•ir -it KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 03.05.1995 
KOM(95) 162 endelig udg. 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet 
om betydningen af sanktioner for gennemførelsen 
af fællesskabslovgivningen vedrørende det indre marked 
Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet 
om betydningen af sanktioner for gennemførelsen 
af fællesskabslovgivningen vedrørende det indre marked 
INDLEDNING 
Fællesskabet har hvad angår det indre marked nu overstået den meget intensive 
lovgivningsfase og er gået over til en fase, hvor der lægges vægt på en effektiv 
gennemførelse af de fælles regler. Det drejer sig dels om at sikre en korrekt indarbejdelse 
af direktiverne i de nationale lovgivninger og dels om at sikre en effektiv anvendelse af 
fællesskabsbestemmelserne. Dette kræver bl.a. menneskelige og materielle ressourcer, 
udbygning af det administrative samarbejde mellem de forskellige instanser, der er 
ansvarlige for gennemførelsen af de fælles regler, samt effektiv klageadgang for de 
fysiske og juridiske personer, hvis interesser krænkes som følge af overtrædelser af 
reglerne for det indre marked. 
Med hensyn til det sidste punkt har Kommissionen i sin meddelelse til Rådet 
"Optimering af det indre marked - strategisk program" (KOM(93) 632 endelig udg. af 22. 
december 1993) henledt Rådets opmærksomhed på nødvendigheden af at forbedre 
gennemsigtigheden af de nationale sanktioner i tilfælde af manglende opfyldelse af de 
forpligtelser, der følger af de fælles regler. 
Det nævnes faktisk udtrykkeligt i afsnit B.III i det strategiske program: "Klageadgang: 
Domstolsadgang og retligt samarbejde", at Kommissionen ønsker: 
"Forbedring af de nationale sanktioners gennemskuelighed gennem et krav om, at 
de systematisk anmeldes (af medlemsstaterne) sammen med gennemførelses­
foranstaltningerne. Der vil blive medtaget passende bestemmelser i kommende 
lovforslag vedrørende det indre marked, og medlemsstaterne vil blive anmodet 
om at fremsende oplysninger om eksisterende lovgivning." 
Da effektive sanktioner er en af forudsætningerne for anvendelse af det indre markeds 
regler, er sigtet med denne meddelelse at gøre Rådet og Europa-Parlamentet bekendt med 
Kommissionens motiver og hensigter på dette særlige punkt i det strategiske program. 
Meddelelsen er det første led i en generel diskussion på området. 
I. Nødvendigheden af effektive sanktioner, der står i rimeligt forhold til 
overtrædelsen og har en afskrækkende virkning 
Det hedder i artikel 5 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at: 
"Medlemsstaterne træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede 
til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af denne traktat, eller af retsakter 
foretaget af Fællesskabets institutioner". 
Det fremgår imidlertid af Domstolens retspraksis, at når der ikke findes en særlig 
bestemmelse i en fællesskabsforordning, der fastsætter en sanktion for overtrædelser, 
eller når der i forordningen med hensyn hertil henvises til nationale administrativt eller 
ved lov fastsatte bestemmelser, skal medlemsstaterne i medfør af traktatens artikel 5 
træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre fællesskabsrettens gennemslags­
kraft, og sanktionen skal under alle omstændigheder være effektiv, stå i rimeligt forhold 
til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning'. 
Det er som i ethvert retssystem vigtigt, at ingen, der som følge af fællesskabsretten er 
pålagt forpligtelser, føler sig foranlediget til at overtræde lovgivningen, og at eventuelle 
overtrædelser af loven straffes på rimelig vis. 
Derfor er det nødvendigt med en overordnet tilgang til sanktionsspørgsmålet i det indre 
marked for både at sikre loyal konkurrence på lige vilkår og beskyttelse af de almene 
interesser, der er omfattet af de fælles bestemmelser. 
Loyal kopkurrenee på lige vilkår 
Da overholdelsen af lovgivningen vedrørende det indre marked direkte eller indirekte 
indebærer omkostninger for de berørte virksomheder, skal det undgås at visse virksom­
heder for på kort sigt at opnå en økonomisk gevinst eller for at unddrage sig de fælles 
forpligtelser vælger at betale prisen i forbindelse med en mild sanktion eller løbe risikoen 
for en eventuel sanktion for at udnytte de fordele, der kunne følge af en manglende 
overholdelse af de fælles regler. 
I visse tilfælde vil betingelserne for loyal konkurrence blive svækket eller ødelagt af 
manglende nationale sanktionsregler. Endvidere kan der blive tale om konkurrence­
forvridning til skade for den frie bevægelighed for varer og tjenesteydelser i Fælles­
skabet. Dette er uantageligt i det indre marked. 
Beskyttelse af de almene interesser, der er omfattet af de fælles bestemmelser 
Overholdelse af lovgivningen vedrørende det indre marked har imidlertid et bredere sigte 
end den rent økonomiske interesse, der er knyttet til den frie bevægelighed for personer, 
varer, tjenesteydelser og kapital i det indre marked. 
Bestemmelserne vedrørende det indre marked foreskriver nemlig, at der skal sikres et 
højt beskyttelsesniveau hvad angår sundhed, sikkerhed, miljøbeskyttelse og forbruger­
beskyttelse. 
Jf. Domstolens dom af 21. september 1989, sag 68/88, Kommissionen mod Grækenland, Sml. 
1989, s. 2965, præmis 23 og 24. 
Hvis der ikke findes effektive sanktioner, der står i rimeligt forhold til overtrædelsen, og 
som har en afskrækkende virkning, vil det svække troværdigheden af Fællesskabets 
lovgivning, idet det vil få uacceptable konsekvenser både for den enkelte borger i 
Unionen og for samfundet. 
II. Begrænsninger i forbindelse med henvisning til de nationale 
sanktionsbestemmelser 
I Fællesskabets lovgivning gælder princippet om indirekte henvisning efter traktatens 
artikel 5 eller direkte henvisning til de nationale sanktionsordninger, hvorimod fast­
sættelse af fælles sanktioner er en undtagelse. Denne generelle situation er i fuldstændig 
overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. 
Når det drejer sig om det indre marked, skal Fællesskabets lovgivningsmæssige indgreb 
være nødvendige og proportionelle. 
En sådan situation kan imidlertid kun forsvares politisk og socialt, hvis de nationale 
sanktionsordninger og anvendelsen heraf sikrer, at de pågældende sanktioner er effektive, 
står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. 
Hvis det indre marked skal fungere, er det kun muligt med forskellige nationale 
sanktionsordninger, hvis disse ordninger overholdes og eventuelt tilpasses de 
eksisterende nationale bestemmelser. 
Det fremgår nemlig af Domstolens retspraksis, at når der ikke findes en særlig 
bestemmelse i en fællesskabsforordning, der fastsætter en sanktion for overtrædelser, 
eller når der i forordningen med hensyn hertil henvises til nationale administrativt eller 
ved lov fastsatte bestemmelser, tilkommer sanktionsvalget medlemsstaterne. Disse skal 
imidlertid drage omsorg for, at overtrædelser af fællesskabsretten sanktioneres efter 
samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gælder for overtrædelser 
af samme art og grovhed, og Domstolen understreger, at "sanktionen skal under alle 
omstændigheder være effektiv, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en 
afskrækkende virkning"2. 
Det følger heraf, at hvis der i henhold til de eksisterende nationale sanktionsbestemmelser 
ikke kan anvendes en sanktion, der er effektiv, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og 
har en afskrækkende virkning, skal medlemsstaterne enten vælge en anden 
sanktionsordning, der opfylder disse krav, tilpasse den eksisterende ordning eller indføre 
en særlig sanktionsordning, således at forpligtelserne efter traktatens artikel 5 kan 
opfyldes. 
På det punkt viser Domstolens retspraksis helt klart, at medlemsstaterne ikke kan på­
beråbe sig bestemmelser, praksis eller forhold i det nationale retssystem som begrundelse 
Jf. præmis nr. 24 i ovennævnte sag 68/88. 
for at anvende en national sanktionsordning, som ikke opfylder de forpligtelser, der 
følger af fællesskabsretten3. 
Umiddelbart er der ingen grund til at tro, at der ikke, når en medlemsstat fastsætter 
sanktioner i forbindelse med de gældende regler - hvad enten der er tale om fællesskabs­
regler eller nationale regler - skulle være tale om sanktioner, der er effektive, står i 
rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. Medlemsstaterne har 
som retsstater interesse i at sikre en effektiv gennemførelse af de regler, der er gældende 
på det nationale område, både af hensyn til medlemsstaternes egne borgere og Unionens 
øvrige medlemsstater. 
På grund af de til tider betragtelige forskelle, som Kommissionen har konstateret i 
forbindelse med analyser af gennemførelsen og anvendelsen af de fælles regler, er det 
vigtigt at sikre en vis gennemsigtighed for de nationale sanktionsordninger, således at det 
netop garanteres, at det drejer sig om sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold 
til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. 
Et særligt illustrativt eksempel; offentlige indkøb 
Det indre marked er ensbetydende med et område uden indre grænser, hvor der ifølge 
traktatens bestemmelser er fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og 
kapital. Den fællesskabslovgivning, der er knyttet dertil, dækker så forskellige områder 
som levnedsmidler, finansielle tjenesteydelser, anerkendelse af eksamensbeviser, 
transport- og kommunikationsmidler, direkte og indirekte beskatning og opholdsret. 
Lovgivningen sigter mod at beskytte almene interesser, som f.eks. det enkelte menneskes 
sundhed og sikkerhed, miljø, industriel og kommerciel ejendomsret, loyal forretnings-
praksis og forbrugerinteresser. 
For at forstå de begrænsninger, der er knyttet til henvisning til de nationale sanktions­
bestemmelser, er det ikke nødvendigt at gennemgå alle de forskellige sektorer og 
områder, der er dækket af lovgivningen vedrørende det indre marked. Fællesskabs­
lovgivningen vedrørende offentlige indkøb er i sig selv et tydeligt eksempel på begræns­
ningerne i forbindelse med henvisning til de nationale sanktionsordninger, selv om det i 
denne lovgivning udtrykkeligt foreskrives, at medlemsstaterne skal sikre klageprocedurer 
og anvende nærmere bestemte sanktioner i tilfælde af overtrædelse af de gældende regler. 
På trods af disse særbestemmelser er gennemførelsen af de tilsvarende direktiver4 ikke 
tilfredsstillende, og Kommissionen har allerede indledt overtrædelsesprocedurer mod 
flere medlemsstater. 
Jf. bl.a. dom af 21. februar 1990, Kommissionen mod Belgien, sag 74/89; bekræftet af dom af 10. 
juli 1990, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, sag 217/88. 
Direktiv (EØF) 89/665 af 21. december 1989 "om samordning af love og administrative 
bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af 
offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter" og Rådets direktiv (EØF) 92/13 af 25. 
februar 1992 "om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af 
EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt 
transport og telekommunikation. 
De overtrædelsesgrunde, som Kommissionen har konstateret, er væsentligst: 
Klageinstansens status svarer ikke til kravene i direktivet - der er ikke tale om en 
uafhængig retsinstans efter EF-traktatens artikel 177; 
Instansen er ikke tillagt tilstrækkelige beføjelser - i visse tilfælde er det vanskeligt 
eller umuligt at træffe foreløbige foranstaltninger - eller beføjelserne er begrænset 
til visse offentlige indkøb. 
Derfor eksisterer der ikke altid en effektiv klageadgang for virksomhederne i de tilfælde, 
hvor de mener, at deres interesser er blevet krænket. Effektiviteten af de nationale 
sanktioner bliver derved tilsvarende svækket. 
Det er ligeledes tvivlsomt, om der er tale om sanktioner, der står i rimeligt forhold til 
overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. Erstatningsforholdene er i den 
henseende afslørende. 
Direktiverne om offentlige indkøb indeholder ikke præcise regler for størrelsen af 
erstatningen. Derfor er der i visse medlemsstater tale om en minimal erstatning, der f.eks. 
kun dækker de omkostninger, der har været forbundet med deltagelse i udbuds­
proceduren, mens erstatningen i andre medlemsstater dækker tabt fortjeneste for den 
pågældende virksomhed (d.v.s. den fortjeneste, som virksomhed ville have fået, hvis den 
var blevet tilkendt kontrakten). 
I betragtning af de beløbsgrænser, der gælder for de kontrakter, der er dækket af 
direktiverne (over 200 000 ECU for indkøbskontrakter og over 5 mio. ECU for bygge- og 
anlægskontrakter), er det vanskeligt at afvise, at denne mærkbare forskel i erstatnings­
forholdene ikke skulle påvirke de ordregivende myndigheders og virksomhedernes 
adfærd. 
Denne situation kan under visse omstændigheder medføre konkurrenceforvridning til 
skade for den frie bevægelighed for varer og tilsvarende tjenesteydelser i det indre 
marked. 
Derfor forsøger Kommissionen ud over at gennemgå de nationale bestemmelser også at 
vurdere, hvorledes de faktisk anvendes. Det Rådgivende Udvalg for Offentlige Aftaler 
har foreslået et analyseskema. På grund af de nationale myndigheders uforklarlige 
vanskeligheder med at fremsende oplysninger på dette område, har det imidlertid endnu 
ikke været muligt at færdiggøre dette analyseskema. 
III. Erfaringer og følger 
Et spørgsmål af fællesskabsinteresse 
Inden for området offentlige indkøb såvel som inden for andre sektorer og områder, der 
er dækket af lovgivningen for det indre marked, afhænger en effektiv gennemførelse af 
fællesskabslovgivningen af flere nøje sammenhængende faktorer. 
Hvorvidt der er tale om effektive sanktioner, der står i rimeligt forhold til overtrædelsen 
og har en afskrækkende virkning, er først og fremmest afhængig af en korrekt og effektiv 
gennemførelse og/eller anvendelse af de fælles regler og af godt administrativt 
samarbejde, der ligeledes er baseret på gennemsigtighed. 
Kommissionen har i sin meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet "om udbygning af 
det administrative samarbejde i forbindelse med gennemførelsen og håndhævelsen af EF-
lovgivningen i det indre marked" (KOM(94) 29 endelig udg. af 16.02.94) understreget, at 
"en uensartet eller ufuldstændig anvendelse af EF-lovgivningen ikke alene vil påvirke de 
involverede borgeres eller virksomheders interesser, men også sætte den gensidige tillid, 
som udgør fundamentet for hele det indre markeds struktur, på spil"5. 
Rådet har i en resolution om samme emne fremhævet, at det er afgørende for 
Fællesskabet, at den gensidige tillid og gennemsigtigheden mellem de implicerede 
administrative myndigheder øges for derved at sikre, at fællesskabslovgivningen faktisk 
anvendes effektivt og ensartet i samtlige medlemsstater6. 
Sanktionsspørgsmålet er således ikke udelukkende et spørgsmål af national interesse, 
som kan isoleres fra de generelle problemer i forbindelse med det indre markeds 
funktion. 
Sektorspecifikke svar 
Anvendelsesområdet for lovgivningen vedrørende det indre marked samt de særlige 
områder, der er tale om, betyder, at det er nødvendigt med en pragmatisk og sektor­
specifik tilgang på sanktionsområdet. 
Det kan i visse tilfælde være nødvendigt med frihedsberøvende straffe (som i forbindelse 
med bekæmpelse af hvidvaskning af penge, jf. direktiv 91/308/EØF7, mens der i andre 
tilfælde kan blive tale om erstatningsansvar (som i tilfælde af misligholdelse af 
kontraktlige forpligtelser vedrørende de i direktiv 90/314/EØF omhandlede pakkerejser, 
herunder pakkeferier og pakketure8). 
Der findes flere eksempler på en sådan pragmatisk og sektorspecifik tilgang på andre 
områder af EF-lovgivningen, som f.eks. den fælles landbrugspolitik, den fælles 
fiskeripolitik, den fælles transportpolitik (hvor der ses sanktioner lige fra økonomiske 
sanktioner til tilbagekaldelse af "licenser", "tilladelser" eller "godkendelser") og i det 
igangværende arbejde vedrørende beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. 
Jf. punkt 11 i Bilag I "Administrativt samarbejde: den aktuelle situation" i meddelelsen. 
Rådets resolution af 16. juni 1994 "om udbygning af det administrative samarbejde i forbindelse 
med gennemførelsen og håndhævelsen af EF-lovgivningen i det indre marked", EFT C 179 af 
1.7.1994, s. 1. 
Rådets direktiv af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det 
finansielle system til hvidvaskning af penge, EFT L 166, s. 77. 
Rådets direktiv af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, EFT L 158, 
s. 59. 
Gennemførelsen af det indre marked har understreget medlemsstaternes medansvar i 
forbindelse med håndhævelse af de fælles ydre grænser. Det er bl.a. dette, der har fået 
lederne af de nationale toldadministrationer til i en erklæring fra december 1993 om en 
rammestrategi for "Told 2000" at udtale, at deres tjenestegrene sammen med Kommis­
sionen vil gennemgå mulige toldovertrædelser, deres klassifikation og grovhed på 
grundlag af EF-toldkodeksen. 
Offentlige indkøb er et andet eksempel, der klart viser nødvendigheden af ikke på 
forhånd at udelukke en fælles definition af sanktioner eller sanktionsordninger i det indre 
marked. 
Derfor er det nødvendigt med gennemsigtighed i de nationale sanktionsordninger, der 
anvendes i tilfælde af manglende opfyldelse af de forpligtelser, der følger af fælles­
skabsretten, for at Kommissionen kan 
sikre, at de nationale ordninger er effektive, står i rimeligt forhold til over­
trædelsen og har en afskrækkende virkning, og 
begrænse Fællesskabets indgreb hvad angår sanktioner til det, der er strengt 
nødvendigt for det indre markeds funktion i de berørte sektorer. 
Kun gennemsigtighed kan sikre gensidig tillid og en fælles vilje til ikke at skjule 
eventuelle vanskeligheder på området. 
Samtidig begrænser gennemsigtighed på ingen måde de valg, som Fællesskabet måtte 
træffe i de enkelte sektorer med henblik på at sikre det indre markeds funktion. 
Mulige konkrete foranstaltninger 
For Kommissionens vedkommende 
Kommissionen skal i sin egenskab af traktatens vogter sikre, at direktiverne gennemføres 
korrekt i medlemsstaterne og generelt sikre, at fællesskabsretten anvendes effektivt. 
Derfor vil Kommissionen sikre, at de gældende sanktioner fremover betragtes som 
foranstaltninger, der skal anmeldes som følge af udtrykkelige fællesskabsbestemmelser i 
den henseende. Som nævnt i det strategiske program for det indre marked, vil der i de 
kommende forslag til direktiver og forordninger om det indre marked blive indføjet 
sådanne bestemmelser (se eksempler på standardbestemmelser i bilaget til denne 
meddelelse). 
Men dette krav om gennemsigtighed gælder også den eksisterende lovgivning, dvs. 
forvaltningen af den gældende fællesskabsret. Derfor vil medlemsstaterne i forbindelse 
med kontrollen af gennemførelsen og anvendelsen af fællesskabsretten blive anmodet 
om, hvis det ikke allerede er sket, at fremsende alle relevante oplysninger om de 
gældende sanktionsordninger, og der vil blive iværksat analyser i de sektorer, hvor der 
skal arbejdes videre. 
Kommissionen vil i givet fald inden for rammerne af sin initiativbeføjelse træffe 
foranstaltninger og/eller fremsætte forslag med henblik på at finde passende løsninger på 
de sektorspecifikke problemer, der måtte opstå på sanktionsområdet. Disse foranstalt­
ninger og/eller forslag vil eventuelt kunne føre til fælles sanktionsbestemmelser for 
således at sikre, at der bliver tale om sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til 
overtrædelsen og har en afskrækkende virkning, hvilket er nødvendigt for gennem­
førelsen af fællesskabsretten vedrørende det indre marked. 
For Rådets og medlemsstaternes vedkommende 
I forbindelse med gennemgangen af det franske formandskabs memorandum om 
sanktioner i forbindelse med overtrædelser af fællesskabsretten og en effektiv anvendelse 
af fællesskabsretten har Rådet understreget, at dette spørgsmål af politiske grunde er 
vigtigt for Fællesskabet generelt og for det indre marked i særdeleshed. 
En klar og bindende politisk tilkendegivelse fra indenrigsministrene og medlemsstaternes 
stats- og regeringschefer samlet i Det Europæiske Råd skulle gøre det muligt dels at få de 
nationale myndigheder til at arbejde aktivt for gennemsigtighed på sanktionsområdet, og 
dels at få Rådet og medlemsstaterne til at indlede en åben og konstruktiv debat om de 
løsninger, som Kommissionen om nødvendigt vil foreslå på dette område. 
Et sådant engagement ligger i klar forlængelse af erklæring (nr. 19) om gennemførelsen 
af fællesskabsretten, der findes som bilag i slutakten i traktaten om Den Europæiske 
Union. 
Konklusion 
I denne meddelelse opfordrer Kommissionen Rådet og Europa-Parlamentet til at: 
tage stilling til Kommissionens indledende overvejelser om sanktioner ved­
rørende det indre marked 
bekræfte nødvendigheden af gennemsigtighed i de nationale sanktionsordninger 
på dette område 
forpligte sig til at støtte arbejdet vedrørende sanktioner, især inden for områderne 
offentlige kontrakter og told. 
forpligte sig til åbent og konstruktivt at gennemgå de sektorspecifikke forslag, 
som Kommissionen i de kommende måneder vil fremsætte med henblik på at 
sikre, at de sanktioner, der anvendes i forbindelse med overtrædelse af 
bestemmelserne vedrørende det indre marked, er effektive, står i rimeligt forhold 
til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning. 
BILAG 
Eksempler på standardbestemmelser, som Kommissionen påtænker at indføje i de 
fremtidige forslag til forordninger og direktiver (EF). 
Nedenstående eksempler er vejledende og er på ingen måde til hinder for, at Kommis­
sionen i særlovgivning eller i sektorspecifik lovgivning eventuelt indføjer andre 
bestemmelser. 
Forordninger: 
"Medlemsstaterne fastsætter sanktioner i tilfælde af overtrædelse af bestemmelserne i 
denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at sanktionerne 
håndhæves. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og 
have en afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om 
disse sanktionsbestemmelser senest den ... , og så hurtigt som muligt om eventuelle 
ændringer". 
Direktiver: 
"Medlemsstaterne fastsætter sanktioner i tilfælde af overtrædelse af de nationale 
bestemmelser, der følger af gennemførelsen af dette direktiv, og træffer alle nødvendige 
foranstaltninger for at sikre, at sanktionerne håndhæves. Sanktionerne skal være 
effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning. 
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om disse sanktionsbestemmelser 
senest den dato, der er nævnt i artikel ... (frist for gennemførelsen af direktivet), og så 
hurtigt som muligt om eventuelle ændringer". 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 162 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 06 10 
Katalognummer : CB-CO-95-190-DA-C 
ISBN 92-77-88409-6 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
w