11. 4. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/1 
II 
(Forberedende retsakter) 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning (EØF) vedrørende angivelser eller mærker til 
identifikation af et bestemt levnedsmiddelparti (l) 
(88/C 95/01) 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 23. november 1987 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) 
udtalelse om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede Kenneth J. Gardner til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
2. februar 1988. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 253. plenarforsamling, den 24. februar 1988, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 2. Generelle bemærkninger 
1.1. Identifikation af levnedsmiddelpartier eller en 
række salgsenheder anvendes allerede i vid udstræk­
ning. Man kan derigennem finde frem til varepartier, 
som af en eller anden grund er blevet mangelfulde eller 
beskadigede. De pågældende varer kan således selektivt 
trækkes tilbage fra markedet, hvorved omkostningerne 
for samfundet som sådant begrænses. Forslaget tager 
sigte på at generalisere og harmonisere vareparti-identi­
fikation. 
1.2. Problemer i forbindelse med levnedsmidler kan 
opstå et hvilket som helst sted i kæden lige fra landman­
den over levnedsmiddelfabrikanten, distributøren, sæl­
geren og endelig til forburgeren. I forhold til de mæng­
der fødevarer, der konsumeres, er sådanne problemer 
meget sjældne. Praktisk talt kan de eneste problemer, 
der medfører sygdomme eller sågar dødsfald, tilskrives 
bakterier eller virus, dvs. madinfektion og -forgiftning. 
Dette punkt uddybes i bilaget. 
1.3. Ovennævnte problemer samt skader forårsaget 
af insekter og gnavere kan opstå på et hvilket som helst 
sted i kæden fra landmanden til den endelige forbruger. 
Andre er specifikke for en del af kæden. Et system til 
identifikation af levnedsmiddelpartier vil derfor være 
til stor fordel for producenterne, forbrugerne og kon­
trolmyndighederne. 2.1. Der udtrykkes tilfredshed med det foreliggende 
forslag, som ligger på linje med de krav, ØSU fremsatte 
i sin udtalelse om forslaget til et direktiv om levnedsmid­
delkontrol (2). 
2.2. Det bifaldes, at der er tale om en forordning, 
som anvendes direkte i samtlige medlemsstater; man 
undgår således de forskelle i den nationale lovgivning, 
som forskellige udlægninger af et direktiv ofte giver 
anledning til. 
2.3. Der udtrykkes ligeledes tilfredshed med, at de 
pågældende oplysninger kan gives på en fleksibel måde. 
Dette skulle sikre effektiviteten uden betydelige ekstra­
omkostninger. 
2.4. Der skal dog fremsættes visse supplerende be­
mærkninger, som der bør tages hensyn til. 
0) EFT nr. C 310 af 20. 11. 1987, s. 2. (2) EFT nr. C 347 af 22. 12. 1987, punkt 2.3.4. 
Nr. C 95/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 11. 4. 88 
3. Specifikke bemærkninger 
3.1. Artikel 1 
Det er vigtigt at finde frem til en passende definition 
på »levnedsmiddelparti«, som kan bruges i forbindelse 
med tilbagestrækninger, men som koster samfundet så 
lidt som muligt. 
Eftersom det er vanskeligt at få opfyldt disse kriterier, 
godkendes Kommissionens definition, navnlig fordi den 
er internationalt anerkendt via Codex Alimentarius. 
3.2. Artikel! 
Det beklages, at det ikke uden videre kan lade sig 
gøre at medtage uindpakkede kød-, fiske-, mælke-, 
ægprodukter, osv., eftersom disse produkter er mest 
modtagelige for bakterieninfektioner. 
Kommissionen opfordres derfor til nærmere at undersø­
ge mulighederne for at medtage disse produkter. 
Der gøres også opmærksom på, at nogle grossister 
køber direkte fra landmanden og sælger til emballe-
ringsvirksomheden. 
3.3. Artikel 4 
Udtrykket »let læselige« er ikke klart på alle EF-sprog. 
Desuden findes der en meget udbredt kode, som er let 
at identificere, men som ikke består af bogstaver og tal. 
Endvidere er der for nogle få fødevarers vedkommende 
såsom små stykker individuelt indpakkede sukkervarer, 
tyggegummi og små stykker konfekt eller spiselige ting 
til at hænge på juletræet endnu ikke fundet nogen 
brugbar metode til identifikation af vareparti. 
Artikel 4 bør derfor affattes således: 
»Artikel 4 
Når der er tale om færdigpakkede levnedsmidler, 
skal de i artikel 1, stk. 1, omhandlede angivelser 
eller mærker og i påkommende tilfælde bogstavet 
»L« være anbragt på emballagen eller på en hertil 
fastgjort etikette. 
Der skal under alle omstængidheder være anbragt 
på et synligt sted og være tydelige, lette at identifice­
re og holdbare. 
Såfremt der er alvorlige tekniske problemer for­
bundne med at mærke det enkelte produkt, begræn­
ses mærkningen af levnedsmiddelpartier til den 
umiddelbart ydre emballage.« 
3.4. Forordningen dækker ikke de såkaldte multi-pakker eller kombinerede pakker. Der foreslås derfor 
en yderligere artikel. 
»Artikel 4 b 
Multi-pakker er færdigpakkede varer, som indehol­
der to eller flere identiske varer, der i sig selv er 
salgsenheder. 
Kombinerede pakker er færdigpakkede varer, som 
indeholder to eller flere forskellige varer, der i sig 
selv er salgsenheder. 
I begge tilfælde skal de enkelte varer mærkes med 
angivelse af vareparti, men for multi-pakkernes ved-
kommenden kan mærkningen foretages på den ydre 
emballage, såfremt hele indholdet stammer fra 
samme vareparti.« 
3.5. Artikel 5 
For at undgå sprogforvirring bør måneden angives med 
tal. Sidste linje bør derfor affattes således: 
»... anført klart og mindst omfatter dag og måned 
i nævnte rækkefølge, og måneden angives med tal.« 
3.5.1. Forslaget er nyttigt, idet det sætter producen­
terne i stand til at finde frem til et bestemt parti af 
deres egne varer i tilfælde af problemer. Det er imidler­
tid ligeledes nyttigt, at kontrolinstansen, f.eks. forar-
bejdningsleddet hurtigt kan bringe et samarbejde i stand 
med myndighederne i det område, hvor problemet er 
dukket op. 
3.5.2. Det foreslås derfor, at enhver producent, fabri­
kant, emballeringsvirksomhed eller den i Fællesskabet 
etablerede person, der først sælger det pågældende lev­
nedsmiddel, underetter den lokale levnedsmiddelkon­
trolmyndighed om, hvilken identifikationsmethode der 
anvendes. Om fornødent kan denne myndighed derefter 
videresende disse oplysninger til myndighederne i det 
område, hvor der er opstået et problem. Sidstnævnte 
myndigheder må naturligvis have kendskab til hos hvil­
ke myndigheder de kan få oplysninger om den anvendte 
metode til identifikation af varepartier. 
3.5.3. Det foreslås derfor at indføje yderligere to 
artikler efter artikel 5: 
»Artikel 5 a 
Producenten, fabrikanten, emballeringsvirksom-
heden eller den i Fællesskabet etablerede person, 
der først sælger det pågældende levnedsmiddel, 
underretter den lokale levnedsmiddelkontrolmyn­
dighed om den anvendte kode. 
Article 5 b 
Medlemsstaterne offentliggør en liste over adresser 
på deres lokale kontrolmyndigheder, således at 
myndigheder eller viksomheder i andre medlemssta-
11. 4. 88 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 95/3 
ter kan finde frem til dem, såfremt det bliver nød­
vendigt at gribe ind over for visse levnedsmiddelpar­
tier. « 
3.6. Artikel 6 
Fristerne bør anføres således: »Forordningen træder i kraft 
Produkter, der ikke opfylder bestemmelserne i 
denne forordning, kan ikke markedsføres fra 
( + 2 år). 
Produkter, der ikke opfylder bestemmelserne i 
denne forordning må ikke sælges efter ( 
+ 5 år).« 
Bryssel, den 24. februar 1988. 
Alfons MARGOT 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
BILAG 
Talmateriale, der illustrerer omfanget af bakteriefremkald madforgiftning 
Tallene for madforgiftningstilfælde er høje i samtlige EF-lande, men svinger meget alt efter kostvaner og 
indberetningssystemer. Følgende tal for Det forenede Kongerige er derfor blot en illustration: 
Samtlige tilfælde i England og Wales 
1982-1986: 13 576-22 520 pr. år. 
For 1984 viste en detaljeret analyse at der i de tilfælde, hvor man kunne identificere de fødevarer, der 
forårsagede forgiftningen, var tale om: 
— fjerkræ, okse-, svine- og lammekød: 42%, 
— råmælk: 20%. 
Af de 15 312 bakteriefremkaldte madforgiftningstilfælde, der registreredes for det år, medførte 28 døden som 
følge af salmonella-forgiftning. 
I en særskilt analyse af bakteriefremkaldt madforgiftning i England og Wales, 1972-1982, viste Roberts, at 
inficeret konserves og dåsemad var skyld i 24% af samtlige madforgiftningstilfælde. Det er hovedsagelig 
disse fødevarer, det foreliggende forslag dækker.