KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 04.04.1995 
KOM(95) 113 endelig udg. 
KOMMISSIONENS MEDDELELSE 
TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET 
OM STATUS OVER OG GENNEMFØRELSE AF 
DIREKTIV 90/388/EØF 
OM LIBERALISERING AF MARKEDET 
FOR TELETJENESTER 
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Forord og Resumé 
I INDLEDNING 
Formål 
Baggrund 
II STATUS OVER DEN HIDTIDIGE GENNEMFØRELSE 
a) Generelle bemærkninger 
b) Formelle procedurer 
c) Udvidelse til også at omfatte Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og 
de central- og østeuropæiske lande 
III SÆRLIGE GENNEMFØRELSESPROBLEMER 
a) Generelle problemer i forbindelse med taletjenester 
b) Håndhævelse af taletelefonimonopolet på et liberaliseret marked 
c) Virksomhedsnet og lukkede brugergrupper 
d) Datatransmission i almenhedens interesse 
e) Adskillelse af bevillings-og driftsfunktionen 
IV INDDRAGELSE AF SATELLITKOMMUNIKATIONSNET OG -TJENESTER 
(DIREKTIV 94/46/EF) 
a) Betydningen af ændringsdirektivet 
b) Taletelefoni 
c) Radio-og tv-tjenester 
d) Adgang til rumsegment 
e) Internationale satellitorganisationer 
f) Tidsplan for gennemførelsen 
V FREMTIDSPERSPEKTIVER I FORBINDELSE MED LIBERALISERING AF 
TJENESTER OG INFRASTRUKTUR 
VI KONKLUSION 
BILAG I: Gennemførelse af direktiv 90/388/EØF i medlemsstaterne 
BILAG II: Liste over de nationale bevillingsorganer inden for telekommunikation 
Forord 
Den Europæiske Union gennemgår i øjeblikket en hurtig tilpasningsproces til det 
kommende informationssamfund. Den digitale teknologi ændrer markedet for 
telekommunikation, computere, information og audiovisuelt udstyr. Informationssamfundet 
begynder at indvirke kraftigt på økonomien og den måde, som vi arbejder, lever og agerer 
på. Det påvirker vore handels- og organisationsmåder samt vort forhold til omverdenen. 
I rapporten "Europa og det globale informationssamfund", der er udarbejdet efter 
anmodning fra Det Europæiske Råd, nævnes denne grundlæggende ændring, og der 
foreslås nogle overordnede rammer. Stats- og regeringscheferne godkendte på Korfu­
topmødet denne rapport, og anmodede om klare og stabile lovgivningsmæssige rammer 
for den videre udvikling. 
Der er tale om globale ændringer. De påvirker ikke kun Den Europæiske Union og de 
største konkurrenter, men selve konkurrencesituationen. For at kunne konkurrere effektivt 
i dag er det nødvendigt at kunne fremskaffe, handle, opstille, lagre og gengive 
information hurtigt og effektivt. 
I den stigende internationalisering af økonomien er det vigtigt, at de europæiske firmaer 
kan bevare og styrke deres konkurrenceevne på de eksisterende markeder, samtidig med 
at de tager nye udfordringer op og vinder indpas på nye markeder. De må derfor fuldt ud 
kunne drage nytte af den nye informationsteknologi i produktionsprocessen. Da en 
forbedret konkurrenceevne styrker den økonomiske vækst, vil dette naturligt medføre 
jobskabelse. 
Teknologiske fremskridt og innovation gør det muligt at tilbyde brugerne et stigende antal 
tjenester og anvendelser, der har større ydeevne, og som bedre kan tilpasses de 
individuelle behov. Dette er ikke blot en fordel for erhvervslivet. For de private brugere 
betyder det mulighed for på anmodning at få direkte adgang til de nye tjenester og til 
underholdning, der ikke blot kan modtages, men også anvendes interaktivt. 
Samtidig er det nødvendigt at betragte de arbejdsmæssige forhold på området. Som det 
fremgår af grønbogen om liberalisering af teleinfrastruktur og kabel-tv-net (KOM(94) 440 
endelig udg. og 682 endelig udg.), vil en forøgelse af konkurrencen få indflydelse på 
beskæftigelsen, dels ved at beskytte jobs, der ellers ville være blevet nedlagt, dels ved at 
medvirke til oprettelsen af nye arbejdspladser i forbindelse med, at europæiske 
virksomheder udnytter de konkurrencemæssige fordele, der følger af de nye 
teleteknologier og teletjenester. Af særlig betydning for beskæftigelsen er virkningen af 
den ny teknologi inden for små og mellemstore virksomheder, der traditionelt set må 
betragtes som den primære kilde til arbejdskraft i Europa. 
Erfaringerne viser, at eventuelle nedskæringer af arbejdspladser opvejes af nyoprettede 
stillinger, samt at den samlede beskæftigelse inden for telekommunikationssektoren ikke 
er blevet forringet som følge af liberaliseringen. Det er vigtigt for den fremtidige 
udvikling, at den sociale dialog inden for sektoren skærpes. Kommissionen har indledt 
en omfattende undersøgelse, der har til formål at give et sikrere kvantitativt 
vurderingsgrundlag med hensyn til, i hvilket omfang konkurrence vil skabe nye 
beskæftigelsesmuligheder. 
Disse spørgssmål vil endvidere blive undersøgt og diskuteret i dybden inden for 
rammerne af den nye rådgivende informationsgruppe, der for nylig er blevet nedsat af 
Kommissionen, d.v.s. Informationssamfundets Forum og Gruppen af Højtstående 
Eksperter inden for Området for Informationssamfundets Sociale og Samfundsmæssige 
aspekter. , 
I den handlingsplan, som Kommissionen offentliggjorde som følge af konklusionerne fra 
Korfu-topmødet, og i rapporten om Europa og det globale informationssamfund ("Europas 
vej til informationssamfundet", Kommissionens meddelelse af 19. juli 1994), understreges 
behovet for en fortsat og fremskyndet liberalisering af teletjenester. I den forbindelse 
fastsættes i Rådets resolution 93/C 213/01 af 22. juli 1993 om behovet for yderligere 
udvikling på telekommunikationsmarkedet de overordnede rammer for den 
lovgivningsmæssige udvikling i Den Europæiske Union, og det fastsættes, at der den 
1. januar 1998 skal være gennemført fuld liberalisering (med mulighed for overgangs­
perioder for visse medlemsstaters vedkommende). Det understreges i resolutionen, at det 
er vigtigt at sikre fuld gennemførelse af den eksisterende lovgivning samt yderligere at 
udbygge disse rammebestemmelser med henblik på 1. januar 1998. Den 22. december 
1994 vedtog Rådet resolution 94/C 379/03, der udvider principperne for liberalisering og 
den aftalte tidsplan for tjenesterne til også at omfatte liberalisering af den tilhørende 
teleinfrastruktur, der anvendes til fremføring af sådanne tjenester. 
Hidtil har Kommissionens direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for 
teletjenester været kernen i EU's liberalisering af teletjenester. Direktivet er og vil fortsat 
være kernen i denne reformproces, der herefter vil være koncentreret om at overholde 
fristen 1. januar 1998, som Rådet har sat for liberalisering af alle teletjenester og den 
infrastruktur, der anvendes til fremføring heraf; i henhold til Rådets ovennævnte 
resolution skal der fremsættes forslag til de tilhørende rammebestemmelser inden 
1. januar 1996. Det er ligeledes inden for rammerne af dette direktiv, at Kommissionen 
kan fremskynde foranstaltninger med henblik på fjerhelse af restriktioner, der er skyld i 
flaskehalsproblemer, hvad angår infrastruktur til de tjenester, der allerede er liberaliseret 
i henhold til direktivet. I den henseende vedtog Kommissionen den 13. oktober 1994 et 
ændringsdirektiv, således at satellitkommunikation herefter også falder ind under 
direktivets rammer. Den 21. december 1994 vedtog Kommissionen et udkast til 
ændringsdirektiv, der skal til høring, om anvendelse af kabeî-tv-net til tilrådighedsstillelse 
af sådanne tjenester. 
Der er i de sidste fire år sket store fremskridt i medlemsstaterne. Der er imidlertid fortsat 
vigtige områder, der i en række tilfælde skal tages fat på. Det understreges i Rådets 
resolution af 22. juli 1993, at "der er behov for, at de nuværende lovgivningsmæssige 
rammer, herunder direktiv 90/388/EØF, udfyldes hurtigt og effektivt". Samtidig 
foreskrives det i direktivet, at virkningen af visse foranstaltninger vil blive vurderet af 
Kommissionen i løbet af 1994. Kommissionen finder det derfor hensigtsmæssigt på 
nuværende tidspunkt at fremsende denne meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om 
de generelle fremskridt, hvad angår gennemførelsen af direktivets målsætninger. 
Resumé 
I afsnit I opridses formålet med meddelelsen, og den relateres til de hidtidige, nuværende 
og fremtidige lovgivningsmæssige rammer. 
Afsnit II indeholder generelle bemærkninger til de fremskridt, der er gjort i medlems­
staterne i forbindelse med gennemførelsen af direktiv 90/388. Afsnittet indeholder en liste 
over de områder, der er blevet gennemgået af Kommissionen for at konstatere, hvilke 
fremskridt der er sket. 
I afsnit III forklares og uddybes særlige problemer, der i løbet af de sidste fire år er 
dukket op i forbindelse med gennemførelsen. Disse områder falder i tre kategorier: 
taletelefonitjenester for lukkede brugergrupper og virksomhedsnet, datatransmission for 
almenheden og adskillelse af drift og tilsyn. 
I afsnit IV beskrives den seneste inddragelse af satellitkommunikation i form af 
Kommissionens ændringsdirektiv 94/46/EF. 
Afsnit V indeholder en beskrivelse af fremtidsperspektiverne for direktivet og dets 
gennemførelse. Direktivet sættes ind i en større sammenhæng med fuldstændig 
liberalisering af tjenester og infrastruktur, bl.a. med henblik på at forberede 1998-fristen. 
I afsnit VI opridses Kommissionens konklusioner om gennemførelsen af direktivet og 
virkningerne for EU's politik på telekommunikationsområdet generelt. 
I. INDLEDNING 
Formål 
Kommissionens direktiv 90/388 blev offentliggjort den 28. juni 1990 (herefter benævnt 
enten "teletjenestedirektivet" eller "direktivet"). Det bliver betragtet som en af 
hjørnestenene i EU's rammebestemmelser om liberalisering af det europæiske 
telekommunikationsmarked. I Rådets resolution af 22. juli 1993' understreges behovet for 
en hurtig gennemførelse. Det hedder i resolutionen, at "der er behov for, at de nuværende 
lovgivningsmæssige rammer, herunder direktiv 90/388/EØF, udfyldes hurtigt og effektivt". 
Derfor fremlægger Kommissionen nu en meddelelse, hvor der gøres status over 
gennemførelsen af direktivet2. 
Meddelelsen har tre formål3: 
i) Beskrivelse af den hidtidige gennemførelse 
ii) Définition og uddybning af centrale problemer 
iii) Placering af direktivet i den række af reformer, der er iværksat med henblik på 
1998-fristen i overensstemmelse med Rådets resolution fra 1993, som "støtter 
Kommissionens hensigt med hensyn til inden den 1. januar 1996 at udarbejde de 
nødvendige ændringer i Fællesskabets retlige rammer med henblik på at 
gennemføre liberaliseringen af alle offentlige taletelefonitjenester senest den 
1. januar 1998". 
Baggrund 
I teletjenestedirektivet fastsættes fire datoer, hvor visse særlige bestemmelser senest skal 
være gennemført: 
31. december 1990 for liberalisering af teletjenester med undtagelse af taletelefoni 
og rent gensalg af kapacitet 
1. juli 1991 for oprettelse af et uafhængigt organ med ansvar for bevilling af 
driftstilladelser og tilsyn med brugsvilkår 
Rådets resolution 93/C 231/01. 
Meddelelsen dækker ikke tilstødende emner inden for EU's telekommunikationspolitik som f.eks. 
anvendelsen af ONP-vilkår inden for lejede kredsløb. Disse emner behandles indgående i andre 
nylige meddelelser. Jf. grønbogen om liberalisering af teleinfrastrukturen og kabel-tv-net, del I/II, 
KOM(94) 440; KOM(94) 682 og meddelelsen "ONP-vilkår (Open Network Provision) for telenet 
og -tjenester - status og fremtidsplaner", KOM(94) 513. 
Det skal bemærkes, at denne meddelelse på ingen måde erstatter de formelle procedurer, der er 
foreskrevet i traktaten med henblik på at sikre fuld gennemførelse af Fællesskabets lovgivning. 
30. juni 1992 for anmeldelse af driftstilladelser eller erklæringsprocedurer i 
forbindelse med anskaffelse af offentlige pakke- eller kredsløbskoblede 
datatjenester 
31. december 1992 for liberalisering af rent gensalg af kapacitet4. 
I Parlamentets beslutning A3-0113/93 af 20. april 1993 opfordres Kommissionen til at 
forberede en liberalisering af den EF-interne og nationale taletelefoni og så hurtigt som 
muligt at træffe de nødvendige foranstaltninger for fuldt ud at udnytte det eksisterende 
potentiel i forbindelse med kabelnettenes eksisterende infrastruktur til teletjenester og 
ufortøvet fjerne de eksisterende hindringer, for så vidt angår udnyttelsen af kabel­
netværkene til ikke-forbeholdte tjenester, samt træffe foranstaltninger til at sikre en 
optimal udnyttelse af eksisterende jernbaneselskabers samt elselskabers grænseover­
skridende telekommunikationsnet5. 
Rådets resolution 93/C213/01 indeholder en tidsplan for udbygning af teletjenester og 
bekræfter datoen 
1. januar 1998, hvad angår liberalisering af offentlige taletelefonitjenester6. 
Den 17. november 1994 vedtog Rådet endnu en resolution, der bekræfter datoen 
1. januar 1998 for liberalisering af teleinfrastrukturen7. 
Som det fremgår af Kommissionens handlingsplan fra 19. juli 1994 med titlen "Europa 
på vej mod informationssamfundet, en handlingsplan"8, er Unionen nu fuldt ud i gang 
med at gennemføre informationssamfundet. Ovennævnte resolutioner, konklusionerne fra 
Det Europæiske Råd på Korfu9 samt Kommissionens meddelelse om høring om 
grønbogen om mobil- og personkommunikation10 og resultaterne af de nuværende 
høringer om grønbogen om infrastruktur (del I/II)11 vil indeholde retningslinjer for 
yderligere ændringer af teletjenestedirektivet, således at der kan opnås fuld liberalisering 
af telekommunikationssektoren. I den forbindelse vil en løbende gennemgang af 
situationen i medlemsstaterne få stadig større betydning i årene op til fristens udløb. 
I direktivet gives mulighed for at indrømme udsættelse indtil 1. januar 1996, hvad angår forbud 
mod rent gensalg af kapacitet i de medlemsstater, hvor nettet til pakke- eller kredsløbskoblede 
datatjenester endnu ikke er tilstrækkelig udbygget. 
EFTnr. C 150 af 31. maj 1993. 
I nogle medlemsstater med mindre udbyggede net (f.eks. Spanien, Irland, Grækenland og Portugal) 
tillades en længere overgangsperiode på op til fem år. Meget små net (Luxembourg) kan også om 
nødvendigt indrømmes en periode på op til to år. 
Der gælder de samme undtagelser som ovenfor, jf. Rådets resolution af 22. december 1994 om 
principper og tidsplan for liberalisering af teleinfrastrukturerne (94/C 379/03); EFT C 379 af 
31.12.1994, s. 4. 
KOM(94) 347. 
Konklusioner fra Det Europæiske Råd på Korfu, 24.-25. juni 1994. 
Udvikling af et personkommunikationsmiljø: grønbog om en fælles strategi for mobil- og 
personkommunikation i Den Europæiske Union (KOM(94) 145 endelig udg.). 
Op.cit. 
IL STATUS OVER DEN HIDTIDIGE GENNEMFØRELSE 
a) Generelle bemærkninger 
Medlemsstaterne blev anmodet om at gennemføre direktivets bestemmelser og meddele 
Kommissionen, hvilke foranstaltninger der var vedtaget pr. 31. december 1990, 1. juli 
1991 og 31. december 199212. Alle medlemsstater med undtagelse af to har opfyldt disse 
anmeldelseskrav13. For at vurdere om direktiv 90/388/EØF er faktisk gennemført i de 
forskellige medlemsstater, blev der udarbejdet en liste over de væsentligste punkter. Der 
er ikke tale om en udtømmende liste, men fremskridt i den faktiske gennemførelse kan 
bedst måles i forhold til følgende punkter14: 
Definition af "taletelefoni", hvor der stadig kan tildeles eksklusive eller særlige 
rettigheder i henhold til direktivets bestemmelser15. 
Andre eksklusive rettigheder; 
Tjenesteleverandørers adgang til transmission/ruting gennem offentlige koblede 
telefonnet (public switched telephone network) og lejede kredsløb; 
Betingelser i medfør af eksisterende godkendelses- eller anmeldelsesprocedurer; 
Gennemsigtighed og åbenhed for bevillingsproceduren. 
Betingelser for rent gensalg af lejet kapacitet til datakommunikation; 
Anmeldelse (inden udløb af frist) af eventuelle særlige godkendelsesordninger for 
et sådant gensalg; 
Begrundelse for eventuelle særordninger16. 
Betingelser for fri adgang til offentlige net (formelt og i praksis); 
Adgang til lejede kredsløb inden for en rimelig tidsfrist; 
Begrundelse for brugerrestriktioner (hvis sådanne findes) på lejede kredsløb. 
Begrundelse for restriktioner med hensyn til databehandling (før eller efter 
offentlig net-transmission)17; 
Garanti fra medlemsstaterne om ikke-forskelsbehandling, hvad angår bruger-
betingelser og takster for tjenesteleverandørerne (herunder teleselskaberne). 
Uafhængigt bevillings- og tilsynsorgan, hvis opgaver bl.a. er: bevilling af drifts-
tilladelser, tilsyn med meddelte godkendelser og med obligatoriske specifikationer 
og frekvenstildeling. 
12 
13 
14 
IS 
16 
17 Som nævnt vedrører undtagelserne for fristen 31.12.1990 a) specifikationer for rent gensalg af 
datatjenester, 31.12.1992; og b) oprettelse af et uafhængigt organ, 1.7.1991. 
Italien (de bestemmelser, der er indarbejdet i "Legge Comunitaria 1994", er ufuldstændige) og 
Grækenland (foranstaltninger med henblik på det uafhængige organs drift er stadig ikke anmeldt). 
Jf. direktivets artikel 1, 2, 3, 4, 5, 6 og 7. 
Forudsat at fristerne i Rådets resolution af 22. juli 1993 overholdes. 
Jf. bestemmelserne i artikel 2 og 3. 
Det skal påvises, at sådanne restriktioner er absolut nødvendige eller i almenvellets interesse. 
8 
Med udgangspunkt i disse punkter har Kommissionen måtte konstatere, at den faktiske 
gennemførelse18 i Unionen stadig er meget forskellig i de enkelte medlemsstater. Det vil 
i visse medlemsstater være nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger, før 
Kommissionen kan anse direktivet for at være korrekt gennemført19. 
b) Formelle procedurer 
I det omfang, det har været muligt, har Kommissionen forsøgt at læse de resterende 
gennemførelsesproblemer ved bilaterale drøftelser og forhandlinger med de berørte 
medlemsstater. Dette har været særlig effektivt (for begge parter) i de tilfælde, hvor 
oplysningerne var tilgængelige og gennemsigtige, og hvor der var en klar vilje til hurtigt 
at finde en bæredygtig løsning. 
I de tilfælde, hvor gennemførelsesproblemerne ikke kan løses ved uformelle drøftelser 
inden for en rimelig tidsfrist, er Kommissionen nødt til at iværksætte den formelle 
procedure i forbindelse med manglende gennemførelse af et direktiv efter traktatens 
artikel 16920. 
På nuværende tidspunkt er en række formelle procedurer i gang. To af procedurerne 
vedrører medlemsstaters manglende anmeldelse af de påkrævede nationale "gennem­
førelsesforanstaltninger21. To andre vedrører ukorrekt anvendelse af direktivet i medlems­
staterne22. 
c) Udvidelse til også at omfatte Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde 
og de central- og østeuropæiske lande 
I overensstemmelse med EØS-aftalen finder teletjenestedirektivet (med ændringer) også 
anvendelse i EØS-landene med virkning fra 1. juli 199423. 
Da der i teletjenestedirektivet kun nævnes anvendelse af traktatens artikel 90 sammen 
med artikel 59 og 86, og da Europaaftalerne og interimaftalerne, som Unionen har indgået 
med seks central- og østeuropæiske lande, indeholder lignende bestemmelser, er de 
20 
22 
23 Officiel anmeldelse er ikke nødvendigvis ensbetydende med gennemførelse. 
Der gås mere i detaljer i afsnit III i meddelelsen. Bemærkninger til forholdene i de enkelte 
medlemsstater findes vedlagt som bilag. 
EF-traktatens artikel 169 omhandler tilfælde, hvor en medlemsstat ikke overholder en forpligtelse, 
der påhviler den i henhold til traktaten, herunder gennemførelse af direktiver. 
I henhold til traktatens artikel 169 er proceduren som følger: 
i) Kommissionen fremsender en "åbningsskrivelse" og opfordrer den pågældende medlems­
stat til at fremsende sine bemærkninger, 
ii) Hvis medlemsstaten ikke bringer overtrædelsen til ophør, fremsætter Kommissionen en 
(ikke-bindende) begrundet udtalelse, hvori den fremsætter sine synspunkter og opfordrer 
medlemsstaten til at træffe de nødvendige foranstaltninger inden for en fastsat frist, 
iii) Hvis medlemsstaten ikke retter sig efter den begrundede udtalelse inden for den frist, der 
er fastsat, kan Kommissionen indbringe sagen for EF-Domstolen. 
Italien og Grækenland. 
Tyskland og Spanien. 
I aftalens konkurrencebilag (XIV), artikel 90, stk. 3, finder direktiver på telekommunikations­
området, dvs. teletjenestedirektivet og teleterminaldirektivet (88/301/EØF) anvendelse på EØS-
landene pr. 1. juli 1994; det samme gælder efterfølgende ændringsdirektiver, f.eks. ændrings­
direktiv 94/46/EF vedrørende satellitkommunikation. 
generelle principper i direktivet (samt eventuelle ændringer) tillige anvendelige i disse 
lande. 
10 
III. SÆRLIGE GENNEMFØRELSESPROBLEMER 
I forbindelse med gennemførelsen af direktivet er der dukket fem hovedpunkter op, som 
kræver særlig opmærksomhed: 
a) Generelle problemer i forbindelse med taletjenester 
b) Håndhævelse af taletelefonimonopolet på et liberaliseret marked 
c) Virksomhedsnet og lukkede brugergrupper 
d) Datatransmission i almenhedens interesse 
e) Adskillelse af bevillings- og driftsfunktionen 
a) Generelle problemer i forbindelse med taletjenester 
Selv om direktivet indeholder en detaljeret definition af begrebet "taletelefoni"24, er der 
i de enkelte medlemsstater opstået debat om25, hvad "taletelefoni" præcist dækker, og 
derfor om, i hvilket omfang særlige eller eksklusive rettigheder26 for taletjenester bør 
ophæves27. 
Ifølge teletjenestedirektivet afskaffer medlemsstaterne alle særlige og eksklusive 
rettigheder, der gælder for tilrådighedsstillelse af teletjenester, bortset fra taletelefoni. I 
hvert enkelt tilfælde skal det undersøges på grundlag af de kriterier, der er angivet 
nedenfor, om der er tale om en taletelefonitjeneste. For at gøre det muligt for de 
kompetente nationale bevillingsmyndigheder at vurdere den konkrete tjeneste, kan det 
kræves, at tjenesteleverandørerne fremlægger alle nødvendige oplysninger28. 
24 
25 
26 
27 
28 Det hedder i direktivets artikel 1 : "Taletelefonitjeneste": kommerciel udnyttelse i almenhedens 
interesse af tidstro fremføring af tale samt opkobling heraf gennem det offentlige koblede net, 
hvorved brugeren har mulighed for ved hjælp af udstyr tilkoblet et nettermineringspunkt at 
kommunikere med et andet term ineringspunkt.". 
Se endvidere domstolens afgørelse Sml. 1992, 1-5833, der danner grundlag for Kommissionens 
definition af begreberne eksklusive og særlige rettigheder (se nedenfor). 
I artikel 2 i ændringsdirektiv 94/46/EF (jf. afsnit IV), hedder det: 
"eksklusive rettigheder": rettigheder, som en medlemsstat indrømmer en enkelt virksomhed i kraft 
af love eller administrative bestemmelser, og som forbeholder denne retten til at levere en 
teletjeneste eller varetage en bestemt aktivitet inden for et givet geografisk område 
"særlige rettigheder": rettigheder, som en medlemsstat indrømmer et begrænset antal virksomheder 
i kraft af love eller administrative bestemmelser, der inden for et givet geografisk område 
begrænser antallet af de virksomheder, der har tilladelse til at levere en tjeneste eller 
varetage en bestemt aktivitet, til to eller flere efter andre kriterier end objektive, propor­
tionale og ikke-diskriminerende kriterier, eller 
udpeger flere konkurrerende virksomheder til virksomheder, der har tilladelse til at levere 
en tjeneste eller varetage en bestemt aktivitet, efter andre kriterier end ovennævnte, eller 
giver en eller flere virksomheder juridiske eller lovgivningsmæssige fordele, der på afgø­
rende vis påvirker andre virksomheders mulighed for at levere samme teletjeneste eller 
varetage samme aktivitet inden for samme geografiske område i alt væsentligt på til­
svarende vilkår, efter andre kriterier end ovennævnte. 
1 direktivets artikel 2 hedder det: "Medlemsstaterne afskaffer alle særlige eller eksklusive 
rettigheder, der gælder for tilrådighedsstillelse af teletjenester, bortset fra taletelefoni ...". 
Dette vil bl.a. være tilfældet, når det drejer sig om tilrådighedsstillelse aftaletjenester for lukkede 
brugergrupper på lejede kredsløb, der på forskellige termineringspunkter er tilkoblet det offentlige 
koblede net. I det tilfælde er der nogle af de nationale bevillingsmyndigheder, der kræver 
detaljerede oplysninger, som f.eks. målgrupper, reklameudkast, takster osv., for at vurdere arten 
11 
En bevillingsmæssig tilgang, der kun tillader et begrænset antal ikke-reserverede 
tjenester, er ikke i overensstemmelse med direktivets krav. 
En taletelefonitjeneste kan kun reserveres i henhold til national lovgivning, hvis den 
omfatter samtlige led i Fællesskabets taletelefondefinition, dvs. at der skal være tale om 
kommerciel udnyttelse i almenhedens interesse med henblik på tidstro direkte fremføring 
af tale samt opkobling heraf mellem offentlige koblede nettermineringspunkter. 
Det kan være nyttigt at præcisere hvert enkelt led: 
"Kommerciel udnyttelse" 
Dette betyder, at den rent tekniske, ikke-kommercielle tilrådighedsstillelse af en 
telefonlinje mellem to brugere skal godkendes. "Kommerciel" skal opfattes i den gængse 
betydning, dvs. mod vederlag og med det formål at opnå fortjeneste (eller i hvert fald 
dække alle variable omkostninger og bidrage tilde eksisterende faste omkostninger). Et 
lejet kredsløb, der f.eks. stilles til rådighed for en eller flere brugere, som deler 
omkostningerne, betragtes kun som en kommerciel udnyttelse, hvis yderligere kapacitet 
lejes specielt med henblik på gensalg. 
Det betyder også, at virksomheder kan samle deres ressourcer i en pulje, dvs. leje faste 
kredsløb og drage fordel af den faste leje. Dette muliggør en mere effektiv udnyttelse af 
telefonnettet, især til glæde for små og mellemstore virksomheder29. 
"I almenhedens interesse" 
Orden "almenheden" er ikke defineret i direktivet og må forstås i den gængse betydning. 
En tjeneste i almenhedens interesse er en tjeneste, der er til rådighed for alle på samme 
vilkår. 
Eksempler på tjenester, der ikke kan betragtes som "i almenhedens interesse", og for 
hvilke der derfor ikke må gælde særlige eller eksklusive rettigheder, er tjenester, der 
stilles til rådighed via virksomhedsnet og/eller til lukkede brugergrupper. Virksomhedsnet 
og lukkede brugergrupper dækker en række teletjenester, både teletjenester og 
datatjenester. De er en vigtig del af teletjenestedirektivet, bl.a. fordi de falder uden for 
taletelefonitjenester, som medlemsstaterne kan forbeholde teleselskaberne. 
De særlige forhold i forbindelse med liberalisering af disse tjenester diskuteres mere 
detaljeret nedenfor (IIIc). 
"Mellem offentlige koblede nettermineringspunkter" 
"Mellem offentlige koblede nettermineringspunkter" indebærer, at taletelefoni for at kunne 
reserveres skal udnyttes kommercielt og i offentlighedens interesse samt forbinde to 
nettermineringspunkter på det koblede net30 på samme tid. Så længe tjenesteleverandørens 
29 
30 af den pågældende tjeneste. 
Det har hidtil været en ulempe for små og mellemstore virksomheder, at de generelt ikke anvender 
telefonnettet i en grad, der berettiger til betaling af den (høje) abohnementsafgift for faste kredsløb. 
Derfor var faste kredsløb i praksis forbeholdt større selskaber. 
Det offentlige koblede net er ikke formelt defineret i direktivet. Udtrykket må derfor tillægges den 
12 
kunder er tilkoblet via et dedikeret lejet kredsløb, kan der udbydes en kommerciel tjeneste 
med termineringspunkt på det offentlige net31. Også her er det hensigten at lempe de 
tekniske restriktioner i brugen af lejede kredsløb. Disse kredsløb kan anvendes til 
taletelefoni til almenheden, så længe der ikke kommercielt udbydes "rent gensalg" af den 
koblede telefontjeneste32. Omvendt er "rent gensalg" tilladt, når tjenesten ikke tilbydes 
offentligheden, f.eks. hvis tjenesten tilbydes en lukket brugergruppe33. 
"Tidstro direkte fremføring aftale samt opkobling heraf 
Denne definition udelukker, at optagelse og retransmission kan forbeholdes. Billigst mulig 
fremføring af telefonopkald gennem en operatør på det offentlige koblede net eller 
telefoni ved brug af kreditkort, der består i at give adgang til et teleselskabs tale­
telefonitjeneste inden for rammerne af en tjeneste for finansielle transaktioner, er 
yderligere eksempler på liberaliserede taletjenester, idet disse ikke udgør "direkte 
fremføring". 
Da forbeholdeisen af taletelefonitjenesten er en undtagelse fra den generelle regel, skal 
den fortolkes snævert. Når nye taletelefonitjenester og indretninger indføres, og disse 
opfylder behov, som ikke opfyldes af den bestående teletjeneste, bør de normalt betragtes 
som ikke-reserverede. Hvis de betragtes som reserverede, skal bevisbyrden i forbindelse 
med en sådan restriktion altid tilfalde medlemsstaten34. 
Telekorttjenester er et særligt eksempel på tjenester, der ud fra et brugersynspunkt er 
forskelligt fra den reserverede taletelefonitjeneste. De falder uden for definitionen, idet 
telekorttjenester opfylder særlige behov, som (normal) taletelefoni ikke opfylder, f.eks. 
betaling via kredit- og kontokort, omkostningsminimerende rutning, kortnummervalg osv. 
Når sådanne faciliteter er mere afgørende end lavere takster for brugerens valg af 
telekorttjenester i stedet for taletelefoni, må tjenesten anses for at være liberaliseret. Det 
faktum, at der er ved at opstå et marked for telekort, selv om taksterne i de fleste tilfælde 
er højere end for taletelefoni35 viser klart, at der er et telekortmarked, som ikke er 
31 
32 
33 
34 
35 almindelige betydning, dvs. det offentlige koblede telefonnet, som består i den samling koblings-
og transmissionsfaciliteter, der anvendes af teleselskabet i forbindelse med den almindelige 
telefontjeneste. 
Dvs. at så længe de er tilkoblet via et dedikeret lejet kredsløb, skal kunderne til en liberaliseret 
taletjeneste ikke nødvendigvis påvise, at der eksisterer en retlig eller økonomisk forbindelse med 
modtageren. Dette betegnes ofte "udtastnings"-tjeneste ("dial-out" eller "one-ended"). 
"Rent gensalg" henviser til den situation, hvor et opkald både påbegyndes og afsluttes på det 
offentlige koblede net. På den måde har almenheden adgang dertil, idet det lokale opkald kan 
hidrøre fra en hvilken som helst bruger af det offentlige koblede net, og kunden ikke af 
tjenesteleverandøren er tilkoblet via et dedikeret lejet kredsløb. 
En sådan tjeneste kan have træk, der kræver, at man går uden om det offentlige net, som f.eks. i 
tilfælde af arbejder på nettet, omdirigering af opkald uden for normal arbejdstid, personsøgning 
og Centrex-tjenester, eller når små erhvervsvirksomheder, hvis samtaletrafik ikke er tilstrækkelig 
stor til at tilsige brug af lejede kredsløb, har behov for indbyrdes kommunikation. 
For at gøre det muligt for de nationale myndigheder at foretage en vurdering af den omhandlede 
tjeneste, kan det kræves, at ansøgerne fremlægger alle relevante oplysninger, herunder eventuelle 
reklameudkast og påtænkte takster. 
"/ modsætning til den almindelige opfattelse er omkostningsbesparelser ikke hovedargumentet (for 
udviklingen af telekorttjenester). Faktisk viseren sammenligning af takster for telekorttjenester og 
direkte internationalt opkald, hvad angår opkald foretaget fra EU, at det praktiske aspekt er den 
vigtigste faktor for denne tjeneste, der væsentligst har erhvervskunder som målgruppe". Jf. "New 
13 
sammenfaldende med markedet for taletelefoni. Virksomhederne på telekortmarkedet har 
skræddersyet tjenesterne på dette nye marked til kundernes behov, og prisen afspejler 
dette. Denne udvikling giver nye muligheder for brugerne i Unionen og bør ikke forsinkes 
af restriktioner, der sigter mod at bevare det traditionelle taletelefonimarked. 
Et forbud mod at anvende rutning via lejede kredsløb i forbindelse med tilrådig­
hedsstillelse af telekorttjenester ville være en konkurrencemæssig ulempe for leverandører 
af telekorttjenester i forhold til leverandører af telekorttjenester med egne faciliteter. Da 
de ikke disponerer over rutningsmuligheder, vil der udelukkende være tale om gensalg 
af taletelefoni uden kontrol med hovedomkostningerne. De ville derfor næppe kunne 
konkurrere med teleselskaberne (TS). TS har en yderligere fordel, da de kan tilbyde 
kunderne både taletelefoni og telekorttjenester samt udvikle deres telekorttjenester ved at 
satse på deres store brugere. 
En sådan situation kunne føre til tilstande, hvor de nationale teleselskaber, der udbyder 
telekorttjenester, ville begrænse udbuddet til det nationale område uden at gå ind på de 
tilstødende geografiske markeder. 
Det kan imidlertid være nødvendigt med en individuel vurdering af de konkrete 
telekorttjenester, især af de ekstra faciliteter, der tilbydes, for at kunne definere tjenesterne 
og afgrænse det marked, som de udbydes på. De anvendte kriterier bør være graden af 
funktionel udskiftelighed mellem tjenesterne og eventuelle hindringer for substitution. I 
en sådan vurdering må der tages højde for de særlige forhold på de pågældende marketer. 
b) Håndhævelse af taletelefonimonopolet på et liberaliseret marked 
Da visse taletelefonitjenester er blevet åbnet for konkurrence, og da sådanne tjenester ikke 
kan defineres strengt teknisk, frygtede visse medlemsstater, at tjenesteleverandørerne ville 
udbyde, hvad der faktisk er "taletelefoni", hvilket ville være en omgåelse af monopolet. 
Faktisk har erfaringen vist, at en sådan frygt var ubegrundet. Dette skyldes væsentligst, 
at en sådan "uofficiel" omgåelse ikke vil forekomme i væsentligt omfang, uden at den 
berørte medlemsstat vil bemærke det. En tjeneste, der tilbydes almenheden, må 
nødvendigvis være kendt. 
Da et kommercielt udbud sædvanligvis medfører annoncering (for de tjenester, der stilles 
til rådighed), eller i det mindste udsendelse af prislister, kontrakter og fakturaer, vil en 
sådan omgåelse formentlig hurtigt komme frem i lyset. Yderligere vil et eventuelt brud, 
der medfører, at en væsentlig del af trafikken overgår til en konkurrents net, hurtigt blive 
opdaget af den offentlige operatør, der stiller den lejede kredsløbskapacitet til rådighed 
for konkurrenten. Teleselskabet vil have en klar interesse i at henlede den nationale 
tilsynsmyndigheds opmærksomhed på dette forhold. 
Inden for rammerne af de procedurer, der gælder for bevilling af driftstilladelser eller 
anmeldelser, er det i flere medlemsstater normalt, at ansøgeren afkræves en beskrivelse 
af den planlagte tjeneste. I tilfælde, hvor nettene er tilsluttet det offentligt koblede 
forms of competition in voice telephony services in the European Community", BIS Strategic 
Decisions, oktober 1993, analyse udført for Europa-Kommissionen. 
Yderligere fordele, som f.eks. fakturerings- og brugerfaciliteter (ikke behov for lokal valuta, 
operatør der taler samme sprog), ser ud til at være de vigtigste faktorer for denne tjeneste. 
14 
telefonnet, f.eks. i forbindelse med taletjenester fremført gennem lejede kredsløb, kræver 
den pågældende medlemsstat ofte, at ansøgeren redegør for, hvorledes han vil hindre, at 
det bliver muligt på samme tid at taste sig ind på og videre fra hans net. Det skal 
bemærkes, at der i henhold til direktivets artikel 4 ikke må pålægges tjenesteleverandøren 
tekniske begrænsninger. Tjenesteleverandøren skal blot klart i de kontrakter, der indgås 
med kunderne, stipulere, hvilke tjenester der er tilladt. 
Normalt overholder nye operatører taletelefonimonopolet. Tjenesteleverandører vil ikke 
risikere at få deres tilladelse tilbagekaldt eller risikere, at den nationale tilsynsmyndighed 
kræver de pågældende linjer frakoblet, således at de ikke kan opfylde deres forpligtelser 
over for kunderne. Før de iværksætter en tjeneste, undersøger mange tjenesteleverandører 
derfor først de gældende forhold sammen med de nationale tilsynsmyndigheder eller 
Kommissionens tjenestegrene. 
c) Virksomhedsnet eller lukkede brugergrupper 
Som nævnt har de særlige forhold i forbindelse med virksomhedsnet og/eller lukkede 
brugergrupper været et af hovedemnerne i forbindelse med gennemførelsen af direktivet. 
En faktisk liberalisering af tjenester til virksomhedsnet eller lukkede brugergrupper er helt 
klart afgørende for udviklingen af avanceret kommunikation i erhvervslivet og følgelig 
for de europæiske virksomheders konkurrenceevne i forhold til konkurrenter i Japan og 
USA. Det er derfor et af hovedmålene med direktivet. Konkurrenceforholdene og 
markederne internationaliseres til stadighed. Hvis virksomhederne ikke får mulighed for 
at drage nytte af lavere omkostninger, bedre kvalitet og flere valgmuligheder, som følger 
af konkurrence, vil det skade deres konkurrenceevne, og de vil i de tilfælde, hvor det er 
muligt, flytte produktionen til områder med færre restriktioner. 
Målet med direktivet er i den henseende ikke nået i en række medlemsstater. Der er to 
grunde hertil: 
i) Uenighed om tilladt "medlemskab" af en lukket brugergruppe, der rækker videre 
end et virksomhedsnet. Dette har betydet, at direktivet ikke er blevet fuldstændigt 
og faktisk gennemført. 
ii) Flaskehalsproblemer med hensyn til levering af kapacitet til de nye tjeneste­
leverandører på grund af restriktioner i brugen af alternativ infrastruktur (dette 
behandles grundigere i afsnit V). 
15 
Kommissionen har kigget på de tilfælde, hvor medlemsstaterne har indført bestemmelser 
i henhold til direktivet om tilladelse til levering aftaletjenester til lukkede brugergrupper. 
Der er formuleret forskellige definitioner36. På basis af den hidtidige erfaring vil 
Kommissionen anvende følgende definitioner37: 
"Virksomhedsnet" 
Disse net er som regel etableret af én organisation, som omfatter flere juridiske 
personer, f.eks. et selskab og dets filialer eller underafdelinger i andre 
medlemsstater, som falder ind under de pågældende landes selskabslov. 
"Lukkede brugergrupper" 
er en gruppe personer eller organisationer, som ikke nødvendigvis er økonomisk 
forbundet, men som hver for sig har varige faglige relationer med ét eller flere 
medlemmer af gruppen, og hvis interne kommunikationsbehov udspringer af disse 
faglige relationer. 
Det drejer sig som regel om fælles forretningsaktiviteter, f.eks. pengeoverførsel 
inden for banksektoren, reservationssystemer for luftfartsselskaber, formidling af 
information mellem universiteter, som arbejder med fælles forskningsprojekter, 
genforsikring i forsikringsbranchen, samarbejde mellem biblioteker, design­
samarbejdsprojekter og samarbejde mellem forskellige institutioner eller tjeneste­
grene i internationale organisationer. 
I medfør af direktivets artikel 1 er tjenester i forbindelse med sådanne grupper, personer 
eller organisationer fuldstændig liberaliseret i henhold til den deri indeholdte definition. 
Visse medlemsstater har imidlertid først godkendt sådanne tjenester efter nærmere 
drøftelse med Kommissionen. 
d) Datatransmission i almenhedens interesse** 
I henhold til teletjenestedirektivets artikel 10 skal Kommissionen i løbet af 1994 
udarbejde en oversigt over virkningerne af de foranstaltninger, som medlemsstaterne har 
vedtaget med hensyn til ren pakke- og kredsløbskoblet datatransmission efter direktivets 
artikel 3, for af undersøge, om der skal foretages ændringer i samme artikel, navnlig i 
lyset af den teknologiske udvikling og den stigende samhandel i Fællesskabet. 
I forbindelse med høringen om grønbogen fra 1987 understregede flere medlemsstater, 
at der var behov for en særlig ordning for basistjenester på pakkekoblede datanet, som 
f.eks. X.2539. Det er vanskeligt at argumentere for at bevare eksklusive rettigheder for 
36 
37 
38 
39 Jf. de landespecifikke oplysninger, se bilaget. 
Kommissionen har godkendt disse definitioner i "Grønbog om liberalisering af teleinfrastruktur og 
kabel-tv-net, Første del, Principper - Tidsplan", KOM(94) 440 endelig udg., Bruxelles, 25.10.1994, 
s. 27. 
I artikel 1 defineres "pakke- og kredsløbskoblet datatransmission" som "kommerciel udnyttelse i 
almenhedens interesse af direkte fremføring af data gennem det/de offentlige koblede net, hvorved 
et udstyr tilkoblet et netterm ineringspunkt har mulighed for at kommunikere med et udstyr, der er 
tilsluttet et andet termineringspunkt". 
X.25 er en standardprotokol for pakkekoblede net. En anden avanceret protokol til datatransmission 
16 
tilrådighedsstillelse af sådanne tjenester i sig selv. Kommissionen erkender imidlertid, at 
udbyggede dataoverførselsnet kan have betydning for struktureringen af investeringer og 
regionalplanlægning, hvilket kunne retfærdiggøre en særordning efter direktivets artikel 3, 
især anvendelse af udbudsbetingelser for offentlige tjenester i form af handelsklausuler 
om tjenestens varighed og tilgængelighed. 
Da der endvidere, da direktivet blev vedtaget, var betragtelige forskelle mellem taksterne 
for datatransmission på det koblede net og takster for anvendelse af lejede kredsløb, åbnes 
der i artikel 3 mulighed for, at eksklusive rettigheder for datatransmission, der er "rent 
gensalg af kapacitet"40 kan gælde indtil 31. december 1992, med mulighed for yderligere 
udsættelse til 1. januar 1996 i de medlemsstater, hvis net til pakke- og kredsløbskoblet 
datatransmission endnu ikke er tilstrækkeligt udbygget41. Formålet var at gøre det muligt 
gradvist at opnå harmoniserede takster. To medlemsstater42 anmodede om en forlængelse 
af fristen, men i begge tilfælde blev anmodningen trukket tilbage. 
Med hensyn til særordningen er der kun tre medlemsstater43, der til Kommissionen har 
fremsendt udkast til specifikationer før den i direktivet nævnte frist, dvs. den 30. juni 
1992. Kommissionen har sammen med de pågældende medlemsstater vurderet, om de 
planlagte specifikationer var objektive, ikke-diskriminerende, gennemsigtige og stod i 
forhold til det forfulgte mål. Disse bilaterale drøftelser har været meget nyttige og gav 
et indtryk af, hvorledes en liberaliseret tjeneste kan reguleres, så hensynet til 
offentligheden tilgodeses, uden at det får konkurrencebegrænsende virkninger. Det viste 
sig bl.a., at det i betragtning af det forskellige udgangspunkt for eksisterende selskaber 
og potentielle nye markedsdeltagere var nødvendigt at sikre, at sidstnævnte ikke blev 
pålagt byrder, som kunne være en hindring for adgang til markedet og således styrke det 
dominerende selskabs position. I disse tilfælde skal medlemsstaterne ikke nødvendigvis 
anvende de samme betingelser for nye deltagere som for det dominerende offentlige 
selskab. 
40 
42 
43 med høj hastighed er "frame-relay". 
Sidstnævnte defineres i direktivet som "kommercielt drevet offentligt tilgængelig fremføring af data 
gennem lejede kredsløb tilbudt som en særskilt tjeneste, hvor der kun sker opkobling, behandling, 
lagring eller protokolkonvertering i det omfang, det er nødvendigt for tidstro transmission til og 
fra offentlige koblede net". 
Betragtning nr. 11 i direktivet. 
Grækenland og Spanien. 
Tre medlemsstater (Belgien, Frankrig og Spanien) har vedtaget yderligere betingelser for 
godkendelse aflevering af rent gensalg af pakke- og kredsløbskoblede tjenester. I Spanien findes 
der f.eks. en ordning, der regulerer koncessionsbevillinger, hvad angår levering af pakke- og 
kredsløbskoblede datatransmission, som ikke er helt i overensstemmelse med Kommissionens 
henstillinger på dette område. Formålet med den spanske ordning er for bredt, da den gælder for 
datatransmission mellem "nettermineringspunkter" og ikke blot "termineringspunkter" på det 
offentlige koblede net". 
Italien overvejede også at indføre yderligere betingelser, men gennemførte ikke direktivet indenfor 
tidsfristen. Da rent gensalg af kapacitet nu er liberaliseret i Italien som en direkte følge af 
direktivets artikel 2 og 3, uden at der er indført yderligere restriktioner, vil det være nødvendigt 
for den italienske regering at fremkomme med særlige begrundelser, førend en genindførelse af 
nogen form for yderligere restriktioner på dette område kan ske. 
17 
I de sidste år har den hurtige teknologiske udvikling, bl.a. udviklingen af ATM44 
sideløbende med det traditionelle X.25-net gjort det vanskeligt at argumentere for 
opretholdelsen af de nuværende særordninger for basale datatjenester. Det må forventes, 
at de offentlige X.25-net i den nærmeste fremtid vil eksistere sideløbende med "frame-
relay"-net og de nye ATM-strukturer. Det vil være vanskeligt at anvende de samme 
driftsbetingelser for tjenester, der er et resultat af så forskellige teknologier. Det kunne 
forsinke indførelsen af nye private net og tillægstjenester og således bremse den tekniske 
udvikling på området. Endvidere gælder det, at jo større udbuddet er, jo vanskeligere er 
det at retfærdiggøre indførelse af kvalitets- og dækningsforpligtelser. Nye tjenester kræver 
en høj grad af fleksibilitet, der vanskeligt kan sikres ad lovgivningsvejen. 
De nuværende særordninger i tre medlemsstater har også en virkning på samhandelen 
mellem medlemsstaterne. Det begrænsede antal ansøgninger om godkendelse i henhold 
til de nuværende ordninger i de tre medlemsstater kan delvis forklares ved, at mange 
leverandører af den pågældende tjeneste foretrækker at begrænse deres udbud til lukkede 
brugergrupper for ikke at skulle ansøge om driftstilladelse under disse forhold. 
Kommissionen mener, med udgangspunkt i den foretagne vurdering, og da de fleste 
medlemsstater ikke har fundet det nødvendigt at vedtage særordninger for datatjenester, 
uden at det har haft negative virkninger, hvad angår varetagelse af almenhedens interesse, 
der er målet med disse ordninger, at kravet om at anvende særlige udbudsbetingelser for 
offentlige datatjenester bør behandles i forbindelse med den generelle tilpasning af 
rammelovgivningen på telekommunikationsområdet, der skal finde sted inden 1. januar 
1996 i medfør af Rådets resolution 93/C 213/01, og at det i den forbindelse bør overvejes 
at bringe de nuværende særordninger for datatjenester til ophør45. 
e) Adskillelse af bevillings- og driftsfunktioner 
Adskillelsen af bevillings- og driftsfunktionerne på telekommunikationsområdet har uden 
tvivl været den vigtigste betingelse for at kunne reformere og liberalisere telekommuni­
kationsområdet i EU. Uanset hvilke institutionelle, retlige eller strukturelle midler, der 
anvendes, foreskrives det i direktivets artikel 746, at medlemsstaterne skal adskille de 
bevillings-og driftsmæssige funktioner. 
Selv om der på nuværende tidspunkt findes nationale bevillingsmyndigheder (NB) i de 
fleste medlemsstater, mener Kommissionen, at adskillelsen mellem disse myndigheder og 
driftsfunktionerne fortsat er uklar i mindst fem medlemsstater47. 
44 
45 
46 
47 ATM: "Asynchronous Transfer Mode" (asynkron transmission), avanceret højhastigheds­
kommunikation. Jf. grønbogen om liberalisering af teleinfrastruktur og kabel-tv-net, op. cit. 
Sådanne ordninger kan imidlertid være påkrævede, hvad angår tilrådighedsstillelse aftaletelefoni 
for almenheden, når dette område er liberaliseret. Jf. de godkendelseskriterier, der er foreslået i 
forbindelse med godkendelse af net til mobil- og personkommunikation og for faste kredsløb 
(grønbog om mobil- og personkommunikation, grønbog om liberalisering af teleinfrastruktur og 
kabel-tv-net, op. cit.). 
Det foreskrives i artikel 7, at "medlemsstaterne drager med virkning fra 1. juli 1991 omsorg for, 
at ansvaret for bevilling af driftstilladelser, tilsyn med meddelte godkendelser og med obligatoriske 
specifikationer, frekvenstildeling og overvågning af brugsvilkår varetages af et organ, der er 
uafhængigt af teleselskaberne". 
F.eks. foretages reguleringen i Nederlandene af ministeriet for transport og offentlige arbejder via 
generaldirektoratet for post og telekommunikation. Ministeriet er imidlertid samtidig hovedaktionær 
18 
Spørgsmålet om de nationale bevillingsmyndigheders uafhængighed blev rejst i en række 
præjudicielle forelæggelsessager vedrørende artikel 6 i direktiv 88/301/EØF ("Terminal­
direktivet"), hvori det foreskrives, at medlemsstaterne fra den 1. juli 1989 skal sørge for, 
at formaliseringen af tekniske standarder og kontrollen med overholdelsen af disse blev 
foretaget af et organ, der er uafhængigt af offentlige eller private virksomheder, der 
udbyder varer og/eller tjenesteydelser på telekommunikationsområdet. I sin domme af 
27. oktober 199348 fandt Domstolen, at dette krav var tilsidesat i Frankrig, idet forskellige 
departementer i det franske ministerium på samme tid var ansvarlige for den 
kommercielle drift af det offentlige net, fastsættelse af tekniske standarder, tilsyn med 
reglernes overholdelse og godkendelse af terminaludstyr. 
Da ordlyden af teletjenestedirektivets artikel 7 i vidt omfang er den samme som ordlyden 
af terminaldirektivets artikel 6, må Kommissionen på baggrund af disse domme overveje 
medlemsstaternes gennemførelse af førstnævnte direktiv. En retlig eller administrativ 
adskillelse - som f.eks. mellem to tjenestegrene i et ministerium - er kun tilstrækkelig for 
at opfylde bestemmelserne i artikel 7, hvis følgende betingelser opfyldes: 
* det skal godtgøres, at der er tale om "faktisk" adskillelse 
* de to instanser skal bl.a. være finansielt uafhængige 
* personaleflytninger fra bevillingsinstansen til driftsinstansen skal underkastes 
særlig kontrol. 
Følgende to strukturer synes at kunne give en rimelig garanti for adskillelse: 
i) den bevilgende myndighed overlades til et departement i det relevante 
ministerium, mens driften overlades til et telekommunikationsselskab, der 
kontrolleres af private aktionærer, eller 
ii) beføjelserne til at meddele de pågældende bevillinger overlades til et organ, der 
er uafhængigt af vedkommende minister (med undtagelse af revision af dets 
regnskab og lovligheden af dets afgørelser), hvor sidstnævnte tillige handler som 
hoved- eller eneaktionær i driftsselskabet, eller hvor en betydelig statslig 
aktiebeholdning i selskabet består. 
48 i KPN, der fortsat har enerettighederne til installation, vedligeholdelse og drift af 
teleinfrastrukturen, og som leverer de obligatoriske tjenester til hver enkelt ansøger. 
Der er ligeledes sat spørgsmålstegn ved, i hvor høj grad beføjelserne er adskilt i Belgien, Spanien 
og Grækenland. Den belgiske regering har imidlertid over for Kommissionen erklæret, at den har 
til hensigt fuldt ud at respektere det offentlige selskab BELGACOM's uafhængighed, hvad angår 
ikke-reserverede tjenester. I Spanien er generaldirektøren for telekommunikation (ansvarlig for 
bevillingssiden) samtidig regeringens repræsentant i bestyrelsen i Telefonica, selv om en sådan 
repræsentant ud fra et retligt synspunkt kunne komme fra et andet ministerium. 
I Grækenland, hvor opgaverne formelt set er adskilte, indebærer de hyppige personaleflytninger 
fra driftsinstansen til bevillingsinstansen, at adskillelsen mellem disse to instanser reelt set er 
uigennemskuelig. 
Sagerne Decoster m.fl. (C-69/91) og Taillandier (C-46/90). 
19 
Ud over de retlige garantier og overordnede regler, der følger af direktivet, kan 
overholdelsen af bestemmelserne i artikel 7 kun vurderes i praksis og ud fra den 
holdning, der kommer til udtryk i den forbindelse. Hvordan "uafhængighed" faktisk opnås 
institutionelt vil derfor i en vis grad variere afhængig af den juridiske tradition og 
erfaringen i hver enkelt medlemsstat. 
20 
IV. Inddragelse af satellitkommunikationsnet og -tjenester 
Direktiv 94/46/EF 
Den 13. oktober 1994 vedtog Kommissionen direktiv 94/46/EF. Med dette direktiv 
udvides anvendelsesområdet for terminaldirektivet49 til også at omfatte udstyr til 
satellitjordstationer og teletjenestedirektivet til også at omfatte satellitkommunikation50. 
a) Betydningen af ændringsdirektivet 
Formålet med Unionens politik for så vidt angår satellitkommunikation, således som også 
formuleret af Rådet og Kommissionen, er hurtigst muligt at fremme anvendelsen af 
satellitkommunikation i EU. Dette er særlig vigtigt, når man tager højde for, at 
udviklingen i EU af satellitkommunikation til erhvervslivet er forsinket i forhold til de 
største konkurrenter. 
Med direktivet afskaffes alle eksklusive rettigheder i forbindelse med udbud af 
satellittjenester samt alle særlige rettigheder51, hvad angår levering af de teletjenester, der 
er omfattet af direktivet. 
b) Taletelefoni 
Ændringsdirektivet påvirker ikke restriktioner i udbud af taletelefoni i almenhedens 
interesse via satellitnet. Dette må imidlertid ikke føre til tekniske restriktioner. Det hedder 
i betragtning nr. 16, at "i forbindelse med fremføring aftale samt opkobling heraf via 
satellitjordstationsnet kan en sådan udnyttelse i almenhedens interesse generelt kun finde 
sted, når satellitjordstationsnettet er forbundet med det offentlige koblede net". Dette er 
blot retningslinjer for normal praksis. Det skal ikke opfattes som en tilladelse til at lade 
tekniske restriktioner beskytte taletelefonimonopolet. Bevisbyrden med hensyn til, om den 
nye tjeneste faktisk må opfattes som "taletelefoni", ligger hos bevillingsmyndigheden. 
Tilrådighedsstillelse af taletelefoni for lukkede brugergrupper vil ofte medføre sådanne 
forbindelser til det offentlige koblede net, da nogle medlemmer af disse grupper ikke er 
forbundet til nettet via satellitstationer52. 
49 
50 
52 Kommissionens direktiv af 16. maj 1988 om konkurrence på teleterm inalmarkederne (88/30 l/EØF, 
EFT L 131 af 27.5.1988, s. 73). 
Direktiv 94/46/EF er den vigtigste foranstaltning, hvad angår opnåelse af liberaliseringsmålsæt-
ningerne på satellitområdet, således som de fremgår af Rådets resolution 92/C 8/01 (baseret på 
grønbogen om en fælles politik for satellitkommunikation i Det Europæiske Fællesskab, 
KOM(90) 490). 
Andre foranstaltninger på området er Rådets direktiv 93/97/EØF af 29. oktober 1993 om gensidig 
anerkendelse af typegodkendelser for så vidt angår satellitjordstationsudstyr og forslag til Europa-
Parlamentets og Rådets direktiv om en politik for gensidig anerkendelse af licenser og andre 
nationale tilladelser vedrørende satellittjenester og/eller satellitkommunikationstjenester, 
KOM(93)652af4,1.1994. 
I direktivet defineres særlige rettigheder som: "Rettigheder, som en medlemsstat indrømmer et 
begrænset antal virksomheder efter andre kriterier end objektive, proportionale og ikke-
diskriminerende kriterier, eller efter andre kriterier end ovennævnte, udpeger flere konkurrerende 
virksomheder til at levere sådanne tjenester". 
I henhold til definitionen skal lukkede brugergrupper ikke opfattes teknisk ud fra de net, som 
medlemmerne er forbundet til, og som ikke er tilgængelige for tredjemand, men sociologisk ud fra 
21 
c) Radio- og tv-tjenester 
Radio- og tv-tjenester er heller ikke omfattet af direktiv 94/46/EF. Der skal imidlertid 
skelnes mellem indholdet af og den tekniske tilrådighedsstillelse af radio- og tv-tjenester. 
Som nævnt i betragtning nr. 17 er udbud af satellitnettjenester til fremførsel af radio- og 
tv-programmer i sig selv også en teletjeneste, og bør derfor behandles på samme måde 
som andre teletjenester. I direktivet skelnes der mellem: 
* tjenester, der stilles til rådighed via bærebølger (transmission, tilslutning og andre 
tjenester), som kræves til fremførsel af signaler, der i henhold til direktivet er 
liberaliserede teletjenester, og 
* aktiviteter hos de organer, der kontrollerer meddelelsernes indhold;, der er tale om 
radio- og tv-tjenester, der ikke falder ind under direktivets anvendelsesområde. 
De satellit radio- og tv-tjenester, der nu skal liberaliseres i henhold til direktivet, omfatter 
derfor tjenester, der leveres via teleoperatørens egen forbindelse fra studier eller location 
til uplink-sendestatibner samt uplink-tjenester til punkt-til-punkt transmission, punkt-til-
multipunkt transmission og satellit radio og tv, som kan modtages direkte, samt tjenester, 
som fremføres til kabelhovedender. 
d) Adgang til rumsegment 
I henhold til direktivet skal medlemsstaterne fjerne alle restriktioner med hensyn til udbud 
af rumsegmentkapacitet på deres område. Dette betyder, at medlemsstaterne skal sikre, 
at: 
* alle lovgivningsmæssige forbud eller begrænsninger med hensyn til udbud af 
rumsegmentkapacitet til godkendte operatører af satellitjordstationsnet ophæves 
* enhver leverandør af rumsegmentkapacitet har ret til inden for det pågældende 
område at kontrollere, at det satellitjordstationsnet, der anvendes i forbindelse med 
den pågældende leverandørs rumsegment, opfylder betingelserne for adgang til 
leverandørens rumsegmentkapacitet. 
I meddelelse fra Kommissionen af 10. juni 1994 om satellitkommunikation hvad angår 
tilrådighedsstillelse af - og adgang til - rumsegmentkapacitet53 meddelte Kommissionen, 
at den påtænker at anvende konkurrencereglerne til at fjerne alle nationale restriktioner 
i Den Europæiske Union hvad angår adgang til rumsegment. De i artikel 3 i direktivet 
nævnte procedurer vil blive anvendt til at indsamle de nødvendige oplysninger til 
opnåelse af dette mål. 
de økonomiske og faglige relationer mellem medlemmerne. 
53 KOM(94)210 endelig udg. 
22 ' 
e) Internationale satellitorganisationer 
De nye forpligtelser i forbindelse med rumsegment påvirker ikke direkte 
teleorganisationerne i deres egenskab af parter i internationale organisationer. 
Medlemsstaterne er imidlertid forpligtede til at sikre, at der ikke eksisterer restriktive 
bestemmelser i den nationale lovgivning, der kunne være egnede til at hindre, at deltagere 
i de relevante organisationer eller uafhængige organer udbyder rumsegmentkapacitet på 
den pågældende medlemsstats område. På samme måde er medlemsstaterne forpligtet til 
at sikre, at der ikke eksisterer lovgivningsmæssige eller ikke-lovgivningsmæssige 
restriktioner, der hindrer, at rumsegmentkapacitet, der allerede lejes af en godkendt 
operatør i én medlemsstat, er frit tilgængelig for enhver anden medlemsstat. Sådanne 
restriktioner omfatter restriktioner, der hindrer andre end parterne i den/de berørte 
medlemsstat(er) i at kontrollere de tekniske og driftsmæssige specifikationer for 
satellitjordstationer. 
Det hedder i artikel 3 i direktiv 94/46/EF, at medlemsstaterne på Kommissionens 
anmodning tilsender alle de oplysninger om internationale satellitorganisationer, som de 
måtte have adgang til, og som angår enhver foranstaltning, der kan påvirke overholdelsen 
af EF-traktatens konkurrenceregler. Det nævnes i betragtning nr. 21, at denne 
bestemmelse bl.a. har til formål at overvåge den gennemgang, der i øjeblikket foretages 
i de internationale organisationer for at forbedre adgangen. 
Artikel 3 i direktiv 94/46/EF påvirker derfor ikke direkte signatarernes position. Hvis det 
imidlertid skulle vise sig, at signatarerne fortsat forsøger at forhindre "multiple access"-
ordninger og således favoriserer en opsplitning af markedet hvad angår 
tilrådighedsstillelse af rumsegment, vil Kommissionen skulle vurdere, om der i medfør 
af traktatens konkurrenceregler skal træffes foranstaltninger mod de pågældende 
signatarer. 
En sammenkædning af investeringsforpligtelser og anvendelse er et eksempel på en sådan 
afskrækkende praksis, hvis det afholder signatarerne fra at markedsføre rumsegment-
kapaciteten, fordi der dermed er forbundet et krav om øgede investeringer. I internationale 
organisationer, herunder især EUTELSAT, der opererer på stadig mere 
konkurrenceprægede markeder, vil de nuværende investeringskrav derfor, hvis de ikke 
ændres, skulle undersøges nøje i lyset af konkurrencereglerne. 
f) Tidsplan for gennemførelsen 
Direktivet giver medlemsstaterne ni måneder til at fremsende oplysninger til 
Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at indarbejde direktivet i national 
lovgivning. Det vil sige, at medlemsstaterne inden den 8. august 1995 skal give 
meddelelse om de foranstaltninger, der er truffet for at ophæve de nuværende restriktioner 
hvad angår tilrådighedsstillelse af satellittjenester og om de godkendelses- og 
anmeldelsesprocedurer, der er gældende, eller som er under udarbejdelse med hensyn til 
drift af satellitnet. Målet er at gøre det muligt for Kommissionen at vurdere, om disse 
betingelser er nødvendige for at tilgodese væsentlige krav. I de oplysninger, der 
fremsendes til Kommissionen, bør også nævnes eventuelle gebyrer i forbindelse med 
godkendelsesprocedurerne samt de kriterier, der ligger til grund for disse gebyrer. 
23 
Betragtning nr. 22, hvoraf det fremgår, at Kommissionen vil tage hensyn til forholdene 
i de medlemsstater, hvor jordbaserede net endnu ikke er tilstrækkeligt udbygget, skal ses 
i sammenhæng med ovennævnte anmeldelsesbetingelser. Medlemsstater, der finder det 
nødvendigt at udsætte datoen for den effektive anvendelse af direktivets bestemmelser54, 
skal fremkomme med en formel anmodning indeholdende de nødvendige begrundelser 
herfor inden udløbet af den frist, der gælder for meddelelse af direktivets 
gennemførelsesforanstaltninger, d.v.s. den 8. august 1995. Kommissionen vil herefter 
vurdere, om den skal undlade at insistere på en øjeblikkelig liberalisering af de 
omhandlede satellitjenester. En udsættelse vil dog ikke forhindre en eventuel tredie part 
fra de pågældende medlemsstater i at anlægge sag ved en national domstol. 
Da satellittjenester er et meget vidt begreb, skal den begrundede anmodning først og 
fremmest indeholde en liste over de satellitnettjenester, for hvilke der anmodes om 
udsættelse, og det skal nævnes, hvilke markeder der forventes berørt heraf. 
Det skal endvidere fremgå, hvilke tjenester i de nationale teleselskaber, der vil blive 
berørt, og med udgangspunkt i omsætningen for disse tjenester og deres bidrag til 
finansieringen af det offentlige net, skal eventuelle negative virkninger for den fremtidige 
udvikling af det offentlige net anføres. 
Proportionalitetsprincippet vil indgå i Kommissionens overvejelser. Kommissionen 
vil under alle omstændigheder forlange, at for eksempel tjenester, der er økonomisk 
ubetydelige, liberaliseres. ' 
54 Denne undtagelse gælder frem til senest 1. januar 1996. 
24 
V. FREMTIDSPERSPEKTIVER I FORBINDELSE MED 
LIBERALISERING AF TJENESTER OG INFRASTRUKTUR 
Det vil fortsat være nødvendigt at sikre fuld gennemførelse af teletjenestedirektivet, men 
direktivets fremtidige udvikling skal ses i en overordnet sammenhæng, der blev fastlagt 
i forbindelse med den samlede vurdering, der i henhold til direktivets bestemmelser blev 
gennemført i løbet af 1992, og som førte til Rådets resolution 93/213/01 af 22. juli 1993 
om fuld liberalisering inden 1. januar 1998, der er suppleret af Rådets resolution 
94/C 379/03 af 22. december 1994, hvorved liberalisering af infrastrukturen indarbejdes 
i denne tidsplan. 
I henhold til Rådets resolution 93/213/01 skal Kommissionen 
"... inden den 1. januar 1996 udarbejde de nødvendige ændringer i Fællesskabets retlige 
rammer med henblik på at gennemføre liberaliseringen af alle offentlige taletelefoni­
tjenester senest den 1. januar 1998 ...". 
Da ændringerne spiller en central rolle for fjernelse af konkurrencebegrænsende praksis 
og sikring af et velfungerende marked, vil de være essensen i de nye foranstaltninger. 
Det hedder i grønbogen (første del) om liberalisering af teleinfrastruktur55: 
"Direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester åbner for 
konkurrence på udbud af alle teletjenester, undtagen for fire tjenesteområder: 
satellittjenester 
mobiltelefoni og personsøgetjenester 
offentlig radio-/tv-transmission, og 
offentlig taletelefoni". 
Det oprindelige direktiv 90/388 omhandler ikke anvendelse af alternativ infrastruktur og 
kabel-tv-net til fremføring af liberaliserede tjenester. Direktiv 90/388 foreskriver blot, at 
medlemsstaterne afskaffer restriktioner for anvendelse af én infrastrukturkilde, nemlig 
lejede kredsløb, som stilles til rådighed af teleselskaberne til fremføring af liberaliserede 
tjenester. 
Med hensyn til ovennævnte undtagelser gælder følgende: 
* Med Kommissionens direktiv 94/46/EF56, der blev vedtaget den 13. oktober 1994, 
og som ændrer direktiv 88/301/EØF (teleterminaludstyr) og 90/388/EØF 
(teletjenester), især hvad angår satellitkommunikation, fjernes undtagelsen for 
55 
56 Op. cit. 
Se afsnit IV. 
25 
satellittjenester. Som nævnt i afsnit IV har medlemsstaterne en frist på ni måneder 
til at meddele, hvilke gennemførelsesforanstaltninger de har truffet. 
* Den 21. december 1994 vedtog Kommissionen at sende et udkast til ændrings­
direktiv til høring vedrørende liberalisering af anvendelsen af kabel-tv-net til 
tjenester, der allerede i henhold til teletjenestedirektivet er liberaliseret. Der er 
herved skabt en betydelig åbning i adgangen til yderligere udvikling af disse 
netværk, særligt for så vidt angår multimedier. 
* Kommissionens meddelelse om høringen vedrørende grønbogen om mobil- og 
personkommunikation blev offentliggjort den 23. november 199457. Det foreslås 
heri at fjerne alle særlige og eksklusive rettigheder for mobiltelefoni senest den 
1. januar 1996. De tilsvarende ændringer til teletjenestedirektivet må overvejes. 
Tilbage står et vigtigt punkt, nemlig tilpasningen af rammelovgivningen for telekom­
munikation til målsætningerne i Rådets resolution af 22. juli 1993 og 22. december 1994, 
der fastsætter 1. januar 1998 som fristen for fuld liberalisering (med overgangsperioder 
for visse medlemsstater). Der skal fremlægges forslag hertil inden den 1. januar 1996. 
Som nævnt i grønbogen om infrastruktur (anden del)58 er målet at skabe de bedst mulige 
rammer for den fremtidige udvikling af telekommunikationssektoren i Den Europæiske 
Union ved at kombinere konkurrencepolitik og sektorspecifikke ordninger. 
Ud over tilpasning af de eksisterende harmoniseringsdirektiver på telekommunikations­
området (som f.eks. ONP-direktiver) og udarbejdelse af forslag til bevaring af globale 
tjenester og sikring af sammenkobling samt revision af de institutionelle ordninger til 
regulering af sektoren vil dette især kræve yderligere tilpasning af teletjenestedirektivet. 
På mødet i Rådet den 17. november udtrykte Kommissionen tilfredshed med, at der var 
enighed om datoen 1998 som frist for liberalisering af infrastrukturen for alle tele­
tjenesters vedkommende. Kommissionen bemærkede ligeledes, at en række medlemsstater 
på dette møde viste interesse for hurtigt at iværksætte foranstaltninger til liberalisering 
af alternative infrastrukturer til tjenester, der i henhold til teletjenestedirektivet allerede 
er liberaliseret. Dette aspekt kræver nærmere overvejelse. 
57 KOM(94) 492 endelig udg.: Meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om høringen vedrørende 
grønbogen om mobil- og personkommunikation. 
58 Op. cit. 
26 
VI. KONKLUSION 
Kommissionens direktiv 90/388/EØF er den hidtil væsentligste lovgivningsmæssige 
foranstaltning for liberalisering af teletjenester i EU. Kommissionen vil påse, at der stilles 
så mange ressourcer som muligt til rådighed, således at de konstaterede problemer kan 
løses, herunder eventuelle gennemførelsesproblemer. 
Vurderingen i 1992 viste, at mange leverandører og brugere af de omhandlede tjenester 
stiller spørgsmålstegn ved effektiviteten af foranstaltningerne til liberalisering af 
telesektoren (på daværende tidspunkt især liberalisering af datatjenester, tillægstjenester 
og tilrådighedsstillelse af data- og taletelefonitjenester for virksomheder og lukkede 
brugergrupper). Det fremgik ligeledes, at gennemførelsen af direktivet hæmmes af den 
manglende adgang til infrastruktur på rimelige betingelser. 
Især har høje takster og mangelen på adgang til basal infrastruktur til liberaliserede 
tjenester med henblik på tilrådighedsstillelse for tredjemand forsinket en generel udvikling 
af højhastighedsnet i virksomheder i EU, fjernkonsultering af databaser foretaget af både 
virksomheder og privatpersoner og udbredelse af nye tjenester som f.eks. homebanking 
og fjernundervisning. Endvidere hindrer lovgivningsmæssige restriktioner i visse 
medlemsstater stadig, at der anvendes alternativ infrastruktur, der tilbydes af tredjemand, 
som f.eks. tv-net og net, der ejes af elselskaber, jernbaneselskaber eller vejselskaber, og 
som anvendes til deres interne kommunikationsbehov. Mange brugergrupper og 
virksomheder har understreget, at de europæiske virksomheder er mindre 
konkurrencedygtige, at nye tjenester udbredes langsommere, og at oprettelsen og udvik­
lingen af transeuropæiske net og -tjenester derfor forsinkes. 
Betydningen af en effektiv og økonomisk overkommelig infrastruktur anerkendes i stadig 
højere grad af de politiske kredse i medlemsstaterne. Europa-Parlamentet har anmodet 
Kommissionen om så hurtigt som muligt at vedtage de nødvendige foranstaltninger. 
Det understreges i rapporten om Europa og det globale informationssamfund, at den 
flaskehalssituation, der fortsat eksisterer, er en af de væsentligste hindringer for 
udviklingen af en europæisk informationsinfrastruktur. Den handlingsplan for det 
europæiske informationssamfund, som Kommissionen har vedtaget, indeholder de 
generelle retningslinjer i den henseende. 
I forbindelse med en mere effektiv gennemførelse af teletjenestedirektivet og direktivets 
fremtidige udvikling vil der blive taget højde for disse overordnede målsætninger. Med 
disse intentioner in mente fremsender Kommissionen denne meddelelse til Europa-
Parlamentet og Rådet. 
27 
BILAG I 
GENNEMFØRELSE AF DIREKTIV 90/388/EØF I MEDLEMSSTATERNE 
Nedenfor gives en kort oversigt over gennemførelsen af direktivet i de forskellige 
medlemsstater. Da der sker en hurtig udvikling på dette område, henvises der til de 
nationale bevillingsmyndigheder for yderligere oplysninger. 
Oversigten omfatter ikke oplysninger om gennemførelsen i Det Europæiske Økonomiske 
Samarbejdsområde. 
BELGIEN 
Direktivet er gennemført i Belgien ved lov af 21. marts 199159. Hvad angår 
telekommunikation, blev Régie des Télégraphes et des Téléphones/Regie van Telegraaf 
en Telefoon (RTT) herved omdannet til en selvstændig offentlig virksomhed 
BELGACOM. 
Definitionen af reserveret tjeneste i den belgiske lov findes i artikel 68, hvor det hedder, 
at "telefonitjenester" er teletjenester med henblik på direkte fremførsel og tidstro 
opkobling af lydsignaler fra og til termineringspunkter samt de tjenester, der er 
nødvendige for driften heraf. I brev fra juli 1991 og juni 1993 bekræftede den belgiske 
regering, at den fortolker loven i direktivets ånd. 
Hvis en operatør ønsker at levere liberaliserede tjenester, kan der ved kongelig anordning 
udarbejdes en liste over ikke-reserverede tjenester, der automatisk godkendes, hvis 
ansøgeren informerer Institut Beige des Services Postaux et des Télécommunications 
(IBPT) om tjenesten. Indtil videre har Kommissionen imidlertid ikke kendskab til en 
sådan liste. Hvis en sådan ikke forefindes, skal ansøgeren to måneder forinden give IBPT 
meddelelse om den påtænkte tjeneste, og i dette tidsrum kan IBPT modsætte sig 
tilrådighedsstillelsen af denne tjeneste, hvis den skønnes i modstrid med 1991-loven. Det 
hedder i artikel 89, stk. 5, at IBPT skal fremsætte en begrundet beslutning, hvis det 
afviser at godkende tilrådighedsstillelse af en tjeneste. 
Belgien er den ene af de tre medlemsstater, der har vedtaget yderligere betingelser for 
godkendelse af udnyttelse af pakke- og kredsløbskoblet datatransmission i almenhedens 
interesse/Dette er i henhold til direktivets artikel 3 tilladt, i det omfang Kommissionen 
godkender betingelserne, hvilket den gjorde i juli 1993. 
59 Moniteur Belge, den 27. marts 1991, s. 6155, og korrigendum i Moniteur Belge deri 20. juli 1991. 
Samme lov gennemfører ligeledes direktivet om konkurrence på teleterminalmarkederne, 
Kommissionens direktiv 88/301 /EØF. 
28 
I henhold til artikel 85 i den belgiske lov fra 1991 kan BELGACOM kun at afslå adgang 
til et lejet kredsløb under påberåbelse af væsentlige krav, der er anerkendt i Fællesskabets 
lovgivning. Endvidere skal BELGACOM, således som det fremgår af driftsbetingelserne 
(artikel 21, stk. 3), imødekomme mindst 90% af de indkomne ansøgninger for ONP-lejede 
kredsløb inden for en frist på tre måneder, medmindre andet aftales med kunden. 
Hvad angår BELGACOM's uafhængighed af bevillingsmyndigheden, som krævet i 
henhold til direktivets artikel 7, er bevillingsmyndigheden i henhold til 1991-loven 
overdraget til den ansvarlige minister (der bistås af den nationale bevillingsmyndighed, 
Institut Belge des Services Postaux et des Télécommunications, IBPT). Den belgiske 
regering har anført, at den fuldt ud vil respektere BELGACOM's selvstændighed, hvad 
angår ikke-reserverede tjenester. 
DANMARK 
Den danske regering har gennemført direktivet ved lov nr. 743 af 14. november 1990 og 
lovbekendtgørelse nr. 398 af 13. maj 1992. 
I henhold til loven kan ministeren for kommunikation give koncession til TeleDanmark, 
hvad angår oprettelse og drift i forbindelse med offentlige radio- og kabeltelekommuni­
kationstjenester samt taletelefoni, tekst- og datakommunikationstjenester, udnyttelse af 
lejede kredsløb, mobilkommunikations- og satellittjenester samt fremføring af radio- og 
fj ernsy nsprogrammer. 
Et problematisk område, der førte til indledning af overtrædelsesproceduren mod 
Danmark, var definitionen af "taletelefoni", der er forbeholdt TeleDanmark. I den 
oprindelige lov er al ikke-offentlig overførsel af trafik forbeholdt TeleDanmark med 
undtagelse af taletelefoni gennem lejede kredsløb mellem forskellige juridiske personer 
(dvs. fælles brug). Dette medførte klart for mange begrænsninger i brugen af lejede 
kredsløb, hvilket er i modstrid med direktivet. 
Kommissionen afsluttede proceduren, efter at den danske regering den 2. november 1994 
vedtog lovbekendtgørelse nr. 905, hvorefter enhver har ret til at levere indenlandsk 
offentlig taletelefoni uden nogen form for tilladelse eller anmeldelse. Med hensyn til 
internationale opkald kræves en bevilling, hvis disse udgår fra det offentlige opkoblede 
telefonnet og fremføres gennem lejede kredsløb og føres tilbage til det offentlige 
opkoblede telefonnet. En sådan tilladelse gives kun for trafik til lande, der har 
liberaliseret taletelefoni. 
Lovbekendtgørelsen blev vedtaget i medfør af §3 i loven fra 1990, der bemyndiger 
ministeren til at fastsætte forskrifter for etablering og drift af tjenester, der ikke er 
omfattet af TeleDanmarks koncession eller særlige rettigheder. 
Reglerne for pakke- og kredsløbskoblet datatransmission efter5 den 31. december 1992 
blev fastsat i en bekendtgørelse fra december 1992. Der er en mindre forskel mellem 
bekendtgørelsens anvendelsesområde og direktivets artikel 3, idet bekendtgørelsen 
omfatter alle datakommunikationstjenester. 
29 
FRANKRIG 
Den franske regering har væsentligst gennemført direktivet ved lov nr. 90-1170 af 
29. december 1990 om regulering af telekommunikationssektoren. Denne lov er en 
ændring af "Code des Postes et Télécommunications" (loven), der giver France Telecom 
eneret til at etablere teleinfrastrukturer for almenheden. 
Det hedder i artikel L.34, at kun tjenester, der stilles til rådighed for almenheden, er 
omfattet af loven. I lovens artikel L.32, stk. 7, defineres reserveret taletelefoni som 
kommerciel udnyttelse af direkte tidstro taletransmission mellem brugere, der er tilsluttet 
termineringspunkter på et telenet. Alle andre tjenester, der stilles til rådighed for 
almenheden, er liberaliserede, idet de dog enten skal anmeldes eller godkendes60, hvis der 
er tale om tjenester på 5 Mbit/sek. eller mere. 
I medfør af artikel L.34, stk. 2, har France Telecom tilladelse til at levere enhver form 
for bæretjeneste (således defineres i den franske lov rent gensalg af pakke- og 
kredsløbskoblede tjenester). Andre leverandører skal søge om bevilling. Frankrig har 
indført yderligere bevillingsbetingelser, hvad angår tilrådighedsstillelse af sådanne 
bæretjenester. Det endelige udkast til dekret med henblik på gennemførelse af 
artikel L.34, stk. 2, om bæretjenester blev fremsendt til Kommissionen, der den 
26. november 1992 besluttede ikke at gøre indsigelse mod ikrafttrædelsen. Dekretet blev 
formelt vedtaget den 30. december 1993 og offentliggjort i fransk lovtidende af 
31. december 1993 (s. 18276). Dekretet indeholder en række betingelser, der vedrører: 
væsentlige krav 
fastsættelse og offentliggørelse af tjenestens karakteristika og dækningsområde 
(artikel 2) 
overholdelse af tekniske krav vedrørende adgang til tjenesten (artikel 3) 
sammenkobling med andre bæretjenester (artikel 4) 
overholdelse af de krypteringsforskrifter for data, der kræves af det nationale 
forsvar og hensynet til offentlig sikkerhed (artikel 5) 
loyal konkurrence. 
Den tilladelse, som France Telecom har fået til at levere denne tjeneste, kan ikke 
overføres til datterselskaber. TRANSPAC, der er et datterselskab af Compagnie Générale 
des Communications (COGECOM), der igen er et 100% ejet datterselskab af France 
Telecom, har derfor selv måtte søge om godkendelse, og denne blev givet ved 
bekendtgørelse af 15. juli 1993 (fransk lovtidende af 8. august 1993, s. 11224). 
Med hensyn til adskillelse af bevilling og drift (artikel 7) skal ministeren for industri, post 
og telekommunikation samt udenrigshandel sikre, at disse bestemmelser overholdes af de 
offentlige teleselskaber, og endvidere tilsikre, at reguleringen af telekommuni­
kationssektoren på den ene side og driften af nettene og tilrådighedsstillelse af 
teletjenester på den anden side holdes adskilt. Ministeren udøver sine beføjelser via 
"Direction Générale des Postes et Télécommunications" (DGPT). 
60 Følgende virksomheder har fået en sådan godkendelse: SITA, BT, SPRINT, SLIGOS, GSI, EDT 
og ESPRIT TELECOM. 
30 
TYSKLAND 
De retlige rammer for tilrådighedsstillelse af teletjenester findes i to tyske love, der blev 
vedtaget den 8. juni 1989, nemlig: Postverfassungsgesetz (PVG), der fastsætter 
organisation og opgaver for ministeriet for post og telekommunikation og Deutsche 
Bundespost Telekom; den anden er en ændring af Fernmeldeanlagegesetz (FAG), der bl.a. 
indeholder en definition af statsmonopolet. Denne rammelovgivning blev kraftigt ændret 
ved lov af 14. september 1994 (Postneuordnungsgesetz-PTNeuOG), der trådte i kraft den 
1. januar 1995. 
Den nye lov ændrer imidlertid ikke definitionen af de "taletelefonitjenester", der er 
forbeholdt DBP Telekom, skønt Kommissionen i april 1994 henledte den tyske regerings 
opmærksomhed på, at definitionen er bredere end direktivets. Tre forhold skal nævnes. 
For det første anvendes der i definitionen ordlyden "for tredjemand" i modsætning til "for 
almenheden". Det betyder, at tilkobling af tale for lukkede brugergrupper indgår i 
monopolet. For det andet fortolkes lovens anvendelse af "tilkobling af tale" i praksis 
således, at monopolet ligeledes omfatter blandet telekommunikation (tale kombineret med 
data eller billeder), hvis udvekslingen af tale teknisk kan adskilles fra datakommuni­
kationen, som det er tilfældet for videotelefoni på ISDN. Endelig dækker definitionen al 
tilkobling af tale uden hensyn til, om talen både hidrører fra og er koblet til det offentlige 
net. Ifølge direktivet må kobling af tale, der hidrører fra et lejet kredsløb, eller som er 
koblet til et sådant lejet kredsløb, ikke reserveres. 
Efter bilaterale kontakter blev det første punkt stort set først. Den tyske lov (FAG) 
reserverer taletelefoni til tredjemand, hvilket er mere vidtgående end taletelefoni "for 
almenheden", som i henhold til direktivet er tilladt. For at sikre overensstemmelse mellem 
den tyske lov og Fællesskabets lovgivning har den tyske minister for post og 
telekommunikation i stedet for at ændre loven brugt sin bevillingsmyndighed til via 
dekret (Verfugung) nr. 1/1993 af 6. januar 1993 og 8/1993 af 13. januar 1993 at tillade, 
at private selskaber leverer telefonitjenester til lukkede brugergrupper. Med dekreterne 
indføres en generel tilladelse (Allgemeingenehmigung), hvad angår levering af tjenester 
til enheder, som er økonomisk forbundet. 
Med hensyn til direktivets artikel 6 foreskrives det i kapitel 29 i TKV, at der kræves en 
tilslutningsgodkendelse (Anschalteerlaubnis) for terminaludstyr med henblik på tilslutning 
til transmissionslinjers nettermineringspunkter. Kommissionen finder en sådan 
begrænsning i modstrid med direktivets artikel 6, da det forsinker anvendelsen af allerede 
godkendt udstyr, der anvendes til kobling og behandling af signaler (som f.eks. 
koncentratorer), med henblik på at tilslutte lejede kredsløb til det offentlige opkoblede 
telenet. Spørgsmålet er rejst for de tyske myndigheder, der har tilkendegivet, at den 
pågældende bestemmelse vil blive ophævet. Indtil ophævelsen er genemmført bevilliger 
ministeriet en samlet gruppebevilling (Vfg 269/1994). 
De beføjelser, der nævnes i direktivets artikel 7, blev indtil den 31. december 1994 
udøvet af ministeren for post og telekommunikation. Efter denne dato bistås ministeriet 
af et "reguleringsråd" (Regulierungsrat), der består af repræsentanter for delstaterne og 
det føderale parlament (Bundestag). Samtidig vil regeringens andel i DBP Telekom, der 
blev omdannet til et aktieselskab, fremover blive forvaltet af et selvstændigt organ, 
nemlig Bundesanstalt fiir Post und Telekommunikation (BAnst PT). 
31 
GRÆKENLAND 
Grækenland gennemførte direktivet ved lov nr. 2075/92 af 21. juli 1992, der aldrig fuldt 
ud er trådt i kraft, da den græske regering ikke har vedtaget det dekret, der fastlægger 
forretningsordenen for det uafhængige organ, der ifølge loven skulle oprettes. Den 
20. oktober 1994 blev loven afløst af lov nr. 2246/94. Denne lovgivning giver ikke i alle 
tilfælde et fuldstændigt sæt af rammer, og det vil være nødvendigt med en tillægs-
lovgivning, der endnu ikke er blevet vedtaget. 
Da den græske regering ikke i tide har vedtaget foranstaltninger til gennemførelse af 
teletjenestedirektivet, har Kommissionen indbragt sagen for EF-Domstolen i medfør af 
traktatens artikel 169. 
I artikel 2, stk. 15, i lov nr. 2246/94 defineres "taletelefoni" på samme måde som i 
direktivet. Det hedder imidlertid i lovens artikel 3, stk. 2, at taletelefoni principielt er 
reserveret, og det nævnes først derefter, at alle andre tjenester er liberaliseret. Derfor er 
der en fare for, at reserveret taletelefoni defineres bredere i Grækenland. Endvidere er 
liberaliseringen af disse tjenester i medfør af denne artikel betinget af, at 
tilrådighedsstillelsen er forenelig med en fuldstændig opfyldelse af de opgaver, der er 
tillagt det offentlige teleselskab OTE. 
I henhold til artikel 3, stk. 2, skal liberaliserede tjenester enten hver især godkendes eller 
anmeldes afhængig af kapacitetsgrænsen på de anvendte lejede kredsløb. Denne grænse 
er endnu ikke fastsat. 
Med hensyn til rent gensalg af pakke- og kredsløbskoblet datatransmission ansøgte 
Grækenland ved skrivelse af 7. februar 1992 om udsættelse indtil 1. januar 1996 i medfør 
af direktivets betragtning nr. 11. Efter vedtagelse af lov nr. 2075/92, hvor der ikke skelnes 
mellem pakke- og kredsløbskoblet datatransmission og andre liberaliserede teletjenester, 
bekræftede Grækenland ved skrivelse af 27. maj 1993, at der ikke længere forelå en 
ansøgning om en sådan udsættelse, og at pakke- og kredsløbskoblet datatransmission var 
liberaliseret. 
I henhold til lov nr. 2246/94 er den uafhængige bevillingsmyndighed, der henvises til i 
direktivet artikel 7, den nationale telekommunikationskommission (EET), der henhører 
under transport- og kommunikationsministeriet. EET er den myndighed, der står for 
frekvenstildelinger, nummereringer, bevillinger og typegodkendelser samt for sikring af 
overensstemmelse med de nationale konkurrenceregler og Fællesskabets konkurrence­
regler. Denne kommission er endnu ikke oprettet. Indtil dette sker, varetager ministeriet 
denne opgave. 
IRLAND 
Irland har vedtaget særlige bestemmelser for at gennemføre direktivet. Disse findes i 
"Statutory Instrument S.I. nr. 45 af 1992, European Communities (Telecommunications 
Services) Regulations 1992", der ændrer "Postal and Telecommunications Services Aet" 
fra 1983. 
32 
Med hensyn til taletelefoni findes der i S.I. nr. 45 samme definition af "offentlig 
taletelefoni" som i direktivet. De eksklusive rettigheder, der indrømmes Telecom Eireann 
i medfør af §87 i 1983-loven er efter artikel 3, stk. 1, i S.I. nr. 45 begrænset til udbud, 
tilrådighedsstillelse og vedligeholdelse af de offentlige telekommunikationsnet, samt 
udbud, tilrådighedsstillelse og vedligeholdelse aftaletelefonitjenester. Der kan i henhold 
til 1983-lovens artikel 111 anmodes om godkendelse af tillægstjenester med henblik på 
tilrådighedsstillelse af enhver anden tjeneste, herunder taletjenester for lukkede bruger­
grupper eller taletjenester, hvor der kun anvendes ét koblingspunkt mellem lejede kreds­
løb og det offentlig koblede net. Ved udgangen af 1994 var der udstedt 20 godkendelser. 
I Statutory Instrument nr. 45 af 1992 fastsættes rettighederne i forbindelse med disse 
godkendelser, hvad angår adgang til og brug af det offentlige telekommunikationsnet. De 
anvendte betingelser skal være objektive, ikke-diskriminerende, og de skal offentliggøres. 
På samme måde foreskrives det i artikel 4, stk. 3, i S.I., at anmodninger om lejede 
kredsløb skal efterkommes inden for et rimeligt tidsrum, og der må ikke opstilles 
restriktioner for deres anvendelse bortset fra garanti for ikke-levering af telefontjenester, 
sikkerhed i forbindelse med drift på nettet, vedligeholdelse af nettet og, hvis det er 
berettiget, driftskompatibilitet for tjenesterne og databeskyttelse. 
Med hensyn til kravene i teletjenestedirektivets artikel Ter det i henhold til artikel 5 i S.I. 
nr. 45 ministeren for transport, energi og kommunikation, der er ansvarlig for tilsyn med 
Telecom Eireann. 
ITALIEN 
Direktivet blev indarbejdet i lov nr. 142 af 19. februar 1992 ("Legge Comunitaria 1991" -
LC 1991), hvorved regeringen blev bemyndiget til i et år efter lovens ikrafttrædelse (dvs. 
til 6. marts 1993) at udstede en række dekreter med henblik på gennemførelsen af de 
EØF-direktiver, der figurerer i bilag A og B, herunder teletjenestedirektivet. Det dekret, 
ved hvilket teletjenestedirektivet skulle gennemføres, blev imidlertid ikke vedtaget inden 
for denne frist. Derfor indarbejdede den italienske regering teletjenestedirektivet i 
artikel 54 i lov nr. 146 af 22. februar 1994 ("Legge Comunitaria 1993"). 
I denne artikel gentages de særlige principper og kriterier, der skal følges ved 
udarbejdelsen af dekretet om gennemførelsen af direktivet, der allerede er nævnt i 
LC 1991. Derfor findes der fortsat en særlig godkendelsesprocedure for levering af pakke-
og kredsløbskoblede datatjenester, selv om den frist, der nævnes i teletjenestedirektivets 
artikel 3 for indførelse af en sådan ordning, allerede var udløbet. Da rent gensalg af 
kapacitet nu er liberaliseret i Italien som en direkte følge af direktivets artikel 2 og 3, 
uden at der er indført yderligere restriktioner, vil det være nødvendigt for den italienske 
regering at fremkomme med særlige begrundelser, førend en genindførelse af nogen form 
for yderligere restriktioner på dette område kan ske. 
Dekretet er endnu ikke vedtaget, og Kommissionen overvejer at indbringe Italien for 
Domstolen for manglende anmeldelse af gennemførelsesforanstaltninger i forbindelse med 
teletjenestedirektivet. 
33 
Samtidig er artikel 1 i den italienske postlovgivning fra 1973, hvorefter "teletjenester ... 
udelukkende henhører under staten" stadig gældende, selv om det foreskrives i direktivets 
artikel 2, at denne artikel samt andre bestemmelser om statsmonopol på teletjenester skal 
ændres, således at private teleselskaber får ret til at levere teletjenester med undtagelse 
af nøje definerede områder, der forbeholdes staten. I henhold til den italienske 
rammelovgivning er det kun tilladt at levere de tillægstjenester, der står opført i artikel 3, 
stk. 2, i den nationale telekommunikationslov, der blev vedtaget ved ministeriel anordning 
den 6. april 1990. 
Imidlertid fandt den italienske konkurrencemyndighed (Autorità Garante) i beslutning af 
10. januar 1995, uanset bestemmelserne i ovennævnte lov, at Telecom Italias afvisning 
af at stille lejede kredsløb til rådighed for et privat selskab, der ønskede at udbyde 
taletjenester, der i henhold til direktivet er liberaliseret, er misbrug af en dominerende 
stilling, og anmodede Telecom Italia61 om inden for 90 dage at fremlægge de foranstalt­
ninger, der var truffet for at fjerne konkurrencebegrænsende adfærd på markedet for 
taletjenester til virksomhedsnet/lukkede brugergrupper, herunder potentielle private net. 
Konkurrencemyndigheden lægger teletjenestedirektivets artikel 1 og 2 til grund for denne 
beslutning. Telecom Italia har appelleret beslutningen. 
Med gennemførelsen af lov 58/92 om omorganisering af telekommunikationssektoren blev 
bevilling og drift i princippet adskilt, idet ministeriets driftsinstanser, ASST, blev overført 
til IRITel, der er et selskab i IRI-koncernen. I øjeblikket behandler det italienske 
parlament lovforslag nr. 359 om "bevillingsmyndigheder for tjenester i almenhedens 
interesse", som, hvis den vedtages, bl.a. vil føre til oprettelsen af en tilsynsinstans for post 
og telekommunikation. Der er imidlertid endnu ikke fastsat en dato for vedtagelsen. 
LUXEMBOURG 
Der blev i 1990 vedtaget to love for at gennemføre direktivet, nemlig forordning 
(Règlement grand-ducal) af 3. august 1990 om generelle regler for offentlige teletjenester 
og forordning af 8. oktober 1990 om offentlig telefontjeneste, lejede telekommunikations­
kredsløb, offentlig "luxpac"-tjeneste, offentlig alarmtransmissionstjeneste og en offentlig 
automatisk telefontjeneste "Serviphone". 
Ved skrivelse af 22. oktober 1991 meddelte de luxembourgske myndigheder, at de 
påtænkte at ændre definitionen af "basistelefontjenester" i forordningen og tilføje 
vendingen "for offentligheden". 
Ved lov af 20. februar 1992 blev det tidligere "Administration des P&T" omdannet til en 
offentlig virksomhed med selvstændig retsevne for at opfylde betingelserne i direktivets 
artikel 7 om adskillelse af de bevillingsmæssige og driftsmæssige funktioner. Ministeren 
for post og telekommunikation fører tilsyn med oprettelse og drift af 
telekommunikationsnet. 
61 Telecom Italia blev oprettet den 18. august 1994 efter fusion af SIP, Italcable, IRITel, Telespazio 
og SIRM. 
34 
NEDERLANDENE 
Basislovgivningen på telekommunikationsområdet (lov nr. 520 om telekommunikations­
faciliteter (Wet op de Telecommunicatievoorzieningen) ("WTV") af 26. oktober 1988, der 
trådte i kraft den 1. januar 1989, var udarbejdet, før Kommissionen offentliggjorde sin 
grønbog i 1987. Derfor anvendes der i loven en terminologi, der klart afviger fra 
terminologien i direktivet. 
Reserveret taletelefoni defineres i artikel 2 i dekret nr. 551 af 1. december 1988, der 
indeholder en fortegnelse over KPN's (Koninklijke PTT Nederland) obligatoriske 
tjenester. Ifølge definitionen er den reserverede tjeneste ikke begrænset til en tjeneste, der 
leveres på kommerciel basis. Dernæst er monopolet ikke begrænset til taletelefoni "for 
offentligheden". Endelig tages der i definitionen ikke højde for, om leveringen af 
tjenesten medfører anvendelse af to forbindelsespunkter på de pågældende lejede 
kredsløb. Disse emner er blevet diskuteret på bilaterale møder mellem de nederlandske 
myndigheder og Kommissionens tjenestegrene. Som følge heraf offentliggjorde de 
nederlandske myndigheder den 30. maj 1994 en meddelelse, hvorefter det er tilladt at 
levere taletjenester til lukkede brugergrupper. Man diskuterer imidlertid stadig tilrådig­
hedsstillelse af taletelefoni via lejede kredsløb, hvor der kun anvendes en forbindelse på 
ét offentlige opkoblede net. 
Ministeriet for transport og offentlige arbejder (Verkeer en Waterstaat) har det 
bevillingsmæssige ansvar på telekommunikationsområdet, og det kan udstede detaljerede 
instruktioner til KPN om gennemførelsen af de generelle direktiver (BART) og de 
forpligtelser, der følger med de obligatoriske tjenester. Dette ministerielle ansvar omfatter 
ligeledes den generelle takstpolitik for offentlige telekommunikationstjenester (hvilket i 
praksis kan sidestilles med "price capping" i Det Forenede Kongerige). 
PORTUGAL 
Som for Nederlandenes vedkommende blev rammelovgivningen for telekommunikation 
i Portugal vedtaget før direktivet. "Rammelov om oprettelse, forvaltning og drift af 
teleinfrastrukturer og -tjenester" (lov 88/89 ("rammelov")) blev vedtaget den 
11. september 1989, dvs. før vedtagelsen af direktivet. Dette forklarer i nogen grad, 
hvorfor den anvendte terminologi ofte varierer kraftigt fra terminologien i direktivet. 
Rammeloven, herunder især skellet mellem supplerende tjenester og tillægstjenester, er 
i højere grad teknologibaserede end tjenestebaserede. 
Hvad angår reserverede tjenester, findes der i den portugisiske lovgivning en bredere 
definition af tjenester, hvis tilrådighedsstillelse er forbeholdt offentlige bærebølger, end 
i Kommissionens direktiv. For det første defineres "telekommunikation til offentligheden" 
i rammelovens artikel 2, stk. 2, som tjenester, der skal opfylde de almene kollektive 
behov i forbindelse med transmission og modtagelse af informationer. Det er en bredere 
definition af begrebet offentlighed end i direktivet. Rammelovens artikel 2, stk. 3, 
indeholder ganske vist en fortegnelse over telekommunikation til privat brug, og punkt h) 
i denne fortegnelse omfatter "anden kommunikation, der er reserveret særlige grupper 
i offentligheden eller private enheder ifølge en af regeringen udstedt tilladelse i henhold 
til traktater, internationale aftaler eller særlovgivning". Imidlertid har den portugisiske 
regering ikke efter lovens ikrafttrædelse vedtaget den nødvendige lovgivning for at 
35 
liberalisere taletelefoni eller telextjenester til lukkede brugergrupper. I september 1991 
meddelte den portugisiske regering, at den for at løse dette problem havde vedtaget en 
ministeriel bekendtgørelse (diploma) om private net. Ved skrivelse af 18. november 1993 
bekræftede de portugisiske myndigheder, at spørgsmålet stadig var under behandling, og 
på et efterfølgende bilateralt møde den 31. januar 1994 blev der ikke fremsat yderligere 
løfter om tidsfrister. 
For det andet er taletelefoni i den portugisiske lovgivning defineret bredere end i 
direktivet. I rammeloven defineres taletelefoni ikke. Definitionen er indeholdt i artikel 1 
i den tidligere forordning om offentlig telefontjeneste, der findes som bilag til dekret 
(Decreto-Lei) 199/87 af 30. april 1987. I rammeloven omtales den tekniske drift af et 
abonnementsbaseret adgangssystem, der defineres som samtlige de transmissionsmedier, 
der befinder sig mellem et nettefmineringspunkt og det første koncentrations-, 
bearbejdning» eller opkoblingsknudepunkt, uanset om dette "adgangssystem" er et lejet 
kredsløb eller et offentligt opkoblet net; i definitionen nævnes heller intet om, hvor mange 
koblinger til det lejede kredsløb der kan anvendes. 
Et tredje punkt er bevilling af driftstilladelser. I medfør af direktivet kan medlemsstaterne 
underkaste levering af teletjenester en godkendelsesprocedure, der kun må have til formål 
at sikre overensstemmelse med de i direktivet nævnte væsentlige krav. Imidlertid omfatter 
den portugisiske godkendelsesordning andre forpligtelser. 
De liberaliserede tjenester er opdelt i to kategorier: "supplerende teletjenester" og 
"tillægstjenester", der er defineret ud fra et teknisk kriterium, nemlig brug af egen 
infrastruktur, herunder koncentrations-, bearbejdnings- og opkoblingsknudepunkter. Derfor 
falder de fleste liberaliserede tjenester inden for kategorien faste supplerende tjenester. 
De to typer tjenester er underlagt forskellige godkendelsesbetingelser. 
I henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, skal medlemsstaterne sikre, at der ikke gælder 
restriktioner for brugen af lejede kredsløb, bortset fra restriktioner, der kan tilskrives 
væsentlige krav eller et taletelefonimonopol. Artikel 14 i rammeloven synes mere 
restriktiv, da den kun tillader brug af lejede kredsløb til taletjenester, hvis det er til 
abonnentens eget brug eller til tilrådighedsstillelse af supplerende tjenester og 
tillægstjenester, og der kræves endda tilladelse til fælles brug af lejede kredsløb. 
Portugal hævder, at ordningen for supplerende tjenester (Portaria 930/92) er i 
overensstemmelse med direktivets artikel 3. Problemet er imidlertid endnu ikke løst. 
I 1989 adskilte de portugisiske myndigheder bevilling og drift. I medfør af rammeloven 
er ministeriet ansvarligt for at overvåge og kontrollere telekommunikationsområdet. Dette 
omfatter planlægning og koordinering af den nationale offentlige infrastruktur og 
tjenester, der anses for obligatorisk. 
I praksis er bevillingsfunktionerne uddelegeret til det portugisiske institut for 
kommunikation (ICP), således at ministeriet fører tilsyn med instituttet og godkender de 
foranstaltninger, som det foreslår. 
36 
SPANIEN 
Ley de Ordenaciôn de las Telecomunicaciones ("LOT"), lov nr. 31/1987 af 18. december 
1987 er gældende lov på telekommunikationsområdet i Spanien. I lyset af direktivet blev 
LOT ændret ved lov nr. 32/1922 af 3. december 1992, der begrænsede reserverede 
tjenester til den basale telefontjeneste, telex og telegrammer, og ved kongelig anordning 
804/1993 af 28. maj 1993, der gennemfører artikel 3 i direktivet, hvad angår basale 
datanettjenester. 
Som det har været tilfældet i visse andre medlemsstater, har det væsentligste problem i 
forbindelse med direktivets gennemførelse været definitionen af taletelefoni og følgelig 
reserverede tjenester. I LOT defineres "basal taletelefoni" i artikel 15 i bilaget på samme 
måde som "taletelefoni" i direktivet. På grundlag af en klage fremsat af Kommissionen 
ser det imidlertid ud til, at de spanske myndigheders fortolkning af denne definition ikke 
er så klar, og at det, selv om definitionen findes i loven, vil være nødvendigt at udstede 
en gennemførelsesforordning for nærmere at definere Telefônicas taletelefonimonopol. 
Denne definition er endnu ikke vedtaget. 
Spanien anmodede oprindelig om en forlængelse af perioden for eksklusive rettigheder 
til rent gensalg, således som det i henhold til direktivets betragtning nr. 11 er tilladt, men 
denne anmodning blev ikke fastholdt. Med hensyn til koncessionsbevillinger til 
tilrådighedsstillelse af pakke- og kredsløbskoblet datatransmission, blev der ved kongelig 
anordning af 28. maj 1993 indført en ordning herfor. Udkastet blev anmeldt til 
Kommissionen, men i den vedtagne tekst er der ikke taget højde for alle Kommissionens 
bemærkninger. Problemer i den forbindelse, herunder ordningens anvendelsesområde, 
drøftes stadig med de spanske myndigheder. 
De bevillingsmæssige beføjelser, der nævnes i direktivets artikel 7, er tillagt 
generaldirektoratet for telekommunikation (DGT). DGT blev oprettet ved kongelig 
anordning af 19. juni 1985. Det giver koncessioner, tilladelser og administrative 
bevillinger, hvad angår udstyr og tjenester. Generaldirektøren for telekommunikation er 
imidlertid samtidig regeringens repræsentant i bestyrelsen i Telefonica. Han har ret til at 
nedlægge veto mod bestyrelsens beslutninger ud fra hensynet til almenvellet. Endvidere 
giver artikel 15 i LOT mulighed for, at regeringen udnævner yderligere fem 
bestyrelsesmedlemmer. 
DET FORENEDE KONGERIGE 
Den gældende lovgivning for teletjenester er "Telecommunications Act" fra 1984, der 
blev vedtaget før Kommissionens grønbog og direktivet. Lovens anvendelsesområde er 
blevet udvidet med udgangspunkt i hvidbogen fra 1991, hvilket medførte ændringer til 
eksisterende bevillinger, udvidelse af kabelbevillinger til også at omfatte tilrådigheds­
stillelse af taletelefonitjenester og meddelelse af nye bevillinger. 
Generelt har lovgivningen i Det Forenede Kongerige været forud for Kommissionens 
direktiv. F.eks. blev BT's eksklusive rettigheder til at levere teletjenester efter direktivets 
artikel 2 ophævet i Det Forenede Kongerige ved artikel 2 i "Telecommunications Act" 
fra 1984. I medfør af artikel 5 skal alle personer, der ønsker at udnytte et tele­
kommunikationssystem, have en bevilling (enten en individuel bevilling eller en 
gruppebevilling). 
37 
Hvad angår bestemmelserne i direktivets artikel 4, giver loven ingen præcis definition af 
infrastruktur, som f.eks. i den tyske og nederlandske lovgivning. I lovens artikel 4 
defineres "telekommunikationssystem" som: et system til transmission, ved hjælp af 
elektrisk, magnetisk, elektromagnetisk, elektrokemisk eller elektromekanisk energi, af 
tale, musik eller anden lyd 
visuelle billeder 
signaler til overførsel (både mellem personer, ting eller personer og ting) af alle 
meddelelse undtagen i form af lyd og visuelle billeder 
signaler til styring eller kontrol af maskiner eller apparater. 
Den kompetente minister henviser til visse af disse systemer som "offentlige telekom­
munikationssystemer". Operatører af offentlige telesystemer godkendes ved individuelle 
bevillinger og opnår generelt status som offentlige teleselskaber (PTO). Ca. 20 operatører 
af permanente offentlige transmissionslinjer har fået sådanne bevillinger, og der er givet 
koncession til 126 kabel-tv-selskaber. 
"Telecommunications Act" fra 1984 samt "Wireless Telegraphy Act" fra 1949 sikrer 
ligeledes at de bevillingsmæssige funktioner, der er nævnt i artikel 7, udføres uafhængigt 
af teleselskaberne. Dette sker i høj grad via OFTEL, der er en ikke-ministeriel regerings-
instans under generaldirektøren for telekommunikation, der så længe mandatet varer, ikke 
er underkastet ministerielt tilsyn. 
SVERIGE 
Der har aldrig eksisteret et lovligt monopol på telekommunikationsområdet i Sverige. Den 
faktiske eksistens af Telia's monopol (det daværende "Televerket") var en følge af 
forretningsmetoder. 
Det nuværende sæt af rammer for telekommunikation fremgår af 
"Telekommunikationsloven" fra 1993 (Telelagen). Ifølge denne lov er det ikke muligt at 
opnå en eksklusiv ret til at levere teletjenester (artikel 2.1 og 4). Ethvert teleselskab har 
ret til at opnå tilladelse og til at levere teletjenester. Afslag skal begrundes, og lovens 
artikel 37 fastslår, at eri appel i forbindelse med et afslag kan blive indgivet for den 
udøvende appeldomstol. 
Der kræves alene tilladelse i forbindelse med drift af offentlige net og tilrådighedsstillelse 
af lejede kredsløb. Andre tjenester er kun underlagt en registreringsprocedure. 
Der er ingen begrænsninger i adgangen til at forarbejde signaler før og efter en 
udsendelse via det offentlige net (artikel 6.1). Endvidere er der ikke tale om nogen form 
for diskrimination, hverken hvad angår betingelserne for anvendelse eller hvad angår den 
forlangte betaling (artikel 6.2). 
Med hensyn til adskillelsen af de bevillingsmæssige og driftsmæssige funktioner 
(direktivets artikel 7) er Telestyrelsen ansvarlig for, at bestemmelserne overholdes af 
samtlige teleselskaber. Telestyrelsen blev oprettet den 1. juli 1992. Bestemmelserne 
vedrørende styrelsens virke fremgår af Forordning 1992:895. Styrelsen kan vedtage 
sanktioner, herunder omstøde bevillinger, over for teleselskaber, der ikke handler i 
overensstemmelse med deres forpligtelser. 
38 
Styrelsen ledes af en generaldirektør der er under tilsyn af en bestyrelse, der udpeges af 
regeringen. Telestyrelsen er desuden ansvarlig inden for forsvarsområdet. Styrelsen 
financières gennem afgifter opkrævet på grundlag af bevillingshavers og andre 
registrerede parters bruttoomsætning. 
Det største teleselskab i Sverige er Telia, der blev omdannet til aktieselskab med 
begrænset ansvar den 1. januar 1993 i overensstemmelse med Lov 1992:100. Selskabet 
er 100% offentligt ejet og kontrolleres af Ministeriet for Transport og Kommunikation. 
ØSTRIG 
Østrig har hovedsagligt gennemført Direktivet gennem dets telekommunikationslovgivning 
(Fernmeldegesetz) Nr. 908/1993, der trådte i kraft den 1. april 1994. Østrig har dog endnu 
ikke anmeldt lovens endelige gennemførelsesbestemmelser eller de generelle betingelser 
for anvendelsen af offentlige net. 
Reserveret teletjeneste er defineret i lovens artikel 44(2) og 2(6). Definitionen er ikke helt 
i overensstemmelse med Direktivets definition. Dog kræves der ikke bevilling i 
forbindelse med tilrådighedsstillelse af liberaliserede tjenester. Betingelserne for adgang 
til det offentlige net og anvendelse af lejede kredsløb vil, i henhold til lovens artikel 
44(6), blive fastsat under de generelle betingelser for anvendelse (Geschåftsbedingungen). 
Det offentlige teleselskab er Post og Telegrafforvaltningen (Post und 
Telegraphenverwaltung - PTV). 
FINLAND 
Basisrammelovgivningen på telekommunikationsområdet er Telekommunikationsloven 
87/183 (Teletoimintalaki), der blev ændret i 1988, 1990 og 1992. 
Inden for denne rammelovgivning findes der ingen yderligere specielle eller eksklusive 
rettigheder vedrørende tilrådighedsstillelse af teletjenester, herunder taletelefoni, i Finland. 
Hele telekommunikationssektoren er blevet åbnet for konkurrence. Offentlige telenet 
bliver drevet af organisationer, der er i besiddelse af en driftstilladelse udstedt af 
regeringen. 
Lovens artikel 10 indeholder kontrakthavers rettigheder og forpligtelser, særligt for så vidt 
angår retten til at leje kredsløb samt at anvende dem til tilrådighedsstilelse af teletjenester, 
eller genudleje dem til andre. 
Offentligt tilkoblede datakommunikationer er alene underlagt anmeldelse (lovens artikel 
5(2)). I 1994 eksisterede der 63 selskaber med driftsbevilling og 13 anmeldte selskaber, 
der drev offentligt tilkoblede datakommunikationer. 
Lovens artikel 18-23 overlader det generelle opsyn med og fremme af telekommunikation 
til Ministeriet for Transport og Kommunikation. Den daglige håndhævelse af loven for 
telekommunikation er imidlertid overladt til Centeret for Administration af 
Telekommunikation, der er en styrelse under Ministeriet for Transport og 
Kommunikation. Principielt bliver omkostningerne i forbindelse med driften af styrelsen 
dækket gennem bevillings- og inspektionsafgifter. 
39 
Telecom Finland er 100% statsejet men drives i passende afstand fra Ministeriet for 
Transport og Kommunikation, selvom såvel bestyrelsesmedlemmer som den overordnede 
ledelse udpeges af regeringen. 
40 
BILAG II 
LISTE OVER DE NATIONALE BEVILLINGSORGANER 
INDEN FOR TELEKOMMUNIKATION 
Oversigten over medlemsstaternes rammelovgivning i bilag I er udarbejdet på grundlag 
af de oplysninger, der officielt er fremsendt til Kommissionen. 
Ønskes yderligere oplysninger, kan de nationale bevillingsmyndigheder i de enkelte 
medlemsstater kontaktes. Nedenfor gives den fulde adresse på disse myndigheder, således 
som offentliggjort i EF-Tidende nr. C 277 af 15. oktober 1993, s. 9. 
Belgien 
-+ Institut belge des services postaux et 
des télécommunications (IBPT) 
Avenue de l'Astronomie 14 
1000 Brussels 
Danmark 
-f Telestyrelsen 
Holsteingade 63 
DK-2100 København 0 
Tyskland 
-+ Bundesministerium fur Post 
und Telekommunikation 
Postfach 80 01 
D-53005 Bonn 
Grækenland 
--f Ministry of Transport 
Sygrou 49 
Athen 
Spanien 
-+ Direction General de 
Telecomunicaciones 
5a. planta 
Plaza de Cibeles S/N 
E-28701 Madrid 
Frankrig 
-+ Direction générale des Postes et 
Télécommunications 
20, avenue de Ségur 
F-75700 Paris 
Irland Department of Transport, Energy 
and Communications 
Scotch House 
Hawkins Street 
Dublin 2 
41 
Italien Ispettorato générale delle 
telecomunicazioni 
Viale Europa 190 
1-00144 Rom 
Luxembourg Ministère des Communications 
18, montée de la Pétrusse 
L-2945 Luxembourg 
Nederlandene Ministerie van Verkeer en Waterstaat 
Hoofddirectie telecomminicatie en Post 
Postbus 20901 
NL-2500 EX *s Gravenhage 
Portugal ICP 
Av. José Malhoa Lote 1683 
P-1000 Lissabon 
Det Forenede Kongerige 
•+-DTI 
151 Buckhingham Palace Road 
London SW1W 9SS 
Sverige Telestyrelsen (Telecom Agency) 
Box 5398 
S-10249 Stockholm 
Østrig 
•H-i Bundesministerium fur offentliche 
Wirtschaft und Verkehr 
KelsenstraBe 7 
A-1030Wien 
Finland Telehallintokeskus 
Vattuniemenkatu 8 A 
PL 53 
SF-00211 Helsinki 
42 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 113 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 08 15 
Katalognummer : CB-CO-95-144-DA-C 
ISBN 92-77-87689-1 
Kontoret for De Europæiske Fsllesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg ni