MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET AKTION MOD PERSONELMINER: STYRKELSE AF DEN EUROPÆISKE UNIONS BIDRAG

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

1. Personelminer er årsag til forfærdelige ulykker i mange af de fattigste dele af verden og lægger store hindringer i vejen for gennemførelsen af adskillige af Den Europæiske Unions programmer. I perioden 1992-1998 afsatte Den Europæiske Union derfor mere end 180 mio. EUR til mineaktioner verden over til støtte for minerydningsprogrammer, bistand til mineofre og teknologisk forskning og udvikling. Dette har udgjort et vigtigt bidrag til verdenssamfundets indsats verden over, men meget mangler endnu at blive gjort.

2. Efter de impulser, som ikrafttrædelsen af Ottawa-konventionen om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion har givet, er den vigtigste opgave for verdenssamfundet nu at løse problemet med landminer i løbet af de kommende 10-15 år. Den Europæiske Unions hidtidige bidrag giver anledning til at formode, at den vil spille en hovedrolle i dette arbejde. Der kan kun opnås gode resultater, hvis de internationale politiske og materielle tilsagn efterleves, hvis den internationale koordination forbedres, hvis der oprettes effektive nationale organer i alle de lande, der er hårdest ramt af miner, og hvis der indføres sikrere og hurtigere minerydningsteknikker.

3. I denne meddelelse sammenfattes Den Europæiske Unions mineaktioner til dato, ligesom der skitseres en række politikker, som yderligere vil forøge Den Europæiske Unions muligheder for at spille en førende rolle i bestræbelserne på at komme denne verdensomspændende plage til livs. Der foreslås blandt andet forhøjede bevillinger på en særlig tværgående budgetpost, som vil stå i centrum for Den Europæiske Unions indsats på minerydningsområdet i de kommende år. Sideløbende dermed fremsætter Kommissionen et forslag til retsakt og tager initiativ til interne ændringer, som vil gøre dens aktioner på dette vigtige "policy"-område mere sammenhængende og mere effektive.

MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET

AKTION MOD PERSONELMINER: STYRKELSE AF DEN EUROPÆISKE UNIONS BIDRAG

1. "Konventionen om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion" (i det følgende benævnt "Ottawa-konventionen") trådte i kraft den 1. marts 1999 [1]. Denne begivenhed var kulminationen på flere års intensiv politisk aktivitet for at mobilisere det internationale samfund til at gøre en samordnet indsats for at overvinde de tragedier, der er forbundet med personelminer. Forbuddet kræver tid for at virke, og mange betydningsfulde stater har endnu ikke tilsluttet sig det.

[1] Pr. 01.09.99 var konventionen undertegnet af 135 stater verden over og ratificeret af 84. Deraf har 14 af EU's medlemsstater undertegnet og 13 har ratificeret konventionen.

2. I mellemtiden vil det stadig være nødvendigt at overvinde de forfærdelige konsekvenser af minekontamineringen, og gennemførelsen af konventionen vil i sig selv være en udfordring. Gennem de seneste seks år har der været voksende international opmærksomhed om de tragiske konsekvenser af personelminer for befolkningen i mange dele af verden, som kæmper for at overvinde følgerne af væbnede konflikter. Ud over det stadigt voksende antal af ofre har den økonomiske og sociale genrejsning været hæmmet af den faktiske eller formodede tilstedeværelse af personelminer. Straks efter afslutningen af konflikter er mineaktioner [2] derfor blevet iværksat som en særlig højtprioriteret opgave for at forhindre ulykker og lette genskabelsen af normale forhold.

[2] "Mineaktioner" er en fællesbetegnelse for alle aktiviteter, herunder bevidsthedsskabende foranstaltninger, meningsdannelse, informationsforvaltning, bistand til og rehabilitering af ofre, opmåling og markering af formodede mineområder, detektion og identifikation af landminer, uddannelse af særligt personale samt rydning (til et humanitært forsvarligt niveau) og destruktion af miner, som bidrager til at mindske de menneskelige, økonomiske og miljømæssige konsekvenser af personelminer, ikke-eksploderet ammunition og andre farlige krigsefterladenskaber.

3. Den Europæiske Union anerkendes nu som en af verdenssamfundets førende bidragydere til mineaktioner. I perioden 1992-1998 anvendte Fællesskabet mere end 180 mio. EUR til disse opgaver på verdensplan (der henvises til bilag I). Desuden gennemførte Den Europæiske Unions medlemsstater i samme periode bilaterale aktioner af nogenlunde samme størrelse. Den Europæiske Union støtter aktioner i alle de hårdest ramte lande, herunder Afghanistan, Angola, Bosnien-Hercegovina, Cambodja, det nordlige Irak, Kosovo, Kroatien, Laos, Mozambique, Nicaragua, Somalia og Zimbabwe. I mange af disse lande er EU den vigtigste bidragyder til mineaktioner.

4. Den Europæiske Union anerkender den centrale rolle, som FN spiller, når det drejer sig om tilrettelæggelse af mineaktioner i mange lande og ydelse af bistand til koordination af den internationale indsats. Desuden har blandt andet De Forenede Stater, Canada, Norge og Japan ydet store bidrag til minerydningen og dermed forbundne aktioner, herunder bistand til mineofre.

5. På Ottawa-konferencen i december 1997 gav regeringer og institutioner verden over meddelelse om enorme finansielle tilsagn til mineaktioner til et beløb af mindst 350 mio. EUR i løbet af de nærmeste år. Siden da er der i verdenssamfundet skabt større vilje til at samarbejde om at føre de aftalte mål ud i livet på en bedre koordineret måde, gøre overlapninger så små som muligt og fokusere på de højest prioriterede behov.

UDFORDRINGEN

6. Forpligtelser i henhold til Ottawa-konventionen: Konventionens ikrafttræden er et vigtigt incitament til at forbedre mineaktionen og en mere struktureret approach, hvor det drejer sig om at nå en række milepæle. Konventionens parter skal opfylde krævende interne forpligtelser, der også vil forbruge ressourcer afsat til mineaktioner. Disse forpligtelser omfatter:

- destruktion af alle oplagrede miner inden 4 år (artikel 4)

- destruktion af personelminer i minerede områder inden 10 år (artikel 5, stk. 1)

- identifikation, markering og indhegning af minerede områder så hurtigt som muligt (artikel 5, stk. 2)

- rapportering til FN's generalsekretær om den nationale situation vedrørende personelminer inden 6 måneder (artikel 7), indgivelse af oplysninger til FN's database (artikel 6, stk. 6) og samarbejde om foranstaltninger til efterprøvning af overholdelsen (artikel 8)

- gennemførelse af de nødvendige retlige, administrative og andre foranstaltninger til at forhindre aktiviteter, der er forbudt i henhold til konventionen (artikel 9).

7. I sidste ende må regeringen i et ramt land være ansvarlig for, at minerne fjernes, og dette bør fra starten påvirke den måde, hvorpå det internationale samfunds indsats organiseres. I tiden efter en konflikt er det imidlertid usandsynligt, at der vil findes effektive regeringsstrukturer, der kan organisere og styre rehabilitering og genopbygning, og der vil kun stå begrænsede ressourcer til rådighed til minerydning. Det er derfor en afgørende forudsætning for mineaktionsprogrammer i alle berørte lande, at der oprettes nationale politiske institutioner og skabes en lokal minerydningskapacitet, der ikke udelukkende varetager bestemte parters interesser.

8. Mange af de berørte lande, der er part i konventionen, vil kræve bistand med opfyldelsen af deres forpligtelser, og dette vil i henhold til artikel 6 i konventionen være en højtprioriteret opgave for den internationale aktion i de kommende år [3]. Der ville sikres betydelige besparelser og forbedringer af problemløsningen ved en mere sammenhængende og bedre koordineret approach fra verdenssamfundets side i hvert af de berørte lande. På det første møde mellem de statslige parter i Ottawa-konventionen den 3. maj 1999 i Maputo blev der lagt vægt på at styrke det internationale samarbejde, især med henblik på at skabe et samlet overblik over prioriteterne i overensstemmelse med forpligtelserne og tidsrammerne i konventionen. I den forbindelse må der tages hensyn til det store arbejde, der gøres internationalt, regionalt og subregionalt, samtidig med at FN-systemet anerkendes som drivkraften for den samlede indsats på minerydningsområdet. Der skal i højere grad oplyses om fremtidige planer og tidligere og nuværende erfaringer for at øge politikkernes og strategiernes gennemslagskraft og gøre overlapninger og ressourcespild så små som muligt. Man må også overveje og tage fat på spørgsmålet om organisationernes kapacitet til at varetage deres ansvarsområder.

[3] I den sammenhæng medregnes regionale organisationer, der også omfatter Det Europæiske Fællesskab, specifikt blandt de organisationer, som af en statslig part kan anmodes om at yde finansiel, faglig og anden bistand.

9. Skønt der ud fra et praktisk eller etisk synspunkt ikke er megen mening i at bruge ressourcer på minerydning i lande, hvis regeringer fortsat benytter personelminer, anerkendes det også, at krigsførende parter i "sammenbrudte stater" eller i civile konflikter har en stor del af ansvaret for den fortsatte mineplage uanset de pågældende våbens oprindelse. Hvis konventionen skal være troværdig, er det imidlertid bydende nødvendigt, at verdenssamfundet alvorligt overvejer en reaktion over for dem, der vedbliver med vilkårligt at benytte personelminer på en uforsvarlig måde, og over for de lande, der vedbliver med at benytte personelminer i strid med deres traktatfæstede forpligtelser [4]. Samtidig bør det sikres, at udsatte lokalsamfund ikke lider under deres regeringers fejltagelser.

[4] Det er usikkert, hvem der i øjeblikket fremstiller personelminer, og om disse producenter stadig overfører personelminer til konfliktområder. Følgende producentstater har endnu ikke undertegnet Ottawa-traktaten: Belarus, Burma, Cuba, Egypten, Indien, Irak, Iran, Israel, Jugoslavien, Kina, Nordkorea, Sydkorea, Pakistan, Rusland, Singapore, Taiwan, Tyrkiet, USA og Vietnam. En betydelig del af de miner, der findes i de hårdest ramte lande, er af sovjetisk og kinesisk oprindelse. Blandt de kendte eksportører af personelminer er Irak, Iran, Forbundsrepublikken Jugoslavien, Nordkorea og Vietnam de eneste, der ikke har nedlagt eksportforbud eller vedtaget et eksportmoratorium.

10. På trods af tilsagnene fra Den Europæiske Union [5] og en række andre vigtige aktører i verdenssamfundet er det samlede problem med landminer stadig kritisk, og ulykkerne fortsætter på et uacceptabelt niveau [6]. Desuden er der betydelig frygt for, at donorregeringernes og institutionernes entusiasme vil blive mindre, når den massive interesse i offentligheden for minespørgsmålet, som har været kendetegnende for de seneste år, aftager. Hvis problemet skal løses "på år, ikke årtier" [7], skal der træffes mere effektive foranstaltninger på mineaktionsområdet for at modsvare de frister, som signatarstaterne har til at uskadeliggøre alle miner på deres område. Det vil derfor være nødvendigt at fastholde de finansielle tilsagn i de kommende år.

[5] EU's medlemsstater har for deres vedkommende forbudt eksport af alle personelminer til alle bestemmelsessteder og truffet foranstaltninger til at forbyde produktion af sådanne miner. Under alle omstændigheder er kun en meget lille del af det humanitære problem vedrørende mineplagen i de ramte lande af europæisk oprindelse, hvilket i langt højere grad er en del af løsningen end en del af problemet.

[6] Eksperterne er enige om, at det ikke er det samlede antal af landminer, der er vigtigt, men snarere udstrækningen af de meget store områder, der formodes at være minerede. Mere end 60 lande har erklæret at have landmineproblemer, og heraf er ca. 20 meget hårdt ramte. Alene den blotte mistanke om tilstedeværelse af miner skaber økonomiske forstyrrelser, og alle former for ueksploderet militært materiel (f.eks. raketter og artilleri- og håndgranater) samt personel- og panserminer vil sandsynligvis forekomme i tidligere konfliktområder.

[7] Den internationale koordinationsworkshop for mineaktioner i marts 1998 i Ottawa nåede frem til denne konklusion, der gav sig udslag i EU's mål på 10-15 år og USA's målsætning om, at problemet med personelminer skulle være løst år 2010.

11. Den formodede forekomst af personelminer er en alvorlig hindring for den socioøkonomiske udvikling i mange lande, hvor minerydning er helt afgørende for mulighederne for at gennemføre rehabiliterings-, genopbygnings- og udviklingsprogrammer. Ud over at bekæmpe de fysiske følger af den faktiske tilstedeværelse af miner øver personelmineprojekter derfor betydelig indflydelse på de ramte lokalsamfunds sociale og økonomiske struktur, idet de gør det muligt at genoptage sociale og økonomiske aktiviteter og tillader flygtninge at vende hjem.

12. Minerydningsteknologi og valg af de mindst udgiftskrævende metoder. Som følge af landminetruslens formodede omfang er der almindelig enighed om, at de velprøvede arbejdskraftintensive metoder for manuel minerydning er for langsomme og for farlige. Der bør lægges større vægt på udvikling og anvendelse af en egnet teknologi, navnlig hvad angår opmåling af minefelter, forbedret minedetektion samt minerydning og -destruktion, under hensyntagen til de miljømæssige forhold såsom terræn, jordbundens struktur og vegetation. Endvidere fokuserer den nationale forsknings- og udviklingsindsats vedrørende minerydning i Unionen hovedsagelig på militære behov, der på mange områder afviger betydeligt fra de civile behov. Koordinationsindsatsen må imidlertid forbedres for at undgå overlapninger. Kvaliteten af det udstyr, der findes på markedet, må vurderes ud fra passende standardprocedurer, der endnu ikke er fastlagt. Hvad angår certificering, bør prøvning udføres i godkendte faciliteter ifølge standardprocedurer, der skal fastlægges. Kommissionen vil fortsat fremme indførelsen af internationale standarder og se til, at disse gennemføres i nært samarbejde med CEN, ISO og FN.

13. Informationsforvaltning. Effektive mineaktionsprogrammer kræver præcise, omfattende og brugbare oplysninger om minefelters udstrækning og tæthed, om miners beliggenhed, om minetyper, om relevante økonomiske, topografiske og medicinske data og om minerydningsbestræbelsernes effektivitet. Store mængder oplysninger fra operationer "i marken" i hele verden er potentielt tilgængelige, men mange af disse er stadig ikke bearbejdet. FN udvikler i øjeblikket i samarbejde med KFOR og Det Internationale Center for Humanitær Minerydning i Genève (GICHD) standardiserede rapporteringssystemer og geografiske informationssystemer, både "i marken" og på højere niveau, sideløbende med Kommissionens indsats. Der er behov for at styrke det internationale samarbejde og den internationale koordination på dette område.

DEN EUROPÆISKE UNIONS REAKTION

Hidtidige aktioner

14. Den Europæiske Union har reageret massivt på de udfordringer, der knytter sig til personelminer, via Fællesskabet, den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), Parlamentet og politikkerne for udviklingssamarbejde, rehabilitering og genopbygning, humanitær bistand samt forskning. Ministerrådet har siden 1995 aktivt været engageret i spørgsmålet om personelminer gennem fælles aktioner og resolutioner, diplomatiske henvendelser og dialog med tredjelande, aktivitet i internationale fora såsom FN, aktiv deltagelse i Ottawa-processen og konkrete tiltag. Især den fælles aktion vedrørende personelminer af 1. oktober 1996 forpligtede Den Europæiske Union til at søge at virkeliggøre "målet om total afskaffelse af personelminer" og til aktivt at arbejde for, at der så hurtigt som muligt bliver indgået "en effektiv international aftale om et verdensomspændende forbud mod disse våben". Den fælles aktion af 28. november 1997 udvidede de tidligere moratorier til at omfatte alle overførsler af personelminer samt et krav om at træffe retlige foranstaltninger til at forbyde produktion af personelminer i Unionen. EU hilste vedtagelsen af konventionen i Oslo den 18. september 1997 velkommen og søgte i alle relevante internationale fora, herunder nedrustningskonferencen, at fremme alle bestræbelser, der skønnedes at ville bidrage til at nå målet om total afskaffelse af personelminer og løse de problemer, der forårsagedes af disse våben. Alle 15 EU-medlemsstater deltog fra den 2. til den 4. december 1997 i Ottawa-konferencen på dette grundlag, og 14 af dem undertegnede konventionen.

15. Den Europæiske Union har med udgangspunkt i forskellige fælles aktioner ydet finansiel støtte til mineaktioner gennem en række forskellige institutioner, især FN's Frivillige Fond for Bistand til Minerydning (UNVTF) og Den Internationale Røde Kors Komité (ICRC). For så vidt angår FUSP-midler, har Rådet siden 1995 truffet afgørelser om at bidrage med ca. 21,6 mio. ECU af de midler, der er afsat til FUSP-foranstaltninger, til en række mineaktioner gennemført af ledende internationale organisationer. Den Europæiske Union er dermed den største individuelle bidragyder til både De Forenede Nationer og ICRC hvad angår støtte til mineaktioner.

16. Disse bidrag fra Den Europæiske Union, der er udtryk for politisk støtte til modtagerorganisationernes arbejde, omfatter ikke de betydelige bilaterale bidrag fra individuelle medlemsstater og supplerer de mineaktioner inden for Fællesskabets første søjle, der direkte understøttes af Europa-Kommissionen i de ramte lande (der henvises til bemærkningerne nedenfor).

17. Europa-Parlamentets indsats: Siden 1995 har Europa-Parlamentet været stærkt engageret i personelminespørgsmålet og har i en række beslutninger og forespørgsler konstant talt for et totalforbud. På Europa-Parlamentets initiativ blev der på EF's budget for 1996 indsat en særlig budgetpost for minerydning. I beslutningen om personelminer af 29. juni 1995 blev Rådet og Kommissionen opfordret til at gøre mere for at forhindre udbredelsen af miner og afsætte flere midler til rehabiliteringsprogrammer og udvidelse af personelmineaktioner i de ramte områder. AVS/EF-parlamentarikerforsamlingen vedtog den 26. september 1996 en beslutning om personelminer, der opfordrede AVS-staterne og Den Europæiske Unions medlemsstater til at engagere sig kraftigt i minerydningsaktioner og sikre en øget forskningsindsats i minerydningsteknikker samt krævede, at der skulle gøres væsentlige fremskridt hen imod et globalt forbud mod personelminer. Senest opfordrede Europa-Parlamentet i sin beslutning om personelminer af 18. december 1997 til en mere effektiv koordination af de internationale bestræbelser for minerydning og rehabilitering af ofre, og beslutningen støttede også en bredere tilslutning til konventionen og en hurtig ratifikation deraf.

18. Fællesskabets indsats: Størstedelen af Den Europæiske Unions bidrag hidrører fra fællesskabsmidler, der kontrolleres og forvaltes af Europa-Kommissionen (der henvises til bilag 1 og bilag 1A). Inden for Kommissionen er ansvaret for mineaktioner fordelt mellem forskellige tjenestegrene eller generaldirektorater (GD). Den overordnede politiske koordination henhører under GD for Eksterne Forbindelser; GD for Udvikling er stærkt engageret gennem programmer for udviklingssamarbejde og andre programmer; Kontoret for Humanitær Bistand har betydelige interesser i mineaktionerne som led i dette kontors humanitære arbejde. Tjenestegrenene trækker på en række relevante EF-budgetposter, herunder posterne for genopbygning (f.eks. i Bosnien), bistand til flygtninge (f.eks. i Afghanistan), rehabilitering (f.eks. i Angola og Cambodja), humanitær bistand og medfinansiering af ngo'er samt den specifikke bevilling til personelminer (nu budgetpost B7-661), der blev indført i 1996. AVS-staterne modtager desuden midler fra Den Europæiske Udviklingsfond (EUF). Ved Rådets (udviklingsministrene) resolution af 22. november 1996 blev der indført en grad af konditionalitet i Den Europæiske Unions minerydningsprogrammer, idet der blev givet udtryk for, at der - med undtagelse af visse humanitære situationer - kun skulle afsættes midler til minerydningsinitiativer i lande, der ophørte med yderligere brug af personelminer, tog skridt til at standse handel, produktion og oplagring af personelminer og støttede det foreslåede initiativ. Kommissionens fælles forskningscenter (FFC) i Ispra har oparbejdet en særlig sagkundskab inden for teknologier, der er af relevans for opmåling af minefelter samt detektion og identifikation af miner. Det yder teknologisk rådgivning og faglig støtte til andre af Kommissionens tjenestegrene, igangværende forskningsprojekter, medlemsstaterne, tredjelande og andre organisationer. GD for Informationssamfundet forvalter de indirekte forsknings- og udviklingsaktiviteter, som finansieres inden for rammerne af fjerde og femte rammeprogram med deltagelse af erhvervslivet og videnskaben. Desuden gennemføres visse tekniske projekter af andre tjenestegrene i særlige geografiske områder. Rådet (forskningsministrene) (på mødet den 23. september 1997) og Europa-Parlamentet besluttede at supplere fjerde rammeprogram med en række nye aktiviteter, herunder forsknings- og udviklingsstøtte til humanitær minerydning. Der blev indført et samlet budget på 17 mio. ECU til samfinansierede indirekte forsknings- og udviklingsaktioner og konkurrencedygtige støtteforanstaltninger på området detektionssystemer for personelminer med henblik på civil minerydning. Femte rammeprogram blev indledt i 1999, og under dette blev der fastlagt to budgetposter til støtte af forskning og udvikling, en for IST-programmet, der administreres af GD for Informationssamfundet, og en, der yder direkte forsknings- og udviklingsstøtte og administreres af FFC.

19. I perioden 1995-1998 blev disse forskellige interesser inden for Kommissionen bragt sammen i en ad hoc-koordinationsgruppe for minerydning. Dette faldt sammen med den stærkt øgede internationale opmærksomhed om og det forstærkede politiske engagement i spørgsmålet om landminer.

STYRKELSE AF DEN EUROPÆISKE UNIONS BIDRAG

20. De mange udfordringer, der endnu mangler at blive taget op, gør det nødvendigt at styrke Den Europæiske Unions politik med udgangspunkt i de positive resultater, den hidtil har opnået, og med det formål at skabe større sammenhæng, gøre dens aktioner mere effektive og sikre, at den fortsat spiller en vigtig rolle i verdenssamfundet. Den Europæiske Union vil også bidrage til at styrke samarbejdet og koordinationen på internationalt plan. Målsætningen for Fællesskabets indsats, de midler, der skal til for at føre den ud i livet, og de principper, hvorpå indsatsen skal baseres, er skitseret nedenfor.

21. Mål: Det overordnede mål er i samarbejde med andre medlemmer af det internationale mineaktionsfællesskab at bistå med at overvinde personelmineplagen inden for de næste 10-15 år.

22. Mineaktionens prioritering. For at nå dette mål vil Europa-Kommissionen, samtidig med at den prioriterer udviklingslandene, koncentrere Fællesskabets indsats om:

a. at støtte udarbejdelsen, overvågningen og den effektive gennemførelse af en sammenhængende og konsekvent humanitær minerydningsstrategi i Fællesskabet og på internationalt plan;

b. at bistå hårdt ramte stater med at opfylde deres forpligtelser i henhold til "konventionen om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion" (Ottawa-konventionen) i overensstemmelse med de overordnede politiske rammer, der er fastlagt af FN;

c. at skabe og videreføre nationale strukturer og lokale kapaciteter i de ramte lande, så mineaktionerne kan gennemføres så effektivt som muligt;

d. at reagere på humanitære nødsituationer, forhindre ulykker og støtte rehabiliteringen af mineofre, når der opstår umiddelbare og uforudsigelige behov;

e. at bidrage til udvikling og tilrådighedsstillelse af teknologi og udstyr, som er mere effektive, sikre og hensigtsmæssige, på grundlag af forskning og udvikling, der støttes af Fællesskabet, herunder støtte til forsøg med og ibrugtagning af passende mineaktionsudstyr og -teknikker i de ramte lande.

23. Politiske og diplomatiske aktioner: Det Europæiske Fællesskab vil med alle relevante midler arbejde for at sikre, at alle, som den yder bistand, behørigt overholder deres forpligtelser i henhold til konventionen, og for at overtale de parter, der endnu ikke har undertegnet den, til at ophøre med at overføre personelminer og tilslutte sig konventionen så hurtigt som muligt.

Principper

24. Konkrete aktioner. Kommissionen vil anvende de fleste af sine tilgængelige ressourcer på aktioner, der indebærer effektiv og hurtig rydning af miner og hjælp til tilskadekomne.

25. Betingelser. Kommissionen vil - undtagen for programmer for humanitær nødhjælp (hvortil der ikke er knyttet betingelser), bistand til mineofre og aktioner til direkte støtte for sårbare lokalsamfund [8] - søge at sikre, at dens fremtidige minerydningsprogrammer kun kommer de lande til gode, som har tilsluttet sig Ottawa-konventionen og handler i overensstemmelse med forpligtelserne deri.

[8] Eksempelvis flygtninge og internt fordrevne og situationer, hvor den nationale forvaltning ikke fungerer.

26. Synlighed. Kommissionen vil fremme en større forståelse af og bevidsthed om EU's aktiviteter i forbindelse med personelminespørgsmålet og insistere på, at der henvises til Den Europæiske Unions engagement i modtagerorganisationernes publikationer og aktiviteter. Kommissionen vil have en centraliseret website og database og fungere som informationskilde og kontaktpunkt.

27. Sammenhæng. Kommissionen vil opmuntre til øget sammenhæng i Den Europæiske Unions samlede politik ved anvendelse af en særlig tværgående budgetpost til støtte for udarbejdelse, overvågning og effektiv gennemførelse af en sammenhængende og konsekvent minerydningsstrategi i Fællesskabet og på internationalt plan i overensstemmelse med kravene i konventionen om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion.

28. Endeligt nationalt ansvar. I forbindelse med EF's mineaktioner i ramte lande erkendes det, at det endelige ansvar for mineaktioner så vidt muligt skal påhvile de nationale myndigheder i de berørte lande. Kommissionen vil i tæt samarbejde med de relevante FN-institutioner lægge særlig vægt på at medvirke til, at der etableres og opretholdes en passende og kompetent politik og forvaltnings- og gennemførelsesstruktur.

29. Udviklingssamarbejde. Mulighederne for at sammenkoble personelmineaktioner og udviklingssamarbejde vil blive undersøgt nærmere i forbindelse med forhandlingerne om de fremtidige forbindelser mellem EU og AVS-staterne. Efter anmodning fra AVS-staterne kan der navnlig afsættes finansielle midler i overensstemmelse med reglerne for udviklingsfinansiering til stater, der har tilsluttet sig konventionen. Tiltrædelse af konventionen bør anerkendes som en grundlæggende reel udviklingsfaktor, og dette aspekt ved udviklingssamarbejdet bør opfattes som et bidrag til kampen mod personelminer. Rådet (udviklingsministrene) så med tilfredshed på den situationsrapport om en integreret og koordineret strategi i bekæmpelsen af personelminer, som Kommissionen forelagde den 21. maj 1999. Rådet konkluderede, at den integrerede og koordinerede strategi fortsat udgør en hensigtsmæssig ramme for foranstaltninger mod personelminer. Det besluttede at vende tilbage til spørgsmålet, når Kommissionen har forelagt denne meddelelse.

30. Militært samarbejde. Selv om de operationelle behov er meget forskellige hvad angår militær rydning af minefelter og civil minerydning, findes der en potentiel synergi mellem den militære og den civile minerydningskapacitet, som endnu ikke er fuldt udnyttet af Den Europæiske Union, navnlig i forbindelse med den spirende europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. En særlig foranstaltning skal videreudvikle og forbedre adgangen til billeder med ultrahøj opløsning, der stilles til rådighed af NATO, for at støtte mineopmålingsaktioner. Der bør etableres en sådan støtte, navnlig inden for rammerne af Det Euro-Atlantiske Partnerskabsråd.

Midler

31. Begrundelse for en specifik lovgivning om personelminer: De forskellige budgetposter, der i øjeblikket benyttes til at finansiere mineaktioner, har forskellige retsgrundlag [9]. Mineaktioner er et vigtigt element i mange projekter for humanitær bistand, rehabilitering og genopbygning, og planlægningen af minerydningsaktiviteterne vil fortsat udgøre en integrerende del af genopbygnings- og rehabiliteringsprogrammerne på basis af deres specifikke retsgrundlag. I henhold til Ottawa-konventionen er mineaktionen endvidere en særskilt og specialiseret aktivitet, der følger sin egen prioritering og sine egne operationelle behov og særlige politiske hensyn. En særlig forordning vil fremme en systematisk programmering og sikre større koordination, gennemsigtighed og synlighed og derfor også større ansvarlighed med hensyn til aktionerne med støtte fra en særlig kraftigt forhøjet budgetpost, der fungerer efter ét sæt regler og procedurer, samt organisatoriske tilpasninger. Det vil derfor af både politiske og operationelle grunde være meget ønskeligt at have en samlet og konsekvent minerydningsstrategi, der sigter mod at forbedre koordinationen, sammenhængen og effektiviteten af interventionerne.

[9] Herunder Rådets forordning (EF) nr. 1257/96 af 20. juni 1996 om humanitær bistand (EFT L 163 af 2.7.1996), Rådets forordning (EF) nr. 2258/96 af 22. november 1996 om rehabiliterings- og genopbygningsforanstaltninger til fordel for udviklingslandene, Rådets forordning (EF) nr. 1628/96 af 25. juli 1996 om bistand til Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Den Føderative Republik Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Rådets forordning (EF) nr. 443/97 af 3. marts 1997 om foranstaltninger på området bistand til hjemstedsfordrevne i udviklingslandene i Asien og Latinamerika og fælles aktion af 1. oktober 1996 vedrørende personelminer (EFT L 260 af 12.10.96), for så vidt angår midler afsat til nedrustningsaktioner under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.

32. Forbedret international koordination og komplementaritet: Den mangfoldighed af finansielle instrumenter, der benyttes til at støtte mineaktioner, fører til særlige problemer med koordination, sammenhæng og gennemsigtighed. Det er tydeligt påkrævet at styrke det internationale samarbejde, rationalisere procedurerne og gøre Fællesskabets aktioner mere konsekvente. Det vil være nødvendigt, at de vigtigste bidragydere til mineaktioner handler mere effektivt og velkoordineret både på globalt plan og i hvert af de ramte lande, hvilket vil blive støttet af den særlige forhøjede budgetpost i overensstemmelse med kravene i konventionen om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion. Den Europæiske Union støtter som hidtil udviklingen af FN's mineaktionstjeneste (UNMAS) som det centrale punkt for data og information til støtte for donorer og udvikling af FN-programmer i samråd med donorer og andre interesserede. Kommissionen og medlemsstaterne har fuldt ud taget del i støttegruppen for mineaktioner (MASG) i New York og bevarer tætte forbindelser til UNMAS.

33. Det er af afgørende betydning for en forbedring af effektiviteten af Den Europæiske Unions mineaktioner, at Fællesskabets og medlemsstaternes politikker er indbyrdes komplementære og overensstemmende, både når det drejer sig om globale initiativer og individuelle modtagerlande. Det er tilsvarende vigtigt, at der er sammenhæng mellem minerydningsaktionerne og andre EU-aktioner i de ramte lande. For at sikre komplementaritet og konsekvens i minerydningspolitikken vil Kommissionen nedsætte en ekspertgruppe bestående af minerydningseksperter fra medlemsstaterne og relevante internationale organisationer, som skal rådgive Kommissionen i fastlæggelsen af horisontale retningslinjer og prioriteter for mineaktionerne. Denne gruppe vil blive nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets vedtagelse af forordningen om personelminer. Gruppen vil blive et forum for udveksling af oplysninger om politik og horisontale programmer for personelminer mellem medlemsstaterne og relevante internationale organisationer på den ene side og Kommissionen på den anden side. På grundlag af disse udvekslinger vil Kommissionen fastlægge retningslinjer for, hvordan de forskellige mineaktioner kan gøres mere effektive, konsekvente og sammenhængende. Kommissionen vil meddele disse politiske retningslinjer til de kompetente geografiske udvalg.

34. De geografiske udvalg vil også vejlede Kommissionen i udvælgelsen af projekterne, hvad angår særlige projekter, der overstiger tærskelværdien for selvstændige kommissionsafgørelser. Kommissionen vil sørge for, at alle forslag til mineaktioner, der forelægges for de geografiske udvalg, er i overensstemmelse med de fastlagte retningslinjer og prioriteter.

35. Militært samarbejde. Der findes en potentiel synergi mellem den militære og den civile minerydningskapacitet, som endnu ikke er fuldt udnyttet, især med hensyn til militær ekspertise inden for afprøvning af tekniske løsninger. Den Europæiske Union vil som led i den spirende europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik overveje særlige foranstaltninger, der kræver militær støtte, på grundlag af erfaringerne fra Kroatien og Kosovo. Kommissionen har tidligere leveret minerydningsudstyr som støtte til IFOR/SFOR's operationer i Bosnien. I Kosovo støtter WEU udviklingen og opretholdelsen af et satellitbaseret geografisk informationssystem til minerydning via sine satellitbilleder og -data.

36. Tilsagn om midler: Europa-Kommissionen vil øge sin støtte til udarbejdelse, overvågning og effektiv gennemførelse af en samlet strategi for humanitær minerydning i Kommissionen, EU og på internationalt plan med udgangspunkt i en forhøjet og tværgående særlig budgetpost (B7-661). Rådet, Europa-Parlamentet og Den Blandede AVS/EU-forsamling har gentagne gange understreget behovet for at afsætte flere midler til løsning af dette spørgsmål. Det Europæiske Fællesskab vil bestræbe sig på mindst at fastholde sit finansielle bidrag til mineaktionen i de kommende år. Det ville være særdeles ønskeligt, om den finansielle reference for gennemførelsen af mineaktionsprogrammer kunne fastsættes til referencebeløbet 185 mio. EUR for syvårsperioden 2000-2006 med årlige bevillinger, som næppe ville overstige 30 mio. EUR. Disse tal afspejler udgiftsniveauet for Den Europæiske Union i perioden 1992-1998.

37. Forskningsaktiviteter: Den Europæiske Unions fjerde rammeprogram tog sigte på udvikling og afprøvning "i marken" af avanceret minedetektionsudstyr. Midlerne under femte rammeprogram (se punkt 15) skal anvendes i overensstemmelse med Kommissionens samlede politik for civil minerydning i fornødent omfang og, hvad angår principbeslutninger, i samråd med Kommissionens koordinationsgruppe for mineaktionen.

Kommissionen vil styrke vejledningen af FTU-samfundet og de virksomheder, der beskæftiger sig med minerydning. Den vil navnlig søge at forbedre markedets gennemsigtighed, støtte udarbejdelse af dokumentation om dets bæredygtighed, indføre gennemsigtighed hvad angår de teknologiske behov i mineramte lande, knytte forsknings- og udviklingsstøtten til den faktiske markedsefterspørgsel og indføre kvalitetsstandarder for udstyr. Kommissionen har besluttet, at denne politik i den første fase skal udvikles inden for rammerne af stabilitetspagten. De FTU-midler, der tildeles under femte rammeprogram, vil således blive anvendt i overensstemmelse med denne politik, der nu er ved at tegne sig.

Det Fælles Forskningscenter vil yde faglig rådgivning og støtte til Kommissionens tjenestegrene, især med hensyn til afprøvningsprocedurer og validering, opretholde relevante databaser og stå for faglige forbindelser og fagligt samarbejde med eksterne partnere, især hvad angår standarder. Nærmere oplysninger om de aktiviteter, som EU skal iværksætte i forbindelse med minerydningsteknologi, er afspejlet i handlingsplanen for minerydningsteknologi i bilag 2.

38. Informationsforvaltning: Kommissionen vil under den internationale ledelse af relevante FN-organisationer og omhyggeligt koordineret med Det Internationale Center for Humanitær Minerydning i Genève (GICHD) støtte etableringen af pålidelige systemer for informationsforvaltning i de ramte lande, bl.a. af hensyn til forvaltningen i dens eget hovedkvarter, idet der vil blive taget hensyn til den udvikling, der sker andre steder. I den forbindelse er GD for Udvikling i færd med at foretage forsøg forskellige steder i det sydlige Afrika. WEU stiller satellitbilleder til rådighed for både Kommissionen og det FN-informationssystem, der er under udvikling. Desuden er det blevet fastlagt, at et geografisk informationsforvaltningssystem er et egnet styringsmiddel med henblik på koordination. Kommissionen vil iværksætte og opretholde en central database for ngo'er, handelsvirksomheder, eksperter, erhvervsmuligheder, igangværende projekter og anden relevant information. Kommissionen har oprettet en Internet-website, som fortsat vil blive videreudviklet.

KONKLUSION

39. Kommissionen anerkender den politiske og humanitære betydning af, at Det Europæiske Fællesskabs bidrag til løsningen af det verdensomspændende problem med personelminer opretholdes, og agter at gøre dette med endnu større målrettethed, sammenhæng og effektivitet end tidligere. Europa-Parlamentet og Rådet opfordres til at støtte retningslinjerne i denne meddelelse og vedtage den foreslåede forordning.

BILAG 1

DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS STØTTE TIL MINEAKTIONER [10] VERDEN OVER 1992-1998 [11] (i ECU)

[10] Ud over minerydning (til et humanitært forsvarligt niveau) omfatter betegnelsen "mineaktion" bevidstskabende foranstaltninger, meningsdannelse, informationsforvaltning, bistand til og rehabilitering af ofre, opmåling og markering af formodede mineområder, detektion og identifikation af landminer, uddannelse af særligt personale og destruktion af miner.

[11] Tallene er omtrentlige og omfatter alle aktioner, der er finansieret af Det Europæiske Fællesskaber, selv aktioner, der er vedtaget på grundlag af afgørelser truffet under den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. De individuelle EU-medlemsstaters bilaterale aktioner er ikke medregnet.

Afghanistan // 39 010 000

Angola // 21 866 818

Bosnien // 15 874 733

Cambodja // 28 167 631

Kroatien // 2 800 000

Etiopien // 178 760

Laos // 3 900 000

Mozambique // 15 308 906

Nicaragua // 250 000

Det nordlige Irak // 12 350 000

Somalia // 3 550 000

Tadsjikistan // 200 000

Zimbabwe // 10 000 000

Støtte til SADC // 2 070 000

Støtte til ICRC (bistand til mineofre) // 9 430 000

FoU minerydningsteknologi // 17 700 000 [12]

[12] Omfatter 15 mio. ECU under fjerde rammeprogram, 1,7 mio. ECU til andre bistandsprojekter og 1 mio. ECU til feasibility-undersøgelser vedrørende et minedetektionssystem baseret på flere sensorer.

I alt // 182 656 848

BILAG 1A

DEN EUROPÆISKE UNIONS (DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS) MINEAKTIONER 1998

>TABELPOSITION>

1. Inklusive midler afsat på 1997-budgettet til brug i 1998. Tallene omfatter ikke de enkelte EU-medlemsstaters bilaterale bidrag. 2. Form for aktion: 1: opmåling/vurdering; 2: minerydning, 3: bistand til ofre; 4: kapacitetsopbygning; 5: teknologi/udstyr; 6: bevidsthedsskabende foranstaltninger.

Bilag 2

Handlingsplan for minerydningsteknologi

Mål At sikre, at mere effektivt, hensigtsmæssigt og sikkert udstyr så hurtigt som muligt og på et bæredygtigt grundlag stilles til rådighed for mineaktionsprogrammer med henblik på at bidrage til at nå det brede internationale mål, at landmineproblemet skal være løst i løbet af 10-15 år.

Højtprioriterede områder for udvikling af minerydningsteknologi

- Imødekommelse af brugersamfundets behov med hovedvægten lagt på:

- forbedring af opmålingen af formodede mineområder;

- forbedring af teknologien for minedetektion og -identifikation på nært hold;

- indførelse af avancerede informationsforvaltningsmetoder;

- indførelse af processer for kvalitetsstyring.

- Bistand med opfyldelsen af statslige forpligtelser i henhold til Ottawa-konventionen.

Vigtigste aktioner

Operationelle behov

- En ekspertgruppes udarbejdelse af erklæringer om operationelle behov, som viser behovene hos dem, som er inddraget i en operationel mineaktion. Dette arbejde vil blive harmoniseret med den indsats, der sideløbende gøres af De Forenede Nationers mineaktionstjeneste (UNMAS). Ekspertgruppen vil blive nedsat i første halvår 1999 og skal have udarbejdet den første erklæring om operationelle behov ved udgangen af 1999. Der vil blive udarbejdet et samlet katalog for alle berørte lande, og dette vil løbende blive ajourført. Den første udgave af et sådant komplet katalog vil foreligge allerede i år 2000.

Standarder

- Udarbejdelse og regelmæssig ajourføring af en referencehåndbog for fælles prøvningsstandarder for minerydningsteknologi; dette arbejde vil blive udført af en fælles arbejdsgruppe, som omfatter Den Europæiske Unions medlemsstater, Canada, USA osv.

Prøvnings- og evalueringsfaciliteter

- De eksisterende prøvnings- og evalueringsfaciliteter vil blive identificeret og et internationalt net til vurdering af minerydningsudstyr oprettet allerede i år 2000 med henblik på at sikre en hurtig indsættelse af nyttige og overkommelige mineaktionsteknologier. (Dette net vil omfatte Den Europæiske Unions medlemsstater, Det Internationale Center for Humanitær Minerydning i Genève (GICHD), Canada, USA og andre og vil blive knyttet til mineaktionscentre med henblik på at sikre, at der tages hensyn til løbende operationel information).

- Indførelse af et systematisk, videnskabeligt og multinationalt prøvnings-, evaluerings- og certificeringsprogram vedrørende minerydningsudstyr, -processer, -procedurer og -teknologi.

- Ansporing med Kommissionens støtte til FoU-projekter til udvikling af nyt minerydningsudstyr og operationelle projekter, der omfatter indsættelse af nyt udstyr, med henblik på vurdering af dette udstyr i Kommissionens FFC-faciliteter.

Demonstrationsforsøg

- Gennemførelse af teknologidemonstrationsprojekter i berørte lande så hurtigt som muligt for at fremskynde udviklingen af nye operationelle procedurer og metoder og tilvejebringe information om nye teknologiers mulige indvirkning på mineaktioner. (Hvert projekt vil omfatte en systematisk forberedelse, herunder udarbejdelse af erklæringer om operationelle behov, konvertering til udstyrsbehov og vurdering i henhold til de aftalte standarder i prøvnings- og evalueringsfaciliteten, f.eks. i FFC under Kommissionen). Der vil efter planen mindst blive foretaget tre eksperimenter i årene 2000, 2002 og 2004.

Udvikling af avanceret udstyr

- Støtte til udvikling af avanceret udstyr, der er egnet til minedetektion på nært hold, med henblik på at forbedre minerydningsaktionernes tempo og sikkerhed og nedbringe de dermed forbundne omkostninger i overensstemmelse med behovene på kort (2 år), mellemlang (2-5 år) og lang sigt (5 år og derover).

Informationsforvaltning

- Forberedelse, oprettelse, drift og ajourføring af et standardiseret geografisk informationssystem (GIS) for lande med mineproblemer. Det vil være et element i en bred vifte af avancerede informationsforvaltningsværktøjer, der vil blive udviklet for alle mineaktioner, som støttes af Den Europæiske Union. Indsatsen vil blive koordineret med GICHD, der er aktivt på dette område i UNMAS' regi. En GIS-prototype vil blive taget i brug i 1999. Når systemet er accepteret, vil det blive udvidet til at omfatte alle mineramte lande, som støttes af Den Europæiske Union.

- Oprettelse af et informationsforum for minerydningsteknologi i tæt samarbejde med Den Europæiske Unions medlemsstater, GICHD, Canada, USA og andre.

Mineopmåling

- Støtte til nyt, effektivt, objektivt og pålideligt udstyr til fastlæggelse af farlige områder, således at planlægningen af mineaktionen og prioriteringen af ressourceanvendelsen kan foregå på et veldokumenteret grundlag. Denne indsats vil blive indledt i 1999 på grundlag af eksisterende data og udstyr.

Markering af minefelter

- Tilvejebringelse af nyt udstyr til markering af minefelter i lavtprioriterede områder og afskærmning på grundlag af effektiv beslutningstagning og ressourceanvendelse.

Operationel anvendelse af udstyr

- Kommissionen anerkender, at de samlede levetidsomkostninger ved større udstyr (f.eks. forskning og udvikling, indkøb, placering, operationel anvendelse, vedligeholdelse, reparation, systemforbedringer og uddannelse af operatører) kan indebære betydelige finansielle forpligtelser og risici, der ikke kan dækkes gennem den approach, som verdenssamfundet hidtil har benyttet. Som en del af sin samlede mineaktionsstrategi vil Europa-Kommissionen i samarbejde med andre organisationer forsøge at indføre en mekanisme til støtte for anvendelse og vedligeholdelse af udvalgt udstyr som et bidrag til bredere operationelle minerydningsprogrammer.

Intern forskning i FFC

For at imødekomme brugernes behov er FFC i færd med at supplere handlingsplanen med intern forskning på følgende områder:

- udarbejdelse af en database for landminers særkende i tæt samarbejde med partnere i og uden for Den Europæiske Union;

- forbedring af identifikationen af minefelter ved hjælp af billeder optaget fra fly og fra rummet

udvikling af algoritmer til samling af information fra flere sensorer.