BILAG

Liste over forkortelser

FAIF — forvaltere af alternative investeringsfonde

AT1-instrumenter — supplerende tier 1-kapitalinstrumenter som omhandlet i artikel 52, stk. 1, i kapitalkravsforordningen

Direktivet om genopretning og afvikling af banker — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2014/59/EU (1) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/879 (2)

Direktivet om genopretning og afvikling af banker I — direktiv (EU) 2014/59/EU uden ændringer

CBT — kombineret bufferkrav som defineret i artikel 128, stk. 6, i kapitalkravsdirektivet

CPP — central modpart

CET1-kapital — egentlig kernekapital som omhandlet i artikel 50 i kapitalkravsforordningen

Kapitalkravsdirektivet — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (3) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/878 (4)

Kapitalkravsforordningen — Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (5) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/876 (6)

ESMA — Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed

Eksternt MREL — minimumskravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver, der finder anvendelse på afviklingsenheder og er omtalt i artikel 45e i direktivet om genopretning og afvikling af banker

G-SII — globalt systemisk vigtigt institut

Internt MREL — minimumskravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver, der finder anvendelse på en afviklingsenheds datterselskaber eller en enhed i et tredjeland, men som ikke selv er afviklingsenheder i henhold til artikel 45f i direktivet om genopretning og afvikling af banker

M-MUB — maksimalt udlodningsbeløb i forbindelse med minimumskravet til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver, jf. artikel 16a i direktivet om genopretning og afvikling af banker

MiFID — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU (7)

MPE — multiple point of entry

MREL — minimumskrav for kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver

NCWO — princippet om, at ingen kreditorer må stilles ringere end under normale insolvensbehandlinger

ENP — efterstillede nedskrivningsrelevante passiver

Direktivet om endelig afregning — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/26/EF (8)

SPE — single point of entry

SRB — Den Fælles Afviklingsinstans

SRM — Den Fælles Afviklingsmekanisme

Forordningen om den fælles afviklingsmekanisme — Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 (9) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/877 (10)

Forordningen om den fælles afviklingsmekanisme I — forordning (EU) nr. 806/2014 uden ændringer

TEM — samlet eksponeringsmål beregnet i overensstemmelse med artikel 429 og 429a i kapitalkravsforordningen

T2-instrumenter — tier 2-kapitalinstrumenter som omhandlet i artikel 2, stk. 1, punkt 73, i direktivet om genopretning og afvikling af banker

TLAC — samlet tabsabsorberingsevne

Minimumskrav til TLAC — harmoniseret minimumsniveau i TLAC-standarden for G-SII'er omhandlet i artikel 92a og 92b i kapitalkravsforordningen og artikel 45d, stk. 1, litra a), og stk. 2, litra a), i direktivet om genopretning og afvikling af banker

TLAC-standard — vilkår for TLAC som offentliggjort af Rådet for Finansiel Stabilitet i november 2015

Top-tier banker — afviklingsenheder i afviklingskoncerner med aktiver på over 100 mia. EUR i henhold til artikel 45c, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker

SRE — samlet risikoeksponering beregnet i overensstemmelse med artikel 92, stk. 3, i kapitalkravsforordningen

Investeringsinstitut — institut for kollektiv investering i værdipapirer.

Medmindre andet er fastsat, bør alle henvisninger til artikler i dette bilag forstås som henvisninger til artikler i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

A. SPØRGSMÅL VEDRØRENDE BEFØJELSEN TIL AT FORBYDE VISSE UDLODNINGER I HENHOLD TIL ARTIKEL 16a I DIREKTIVET OM GENOPRETNING OG AFVIKLING AF BANKER

1. Spørgsmål (artikel 16a)

Artikel 16a i direktivet om genopretning og afvikling af banker giver afviklingsmyndighederne beføjelse til at forbyde visse udlodninger, når en enhed ikke opfylder det kombinerede bufferkrav, når det betragtes i tillæg til MREL. På samme måde indeholder artikel 141 i kapitalkravsdirektivet bestemmelser om de kompetente myndigheders beføjelser til at forbyde visse udlodninger, når en enhed ikke opfylder det kombinerede bufferkrav, når det betragtes i tillæg til kapitalgrundlagskrav. Selv om disse beføjelser gives til to forskellige myndigheder, er forholdet mellem dem ikke præciseret. Hverken kapitalkravsdirektivet eller direktivet om genopretning og afvikling af banker fastsætter anvendelsesrækkefølgen for disse to beføjelser, når en enhed ikke opfylder begge krav. Betyder det, at den nationale lovgiver er fleksibel i den henseende?

Svar

Betingelserne for at kunne udnytte afviklingsmyndighedernes beføjelser til at forbyde en enhed at udlodde mere end M-MUB, dvs. beføjelsen til at begrænse visse udlodninger, er fastlagt i artikel 16a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker. I henhold til denne bestemmelse gøres beføjelsen gældende i den situation, hvor enheden opfylder det kombinerede bufferkrav i tillæg til kapitalgrundlagskravet som omhandlet i artikel 141a, stk. 1, litra a), b) og c), i kapitalkravsdirektivet, men ikke opfylder det kombinerede bufferkrav i tillæg til de krav, der er omhandlet i artikel 45c og 45d i direktivet om genopretning og afvikling af banker (dvs. MREL).

Dette indebærer, at en enhed, når den ikke opfylder det kombinerede bufferkrav i tillæg til de relevante kapitalgrundlagskrav, ikke befinder sig i den situation, der er omhandlet i artikel 16a, stk. 1, selv om den muligvis heller ikke opfylder det kombinerede bufferkrav i tillæg til MREL. Det betyder, at artikel 141 i kapitalkravsdirektivet udelukkende finder anvendelse i dette tilfælde, og at enheden automatisk skal begrænse visse udlodninger i henhold til reglerne i denne bestemmelse. Afviklingsmyndighedernes beføjelser til at begrænse visse udlodninger i henhold til artikel 16a i direktivet om genopretning og afvikling af banker gøres udelukkende gældende, hvis enheden opfylder det kombinerede bufferkrav og de relevante kapitalgrundlagskrav, men ikke det kombinerede bufferkrav og MREL.

Dette betyder i sidste ende, at artikel 141 i kapitalkravsdirektivet ikke kan anvendes samtidig med artikel 16a i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

2. Spørgsmål (artikel 16a)

Er det korrekt, at der med artikel 16a i direktivet om genopretning og afvikling af banker indføres to faser for afviklingsmyndighedens beslutning om at forbyde en enhed at udlodde mere end M-MUB:

— I de første ni måneder efter enhedens underretning er der ikke nogen forpligtelse til at fastsætte M-MUB, og afviklingsmyndigheden vurderer hver måned, om denne beføjelse skal udøves, og

— ni måneder efter enhedens underretning gælder der en forpligtelse til at udøve beføjelsen til at forbyde udlodninger mere end M-MUB, medmindre afviklingsmyndigheden efter en vurdering mener, at mindst to af betingelserne i artikel 16a, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker er opfyldt?

Svar

Afviklingsmyndighedernes beføjelse til at begrænse visse udlodninger fra enheder som omhandlet i artikel 16a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker udløses udelukkende, når enheden opfylder det kombinerede bufferkrav i kombination med de relevante kapitalgrundlagskrav, men ikke i kombination med MREL, dvs. som følge af en specifik manglende MREL-opfyldelse knyttet til det kombinerede bufferkrav. Denne beføjelse er skønsmæssig. Omfanget af det skønsmæssige aspekt afhænger af timingen af den manglende opfyldelse af det kombinerede bufferkrav, jf. artikel 16a, stk. 2 og 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker. I de første ni måneder efter underretningen om en manglende opfyldelse fra enhedens side skal afviklingsmyndigheden uden unødig forsinkelse efter underretningstidspunktet og derefter mindst en gang om måneden vurdere, hvorvidt denne beføjelse skal udøves eller ej ved at tage hensyn til de elementer, der er omhandlet i artikel 16a, stk. 2, i direktivet om genopretning og afvikling af banker. Efter ni måneder skal afviklingsmyndigheden udøve denne beføjelse, medmindre mindst to af betingelserne i artikel 16a, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker er opfyldt.

3. Spørgsmål (artikel 16a, stk. 3)

I henhold til artikel 16a, stk. 3, skal afviklingsmyndigheden efter høring af den kompetente myndighed udøve den beføjelse, der er omhandlet i artikel 16a, stk. 1, undtagen hvis mindst to af betingelserne i stk. 3 er opfyldt, baseret på afviklingsmyndighedens resultater.

Er det korrekt, at afviklingsmyndigheden ved vurderingen af betingelserne i artikel 16a, stk. 3, skal rådføre sig med andre myndigheder (f.eks. den kompetente myndighed, myndigheden med ansvar for makroprudentiel finansiel stabilitet)?

Svar

I henhold til artikel 16a, stk. 3, skal afviklingsmyndigheden inddrage den kompetente myndighed i vurderingen af de betingelser, der er omhandlet i denne bestemmelses første afsnit.

Ifølge artikel 16a, stk. 3, første afsnit, skal afviklingsmyndigheden høre den kompetente myndighed forud for udøvelsen af dens beføjelser til at forbyde enheder at udlodde mere end M-MUB. I henhold til artikel 16a, stk. 3, andet afsnit, skal afviklingsmyndigheden underrette den kompetente myndighed om sin beslutning om ikke at udøve sin beføjelse og give en skriftlig redegørelse for sin vurdering.

I det første tilfælde skal afviklingsmyndigheden udtrykkeligt høre den kompetente myndighed om den omstændighed, at betingelserne i artikel 16a, stk. 1, for ikke at udøve beføjelsen ikke er opfyldt. I det andet tilfælde skal afviklingsmyndigheden underrette den kompetente myndighed og skriftligt redegøre for sin vurdering af den omstændighed, at betingelserne i artikel 16a, stk. 3, for ikke at udøve beføjelsen er opfyldt.

Direktivet om genopretning og afvikling af banker indeholder intet krav om, men forhindrer heller ikke, afviklingsmyndighederne i at høre eller underrette andre myndigheder (f.eks. udpegede nationale makroprudentielle myndigheder).

4. Spørgsmål kapitalkravsforordningen (artikel 92, stk. 1a), kapitalkravsdirektivet (artikel 141c), direktivet om genopretning og afvikling af banker (artikel 16a)

Artikel 92, stk. 1a, i kapitalkravsforordningen lyder som følger: »Kernekapital, som anvendes til at opfylde gearingsgradbufferkravet, må ikke anvendes til at opfylde de gearingsbaserede krav i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU, medmindre det udtrykkelig er fastsat deri.«

Er institutterne forpligtede til samtidig at opfylde gearingsbufferkravet i artikel 92, stk. 1a, i kapitalkravsforordningen og det ikkerisikobaserede minimumskrav til TLAC og det eksterne og interne MREL?

Svar

Det fremgår af en sammenholdelse af direktivet om genopretning og afvikling af banker (artikel 16a, stk. 1) og kapitalkravsdirektivet (artikel 128, fjerde afsnit), at det kombinerede bufferkrav bør lægges oven i de risikobaserede elementer i de krav, der er fastsat i artikel 92a og 92b i kapitalkravsforordningen og artikel 45c og 45d i direktivet om genopretning og afvikling af banker (dvs. minimumskravet til TLAC og det eksterne og interne MREL).

I overensstemmelse hermed giver artikel 16a i direktivet om genopretning og afvikling af banker kun afviklingsmyndighederne beføjelse til at forbyde udlodninger mere end M-MUB, hvis det pågældende institut ikke opfylder det kombinerede bufferkrav, når det betragtes i tillæg til MREL beregnet på grundlag af SRE (se også betragtning 24 i direktiv (EU) 2019/879).

Det betyder, at med hensyn til forholdet mellem det kombinerede bufferkrav og det risikobaserede minimumskrav til TLAC og MREL, angives det udtrykkeligt i direktivet om genopretning og afvikling af banker og kapitalkravsdirektivet, at i) CET1-kapital, der anvendes til opfyldelse af minimumskravet til TLAC og MREL, ikke kan anvendes med henblik på opfyldelse af det kombinerede bufferkrav, og ii) at afviklingsmyndighederne får beføjelse til at forbyde udlodninger mere end M-MUB, hvis det kombinerede bufferkrav ikke bliver opfyldt, når det betragtes i tillæg til det risikobaserede minimumskrav til TLAC og MREL.

Der findes imidlertid ingen parallelle bestemmelser vedrørende forholdet mellem gearingsgradbufferkravet omhandlet i artikel 92, stk. 1a, i kapitalkravsforordningen og minimumskravet til TLAC og MREL. I henhold til artikel 141c i kapitalkravsdirektivet er gearingsgradbufferkravet som omhandlet i artikel 92, stk. 1a, i kapitalkravsforordningen udelukkende ikke opfyldt, hvis instituttet ikke har tilstrækkelig tier 1-kapital til både at overholde denne buffer samt opfylde kravene i artikel 92, stk. 1, litra d), i kapitalkravsforordningen og artikel 104, stk. 1, litra a), i kapitalkravsdirektivet. Der henvises ikke til behovet for at opfylde både gearingsgradbufferkravet og de ikkerisikobaserede elementer i minimumskravet til TLAC og MREL i kapitalkravsdirektivet eller direktivet om genopretning og afvikling af banker. Artikel 141b i kapitalkravsdirektivet pålægger kun automatiske begrænsninger på udlodninger over det gearingsgradsrelaterede maksimale udlodningsbeløb, når instituttet ikke opfylder det gearingsgradbufferkrav, der er fastsat i ovennævnte artikel 141c i kapitalkravsdirektivet. Der er ingen bestemmelser i direktivet om genopretning og afvikling af banker, som afspejler artikel 16a om gearingsgradbufferkravet, hvilket betyder, at afviklingsmyndigheden ikke har beføjelse til at begrænse udlodninger, når gearingsgradbufferkravet ikke er opfyldt, når det tages i betragtning i tillæg til MREL beregnet på grundlag af TEM.

Derfor kan artikel 92, stk. 1a, andet afsnit, i kapitalkravsforordningen ikke fortolkes således, at dobbelttælling af tier 1-kapital med henblik på opfyldelse af gearingsgradbufferkravet og minimumskravet til TLAC og MREL beregnet på grundlag af TEM forhindres. I EU-retten er der altid udtrykkeligt taget hensyn til i) situationer, hvor dobbelttælling af kapital med henblik på opfyldelse af bufferkravet og MREL ikke er tilladt, og ii) konsekvenserne for ikke at opfylde bufferkravet, når det tages i betragtning i kombination med MREL. Intet af dette er tilfældet for gearingsgradbufferkravet.

B. SPØRGSMÅL VEDRØRENDE BEFØJELSERNE TIL AT SUSPENDERE BETALINGS- ELLER LEVERINGSFORPLIGTELSER I HENHOLD TIL ARTIKEL 33a OG 69

5. Spørgsmål (artikel 33a)

I henhold til artikel 33a i direktivet om genopretning og afvikling af banker får afviklingsmyndighederne beføjelse til at suspendere visse forpligtelser efter konstatering af, at et institut er nødlidende eller forventeligt nødlidende (moratorium). I overensstemmelse med artikel 33a, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker kan medlemsstaterne gøre det muligt for afviklingsmyndighederne at tillade indskyderne at hæve et vist beløb dagligt. Hvad SRM angår, bør moratoriumbeføjelsen i tilfælde af institutter omfattet af SRB's kompetenceområde udøves af de nationale afviklingsmyndigheder med henblik på at gennemføre alle afgørelser, som SRB har fremsendt til dem (artikel 29 i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme).

Vil det med henblik på at gennemføre den nationale valgmulighed vedrørende de daglige beløb i henhold til artikel 33a, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker være korrekt, at den nationale afviklingsmyndighed for institutter, der er omfattet af SRB's kompetenceområde, kan tillade, at der hæves et vist beløb dagligt, når og i det omfang det kræves af SRB?

Svar

Beføjelsen til at håndhæve et moratorium tillægges de nationale afviklingsmyndigheder, også i forbindelse med bankunionen. De nationale afviklingsmyndigheder bør udøve denne beføjelse i den form, den tillægges i henhold til den nationale lovgivning, der gennemfører direktivet om genopretning og afvikling af banker, og i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i national ret. Dette behandles i artikel 29, stk. 1, andet afsnit, i forordningen om den fælles afviklingsmekanisme.

Alt efter hvordan artikel 33a i direktivet om genopretning og afvikling af banker gennemføres i national ret, kan beføjelsen til at tillade, at der hæves et dagligt beløb, og dets kvantificering formuleres mere præcist i den nationale gennemførelseslovgivning, eller også kan der i denne lovgivning fastsættes kriterier for den nationale afviklingsmyndigheds fastlæggelse heraf. Under alle omstændigheder bør disse elementer defineres af den nationale lovgiver ved gennemførelsen af artikel 33a i direktivet om genopretning og afvikling af banker. Den nationale afviklingsmyndighed bør overholde disse kriterier, når den udøver beføjelsen.

Der er ingen grund til at henvise til SRB i forbindelse med gennemførelsen af denne bestemmelse, fordi SRB's rolle følger af artikel 29 i forordningen om en fælles afviklingsmekanisme, som finder direkte anvendelse.

Koordinering med SRB i forbindelse med udøvelsen af disse beføjelser er ikke desto mindre tilrådeligt for at sikre fuld overensstemmelse mellem SRB's instrukser og de beføjelser, som den nationale gennemførelseslovgivning tillægger den nationale afviklingsmyndighed. Dette bør lette gennemførelsen af de foranstaltninger, der træffes som led i afviklingsordningen.

6. Spørgsmål (artikel 33a, stk. 3)

Hvilke instrumenter, elementer eller kriterier kan bruges til at fastslå, om det daglige beløb, som indskyderne bør have adgang til, er tilstrækkeligt? I denne forbindelse kan et beløb, der dækker de daglige minimumsleveomkostninger, medtages i den nationale gennemførelseslovgivning. Desuden bør dette beløb være obligatorisk for afviklingsmyndigheden, når der træffes beslutning om at tillade adgang til et passende pengebeløb.

Bør fastlæggelsen heraf være afviklingsmyndighedens ansvar og foretages i det enkelte tilfælde, eller bør fastlæggelsen af det passende niveau være den nationale lovgivers ansvar?

Hvilke andre relevante indikatorer kan der tages hensyn til i denne forbindelse?

Svar

Artikel 33a giver medlemsstaterne vide skønsbeføjelser i forbindelse med gennemførelsen med henblik på fastlæggelse af de relevante kriterier for kvantificering af det daglige beløb samt anvendelsen heraf.

7. Spørgsmål (artikel 33a, stk. 3, artikel 69, stk. 5)

Er det i forhold til »et passende dagligt beløb« som omhandlet i artikel 33a, stk. 3, og artikel 69, stk. 5, medlovgivernes hensigt, at medlemsstaterne fastsætter et »passende« beløb i den nationale gennemførelseslovgivning, eller er afviklingsmyndigheden fleksibel i forhold til at træffe afgørelse i hvert enkelt tilfælde?

Svar

Bestemmelsen er ikke specifik i denne henseende og giver medlemsstaterne mulighed for fleksibilitet i forhold til at beslutte, hvordan den skal gennemføres. Nogle medlemsstater ønsker måske at angive et fast dagligt beløb direkte i lovgivningen eller fastsætte specifikke kriterier for beregningen af beløbet, mens andre måske ønsker at give afviklingsmyndigheden mulighed for at fastsætte det pågældende beløb.

8. Spørgsmål (artikel 33a, stk. 5)

Artikel 33a, stk. 5, er uklar, hvad angår de konkrete forpligtelser for afviklingsmyndighederne. Det er uklart, hvordan en myndighed kan dokumentere at have taget højde for »de eksisterende nationale regler samt tilsynsmæssige og retslige beføjelser for at beskytte kreditorernes rettigheder og sikre lige behandling af kreditorerne under almindelig insolvensbehandling« og have taget hensyn til »den potentielle anvendelse af national insolvensbehandling på instituttet eller enheden«. Har Kommissionen overvejet, hvilke konkrete foranstaltninger der vil kunne træffes i henhold til denne bestemmelse?

Svar

Formålet med denne bestemmelse er at tilvejebringe sikkerhedsforanstaltninger, der sikrer, at afviklingsmyndighedernes omfattende moratoriumbeføjelser udøves korrekt.

Ordlyden i artikel 33a, stk. 5, henviser til det forhold, at moratoriumbeføjelsen i henhold til artikel 33a kan udøves på tidspunktet for erklæringen som nødlidende eller forventeligt nødlidende, og at det på dette tidspunkt er muligt, at der ikke er truffet afgørelse om, hvorvidt der foreligger en offentlig interesse, jf. artikel 32, stk. 1, litra c). Det er derfor muligt, at afviklingsmyndigheden efter udløst moratorium konkluderer, at der ikke foreligger en offentlig interesse, og at den nationale insolvensbehandling bør finde anvendelse. I visse medlemsstater medfører denne behandling ikke øjeblikkelig lukning af instituttet og likvidation af dets aktiver, men giver mulighed for en videreførelse af instituttet. Behandlingen forvaltes af en anden myndighed end afviklingsmyndigheden.

De betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse, har til formål at sikre, at de to myndigheder koordinerer og eventuelt er enige i, at et moratorium er hensigtsmæssigt i de foreliggende konkrete tilfælde. I den forbindelse skal ordlyden sikre, at afviklingsmyndigheden tager hensyn til den potentielle virkning af moratoriet på forskellige kategorier af kreditorer og deres krav, f.eks. for at undgå, at et moratorium anvendes på nogle af dem og ikke andre, og dermed skaber forskelle i insolvensbehandlingen.

9. Spørgsmål (artikel 33a, stk. 11)

Artikel 33a, stk. 11, fastsætter, at i tilfælde af at en afviklingsmyndighed har udøvet beføjelsen til at suspendere betalings- eller leveringsforpligtelser under de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 33a, stk. 1 eller 10, må afviklingsmyndigheden ikke udøve sine beføjelser i henhold til artikel 69, stk. 1, artikel 70, stk. 1, eller artikel 71, stk. 1. Det er dog kun artikel 33a, stk. 1, der vedrører beføjelsen til at suspendere betalings- eller leveringsforpligtelser. Artikel 33a, stk. 10, vedrører beføjelsen til at begrænse muligheden for at gøre sikkerhedsrettigheder gældende og beføjelsen til at suspendere opsigelsesrettigheder.

Vil udøvelsen af beføjelsen til at suspendere betalings- eller leveringsforpligtelser i henhold til artikel 33a, stk. 1, i sig selv forhindre afviklingsmyndigheden i at udøve sine beføjelser i henhold til artikel 69, stk. 1 (vedrørende suspension af visse forpligtelser), artikel 70, stk. 1 (vedrørende beføjelsen til at begrænse muligheden for at gøre sikkerhedsrettigheder gældende), og artikel 71, stk. 1 (vedrørende suspension af opsigelsesrettigheder) på et senere tidspunkt? Eller er afviklingsmyndighedens beføjelser i henhold til artikel 70, stk. 1, og artikel 71, stk. 1, kun begrænsede i det tilfælde, hvor afviklingsmyndigheden også har udøvet sine beføjelser i henhold til artikel 33a, stk. 10?

Svar

Formålet med bestemmelsen i artikel 33a, stk. 11, er at undgå en sekventiel anvendelse af samme beføjelse to gange. Formålet med denne bestemmelse er at sikre, at den maksimale varighed af suspensionen eller begrænsningen af muligheden for at gøre sikkerhedsrettigheder gældende ikke overstiger den maksimale varighed på to dage, beregnet i henhold til bestemmelsen i artikel 33a, stk. 4.

Det følger heraf, at begrænsningen kun gælder med hensyn til den gentagne udøvelse af den samme beføjelse, og ikke når der udøves to forskellige beføjelser på forskellige tidspunkter.

Med hensyn til den specifikke problemstilling, der tages op i spørgsmålets anden del, er afviklingsmyndighedens beføjelser i henhold til artikel 70, stk. 1, og artikel 71, stk. 1, derfor kun begrænsede i det tilfælde, hvor afviklingsmyndigheden også har udøvet sine beføjelser i henhold til henholdsvis artikel 33a, stk. 10, litra a) og b).

C. SPØRGSMÅL VEDRØRENDE SALG AF EFTERSTILLEDE NEDSKRIVNINGSRELEVANTE PASSIVER TIL DETAILKUNDER

10. Spørgsmål (artikel 44a)

Hvad forstås der ved »sælger« som omhandlet i artikel 44a?

Svar

Artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker finder anvendelse på investeringsselskaber som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr 1), i MiFID, kreditinstitutter, investeringsinstitutters administrationsselskaber og FAIF, der yder investeringsservice eller udfører investeringsaktiviteter, som fører til overførsler af ENP til detailkunder, dvs. som opfylder betingelserne i artikel 72a i kapitalkravsforordningen, med undtagelse af artikel 72a, stk. 1, litra b), og artikel 72b, stk. 3 til 5, i kapitalkravsforordningen. Sådanne enheder er »sælgere« i henhold til artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

11. Spørgsmål (artikel 44a)

Bør den beskyttelse, der er fastsat i artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker, udvides til at omfatte individuelle navngivne instrumenter eller til specifikke kategorier af instrumenter som defineret i direktivet om genopretning og afvikling af banker eller kapitalkravsdirektivet?

Svar

Anvendelsesområdet for de specifikke regler vedrørende beskyttelse af detailkunder er fastlagt i artikel 44a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

Artikel 44a, stk. 1, første afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker omfatter som regel kun salg af »nedskrivningsrelevante passiver, der opfylder alle betingelserne i artikel 72a i forordning (EU) nr. 575/2013 med undtagelse af artikel 72a, stk. 1, litra b), og artikel 72b, stk. 3-5, i nævnte forordning«, dvs. ENP. Artikel 44a, stk. 1, andet afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker giver medlemsstaterne mulighed for at udvide anvendelsesområdet for de regler, der er fastsat i artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker, til også at omfatte salg af kapitalgrundlag eller andre passiver, der kan omfattes af bail-in, herunder ikke-efterstillede nedskrivningsrelevante passiver.

I henhold til artikel 44a, stk. 7, i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal medlemsstaterne ikke anvende artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker på passiver udstedt før datoen for anvendelse af direktiv (EU) 2019/879 (dvs. den 28. december 2020).

12. Spørgsmål (artikel 44a)

Hvis parterne i en transaktion befinder sig i medlemsstater, der på forskellig vis har gjort brug af de nationale valgmuligheder i artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker, er det da udstederens, mellemhandlerens eller kundens lokation, der afgør, hvilken medlemsstats regler der finder anvendelse?

Svar

Hvis en medlemsstat anvender artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, finder lovgivningen på sælgers lokation anvendelse, idet sælgeren i henhold til artikel 44a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal gennemføre egnethedstesten i henhold til artikel 25, stk. 2, i MiFID som gennemført i den pågældende medlemsstat. Hvis en medlemsstat har gennemført artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, bør denne medlemsstat, »uanset« artikel 44a, stk. 1 til 4, sikre, at pålydende værdi for ENP, der udstedes af enheder etableret i dens jurisdiktion, er på mindst 50 000 EUR, og at kun ENP'er med en pålydende værdi på mindst 50 000 EUR kan sælges til detailkunder i denne medlemsstat. De supplerende regler i artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker finder ikke anvendelse. Den grænseoverskridende anvendelse af disse regler afhænger af de nationale foranstaltninger, der er valgt til gennemførelse af artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker (dvs. 44a, stk. 1 til 4, 44a, stk. 5, eller 44a, stk. 6).

Flere scenarier er relevante:

I det første scenarie sælges ENP'er udstedt af enheder etableret i en medlemsstat uden regel om en mindste pålydende værdi for ENP'er (medlemsstat A) til detailkunder i en medlemsstat, der har indført en regel om en mindste pålydende værdi (medlemsstat B): I så fald bør medlemsstat B sikre, at kun ENP'er, der opfylder reglen om en mindste pålydende værdi, kan sælges til detailkunder i dens jurisdiktion.

I det modsatte tilfælde, hvor ENP'er i en enhed fra medlemsstat B sælges til detailkunder i medlemsstat A, bør salget af disse ENP'er være i overensstemmelse med artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker. Det betyder rent faktisk, at kun et enkelt ENP på højst 50 000 EUR kan sælges til en detailkunde, hvis betingelserne i artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker som gennemført af medlemsstat A er opfyldt.

ENP'er, der er udstedt i en medlemsstat (medlemsstat A) med en mindste pålydende værdi på 50 000 EUR, må ikke sælges som sådanne til detailkunder i en anden medlemsstat (medlemsstat B), der anvender en regel om en højere mindste pålydende værdi (f.eks. 250 000 EUR). Kun ENP'er, der opfylder reglen om en mindste pålydende værdi i medlemsstat B (dvs. 250 000 EUR), må sælges til detailkunder i medlemsstat B.

Medlemsstater, som gennemførte artikel 44a, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, bør sikre, at kun salg af ENP'er udstedt af afviklingsenheder, der er etableret i deres respektive medlemsstater, til detailkunder er omfattet af artikel 44a, stk. 2, litra b), i direktivet om genopretning og afvikling af banker (kun kontrol af investeringens størrelse). Salg af ENP'er, der udstedes af afviklingsenheder, til detailkunder i andre medlemsstater vil være underlagt lovgivningen i de respektive medlemsstater. For salg af ENP'er udstedt af enheder, der er etableret i andre medlemsstater, til detailkunder skal den medlemsstat, der benytter sig af valgmuligheden i henhold til artikel 44a, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, beslutte, om artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker eller reglen om en mindste pålydende værdi i artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal gennemføres. Det betyder, at salg af sådanne ENP'er til detailkunder enten bør underlægges en styrket egnethedsordning/porteføljekontrol, eller at disse ENP'er bør have en mindste pålydende værdi på 50 000 EUR. Rationalet for at anvende mindre strenge regler på salg af ENP'er til detailkunder i henhold til artikel 44a, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker er, at markedet for ENP'er i en medlemsstat er lille og mindre likvidt som kvantificeret i tærsklen på 50 mia. EUR. Dette rationale gælder ikke for ENP'er udstedt af institutter etableret i en anden medlemsstat.

13. Spørgsmål (artikel 44a)

I betragtning af at artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker indeholder nogle krav, der vedrører MiFID (som ikke er omfattet af afviklingsmyndighedernes kompetencer), kan afviklingsmyndigheden ikke være den eneste udpegede kompetente myndighed. Kan medlemsstaterne beslutte at udpege en myndighed med ansvar for tilsyn med markedsadfærd eller udpege afviklingsmyndigheden og myndigheden med ansvar for tilsyn med markedsadfærd til i fællesskab at håndhæve artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker?

Svar

I betragtning 15 og 16 i direktiv (EU) 2019/879 beskrives rationalet for reglerne i artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker, deres forhold til afviklingsmulighederne for institutter, hvordan sådanne regler bør håndhæves og deres samspil med håndhævelsen af de generelle regler om investorbeskyttelse i MiFID.

Det hedder i betragtning 15 og 16 i direktiv (EU) 2019/879:

»(15) I overensstemmelse med Kommissionens delegerede forordning (EU) 2016/1075 bør afviklingsmyndighederne undersøge investorgrundlaget for et enkelt instituts eller en enkelt enheds MREL-instrumenter. Hvis en betydelig del af et instituts eller en enheds MREL-instrumenter ejes af detailinvestorer, som muligvis ikke har modtaget tilstrækkelige oplysninger om relevante risici, kan dette i sig selv udgøre en hindring for afvikling. Hvis en stor andel af et instituts eller en enheds MREL-instrumenter ejes af andre institutter eller enheder, kan de systemiske implikationer af en nedskrivning eller konvertering derudover også udgøre en hindring for afvikling. Hvis en afviklingsmyndighed konstaterer en sådan hindring for afvikling som følge af størrelsen og karakteren af et bestemt investorgrundlag, bør den kunne henstille til et institut eller en enhed, at instituttet eller enheden afhjælper denne hindring. (16) For at sikre, at detailinvestorer ikke har for store investeringer i visse gældsinstrumenter, der er nedskrivningsrelevante med henblik på MREL-kravet, bør medlemsstaterne sikre, at sådanne instrumenters mindste pålydende værdi er relativt høj, eller at investeringen i sådanne instrumenter ikke udgør en for stor andel af investorens portefølje. Dette krav bør kun gælde for gældsinstrumenter udstedt efter datoen for gennemførelsen af dette direktiv. Dette krav er ikke tilstrækkeligt dækket i direktiv 2014/65/EU og bør derfor kunne håndhæves i henhold til direktiv 2014/59/EU og bør ikke berøre de regler om investorbeskyttelse, der er fastsat i direktiv 2014/65/EU. Hvis afviklingsmyndighederne under udførelsen af deres opgaver finder dokumentation vedrørende potentielle overtrædelser af direktiv 2014/65/EU, bør de kunne udveksle fortrolige oplysninger med myndighederne med ansvar for tilsyn med markedsadfærd med henblik på håndhævelse af nævnte direktiv. Derudover bør det også være muligt for medlemsstaterne yderligere at begrænse markedsføring og salg af visse andre instrumenter til visse investorer.«

I henhold til disse betragtninger gælder følgende:

— Afviklingsmyndighederne bør undersøge investorgrundlaget for nedskrivningsrelevante passiver med henblik på at identificere potentielle hindringer for afviklingen som følge af størrelsen og arten af et bestemt investorgrundlag. Væsentlige detailbesiddelser af nedskrivningsrelevante passiver kan udgøre sådanne hindringer.

— Bestemmelserne i artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker har til formål at sikre, at detailinvestorer ikke investerer alt for meget i nedskrivningsrelevante passiver.

— Afviklingsmyndighederne bør samarbejde med myndigheder med ansvar for tilsyn med markedsadfærd ved at udveksle fortrolige oplysninger med henblik på håndhævelse af MiFID, »hvis afviklingsmyndighederne under udførelsen af deres opgaver finder dokumentation vedrørende potentielle overtrædelser af direktiv 2014/65/EU«.

Mens artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker ikke henviser til nogen specifik myndighed med ansvar for håndhævelsen heraf, viser indholdet i betragtning 15 og 16 i direktiv (EU) 2019/879, at der er en forbindelse mellem størrelsen på detailbeholdninger af nedskrivningsrelevante passiver, beskyttelsen af detailinvestorer og afviklingsmulighederne for institutter.

Det betyder, at medlemsstaterne kan udpege en eller flere relevante myndigheder til at håndhæve artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker, herunder myndigheder, der er udpeget i henhold til MiFID (myndigheder med ansvar for tilsyn med markedsadfærd). Samspillet mellem de generelle regler for investorbeskyttelse i henhold til MiFID, de specifikke regler i artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker og afviklingsmyndighedernes beføjelser til at afhjælpe hindringer for afviklingsmulighederne for institutter på grund af detailbeholdninger indebærer imidlertid, at myndighederne med ansvar for tilsyn med markedsadfærd, de relevante myndigheder med ansvar for håndhævelse af artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker og afviklingsmyndighederne skal arbejde tæt sammen i forbindelse med udøvelsen af deres respektive mandater.

14. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 1)

Vedrører den nationale skønsbeføjelse i artikel 44a, stk. 1, sidste punktum, vedrørende udvidelsen af anvendelsesområdet for artikel 44a til kapitalgrundlagsinstrumenter kun bestemmelserne i stk. 1 eller alle bestemmelser i denne artikel?

Svar

Artikel 44a, stk. 1, andet afsnit, giver medlemsstaterne mulighed for at udvide anvendelsesområdet for de regler, der er fastsat i artikel 44a, til også at omfatte salg af kapitalgrundlag eller andre passiver, der kan omfattes af »bail-in«.

Denne mulighed er ikke begrænset til anvendelsen af artikel 44a, stk. 1, men gælder i stedet for hele bestemmelsen. Artikel 44a, stk. 2, 3 og 5, henviser til passiver som omhandlet i artikel 44a, stk. 1, i sin helhed og ikke kun passiver som omhandlet i artikel 44a, stk. 1, første afsnit. Dette aspekt er endvidere beskrevet nærmere i betragtning 16 i direktiv (EU) 2019/879, der har følgende ordlyd:

»Derudover bør det også være muligt for medlemsstaterne yderligere at begrænse markedsføring og salg af visse andre instrumenter (fremhævning tilføjet) til visse investorer.«

15. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 1)

Hvordan bør artikel 44a, stk. 1, litra b), fortolkes, dvs. hvad betyder det, at sælgeren finder det »godtgjort«?

Svar

Artikel 44a, stk. 1, litra b), bør fortolkes således, at sælgeren på baggrund af egnethedsprøven finder, at en investering i ENP'er er hensigtsmæssig for den pågældende detailkunde.

16. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 5)

Hvordan er det meningen, at undtagelsen i henhold til artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal anvendes? Der findes flere alternative fortolkninger:

— Er artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker tiltænkt som en de minimis-undtagelse, hvorved den supplerende beskyttelse i henhold til artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker ikke finder anvendelse på ENP'er med en pålydende værdi, der er lavere end den mindste pålydende værdi? Det betyder således, at kun bestemmelserne i artikel 25 i MiFID finder anvendelse på sælgere af ENP'er til detailinvestorer, der ligger under den mindste pålydende værdi. Er det — såfremt dette er den korrekte fortolkning — også tilfældet, at medlemsstaterne frit kan fastsætte de minimis-tærsklen til 50 000 EUR eller derover, som det antydes med ordene »mindst«? En sådan fortolkning kunne føre til en situation, hvor medlemsstaterne fastsætter meget høje tærskler, hvilket udelukker yderligere beskyttelse i næsten alle tilfælde.

— Er artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker som alternativ tiltænkt som en undtagelse for instrumenter af meget høj værdi (vurderet til 50 000 EUR eller derover), hvorved den yderligere beskyttelse i henhold til artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker ikke finder anvendelse på salg af instrumenter med en pålydende værdi, der ligger over den tærskel, som er fastsat af medlemsstaten, med den begrundelse, at detailinvestorer med størst sandsynlighed investerer i instrumenter af lavere værdi?

— Har artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker alternativt til formål at give medlemsstaterne mulighed for at begrænse den måde, hvorpå udstedere udformer ENP'er, der er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, ved at bestemme, at den pålydende værdi på disse særlige instrumenter bør overstige den tærskel, der er fastsat af medlemsstaten til 50 000 EUR eller derover?

Svar

For at sikre, at detailinvestorer ikke investerer alt for meget i visse nedskrivningsrelevante passiver, skal medlemsstaterne enten:

a) gennemføre kravene i artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker eller

b) uanset disse krav udelukkende anvende kravet i artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, dvs. en mindste pålydende værdi på 50 000 EUR.

Medlemsstater, der således beslutter at fastsætte en mindste pålydende værdi for ENP'er på 50 000 EUR, er derfor ikke forpligtede til at gennemføre bestemmelserne i artikel 44a, stk. 1 til 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

Betragtning 16 i direktiv (EU) 2019/879 præciserer, at artikel 44a, stk. 1 til 4, og artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker ikke bør gennemføres kumulativt, men udgør to alternativer:

»For at sikre, at detailinvestorer ikke har for store investeringer i visse gældsinstrumenter, der er nedskrivningsrelevante med henblik på MREL-kravet, bør medlemsstaterne sikre, at sådanne instrumenters mindste pålydende værdi er relativt høj, eller at investeringen i sådanne instrumenter ikke udgør en for stor andel af investorens portefølje (fremhævning tilføjet)«.

17. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 5)

Hvilke enheder skal være omfattet af reglen om en mindste pålydende værdi i henhold til artikel 44a, stk. 5?

Svar

Alle udstedelser af ENP'er og alle salg af ENP'er foretaget af investeringsselskaber, kreditinstitutter, investeringsinstitutters administrationsselskaber og FAIF til detailkunder er underlagt kravet om en mindste pålydende værdi i henhold til artikel 44a, stk. 5.

18. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 5)

Er det korrekt, at kravet om, at der skal udføres en egnethedstest i henhold til MiFID, ikke bortfalder, når en medlemsstat beslutter at udøve den mulighed, der er fastsat i artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker?

Svar

I henhold til artikel 25, stk. 2, i MiFID kræves der kun en egnethedstest, når der ydes investeringsrådgivning eller porteføljepleje. Artikel 44a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker omhandler et bredere anvendelsesområde for egnethedstesten i forbindelse med alle salg af ENP'er til detailkunder. En medlemsstat, der gennemfører artikel 44a, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, bør stadig sikre, at artikel 25, stk. 2, i MiFID rent faktisk anvendes.

19. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 6)

Artikel 44a, stk. 6, bestemmer følgende: »Hvis værdien af de samlede aktiver i de enheder, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, og som er etableret i en medlemsstat og er omfattet af kravet i artikel 45e, ikke overstiger 50 mia. EUR, må denne medlemsstat uanset kravene i nærværende artikels stk. 1-5 udelukkende anvende det krav, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 2, litra b).«

Dækker tærsklen på 50 mia. EUR alle afviklingsenheder i en medlemsstat som helhed?

Svar

Artikel 44a, stk. 6, indeholder en særlig gennemførelsesmulighed for medlemsstater med små og mindre likvide markeder som en undtagelse fra de to alternative muligheder for at gennemføre artikel 44a. Denne mulighed indebærer en gennemførelse, der kun er begrænset til kravet i artikel 44a, stk. 2, litra b), dvs. en minimumsstørrelse på 10 000 EUR for en detailinvestors investering i ENP'er.

Kriteriet for at vurdere størrelsen af markedet for en medlemsstats nedskrivningsrelevante passiver beregnes ud fra værdien af de samlede aktiver i alle afviklingsenheder, der er omfattet af artikel 45e (dvs. eksternt MREL på konsolideret afviklingskoncernniveau), der er etableret i den pågældende medlemsstat. For at kunne udnytte denne mulighed må denne værdi ikke overstige 50 mia. EUR.

20. Spørgsmål (artikel 44a, stk. 6)

Bør tærsklen på 50 mia. EUR, der er omhandlet i artikel 44a, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, først vurderes på tidspunktet for gennemførelsen af direktiv (EU) 2019/879, eller bør der være pligt til regelmæssigt at kontrollere, om tærsklen ikke længere er nået?

Er det nødvendigt at indføre en særlig forpligtelse til kontrol af tærsklen i den nationale lovgivning til gennemførelse af direktiv (EU) 2019/879?

Svar

I henhold til artikel 44a, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker er der en særlig mulighed for en mere begrænset gennemførelse for medlemsstater med små og mindre likvide markeder som afspejlet i tærsklen på 50 mia. EUR, der er fastsat heri.

Denne gennemførelsesmulighed er underlagt kravet om, at tærsklen skal være nået. Derfor er det medlemsstaternes pligt regelmæssigt at kontrollere og vurdere, om deres markeder opfylder tærsklen på 50 mia. EUR, og hvorvidt anvendelsen af muligheden i artikel 44a, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker er berettiget. Hvis tærsklen ikke længere er opfyldt, bør medlemsstaterne vælge mellem de to vigtigste alternative muligheder for at gennemføre artikel 44a i direktivet om genopretning og afvikling af banker og fastlægge disse regler i den nationale lovgivning.

D. SPØRGSMÅL VEDRØRENDE MINIMUMSKRAVET TIL KAPITALGRUNDLAG OG NEDSKRIVNINGSRELEVANTE PASSIVER

a) Generelt

21. Spørgsmål (generelt)

Hvad betyder »kontrol« i henhold til direktivet om genopretning og afvikling af banker?

Da retsakten tilsyneladende ikke indeholder nogen definition, er det da hensigtsmæssigt at benytte definitionen som indeholdt i artikel 4, stk. 1, nr. 37), i kapitalkravsforordningen? Ifølge denne definition forstås ved »kontrol« forholdet mellem et moderselskab og et datterselskab som defineret i artikel 1 i Rådets syvende direktiv 83/349/EØF (11) eller i de regnskabsstandarder, som et institut er underlagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 (12), eller et tilsvarende forhold mellem en fysisk eller juridisk person og en virksomhed.

Svar

I direktivet om genopretning og afvikling af banker henvises der flere steder til den pågældende afviklingsenheds kontrol af et datterselskab (f.eks. artikel 45b, stk. 3, litra b), artikel 45f, stk. 2, litra a), nr. i) og iv), og artikel 45f, stk. 2, litra b), nr. ii), i direktivet om genopretning og afvikling af banker). Rationalet for henvisningen til »kontrol« er at sikre, at ejerskabsstrukturen af de instrumenter, der anvendes af et datterselskab til at opfylde dets interne MREL, ikke — i tilfælde af afvikling af afviklingskoncernen eller anvendelse af nedskrivnings- eller konverteringsbeføjelser på det pågældende datterselskab — fører til, at denne ikke længere er et datterselskab af den pågældende afviklingsenhed (dvs. til ændringer i koncernstrukturen eller omfanget af konsolidering i henhold til artikel 18 i kapitalkravsforordningen).

I henhold til artikel 4, stk. 1, nr. 16, i kapitalkravsforordningen (tidl. artikel 2, stk. 1, nr. 5), i direktivet om genopretning og afvikling af banker) betyder »datterselskab«:

»a) et datterselskab som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EØF

b) et datterselskab som defineret i artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF og enhver virksomhed, over hvilken et moderselskab faktisk udøver bestemmende indflydelse.

Datterselskaber af datterselskaber anses også for at være datterselskaber af den virksomhed, som er det oprindelige moderselskab.«

I forbindelse med MREL bør henvisninger til »kontrol« således forstås som henvisninger til forholdet mellem et moderselskab og et datterselskab.

22. Spørgsmål (generelt)

Hvad betyder ordlyden »enhed, som indgår i et G-SII«? Det ser ud til, at dette bør omfatte et datterselskab eller en enhed, hvori der er sikret en vis deltagelse, som blev taget i betragtning, da det pågældende institut blev udpeget som et G-SII.

Svar

»Enheden, der indgår i et G-SII«, jf. artikel 45d i direktivet om genopretning og afvikling af banker, er et institut eller en enhed som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktivet om genopretning og afvikling af banker, som er omfattet af konsolideringsreglerne for den koncern, der er identificeret som et G-SII i henhold til artikel 131, stk. 1 og 2, i kapitalkravsdirektivet.

23. Spørgsmål (artikel 45, stk. 11, i direktivet om genopretning og afvikling af banker I)

Artikel 45, stk. 11, i direktivet om genopretning og afvikling af banker I gav koncernafviklingsmyndigheden beføjelse til at fravige det individuelle MREL-krav gældende for moderinstituttet i Unionen. Er denne dispensation medtaget i det nuværende direktiv om genopretning og afvikling af banker?

Svar

Artikel 45, stk. 11, i direktivet om genopretning og afvikling af banker I gav koncernafviklingsmyndighederne mulighed for at fravige det individuelle MREL-krav gældende for et moderinstitut i Unionen på visse betingelser.

I henhold til det nuværende direktiv om genopretning og afvikling af banker er moderinstitutter i Unionen ikke omfattet af et individuelt MREL-krav. Derfor finder dispensationen af dette krav ikke længere anvendelse. Sådanne institutter er underlagt et MREL på et konsolideret grundlag i følgende situationer:

— som afviklingsenheder, omfattet af et eksternt MREL på et konsolideret grundlag på afviklingskoncernniveau (artikel 45e, stk. 1), eller

— som moderselskaber i Unionen, der ikke selv er afviklingsenheder, men som er datterselskaber af tredjelandsenheder, der er underlagt et internt MREL på et konsolideret grundlag (artikel 45f, stk. 1, tredje afsnit).

b) Realkreditinstitutter

24. Spørgsmål (artikel 45a)

Giver direktivet om genopretning og afvikling af banker eller kapitalkravsforordningen mulighed for at udelukke realkreditinstitutter, der er datterselskaber af G-SII'er, og som er fritaget fra MREL-kravet i henhold til artikel 45a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, fra konsolideringsreglerne for minimumskravet til TLAC?

Svar

Konsolideringsreglerne for de krav, der er omhandlet i artikel 92a eller 92b i kapitalkravsforordningen (minimumskravet til TLAC), er fastsat i artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i nævnte forordning. I henhold til denne bestemmelse skal institutter, der skal opfylde TLAC-minimumskravet på et konsolideret grundlag, foretage en fuldstændig konsolidering af alle institutter og finansieringsinstitutter, som er deres datterselskaber i den relevante afviklingskoncern (dvs. enheder, der tilhører samme afviklingskoncern).

I henhold til artikel 45a, stk. 2, i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal realkreditinstitutter, der er fritaget fra MREL, ikke være en del af den konsolidering, der er omhandlet i artikel 45e, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, mens sidstnævnte fastsætter, at afviklingsenheder skal opfylde deres MREL-krav i henhold til artikel 45b til 45d i direktivet om genopretning og afvikling af banker på et konsolideret grundlag på afviklingskoncernniveau.

Disse bestemmelser kan ikke fortolkes som en undtagelse fra artikel 18, stk. 1, andet afsnit, i kapitalkravsforordningen, hvad angår minimumskravet til TLAC.

For G-SII'er eller enheder, som indgår i et G-SII, finder artikel 45a, stk. 2, i direktivet om genopretning og afvikling af banker kun anvendelse på den del af MREL-kravet, der fastsættes i overensstemmelse med artikel 45d, stk. 1, litra b), i direktivet om genopretning og afvikling af banker, dvs. det institutspecifikke yderligere krav til kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver fastsat af afviklingsmyndigheden i henhold til direktivet om genopretning og afvikling af banker. Dette krav afhænger af den valgte afviklingsstrategi for koncernen (dvs. hvis realkreditinstituttet likvideres eller ej i henhold til koncernafviklingsplanen og dermed er omfattet af undtagelsen i artikel 45a, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker).

25. Spørgsmål (artikel 45a)

Bør den obligatoriske dispensation i artikel 45a, stk. 1, finde anvendelse i tilfælde af en specifik insolvensbehandling, der opfylder betingelserne i litra a) og b) for realkreditinstitutter på medlemsstatsniveau? Eller kan den obligatoriske dispensation kun indrømmes, når afviklingsmyndigheden i afviklingsplanen mener, at realkreditinstituttet bør afvikles ved almindelig insolvensbehandling eller andre typer af behandling som beskrevet i artikel 45a, stk. 1, litra a)? Er betingelserne for obligatorisk dispensation opfyldt, hvis den valgte afviklingsstrategi er SPE og fuldstændig bank-bail-in for bankkoncernen (hvor realkreditinstituttet er et datterselskab af moderbanken)?

Hvilke tilsynsmæssige elementer i realkreditinstituttet bør i forbindelse med beregningen af det konsoliderede MREL i overensstemmelse med artikel 45a, stk. 2, udelukkes, hvis realkreditinstituttet fritages fra MREL i henhold til artikel 45a, stk. 1?

Svar

I henhold til artikel 45a, stk. 1, litra a), skal realkreditinstituttets afviklingsplan sikre en likvidation under national insolvensbehandling eller andre typer af behandling, der er fastlagt for disse institutter og gennemføres i overensstemmelse med artikel 38, 40 eller 42. Den blotte omstændighed, at der findes en sådan behandling, er ikke tilstrækkelig til at begrunde dispensationen: Dispensationen kan kun indrømmes, hvis afviklingsplanen medfører anvendelse af en sådan behandling i tilfælde af, at realkreditinstituttet bliver nødlidende.

Dispensationen skal indrømmes, hvis koncernafviklingsplanen indeholder bestemmelser om likvidation af realkreditinstituttet gennem de behandlinger, der er beskrevet i artikel 45a, stk. 1, litra a), og disse behandlinger sikrer, at kreditorer lider tab på en måde, der opfylder afviklingsmålene som omhandlet i artikel 45a, stk. 1, litra b). I så fald bør realkreditinstituttets aktiver ikke tages i betragtning ved beregningen af afviklingskoncernens SRE og TEM. Derimod bør afviklingsenhedens koncerninterne eksponeringer for realkreditinstituttet tages i betragtning. Desuden bør moderenhedens eksponeringer for realkreditinstituttet som følge af kapitalinstrumenter tages fuldt ud i betragtning af afviklingsmyndighederne i forbindelse med beregningen af tabsabsorberingsbeløbet for afviklingsenhedens konsoliderede MREL for at opfylde kravene i artikel 45c, stk. 1, litra a) og b). Den specifikke metode, hvorigennem eksponeringer, der hidrører fra kapitalinstrumenter, tages i betragtning i afviklingsenhedens eksterne MREL, bør bestemmes af afviklingsmyndigheden. Den valgte metode skal dog sikre, at afviklingsenheden råder over et tilstrækkeligt kapitalgrundlag og tilstrækkelige nedskrivningsrelevante passiver til fuldt ud at absorbere alle tab, der hidrører fra disse eksponeringer.

Hvis der er tale om et realkreditinstitut, der er et datterselskab af en afviklingsenhed, finder artikel 45a, stk. 2, ikke anvendelse, hvis dispensationen i stk. 1 i nævnte artikel ikke kan indrømmes. Realkreditinstituttet indgår således i konsolideringen af afviklingskoncernen.

26. Spørgsmål (artikel 45a)

Hvad er anvendelsesområdet for artikel 45a med hensyn til de deri fastsatte undtagelser for realkreditinstitutter? Bør artikel 45a kun finde anvendelse på et institut, der kun har tilladelse til at yde realkredit, som finansieres med dækkede obligationer? Eller bør artikel 45a også omfatte andre kreditinstitutter, som i praksis kun yder realkredit, som finansieres med dækkede obligationer, men som har tilladelse til at udøve andre aktiviteter?

Kan et datterselskab, der betragtes som et realkreditinstitut, og som er undtaget i henhold til artikel 45a, indgå i en afviklingskoncern?

Svar

Anvendelsesområdet for artikel 45a i direktivet om genopretning og afvikling af banker er anført i indledningen til stk. 1. Realkreditinstitutter er:

— kreditinstitutter

— som finansieres med dækkede obligationer

— og som i henhold til national ret ikke må modtage indskud.

Kreditinstitutter, som i praksis ikke modtager indskud, men som alligevel er bemyndiget hertil, kan ikke omfattes af anvendelsesområdet for artikel 45a i direktivet om genopretning og afvikling af banker, da de ikke opfylder kriteriet om ikke at modtage indskud i henhold til national ret. Disse kreditinstitutter kan derfor ikke drage fordel af undtagelsen i henhold til artikel 45a i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

I denne forbindelse kan definitionen af »særlige kreditinstitutter« i artikel 3, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/2162 (13) også være nyttig. I henhold til denne bestemmelse er et »særligt realkreditinstitut«»et kreditinstitut, som udelukkende finansierer lån ved udstedelse af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, som i henhold til lovgivningen udelukkende har tilladelse til at yde realkreditlån og lån til den offentlige sektor, og som ikke har tilladelse til at modtage indlån, men kan modtage andre tilbagebetalingspligtige midler fra offentligheden«.

Inddragelsen af et realkreditinstitut, der er et datterselskab af en afviklingsenhed i den pågældende afviklingsenheds afviklingskoncern, afhænger af den strategi, der er fastsat i koncernafviklingsplanen i henhold til artikel 12, stk. 1, andet afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

c) Nedskrivningsrelevante passiver for afviklingsenheder

27. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 1)

Betyder artikel 45b, stk. 1, andet afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, at fradragene i de nedskrivningsrelevante passiver i henhold til kapitalkravsforordningens artikel 72e ikke finder anvendelse på de nedskrivningsrelevante passiver, der indgår i MREL?

Svar

Den fradragsordning, der er fastsat i artikel 72e i kapitalkravsforordningen, finder kun anvendelse på enheder, der er omfattet af artikel 92a og artikel 92b i kapitalkravsforordningen (dvs. afviklingsenheder, der er et G-SII eller indgår i et G-SII, og visse enheder, som indgår i et tredjelands-G-SII) og kun med henblik på overholdelse af disse bestemmelser. Denne ordning omfatter ikke:

— enheder, der ikke er G-SII'er eller indgår i et G-SII eller indgår i et tredjelands-G-SII eller

— opfyldelsen fra de enheders side, der er et G-SII eller indgår i et G-SII eller et tredjelands-G-SII, af de yderligere krav, der pålægges dem i henhold til artikel 45d, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

28. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 3)

Kan nedskrivningsrelevante passiver udstedt til »eksisterende aktionærer« medregnes i det interne MREL, i det omfang de besiddes af en aktionær, uanset om denne aktionær er blevet aktionær efter garantistillelse for eller køb af passiverne?

Svar

Udstedelse af instrumenter foretaget af en afviklingsenheds datterselskab til en »eksisterende aktionær« er én af betingelserne i henhold til artikel 45f, stk. 2, litra a), nr. i), i direktivet om genopretning og afvikling af banker (internt MREL), artikel 45b, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker (eksternt MREL) og artikel 88a, litra b), i kapitalkravsforordningen (minimumskravet til TLAC for G-SII'er eller enheder, der indgår i G-SII'er, der er identificeret som afviklingsenheder). Hvis den overtagende enhed på tidspunktet for udstedelsen af passiverne ikke er aktionær, vil passiverne ikke være relevante for nedskrivningen med henblik på MREL-kravet og TLAC-minimumskravet. For at være nedskrivningsrelevant bør instrumentet udstedes til en eksisterende aktionær og opfylde alle andre betingelser og bør kun tilhøre eksisterende aktionærer.

29. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 3)

Hvordan bør formuleringen »og som indgår i samme afviklingskoncern som afviklingsenheden«, jf. artikel 45b, stk. 3, forstås i forbindelse med hele artiklen?

Svar

I henhold til artikel 45f, stk. 2, litra a), nr. i), i direktivet om genopretning og afvikling af banker kan datterselskabet af en afviklingsenhed ikke alene udstede nedskrivningsrelevante passiver til afviklingsenheden, men også til en minoritetsaktionær på visse betingelser. I henhold til artikel 45b, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker skal sådanne passiver »medregnes i denne afviklingsenheds kapitalgrundlag og nedskrivningsrelevante passiver« på de fastlagte betingelser. Disse passiver er efterstillede, da de er omfattet af kravene i artikel 45f, stk. 2, litra a), nr. ii), for at opfylde betingelsen i artikel 72b, stk. 2, litra d), i kapitalkravsforordningen. Disse passiver kan således anvendes til at opfylde både afviklingsenhedens eksterne MREL-krav og eksterne efterstillede MREL-krav i henhold til artikel 45b, stk. 4, 5 og 7, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, som indgår i samme afviklingskoncern som datterselskabet, der har udstedt sådanne passiver.

30. Spørgsmål (artikel 45, litra b))

Er amortiserede T2-instrumenter udstedt af datterselskaber, som ikke er afviklingsenheder, og som tilhører enheder uden for afviklingskoncernen, og som er nedskrivningsrelevante med henblik på opfyldelse af det interne MREL i henhold til artikel 45f, stk. 2, litra b), nr. ii), i direktivet om genopretning og afvikling af banker, også nedskrivningsrelevante med henblik på opfyldelse af det eksterne MREL? Bør henvisningen til amortiserede T2-instrumenter i anden del af artikel 2, stk. 1, nr. 71a), i direktivet om genopretning og afvikling af banker fortolkes som en henvisning til amortiserede T2-instrumenter på individuelt niveau eller til amortiserede T2-instrumenter på et konsolideret afviklingskoncerngrundlag?

Svar

Afviklingsenheder kan opfylde deres eksterne MREL med følgende passiver:

— konsolideret kapitalgrundlag på afviklingskoncernniveau, jf. artikel 45e, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker

— nedskrivningsrelevante passiver, som omfatter: — passiver, der er omfattet af bail-in, som opfylder betingelserne i artikel 45b i direktivet om genopretning og afvikling af banker. Denne artikel krydshenviser bl.a. til artikel 72b i kapitalkravsforordningen, hvor det i henhold til stk. 2, litra b), kræves, at disse passiver skal udstedes direkte eller tilføres af instituttet (første del af artikel 2, stk. 1, nr. 71a), i direktivet om genopretning og afvikling af banker) — tier 2-instrumenter, der opfylder betingelserne i artikel 72a, stk. 1, litra b), i kapitalkravsforordningen — dvs. amortiserede T2-instrumenter med en restløbetid på mindst et år (anden del af artikel 2, stk. 1, nr. 71a), i direktivet om genopretning og afvikling af banker)

— visse nedskrivningsrelevante passiver udstedt af et datterselskab af samme afviklingskoncern til en minoritetsaktionær (artikel 45b, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker).

Definitionen i artikel 2, stk. 1, nr. 71a), i direktivet om genopretning og afvikling af banker indeholder en henvisning til artikel 72a, stk. 1, litra b), i kapitalkravsforordningen. I henhold til artikel 11, stk. 3a, og artikel 18, stk. 1, i kapitalkravsforordningen skal moderinstitutter, der er identificeret som afviklingsenheder, der er G-SII'er, indgår i et G-SII eller indgår i et tredjelands-G-SIII, overholde kapitalkravsforordningens artikel 92a (dvs. TLAC-minimumskravet) på et konsolideret grundlag på deres respektive afviklingskoncernniveau. Dette begrænser anvendelsesområdet for de instrumenter, der kan anvendes til opfyldelse af TLAC-minimumskravet, og det præciseres, at medmindre andet er bestemt (navnlig for nedskrivningsrelevante passivinstrumenter, som skal udstedes direkte eller tilføres af instituttet i henhold til artikel 72b, stk. 2, litra a), i kapitalkravsforordningen), bør instrumenterne opgøres på et konsolideret grundlag på afviklingskoncernniveau. Dette gælder både for kapitalgrundlaget og for den del af T2-instrumenterne med en restløbetid på mindst et år, som i henhold til artikel 64 i kapitalkravsforordningen ikke længere kan betegnes som T2-poster og derfor ikke kan medtages i instituttets kapitalgrundlag.

I forbindelse med direktivet om genopretning og afvikling af banker og opfyldelsen af det eksterne MREL kræves det i henhold til henvisningen i artikel 2, stk. 1, nr. 71a), i direktivet om genopretning og afvikling af banker til artikel 72a, stk. 1, litra b), i kapitalkravsforordningen, at denne bestemmelse skal fortolkes som havende samme anvendelsesområde, dvs. som en henvisning til amortiserede T2-instrumenter på et konsolideret grundlag på afviklingskoncernniveau. Denne fortolkning sikrer også overensstemmelse med artikel 45e, stk. 1, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, som kræver, at det eksterne MREL skal opfyldes på et konsolideret grundlag på afviklingskoncernniveau.

Dette indebærer, at amortiserede T2-instrumenter, der er udstedt af datterselskaber af samme afviklingskoncern til enheder uden for afviklingskoncernen, for så vidt angår artikel 2, stk. 1, nr. 71b), og artikel 45b, stk. 4 til 9, i direktivet om genopretning og afvikling af banker medtages i begrebet »efterstillede nedskrivningsrelevante instrumenter« og derfor også bør anvendes til at overholde det efterstillede element i MREL.

31. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 4)

Bør artikel 45b, stk. 4, fortolkes således, at den også gælder for afviklingsenheder, der indgår i et G-SII?

Svar

Artikel 45b, stk. 4, i direktivet om genopretning og afvikling af banker bør fortolkes således, at den også finder anvendelse på afviklingsenheder, der indgår i et G-SII eller indgår i et tredjelands-G-SII. Rent faktisk kan en G-SII-koncern have mere end én afviklingsenhed, der er omfattet af artikel 45b i direktivet om genopretning og afvikling af banker, eller et tredjelands-G-SII kan have en afviklingsenhed, der er etableret i Unionen, når afviklingsplanen indeholder en MPE-afviklingsstrategi. Således bør definitionerne af »afviklingsenhed« og »afviklingskoncern« i artikel 2, stk. 1, nr. 83a) og 83b), i direktivet om genopretning og afvikling af banker også være forenelige med gennemførelsen af MPE-strategier, som det udtrykkeligt fremgår af betragtning 4 i direktiv (EU) 2019/879, der har følgende ordlyd:

»I overensstemmelse med TLAC-standarden bør både SPE-afviklingsstrategien (single point of entry) og MPE-afviklingsstrategien (multiple point of entry) fortsat anerkendes i direktiv 2014/59/EU. Ifølge SPE-afviklingsstrategien afvikles blot én koncernenhed (normalt moderselskabet), hvorimod andre koncernenheder (normalt driftsdatterselskaber) ikke afvikles, idet deres tab og rekapitaliseringsbehov overføres til den enhed, der skal afvikles. Ifølge MPE-afviklingsstrategien kan mere end én koncernenhed afvikles. Det er vigtigt, at enheder, der skal afvikles (»afviklingsenheder«), dvs. de enheder der kan iværksættes afviklingshandlinger over for, tillige med deres datterselskaber (»afviklingskoncerner«), identificeres klart for at kunne anvende den ønskede afviklingsstrategi effektivt. Denne identificering er ligeledes relevant for fastsættelsen af omfanget af anvendelsen af de regler om tabsabsorberings- og rekapitaliseringskapacitet, som institutter og enheder bør anvende. Det er derfor nødvendigt at indføre begreberne »afviklingsenhed« og »afviklingskoncern« og at ændre direktiv 2014/59/EU for så vidt angår koncernafviklingsplanlægning for udtrykkeligt at pålægge afviklingsmyndighederne at identificere afviklingsenhederne og afviklingskoncernerne i en koncern og på passende vis overveje konsekvenserne af en planlagt handling i koncernen for at sikre en effektiv koncernafvikling.« (fremhævelse tilføjet)

32. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 5)

Har afviklingsmyndigheden, på trods af at der i artikel 45b, stk. 5, sidste afsnit, er fastsat en grænse på 10 %, over hvilken afviklingsmyndigheden er forpligtet til at vurdere den risiko, der er omhandlet i denne bestemmelses litra b), beføjelse til at foretage denne vurdering, selv om denne grænse ikke er nået?

Desuden henviser artikel 45b, stk. 5, tilsyneladende kun til bail-in-værktøjet. Hvordan finder disse principper anvendelse i forbindelse med andre afviklingsværktøjer (f.eks. »brobank«)?

Svar

I henhold til artikel 45b, stk. 5, første afsnit, har afviklingsmyndighederne skønsbeføjelser til at anmode om, at et vist niveau af MREL for afviklingsenheder opfyldes med efterstillede passiver, hvis betingelserne i nævnte afsnit er opfyldt. En sådan betingelse er omhandlet i litra b) i nævnte afsnit (risiko for overtrædelse af NCWO-princippet). Afviklingsmyndighederne skal i henhold til andet afsnit foretage vurderingen af betingelsen i litra b), første afsnit, hvis grænsen på 10 %, der er fastsat deri, er nået.

De to afsnit hænger således sammen, at afviklingsmyndigheden har beføjelse til på et hvilket som helst tidspunkt at vurdere, om betingelserne i første afsnit er opfyldt, herunder risikoen for overtrædelse af NCWO-princippet. Den er imidlertid forpligtet til at foretage en vurdering af risikoen for, at NCWO-princippet bliver overtrådt, så snart tærsklen på 10 % er nået.

I henhold til artikel 37, stk. 4, »kan afviklingsmyndighederne anvende afviklingsværktøjerne enten hver for sig eller i enhver kombination«. Bestemmelserne i artikel 45b anvendes på samme måde, uanset om bail-in-værktøjet anvendes individuelt eller i kombination med andre afviklingsværktøjer. Når andre afviklingsværktøjer anvendes uden samtidig anvendelse af bail-in-værktøjet, bør bestemmelserne i artikel 45b, stk. 5, første afsnit, også anvendes for at sikre en afvikling i overensstemmelse med princippet i artikel 34, stk. 1, litra g), også i lyset af artikel 45c, stk. 1, litra a) og c).

33. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 6)

I henhold til artikel 128 i kapitalkravsdirektivet skal institutter ikke anvende CET1-kapital, der anvendes til opfyldelse af det kombinerede bufferkrav med henblik på at opfylde de risikobaserede elementer i de krav, der er fastsat i artikel 92a og 92b i kapitalkravsforordningen (minimumskravet til TLAC) og i artikel 45c og 45d i direktivet om genopretning og afvikling af banker (eksternt og internt MREL).

I henhold til artikel 45b, stk. 6, andet afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker kan en afviklingsenheds kapitalgrundlag, der anvendes til at opfylde det kombinerede bufferkrav, bruges til opfyldelse af de krav, der er omhandlet i artikel 45b, stk. 4, 5 og 7, i direktivet om genopretning og afvikling af banker (krav om efterstillelse af MREL).

Vedrører artikel 45b, stk. 6, både kravet om efterstillelse af MREL udtrykt som en procentdel af SRE og TEM?

Svar

I henhold til artikel 45, stk. 2, i direktivet om genopretning og afvikling af banker kan MREL kun udtrykkes som en procentdel af SRE (risikobaseret element) og TEM (ikkerisikobaseret element).

Derfor skal de krav om efterstillelse af MREL, der er omhandlet i artikel 45b, stk. 4, 5 og 7, i direktivet om genopretning og afvikling af banker også udtrykkes som en procentdel af SRE (risikobaseret element) og TEM (ikkerisikobaseret element).

De principper, der er omhandlet i artikel 128, stk. 4, i kapitalkravsdirektivet, finder ikke anvendelse på kravet om efterstillelse af MREL, når det udtrykkes som en procentdel af TEM (dvs. at det kombinerede bufferkrav ikke lægges oven i det ikkerisikobaserede element af MREL, og derfor vil den CET1-kapital, der anvendes til at opfylde det kombinerede bufferkrav, kunne bruges til opfyldelse af det ikkerisikobaserede element af MREL).

CET1-kapital, der anvendes til opfyldelse af det kombinerede bufferkrav, kan dog ikke bruges til at opfylde eventuelle MREL-krav udtrykt i SRE, uanset om de er efterstillede eller ej. Henvisningen til stk. 5 i artikel 45b, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker har til formål at sikre en konsekvent anvendelse af grænsen for tilsynsformlen som omhandlet i artikel 45b, stk. 7, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, som også finder anvendelse på ikkesystemisk vigtige institutter i henhold til artikel 45b, stk. 5, i direktivet om genopretning og afvikling af banker.

Derfor er artikel 45b, stk. 6, andet afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker og artikel 128 i kapitalkravsdirektivet indbyrdes sammenhængende.

34. Spørgsmål (artikel 45b, stk. 8)

Artikel 45b, stk. 8, i direktivet om genopretning og afvikling af banker giver medlemsstaterne mulighed for at fastsætte den procentsats, der er omhandlet i første afsnit, på et højere niveau end 30 %. Kan en medlemsstat fastsætte dette niveau til 100 %, idet der tages hensyn til de særlige forhold i dens nationale banksektor?

Svar

Ifølge artikel 45b, stk. 8, i direktivet om genopretning og afvikling af banker kan afviklingsmyndighederne kun anvende et højere krav om efterstillelse end 8 % af de samlede passiver og et kapitalgrundlag op til en grænse på 30 % af alle afviklingsenheder, der er omfattet af denne bestemmelse (G-SII'er, top-tier banker og enheder omfattet af artikel 45c, stk. 6, i direktivet om genopretning og afvikling af banker).

I henhold til artikel 45b, stk. 8, sidste afsnit, i direktivet om genopretning og afvikling af banker kan medlemsstaterne fastsætte en højere procentsats. En medlemsstat kan derfor beslutte, at en afviklingsmyndighed bør have beføjelse til at pålægge alle afviklingsenheder, der er omfattet af artikel 45b, stk. 8, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, et højere krav om efterstillelse, som er fastsat i den pågældende medlemsstat (under hensyntagen til de særlige forhold i deres nationale banksektor og antallet af berørte afviklingsenheder).

Denne mulighed kan dog ikke anvendes i praksis med hensyn til enheder, der er omfattet af forordningen om en fælles afviklingsmekanisme, eftersom artikel 12c, stk. 8, i forordningen om en fælles afviklingsmekanisme ikke indeholder en sådan mulighed. Derfor vil alle institutter, som er omfattet af forordningen om en fælles afviklingsmekanisme, uanset om de henhører under SRB's eller de nationale afviklingsmyndigheders direkte kompetence i henhold til opdelingen af opgaver i artikel 7 i forordningen om en fælles afviklingsmekanisme, ikke være omfattet af en sådan forhøjet procentsats. Hvis en deltagende medlemsstat udnytter muligheden i artikel 45b, stk. 8, i direktivet om genopretning og afvikling af banker, finder den nationale bestemmelse kun anvendelse på enheder, der er omfattet af direktivet om genopretning og afvikling af banker i henhold til dets artikel 1, stk. 1, men ikke er omfattet af anvendelsesområdet for forordningen om en fælles afviklingsmekanisme i henhold til artikel 2 heri. Denne mulighed omfatter især investeringsselskaber, der ikke er omfattet af det konsoliderede tilsyn med et moderselskab.

Dette sikrer, at alle enheder omfattet af anvendelsesområdet for SRM er underlagt de samme ensartede regler og ensartede procedurer som fastsat i artikel 1, stk. 1, i forordningen om en fælles afviklingsmekanisme. Det bør bemærkes, at det sidste punktum i betragtning 28 i forordningen om en fælles afviklingsmekanisme lyder som følger: »Under visse omstændigheder bør de nationale afviklingsmyndigheder udføre deres opgaver på grundlag af og i overensstemmelse med denne forordning, samtidig med at de gør brug af de beføjelser, de har fået tillagt af og i overensstemmelse med den nationale lovgivning, der gennemfører direktiv 2014/59/EU, for så vidt den ikke er i modstrid med denne forordning.«

d) Fastlæggelse af MREL

35. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 1)

Hvilken betydning har størrelse, forretnings- og finansieringsmodeller og risikoprofil for justeringen af en enheds MREL?

Svar

Artikel 45c i direktivet om genopretning og afvikling af banker henviser til en række situationer, hvor disse kriterier kan have en indvirkning, når det samlede MREL kalibreres, såsom:

— fastlæggelse efter høring af den kompetente myndighed af de yderligere kapitalgrundlagskrav, der er omhandlet i artikel 104a i kapitalkravsdirektivet, som finder anvendelse på enheden efter afvikling (stk. 3, femte afsnit)

— anvendelse af de skønsbeføjelser, der er omtalt i stk. 6, til at udvælge institutter, som vil være omfattet af anvendelsen af stk. 5 og de gældende bestemmelser i artikel 45b i direktivet om genopretning og afvikling af banker (under hensyntagen til de betingelser, der er knyttet til finansieringsmodellen)

— under hensyntagen til den minimumsbail-in-regel (som omhandlet i stk. 3, fjerde afsnit) vil samspillet med det samlede MREL-niveau variere afhængigt af forretnings- og finansieringsmodellen, da de har en indvirkning på enhedens gennemsnitlige risikovægt

— for enheder, hvis foretrukne afviklingsstrategi er likvidation ved almindelig insolvensbehandling eller andre tilsvarende nationale procedurer, en vurdering af, om MREL bør begrænses til tabsabsorberingsbeløbet (som omhandlet i stk. 2)

— anvendelse og/eller justering af beløbet for at opretholde den i stk. 3 omhandlede tillid til markedet.

36. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 1)

Hvordan afspejles virkningen på den finansielle stabilitet, jf. artikel 45c, stk. 1, litra e), i en enheds MREL?

Svar

Artikel 45c henviser til en række situationer, hvor kriteriet vedrørende virkningen på den finansielle stabilitet kan have en indvirkning, når det samlede MREL kalibreres, såsom:

— anvendelse af de skønsbeføjelser, der er omtalt i stk. 6, til at udvælge institutter, som vil være omfattet af anvendelsen af stk. 5 og de gældende bestemmelser i artikel 45b

— hensyntagen til minimumsbail-in-reglen (jf. artikel 45c, stk. 3, fjerde afsnit)

— for enheder, hvis foretrukne afviklingsstrategi er likvidation ved almindelig insolvensbehandling eller andre tilsvarende nationale procedurer, en vurdering af, om MREL bør begrænses til tabsabsorberingsbeløbet (som omhandlet i artikel 45c, stk. 2).

37. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 2)

Hvordan afspejles virkningen på den finansielle stabilitet i justeringen af tabsabsorberingsbeløbet for en enhed, for hvilken afviklingsplanen fastsætter, at den skal likvideres ved almindelig insolvensbehandling?

Svar

Afviklingsmyndigheder skal gøre brug af deres skønsbeføjelser ved anvendelsen af denne bestemmelse. I overensstemmelse med artikel 45c, stk. 9, skal vurderingen af de elementer, der henvises til heri, medtages i MREL-beslutningen.

Væsentlige tillæg i rekapitaliseringsbeløbene for sådanne institutter ville ikke desto mindre være i strid med artikel 45c, stk. 2, første afsnit, litra b), som præciserer, at formålet med rekapitaliseringsbeløbet er at sætte enheder i stand til at opfylde betingelserne for tilladelse efter anvendelse af afviklingshandlinger eller udøvelse af nedskrivnings- og konverteringsbeføjelser. I denne forbindelse forventes enheder, der i overensstemmelse med en afviklingsplan skal likvideres ved almindelig insolvensbehandling, ikke at skulle opfylde betingelserne for tilladelse, og de bør derfor normalt ikke have et rekapitaliseringsbeløb.

Hvis en afviklingsmyndighed endvidere vurderer, at en begrænsning af MREL til et tabsabsorberingsbeløb vil udgøre en risiko for en betydelig virkning på den finansielle stabilitet eller afsmittende virkninger på det finansielle system, kan dette tyde på, at enheden ikke i praksis og på troværdig vis kan afvikles i henhold til den foretrukne afviklingsstrategi, og at vurderingen af afviklingsmulighederne skal tages op til fornyet overvejelse.

I denne henseende er det i artikel 15, stk. 1, fastsat, at en enhed anses for at kunne afvikles, »hvis det er muligt og troværdigt, at afviklingsmyndigheden enten likviderer det ved almindelig insolvensbehandling eller anvender de forskellige afviklingsværktøjer og -beføjelser på instituttet, idet det i videst muligt omfang forhindres, at det får betydelige negative virkninger for finansielle systemer, herunder i en periode med generel finansiel ustabilitet eller begivenheder, der berører hele systemet, i den medlemsstat, hvor instituttet er etableret, eller andre medlemsstater eller Unionen«.

38. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 2)

Giver direktivet mulighed for ikke at fastsætte MREL for enheder, hvis MREL er lig med kapitalgrundlagskravene (dvs. for enheder, hvis afviklingsplan giver mulighed for at likvidere dem ved almindelig insolvensbehandling eller andre tilsvarende nationale procedurer)?

Svar

I henhold til artikel 45, stk. 1, skal de institutter og enheder, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) og d), til enhver tid opfylde MREL, hvis dette kræves af og i overensstemmelse med artikel 45 til 45i.

Disse artikler omhandler følgende undtagelser fra MREL, som afviklingsmyndighederne skal indrømme, når betingelserne heri er opfyldt:

— Realkreditinstitutter kan fritages efter artikel 45a.

— Institutter, der er datterselskaber af en afviklingsenhed, men ikke selv er afviklingsenheder, kan fritages fra MREL i henhold til artikel 45f, stk. 3 eller 4.

— Centrale organer og kreditinstitutter, som er fast tilknyttet et centralt organ, kan fritages i henhold til artikel 45g.

Endvidere er det i artikel 45f, stk. 1, andet afsnit, fastsat, at anvendelsen af kravet i artikel 45f, stk. 1, (dvs. internt MREL) over for en enhed som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) og d), der er et datterselskab af en afviklingsenhed, men ikke i sig selv er en afviklingsenhed, ikke er obligatorisk, da dette afhænger af afviklingsmyndighedens udøvelse af sin skønsbeføjelse efter høring af den kompetente myndighed. Det bør imidlertid bemærkes, at artikel 45f, stk. 1, tredje afsnit, forpligter EU-moderselskaber, som ikke selv er afviklingsenheder, men som er datterselskaber af tredjelandsenheder, til at overholde det interne MREL på et konsolideret grundlag. Det betyder, at fastsættelsen af det interne MREL for enheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) og d), som opfylder betingelserne i nævnte tredje afsnit, er obligatorisk.

Medmindre en enhed befinder sig i en af ovennævnte situationer, er det derfor obligatorisk for afviklingsmyndigheden at vedtage en MREL-beslutning, selv når afviklingsplanen fastsætter, at enheden skal likvideres ved almindelig insolvensbehandling eller andre tilsvarende nationale procedurer. Dette bekræftes yderligere af, at artikel 45c, stk. 2, andet og tredje afsnit, udtrykkeligt anerkender denne situation og fastsætter regler for beregning af MREL for enheder i denne situation.

39. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 2)

Under hensyntagen til artikel 45, stk. 1, artikel 45a og artikel 45c, stk. 2, andet afsnit, bør MREL fastsættes, selv om den foretrukne afviklingsstrategi er likvidation. Bør MREL i dette tilfælde beregnes på et individuelt eller konsolideret grundlag?

Svar

I henhold til artikel 45e, stk. 1 og 2, skal afviklingsenheders eksterne MREL fastlægges og opfyldes på et konsolideret grundlag på afviklingskoncernniveau. Rationalet for disse bestemmelser er, at de tab, der påføres afviklingskoncernens enheder i en afviklingskoncern, dækkes af afviklingsenheden, som bør have tilstrækkelige tabsabsorberingsressourcer til at dække hele afviklingskoncernens behov. Dette mål nås ved at anvende afviklingshandlinger på afviklingsenheden og gennem tilstrømningen af tab fra datterselskaber og ved efterfølgende overførsel af kapital ved hjælp af nedskrivnings- og konverteringsbeføjelserne i henhold til artikel 59. Afviklingsenheder skal derfor udstede nedskrivningsrelevante instrumenter og poster til eksterne tredjepartskreditorer (se betragtning 19 i direktiv (EU) 2019/879).

I modsætning hertil skal det interne MREL for enheder, der er datterselskaber af en afviklingsenhed, men som ikke selv er afviklingsenheder, fastlægges og opfyldes på et individuelt grundlag i henhold til artikel 45c, stk. 7, og artikel 45f, stk. 1, (uanset de situationer, hvor det interne MREL skal opfyldes på et konsolideret eller delkonsolideret grundlag, som omhandlet i artikel 45f, stk. 1, tredje afsnit, og stk. 4, litra b)). Tabene og rekapitaliseringsbehovet i disse datterselskaber skal som hovedregel dækkes af deres respektive afviklingsenheder gennem direkte eller indirekte erhvervelse af kapitalgrundlagsinstrumenter og nedskrivningsrelevante passivinstrumenter, der er udstedt af disse datterselskaber (se betragtning 20 i direktiv (EU) 2019/879).

I tilfælde af enheder, der indgår i en koncern, som er underlagt konsolideret tilsyn, og hvis afviklingsplan fastsætter, at de skal likvideres ved almindelig insolvensbehandling eller andre tilsvarende nationale procedurer, finder ovennævnte regler for koncernafvikling ikke anvendelse. Bliver disse enheder nødlidende, vil dette rent faktisk blive underlagt en almindelig insolvensbehandling, som finder sted på juridisk enhedsniveau. Ved insolvens hæfter moderselskabet kun for egne tab og vil ikke være forpligtet til at yde støtte til sine datterselskaber. Desuden vil kapitalgrundlaget og visse nedskrivningsrelevante passiver udstedt af datterselskaberne ikke være til rådighed til at absorbere tab i moderselskabets individuelle likvidation. I disse situationer med likvidation af moderselskaber ville det derfor ikke være hensigtsmæssigt at fastsætte et MREL på et konsolideret grundlag.

For moderselskaber, hvis afviklingsplan fastsætter, at de skal likvideres ved almindelig insolvensbehandling eller andre tilsvarende nationale procedurer, bør deres MREL-krav derfor kun fastsættes og opfyldes på et individuelt grundlag.

40. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 2, 3, 4 og 7)

Det er i forbindelse med anvendelsen af artikel 45c, stk. 2, 3, 4 og 7, uklart, hvordan ordlyden »i en passende periode på højst et år« bør fortolkes. Betyder dette, at rekapitaliseringsbeløbet bør fastsættes på et niveau, der kun sikrer markedstillid i forhold til enheden efter afvikling i et år?

Svar

I henhold til artikel 45c, stk. 3 og 7, skal et beløb, som er tilstrækkeligt til at opretholde markedstilliden og indgår i rekapitaliseringsbeløbet, fastsættes på det niveau, der er nødvendigt for at opretholde denne markedstillid i en passende periode, der ikke må overstige et år.

Anvendelsen af en tidshorisont på et år er forholdsmæssig og i overensstemmelse med anvendelsen af samme tidshorisont med henblik på kalibreringen af tilsynskravene for institutter. Dette er relevant i betragtning af, at tilsynskravene udgør de centrale elementer i fastsættelsen af niveauet for MREL-kravet.

41. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 3 og 7)

I artikel 45c, stk. 3 og 7, i direktivet om genopretning og afvikling af banker henvises der til behovet for at opretholde et vist niveau for MREL for at sikre, at betingelserne for tilladelse og udførelsen af aktiviteter, der er godkendt i henhold til kapitalkravsdirektivet IV, opfyldes. Disse bestemmelser finder også anvendelse på enheder, der er omfattet af artikel 1, litra b), c) og d), i direktivet om genopretning og afvikling af banker. Nogle af disse enheder er dog ikke underlagt krav om tilladelse i henhold til kapitalkravsdirektivet, men i henhold til specifikke nationale bestemmelser. Hvordan bør henvisningerne til behovet for at opfylde betingelserne for tilladelse gennemføres i national ret for disse enheder?

Svar

I det omfang godkendelse af eller tilladelse til enheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) eller d), i direktivet om genopretning og afvikling af banker ikke er omfattet af kapitalkravsdirektivet eller MiFID, men af andre tilsvarende lovgivningsmæssige retsakter på nationalt plan og EU-plan, kan passende henvisning medtages i national ret, der gennemfører artikel 45c, stk. 1, litra b), i direktivet om genopretning og afvikling af banker. I denne forbindelse giver artikel 45c, stk. 2, litra b), i direktivet om genopretning og afvikling af banker mulighed for en sådan bredere fortolkning, da det hedder, at enheder skal rekapitaliseres i det omfang, det er nødvendigt, for at de kan opfylde betingelserne for tilladelse i henhold til kapitalkravsdirektivet, MiFID eller »en tilsvarende lovgivningsmæssig retsakt«.

42. Spørgsmål (artikel 45c, stk. 3, femte afsnit)

Hvad indbefatter justeringen i forhold til SRE og TEM som krævet i henhold til artikel 45c, stk. 3, femte afsnit, litra a)?

Svar

Ved fastlæggelse af rekapitaliseringsbeløbet skal der foretages justeringer i de senest indberettede værdier for det relevante SRE eller TEM for at afspejle den virkning, som anvendelsen af afviklingshandlingerne i en afviklingsplan ville have på SRE og TEM.

I overensstemmelse med artikel 45c, stk. 3, første afsnit, litra a), nr. ii), og litra b), nr. ii), skal afviklingshandlingerne, som benyttes som udgangspunkt for justeringen af de senest indberettede beløb, i den forbindelse være sådanne handlinger, der indbefatter den foretrukne afviklingsstrategi.

e) Anvendelse af det interne MREL på enheder, som ikke selv er afviklingsenheder

43. Spørgsmål (artikel 45f, stk. 1)

Finder artikel 45f, stk. 1, vedrørende det interne MREL også anvendelse på G-SII-enheder, der ikke er afviklingsenheder?

Svar

Bestemmelserne i artikel 45f finder anvendelse på alle institutter, der er datterselskaber af en afviklingsenhed eller en tredjelandsenhed, og som ikke selv er afviklingsenheder. Dette omfatter også G-SII-enheder.

44. Spørgsmål (artikel 45f, stk. 1)

Finder artikel 45f, stk. 1, andet afsnit, anvendelse på de deri omhandlede enheder på et individuelt grundlag?

Svar

I artikel 45f, stk. 1, første afsnit, præciseres det, at institutter, som er datterselskaber af en afviklingsenhed eller en tredjelandsenhed, men som ikke selv er afviklingsenheder, skal opfylde det interne MREL på et individuelt grundlag. I denne artikels andet afsnit gives afviklingsmyndighederne beføjelse til at anvende det interne MREL på enheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) og d). Artikel 45f, stk. 1, andet afsnit, finder også anvendelse på et individuelt grundlag, medmindre enheden er omfattet af artikel 45f, stk. 1, tredje afsnit.

Artikel 45f, stk. 1, tredje afsnit, som fastsætter muligheden for at opfylde kravene i artikel 45c og 45d, henviser kun til EU-moderselskaber, der er datterselskaber af tredjelandsenheder.

Imidlertid giver artikel 45f, stk. 4, afviklingsmyndigheden mulighed for at fravige anvendelsen af det interne MREL for et datterselskab, der ikke selv er en afviklingsenhed, hvis flere betingelser er opfyldt, dvs. hvor både datterselskabet og moderselskabet er etableret i samme medlemsstat og indgår i samme afviklingskoncern, og hvor moderselskabet opfylder det eksterne MREL på et konsolideret grundlag.

I forbindelse med en fritagelse fra det interne MREL i henhold til artikel 45f, stk. 4, kan det interne MREL også opfyldes på et (del)konsolideret grundlag for enheder som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), c) og d). Ellers gælder det interne MREL i mangel af en sådan fritagelse på et individuelt grundlag, undtagen når enheden er et EU-moderselskab af en tredjelandskoncern.

45. Spørgsmål (artikel 45f, stk. 3)

Artikel 45f, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker giver afviklingsmyndigheden mulighed for en fritagelse fra anvendelsen af det interne MREL, forudsat at betingelserne heri er opfyldt. Betingelserne i artikel 45f, stk. 3, litra d) til f), i direktivet om genopretning og afvikling af banker synes dog ikke at være indeholdt i artikel 12h, stk. 1, i forordningen om en fælles afviklingsmekanisme på tilsvarende vis. Hvordan bør medlemsstaterne håndtere dette i forbindelse med gennemførelsen af artikel 45f, stk. 3, i direktivet om genopretning og afvikling af banker?

Svar

De reducerede betingelser for indrømmelse af en fritagelse fra MREL til et datterselskab i den nuværende forordning om en fælles afviklingsmekanisme i forhold til det nuværende direktiv om genopretning og afvikling af banker er i overensstemmelse med forordningen om en fælles afviklingsmekanisme I og direktivet om genopretning og afvikling af banker I, hvor dette allerede var tilfældet.

Trods forskellene mellem direktivet om genopretning og afvikling af banker og forordningen om en fælles afviklingsmekanisme skal medlemsstaterne i deres nationale lovgivning om gennemførelse af direktivet om genopretning og afvikling af banker medtage alle betingelserne i artikel 45f, stk. 3. Anvendelsesområdet for direktivet om genopretning og afvikling af banker og dermed for de nationale love om gennemførelse af direktivet om genopretning og afvikling af banker, som er fastsat i artikel 1, stk. 1, i nævnte direktiv, er forskelligt fra anvendelsesområdet for forordningen om en fælles afviklingsmekanisme, jf. artikel 2 i nævnte forordning. Forordningen om en fælles afviklingsmekanisme omfatter ikke investeringsselskaber, der ikke er omfattet af det konsoliderede tilsyn med et moderselskab eller filialer af institutter etableret uden for Unionen.

46. Spørgsmål (artikel 45f, stk. 5)

Hvordan skal artikel 45f, stk. 5, litra g), i direktivet om genopretning og afvikling af banker forstås, når det tages i betragtning, at sikkerheden ved finansiel sikkerhedsstillelse i henhold til litra c) i denne bestemmelse altid skal »stilles«, dvs. at den skal være ejet af eller i besiddelse af garantimodtageren (se Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/47/EF, artikel 1, stk. 5 (14))?

Svar

I artikel 45f, stk. 5, litra c), i direktivet om genopretning og afvikling af banker henvises der til definitionen af en finansiel sikkerhedsstillelse i artikel 2, stk. 1, litra a), i direktiv 2002/47/EF: »aftale om finansiel sikkerhedsstillelse i form af overdragelse af ejendomsret eller en aftale om finansiel sikkerhedsstillelse i form af pantsætning, uanset om disse er dækket af en rammeaftale (master agreement) eller af »almindelige betingelser««. Ved en aftale om finansiel sikkerhedsstillelse i form af pantsætning stiller en sikkerhedsstiller finansiel sikkerhed som pant til fordel for eller til en sikkerhedshaver, hvor sikkerhedsstilleren bevarer den fulde ejendomsret til den finansielle sikkerhed, når panteretten er etableret. Direktiv 2002/47/EF kræver også, at sikkerheden »stilles«, og at dette skal dokumenteres skriftligt. I artikel 1, stk. 5, andet afsnit, i direktiv 2002/47/EF præciseres det, at en sådan skriftlig dokumentation for, at den finansielle sikkerhed er »stillet«, henviser til identificeringen af den finansielle sikkerhed og til, at det er tilstrækkeligt at dokumentere, at sikkerheden i form af dematerialiserede værdipapirer er blevet krediteret eller udgør et tilgodehavende på den relevante konto, og at den kontante sikkerhed er krediteret eller udgør et tilgodehavende på en nærmere angivet konto.

Det præciseres i artikel 2, stk. 2, i direktiv 2002/47/EF, at henvisninger til, at der skal »stilles« finansiel sikkerhed, eller til »etablering« af finansiel sikkerhed skal forstås således, at den finansielle sikkerhed leveres, overdrages, besiddes, registreres eller på anden måde bringes i sikkerhedshaverens eller en på dennes vegne handlende persons besiddelse eller under disses kontrol. En eventuel ret for sikkerhedsstilleren til at substituere finansiel sikkerhed eller trække overskydende finansiel sikkerhed tilbage berører endvidere ikke det forhold, at den finansielle sikkerhed anses som stillet til sikkerhedshaveren i overensstemmelse med dette direktiv.

I lyset af ovenstående henviser artikel 45f, stk. 5, litra g), i direktivet om genopretning og afvikling af banker til de manglende retlige, reguleringsmæssige eller operationelle hindringer for tilegnelse eller anvendelse af sikkerhedsstillelse, herunder når der udføres afviklingshandlinger over for afviklingsenheden. Dette er foreneligt med de almindelige bestemmelser i direktiv 2002/47/EF.

47. Spørgsmål (artikel 45f)

Kan andre passiver end dem, der er nedskrivningsrelevante med henblik på opfyldelse af instituttets interne MREL, være omfattet af bail-in i koncernen, jf. artikel 44 og 45f? Kan alle passiver udstedt af en enhed til andre koncernenheder (ikke nødvendigvis afviklingsenheder) med andre ord være omfattet af bail-in?

Svar

I tilfælde af afvikling af et datterselskab, som ikke er en afviklingsenhed, afvigende fra afviklingsplanen kan afviklingsmyndigheden anvende bail-in-beføjelser i forhold til de eksisterende kreditorer, herunder indehavere af de i artikel 45f, stk. 2, litra a), omhandlede passiver (generelt afviklingsenheden), men også andre kreditorer i eller uden for afviklingskoncernen under overholdelse af prioritetsrækkefølgen ved almindelig insolvensbehandling. I henhold til artikel 45f, stk. 2, litra a), nr. iii), skal passiver, der er nedskrivningsrelevante med henblik på opfyldelse af det interne MREL, være efterstillet de passiver, der ikke opfylder betingelserne i samme bestemmelses nr. i) (dvs. de bør være efterstillet de instrumenter, der ikke kan medregnes i det interne MREL), og som ikke er nedskrivningsrelevante med henblik på opfyldelse af kapitalgrundlagskravene. Det betyder, at fordringer fra koncernkreditorer, der er knyttet til instrumenter, der ikke er nedskrivningsrelevante med henblik på opfyldelse af det interne MREL, foranstilles de passiver, der er nedskrivningsrelevante med henblik på dette. Deres prioritet ved insolvens skal tages i betragtning ved bail-in af disse krav.

I tilfælde af anvendelse af bail-in-værktøjet på et datterselskab, som ikke er blevet identificeret som en afviklingsenhed, afvigende fra afviklingsplanen, i henhold til artikel 44, stk. 2, litra h), i direktivet om genopretning og afvikling af banker, er koncernfordringer over for datterselskaber, som heller ikke er afviklingsenheder, men indgår i samme afviklingskoncern som defineret i afviklingsplanen, obligatorisk udelukket fra anvendelse af bail-in-beføjelserne (undtagen når de er efterstillet almindelige usikrede passiver i henhold til den relevante nationale lovgivning). Andre koncernfordringer over for koncernenheder er imidlertid ikke udelukket fra anvendelsen af bail-in-beføjelserne på grund af artikel 44, stk. 2, litra e).

f) Indberetning

48. Spørgsmål (artikel 45i)

I henhold til artikel 45i, stk. 1, skal enheder, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, og som er underlagt MREL, indberette en række elementer, der specifikt er nævnt heri, til deres kompetente myndigheder og afviklingsmyndigheder.

Kan en medlemsstat i den nationale gennemførelseslovgivning bestemme, at enheder kun bør indberette til én myndighed, hvis denne myndighed både fungerer som kompetent myndighed og afviklingsmyndighed (typisk centralbanken)?

Svar

I overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, »Udpegelse af myndigheder med ansvar for afvikling«, kan medlemsstaterne fastsætte, at afviklingsmyndighederne er placeret under centralbankerne. I dette tilfælde skal der træffes passende foranstaltninger for at sikre operationel uafhængighed mellem den relevante myndigheds afviklingsfunktion og tilsynsfunktion eller andre funktioner. Afviklingsmyndigheden skal være strukturelt adskilt fra og underlagt særskilte kommandoveje i forhold til tilsynsmyndigheden, jf. artikel 3, stk. 3, andet afsnit.

I henhold til artikel 45i, stk. 1, skal enheder indberette de specifikke oplysninger, der er nævnt i litra a), b) og c), til både den kompetente myndighed og afviklingsmyndigheden. Da de oplysninger, som enheden skal give, er identiske, medfører dette ikke en yderligere byrde for enheden. Ved at sende de krævede data og oplysninger til både den kompetente myndighed og afviklingsmyndigheden sikres der en gnidningsløs og rettidig fremsendelse af oplysninger uden yderligere forsinkelser.

g) Overgangsordninger og ordninger efter afvikling

49. Spørgsmål (artikel 45m, stk. 1 og 6)

Er det muligt at fastsætte andre mellemliggende mål end dem, der er omhandlet i artikel 45m, stk. 1, andet afsnit (dvs. pr. 1. januar 2022)?

Hvordan forholder det mellemliggende mål sig til det planlagte MREL for hver 12-måneders periode i den overgangsperiode, der er omhandlet i artikel 45m, stk. 6?

Svar

Afviklingsmyndighederne kan kun fastsætte det mellemliggende målniveau, der er omhandlet i artikel 45m, stk. 1, andet afsnit, dvs. det målniveau, som de skal opnå pr. 1. januar 2022.

I henhold til artikel 45m, stk. 6, skal afviklingsmyndighederne også fastsætte et planlagt MREL for hver periode på 12 måneder i overgangsperioden. Dette er imidlertid vejledende og er ikke bindende for instituttet.

50. Spørgsmål (artikel 45m)

Hvad sker der med de beslutninger, der træffes af afviklingsmyndigheder om fastlæggelse af et MREL i henhold til direktivet om genopretning og afvikling af banker I, når de ændringer i direktivet om genopretning og afvikling af banker, der er indført ved direktiv (EU) 2019/879, træder i kraft?

Ville det være berettiget at indføre en overgangsbestemmelse på nationalt plan, der ophæver de eksisterende MREL-beslutninger, indtil der træffes nye beslutninger?

Svar

Direktiv (EU) 2019/879 indeholder ingen specifikke bestemmelser om MREL-beslutninger, der er truffet før den pågældende anvendelsesdato. Indtil afviklingsmyndighederne træffer nye MREL-beslutninger på grundlag af det nuværende direktiv om genopretning og afvikling af banker, er de eksisterende MREL-beslutninger, der er truffet på grundlag af direktivet om genopretning og afvikling af