DA Den Europæiske Unions Tidende C 383/57

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om evaluering af Kommissionens høring af interessenter

(initiativudtalelse)

(2015/C 383/09)

Ordfører: Ronny LANNOO

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) besluttede den 20. januar 2015 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

»Evaluering af Kommissionens høring af interessenter«.

Det forberedende arbejde henvistes til underudvalget »Evaluering af Kommissionens høring af interessenter«, som vedtog sin udtalelse den 9. juni 2015.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 509. plenarforsamling den 1.—2. juli 2015, mødet den 2. juli, følgende udtalelse med 179 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod:

Indledende bemærkning

Formålet med denne initiativudtalelse er at analysere den nuværende praksis for Kommissionens høring af interessenter, som fastlagt i artikel 11, stk. 3, i traktaten. På grundlag af denne analyse formuleres der i udtalelsen forslag, som anses for konstruktive og realistiske, med henblik på strukturelt at forbedre høringsprocessen og sikre, at der i alle parters interesse følges op på denne.

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. I denne udtalelse formulerer EØSU en række anbefalinger vedrørende den i traktaten foreskrevne høring af interessenter med henblik på at højne kvaliteten af disse høringer og reducere kløften mellem borgerne og EU. Kommissionen har ligeledes taget initiativer i denne retning i form af en omfattende høring af interessenterne om høringsprocedurerne, hvilket er kommet til udtryk i næstformand Frans Timmermans' pakke »Bedre lovgivning«. EØSU vil på et senere tidspunkt på anmodning af Kommissionen afgive en udtalelse om hele pakken »Bedre lovgivning«.

1.2. EØSU er bekymret over den måde, hvorpå høring af interessenterne foregår, og dermed over resultaternes kvalitet. Derfor efterlyser EØSU stabile og repræsentative høringer, som sikrer en merværdi for de berørte organisationer og interessegrupper.

1.3. EØSU har i første halvår af 2014 foretaget en gennemgang af en stikprøve af høringer og kan på den baggrund konkludere: at den kvalitative tilgang varierer, alt efter hvilket generaldirektorat der er tale om; at antallet af svar er utilstrækkeligt, hvilket går ud over repræsentativiteten; at sprog og terminologi ikke er afpasset efter målgrupperne; og at der mangler rapporter over resultater og opfølgning. Overordnet kan man således konstatere, at de i øjeblikket gældende retningslinjer ikke i tilstrækkelig grad overholdes.

1.4. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, som er bevidst om, at det er svært på passende vis at høre en bred vifte af borgere og organisationer i EU's medlemsstater, fremlægger i det følgende en række konkrete og realistiske strukturelle forslag og opfordrer Kommissionen til at indgå i et konstruktivt samarbejde om udformningen og gennemførelsen af nye tiltag.

1.5. EØSU opfordrer Kommissionen til at gøre retningslinjerne og kvalitetsstandarderne for høring af interessenter obligatoriske for alle generaldirektoraterne. For at sikre, at retningslinjerne overholdes, anbefaler EØSU, at der i generalsekretariatet oprettes en koordinerende enhed, som kan bistå generaldirektoraterne i forbindelse med høring af interessenter.

1.6. Med en mere strategisk tilgang til høringsprocessen, lige fra forberedelsen til evalueringen, og systematisk deltagelse af de berørte strukturer (organisationer, som er repræsentative for de tilsigtede målgrupper, og rådgivende og koordinerende instanser) vil man kunne sikre højere kvalitet og flere svar. Hvis høringerne planlægges bedre og man informerer om deres målsætning, bliver det lettere for de berørte parter at deltage.

1.7. EØSU understreger, at en hensigtsmæssig kortlægning af interessenterne har afgørende betydning for kvaliteten af høringsproceduren. EØSU anbefaler derfor, at Kommissionen i denne henseende benytter de eksisterende strukturer, såsom udvalget og repræsentative organisationer, og baserer sig på gennemsigtighedsregisteret. Det er således ikke nødvendigt at oprette nye strukturer.

1.8. Efter EØSU's mening bør de metoder og redskaber, som man benytter til høring af interessenter, på ny rationaliseres. Grundlæggende findes der to høringsmetoder: skriftlig/online eller mundtlig/interaktive debatter. Metoder og redskaber bør vælges som funktion af den fastlagte målsætning, målgruppe osv. Dette skal ske inden for rammerne af den overordnede strategiske tilgang til høringsprocessen. Desuden bør der på effektiv vis tages nye teknologier i brug, bl.a. for at nå visse målgrupper som f.eks. de unge.

1.9. I denne forbindelse bør man skelne mellem høring af civilsamfundsorganisationerne og høring af offentligheden. Forskellen mellem de to vedrører ikke blot metoden, men også målsætningen, eftersom det i førstnævnte tilfælde drejer sig om at sikre repræsentativiteten, mens det i det andet drejer sig om at fremme inklusion og deltagelse.

1.10. Når man har valgt spørgeskemaløsningen, mener EØSU, at spørgeskemaet bør tilbydes på alle officielle EU-sprog. I øvrigt finder EØSU, at spørgeskemaet på forhånd bør sendes til organisationer, som er repræsentative for målgruppen, således at man kan undgå, at en for specialiseret terminologi gør skemaet svært forståeligt for målgruppen.

1.11. EØSU understreger, at det er vigtigt, at der i forbindelse med behandling af resultaterne foretages en kvantitativ og kvalitativ vægtning, alt efter om svaret kommer fra en enkeltperson eller fra en repræsentativ civilsamfundsorganisation, eller afhængigt af en sådan organisations repræsentativitet og implikationsgrad. Et svar fra en repræsentativ organisation skal således have en højere vægtning.

1.12. For at styrke deltagelsen i høringer anser EØSU det for vigtigt, at der for hver høring etableres en sammenfattende rapport om de modtagne svar, samt at det i denne rapport anføres, hvorfor visse svar er blevet taget i betragtning i forbindelse med det videre arbejde med forberedelsen af forslaget, og hvorfor andre ikke er blevet taget i betragtning.

1.13. EØSU tilbyder i kraft af den rolle, udvalget har i medfør af traktaten, at fungere som katalysator for at gøre høringerne af interessenter mere vellykkede. Udvalget kan medvirke i alle processens vigtige faser (udpegning af interessenter, udarbejdelse af spørgeskemaer, sammenfatning og resultatopfølgning). EØSU kan som tidligere, som bidrag til at gøre processen struktureret, stabil og repræsentativ, organisere høringer og konferencer og etablere platforme og dialogfora.

1.14. Som led i høring af interessenter bør Kommissionen i højere grad udnytte det potentiale, der ligger i et styrket samarbejde med udvalget, således som der lægges op til i den samarbejdsprotokol, EØSU og Kommissionen undertegnede den 22. februar 2012 (1). Med henblik på optimering af ressourceudnyttelsen og en tilgang baseret på interinstitutionelt samarbejde ville man dermed bedst muligt kunne udnytte interessenternes specifikke kompetencer og viden og EØSU's ekspertise, kompetence og erfaringer med høringspraksis.

1.15. For så vidt angår de interaktive møder kan EØSU i samarbejde med Kommissionen optræde som arrangør, således som udvalget allerede gør det regelmæssigt inden for rammerne af de strukturerede dialogplatforme (f.eks. om immigration, forbrug osv.).

1.16. Endelig plæderer EØSU for, at der iværksættes en vedvarende oplysningskampagne om høringsprocessen og høringerne. EØSU agter sammen med de organisationer, udvalget repræsenterer, at bidrage aktivt hertil.

1.17. EØSU, som generelt fremmer den strukturerede borgerdialog som centralt instrument for deltagelsesdemokratiet, opfordrer i øvrigt Kommissionen til i større udstrækning at benytte de strukturerede dialogplatforme. Derved vil de berørte aktører kunne deltage på kontinuert vis i alle faserne af den politiske proces, ligesom det vil have positive tids- og omkostningsmæssige konsekvenser.

2. Aktuel status over høring af interessenter

2.1. Bestemmelser

2.1.1. I henhold til EU-traktatens artikel 11, stk. 3, »foretager (Kommissionen) brede høringer af de berørte parter for at sikre sammenhæng og gennemsigtighed i Unionens handlinger«.

Hensigten med sådanne høringer er at sikre, at det organiserede civilsamfunds interessenter og borgerne deltager aktivt i bestræbelserne for at identificere den europæiske almene interesse, når politikkerne formuleres, og dermed sikre, at disse er demokratisk relevante og har en så bred opbakning som muligt.

2.1.2. Høringen er en proces, hvorigennem Kommissionen indhenter borgernes og interessenternes holdninger og synspunkter. Denne proces er et supplement til og berører ikke den strukturerede dialog med civilsamfundet (EUF-traktatens artikel 11, stk. 2), høringer inden for specifikke rammer, såsom høring af arbejdsmarkedets parter som led i den sociale dialog (arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne) (EUF-traktatens artikel 154) eller høring af rådgivende organer, såsom Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EUF-traktatens artikel 304) (2), som den ikke på nogen måde kan træde i stedet for.

2.1.3. Ud over den høring, der gennemføres inden for rammerne af artikel 154 i EUF-traktaten, deltager arbejdsmarkedets parter, fagforeninger og arbejdsgiverforeninger også i de høringer, der omtales i punkt 2.1.1 og 2.1.2, bl.a. vedrørende forbrugerrettigheder, miljørettigheder, handelspolitik osv.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har ifølge traktaterne en rådgivende funktion i forhold til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Desuden præciserer en samarbejdsprotokol (3) detaljerne i samarbejdet mellem udvalget og Kommissionen.

2.2. Retningslinjer for høring af interessenter

2.2.1. Kommissionen fastlagde i 2002 minimumsstandarder (4), som skal overholdes i forbindelse med høring af interessenter om et hvilket som helst forslag, det være sig lovgivningsmæssigt eller ikkelovgivningsmæssigt. Inden for rammerne af REFIT-programmet har Kommissionen ligeledes bebudet, at der vil blive foretaget høringer ved evalueringer, kvalitetskontrol og fastlæggelsen af delegerede retsakter og gennemførelsesforanstaltninger (5).

2.2.2. I Kommissionens retningslinjer fra 2002 for generaldirektoraterne vedrørende gennemførelsen af høringer fastsættes det bl.a., at der skal offentliggøres forklarende notater om emnet, indholdet og formålet med høringen. Efter afslutningen af høringen skal antallet af svar, respondenternes baggrund og en sammenfatning af resultaterne endvidere offentliggøres.

2.2.3. Med hensyn til flersprogethed er der ikke i øjeblikket nogen formel regel.

2.2.4. Retningslinjerne fra 2002 og minimumsstandarderne for høring af interessenter fastsætter 10 trin i høringsprocessen, opdelt i 3 faser: udarbejdelse af en strategi (6), gennemførelse af høringen (7) og analyse af resultaterne (8).

2.2.5. Kommissionen beskrev 12 forskellige metoder med hensyn til sine lovforberedende høringer afhængigt af mål og målgrupper. De 12 metoder var følgende: offentlig, åben onlinehøring; studier; Eurobarometer; konferencer; offentlige høringer, interessentmøder; møder, workshops, seminarer med direkte berørte parter; fokusgrupper; personlig samtale; ekspertgruppe under Kommissionen; SMV-paneler; høring af lokale eller regionale myndigheder; spørgeskemaer; onlinedebatfora.

2.3. Praktisk gennemførelse af retningslinjerne

2.3.1. På trods af disse retningslinjer og det store antal mulige metoder og værktøjer udtrykker mange interessenter kritik af effektiviteten af det nuværende høringssystem. Specifikke hindringer omfatter bl.a. besvær med at få kendskab til høringen (mulighed for let at finde information på EU's websteder og annoncering af høringen), sprog og terminologi, oplysninger om resultaterne og opfølgningen heraf.

2.3.2. Dertil kommer, at kvaliteten og tilgangen til høringerne varierer betydeligt fra det ene generaldirektorat til det andet, ligesom der mangler koordinering og en ensartet metodemæssig tilgang.

2.3.3. EØSU har ved hjælp af stikprøver testet anvendelsen af retningslinjerne i forbindelse med de første 25 høringer, som blev afholdt i 2014. På basis af disse stikprøver kan følgende konstateres: — Deltagelsen i onlinehøringerne svinger særdeles meget (9). — Når der er få respondenter, er repræsentativiteten reelt utilstrækkelig, både geografisk og set i relation til respondenternes baggrund. Ved et større antal svar synes den geografiske repræsentativitet bedre, men der mangler ofte stadig balance med hensyn til svarenes kvalitet. Imidlertid er der en klar tendens i retning af en overvægt af respondenter fra »store« medlemsstater. Det skal tilføjes, at svar fra organisationer, der er baseret i Bruxelles, kategoriseres som bidrag fra Belgien, selv om der i mange tilfælde er tale om europæiske sammenslutninger eller organisationer, der ikke har nogen forbindelse med Belgien som medlemsstat. — Hvad angår gennemsigtighed og feedback om resultater viser stikprøven af de 25 høringer, at der kun i seks tilfælde er offentliggjort en sammenfatning af resultaterne, svarende til under en fjerdedel. I under halvdelen af høringerne er svarene blevet offentliggjort. I intet tilfælde er der blevet givet yderligere oplysninger om sagens videre forløb. Som konklusion kan det konstateres, at repræsentativiteten, kvaliteten og oplysningerne om resultater og opfølgning er mangelfulde.

3. Kommissionen: nye arbejdsmetoder og perspektiver

3.1. I de politiske retningslinjer for den nye Kommission er mere demokrati i Den Europæiske Union et af de 10 prioriterede områder. Målsætningen om at oprette et obligatorisk register for alle organisationer og personer, der udøver lobbyvirksomhed over for Kommissionen og Europa-Parlamentet, er central for denne prioritet.

3.2. Kommissionen offentliggjorde den 19. maj 2015 en pakke af foranstaltninger møntet på bedre lovgivningsarbejde, pakken »Bedre lovgivning« (10), hvorom udvalget på anmodning af Kommissionen vil afgive en udtalelse. Foranstaltningerne hviler på fire søjler: en tilgang baseret på gennemsigtighed og høring, permanent revision af eksisterende lovgivning, bedre konsekvensanalyser og kvalitetskontrol og en ny interinstitutionel aftale.

3.3. Inden for disse rammer foreslås der også ajourførte retningslinjer for høring af interessenter. I forbindelse med forberedelsen af disse er der blevet gennemført en høring (11) om »Retningslinjer for høring af interessenter«. Denne udtalelse tager resultaterne (12) af denne høring i betragtning.

4. Forbedring af høringernes effektivitet: anbefalinger

EØSU anser høringer for at være et af midlerne til at bygge bro over kløften til borgerne i EU, forudsat at procedurerne er strukturerede og kontinuerte, og at de sikrer en god repræsentativitet af interessenterne. Kun på den måde vil høringerne kunne bidrage til effektivt at inddrage borgerne og civilsamfundet i det europæiske projekt.

EØSU har allerede fremsat konkrete forslag i den henseende, navnlig i udtalelserne om høring inden for rammerne af pakken »Bedre lovgivning«, EUF-traktatens artikel 11 og REFIT-programmet (13).

4.1. Væsentlige elementer i høringsprocessen

4.1.1. EØSU opfordrer Kommissionen til at gøre de eksisterende interne retningslinjer obligatoriske for generaldirektoraterne og pålægge sanktioner ved manglende overholdelse (f.eks. ved manglende gennemsigtighed om svarene eller analyserapporten), på samme måde som manglende kvalitet i konsekvensanalysen medfører sanktioner fra »Udvalget for Konsekvensanalyse«.

4.1.2. Derfor anbefaler EØSU, at der i Kommissionens generalsekretariat oprettes en koordinerende enhed under direkte tilsyn af den ansvarlige næstformand i Kommissionen. Denne enhed kan samtidig bistå alle generaldirektorater vedrørende den overordnede fremgangsmåde og strategi for høringerne, udarbejdelse og gennemførelse af kvalitetskrav og procedurer, kvalitetskontrol, information og opfølgning.

4.1.3. Koordineringsenheden kan bistås af en ekspertgruppe med deltagelse af repræsentanter for de målgrupper, som høringen er rettet mod. EØSU opfordrer Kommissionen til at inddrage udvalgets ekspertise, navnlig for så vidt angår udvælgelse af målgrupper, validering af spørgeskemaer, sammenfatning og resultatopfølgning.

4.1.4. En mere systematisk tilgang til høringer med en klar tidsplan og forudgående annoncering skal gøre det lettere for interessenterne at forberede deres deltagelse. I denne forbindelse skal der etableres en pålidelig og regelmæssigt ajourført tidsplan over kommende høringer. Mere generelt foreslår EØSU Kommissionen at strukturere høringerne bedre, navnlig på et institutionelt og repræsentativt grundlag ved at trække på de ressourcer, der findes i rådgivende organer eller deres pendanter, på medlemsstats-, regionalt og lokalt niveau.

4.1.5. EØSU opfordrer Kommissionen til hvert år at offentliggøre en evaluering af sin høringsstrategi og resultaterne heraf.

EØSU anbefaler, at Kommissionen som inspirationskilde udarbejder en oversigt over god praksis i medlemsstaterne. I denne forbindelse kan OECD's analyser af dette spørgsmål være meget nyttige (14). EØSU anbefaler desuden, at enhver anden form for borgerengagement og -deltagelse fremmes. Europarådets »Code of Good Practice for Civil Participation in the Decision-Making Process« kan være et godt eksempel (15).

4.2. Kortlægning af interessenterne

4.2.1. En hensigtsmæssig fastlæggelse af målgruppen for høringen er afgørende for at indhente de nødvendige oplysninger. Der er brug for professionelle redskaber, hvis pålidelighed er blevet godtgjort. Det er endvidere nødvendigt, at der sikres et effektivt samarbejde med eksisterende strukturer, EØSU og civilsamfundets repræsentative og legitime organisationer. EØSU kan, inden for rammerne af sine kompetencer og i konstruktivt samarbejde med de berørte organisationer og Kommissionen, bidrage til identifikationen af repræsentative organisationer i de fastlagte målgrupper.

4.2.2. Det arbejde, EØSU har gjort (16) med hensyn til fastlæggelse af kriterier for det europæiske organiserede civilsamfunds organisationers repræsentativitet, kan benyttes som referencegrundlag i forbindelse med ovennævnte identifikation af repræsentative organisationer. EØSU ønsker på den måde yderligere at styrke disse organisationers gennemslagskraft — og samarbejdet med disse — i forbindelse med høringerne.

4.2.3. Der bør systematisk fokuseres på en god geografisk og målgruppemæssig spredning. I den forbindelse bør det desuden sikres, at underrepræsenterede grupper eller grupper med begrænsede ressourcer får ekstra opmærksomhed ved »kortlægningen af interessenter«.

4.2.4. EØSU anser det for vigtigt, at der indføres en motiveret vægtningsmekanisme i forbindelse med analyse af høringssvarene, således at man kan give højere prioritet til de repræsentative og direkte berørte organisationer.

4.2.5. Med henblik på at øge interessenternes deltagelse i høringer er indholdet af den feedback, der gives efter høringen, meget vigtigt. Interessenterne skal kunne se resultatet af deres bidrag, dvs. se en indvirkning på de fremsatte forslag eller modtage en begrundelse for, hvorfor visse elementer ikke er blevet taget i betragtning.

4.3. Metoder og værktøjer

4.3.1. EØSU kan fungere som et »netværk for netværk« ved at formidle høringer med skriftlige (online)spørgeskemaer til de forskellige interessenter (på samme måde som Regionsudvalget gør det til de regionale myndigheder). For så vidt angår de interaktive møder kan EØSU i betragtning sine forbindelser og sin ekspertise på dette område fungere som arrangør.

4.3.2. Spørgeskemaet til (online)høringer skal forelægges for de berørte civilsamfundsorganisationer eller målgrupper for kommentarer, og på det for målgruppen relevante sprog. Spørgeskemaet bør endvidere på forhånd afprøves af et panel af interessenter. I denne forbindelse kunne man benytte en forudgående kortlægning af interessenterne samt gennemsigtighedsregisteret som instrumenter til at sætte fokus på disse organisationer (jf. punkt 4.2). EØSU kan her spille en befordrende rolle.

4.4. Fastlæggelse af tidsplan og varighed

4.4.1. Retningslinjerne fastsætter, at der skal afsættes mindst 12 uger til en onlinehøring og 20 arbejdsdage til et interaktivt møde. EØSU anbefaler, at man ikke iværksætter høringer i sommerperioden. Endvidere bør en tidsplan over kommende høringer (jf. punkt 4.1.4) så vidt muligt overholdes.

For at give interessenterne mulighed for at forberede sig på deltagelse i høringer, anser EØSU det for hensigtsmæssigt at give dem tilstrækkelige oplysninger om hele forberedelsesprocessen og planlægningen af de forskellige høringer. Alle effektive midler, der kan tilskynde interessenterne til at deltage, bør tages i brug.

4.5. Offentliggørelse af høringen: tilgængelighed og synlighed

4.5.1. EØSU opfordrer Kommissionen, herunder dens repræsentationskontorer i medlemsstaterne, til at iværksætte en effektiv og vedvarende oplysningskampagne for at annoncere høringerne og motivere de berørte parter til at deltage. I den henseende kan udvalget uden tvivl også spille en rolle og anmode sine medlemmer om at formidle oplysninger inden for deres netværk.

4.5.2. Hver høring bør på fyldestgørende, klar og rettidig vis annonceres i Kommissionens og medlemsstaternes medier og til de relevante civilsamfundsorganisationer. Kommissionens repræsentanter i medlemsstaterne bør ligeledes inddrages i denne overordnede tilgang.

4.6. Analyse af resultaterne

4.6.1. EØSU understreger det vigtige i, at Kommissionen tager hensyn til de synspunkter, der er kommet frem under høringerne, og begrunder, i hvilket omfang de er taget i betragtning.

4.6.2. Ved den motiverede vægtning i forbindelse med behandling af resultaterne (jf. punkt 4.2.3) bør det organiserede civilsamfunds aktører have den største forholdsmæssige vægt.

4.7. Udarbejdelse af rapport og feedback

4.7.1. EØSU bifalder offentliggørelsen af en sammenfattende rapport ledsaget af en oversigt over alle modtagne svar. Dette vil øge gennemsigtigheden.

4.7.2. Desuden mener EØSU, at der skal kommunikeres oplysninger — navnlig til respondenterne — om den videre procedure, herunder om ændringer af forslaget og de næste skridt i beslutningsprocessen.

5. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs rolle

5.1. Inden for rammerne af høringsprocessen

5.1.1. Med henblik på optimering af ressourceudnyttelsen og en tilgang baseret på interinstitutionelt samarbejde kunne EØSU bidrage til beslutningsprocessen med sin viden om de interessenter, der er aktive inden for EU's forskellige politikområder, og sin ekspertise, sin kompetence og sine erfaringer med høringspraksis.

5.1.2. EØSU agter på baggrund af sine arbejdsprioriteter og i samarbejde med Kommissionen at sørge for opfølgning og evaluering af visse høringer, udarbejde en udtalelse om dette emne og eventuelt gennemføre en offentlig høring.

5.1.3. EØSU agter i samarbejde med de berørte organisationer at yde sit bidrag og stille sin viden til rådighed for Kommissionen i forbindelse med høringsprocessens vigtigste etaper, navnlig udvælgelse af målgruppen, spørgeskema, sammenfatning og opfølgning.

5.1.4. EØSU kan endvidere fungere som et »netværk for netværk« og katalysator ved at formidle høringen gennem skriftlige (online)spørgeskemaer til de forskellige interessenter (på samme måde som Regionsudvalget gør det til de regionale myndigheder).

5.1.5. For så vidt angår de interaktive møder kan EØSU i samarbejde med Kommissionen optræde som arrangør, således som udvalget allerede gør det regelmæssigt inden for rammerne af de strukturerede dialogplatforme (f.eks. om immigration, forbrug osv.).

5.1.6. Inden for rammerne af en effektiv og vedvarende oplysningskampagne kan udvalget bidrage ved at anmode sine medlemmer om at formidle oplysninger inden for deres netværk.

5.2. Inden for rammerne af samarbejdsprotokollen mellem EØSU og Kommissionen

5.2.1. EØSU kan på forskellige stadier under forberedelsen, gennemførelsen og opfølgningen af høringen fungere som informationsformidler mellem Kommissionen og det organiserede civilsamfund.

5.2.2. For visse aktiviteter, såsom interaktive møder, kan der iværksættes et fælles initiativ mellem Kommissionen og udvalget.

Bruxelles, den 2. juli 2015. Henri MALOSSE Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.eu-cooperation.22469

(2) Artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

Udvalget høres i de tilfælde, der er nævnt i traktaterne, af Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen. Disse institutioner kan høre udvalget i alle tilfælde, hvor de finder det hensigtsmæssigt. Udvalget kan selv tage initiativ til at afgive udtalelse i tilfælde, hvor det finder det hensigtsmæssigt.

Hvis Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen finder det nødvendigt, giver de udvalget en frist for fremsættelsen af dets udtalelse. Denne frist skal være på mindst en måned fra det tidspunkt, hvor formanden har fået meddelelse herom. Efter fristens udløb kan sagen behandles, uanset at udtalelse ikke foreligger.

Udvalgets udtalelse samt et referat af forhandlingerne tilstilles Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.

(3) http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.eu-cooperation.22469

(4) COM(2002) 704, som suppleret og ændret ved COM(2012) 746 og SWD(2012) 422.

(5) COM(2014) 368.

(6) 1. beskrivelse af formålet med høringen, 2. kortlægning af interessenterne, 3. fastlæggelse af metoder og værktøjer, 4. fastlæggelse af timing og varighed.

(7) 1. forberedelse af websted, 2. offentliggørelse af høringen, 3. kvittering for de modtagne bidrag.

(8) 1. analyse af resultaterne, 2. udarbejdelse af rapport og feedback, 3. evaluering af høringen.

(9) Kun for 13 ud af de 25 høringer oplyses antallet af deltagere. Antallet af respondenter varierer fra 14 til 1 114. Halvdelen omfatter under 100 svar.

(10) http://ec.europa.eu/smart-regulation/index_en.htm

(11) Høring om retningslinjer for høring af interesserede parter, gennemført fra 30.6. til 30.9.2014: http://ec.europa.eu/smart-regulation/guidelines/consultation_2014/stakeholder-consultation/index_en.htm

(12) http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/docs/contributions/summary_responses_stakeholder_consultation_guidelines_public_consultation_en.pdf

(13) EØSU's udtalelse om »Bedre lovgivning« (EUT C 48 af 15.2.2011, s. 107).

EØSU's udtalelse om »Principper, procedurer og foranstaltninger for gennemførelsen af Lissabontraktatens artikel 11, stk. 1 og 2« (EUT C 11 af 15.1.2013, s. 8).

EØSU's udtalelse om »Programmet for målrettet og effektiv regulering (REFIT): Status og udsigter for fremtiden« (EUT C 230 af 14.7.2015, s. 66).

(14) http://www.oecd.org/gov/regulatory-policy/governance-regulators.htm

(15) http://www.coe.int/t/ngo/code_good_prac_en.asp

(16) EØSU's udtalelse (EUT C 88 af 11.4.2006, s. 41).