Nr. C 191/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 7. 91 
Udtalelse om den sociale situation i Fællesskabet i 1990 
(91/C 191/13) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 17. december 1990 i henhold til forretnings­
ordenens artikel 20, stk. 4, at fremsætte udtalelse om den sociale situation i Fællesskabet i 
1990. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede E. Muller til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
13. maj 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg (ØSU) vedtog på sin 287. plenarforsamling af 29. og 30. 
maj 1991, mødet den 29. maj, med et flertal af stemmer for, 2 imod og 10 hverken for eller 
imod følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Det bør først erindres, at ØSU's årlige udtalelse 
om den sociale situation i EF primært består i en 
undersøgelse af sociale forhold og problemer i en be­
stemt periode samt en stillingtagen til den således kon­
staterede situation. Formålet er således ikke at foretage 
en omfattende og dybtgående undersøgelse af hele det 
socialpolitiske område. ØSU ønsker ikke desto mindre 
med sin årlige udtalelse at yde et nyttigt bidrag til 
den gradvise og sammenhængende realisering af den 
socialpolitik, som skal give sig udslag i almen velfærd 
for alle borgere og afspejle EF's egentlige sociale iden­
titet. 
1.2. ØSU beklager ikke at have Kommissionens års­
rapport om den sociale situation i 1990 i hænde. Det 
beder Kommissionen undersøge muligheden for frem­
over at udgive rapporten rettidigt, dvs. i begyndelsen 
af det år, der følger efter referenceåret. 
1.3. ØSU's arbejdsprogram indbefatter udarbejdelse 
af en udtalelse om beskæftigelsen i EF i 1990, og derfor 
indeholder denne udtalelse om den sociale situation 
ingen henstillinger angående beskæftigelsen. Det er ikke 
desto mindre nyttigt at minde om visse hovedtræk i 
udviklingen i 1990. 
1.3.1. De seneste års fald i arbejdsløsheden i EF 
(uden for det tidligere DDR) varede ikke ved i 1990. 
Arbejdsløsheden lå nemlig stabilt på 8,3 % af arbejds­
styrken i det meste af andet halvår og er steget lidt 
siden december. Nedgangen i den økonomiske vækst i 
mange EF-lande siden slutningen af sommeren 1990 og 
Golfkrigens eftervirkninger på visse aktivitetssektorer 
giver frygt for, at denne negative udvikling fortsat vil 
gøre sig gældende i første halvår af 1991. Der er risiko for, at langtidsledigheden, som varede ved 
i en periode med nedgang i den samlede arbejdsløshed, 
atter vil stige under mindre gunstige beskæftigelseskon-
junkturer. 
Derimod synes den faldende vækst ikke at have påvirket 
beskæftigelsesudviklingen i andet halvår af 1990.1 kon­
junkturoversigten fra december 1990 har Kommissio­
nens tjenestegrene tilmed måttet ændre deres skøn over 
stigningen i den samlede beskæftigelse i 1990 til 
+ 1,6% i stedet for 1,4%. 
1.3.2. Denne gunstige udvikling efter 2 år med kraftig 
vækst har ligeledes ført til en ændring i strukturen i de 
tilbudte job, idet der er konstateret en nedgang i omfan­
get af atypisk arbejde. Men det bør bemærkes, at 
prognoserne for 1991 allerede nu er revideret for så vidt 
angår den samlede stigning i beskæftigelse, som nu kun 
er sat til 0,6 % i stedet for 0,9 %. 
Det bør dog ikke glemmes, at disse EF-gennemsnit 
dækker over meget store forskelle mellem medlemssta­
terne. I visse medlemsstater stiger arbejdsløsheden alle­
rede igen, og der er en negativ beskæftigelsesudvikling 
i flere sektorer af økonomien. 
EF bør derfor sikre, at de relevante økonomiske og 
sociale foranstaltninger bibeholdes og styrkes, således 
at man effektivt kan sætte ind mod den forværrede 
beskæftigelsessituation. 
1.4. ØSU er klar over, hvor omfattende og akutte 
problemer fænomenet vandrende arbejdstagere rejser 
inden for EF, og har netop vedtaget en initiativudtalelse 
om vandrende arbejdstagere fra tredjelande og er i 
færd med at udarbejde sin anden initiativudtalelse om 
indvandrerpolitik. 
1.4.1. Disse spørgsmål behandles derfor ikke i denne 
udtalelse, skønt de udgør et af de markante aspekter af 
den sociale situation i det forløbne år, og skønt man 
i indvandrerpolitikken med dertil knyttede relevante 
integrationspolitikker nødvendigvis må tage højde for 
22. 7. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 191/29 
deres eventuelle sociale ledsagefænomener. Der tænkes 
især på racisme og fremmedhad, hvis årsager og virk­
ninger bør analyseres og bekæmpes med effektive foran­
staltninger. 
Dette er så meget desto vigtigere, som disse fænomener 
— der ikke altid har forbindelse med indvandring — 
på grund af deres mange facetter og forgreninger uvæ­
gerligt vil påvirke EF's indfødsretspolitik. 
1.4.2. I den forbindelse og på baggrund af de seneste 
begivenheder kræver indvandringen fra tredjelande, at 
EF iværksætter egnede foranstaltninger. ØSU udtrykker 
skuffelse over, at dets flere gange fremsatte henstilling, 
som især blev understreget i udtalelsen om den sociale 
situation i EF i 1989, om »gennemførelse af fælles 
lovgivningsrammer for medlemsstaterne angående im­
migration og fri bevægelighed i hele EF for borgere fra 
tredjelande uanset nationalitet« hidtil ikke er blevet 
taget til følge. Man må håbe, at Det økonomiske og 
sociale Udvalgs henstillinger om indvandrerpolitikken 
får opmærksomhed fra EF-institutionernes side. 
2. Gennemførelse af Socialpagten 
2.1. Den udbredte erkendelse af behovet for at tillæg­
ge den sociale dimension lige så stor betydning som den 
økonomiske fik et konkret udtryk i form af vedtagelsen 
i slutningen af 1989 af Kommissionens handlingspro­
gram for gennemførelsen af EF-Pagten om de funda­
mentale sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder. 
Dette vigtige skridt kan give grund til en vis optimisme, 
i det omfang nationale og EF-institutioner og sammen 
med dem arbejdsmarkedets parter vil være i stand til 
at gribe problemerne an og sætte gang i udviklingen; 
dog er der allerede gået skår i denne optimisme, idet 
der er sat spørgsmålstegn ved handlingsprogrammet og 
ved dets gennemførelse inden for de fastsatte frister. 
Den konstruktive rolle, ØSU har spillet især i forbindel­
se med lanceringen af Socialpagten, er velkendt og 
almindeligt anerkendt. Der bør derfor tages hensyn til 
ØSU's kritiske holdning til de opnåede resultater. 
2.2. Fremgangsmåder og virkemidler 
2.2.1. I medfør af punkt 29 i EF-Pagten om de grund­
læggende sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettighe­
der skal Kommissionen »hvert år i sidste kvartal udar­
bejde en rapport om medlemsstaternes og EF's iværk­
sættelse af Pagten«. 
Rapporten om det første år af Socialpagtens gennemfø­
relse foreligger endnu ikke. Det ville være godt, at årsrapporterne forelægges til tiden og udformes sådan, 
at de både viser, hvor der sker planmæssige fremskridt, 
og hvad der er årsag til eventuelle opbremsninger og 
hindringer på de forskellige områder, som omfattes af 
handlingsplanen. 
2.2.2. Kommissionsformand Jacques Delors' erklæ­
ring om, at EF's Socialpagt ikke kan føres ud i livet 
uden arbejdsmarkedsparternes aktive medinddragelse 
sigter tydeligvis blandt andet på at styrke den sociale 
dialog. 
2.2.2.1. Der henvises i den forbindelse som regel til 
den sociale dialog, som normalt føres mellem på den ene 
side Den europæiske faglige Samarbejdsorganisation 
(EFS) og på den anden side Sammenslutningen af indu­
stri- og arbejdsgiverorganisationer i De europæiske Fæl­
lesskaber (UNICE) og Det europæiske Center for of­
fentlige Virksomheder (CEEP). I løbet af 1990 har Kom­
missionen i øvrigt fortsat sit arbejde med sektorielle 
høringer. 
Der er ingen tvivl om, at disse dialoger, hvor de medvir­
kende organisationer repræsenterer arbejdsmarkedets 
parter på den ene side har gjort det muligt at nå frem 
til konsensus og fælles syn på forskellige emner. På den 
anden side rejser den kritik, som begge arbejdsmarke­
dets parter og forskellige SMV-sektorer har fremført, 
det spørgsmål, om der ikke er grund til grundigt at 
overveje, under hvilke former dialogen bedst kan føres, 
hvilke metoder der lader sig anvende, hvilke emner der 
bør behandles, hvad der er dialogens formål, hvilke 
beføjelser dialogens parter har på nationalt og på EF-
plan, og endelig hvilken betydning og hvilke konsekven­
ser den opnåede konsensus og de trufne beslutninger 
har. 
Uden på nogen måde at søge at underminere den skarpe 
skelnen, der bør være mellem ØSU som en rådgivende 
EF-institution og arbejdsmarkedets parter i deres rolle 
som forhandlere, bør ØSU have ret til at give udtryk 
for sine synspunkter i disse overvejelser. 
2.2.2.2. Den i punkt 2.2.2.1 omtalte sociale dialog er 
knæsat bl.a. i Fællesakten, hvor det i artikel 118 B 
hedder, at »Kommissionen bestræber sig på at udvikle 
dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk 
plan, idet denne dialog, hvis parterne finder det ønske­
ligt, kan føre til, at der knyttes aftalemæssige forbindel­
ser«. Disse aftalemæssige forbindelser kan også indbe­
fatte indgåelse af rammeaftaler på europæisk plan. Det 
er derfor med henblik på gennemførelsen af den euro­
pæiske integration nødvendigt at bevæge sig ud over 
den blotte dialog for i stedet at lægge vægten på aftaler 
truffet på grundlag af forhandling. 
Det er derfor ikke udelukket, at EF under sine bestræ­
belser for at skabe større økonomisk og social samhø-
Nr. C 191/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 7. 91 
righed kan nå frem til en dialogform, som under hensyn­
tagen til de forskellige nationale systemer gør det muligt 
at finde konvergerende holdninger og fælles stillingta­
gen til visse større sociale problemer. 
Således kan lovgivningen på det sociale og arbejdsmæs­
sige område antage en blandet form, idet den både kan 
baseres på direktiver og forordninger og på den sociale 
dialogs konklusioner. Dette vil under behørig hensynta­
gen til arbejdsmarkedsparternes forhandlingsautonomi 
give dem mulighed for at spille en stadig større rolle og 
yde et betydeligt bidrag til udformningen af social-, 
arbejdsmarkedslovgivningen. 
Men alt dette bør gennemføres pragmatisk og under 
hensyntagen til udviklingen inden for andre former for 
EF-politik. 
ØSU anbefaler regeringskonferencen at anskue den so­
ciale dialog som en form for udviklingsinstrument. Den 
rolle, ØSU skal spille i den forbindelse, bør også tages 
op på konferencen. 
ØSU foreslår i den forbindelse, at man endnu en gang 
ser på, hvorledes nærhedsprincippet anvendes på det 
sociale område, idet man jo ikke bør glemme, at de 
initiativer, der skal til for at gennemføre de sociale/ 
arbejdsmarkedsmæssige rettigheder, skal komme fra 
medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter. Samtidig 
henvises der til det synspunkt, som ØSU gav udtryk for 
i sin udtalelse om »De fundamentale arbejdsmæssige 
og sociale rettigheder«, at det er de instrumenter og 
procedurer, der er foreskrevet i Traktaten, der skal 
anvendes både til via lovgivningen at garantere de fun­
damentale arbejdsmæssige og sociale rettigheder i med­
lemslandene og til at indføre de sociale foranstaltninger, 
et velfungerende indre marked kræver. 
2.3. Spørgsmålet om beføjelserne og retsgrundlaget 
melder sig på afgørende vis i forbindelse med iværksæt­
telsen af Socialpagten. 
ØSU noterer sig i den forbindelse forslaget fra den 
luxembourgske regering, som p.t. varetager Rådsfor­
mandskabet. De tre hovedpunkter i dette forslag er: 
— at prioritere de sociale sager, hvor man hurtigt kan 
gøre fremskridt, eller som hurtigt kan afsluttes, 
— i første række at drøfte indholdet og ikke køre fast 
i diskussioner om retsgrundlaget, 
— at lade de kompetente organer behandle de juridiske 
problemer samt give regeringskonferencen lejlighed 
til at overveje disse problemer. 
1 den nuværende situation kan ØSU tilslutte sig denne 
fremgangsmåde. Det er klart, at diskussionen om retsgrundlaget hænger 
direkte sammen med spørgsmålet om beføjelserne, som 
under alle omstændigheder vil blive behandlet på rege­
ringskonferencen. 
Det forekommer i den forbindelse naturligt at henvise 
til »Kommissionens udtalelse af 21. oktober 1990 om 
udkastet til revision af Traktaten om Oprettelse af Det 
Europæiske Økonomiske Fællesskab vedrørende Den 
politiske Union» (*), hvori det bl.a. hedder: 
»Spørgsmålet om beføjelser skal — ligesom i Fælle­
sakten — gribes an ikke generelt, men selektivt, idet 
man udvælger de områder, hvor der er behov for 
fællesskabsforanstaltninger for at skabe mulighed 
for en afbalanceret udvikling af de fælles politikker. 
Kommissionen foreslår som led i denne selektive 
fremgangsmåde, at udvidelsen af beføjelserne først 
og fremmest kommer til at vedrøre det sociale områ­
de, de store infrastrukturnet og den frie bevægelig­
hed for personer, alt sammen spørgsmål der er 
afgørende for den optimale udbygning af det indre 
marked.« 
ØSU beklager, at den i forbindelse med forberedelsen 
af regeringskonferencen fulgte procedure ikke har givet 
ØSU lejlighed til at udtale sig om disse spørgsmål. Det 
håber dog, at EF-institutionerne vil tage hensyn til de 
forbehold, det flere gange, navnlig i udtalelsen om 
»de fundamentale sociale og arbejdsmarkedsmæssige 
rettigheder i EF«, har givet udtryk for. 
2.4. Det i 1990 gennemførte program 
2.4.1. Kommissionen vedtog en række direktivfor­
slag i 1990, specielt vedrørende beskyttelse af arbejdsta­
gernes sundhed og sikkerhed, »atypisk arbejde«, infor­
mation og høring af virksomhedens arbejdstagere, 
skriftlig erklæring om ansættelsesforhold, beskyttelse af 
ældre samt forbedring af handicappede arbejdstageres 
mobilitet. 
Et forslag til direktiv om, hvilken lovgivning der skal 
være gældende for arbejdstagere, som tager beskæftigel­
se i en anden medlemsstat, var berammet til 1990, men 
ventes nu vedtaget af Kommissionen i løbet af første 
halvår af 1991. 
2.4.2. På de øvrige aktivitetsområder er der blevet 
forelagt en række programmer; de vedrører ligebehand­
ling af mænd og kvinder, forbedring af de handicappe­
des stilling samt anvendelse af EF-midler til uddannelse 
af unge, kvinder og langtidsledige. 
Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke har fremsat 
forslag om harmonisering af de sociale sikringsmål-
(!) CM. 60.90.200 DA-C, s. 21. 
22. 7. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 191/31 
sætninger eller taget stilling til spørgsmålet om mini­
mumsgrænser for indslusningsløn eller socialindtægt 
med henblik på bekæmpelse af fattigdommen, fordi det 
fornødne retsgrundlag mangler. 
ØSU anbefaler kraftigt Kommissionen at tage disse 
spørgsmål op og udtrykker tilfredshed med de initiati­
ver, der er bebudet for 1991, herunder forelæggelse af en 
henstilling om fælles kriterier vedrørende tilstrækkelige 
ressourcer og ydelser i de sociale beskyttelsesordninger 
og en meddelelse om indførelse af en mindsteløn. 
Desuden udtrykker ØSU tilfredshed med, at Kommis­
sionen i sit arbejdsprogram for 1991 tilkendegiver, at 
den har til hensigt at fremsætte forslag om bevarelse 
og overførsel af tillægspensioner. 
2.4.3. Hvad angår afviklingen af arbejdet i Minister­
rådet, har Kommissionens formand ved adskillige lej­
ligheder udtrykt beklagelse over den forsinkede 
gennemførelse af »den sociale dimension«, idet Rådet 
kun har truffet få formelle afgørelser. ØSU deler denne 
beklagelse og støtter derfor det luxembourgske for­
mandskab, som har erklæret sig indstillet på at frem­
skynde arbejdet i fremtiden og at gøre det sociale Euro­
pa til en af sine vigtigste målsætninger. Det skal dog 
understreges, at Rådet har indledt forhandlinger om 
hovedparten af de forslag, Kommissionen har forelagt. 
Der er således vedtaget en fælles holdning vedrørende 
»asbestforslaget«, og det samme gælder direktivet om 
sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen for arbejdsta­
gere på midlertidige vikarkontrakter. Desuden har 
Rådet truffet afgørelse om EF's handlingsplan til fordel 
for ældre. 
3. Faktorer, som kan styrke den økonomiske og sociale 
samhørighed 
3.1. Det er indlysende, at der er et samspil mellem 
den økonomiske og den sociale dimension. En harmo­
nisk udvikling på begge disse områder inden for EF er 
en forudsætning for gennemførelsen af det indre mar­
ked. Den bestandige stræben efter »forbedringer på et 
stadig stigende niveau« indebærer hensyntagen til denne 
harmoniske udvikling. Hvad angår gennemførelsen af 
Socialpagten, bør man utvivlsomt lægge vægten på en 
række faktorer, der som en slags bindevæv styrker den 
økonomiske og sociale samhørighed. Samtidig bør man 
indkredse de faktorer, som kan svække denne samhø­
righed. 
3.2. Først skal nævnes de EF-programmer, hvorun­
der der ydes direkte finansiel støtte til gennemførelse 
af initiativer på forskellige socialpolitiske områder, 
samt de støtteprogrammer, som fremmer iværksættelse 
af forsøgsaktioner og informationsudveksling. Disse programmer kan fungere som værdifulde ledsage­
foranstaltninger i forbindelse med gennemførelsen af 
EF-lovgivningen på nationalt eller regionalt plan og på 
alle de områder, hvor det viser sig nyttigt at bevidstgøre 
borgerne og de økonomiske aktører om de sociale 
aspekter. Dette forudsætter, at man løbende søger at 
integrere det sociale aspekt i forskellige aktioner, at 
man foretager en omhyggelig vurdering af ledsageforan­
staltningernes konsekvenser, samt at arbejdsmarkedets 
parter orienteres tilstrækkeligt om disse foran­
staltninger. 
Som eksempel kan nævnes gennemførelsen af direkti­
verne om sikkerhed på arbejdspladsen. At de foran­
staltninger, som træffes på dette område, er af bindende 
karakter, er ikke i sig selv nok til at styrke den økonomi­
ske og sociale samhørighed, selv om der her er et 
indlysende samspil mellem det »sociale« og det »økono­
miske«. Specielt med henblik på de mange små og 
mellemstore virksomheder i EF kan uddannelses- og 
informationstiltag vedrørende de forskellige sikker­
hedsaspekter yde et nyttigt bidrag til en samlet og varig 
styrkelse af den tilstræbte samhørighed. 
33. 1 mangel af EF-bestemmelser kan der opstå et 
vist tomrum mellem den økonomiske og den sociale 
dimension. Således afsvækkes virkningen af liberalise­
ringen af de offentlige licitationer, fordi der savnes 
præcise EF-regler omkring anvendelsen af arbejdsret og 
sociale sikringsordninger i de tilfælde, hvor der anven­
des arbejdskraft fra en medlemsstat, som har et lavere 
socialt beskyttelsesniveau end den medlemsstat, hvor 
arbejdet udføres. 
Ud fra ønsket om større samhørighed bør man endvide­
re drage omsorg for, at der tages større hensyn til den 
sociale dimension ved gennemførelsen af forskellige 
EF-politikker. I denne forbindelse kan man nævne de 
sociale problemer, som er knyttet dels til reformen af 
den fælles landbrugspolitik og dels til iværksættelsen 
af regionalpolitikken. ØSU udtrykker tilfredshed med, 
at der i Kommissionen oprettes et særligt kontor, som 
skal evaluere de forskellige EF-initiativers konsekvenser 
for den økonomiske og sociale samhørighed. 
3.4. Erhvervsuddannelsespolitikken er en af de EF-
politikker, som er specielt egnet til at styrke den økono­
miske og sociale samhørighed. 
Blandt de initiativer som er truffet på erhvervsuddannel­
sesområdet, skal ØSU specielt henlede opmærksomhe­
den på et bemærkelsesværdige tiltag, som er blevet 
igangsat af den Task Force for Menneskelige Ressour­
cer, Uddannelse og Ungdomsanliggender, Kommissio­
nen for nylig har oprettet. Dette tiltag består i, at 
man med udgangspunkt i et arbejdsnotat og under 
hensyntagen til de resultater, der er opnået takket være 
Nr. C 191/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 7. 91 
en ny procedure med trepartshøringer i de tolv med­
lemsstater, vil fastlægge nye retningslinjer for en fælles 
erhvervsuddannelsespolitik for 90'erne. 
Dette initiativ markerer klart, at udnyttelse af de men­
neskelige ressourcer gennem en fyldestgørende uddan­
nelse indtager en central plads set i relation til den 
internationale konkurrence, og samtidig spiller den en 
afgørende rolle i bestræbelserne på at øge væksten og 
forbedre de sociale vilkår. 
ØSU støtter Kommissionen i dette forsøg på at sætte 
skub i og rationalisere erhvervsuddannelsespolitikken. 
Det anmoder om, at man træffer de nødvendige foran­
staltninger for at sikre, at arbejdsgangen i Det rådgiven­
de Udvalg for Erhvervsuddannelse kan tilpasses efter 
de nye aktivitetsområders krav, således at dette sam-
rådsorgan kan spille en afgørende rolle i den påtænkte 
procedure. 
3.5. Det er et faktum, at medlemsstaternes socialpoli­
tik har meget dybe rødder i de enkelte landes historie 
og kultur. På denne baggrund er det lidet realistisk at 
satse på en hurtig harmonisering af de sociale beskyttel­
sesordninger. Til gengæld hersker der blandt medlems­
staterne bred enighed om, at man må fremme en strategi 
for tilnærmelse af den sociale beskyttelses politiske 
målsætninger. 
ØSU er klar over, at det er særdeles kompliceret og 
vanskeligt at komme igennem med henstillinger på dette 
felt, men ønsker alligevel at give udtryk for sin stærke 
optagethed af en række områder, som kan spille en 
afgørende rolle for styrkelsen af den tilstræbte samhø­
righed. 
3.5.1. Deældre 
Konsekvenserne af den uundgåelige ældning af EF's 
befolkning er ved flere lejligheder blevet analyseret af 
ØSU, som imidlertid skal henlede opmærksomheden 
på følgende punkter: 
Rådets afgørelse af 26. november 1990 om fællesskabs­
foranstaltninger til fordel for ældre er det første EF-
initiativ på dette område. I sin udtalelse af 8. juli 1990 
udtrykte ØSU ønske om, at dette program blev lagt 
væsentlig mere ambitiøst an, både hvad angår indholdet 
og finansieringen. ØSU anmoder om, at der i lyset af 
de løbende statusrapporter over programmets gennem­
førelse og konklusionerne af ØSU's eget arbejde foreta­
ges en række ændringer i løbet af den periode, program­
met løber over. Umiddelbart er det ØSU's ønske, at der 
snarest muligt træffes foranstaltninger for at afhjælpe 
problemerne i forbindelse med ældres rejsemuligheder 
inden for Fællesskabet. 
Den længere restmiddellevetid for pensionister forvær­
rer problemerne omkring finansieringen af de offentlige 
og private pensionsordninger. Dagens pensionist vil 
således i gennemsnit kunne hæve sin pension dobbelt så længe som sin forgænger i 1950. I de fleste lande 
vil disse finansieringsproblemer blive særdeles akutte i 
løbet af få år. Selv om dette problem mere end noget 
andet skal løses på nationalt plan, ville det være meget 
nyttigt, om man på grundlag af EF-undersøgelser kunne 
analysere de løsninger, som vælges i de enkelte lande, 
og afdække sammenfaldende elementer. 
Specielt bør man desuden rette opmærksomheden mod 
de erfaringer, som er gjort med hensyn til at gøre det 
lettere for arbejdstagere på over 50 år at tilpasse sig 
arbejdsmarkedets krav. På mellemlang og lang sigt er 
det således nødvendigt at vende den aktuelle tendens 
til, at denne aldersgruppe udelukkes fra arbejdsmarke­
det. Ud over at fjerne aldersdiskriminationen er det 
vigtigt at skabe forudsætninger for en forbedring af de 
ældres beskæftigelsesvilkår på hel- eller deltid og en 
mere smertefri overgang fra arbejdslivet til pensionisttil­
værelsen. Dette kræver utvivlsomt, at der indføres spe­
cielle videreuddannelsesordninger, samt at arbejdsta­
gernes helbred underkastes mere systematisk kontrol, 
og at de ergonomiske forhold på arbejdspladserne 
forbedres. 
3.5.2. Børnefamilierne 
Irland er det eneste EF-land, hvor fødselstallet er til­
strækkelig højt til at sikre generationsskiftet; uden ind­
vandring vil der derfor på længere sigt cke et fald i 
medlemsstaternes befolkning. Denne demografiske til­
bagegang kan beklages, men beslutningen om at få børn 
eller ej, eller om at begrænse deres antal, beror på 
forældrenes individuelle valg, som ikke lader sig be­
stemme af, om man fra politisk hold skulle ønske et 
højere fødselstal. 
Til gengæld forekommer det vigtigt, at man ikke via 
social- eller skattepolitikken straffer dem, som har valgt 
at få børn. Specielt vil det være nødvendigt at drage 
omsorg for, at den beskatningspolitiske samordning 
ikke går ud over støtten til familierne. 
Direktivforslagene om beskyttelse af gravide kvinder 
og om børnepasning, som vil blive behandlet i 1991, 
skulle gøre det muligt for de lande, som endnu ikke har 
indført regler på disse områder, at gøre fremskridt i 
retning af at finde en bedre balance mellem kvindernes 
beskæftigelses- og karrieremuligheder og deres ønske 
om at få børn. 
For at kunne vurdere fremtidige forslag på et solidt 
grundlag finder ØSU det ligeledes nødvendigt, at EF 
støtter et program for sammenlignende undersøgelser 
af de forskellige måder, hvorpå man i EF-landene yder 
kompensation for familieomkostningerne. Problem­
stillingen er yderst kompliceret, for sammenligningen 
kan ikke begrænses til de foranstaltninger, som tager 
udtrykkeligt sigte på familierne (familietilskud, skatte­
fradrag ...); den må også medtage de foranstaltninger, 
som kommer familierne til gode, selv om de har et 
22. 7. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 191/33 
bredere sigte. Dette forudsætter en helhedsanalyse af 
de sociale beskyttelsesordninger og beskatningsregler, 
som vedrører familierne. 
3.5.3. Bekæmpelse af fattigdommen 
ØSU har ved talrige lejligheder slået til lyd for en 
øget indsats mod fattigdommen. ØSU udtrykker derfor 
tilfredshed med, at der bebudes en henstilling om fælles 
kriterier vedrørende tilstrækkelige ressourcer og ydelser 
i de sociale beskyttelsesordninger (jf. punkt 2.4.2 oven­
for), men må samtidig beklage, at der ikke er det 
fornødne retsgrundlag til ar vedtage en mere bindende 
tekst. ØSU henviser i denne forbindelse til henstillinger­
ne i sin udtalelse af 8. juli 1989 om fattigdommen 
samt til sin informationsrapport af 15. marts 1989 og 
udtrykker ønske om, at man træffer foranstaltninger til 
at anspore visse lande til at gøre hurtigere fremskridt 
mod de anførte mål. 
4. Konklusion 
4.1. ØSU er interesseret i den rapport, som Kommis­
sionen vil udarbejde vedrørende gennemførelsen af So­
cialpagten, ikke mindst fordi denne rapport — som 
allerede er noget forsinket — synes at være baseret på 
en spørgeskemaundersøgelse, som er foretaget i alle 
medlemsstaterne, og som følgelig må formodes at inde-
Bryssel, den 29. maj 1991. holde nyttige oplysninger om mulige veje fremad på det 
sociale område. 
ØSU vil gerne afgive udtalelse om denne rapport, såle­
des som Kommissionens formand gav tilsagn om på 
ØSU's plenarforsamling i februar 1991. 
4.2. I de foregående kapitler er der blevet fremført 
en række problemer, som alle har et kraftigt socialt 
islæt. Andre problemer, hvor en blanding af sociale, 
økonomiske og kulturelle faktorer spiller ind, behandles 
løbende af ØSU. Når man skal fastlægge retnings­
linjerne for opbygningen af ét Europa, er det vigtigt at 
have et samlet overblik over disse problemer samt at få 
foretaget en korrekt evaluering af alle disse faktorers 
indvirkning på den grundlæggende målsætning, som 
består i at skabe et generelt velfærd for alle borgere i 
EF og at modvirke alle tendenser, som går i den forkerte 
retning. Set ud fra denne synsvinkel antager problemer 
som arbejdsløshed, racisme, fremmedhad og økono­
misk og social diskrimination nødvendigvis en anden 
dimension. 
ØSU er således stærkt interesseret i det arbejde, som 
vil blive pålagt det nye kontor, jf. punkt 3.3 ovenfor. 
4.3. Efter Socialpagtens højtidelige erklæring er det 
påkrævet at følge en mere konkret og specifik indfalds­
vinkel for at styrke det eksisterende sociale fundament, 
så det kan bære de grundpiller, som er uomgængeligt 
nødvendige for at realisere den social- og arbejdsmar­
kedspolitik, som er forudsætningen for en velafbalance­
ret udvikling i EF. 
Francis STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 191/34 De Europæiske Fællesskabers Tidende 22. 7. 91 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag, som fik tilslutning fra over en fjerdedel af de stemmeafgivende medlemmer, blev 
forkastet under debatten: 
Pkt. 2.2.2.2. 
Sidste sætning i punktets første afsnit (»Det er derfor ... forhandling.«) udgår og erstattes af følgende: 
»Dette spørgsmål bør nærmere undersøges i vedvarende forhandlinger, så det kan konstateres, om der 
virkelig er udsigt til, at aftaler på grundlag af forhandlinger kan blive en realitet på europæisk plan.« 
Begrundelse 
Europæiske rammeaftaler vil kræve bred konsensus blandt repræsentanterne for arbejdsmarkedets parter i 
alle medlemsstaterne. Der skal endnu mange drøftelser til, før det står klart, om en sådan konsensus eksisterer. 
Resultat af afstemningen 
33 stemte for, 62 stemte imod, 14 stemte hverken for eller imod. 
Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om minimumsforskrifter for forbed­
ring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i udvindingsindustrien(1) 
(91/C 191/14) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 31. januar 1991 under henvisning til 
EØF-Traktatens artikel 118 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Paul Flum til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
13. maj 1991. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 287. plenarforsamling af 29.-3G. maj 1991, 
mødet den 29. maj, med et flertal af stemme for og 14 stemmer hverken for eller imod 
følgende udtalelse. 
1. Programbeskrivelse 
1.1. Kommissionens direktivforslag tager sigte på at 
forbedre arbejdstagernes sikkerhed og sundhed inden 
for udvindingsindustrien. Der skal fastsættes mini­
mumsforskrifter for arbejdsmetoder, udformning af ar­
bejdspladsen, arbejdsudstyr og tilvejebringelse af sani­
tære installationer og hvilefaciliteter. 
1.2. Forslaget er baseret på EØF-Traktatens artikel 
118 A. Det hører under det område, der er omfattet 
af Kommissionens meddelelse om dens program for 
sikkerhed, hygiejne og sundhed på arbejdspladsen. 
(*) EFT nr. C 32 af 7. 2. 1991, s. 7. 1.3. Forslaget udgør en del af de sociale foran­
staltninger, som skal ledsage gennemførelsen af det 
indre marked. 
1.4. Direktivforslaget omfatter mineraludvindingsin-
dustrien inden for tre hovedområder: 
a) efterforskning og udvinding af mineraler gennem 
boringer (f.eks. udvinding af olie, naturgas, salt 
o.l.); 
b) efterforskning og udvinding af mineraler i åbne brud 
og i stenbrud (f.eks. udvinding af sand, ral, grus, 
marmor, granit, skifer, gips, kalk, brunkul o.l.); 
c) efterforskning og udvinding af mineraler i under­
grunden (f.eks. udvinding af stenkul, brunkul, 
malm, stensalt, kali-salt, gips, skifer o.l.).