KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 01.10.1997 
KOM(97)479 endelig udg. 
BERETNING FRA KOMMISSIONEN 
beskæftigelsen i Europa 
1997 

Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: 
Kort resumé 
1997-rapporten om beskæftigelsen i Europa kommer på 
et afgørende tidspunkt i EU's udvikling. I den nye 
traktat, der blev vedtaget i Amsterdam, er beskæftigel­
sen gjort til et spørgsmål, der vedrører hele EU, og 
forbedring af beskæftigelsen er blevet et udtrykkeligt 
mål for EU. Rapporten indgår i forberedelserne til det 
ekstraordinære Europæiske Råd om beskæftigelse og 
arbejdsløshed og i bestræbelserne på at videreudvikle 
den europæiske beskæftigelsesstrategi. I rapporten 
redegøres der for den seneste udvikling i beskæftigelsen 
og på arbejdsmarkedet, og der peges på, hvilke udfor­
dringer det 21. århundrede vil bringe, mens EU forbe­
reder sig på denne nye fase i sin udvikling med færdig­
gørelsen af det indre marked, tredje fase af ØMU og 
forberedelserne til udvidelsen med mange nye med­
lemslande. 
Den seneste udvikling — 
job og jobmuligheder 
Den økonomiske vækst var svag i 1996 — kun 1,5% — og 
det økonomiske opsving tog først fart i slutningen af året. 
Inflationen var fortsat lav (2,5%), og lønudviklingen var 
beskeden. 
- Beskæftigelsen voksede med ca. 600 000job i 1996, men 
det var ikke nær nok til at opveje de job, der gik tabt 
under recessionen, eller til at nedbringe arbejdsløshe­
den i nævneværdig grad; 
- Deltidsjob udgjorde — som tilfældet har været siden 
1990 — nettojobskabelsen i 1996. 
- De voksende jobmuligheder førte til en ny stigning i 
erhvervsfrekvensen. Kvindernes erhvervsfrekvens steg 
yderligere fra 56% til 57%, mens mændenes erhvervsfre­
kvens faldt mindre end tidligere; 
- Arbejdsløsheden er fortsat høj — 10,8% i midten 
af 1997 — og over 5% af arbejdsstyrken i EU havde i 
1996 været ledige i et år eller mere. 
- De arbejdsløse havde store vanskeligheder med at finde 
job: mindre end en tredjedel af de mænd og en fjerdedel 
af de kvinder, som var arbejdsløse i 1995, kom tilbage 
i arbejde i 1996. - Arbejdsløsheden blandt kvinderne er stadig ca. 3 pro­
centpoint højere end blandt mændene (12,7% imod 
9,4%). 
- Ungdomsarbejdsløsheden faldt en smule, hvilket skyl­
des demografiske faktorer og det forhold, at flere unge 
er under uddannelse, men den gennemsnitlige ung­
domsarbejdsløshed i EU er stadig over 20%. 
- Jobtabene i de seneste 10 år har været koncentreret i 
sektorer, som tegner sig for en fjerdedel af den samlede 
beskæftigelse i EU. 
- 17% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder kæmper 
med en eller anden form for handicap; næsten halvdelen 
af disse er mellem 50 og 64 år. Den gennemsnitlige 
beskæftigelsesfrekvens for handicappede personer er 
44%, og det er næsten 17% under den samlede beskæfti­
gelsesfrekvens. 
De vigtigste spørgsmål 
på beskæftigelsesdagsordenen 
Det er et stort spørgsmål, om det europæiske arbejdsmar­
ked vil være i stand til at tage de udfordringer op, der kan 
forventes i det kommende tiår. Med det indre marked og 
ØMU er opmærksomheden rettet mod økonomiske tilpas-
ningsmekanismer og disse mekanismers effektivitet og 
mod spørgsmålet om, hvorvidt det europæiske arbejds­
marked er tilstrækkeligt fleksibelt til at sikre en afbalan­
ceret og bæredygtig udvikling i beskæftigelsen i de 
kommende år. 
Det største problem er at skabe 
tilstrækkelige jobmuligheder 
Uanset hvilken sammenhæng der måtte være mellem 
væksten i beskæftigelsen og væksten i produktionen, står 
det klart, at det største problem fortsat er at få skabt flere 
job. Den stigning i erhvervsfrekvensen, der kunne registre­
res som reaktion på den forholdsvis beskedne forbedring 
af jobmulighederne i perioden 1994r-1996, viser, at der er 
en arbejdskraftreserve i Europa, som kan mobiliseres, og 
som er langt større, end arbejdsløshedstallene lader ane. 
Sammenholdt med beskæftigelsesfrekvensen i USA er der 
1 -
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé 
tale om en reserve på over 20 mio. mennesker, der skal 
findes job til. Der er behov for en bred vifte af foranstalt­
ninger for at få frigjort dette vækstpotentiale og sikre, at 
der bliver tale om varig og bæredygtig vækst. 
- Det er korrekt, at en nettostigning i beskæftigelsen på 
kort sigt først og fremmest afhænger af væksten i 
produktionen, men på længere sigt afhænger den også 
af institutionelle strukturer og samfundets prioritering 
af beskæftigelsesproblemet og af, hvordan eventuelle 
konflikter mellem denne prioritering og opretholdelse 
af produktivitetsstigninger og forbedret konkurrence­
evne håndteres. 
- Skattereglerne bør fortsat gøres mere beskæftigelses­
venlige, så der skabes et klima, der kan stimulere 
iværksætterinitiativer og jobskabelse. 
- Investeringer, især i fælleseuropæiske infrastruktur­
projekter, kan få stor indvirkning på beskæftigelsen 
ved at forøge kapaciteten og det produktive potentiale 
og indebærer mindre risiko end forbruget for at skabe 
øget inflation, samtidig med at de fremmer konkurren­
ceevnen og skaber bæredygtig vækst. 
- En forudsætning for at der kan oprettes nye arbejds­
pladser er i høj grad, at der skabes et gunstigt 
økonomisk miljø. Produkt- og servicemarkederne skal 
fungere mere effektivt for at resultere i oprettelse af 
tilstrækkeligt mange arbejdspladser til at skabe øget 
efterspørgsel efter arbejdskraft. De foranstaltninger, 
der er foreslået i handlingsplanen for det indre marked, 
bør derfor hurtigst muligt gennemføres i såvel med­
lemsstaterne som på EU-plan. 
"Kvalifikationskløften* — 
Det største strukturbetingede problem 
Den stigende gennemsnitsalder i ElTs arbejdsstyrke kom­
bineret med den stadigt hastigere indførelse af ny tekno­
logi betyder, at vi står over for en konstant voksende 
"kvalifikationskløft". Samfundet skal opretholde sin kon­
kurrenceevne med stadigt færre unge med tidssvarende 
kvalifikationer og færdigheder og stadigt flere ældre ar­
bejdstagere, som er uddannet i teknologier, der ikke læn­
gere bruges, og til job, der ikke længere er behov for. Der 
må derfor sættes ind på tre fronter for at sikre, at indlæ­
ring, uddannelse og ajourføring af færdigheder og kompe­
tence er en kontinuerlig livslang proces: For det første må 
grunduddannelsessystemerne fuldstændigt omorganise­
res for at skabe en fornuftig overgang mellem skole og 
arbejde og for at sætte de unge i stand til at tilpasse sig 
senere i arbejdslivet ved at sikre, at de får de relevante 
færdigheder og kvalifikationer. For det andet må såvel det 
offentlige som erhvervslivet udvise et langt stærkere en­
gagement end den nuværende symbolske indsats for at forbedre hele den voksne arbejdsstyrkes kvalifikationer og 
løbende efteruddanne den, så den er i stand til at klare de 
udfordringer, der Hgger i de nye teknologier. For det tredje 
må der udvikles bedre programmer, der kombinerer ud­
dannelse, incitamenter og tilbud til de arbejdsløse og 
afskedigede arbejdstagere, så de får de færdigheder, der 
skal til for at sætte dem i stand til atter at deltage fuldt ud 
i samfundslivet. At få bygget bro over "kvalifikationskløf­
ten'' er en afgørende forudsætning for at få skabt et mere 
fleksibelt og dynamisk arbejdsmarked. 
Samtidig må bestræbelserne på at forbedre arbejdsstyr­
kens kvalifikationsniveau gå hånd i hånd med en fortsat 
indsats for at sikre, at den nødvendige fleksibilitet er til 
stede på arbejdsmarkedet, og at arbejdskraftomkostnin­
gerne er tilpas lave til at tilskynde til oprettelse af flere 
arbejdspladser, så der også bliver beskæftigelsesmulighe­
der for dem, som må forventes fortsat kun at have begræn­
sede kvalifikationer, uanset hvilken og hvor meget 
uddannelse de får. Det vil sige, at de samlede omkostninger 
ved at beskæftige denne gruppe, inklusive det ikke-
lønmæssige element, skal ligge på et fornuftigt niveau i 
forhold til produktiviteten, og at kunstige hindringer, der 
gør det vanskeligt at skabe nye job, fjernes. Det vil også 
være med til at skabe større tillid til, at politiske tiltag med 
henblik på at øge efterspørgslen efter arbejdskraft ikke blot 
fører til højere inflation. 
Fleksible arbejdsmønstre 
Fleksibilitet på markederne for varer og tjenesteydelser, 
f.eks. i form af lempelser aflukkelovens bestemmelser om 
at holde søndagsåbent, kommer til udtryk på det europæ­
iske arbejdsmarked i form af atypiske arbejdsmønstre og 
ansættelseskontrakter. Deltidsarbejde og tidsbegrænsede 
kontrakter er blevet den normale reaktion på lav vækst og 
usikkerhed på markedet. Sådanne arbejdsmønstre kan 
også være resultatet af omfattende regulering, som ændrer 
den måde, hvorpå arbejdsgivere ansætter nye folk, og 
samtidig indvirker på oprettelsen af nye arbejdspladser. 
Der er derfor brug for en ny strategi, som hverken direkte 
fordømmer sådanne atypiske løsninger eller promoverer 
dem som mirakelløsninger. Der er brug for omhyggelige 
reformprogrammer for ændring af de eksisterende regler, 
allerhelst forhandlet i forbindelse med den sociale dialog 
mellem myndighederne og arbejdsmarkedets parter. 
Sådanne programmer skal både gøre op medden diskrimi­
nering mod faste ansættelseskontrakter, der skyldes altfor 
omfattende regulering, og udvide den sociale beskyttelse og 
de velerhvervede rettigheder og privilegier til også at om-
fatte atypiske former for arbejde. 
Fleksibilitet på lønområdet 
Lønforskellene i Europa er generelt større end i USA, ikke 
kun mellem medlemsstaterne, hvad der ikke er noget 
overraskende i, men også mellem regioner inden for sam-
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé 
me medlemsstat. De gennemsnitlige arbejdskraftomkost­
ninger varierer fra 5 ECU i timen til over 25 ECU i timen. 
Sådanne forskelle afspejler i vidt omfang variationer i 
arbejdskraftens produktivitet, og der er ikke meget, der 
tyder på, at lønniveauet er for højt i forhold til arbejdskraf­
tens bidrag til værditilvæksten.. En analyse af forskellene 
i arbejdskraftomkostninger mellem regioner i Europa og 
USA tyder på, at regionale problemer med hensyn til 
utilstrækkelig infrastruktur og en forholdsvis ringe kvali­
ficeret lokal arbejdsstyrke er en lige så afgørende faktor som 
fleksibilitet på lønområdet for skævheder i den økonomiske 
vækst og i beskæftigelsen. Rent politisk skal man derfor 
koncentrere sig om at få afhjulpet disse problemer, ligesom 
man bør fokusere på manglende fleksibilitet på arbejds­
markedet, hvilket kan virke afskrækkende på jobskabelsen. 
Geografisk mobilitet 
Migrationen inden for EU er forholdsvis begrænset: under 
0,5% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder i 1995. 
Indvandringen i EU er faldet markant siden begyndelsen 
af 1990*61116; kun halvdelen af immigranterne kommer fra 
tredjelande, og en stor del af de resterende er folk, der 
vender tilbage til deres eget land. Selv om det vigtigste i 
relation til politikken over for vandrende arbejdskraft 
fortsat må være at absorbere overskuddet af arbejdskraft 
i EU, er det vigtigt også at erkende værdien af det bidrag, 
migranterne kan yde til EUs økonomier, og i overensstem­
melse med de gældende traktater at arbejde for at fremme 
deres rettigheder og sikre dem den ligebehandling, de har 
krav på. 
Inden for EU er arbejdskraftens bevægelser mellem med­
lemsstaterne også begrænsede og langt mindre end bevæ­
gelserne mellem de forskellige egne af USA. Under 2% af 
befolkningen i den arbejdsdygtige alder i EU-landene kom­
mer fra andre EU-lande. Bevægelserne mellem regioner 
inden for samme medlemsstat er imidlertid langt større 
end mellem landene og svarer i omfang nogenlunde til 
bevægelserne mellem forskellige stater i USA. 11993-^94 
var det gennemsnitligt knap 1,5% af befolkningen, der 
flyttede mellem NUTS 1-regioner i Europa, hvilket skal 
sammenholdes med godt 2,5% i USA I de fleste tilfælde 
kan disse bevægelser tilskrives beskæftigelses- eller ud­
dannelsesmuligheder, og de er særligt udtalte i de yngre 
aldersgrupper. Politikken på dette område bør tage sigte på 
at give folk et reelt valg mellem at blive på det sted, hvor 
de er vokset op, og at flytte til et andet sted for at bo og 
arbejde. 
Den regionale migration var en smule mindre i 1994 
end i 1990 både i Europa og i USA, og det skyldes måske, 
at den økonomiske aktivitet var lavere i 1994. Det tyder 
på, at mulighederne for at finde job kan være et lige så 
vigtigt incitament for folk til at flytte som manglen på 
job. Det er muligvis også udtryk for de hindringer, som 
en arbejdsløs, der vil flytte fra sit hjem til en anden del af landet for at søge arbejde, støder på både i Europa 
og i USA. Der bør arbejdes på at fjerne disse hindringer. 
Regional mobilitet er ikke kun et spørgsmål om migration. 
Mange steder i EU pendler folk i stor målestok, og det kan 
være et vigtigt element i bestræbelserne på at rette op på 
skævhederne på arbejdsmarkedet. Der bør skabes bedre 
balance mellem de fordele, der er forbundet med denne 
pendlertrafik, og de ulemper, den indebærer på andre 
områder i relation til sociale serviceydelser, trafik og miljø­
forringelser. 
Erhvervsmæssig mobilitet 
Mobiliteten mellem forskellige sektorer og erhverv er også 
et vigtigt aspekt af fleksibiliteten på arbejdsmarkedet, og 
der er tegn på, at den er forholdsvis høj i de fleste medlems­
stater. 11995 var ^obgennemtrækket" ca. 16% for mæn­
denes vedkommende og 19% for kvindernes. Det er vigtigt 
at gøre det lettere for folk at skifte job og sikre dem adgang 
til den nødvendige omskoling, hvis det skal lykkes at afhjæl­
pe den begyndende mangel på kvalifikationer, indsnævre 
produktivitetsforskellene og dermed fremme vækst og be­
skæftigelse. 
Erhvervslivet må tilpasse sig 
den enkeltes evner og muligheder 
Fleksible arbejdsmarkeder er også ensbetydende med, at 
arbejdsgiverne må tilpasse sig den enkeltes evner og behov 
og udnytte deres potentiale for dermed at få det størst 
mulige udbud af kvalifikationer og færdigheder. At dette 
ikke sker i tilstrækkelig grad, kan vi læse af de meget 
begrænsede uddannelsestilbud til arbejdstagere og af den 
lave beskæftigelsesfrekvens blandt handicappede perso­
ner. Der er ganske vist store forskelle mellem medlems­
staterne, men beskæftigelsesfrekvensen blandt 
handicappede er generelt højere i de lande, hvor den 
samlede beskæftigelsesfrekvens også er høj. Handicap og 
invaliditet er ofte et resultat af risikobetonede arbejdsfor­
hold og en ringe sikkerhedsstandard. 10 mio. mennesker 
rammes hvert år af erhvervssygdomme, arbejdsskader og 
arbejdsulykker. Beslutsom implementering af vedtagne 
sundheds- og sikkerhedsstandarder vil indebære en væ­
sentlig forbedring af sikkerhedsforholdene, nedbringe de 
offentlige udgifter og øge arbejdsstyrkens muligheder fbr at 
finde beskæftigelse. 
Dynamikken på arbejdsmarkedet 
Gennemsnitligt 30% af de arbejdsløse finder et job inden 
et år. Denne procentvise andel vokser normalt en smule i 
perioder med stærk vækst. I 1996 havde ca. 5,5 mio. 
mennesker været arbejdsløse i over to år. 11992 var tallet 
3 mio., og det tyder på, at selv den hårde kerne aflangtids-
ledige kan skaffes i arbejde med en periode med vedvarenr 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé 
de vækst i beskæftigelsen. Den strukturbetingede arbejds­
løshed afspejler karakteren af den pågældende økonomi, 
ikke den enkelte person. Det er vigtigt at erkende, at der 
skal sættes ind på tre fronter for at få nedbragt arbejdsløs­
heden: Der skal sikres en tilstrækkeligt høj og vedvarende 
vækstrate, og problemet omkring de arbejdsløses manglen­
de eller "forkerte" kvalifikationer skal løses gennem konti­
nuerlig ajourføring af deres kvalifikationer i 
overensstemmelse med arbejdsmarkedets behov, og 
erhvervsklimaet skal forbedres og forenkles. 
Vejen frem: beskæftigelsen 
på dagsordenen for år 2000 
I Amsterdam-resolutionen stilles der krav om forbedringer 
af den måde, hvorpå de europæiske markeder fungerer 
samt om øget koordinering af den økonomiske politik. Der 
stilles endvidere krav om omgående iværksættelse af de 
relevante bestemmelser i afsnittet om beskæftigelse i den 
nye traktat. Den centrale bestemmelse er omtalen af 
beskæftigelsen som "et spørgsmål af fælles interesse". Det 
er grunden til, at afsnittet om beskæftigelse indeholder 
bestemmelser om samordning af beskæftigelsespolitikker­
ne på EU-plan og udvikling af en fælles beskæftigelsesstra­
tegi. Budskabet fra Amsterdam går ud på, at der på en 
gang skal satses på gennemførelsen af det indre marked, 
monetær disciplin og øget beskæftigelse. Det er den opga­
ve, alle berørte parter skal løse i fællesskab. 
Kommissionen redegør i sin meddelelse "Agenda 2000" for 
de økonomiske, teknologiske og sociale tendenser i det 
europæiske samfund! de kommende år. Meddelelsen dan­
ner grundlag for Kommissionens bidrag til videreudviklin­
gen af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Der peges 
på fire områder, hvor der bør sættes ind: der skal skabes 
de nødvendige forudsætninger for en bæredygtig og 
beskæftigelsesintensiv vækst; der skal satses langt mere 
på viden og teknologi; beskæftigelsessystemerne skal mo­
derniseres, og levevilkårene skal forbedres. En række 
prioriterede programmer, som får en meget stor merværdi 
som følge af en indsats på EU-plan, fremhæves. De omfat­
ter bl.a. de transeuropæiske net, forskning, almen og er­
hvervsfaglig uddannelse, indførelse af miljøvenlig 
teknologi og foranstaltninger til støtte for små og mellem­
store virksomheder. 
Den europæiske beskæftigelsesstrategi er af afgørende 
betydning, når beskæftigelsesproblemet skal løses, og den 
vil få endnu større betydning, når Den Økonomiske og 
Monetære Union er gennemført. Høj beskæftigelse og vel­
fungerende arbejdsmarkeder er i sig selv væsentlige mål­
sætninger, men høj beskæftigelse er samtidig den sikreste 
vej til at gøre ØMU til en succes. Den nuværende beskæf­
tigelsesstrategi, der er baseret på en kombination af ma­
kroøkonomisk stabilitet og strukturreformer med henblik 
på at modernisere arbejdsmarkederne, har været under­vejs siden december 1994. Der er eksempler på gode frem­
skridt og resultater både på nationalt plan og på lokalt og 
regionalt plan. 
Befolkningsrapporten fra 1997 har fokuseret på de under­
liggende befolkningsmæssige ændringer, der vil påvirke 
udviklingen i arbejdsstyrken i de første tiår i det ny 
århundrede. Der må tages højde for disse ændringer, når 
beskæftigelsesstrategien for år 2000 skal formuleres. 
Det er dog et spørgsmål, hvem der skal være ansvarlig for 
indsatsen, eller hvordan ansvaret skal fordeles. 
Medlemsstaterne har fortsat ansvaret for beskæftigelses­
politikken og tilvejebringelsen bæredygtig vækst og et 
gunstigt erhvervsklima. 
Arbejdsgiverne skal først og fremmest fastholde deres 
virksomheders konkurrenceevne og jobskabelseskapaci-
tet. Skal de opretholde og videreudvikle den produktive 
kapacitet og motivationen hos deres arbejdsstyrke, er de 
nødt til at tilbyde kontinuerUg og relevant uddannelse og 
behandle det som en investering i stedet for en omkostning 
for virksomheden. Mange jobmuligheder går tabt, når 
virksomhederne står over for komplekse og vanskelige 
administrative krav ved opstart af virksomhed og i virk­
somhedens første leveår. Det samme er tilfeeldet, når 
virksomheder overdrages. En forenkling af disse krav vil 
medvirke til at løse de problemer, som arbejdsgiverne er 
konfronteret med. 
Fagbevægelsen spiller en afgørende rolle for bestræbelser­
ne på at skabe mere retfærdige vilkår på arbejdsmarkedet 
ved at opfordre til en ansvarlig lønpolitik, der kan medvir­
ke til at øge investeringerne, produktiviteten og velstan­
den, og som vil hjælpe alle dem, "der er inde i varmen", til 
at beholde deres job, og dem, "der står ude i kulden", til 
også at komme i beskæftigelse. Lokalforvaltningerne skal 
i forbindelse med en sammenhængende national strategi 
bringe alle relevante organer sammen og etablere partner­
skaber med henblik på at skabe lokal udvikling og udnytte 
den lokale kapacitet og de lokale markeder til at finde nye 
beskæftigelsesmuligheder. De skal samtidig sætte gang i 
udviklingen ved at arbejde for en vedvarende lokal om­
strukturering. 
Den enkelte har krav på at få visse muligheder, men det 
er også vigtigt at kombinere disse muligheder med et 
individuelt ansvar: man skal være villig til at tilpasse sig, 
reagere på tilbud og opmuntringer og selv søge at skaffe 
sig nye færdigheder og kvalifikationer. 
EU-institutionerne kan yde et væsentligt bidrag til udvik­
lingen. Kommissionen vil i overensstemmelse med konklu­
sionerne fra Det Europæiske Råd i Amsterdam fremlægge 
forslag til en fælles beskæftigelsesrapport og udarbejde 
retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik; 
A. 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé 
disse forslag skal forelægges på det "beskæftigelsestopmø-
de", der skal afholdes i slutningen af 1997. Forslagene vil 
blive udformet, så der opstilles en dagsorden for beskæfti­
gelsen for år 2000 og videre frem, og de skal danne grund­
lag for den konkrete indsats med henblik på at skabe flere 
ogbedrejobiEU. 
-K 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: 
problemstillinger og politiske tiltag 
1997-rapporten om beskæftigelsen i Europa kommer på et 
afgørende tidspunkt i EU's udvikling. Indføjelsen af et afsnit 
om beskæftigelsen i traktaten er udtryk for, at man nu 
erkender, at beskæftigelsen er et område, der vedkommer alle 
EU-landene, og det stiller samtidig de nødvendige værktøjer 
til rådighed til at gøre noget ved problemet på europæisk 
plan. I rapporten gennemgås de beskæftigelsesmæssige og 
arbejdsmarkedspolitiske udfordringer, der må forventes i de 
kommende år, og der pegespå, hvordan de politiske opgaver 
bør prioriteres i den forbindelse. 
Beskæftigelsen 
er et spørgsmål, de 
vedkommer hele EU 
Indføjelsen af et afsnit om beskæf­
tigelsen i traktaten markerer en 
langt stærkere erkendelse af, at be­
skæftigelsen er et område, som EU 
helt klart skal tage sig af. Der står 
nu i traktaten, at medlemsstaterne 
betragter "beskæftigelsesfremme 
som et spørgsmål af fælles interesse 
og samordner deres indsats i den 
henseende...". Det afspejler den for­
pligtelse, der påhviler medlemssta­
terne som de hovedansvarlige for 
gennemførelsen af de afgørende til­
tag, der skal til for at skabe mærk­
bar og vedvarende forbedring i 
beskæftigelsen. Det giver samti­
dig mulighed for at gennemføre 
foranstaltninger på EU-plan: 
"Målsætningen om et højt 
beskæftigelsesniveau skal tages 
med i overvejelserne ved udform­
ningen og gennemførelsen af Fæl­
lesskabets politikker og aktivite­
ter." I traktaten peges der også på 
fremme af "en veluddannet, velkva­
lificeret og smidig arbejdsstyrke og 
arbejdsmarkeder, som reagerer på økonomiske forandringer" som en 
central målsætning i formuleringen 
af en samordnet strategi for beskæf­
tigelsen. Desuden betyder revisio­
nen af traktatens artikel 2, at EU 
også skal arbejde for at fremme li­
gestilling mellem mænd og kvinder. 
Det er ikke kun kulminationen på 
en proces, som indledtes i 1993 med 
hvidbogen Vækst, konkurrenceevne, 
beskæftigelse, men også udtryk for 
en erkendelse af, at de grundlæg­
gende årsager til den nuværende 
situation går 25 år tilbage, nemlig 
til de økonomiske kriser i 1970'erne 
og det forhold, at det europæiske 
økonomiske system tilsyneladende 
ikke har været i stand til helt at 
overvinde virkningerne af økonomi­
ske nedgangsperioder. Den tredje 
og seneste af disse kriser, der har 
bragt os i den nuværende situation, 
blev forværret af en økonomisk po­
litik der i det seneste årti ikke har 
formået at opretholde væksten. 
Under recessionen i begyndelsen af 
1990'erne gik halvdelen af de nye 
job, der var blevet skabt i perioden 
med kraftig vækst i slutningen af 
1980'erne, atter tabt — 4,9 mio. 
mellem 1991 og 1994 (selv om be­
skæftigelsen i de små og mellemsto­re virksomheder, som det også un­
derstreges i sidste års Beskæftigel­
sesrapport, voksede mellem 1988 og 
1995 og i nogen grad opvejede tabe­
ne af arbejdspladser i større virk­
somheder). Arbejdsløsheden steg til 
nye højder og nåede i 1994 for første 
gang nogen sinde op over 11% i gen­
nemsnit. Hverken selve produk­
tionssystemet eller de makroøkono­
miske politikker, der lå til grund for 
det, var tilsyneladende i stand til at 
skabe den vækst i produktionen, 
der skulle til for at klare beskæfti-
gelsesproblemet. I en verden med 
stigende internationalisering be­
gyndte man at koncentrere sig om 
at få det europæiske beskæftigel-
sessystem til at fungere bedre på 
grundlag af en stabihtetsorienteret 
økonomisk politik og strukturrefor­
mer, der skulle gøre væksten mere 
beskæftigelsesskabende. Skal der 
gøres noget ved den utilstrækkelige 
vækst og den uacceptabelt høje ar­
bejdsløshed, kræver det en gennem­
gribende modernisering af Europas 
økonomi og hele det sociale system 
med henblik på det 21. århundrede, 
men uden at der slækkes på de 
grundlæggende solidaritetsprincip­
per, som fortsat bør være Europas 
kendemærke. Gennemførelsen af 
- -7. 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
det indre marked og udviklingen af 
Den Økonomiske og Monetære 
Union betyder, at Europas borgere 
både som arbejdstagere og forbru­
gere vil få glæde af øget velstand, 
større stabilitet og flere valgmulig­
heder. Denne udvikling er ledsaget 
af en modernisering af arbejdsmar­
kedet og en reform af de sociale 
sikringssystemer for at skabe ny 
ligevægt mellem fleksibilitet og sik­
kerhed i beskæftigelsesmæssig 
henseende. 
Med den nye traktat er der da også 
opnået ny ligevægt ved, at beskæf­
tigelsen er blevet en udtrykkelig 
målsætning, og EU har fået til op­
gave at formulere en fælles beskæf­
tigelsesstrategi. 
Den Økonomiske 
og Monetære Union 
og beskæftigelsen 
Europa er omsider kommet igen­
nem en lang periode med valutauro 
og høj inflation. Der er nu en stærk 
politisk vilje til at fastholde den mo­
netære stabilitet, som skal sikres 
med den tredje fase af Den Økono­
miske og Monetære Union og kon­
vergensprogrammerne. ØMU vil i 
kraft af den gennemgribende æn­
dring i selve grundlaget for den øko­
nomiske politik, den indebærer, få 
betydning for væksten og beskæfti­
gelsen, fordi den vil indvirke på 
sammensætningen af den politik, 
der føres i euro-zonen som helhed. 
Med oprettelsen af ØMU bliver det 
endnu vigtigere at få gennemført 
beskæftigelsesstrategien som plan­
lagt. 
Indsatsen sidst i 1980'erne og 
1990'erne for at skabe et indre mar­
ked fungerede som en vigtig stimu­
lans for den europæiske udbudsøko­
nomi. Indførelsen af en fælles 
valuta vil sammen med implemen­
teringen af foranstaltningerne i 
handlingsplanen medvirke til i væ­
sentlig grad at forbedre forholdene 
på det indre marked. Det vil give den europæiske økonomi et solidt 
økonomisk grundlag, som vil sikre 
at ØMUen kan fungere. 
Målet for Den Økonomiske og Mone­
tære Union er at modernisere den 
europæiske økonomi og få indført et 
mere integreret system, der tager sig­
te på monetær stabilitet, hvilket vil 
medføre øget vækst og højere beskæf­
tigelse på længere sigt sideløbende 
med en forbedring af levestandarden 
i medlemsstaterne. Under ØMU vil 
afskaffelsen af vekselkurs- og valu­
tauro mellem de deltagende lande 
Cerne en væsentlig hindring for væk­
sten. Samtidig vil vedtagelsen af en 
fælles monetær politik med sigte på 
prisstabilitet og den budgetdisciplin, 
der følger af overholdelsen af konver­
genskriterierne og stabilitets- og 
vækstpagten, nedsætte risikoen gan­
ske betydeligt for, at der skal opstå 
konflikt mellem budgetpolitikken og 
den monetære politik. I den sammen­
hæng er det sandsynligt, at lønudvik­
lingen også vil blive påvirket af 
målsætningen om prisstabilitet og 
større afkast af beskæftigelsesska-
bende investeringer. Den risiko for en 
stabilitetskonflikt, som tidligere gen­
tagne gange har været en medvirken­
de årsag til utilfredsstillende vækst 
og beskæftigelsesresultater i EU, vil 
således kunne undgås fremover. 
Selv om ØMU i sig selv ikke er en 
"beskæftigelsespolitik", indebærer 
den mulighed for at opnå en kombi­
nation af makroøkonomiske politi­
ske tiltag, som er gunstige for en 
bæredygtig vækst i produktionen, 
der ligger over stigningen i arbejds­
kraftens produktivitet og således 
vil resultere i en nettovækst i be­
skæftigelsen. På denne måde vil 
ØMU opfylde sin funktion i over­
ensstemmelse med traktatens arti­
kel 2, nemlig at fremme, et højt be­
skyttelsesniveau, højnelse af 
levestandarden og livskvaliteten, 
økonomisk og social samhørighed 
samt solidaritet mellem medlems­
staterne. 
Sammensætningen af den makroø­
konomiske politik afgøres af sam­spillet mellem de tre vigtigste vari­
abler: penge, offentlige budgetter og 
lønninger. 
En fælles monetær politik vil in­
fluere stærkt på den makroøkono­
miske politik i hele euro-zonen. 
Denne politiks hovedformål vil 
selvfølgelig være opretholdelse af 
stabile priser, men et andet mål 
vil være at støtte de generelle øko­
nomiske politikker i EU, som bl.a. 
tager sigte på klart bæredygtig og 
ikke-inflationsskabende vækst og 
høj beskæftigelse. Jo mere den 
monetære politiks stabilitetsska-
bende funktion lettes af hensigts­
mæssige budgetforanstaltninger 
og en fornuftig lønudvikling, jo 
gunstigere vil den være for vækst 
og beskæftigelse. 
Udgifterne på statsbudgetterne 
udgør ca. halvdelen af EU's BNP, 
og budgetpolitikken vil fortsat 
være de enkelte medlemsstaters 
ansvar. Ud over bestemmelserne 
om etablering og fastholdelse af 
budgetdisciplin vil stabilitets- og 
vækstpagten styrke gennemførel­
sen af den nødvendige disciplin og 
dermed sikre, at der ikke opstår 
konflikt mellem budgetpolitikken 
og den monetære politik. Desuden 
vil implementeringen af denne 
pagt give medlemsstaterne mulig­
hed for at genskabe det spillerum, 
som budget- og skattemyndighe­
derne har brug for, hvis de skal 
forvalte deres økonomier optimalt 
i en fuldt gennemført Økonomisk 
og Monetær Union. 
Lønudviklingen vil fortsat i vidt 
omfang blive bestemt ved for­
handlinger mellem arbejdsmar­
kedets parter, men dog med 
væsentlige forskelle mellem sy­
stemerne i de enkelte medlems­
stater i EU. Lønninger, inklusive 
sociale bidrag, tegner sig for ca. 
halvdelen af EU's BNP. Den ma­
kroøkonomiske politik vil være 
gunstig for vækst og beskæftigel­
se, så længe lønudviklingen ikke 
bidrager til en stabilitetskonflikt 
med den fælles monetære politik 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
og fastholder eller i givet fald 
styrker fordelen ved beskæftigel-
sesskabende investeringer. Løn­
udviklingen i relation til land, 
region, kvalifikationer og sektor 
vil ikke være den samme i hele 
euro-zonen. Forskelle i pris- og 
produktivitetsudviklingen og 
konkurrenceevnen vil indvirke på 
normal vis i lønfastsættelsespro-
cessen på alle niveauer. 
Arbejdsmarkedets parter er med til 
at bestemme lønudviklingen og har 
derfor ifølge Det Europæiske Råd i 
Amsterdam et stort ansvar i forbin­
delse med ØMU for at bidrage til 
gennemførelsen af en vækst- og be-
skæftigelsesorienteret politik. 
ØMU betyder under ingen omstæn­
digheder, at det ikke bliver nødven­
digt at gennemføre strukturrefor­
mer for at få arbejdsmarkedet til at 
fungere bedre, hvilket også er ble­
vet påpeget af de forskellige 
Europæiske Råd lige siden Essen i 
december 1994. Disse reformer ud­
gør en integreret del af den europæ­
iske beskæftigelsesstrategi — med 
eller uden Den Monetære Union — 
og der skal fortsat arbejdes aktivt 
på at få den gennemført, støttet af 
den overvågningsprocedure, der er 
fastlagt ixlet nye afsnit om beskæf­
tigelse i traktaten. 
ØMU fokuserer på de forskellige 
mekanismer for økonomisk tilpas­
ning og disse mekanismers effekti­
vitet. I ØMU er de vigtigste tilpas-
ningsmekanismer over for 
kortvarige udsving i den økonomi­
ske aktivitet bestemte steder i EU 
de automatiske fiskale stabilise-
ringsforanstaltninger frem for vil­
kårlige ændringer i den monetære 
politik og budgetpolitikken. Juste­
ring af vekselkurserne er ikke læn­
gere relevant med en fælles valuta. 
Det skal sikres rent politisk, at dis­
se stabiliseringsforanstaltninger 
kan fungere så effektivt som mu­
ligt, så de regioner, der lider under 
faldende økonomisk aktivitet og 
voksende arbejdsløshed, får fordel 
af de større nettooverførsler på det fiskale område fra statsbudgettet 
(i form af lavere skat og større so­
ciale overførsler), som automatisk 
bliver resultatet. 
Samtidig bliver det nødvendigt i hø­
jere grad at fokusere på en afbalan­
ceret regional udvikling for at for­
hindre alt for stor migration i 
arbejdsstyrken som reaktion på 
manglende jobmuligheder; det er 
vigtigt at undgå, hvis den økonomi­
ske samhørighed skal bevares in­
den for EU. Det vil fortsat være en 
vigtig målsætning for strukturfon­
dene. 
Arbejdsmarkedstilpasninger er det 
andet væsentlige element i disse 
mekanismer. Spørgsmålet er, om 
det europæiske arbejdsmarked er 
stærkt nok til at tage den udfor­
dring op, der ligger i at skulle bidra­
ge til at sikre en afbalanceret udvik­
ling i beskæftigelsen i hele EU på et 
tilstrækkeligt højt niveau til at ska­
be job både til de arbejdsløse og til 
de nytilkomne på arbejdsmarkedet. 
Disse spørgsmål er behandlet i det 
følgende. Hovedtendenser 
i 1996 
Den baggrundsanalyse, der er ved­
føjet som bilag til rapporten, inde­
holder en mere detaljeret gennem­
gang af de nedenfor omhandlede 
tendenser. 
De økonomiske 
resultater udjævnes 
Fra 1991 til 1996 kunne EU-
økonomien registrere de dårligste 
resultater i en femårig periode si­
den Anden Verdenskrig med hen­
syn til vækst og beskæftigelse. 
Disse dårlige resultater er ofte 
blevet tilskrevet internationalise­
ringen og indførelsen af ny tekno­
logi, men skyldtes i virkeligheden 
først og fremmest den dybe reces­
sion i 1992/93, som var resultatet 
af en stabilitetskonflikt: en be­
gyndende overophedning i pro­
duktionsprocessen blev forværret 
af en fejlslagen kombination af po­
litiske tiltag, som blev yderligere 
1 Årlig ændring i beskæftigelsen i EU, 1970-1996 
. Årlig variation i % % af arbejdsstyrken 
—i 12 
Arbejdsløshed 
lÆndringiden 
samlede 
beskæftigelse på 
årsbasis 
1,2 mio. job 
1975 -6 
1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
forstærket af virkningerne af 
Tysklands forening. 
Efter en neddæmpning af den øko­
nomiske vækst i anden halvdel af 
1995 og begyndelsen af 1996 synes 
nu et gradvist stærkere opsving i 
den økonomiske aktivitet at være 
undervejs, støttet af en sundere og 
mere velafbalanceret kombination 
af makroøkonomiske politikker til­
ligemed fremskridt i retning af øget 
konvergens. Det har sammen med 
lav og faldende inflation og udsigter 
til beskedne lønstigninger banet ve­
jen for en markant forbedring af de 
monetære vilkår. Den økonomiske 
politik går således nu i en retning, 
som i højere grad bidrager til ved­
varende vækst i produktion, 
investeringer og beskæftigelse. 
For EU som helhed forventes 
væksten i BNP at nå op på 2,4% i 
1997 og 2,8% i 1998. Væksten i 
BNP accelererer gradvist og over­
haler stigningen i arbejdskraf­
tens produktivitet, og det 
forventes at resultere i en netto­
forøgelse af beskæftigelsen på 
0,5% og 0,9% i henholdsvis 1997 
og 1998 svarende til i alt ca. 2 mio. 
flere job. Faldet i arbejdsløsheden 
vil dog fortsat være ganske be­
grænset (fra 11% af arbejdsstyr­
ken i 1996 til 10,3% i 1998), 
eftersom udbuddet af arbejds­
kraft stadig forventes at vokse 
med ca. 0,5% om året. 
2 Beskæftigelsen i EU, USA og Japan, 
19744996 
% al befolkningen, 1544 
i 60 Y 
i i i i i 
197419761978198019821984198619881990199219941998 Den politiske udfordring 
Denne positive udvikling afhænger 
af, om den gunstige kombination af 
politiske tiltag, herunder troværdi­
ge budgetpolitikker og en vis løntil­
bageholdenhed, videreføres. Bud­
getsanering, kombineret med den 
faste politiske vilje til at indlede 
ØMU som aftalt, er med til at for­
bedre selve de økonomiske udsig­
ter. De iboende risikomomenter i 
disse prognoser drejer sig om, hvor­
vidt man kan stole på, at denne 
strategi vil blive fortsat, og hvorvidt 
ØMU's tredje fase vil blive gennem­
ført til tiden. Hvis man begynder at 
opgive de budgetmæssige mål, brin­
ger man den positive rente- og kurs­
udvikling i fare og vil dermed un­
derminere udsigterne ikke blot for 
ØMU, men også for stærkere økono­
misk vækst og øget beskæftigelse. 
Næsten uændret 
beskæftigelse og 
arbejdsløshed 
1996 kan beskrives som et "pause-
år" med hensyn til beskæftigelse og 
arbejdsløshed. Situationen blev 
ikke væsentligt værre, men den 
blev heller ikke stort bedre. Den 
stigning i beskæftigelsen, som ind­
ledtes i 1995, tog noget af i 1996, 
hvor den talte under 600.000 nye 
job, hvilket var halvt så mange som 
i 1995. Det samlede antal personer 
3 Arbejdsløsheden i EU, USA og J 
1974-98 
%a(arbejdMtyrken 
197419781978198019821984198819881990199219941998 i beskæftigelse i EU som helhed er 
nu godt 148 mio., og det er stadig 
over 3 mio. færre end de 151,5 mio., 
man nåede op på i 1991. Det er kun 
gået langsomt med at få erstattet de 
5 mio. job, der gik tabt i begyndelsen 
af 1990'erne, for slet ikke at tale om 
at få skabt de ekstrajob, der skal til 
for at skaffe beskæftigelse til det 
stigende antal mennesker, der ger­
ne vil arbejde (figur 1). 
Beskæftigelsesfrekvensen i EU har 
derfor også været stort set uændret 
siden sidste år, nemlig godt 60% af 
befolkningen i den arbejdsdygtige 
alder. Både i USA og Japan nåede 
beskæftigelsesfrekvensen derimod 
i 1996 op på et rekordhøjt niveau 
siden Anden Verdenskrig i fortsæt­
telse af den opadgående tendens de 
seneste 25 år (figur 2). 
Desuden tegnede deltidsbeskæfti­
gelsen sig i 1996 ligesom i de fore­
gående år for hele nettostigningen i 
antallet af job, og andelen af perso­
ner med deltidsarbejde steg igen. 
På grund af den lave vækst i be­
skæftigelsen var der ikke tale om 
noget fald i arbejdsløsheden i sam­
me periode. I begyndelsen af 1996 
steg arbejdsløsheden endda og nåe­
de i marts op på 11%, og den har 
stort set ikke ændret sig siden; i juli 
1997 var den stadig oppe på 10,6%. 
I 8 af de 15 medlemsstater var ar­
bejdsløshedsprocenten i juli 1997 
højere end i 1994, i Tyskland endog 
markant højere. Arbejdsløsheden 
steg også i Japan for femte år i træk. 
I USA blev arbejdsløsheden til gen­
gæld ved med at falde, og i 1996 lå 
den lige over det laveste nogen sin­
de i de sidste 22 år (figur 3). 
De unge — nu lysner det 
Selv om erhvervsfrekvensen blandt 
unge af begge køn under 25 år fort­
sat faldt (til 47%), var det dog kun 
med halvt så meget som i de foregå­
ende fire år. Tendensen på lang sigt 
til, at en større del af de unge forbli­
ver længere under uddannelse, 
gjorde sig fortsat gældende, men 
. in 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
stigningen var mindre, efterhånden 
som der kom flere jobmuligheder. 
Ungdomsarbejdsløsheden er faldet 
noget i de sidste 15 år. Selv om den 
stadigvæk er ca. dobbelt så høj som 
arbejdsløsheden blandt voksne (ca. 
20% sammenholdt med under 10%), 
er der sket en markant ændring i 
løbet af det seneste tiår i sammen­
sætningen af gruppen af arbejdslø­
se, efterhånden som andelen af 
unge arbejdsløse er blevet mindre 
som følge af dels demografiske fak­
torer, dels faldende erhvervsfre­
kvens, mens andelen af voksne ar­
bejdsløse er langt højere. 
Flere job til kvinderne 
Næsten to tredjedele af nettostig­
ningen i antallet af job i EU som 
helhed i perioden 1994-96 gik til 
kvinder, og det er en fortsættelse af 
den hidtidige tendens. Deltidsar­
bejde har givet mange kvinder mu­
lighed for at komme ind på arbejds­
markedet, men det har endnu ikke 
bidraget til større ligestilling mel­
lem deltidsansatte og fuldtidsan­
satte. Beskæftigelsesfrekvensen 
blandt kvinderne forblev stort set 
uændret i recessionsårene, mens 
den faldt markant for mændene. 
Den gennemsnitlige arbejdsløs­
hedsprocent for både mænd og 
kvinder i EU har været stort set 
uændret i de sidste to år, men ar­bejdsløsheden blandt kvinderne er 
stadig ca. tre procentpoint højere 
end mændenes, nemlig 12,7% sam­
menholdt med 9,4%. Arbejdsløshe­
den blandt mændene synes i højere 
grad at blive påvirket af udsving i 
den økonomiske aktivitet end 
arbejdsløsheden blandt kvinderne, 
både fordi mændenes beskæftigelse 
i højere grad er koncentreret på cy­
klisk følsomme sektorer — især 
fremstillingsindustrien og bygge­
sektoren — og fordi tendensen i ret­
ning af, at flere kvinder går ind i 
arbejdsstyrken, bliver stadigt stær­
kere, mens tendensen er faldende 
for mændenes vedkommende (fi­
gur 4). 
Langtidsledigheden 
har bidt sig fast 
Langtidsledigheden har i vidt om­
fang fulgt udviklingen i den samle­
de arbejdsløshed i de sidste 15 år 
med et efterslæb på et år eller lidt 
mere. Selv om den samlede arbejds­
løshed begyndte at falde i 1985, fort­
satte langtidsledigheden således 
med at stige og viste først i 1986 
tegn på at ville gå ned igen, da den 
samlede arbejdsløshed var faldende 
for andet år i træk. Derefter fortsat­
te både langtidsledigheden og den 
samlede arbejdsløshed med at fal­
de indtil 1990. Selv om arbejds­
løsheden så begyndte at stige, da 
recessionen satte ind, fortsatte langtidsledigheden med at falde og 
begyndte først at stige igen i 1992 
og har gjort det siden, så den i 1996 
nåede op på 5% (figur 5). 
Udviklingen i de sidste 12 år tyder 
derfor på, at hvis langtidsledighe­
den skal ned, er det vigtigere, at der 
kommer forholdsvis kraftig og ved­
varende vækst i beskæftigelsen, 
end at den samlede arbejdsløshed 
blot falder. Der vil senere på året 
udkomme en mere detaljeret analy­
se af disse tre problemstillinger 
(ungdomsarbejdsløsheden, lige mu­
ligheder for mænd og kvinder og 
langtidsledigheden). 
Underliggende 
faktorer 
— strukturbetingede 
tendenser og 
tilpasninger 
Den måde, hvorpå europæisk øko­
nomi kan forventes at reagere på 
økonomiske kriser og strukturæn­
dringer, afhænger af de nuværen­
de underliggende økonomiske 
tendenser og af, hvordan europæ­
isk økonomi og især arbejdsmar­
kedet tilpasser sig disse 
påvirkninger. De problemer, EU 
kan forvente at blive konfronteret 
med i umiddelbar fremtid, vil stil­
le disse tilpasningsmekanismers 
styrke og fleksibilitet på en alvor-
4 Arbejdsløsheden fordelt pa køn i EU, 
1983-maj 1997 
% al arbejdsstyrken 
1983 1965 1987 1989 1991 1993 1995 1997 5 Den samlede langtidsarbejdsløshed i 
EU, 1986-1998 
% af arbejdsstyrken 
19661967196819881990199119821993199419961996 6 Ændringer i bekskæftigelsen «g BNP i 
EU, 1974-1998 
Artsvariation i % 
—Beskadigelsen 
--- BNP - 2 kvartaler bagelter 
1974 197« 197« t*«0 1962 19M 19M 19«« 1990 1992 1994 199« 
11 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
lig prøve, og det er et stort spørgs­
mål, om Europa er klar til at tage 
udfordringerne op. I de følgende 
afsnit analyseres nogle af de fak­
torer, der ligger bag de ovenfor 
beskrevne generelle tendenser. 
En grundigere analyse af disse 
spørgsmål forudsætter, at der 
fortsat og tilstrækkeligt betids til­
vejebringes harmoniserede og 
konsistente arbejdsmarkedsstati-
stikker, men især at man går over 
til at operere med løbende ar­
bejdsstyrkeundersøgelser med i 
det mindste kvartalsvise resulta­
ter. 
En produktionsstigning 
forbundet med øget 
beskæftigelse — 
to nødvendige elementer 
Den lavere stigning i beskæftigel­
sen i 1996 afspejler den lavere 
stigning i produktionen i EU — 
fra 2,5% i 1995 til 1,5% i 1996. 
Den stigning i beskæftigelsen, 
som kunne registreres i perioden 
1994-96, var således helt i over­
ensstemmelse med den langsigte­
de tendens i EU i forholdet 
mellem væksten i BNP og væk­
sten i beskæftigelsen, som bety­
der, at der skal en vækst i BNP på 
lige knap 2% om året til for at 
skabe nogen stigning overhovedet 
i antallet af beskæftigede. Dette 
forhold har været meget stabilt i 
de sidste tyve år, selv om der er 
tegn på, at væksten i de sidste ti 
år har været en smule mere be­
skæftigelsesintensiv end i de ti 
foregående år (figur 6). 
Den politiske 
udfordring 
Det er et vigtigt politisk mål i hele 
EU at forsøge at sikre, at væk­
stens beskæftigelsesintensitet er 
forenelig med andre økonomiske 
mål som f.eks. opretholdelse af 
konkurrenceevnen og væksten i 
det produktive potentiale på læn­gere sigt. Der er store forskelle 
mellem lande med nogenlunde 
samme indkomstniveauer både 
med hensyn til, hvordan BNP ge­
nereres, og hvor mange job det 
giver. Det tyder på, at antallet af 
personer i arbejde langt fra er et 
automatisk resultat af markeds­
kræfter, der virker i et institutio­
nelt vacuum, og at der er et 
væsentligt element af bevidst valg 
indbygget (i højere grad fra sam­
fundets side end for den enkelte), 
og at der derfor er mulighed for at 
gøre noget ved det ad politisk vej. 
- Forskellene i BNP pr. indbygger 
mellem de enkelte medlemsstater 
i EU hænger til dels sammen med 
forskelle i arbejdskraftens pro­
duktivitet, til dels med forskelle i 
beskæftigelsesfrekvensen, idet 
der i de mere velstående lande 
generelt både er en højere produk­
tivitet pr. udført arbejdstime og en 
højere beskæftigelsesfrekvens. 
Der er dog ikke tale om en syste­
matisk sammenhæng, og der er 
slående forskelle i både produkti­
vitet og beskæftigelsesfrekvens 
mellem lande på i øvrigt samme 
velstandsniveau. 
- Selv om det lykkes bedre for nogle 
lande end for andre at nå op på en 
høj beskæftigelsesfrekvens, er de 
ekstra job, der er tale om, ikke 
koncentreret i bestemte sektorer, 
og forskelle i erhvervsmønstrene 
mellem lande med høje beskæfti­
gelsesfrekvenser synes at afspejle 
forskelle i de komparative fordele. 
Foreksempel ser vækst- og jobmu­
lighederne lovende ud inden for 
turistsektoren. Denne sektor teg­
ner sig allerede for omkring 5,5% 
af BNP og 6% af den samlede 
beskæftigelse, — og dette tal for­
ventes at stige til 9% inden udgan­
gen af det næste årti. Tilsvarende 
kan der med den rette støtte ligge 
gode muligheder for jobskabelse 
inden for den socialøkonomiske 
sektor, der allerede tegner sig for 
5% af den samlede beskæftigelse 
og 6% af virksomhederne i den 
private sektor. Hvordan får man de 
ledige tilbage i arbejde? 
En forholdsvis lille del af dem, der 
var arbejdsløse i 1995, havde held 
med at finde et job et år senere. I EU 
som helhed havde en tredjedel af de 
mænd, der var arbejdsløse året før, 
fundet et job i 1996 (på det tids­
punkt, da Arbejdsstyrkeundersø­
gelsen blev gennemført). Halvdelen 
var stadig arbejdsløse — hvilket er 
i overensstemmelse med tallene for 
langtidsledigheden — medens den 
resterende del (17%) havde forladt 
arbejdsstyrken fuldstændigt (for­
stået på den måde, at de ikke læn­
gere var aktivt arbejdssøgende). 
For kvindernes vedkommende var 
det endnu færre blandt dem, der var 
arbejdsløse i 1995, som fandt arbej­
de i 1996, nemlig kun godt en fjer­
dedel, mens halvdelen fortsat var 
arbejdsløse, og 23% var blevet er-
hvervsinaktive. 
Tallene for de enkelte medlemssta­
ter er stort set de samme som for 
EU som helhed. I Belgien og Irland 
var andelen under 20%, og i begge 
tilfælde afspejles de arbejdsløses 
ringe chancer for at finde arbejde i 
tallene for langtidsledigheden, som 
er langt højere end i resten af EU. I 
Irland har den kraftige stigning i 
antallet af job (på 3,5% i 1996) ikke 
været til særlig gavn for de arbejds­
løse, idet størsteparten af stignin­
gen i beskæftigelsen blev absorbe­
ret af tilgangen til arbejdsstyrken 
(dels var der mange emigranter, der 
vendte hjem fra udlandet, dels steg 
erhvervsfrekvensen) frem for af 
folk, der bevægede sig fra arbejds­
løshed over i beskæftigelse. 
Den politiske udfordring 
Det faktum, at det er så svært for 
de ledige at komme tilbage i arbej­
de, har længe været et markant 
træk ved det europæiske arbejds­
marked, også i perioder med stig­
ning i beskæftigelsen, som i øvrigt 
helt klart er en nødvendig forud­
sætning. 
19 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
- En stor del af de arbejdsløse er 
ikke rustet til at klare sig på ar­
bejdsmarkedet; i 1996 havde 35% 
af både arbejdsløse mænd og ar­
bejdsløse kvinder over 25 år ingen 
uddannelsesmæssige kvalifika­
tioner ud over grundlæggende 
skolekundskaber. 
- Hvis den situation skal blive bed­
re, er det vigtigt at sørge for, at de 
arbejdsløse og specielt de langtids­
ledige forbliver attraktive for ar­
bejdsmarkedet. 
- Tidlig afdækning af problemerne 
og en hurtig indsats kan medvirke 
til at gøre de politiske tiltag mere 
målrettede med henblik på at få de 
arbejdsløse tilbage i beskæftigelse 
og forhindre dem i at blive lang­
tidsledige. 
Udviklingen i 
arbejdsstyrken — 
erhvervsfrekvens og 
beskæftigelsesfrekvens 
Det voksende antal jobmuligheder 
har påvirket udviklingen af ar­
bejdsstyrken. I slutningen af 
1980'erne betød øget erhvervsfre­
kvens kombineret med flere menne­
sker i den arbejdsdygtige alder, at 
EUs arbejdsstyrke voksede med 
næsten 1,5 mio. mennesker om 
året. I de fire år mellem 1990 og 
1994 reducerede den faldende 
erhvervsfrekvens tilgangen til ar­
bejdsstyrken med 1 mio. om året, 
således at den i stedet for at vokse 
med 5 mio. eller deromkring i hele 
perioden kun voksede med godt 
1 mio. Indskrænkningen i udbud­
det af job var derfor ledsaget af et 
fald i den andel af befolkningen i 
den arbejdsdygtige alder, som var 
aktivt arbejdssøgende. Det var en 
væsentlig medvirkende årsag til, at 
arbejdsløsheden ikke steg mere, 
end tilfældet var. 
I perioden 1994-96 faldt erhvervs­
frekvensen for mænd, men dog 
langt mindre markant end i reces­sionsårene. For kvindernes ved­
kommende fortsatte erhvervsfre­
kvensen med at stige, når man ser 
bort fra gruppen under 25 år, og den 
steg endda endnu hurtigere end før. 
11996 steg erhvervsfrekvensen at­
ter, idet ca. 850 000 meldte sig som 
nytilkomne i arbejdsstyrken — og 
det var næsten lige så mange som i 
samtlige fire år med recession. Stig­
ningen i antallet af personer i be­
skæftigelse i 1996 var derfor ledsa­
get af en stigning i arbejdsløsheden 
og ikke et fald. 
Den politiske udfordring 
Gennemsnitsalderen i den europæ­
iske befolkning vil stige ganske be­
tydeligt i de kommende år som følge 
af faldende fødselsfrekvens, højere 
gennemsnitslevealder og det for­
hold, at de store årgange fra efter­
krigstiden er ved at blive gamle. At 
der bliver flere ældre i befolkningen 
får stor betydning både for Europas 
arbejdsstyrke og for socialsikrings-
budgetterne om 10-15 år, når efter­
krigsårgangene når pensionsalde­
ren. Ifølge prognoserne vil den 
andel af befolkningen i EU, der er i 
den arbejdsdygtige alder, i år 2015 
være faldende i næsten samthge 
medlemsstater, og mere end halv­
delen vil være over 40 år. 
- De underliggende demografiske 
tendenser i EU har indlysende 
konsekvenser for arbejdsstyrkens 
produktivitet og tilpasningsevne. 
Disse demografiske tendensers 
fulde indvirkning på arbejdsstyr­
ken kommer til at afhænge af den 
fremtidige udvikling i erhvervs­
frekvensen. Erfaringerne fra det 
seneste tiår viser klart, at ændrin­
ger i erhvervsfrekvensen hænger 
nøje sammen med ændringer i 
både den økonomiske aktivitet og 
i beskæftigelsen. 
- Hvis den nuværende udvikling i 
erhvervsfrekvensen fortsætter, 
kan det betyde, at gennemsnitsal­
deren i EUs arbejdsstyrke kun 
stiger beskedent i løbet af de næste 
ti år eller deromkring, men deref­ter vil det næppe få større indfly­
delse på virkningerne af den de­
mografiske udvikling. Det helt 
afgørende bliver at opretholde en 
stadigt ældre arbejdsstyrkes fær­
digheder og evner. Det betyder, at 
det er vigtigt at få vendt den nu­
værende tendens til, at mændene 
trækker sig ud af arbejdsstyrken 
stadigt tidligere, men det kræver i 
sig selv en gennemgribende 
ændring både i arbejdsgivernes 
holdning til ældre arbejdstagere 
og i den grundlæggende situation 
på arbejdsmarkedet, som alt for 
længe har været præget af, at alt 
for mange mennesker kappes om 
alt for få job. 
- Denne forventede indskrænkning 
i EU's arbejdsstyrke må ikke be­
tragtes som en løsning på arbejds-
løshedsproblemet. Den lave 
beskæftigelsesfrekvens i EU i for­
hold til tilsvarende udviklede øko­
nomier er udtryk for, at der findes 
en meget stor arbejdskraftreserve, 
der skal absorberes (over 20 mio.). 
Hovedrapporten indeholder en de­
taljeret analyse af denne udvik­
ling 
- EUs beskæftigelsesproblem for­
svinder ikke, efterhånden som den 
forventede demografiske udvik­
ling manifesterer sig. Problemet 
kan tværtimod blive endnu mere 
akut, efterhånden som gennem­
snitsalderen i befolkningen stiger 
med deraf følgende øget behov for 
indkomststøtte. 
Fleksibilitet 
og opfyldelse af 
arbejdsmarkedets 
behov — "kvalifi­
kationskløften" 
Der er tegn på et voksende misforhold 
mellem udbud og efterspørgsel i EU, 
når det gælder kvalifikationer. 
Erhvervsstrukturen i EU er med til 
at styrke udviklingen af et todelt ar­
bejdsmarked, hvor en stadigt større 
del af beskæftigelsen og de nye job er 
ia-
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
koncentreret på mere kvalifikations-
krævende erhverv. Stort set hele net­
totilvæksten til beskæftigelsen i 
perioden 1994-96 kunne tilskrives en 
stigning i antallet af job med forholds­
vis høje kvalifikationskrav. Mens an­
tallet af folk i ledende stillinger, 
liberale erhverv og teknisk krævende 
job steg ganske væsentligt, nemlig 
med 2% om året, faldt antallet af per­
soner i de elementære erhverv. Det 
eneste sted, hvor der kunne registre­
res en væsentlig stigning i antallet af 
mindre kvalificerede job, var inden 
for salgs- og servicefag, og ca. to tred­
jedele af nettostigningen på dette om­
råde gik til kvinder. 
Der er noget, der tyder på, at man­
gel på kvalificerede medarbejdere 
kan være et særligt udtalt problem 
for små og mellemstore virksomhe­
der. Sammenligner man rundspør­
ger blandt virksomheder, gennem­
ført i henholdsvis 1989 og 1994, var 
manglen på tilstrækkeligt kvalifi­
cerede ansøgere fortsat et alvorlige­
re problem for virksomheder med 
under 200 ansatte end for større 
virksomheder. I 1989 anførte såle­
des mellem 59% og 62% af de store 
virksomheder inden for alle størrel-
seskategorier over 200 ansatte, der 
deltog i undersøgelserne, at det var 
en væsentlig eller endog en meget 
væsentlig hindring for at kunne an­
sætte flere mennesker. Men i 1994 
var det kun for virksomheder med 
under 200 ansatte (41%) eller 200-
499 ansatte (33%), at det stadig var 
en væsentlig hindring. Tallene for 
større virksomheder med 500-
99 ansatte (26%) og over 1000 an­
satte (16%) er faldet kraftigt. Man 
skal dog huske på, at de økonomiske 
forudsætninger var meget forskelli­
ge i de to år: 1989 var et år med 
kraftig vækst i beskæftigelsen, 
mens efterspørgslen efter arbejds­
kraft i 1994 var den laveste i mange 
år. 
Selv om andelen af personer, der 
gennemgår en almen eller er­
hvervsfaglig uddannelse ud over 
den grundlæggende skolegang, er 
steget markant i samtlige med­lemsstater de seneste år, er det sta­
dig et faktum, at en uforholdsmæs­
sig stor del af de arbejdsløse ikke 
har tilstrækkelige kvalifikationer 
til at kunne konkurrere effektivt 
om de job, der er. 11996 gjaldt det 
for EU som helhed, at over halvde­
len af mændene mellem 25 og 64 år 
ikke havde nogen uddannelseskva­
lifikationer ud over elementære 
skolekundskaber, og for kvindernes 
vedkommende var det knap halvde­
len. Til gengæld var det kun godt en 
tredjedel af de mænd, der var i 
beskæftigelse, og stort set det sam­
me for kvindernes vedkommende, 
som var i samme situation. 
Denne forskel er især signifikant i 
mange nordlige medlemsstater, 
hvor en forholdsvis stor del af den 
økonomiske aktivitet ligger inden 
for ganske avancerede sektorer så­
som forretningsservice og finansiel­
le tjenester, hvor jobbene typisk er 
mere kvalifikationskrævende, og en 
mindre del ligger i sektorer med 
mange ukvalificerede job såsom 
landbrug, basisfremstillingsindu­
stri og distribution. 
For kvindernes vedkommende er 
der en endnu større forskel i uddan­
nelsesniveau mellem dem, der er i 
job, og dem, som er erhvervsinakti-
ve, end mellem de beskæftigede og 
de arbejdsløse. I EU som helhed 
havde 63% af de kvinder mellem 25 
og 59 år, som var økonomisk inakti­
ve, ingen uddannelseskvalifikatio­
ner ud over elementære skolekund­
skaber, mens tallet for kvinder i 
beskæftigelse kun var 34%. Som 
nævnt i Beskæftigelsen i Europa 
1996 er forskellen markant i alle 
medlemsstaterne, men den er især 
udtalt i de lande, hvor kvindernes 
erhvervsfrekvens stadig er for­
holdsvis lav, f.eks. Spanien (84% af 
de erhvervsinaktive kvinder har in­
gen uddannelsesmæssige kvalifika­
tioner imod 51% af kvinder i job) og 
Irland (62% imod 27%). Der er næp­
pe tvivl om, at dette til dels afspejler 
forskelle i holdningen til det at ar­
bejde hos de veluddannede og de 
mindre veluddannede i de pågæl­dende lande, men det afspejler også 
den relative mangel på jobmulighe­
der for dem, hvis udgangspunkt 
kun er grundlæggende skolegang. 
Den politiske udfordring 
De udfordringer, vi må forvente i 
det kommende tiår, kræver en 
grundlæggende reform af vore ud­
dannelsessystemer, baseret på idé­
en om livslang uddannelse, for at 
højne kvalifikationsniveauet i hele 
arbejdsstyrken begyndende med de 
unge og videre til dem, der er i slut­
ningen af deres arbejdsliv, men som 
vi får brug for på arbejdsmarkedet 
i de kommende år. 
- Over en tredjedel af de unge 
mellem 20 og 24 år melder sig i 
arbejdsstyrken uden nogen kvali­
fikationer ud over grundlæggende 
skolekundskaber. Der bør arbej­
des på at bringe gennemsnitsni­
veauet op på niveauet i de bedste 
medlemsstater. For dem, der har 
svært ved at få noget ud af formel 
almen uddannelse, skal der findes 
langt flere forskellige erhvervsret­
tede uddannelsesmuligheder, 
helst kombineret med arbejdser­
faring, så de pågældende får øget 
mulighed for at finde beskæftigel­
se efter endt uddannelse. 
- Det er afgørende, at der bygges bro 
mellem skole og arbejdsliv, uanset 
hvilke kvalifikationer et menne­
ske har. Lærlingeuddannelser er 
et af de mest effektive midler til at 
få unge til at udvikle færdigheder 
og kvalifikationer, som arbejds­
markedet har brug for, og dermed 
sikre denne overgang. Der bør ud­
vikles forskellige lærlingesyste­
mer i EU, ledsaget af passende 
tilbud om erhvervsvejledning. 
- Samtidig må en politik, der tager 
sigte på at højne kvalifikationsni­
veauet, gå hånd i hånd med en 
fortsat indsats for at sikre, at den 
nødvendige fleksibilitet er til stede 
på arbejdsmarkedet, og at 
arbejdskraftomkostningerne er 
tilpas lave til at tilskynde til opret-
14 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
telse af flere arbejdspladser, så der 
også bliver beskæftigelsesmulig­
heder for dem, som må forventes 
fortsat kun at have begrænsede 
kvalifikationer, uanset hvilken og 
hvor meget uddannelse de får. Det 
betyder især, at de samlede om­
kostninger ved at beskæftige den-
ne gruppe, inklusive det 
ikke-lønmæssige element, skal 
ligge på et fornuftigt niveau i for­
hold til produktiviteten, og at kun­
stige hindringer, der gør det 
vanskeligt at skabe nye job, skal 
fjernes. 
Det er dog blot en indledende fase, 
der skal skabe grundlaget for 
fremtidens fleksible og tilpas­
ningsdygtige arbejdstyrke. Den 
teknologiske udvikling går så hur­
tigt, at fremtidens arbejdsstyrke i 
stigende grad bliver nødsaget til at 
udvikle sig og tilpasse sig nye fær­
digheder og kvalifikationskrav, og 
det vil blive nødvendigt at skifte 
mellem helt forskellige job flere 
gange i løbet af en arbejdskarriere. 
Det betyder, at uddannelsen ikke 
kun skal tage sigte på folk, der står 
ved starten af deres arbejdsliv, 
men på alle og igennem hele ar­
bejdslivet, helt frem til pensionsal­
deren. En sådan strategi for 
opgradering af kvalifikationerne 
er den eneste måde, hvorpå EU 
kan klare de udfordringer, der hg­
ger i at skulle tilpasse sig den nye 
kontekst. 
Arbejdsløsheden i Europa er kon­
centreret på de lavest kvalificere­
de eller dem, som har mistet deres 
kvalifikationer. Det fremgår bl.a. 
af, at der tilsyneladende ikke er ret 
meget, man kan gøre ved langtids-
ledighedsproblemet. Der bliver 
ikke tale om nogen større nedgang 
i arbejdsløsheden, specielt ikke i 
langtidsledigheden, medmindre 
kvalifikationsniveauet i denne 
gruppe kan højnes gennem ud­
dannelse. 
De faglige skel mellem mænd og 
kvinder gør også arbejdsmarkedet 
mindre fleksibelt. Piger og drenge bør opmuntres til i højere grad at 
sprede deres erhvervsvalg og der­
med bidrage til en mindre skarp 
kønsopdeling på arbejdsmarkedet 
og til flere forskellige jobmulighe­
der for kvinderne. 
Eftersom de højt kvalificerede job 
i EU er stærkt koncentreret på 
vækstsektorerne, vil problemet 
med "kvalifikationskløften" for­
mentlig blive endnu mere akut 
med tiden, og en voksende del af 
dem, der kun har de mest elemen­
tære kvalifikationer, vil få stadigt 
sværere ved at finde beskæftigel­
se. Opgradering og udbygning af 
færdigheder og kvalifikationer, 
mens man er i arbejde, kan vise sig 
at være den vigtigste og mest om­
kostningseffektive investering 
med henblik på at forebygge lang­
tidsledighed og gøre det lettere for 
folk at komme i beskæftigelse. 
EU mangler ikke potentielle 
iværksættere, og nyoprettede 
virksomheder i EU klarer sig gen­
nemsnitligt ikke ringere end til­
svarende virksomheder i de lande, 
vi konkurrerer med. Det er ikke 
desto mindre vigtigt, at vore ud­
dannelsessystemer bidrager til at 
fremme iværksætterevner og 
virksomhedskultur. 
Der bør også gennemføres en ny 
reform af de sociale beskyttelses­
systemer for at gøre dem mere 
"beskæftigelsesvenlige". Ind­
komststøtteprogrammer alene 
gør det ikke lettere for dem, der er 
midlertidigt udelukket fra ar­
bejdsmarkedet, at finde beskæfti-
gelse igen eller sikre deres 
tilværelse. De beløb, der bruges på 
arbejdsløshedsydelser og andre 
passive arbejdsmarkedsforan­
staltninger, og det er stadigvæk 
ca. to tredjedele af de samlede ar-
bejdsmarkedsudgifter, bør kanali­
seres om og mobiliseres til 
foranstaltninger, der kan hjælpe 
folk i beskæftigelse og dermed til­
bage i arbejdslivet. En sådan om­
strukturering af de offentlige 
udgifter er vigtig på længere sigt for at gøre folk mindre afhængige, 
forhindre social udstødelse og 
hjælpe folk til at frigøre deres fulde 
potentiale—til gavn for både øko­
nomien og dem selv. 
Der er derfor brug for en indsats på 
tre fronter: forbedring af de unges 
grundlæggende almene og er­
hvervsfaglige uddannelse for at 
hjælpe dem ind i arbejdsstyrken og 
sætte dem i stand til at tilpasse sig 
nye udfordringer i tilværelsen, en 
positiv strategi for opgradering af 
den eksisterende arbejdsstyrkes 
kvalifikationer gennem hele ar­
bejdslivet og endelig et aktivt pro­
gram for uddannelse og optræning 
af de arbejdsløse og især de lang­
tidsledige. Den Europæiske Social­
fond skal understøtte en sådan stra­
tegi. 
Fleksibilitet og 
arbejdsorganisation 
Den tendens i retning af mere flek­
sible arbejdsmønstre, som er omtalt 
i sidste års rapport om beskæftigel­
sen i Europa, fortsatte i 1996. 
Ud over det generelle "gennem­
træk" på beskæftigelsesmarkedet i 
EU, hvor der hvert år oprettes og 
nedlægges mindst ti mio. job, bliver 
begreber som standardarbejdsuge, 
standardansættelseskontrakt og 
standardkarriere med et job for 
7 Ændringer i deltids- og 
fuldtidsbeskæftigelsen, 1987-19S8 
, % af den samlade beskæftigelse i basisåret 2 
1.5 
1 
0.5 
0 
-0.5 
-1 
-1.5 
-2 
19671988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
hele livet stadigt mindre fremher­
skende. Under recessionen lå hele 
nettostigningen i antallet af job in­
den for deltidsbeskæftigelse, hvil­
ket må tydes som en fleksibel reak­
tion på vanskelige vilkår på 
arbejdsmarkedet. Ganske vist kun­
ne der i 1996 registreres en vis net­
totilvækst i antallet af fuldtidsjob, 
men den langsigtede tendens i ret­
ning af mere deltidsbeskæftigelse 
fortsætter (figur 7). 
17% af alle lønmodtagere arbejder 
nu på deltid. Tendensen på lang sigt 
til, at flere mænd også arbejder på 
deltid, går igen i alle medlemssta­
terne. I perioden 1990-96 voksede 
andelen af deltidsbeskæftigede 
mænd fra under 4% til 5,5% i EU 
som helhed, og der er foreløbigt in­
gen tegn på, at denne tendens svæk­
kes, selv om den samlede beskæfti­
gelse er steget. 
Tendensen i retning af flere deltids­
arbejdende kvinder fortsatte også i 
1996, idet over 31,5% af alle kvinder 
i beskæftigelse arbejdede på deltid. 
Deltidsjob til kvinder tegnede sig 
for næsten 65% af stigningen det 
pågældende år i antallet af kvinder 
i beskæftigelse. 
12% af arbejdsstyrken i EU er ansat 
på tidsbegrænsede kontrakter, men 
der er store forskelle mellem med­
lemsstaterne på, i hvilket omfang sådanne kontrakter anvendes, og 
det afspejler forskelle i gældende 
lovgivning og regler. Det har betyd­
ning for, hvordan arbejdsmarkedet 
fungerer, og på både arbejdsgiveres 
og arbejdstageres adfærd, idet det 
kan få dem til at foretrække forskel­
lige former for fleksibilitet. Det står 
dog mindre klart, hvorvidt disse for­
skellige former for fleksibilitet på­
virker udviklingen i beskæftigel­
sen, væksten og levestandarden. 
Sammenligninger baseret på 
OECD's reguleringsindeks, som i 
sig selv er et forholdsvis subjektivt 
parameter, viser i bedste fald kun 
en meget svag sammenhæng mel­
lem disse variabler. 
Den politiske udfordring 
Den europæiske beskæftigelses­
strategi, som har været fulgt siden 
1994, har helt korrekt lagt stor 
vægt på at gøre arbejdsmarkederne 
mere fleksible. Den form for fleksi­
bilitet, der bliver behov for inden for 
europæisk økonomi, når først det 
indre marked fungerer helt efter 
hensigten, og Den Økonomiske og 
Monetære Union er fuldt gennem­
ført, vil blive langt mere omfattende 
end blot en deregulering af arbejds­
markederne. 
- Den nye form for fleksibilitet bør 
indføres sideløbende med fortsatte 
strukturreformer både på marke­derne for varer og tjenesteydelser 
og på arbejdsmarkederne. Libera­
lisering og øget konkurrence på 
markederne for varer og tjene­
steydelser bør ses som et middel til 
at forbedre produktiviteten ogjob-
skabelsen mere varigt. Det gælder 
især inden for tjenesteydelser, 
hvor der stadig er et enormt poten­
tiale for oprettelse af nye arbejds­
pladser inden for mange 
forskellige brancher. 
Fleksibilitet på markederne for 
varer er ensbetydende med fleksi­
bilitet i de enkelte virksomheder. 
En sådan fleksibilitet kræver, at 
der i højere grad sættes fokus på 
nye former for arbejdsorganisa­
tion, som kan resultere i mere flek­
sible arbejdstidsmønstre. Den 
"fleksible virksomhed" bør være 
normen og ikke undtagelsen. Når 
man indfører nye arbejdsmønstre, 
er der en række principper, der 
skal respekteres: de nye vilkår 
skal udformes specielt med hen­
blik på de enkelte afdelinger eller 
kontorer, og de bør forhandles 
mellem arbejdsgiverne og arbejds­
tagerne. Den nye aftale om del-
tidsarbejde, som er blevet 
forhandlet mellem arbejdsmarke­
dets parter på europæisk plan i 
forbindelse med den sociale proto­
kol, bør ses som et første skridt på 
vejen til formuleringen af sådanne 
specielle strategier. 
8 Lønomkostninger og værditilvækst pr. 
arbejdstime i NUTS l-regioner,1992 
Værditilvækst pr. time (ECU) 
40 
35 
30 
25 
20 
15 
10 
5 
0 i .• **•• * 
10 15 20 25 
Omkostninger pr. time (ECU) 40 
35 
30 
25 
20 
15 
10 
H 5 
30 Udenlandsk befolkning fordelt på 
statsborgerskab i medlemsstaterne, 1995 
% af befolkningen 
B DK D GR E Fl S UK E15 
1« 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
- Fleksibilitet og sikkerhed behø­
ver ikke at udelukke hinanden. 
For stadigt flere mennesker vil 
sikkerhed i ansættelsen forment­
lig ikke længere være ensbetyden­
de med et livtidsjob, men kravene 
i forbindelse med ny teknologi 
og nye former for fleksibilitet inde­
bærer, at der må udvikles en ny 
form for partnerskab mellem 
arbejdstagere, arbejdsgivere og 
det offentlige for at sikre, at folk 
kan få beskæftigelse i hele deres 
arbejdsliv. Det er først og frem­
mest ensbetydende med foran­
staltninger med henblik på at 
opretholde og opgradere arbejds­
tagernes færdigheder og kvalifi­
kationer. 
- Kommissionen vil intensivere sin 
indsats for at forenkle og forbedre 
erhvervsklimaet, blandt andet 
med etablering af The Business 
Environment Task Force på opfor­
dring af Det Europæiske Råd i 
Amsterdam. 
Fleksibilitet og 
spredning af arbejds­
kraftomkostningerne 
Arbejdskraftomkostningerne varie­
rer ganske betydeligt i EU fra ca. 
5 ECU i timen i industrien i 
Portugal (1992) til ca. 23 ECU i 
timen i de fleste tyske regioner og 
27 ECU i Hamburg. Disse forskelle 
afspejler i vidt omfang variationer i 
arbejdskraftens produktivitet 
(figur 8). Arbejdskraftomkostnin­
gerne pr. enhed varierer dog kun 
forholdsvis lidt i EU, og der er be­
stemt ikke noget, der tyder på, at de 
er lavere de steder, hvor gennem­
snitsomkostningerne ved at be­
skæftige folk også er lave. Forskelle 
i produktiviteten vil i vidt omfang 
kompensere for forskelle i arbejds­
kraftomkostningerne, og det giver 
derfor ikke virksomjhederne større 
tilskyndelse til at flytte produktio­
nen fra én medlemsstat til en anden 
- i hvert fald ikke ud fra en hel­
hedsbetragtning. Forskelle i arbejdskraftomkostnin­
ger mellem regioner er langt min­
dre udtalte i USA, og der er for­
holdsvis begrænsede udsving i 
enhedsomkostningerne ved at pro­
ducere i de forskellige egne af USA. 
Det er dog kun, hvad man kunne 
forvente, eftersom USA i realiteten 
længe har været én enkelt økonomi 
med fælles valuta og mere omfat­
tende økonomisk integration mel­
lem de enkelte stater, end det end­
nu er tilfældet i Europa. Med 
hensyn til arbejdsmarkedets tilpas­
ning er det derfor mere relevant at 
sammenligne forskelle i arbejds­
kraftomkostningerne inden for de 
enkelte medlemsstater i Europa 
med forholdene i de forskellige egne 
eller større regioner i USA. 
I fire af de fem største europæiske 
lande var de gennemsnitlige 
arbejdskraftomkostninger i de to 
regioner med de højeste omkostnin­
ger i 1992 ca. 30% højere end i de to 
regioner med de laveste omkostnin­
ger. I det femte land, Tyskland, var 
forskellen 18%, hvis man ikke med­
regner de nye delstater. Sammen­
ligner man med de større regioner i 
USA, var forskellene mellem 20 og 
30% i begge tilfælde. Hvis man an­
vender et mere avanceret statistisk 
mål for forskellen (variansen eller 
standardafvigelsen) og vægter re­
gionerne efter antallet af personer i 
beskæftigelse, udviser alle ni regio­
ner i USA, med undtagelse af to, 
mindre udsving i de gennemsnitlige 
arbejdskraftomkostninger, end det 
er tilfældet i europæiske lande. 
Der synes også at være mindre for­
skelle i arbejdskraftomkostninger­
ne pr. enhed mellem de amerikan­
ske stater end mellem forskellige 
regioner inden for samme land, 
især i Spanien og Storbritannien. 
Det tyder på, at økonomierne er 
mere fleksible i USA end i visse 
egne af Europa, eller at der er færre 
hindringer for både producenters og 
arbejdstageres mobilitet, forstået 
på den måde, at der er mere tendens 
til, at markedskræfterne eliminerer 
eventuelle forskelle i arbejdskraft­omkostningerne pr. enhed, som 
måtte opstå (f.eks. ved at tilskynde 
til at flytte økonomisk aktivitet 
rundt mellem staterne). Hovedrap­
porten indeholder en nærmere ana­
lyse. 
Den politiske udfordring 
Det Europæiske Råd i Amsterdam 
understregede, at det er nødvendigt 
at gøre beskatnings- og socialsik­
ringssystemerne mere beskæftigel­
sesvenlige og skabe et skatteklima, 
som virker stimulerende på 
erhvervslivet og oprettelsen af ar­
bejdspladser. Det er nødvendigt at 
se nærmere på strukturen i med­
lemsstaternes aktuelle skattesyste­
mer og forskellen mellem lønom­
kostninger og lønindkomst efter 
skat, fordi vækst i beskæftigelsen 
påvirker især de ufaglærte, lavtløn­
nede arbejdstagere. 
- Medlemsstaterne bør have et vist 
spillerum med hensyn til at vælge, 
hvordan skatten på arbejdskraft 
kan bringes ned, og hvordan en 
sådan nedsættelse skal finansie­
res. Der hgger imidlertid store for­
dele i at udveksle informationer og 
erfaringer omkring disse spørgs­
mål, men også i at koordinere til­
tag på skatteområdet som led i en 
EU-dækkende indsats for at ned­
bringe arbejdsløsheden. 
ion 
Arbejdsstyrkens mobilitet er et af 
de elementer, der indgår i ar­
bejdsmarkedets muligheder for at 
tilpasse sig mere vedvarende 
skævheder mellem lande og regio­
ner med hensyn til økonomiske og 
beskæftigelsesmæssige mulighe­
der — det er disse skævheder, som 
man forsøger at minimere med 
strukturpolitikkerne. Med tiden 
skulle behovet for tilpasning til 
sådanne skævheder dog tage af, 
efterhånden som man opnår en 
mere afbalanceret økonomisk ud­
vikling og større økonomisk og 
- 17 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
social samhørighed mellem lande 
og regioner. 
Ca. 5% af alle i den arbejdsdygtige 
alder, der er bosiddende i EUs med­
lemsstater, er statsborgere fra and­
re lande (figur 9). Heraf kommer ca. 
en tredjedel fra andre EU-lande. 
Selv om de fleste medlemsstater i 
EU har oplevet en nettoindvan­
dring siden slutningen af 1980'er-
ne, som fik befolkningen i den ar­
bejdsdygtige alder til at vokse, har 
det været i forholdsvis begrænset 
målestok. Kun i Tyskland, Græken­
land og Østrig har nettoindvandrin­
gen vedvarende i hele denne perio­
de udgjort væsentligt mere end 
0,3% af befolkningen, men tallet er 
nu faldende. Nettoindvandringen 
toppede omkring 1989-1990, hvor 
den nåede op på 1% af befolkningen 
i Tyskland og Østrig og godt 0,5% i 
Grækenland, hovedsagelig på 
grund af indvandring fra Central-
og Østeuropa, men tendensen synes 
nu at være vendt. 
Ca. 30%, af dem der slår sig ned i 
medlemsstaterne, er landets egne 
statsborgere, der vender tilbage ef­
ter at have opholdt sig i udlandet, 
og yderligere 17% er statsborgere 
fra et andet EU-land. Indvandrin­
gen i EU fra tredjelande udgjorde 
under 0,5% af EU's befolkning i den 
arbejdsdygtige alder i 1995. Det er 
kun en smule mindre end indvan­
dringen i USA. Desuden gælder det 
i EU, at ca. halvdelen af den indgå­
ende strøm af migranter opvejes af, 
at folk udvandrer fra EU (flere end 
det meget begrænsede antal, der 
udvandrer fra USA). Eftersom det 
er ca. det dobbelte af den naturlige 
befolkningstilvækst, er den indgå­
ende strøm af migranter i høj grad 
med til at øge befolkningen i den 
arbejdsdygtige alder og dermed an­
tallet af potentielle deltagere i EU's 
arbejdsstyrke. Indvandringen er 
særligt omfattende i medlemsstater 
som f.eks. Tyskland, hvor befolk­
ningstallet er naturligt faldende. 
Mobiliteten i arbejdsstyrken er 
større i USA end i Europa, men ikke i nævneværdig grad. I praksis gæl­
der det, at selv om det er mere al­
mindeligt at flytte over lange af­
stande i USA fra én del af landet til 
en anden, end det er tilfældet mel­
lem forskellige egne af Europa, er 
omfanget af migration mellem re­
gioner eller stater inden for disse 
"dele" eller hovedregioner (f.eks. 
Mid-West eller North-East) kun en 
smule større end mellem regioner i 
EU's medlemsstater. I 1993-94 
flyttede gennemsnitligt godt 2,5% 
af den bosiddende befolkning mel­
lem enten stater eller større regio­
ner i USA, og det skal sammenlig­
nes med de knap 1,5%, som flyttede 
mellem enten NUTS 1-regioner el­
ler medlemsstater i Europa i nogen­
lunde samme periode. 
Migrationen mellem regioner i de 
enkelte medlemsstater adskiller sig 
ikke meget fra migrationen mellem 
stater i USA. I 1993-94 flyttede 
gennemsnitligt knap 1,5% af befolk­
ningen (14 ud af 1 000) i hver af de 
ni hovedregioner i USA fra én stat 
til en anden inden for samme re­
gion. 
I hele EU er der rigtigt mange men­
nesker, der jævnligt rejser ganske 
langt mellem deres hjem og deres 
arbejdssted, og i nogle tilfælde 
krydser de endog landegrænser. 
Denne form for pendling er med til 
at udvide det, der normalt defineres 
som et lokalt arbejdsmarked, og er 
langt mere almindelig, end at folk 
flytter regulært for at starte på et 
job et andet sted. 
11995 var det knap 3,5% af lønmod­
tagerne, der boede i én NUTS 1-
region og arbejdede i en anden. I 
Belgien var tallet væsentligt højere 
end EU-gennemsnittet, nemlig 
næsten 13%, og i Østrig var det over 
10%, men hovedparten af disse rej­
ste til henholdsvis Bruxelles og 
Wien. 
I 1995 var der i EU ca. 0,5% af 
lønmodtagerne (600.000 menne­
sker), der boede i ét land og arbejde­
de i et andet. Halvdelen af disse arbejdede i en anden medlemsstat, 
den anden halvdel arbejdede i et 
land uden for EU (først og fremmest 
Schweiz). Det var ikke nødvendig­
vis dem alle, der pendlede dagligt; 
de kunne også arbejde i et land i en 
længere periode uden at ændre bo­
pæl. Det er dog temmelig sikkert, at 
det store flertal pendler regelmæs­
sigt. 
Den politiske udfordring 
Der er forskellige hindringer for mi­
grationen mellem de europæiske 
lande, f.eks. kulturelle forskelle og 
sprogproblemer, uhensigtsmæssig 
lovgivning, en afsmitningseffekt fra 
restriktioner for indvandrere fra 
tredjelande samt racistiske hold­
ninger. Disse problemer er vanske­
lige at løse med økonomiske og 
arbejdsmarkedsmæssige incita­
menter til øget migration. 
- De tilpasninger, der er nødvendige 
på et mere integreret europæisk 
arbejdsmarked, forudsættter 
imidlertid ikke en kraftig stigning 
i migrationen eller den geografi­
ske mobilitet. Indførelsen af ØMU 
skulle gøre det lettere at sammen­
ligne lønninger og priser mere di­
rekte, men der er andre faktorer, 
som muligvis spiller en endnu 
større rolle for folks beslutninger 
på beskæftigelses- og lønområdet. 
Det, der kræves, er en situation, 
hvor potentielle migranter har et 
reelt valg — mellem muligheden 
for at blive og tilstrækkelig sikker­
hed for beskæftigelse, bolig osv. til 
også at kunne flytte ved at sikre 
tilstrækkelig jobskabelse, der 
hvor de bor, og ved at afskaffe 
kunstige hindringer for deres kva­
lifikationer andre steder. 
- Bestræbelser på at skabe flere job­
muligheder i potentielle migra-
tionsområder—både de områder, 
som folk flytter fra, og de områder, 
som folk flytter til — vil medvirke 
til at mindske hindringerne og for­
bedre integrationen. Sådanne po­
litiske tiltag skal især tage fat på 
problemet omkring den m^krimi-
. 18 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
nation på lokale arbejdsmarkeder, 
der bunder i en frygt for, at jobbene 
bliver taget af dem, der kommer 
udefra. 
- Derudover skal man forsøge at 
fremme den frie bevægelighed ved 
at Cerne tilbageværende restrik­
tioner for arbejdskraftens mobili­
tet (hvoraf mange i realiteten ikke 
hænger sammen med arbejds­
markedet, f.eks. på pensions- og 
boligområdet), forbedre informa­
tionen om jobmuligheder og ud­
bygge systemer som f.eks. 
EURES, der kan være en hjælp for 
dem, der gerne vil flytte. Der er 
ganske vist gjort meget i de sene­
ste år for at fjerne hmdringerne for 
dem, der pendler på tværs af 
grænserne, men der er stadig sto­
re problemer tilbage for folk, der 
arbejder i en anden medlemsstat. 
Tiltag med henblik på at øge mobi­
liteten vil også bidrage positivt til at 
løse problemet omkring manglende 
kvalifikationer og rette op på for­
skelle i produktiviteten og dermed 
fremme væksten og beskæftigelsen. 
Mobiliteten mellem 
forskellige sektorer 
og erhverv 
Mobiliteten mellem sektorerne er 
forholdsvis høj i hele EU. 11995 var 
"jobgennemtrækket" ca. 16% om 
året for mænd og ca. 19% for kvin­
der. Disse tal dækker imidlertid 
over store forskelle både mellem 
sektorer og mellem medlemsstater. 
Generelt vil der være en forholdsvis 
større tilgang til de sektorer, som 
ekspanderer mest, men der er ikke 
tale om nogen systematisk sam­
menhæng med væksten i beskæfti­
gelsen. Især er sektormobiliteten 
langt større i sektorer som hotel- og 
restaurationsbranchen (ca. 25% af 
alle lønmodtagere i sektoren arbej­
dede ikke i sektoren året før), hvor 
en stor del af de nytilkomne ofte er 
unge, der lige er gået ud af skolen, sammenholdt med sektorer som 
bankvæsen og forsikring, undervis­
ning og sundhedsvæsen, hvor det 
højere uddannelsesniveau og de fle­
re kvalifikationer, der kræves af ar­
bejdsstyrken, både begrænser an­
tallet af egnede ansøgere og gør 
arbejdsgiverne mere tilbageholden­
de med at slippe folk, når først de er 
rekrutteret og trænet op. Et højt 
^obgennemtræk" er med andre ord 
ikke nødvendigvis synonymt med 
høj konkurrenceevne. 
Den politiske udfordring 
Forskellene i "jobgennemtræk" 
synes dog ikke at hænge systema­
tisk sammen med graden afregu­
lering på arbejdsmarkedet eller 
mere specifikt skrappe eller lem­
pelige regler om afskedigelse, 
hvilket normalt anses for at ind­
virke på arbejdsgivernes villighed 
til at ansætte nye folk. Spanien 
har f.eks. et af de stærkeste jobbe­
skyttelsessystemer (vurderet af 
OECD), men også et "jobgennem-
træk", som ligger blandt de høje­
ste, og Finland har også et højt 
"jobgennemtræk" kombineret 
med en arbejdstagerbeskyttelse 
over gennemsnittet, mens 
Belgien, der har det laveste "job-
gennemtræk" i EU, anses for at 
operere med restriktioner for 
afskedigelse, som giver en beskyt­
telse under gennemsnittet. 
- I stedet for at afholde arbejdsgi­
verne fra at ansætte nye folk kan 
skrappe restriktioner for afskedi­
gelse blot få dem til at gøre det på 
en anden måde, især ved at til­
skynde dem til at ansætte folk på 
tidsbegrænsede kontrakter. Det 
vil paradoksalt nok normalt forøge 
^obgennemtrækket" i stedet for at 
nedbringe det, og der er noget, der 
tyder på, at det rent faktisk er 
tilfældet. 
- Begrænsninger i mulighederne 
for at afskedige folk vil normalt 
betyde, at flere bliver ansat på 
midlertidige kontrakter, og det 
øger dermed "jobgennemtræk-ket". Det kan resultere i, at der 
udvikles et todelt arbejdsmarked, 
hvor veletablerede lønmodtagere 
nyder en høj grad af beskyttelse 
imod at miste deres job, mens and­
re kun har begrænset eller slet 
ingen beskyttelse. Det er ikke nød­
vendigvis den bedste eller mest 
effektive metode til at øge fleksibi­
liteten på arbejdsmarkedet. 
- Der er brug for en radikal nytænk­
ning omkring alle relevante 
arbejdsmarkedsregler — beskyt­
telse i ansættelsen, arbejdstid, 
social sikring og arbejdsmiljø — 
for at tilpasse dem til en arbejds-
verden, som vil være organiseret 
helt anderledes, og hvori begrebet 
"sikkerhed for arbejdstagerne" må 
omformuleres, så det i højere grad 
fokuserer på sikkerhed med hen­
syn til at kunne finde beskæftigel­
se på arbejdsmarkedet i stedet for 
sikkerhed i et bestemt job. 
- Vi må bevæge os bort fra en over­
forenklet debat om regulering og 
deregulering og i stedet søge at 
finde en ny balance mellem fleksi­
bilitet og sikkerhed for beskæfti­
gelse med mærkbare fordele for 
både arbejdstagere og arbejdsgi­
vere. Arbejdstagerne skal lettere 
kunne kombinere arbejdsliv og fa­
milieliv, mens arbejdsgiverne skal 
kunne tilpasse virksomhederne 
hurtigere til de stadigt hurtigere 
ændringer på markedet. 
Integrering af 
Le 
mennesker på 
Hvis den hidtidige udvikling fort­
sætter, vil der, efterhånden som 
gennemsnitsalderen i EU's befolk­
ning stiger, blive stadigt flere 
mennesker med handicap i den ar­
bejdsdygtige aldersgruppe. Det in­
debærer flere forskellige politiske 
dilemmaer omkring et følsomt 
spørgsmål, som tidligere har polari­
seret debatten, og som behandles i 
IQ-
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
et særligt afsnit i dette års rapport 
om beskæftigelsen i Europa. 
Ca. 17% af EU's befolkning i den 
arbejdsdygtige alder er hæmmet af 
handicap. Næsten halvdelen af dis­
se er i aldersgruppen 50-64 år. Den 
gennemsnitlige beskæftigelsesfre­
kvens i EU for folk med et handicap 
— 44% — er næsten 17 procent­
point lavere end den samlede be­
skæftigelsesfrekvens, selv om der 
er store forskelle mellem medlems­
staterne. Beskæftigelsesfrekven­
sen blandt handicappede er gene­
relt højere i de lande, hvor den 
samlede beskæftigelsesfrekvens 
også er høj. En væsentlig del af dem, 
som er i beskæftigelse, vil desuden 
ofte være folk, som er blevet invali­
deret under arbejdet, og som er for­
blevet hos den samme arbejdsgiver, 
om ikke nødvendigvis i det samme 
job. Ca. 10 mio. mennesker om året 
rammes således af erhvervssyg­
domme eller arbejdsulykker/-
skader på arbejdspladsen. I mod­
sætning til, hvad man normalt 
skulle tro, er arbejdsløshedsprocen­
ten blandt handicappede i de fleste 
lande ikke væsentligt højere end 
blandt resten af arbejdsstyrken. I 
EU som helhed er den gennemsnit­
lige arbejdsløshedsprocent blandt 
handicappede mindre end to pro­
centpoint højere end blandt den 
samlede arbejdsstyrke. 
Andelen af erhvervsinaktive er 
imidlertid væsentligt højere end for 
andre grupper. Det gælder specielt 
i lande som Grækenland, Spanien, 
Irland og Italien, hvor familiesam­
menholdet stadig er stærkt. Det er 
i de samme lande — tilligemed 
Portugal — de handicappedes 
uddannelsesniveau er lavere end 
resten af befolkningens, og ufor­
holdsmæssigt mange generelt er 
beskæftiget i landbrug og elemen­
tære erhverv, mens der i andre lan­
de, hvor de handicappede har 
nogenlunde samme uddannelsesni­
veau som resten af befolkningen, 
ikke er væsentlige forskelle med 
hensyn til, i hvilke sektorer og er­
hverv de er beskæftiget. Den politiske udfordring 
Tidligere var der i mange medlems­
stater en stærk samfundsøkono­
misk tendens til at betale invalidi­
tetsydelser til dem, som havde 
svært ved at finde beskæftigelse. 
Resultatet er, at udgifterne til så­
danne ydelser er blevet den tredje 
største post på det sociale budget i 
EU efter pensioner og sygedagpen­
ge, svarende til 10,5% af det samle­
de budget i 1993. Det er mere, end 
hvad der bruges på arbejdsløsheds-
ydelser (7% i 1993). 
Det største problem, som handicap­
pede mennesker støder på, når de 
søger beskæftigelse, er fordomme. 
Resultatet er, at der har været en 
omfattende bevægelse blandt han­
dicappede for at få indført antidis-
kriminationslovgivning for at be­
skytte deres borgerlige rettigheder 
og for at sikre, at der i rimeligt 
omfang tages hensyn til deres situa­
tion, så de kan udøve deres ret til 
beskæftigelse. I økonomisk hense­
ende er det en investering i menne­
skelig kapital, som ud over de sam­
fundsmæssige fordele meget vel 
kan resultere i overskud for stats­
budgettet, eftersom yderligere be­
skæftigelse vil give øgede skat­
teindtægter i stedet for udgifter til 
indkomststøtte til de erhvervsinak-
tive. 
- Antidiskriminationslovgivningen 
bør suppleres med foranstaltnin­
ger, der skal gøre det lettere at 
skaffe handicappede i beskæfti­
gelse, som det f.eks. er tilfældet i 
Sverige. Det vil styrke ELPs ar­
bejdsstyrkes konkurrenceevne og 
samtidig forbedre jobmuligheder­
ne for den enkelte handicappede. 
- Kvote- og afgiftssystemer bør om­
lægges fuldstændigt, så de i højere 
grad svarer til de nye arbejdsmil­
jøer, hvor arbejdstagerne opfor­
dres til at lære og ændre på 
arbejdsprocessen i takt med, at de 
lærer nyt, hvorved de bliver en del 
af virksomhedens kapital. I så­
danne smidige og beskæftigelses­venlige miljøer bliver det lettere 
for handicappede arbejdstagere at 
forblive hos arbejdsgiveren og ud­
vikle deres individuelle færdighe­
der. Beskæftigelsesudsigterne for 
handicappede kan dog ikke ad­
skilles fra de almindelige arbejds­
markedsvilkår. Handicappede 
mennesker er normalt de første til 
at miste jobbet og blandt de sidste, 
der ansættes: indførelse af kvote­
systemer vil bide sig selv i halen, 
hvis det beskæftigelsesgrundlag, 
hvorpå de anvendes, skrumper 
ind. 
Miljø og beskæftigelse 
Miljøet er blevet.et område af stor 
betydning for beskæftigelsen. 
Miljørelaterede job omfatter en 
lang række aktiviteter, blandt 
hvilke der som de vigtigste kan 
nævnes spildevandsbehandling, 
bortskaffelse af affald, luftforure­
ningskontrol, jordforbedring og 
-oprensning og støjdæmpning, 
som tilsammen leverer hovedpar­
ten af beskæftigelsen på miljøom­
rådet og tegner sig for mindst 
1,5 mio. job eller 1% af den samle­
de beskæftigelse i EU. 
Andre job har at gøre med levering 
af miljørelaterede varer og tjene­
steydelser, som ikke kun er til mil-
jøformål og derfor er vanskeligere 
at identificere. Det omfatter gen­
brug, udnyttelse af vedvarende 
energi, natur- og landskabsbeskyt­
telse og byfornyelse. Foreløbige 
skøn tyder på, at sådanne aktivite­
ter kan udgøre yderligere 1,5 mio. 
job i EU og dermed bringe beskæf­
tigelsen i miljøsektoren — bredt de­
fineret — op på ca. 2% af den sam­
lede beskæftigelse i EU. Der er 
positive udsigter til vækst i beskæf­
tigelsen i miljøsektoren. 
Naturligvis kan miljøpolitik også 
indvirke negativt på beskæftigelsen 
i andre sektorer, når der indføres 
kontrol mod forurening og foran­
staltninger med henblik på at 
mindske miljøskadelige virkninger. 
90. 
Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 
På trods af de problemer, det kan 
skabe for bestemte sektorer eller 
regioner, især på kort sigt, er der 
ingen entydige tegn på, at miljøpo­
litikken vil få negativ indvirkning 
på beskæftigelsen eller konkurren­
ceevnen som helhed, derimod vil 
den på længere sigt formentlig styr­
ke begge dele. Nye undersøgelser 
tyder på, at forfølgelsen af miljø­
målsætninger har en vis begrænset, 
positiv indvirkning på beskæftigel­
sen. 
Langt vigtigere end "grøn indu­
stris" betydning for en bæredygtig 
vækst på lang sigt er problemet om­
kring det fremherskende forbrugs-
og investeringsmønster. Der bliver 
sandsynligvis behov for omfattende 
investeringer i de kommende år for 
at forny de eksisterende anlægsak­
tiver og erstatte dem med mere mil-
jøvenlige teknologier og produk­
tionsmetoder, især inden for 
fremstillingsindustri, landbrug og 
transport. 
Vejen frem 
I 1997-rapporten om beskæftigel­
sen i Europa redegøres der for en 
række af de vigtigste faktorer, 
som må forventes at medføre væ­
sentligt større ændringer på det 
europæiske arbejdsmarked i løbet 
af de næste to tiår, end det har 
været tilfældet i de sidste 25 år af 
det 20. århundrede. 
Den europæiske beskæftigelses­
strategi, som bygger på den opfat­
telse, at beskæftigelsen er et 
spørgsmål, der vedkommer os alle, 
og som derfor kræver en fælles ind­
sats, er fastlagt i Amsterdam­
traktaten, og den kommer til at spil­
le en vigtig rolle i bestræbelserne på 
at skabe en kraftig nettostigning i 
beskæftigelsen som en afgørende 
forudsætning for, at ØMU skal lyk­
kes. Denne strategi, som blev ind­
ledt på Det Europæiske Råd i 
Essen, kombinerer makroøkono­
misk stabilitet og strukturreformer 
med henblik på at modernisere ar­bejdsmarkedet og den måde, hvor­
på det fungerer. 
I det kommende tiår skal der læg­
ges endnu større vægt på udviklin­
gen af en videninfrastruktur, som 
kan sikre bæredygtig vækst i en 
konkurrencepræget verdensøkono­
mi og styrke de menneskelige res­
sourcer, så alle i arbejdsstyrken 
kan bevare og forbedre deres fær­
digheder og kvalifikationer og øge 
deres muligheder for at komme i 
beskæftigelse. Fleksibiliteten skal 
være baseret på arbejdstagernes 
tillid til deres egen evne til at tilpas­
se sig og finde beskæftigelse og på 
opbygningen af et effektivt partner­
skab mellem arbejdsstyrken og 
arbejdsgiverne. 
På EU-plan må der træffes en ræk­
ke politiske afgørelser, indgås nye 
forpligtelser og indføres nye institu­
tionelle ordninger for at samle og 
styrke EU's og medlemsstaternes 
beskæftigelsespolitiske tiltag: 
- Indføjelsen af afsnittet om beskæf­
tigelsen i den nye traktat vil give 
EU de nødvendige redskaber i 
hænde til at kunne formulere en 
samordnet beskæftigelsesstrate­
gi, der er tilpasset det 21. århund­
redes krav, samtidig med at der 
tages behørigt hensyn til de for­
skellige vilkår i medlemsstaterne. 
- Nedsættelsen af et beskæftigel­
sesudvalg betyder, at der nu er et 
forum for samordning af med­
lemsstaternes beskæftigelses- og 
arbejdsmarkedspolitikker. Udval­
get skal overvåge beskæftigelses­
politikkerne i medlemsstaterne og 
i EU og rådgive Rådet og Kommis­
sionen i spørgsmål på dette felt. 
- Kommissionen vil opstille nogle 
beskæftigelsespolitiske retnings­
linjer, som skal drøftes og godken­
des af Det Europæiske Råd efter 
omfattende forudgående høringer. 
Disse retningslinjer skal være i 
overensstemmelse med de over­
ordnede retningslinjer for den 
økonomiske politik. - Medlemsstaternes beskæftigel­
sespolitikker vil blive overvåget og 
fulgt i lyset af disse retningslinjer. 
- Der skal tages hensyn til bes­
kæftigelsen i alle EU-politikker og 
-aktiviteter, og alle relevante eksi­
sterende EU-politikker skal gen­
nemgås for at sikre, at de bidrager 
til målsætningen om øget vækst i 
beskæftigelsen. 
Beskæftigelsespolitikken skal rea­
gere på globale udfordringer. I sid­
ste ende afhænger alting af vor evne 
til at skaffe ordentlige og rimeligt 
lønnede job til alle i befolkningen, 
der ønsker at arbejde. Det er den 
udfordring, Europa skal tage op. 
.91 

ISSN 0254-1459 
KOM(97) 479 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 17 05 
Katalognummer : CB-CO-97-509-DA-C 
ISBN 92-78-25591-2 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
dX