter er af særlig stor interesse, f.eks. forberedelse af 
standardkontrakter og -love for drift af tropeskove, 
rådgivning om udnyttelsesrettigheder, forvaltning af 
koncessioner, vilkår for genplantning osv. samt fastlæggel­
se af en »standardiseret« holdning til meddelelse af licenser, 
baseret på klare kriterier. 
b) Adfærdskodeks 
I Fællesskabets fjerde handlingsprogram på miljøområdet, 
der blev vedtaget af Rådet den 19. oktober 1987, anføres 
det, at der bør foretages en fornyet vurdering af både 
Fællesskabets og medlemsstaternes handels- og bistands­
politik ud fra dennes indvirkning på bevarelsen af 
tropeskovene, og at der bør udvikles en frivillig adfærdsko­
deks for tømmerselskaber etableret i EF for at sikre, at 
importen af tropisk tømmer udelukkende kommer fra 
koncessioner, der omfarter økologisk positive forvaltnings-
foranstaltninger (herunder navnlig forpligtelse til genplant­
ning og til genoprettelse af b skadigede landområder og 
landskaber). 
En sådan adfærdskodeks kunne for det første tilfældes 
vedkommende blive udarbejdet af ITTO på anmodning af 
Fællesskabet. Men det bør overvejes at lade firmaer 
etableret i Fællesskabet være bundet af en kodeks, om 
muligt på grundlag af et egnet EF-instrument. 
c) Udvidelse af rækken af arter, der omfattes af CITES 
Det bør undersøges, om Konventionen om International 
Handel med Udryddelsestruede Vilde Dyr og Planter 
(CITES) yder tilstrækkelig beskyttelse af de udryddelses­
truede træsorter i tropeskovene. Her synes en foreløbig 
undersøgelse at vise, at CITES-Iisterne over disse træsorter 
' bør ajourføres hurtigst muligt. Det foreslås, at skovbrugs­afdelingen under FAO spørges til råd om en revision af 
listen over sjældne og udryddelsestruede arter. EF har 
tidligere finansieret en undersøgelse af behovet for en 
overvågningsfacilitet på dette område. Resultaterne af 
denne undersøgelse bør følges op. Der kan i givet fald 
foretages passende ændringer i EF's egen forordning om 
gennemførelse af CITES. 
3. Tilvejebringelse af supplerende ressourcer 
Ressourcerne til programmer for bevarelse af tropeskovene 
kan langt fra opfylde behovet (f.eks. i overensstemmelse 
med prioriteterne i Tropical Forest Action Plan). I 
betragtning af tropeskovenes særlige rolle for bevarelsen af 
et stabilt globalt klima og den genetiske diversitet må der 
mobiliseres større internationale ressourcer til bistands­
programmer i almindelighed og til programmer for 
bevarelse af tropeskovene i særdeleshed. Dette bør både 
finde sted på EF-plan og på internationalt plan. 
På EF-plan er der bl.a. følgende muligheder for at tildele 
tropeskovsprogrammerne yderligere ressourcer: 
—- som drøftet ovenfor under punkt 1: afsætning af flere 
midler til tropeskovsproblematikken inden for de 
eksisterende budgetrammer, f.eks. Lomé-Konventionen 
eller samarbejdsaftalerne med asiatiske og latinameri­
kanske lande 
— indførelse af nye ordninger, hvorved der kan ydes større 
støtte til egnede projekter i Asien, Afrika eller 
Latinamerika, udvalgt på grundlag af Tropical Forest 
Action Plan. Dette vil også åbne mulighed for finansie­
ring af foranstaltninger, der tager sigte på rationel 
udnyttelse, eller som giver de berørte befolkninger 
adgang til alternative produktionsmidler, så de ikke er 
henvist til at udnytte disse uerstattelige ressourcer på en 
ødelæggende måde. 
Det er klart, at EF-budgettet med sit nuværende omfang vil 
sætte grænser for den type foranstaltninger, der nævnes 
ovenfor. Alle nye finansieringsmuligheder må imidlertid 
undersøges, både i og uden for Fællesskabets budget, 
herunder en strengere håndhævelse af forureneren-betaler­
princippet. 
På internationalt plan bør EF understrege nødvendigheden 
af lignende tilsagn fra vore vigtigste industripartnere, i 
overensstemmelse med konklusionerne fra topmødet for de 
store industrilande i Paris i juli 1989. EF bør endvidere 
understrege, at internationale foranstaltninger til bevarelse 
af tropeskovene bør knyttes sammen med andre spørgsmål 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/19 
af global betydning, herunder navnlig virkningerne af den 
globale opvarmning og nedbrydelsen af ozonlaget. Alt 
tyder på, at såfremt disse vitale ressourcer skal bevares — 
og det skal de — må industrilandene bidrage på mange 
forskellige måder. 
4. Gæld og bevarelsesstrategier 
Foranstaltningerne til at mindske udviklingslandenes 
gældsbyrde vil, alt andet lige, frigøre ressourcer til 
udvikling og investeringer, herunder naturligvis til projek­
ter for »bæredygtig udvikling« eller miljøbeskyttelse, 
såsom bevarelse af regnskovene. 
På den anden side fører stadigt økonomisk pres, herunder 
gældsbyrden, uundgåeligt til fortsat pres på miljøet. Det er 
intet tilfældigt sammenfald, hvis de mest gældstyngede 
lande cgså er de lande, hvor de engang så udstrakte 
tropeskove nu hurtig ryddes eller ødelægges. 
EF er ikke selv nogen stor långiver (undtagen via Den 
Europæiske Investeringsbank). Men flere af medlemstater­
ne er store långivere, og det kan derfor være nyttigt at have 
en koordineret indfaldsvinkel til spørgsmålet med »gæld­
udvikling-miljø«. 
I betragtning af sammenhængen mellem miljø og udvikling 
synes der ikke nødvendigvis at være nogen grund til, at 
internationale finansieringsinstitutioner, som f.eks. IMF og 
Verdensbanken (og de EF-lande, der er repræsenteret i disse 
institutioners styrelser), ikke skulle interessere sig for 
landenes miljømæssige såvel som økonomiske præstatio­
ner. 
Den nylige udvikling i planerne for nedbringelse af 
udviklingslandenes gæld kunne skabe mulighed for mere 
vidtgående bevarelsesmålsætninger i en meget større 
målestok end de hidtil langt mere begrænsede »gæld for 
naturbyttehandler«. EF bør fremme udforskningen af disse 
muligheder. 5. Forskning og udvikling 
På det 2. Bellagio-møde om tropisk skovbrug (30. 
november og 1. december 1988) understregedes behovet fer 
en omfattende indsats til fremme af skovbrugsforskningen i 
udviklingslandene. Institutionerne skal udbygges. Den 
eksisterende teknologi og viden skal formidles til de 
praktisk udøvende. Internationale organisationer eller 
sammenslutninger, som f.eks. CGIAR (Den Rådgivende 
Gruppe vedrørende International Landbrugsforskning), 
skal udbygges! EF's bidrag til forskning i tropisk skovbrug 
på nationalt og internationalt plan bør indgå i dets 
overordnede strategi for bevarelse af tropeskovene. Der bør 
kunne ydes støtte til forskning i tropeskovsproblematik-
ken, bl.a. via den ovennævnte EF-tropeskovsfond. 
Som en øjeblikkelig foranstaltning bør EF øge midlerne til 
forskning i tropisk skovbrug. Bestræbelserne på at etablere 
et europæisk forskningsnet for tropeskovbrug bør udbyg­
ges som led i decentraliseringspolitikken. Dette forsknings­
nets opgave skulle være til stadighed at overvåge trope-
skovsforskningen og udviklingsaktiviteterne i institutioner 
i Europa og den tredje verden, at samordne disse 
aktiviteter, at fungere som et forum for tropeskovbrugs-
forskning og -udvikling samt at bistå Kommissionen på 
dette område. 
Det opfølgende program for videnskab og teknologi i 
udviklingens tjeneste under det kommende rammeprogram 
for Fællesskabets forskning bør omfatte langt større midler 
til forskning i tropeskovbrug baseret på en mere problem-
løsningsorienteret holdning, så der kan opbygges tilstræk­
kelig forskningskapacitet på regional basis, navnlig ved en 
styrkelse af de nationale skovbrugsforskningsinstitutter. 
Forskningsaktiviteterne i henhold til de bilaterale samar­
bejdsaftaler (internationalt videnskabeligt og teknisk 
samarbejde, budgetkonto 7394) bør udbygges, så de kan få 
større gennemslagskraft med hensyn til bevarelse og 
bæredygtig udnyttelse af tropeskovene. 
Nr. C 264/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 16. 10. 89 
BILAG A 
I. — OMKRING 40 % AF JORDENS LANDOMRÅDER ER DÆKKET AF SKOV 
Område 
Temperer 
Tropisk 
I ALT lait 
(mio ha) 
1 733 
2 338 
4 071 ^ lovskov 
371 
l 160 
l 531 nåleskov 
1 075 
34 
1 109 Brakland/ 
åben skov 
287 
1 144 
1 431 
Kilde: FAO. Til disse ral bor tier føjes omkring 624 mia ha kratbevoksning i tropeområderne. 
11. — SLUTTEDE LØVSKOVE TEGNER SIG FOR 50 % AF DE SAMLEDE TROPESKOVE 
OG FOR 28,5 % AF VERDENS SAMLEDE SKOVE (*) 
Område 
(mio ha) 
Latinamerika 
Afrika 
Asien/Stillehavet 
I ALT lovskov 
654 
214 
292 
1 160 Nåleskov 
25 
1 
8 
34 Åben skov 
217 
486 
31 
734 Brakland 
62 
104 
4 
170 Brakland 
sluttet 
109 
62 
69 
240 
Kilde: FAO. 
(*) Omfatter ikke kratbevoksede arealer. 
16. 10. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 264/21 
BILAG B 
Skøn over omkostningerne ved handlingsplanen for tropeskovene (TFAP), 1987-1991 (*) 
(i ntio USD) 
Omkostninger pr. aktivitet 
\ 
\ \ 
916 \ 
1 316 1 
\ \ 
1 576 448 alt 5 320 
\ 
1064 
Besættelse 
17% Industriel 
anvendelse 25 % Brændetræ og 
agroskovbrug 30 % Bevarelse Institutioner 20 % 
8% 
Omkostninger pr. region 
S 
\ \ 
1 038 \ 
2 699 I alt 5 320 
\ 
1 583 
Afrika 20 % 
(28 lande) Asien 50 % 
(12 lande) Latinamerika 30 % 
(16 lande) 
Oversigt over omkostningerne 
AKTIVITET 
Bosættelse i afvandingsområder i bjergene 
Skovbrug til industrielle anvendelser 
Brændetræ og agro-skovbrug 
Bevarelse af skovøkosystemerne 
Udbygning af institutionerne 
I ALT REGION 
Afnka 
139 
167 
439 
105 
188 
1038 Asien 
682 
565 
747 
148 
557 
2 699 amerika 
95 
584 
390 
195 
319 
1 583 I alt for 
916 
1 316 
1 576 
448 
1 064 
5 320 
FAO er i færd med at gennemføre en tilbundsgående undersøgelse af behovene for investering og teknisk bistand til udvikling af skovbruget i udviklingslandene, 
herunder investeringer i industrianlæg. Undersøgelsen vil sandsynligvis resultere i en revision af de ovenfor anførte skøn. 
(*) »Tropical Forests: A call for Action«. World Resources Institute, Washington D.C., 1985.