ARCHIVES HISTORIQUES 
DE LA COMMISSION 
 
 
 
COLLECTION RELIEE DES 
DOCUMENTS "COM" 
 
 
 
 
COM (84) 667 
 
 
 
Vol. 1984/0 245 
  
 
Disclaimer  
Conformém ent au règlement (CEE, Euratom) n° 354/83 du Conseil du 1er février 1983 
concernant l'ouverture au public des archives historiques de la Communauté économique 
européenne et de la Communauté européenne de l'énergie atomique (JO L 43 du 15.2.1983, 
p. 1), tel que modifié par le règlement (CE, Euratom) n° 1700/2003 du 22 septembre 2003 
(JO L 243 du 27.9.2003, p. 1), ce dossier est ouvert au public. Le cas échéant, les documents 
classifiés présents dans ce dossier ont été déclassifiés conformément à l'article 5 dudit 
règlem ent. 
In accordance with Council Regulation (EEC, Euratom) No 354/83 of 1 February 1983 
concerning the openi ng to the public of the historical archives of the European Econom ic 
Community and the European Atomic Energy Communit y (OJ L 43, 15.2.1983, p. 1), as 
amended by Regulation (EC, Euratom) No 1700/2003 of 22 September 2003 (OJ L 243, 
27.9.2003, p. 1), this f ile is open to the public. Where necessary, classified documents in this 
file have been declassified in conformity with Article 5 of the aforementioned regulation.  
In Übereinstimmung mit der Verordnung (EWG, Euratom) Nr. 354/83 des Rates vom  1. 
Februar 198 3 über die Freigabe der historischen Archive der Europäischen  
Wirtschaftsgemeinschaft und der Europäischen Atomgem einschaft (ABI. L 43 vom  15.2.1983,  
S. 1), geändert durch die Verordnung (EG, Euratom) Nr. 1700/2003 vom 22. Septem ber 2003  
(ABI. L 243 vom 27 .9.2003, S. 1), ist diese Datei der Öffentlichkeit zugänglich. Soweit  
erforderlich, wurden die Verschlusssachen in dieser Datei in Übereinstimmung mit Artikel 5  
der genannten Verordnung freigegeben.  
KOM M ISSIONEN FOR DE EUROPÆ ISKE FÆLLESSKABER
K O M(84) 667 endelig udg.
Bruxelles, den 4. december 1984
K O M M IS S IO N E N  B E R E T N IN G  TIL R Å D E T  
O M  G E N N E M F Ø R E L S E N  A F  PRIN CIPPET O M  L IG E  L Ø N  TIL 
M Æ N D  O G  K V IN D E R  I G R Æ K E N L A N D
(EØF-traktatens artikel 119 og Rådets direktiv 75/117/EØF
af 10. februar 1975)
K O M(84) 667 endelig udg.

KOMMISSIONEN BERETNING TIL RÅDET 
OM GENNEMFØRELSEN AF PRINCIPPET OM LIGE LØN TIL 
MÆND OG KVINDER I GRÆKENLAND
(EØF-traktatens artikel 119 og Rådets direktiv 75/117/EØF
af 10. februar 1975)
INDHOLDSFORTEGNELSE
Side
INDLEDNING ......................................  1
I - SITUATIONEN PÅ JURIDISK PLAN .......................  3
II
 - INDBRINGELSE AF SAGER FOR RETSLIGE INSTANSER I HENHOLD TIL
GRÆSK LOVGIVNING OM LIGE LØN TIL MÆND OG KVINDER ........  12
II
I - UDVIKLING PÅ DET KOLLEKTIVE OVERENSKOMSTOMRÅDE .........  15
A 
- De kollektive overenskomsters anvendelsesområde ..... 15
B 
- De kollektive overenskomsters indhold .............  15
C 
- De kollektive overenskomster og de faglige klassifika­
tionssystemer ................................  ^
D 
- Tilsyn og kontrol .......................    ^8
IV
 - STATISTISKE OPLYSNINGER OM LØNFORHOLDENE FOR GRÆSKE
MANDLIGE OG KVINDELIGE ARBEJDSTAGERE .................  19
RE
SUME OG KONKLUSIONER .......................... 28

-  1 -
INDLEDNING
1. Inden for rammerne af de opgaver, som Kommissionen har faet tildelt i  
henhold til artikel 155 i  traktaten om oprettelse af EØF, har den regel­
mæssigt forelagt Rådet beretninger om hvor langt man er nået med gennemførel­
sen af det princip om lige løn til mænd og kvinder i  medlemsstaterne, der 
er knæsat i  EØF-traktatens artikel 119. Den seneste beretning om dette 
spørgsmål (dok. K0MC78) 711 endelig udg.) blev forelagt Rådet den 18. januar 
1979 i  henhold til artikel 9 i  Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 
1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennem­
førelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder (1). Den var en 
redegørelse for, hvor langt man var nået med direktivets gennemførelse 
pr. 12. februar 1978.
Siden 1. januar 1981 gælder artikel 119 og Rådets direktiv 75/117/EØF lige­
ledes i  Grækenland. Det er derfor nødvendigt at gøre status over de juridiske 
og faktiske forhold i  Grækenland, for så vidt angår gennemførelsen af 
dette princip og at analysere de foranstaltninger, som regeringen og arbejds­
markedets parter har truffet i  den henseende.
Kommissionen har som tidligere opfordret regeringen og arbejdsmarkedets 
parter til at samarbejde i  forbindelse med indsamlingen af nyttige oplys­
ninger af juridisk og statistisk karakter ved at sende dem et detaljeret 
spørgeskema. Der er herefter blevet udarbejdet et foreløbigt udkast til 
beretning på grundlag af det svar, som regeringen og arbejdsmarkedets parter 
har udformet i  fællesskab og officielt tilsendt Kommissionen i  februar 1982. 
Dette foreløbige udkast er blevet forelagt ovennævnte instanser, og den 
græske regering meddelte den 25. juli 1983 Kommissionen sine bemærkninger 
hertil. Disse bemærkninger er blevet indarbejdet i  det foreløbige udkast 
til beretning. Denne er imidlertid blevet udarbejdet efter vedtagelsen 
den 30. januar 1984 og oversendelsen ti' Rådet den 15. marts 1984 af lov 
nr. 1414/84 "om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd 
og kvinder på arbejdsmarkedet og andre bestemmelser".
(1) EFT nr. L 45 af 19.2.1975, s. 19.

-  2 -
I første del af nærværende beretning sammenlignes de gældende græske 
administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser med de krav, der stilles 
i  de forskellige artikler i  direktiv 75/117. Anden del indeholder en 
beskrivelse af retspraksis med hensyn til enkeltpersoners rettigheder.
Tredje del indeholder en analyse af udviklingen i  de kollektive overens­
komster med hensyn til ligelønsprincippet, og fjerde del indeholder nogle 
statistis e oplysninger om lønningerne til mænd og kvinder på det græske 
arbejdsmarked. I den sidste del redegør Kommissionen for sine konklusioner.

- 3 -
I-  SITUATIONEN PÅ JURIDISK PLAN
2. Princippet om Lige Løn ti L  mænd og kvinder er indtiL Lov nr. 1414/84
trådte i  kraft den 2. februar 1984 i  GrækenLand fastsLået i  føLgende
LovbestemmeLser:
- artikeL 22, stk. 1, andet afsnit, i  forfatningen fra 1975;
"ALLe arbejdstagere har uafhængigt af deres køn og enhver anden forskeL 
ret t i  L  Lige Løn for arbejde, der tiLLægges samme værdi". Mi nisterieLLe 
bekendtgøreLser samt bestemmelser i  koLLektive overenskomster eLLer vold- 
giftskendelser vedrørende arbejdsLøn, der er i  modstrid med bestemmeLserne 
i  artikeL 22, stk. 1, andet afsnit, forbliver i  kraft, indtil de erstattes 
med andre; en sådan udskiftning skal finde sted senest tre år efter for— 
fatningens ikrafttræden, dvs. inden den 11. juni 1978 (artikeL 116, stk. 3); 
hvis de på dette tidspunkt ikke er udskiftet, anses de automatisk for at 
være bortfaldet. I øvrigt indeholder forfatningen en generel bestemmelse, 
hvorefter mænd og kvinder har samme rettigheder og samme pligter (artikeL 4, 
stk. 2). Imidlertid vil eksisterende bestemmelser, der er i  modstrid med 
artikel 4, stk. 2, fortsat være i  kraft, indtil de ophæves ved lov, dog 
i  alle tilfælde senest indtil 31. december 1982 (artikel 116, stk. 1).
Som følge heraf er afvigelser fra princippet om lige rettigheder kun 
tilladt, såfremt der er tilstrækkelig grund hertil i  de i  lovgivningen 
udtrykkeligt nævnte tilfælde (artikel 16, stk. 2);
- lov nr. 46/1975 om ratifikation af den internationale arbejdskonvention 
nr. 100 om lige løn til mænd og kvinder for arbejde, der tillægges 
samme værdi;
- lov nr. 754/1978 og lov nr. 1041/1980 om regulering eller forhøjelse af 
lønningerne til civile og militære tjerastemænd og ansatte i  offent­
ligretlige selskaber;
- den nationale kollektive overenskomst af 26. februar 1975 om gennemførelse 
*  af princippet om lige løn til mænd og kvinder, forhøjelse af antallet af
årlige feriedage og indførelse af 45-timers arbejdsuge for manuelle 
arbejdstagere, der er blevet stadfæstet ved lov nr. 133/1975.

- 4 -
3. Den regering, der blev dannet efter valget i  1981, har udarbejdet et 
lovforslag med henblik på at underskrive bade direktiv 75/117/EØF af 
10. februar 1975 om ligeløn og direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om 
ligebehandling af mænd og kvinder for sa vidt angar adgang til beskæf­
tigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (1) til 
national lovgivning. Dette lovforslag erstatter et udkast til præsident­
dekret som udarbejdedes af den tidligere regering og som ligeledes 
havde til formål at tilpasse den græske lovgivning de to direktiver men 
som ifølge den nuværende regering ikke opfyldte samtlige forpligtelser.
Herefter vedtog man den 30. januar 1984 lov nr. 1414/84 "om gennemførelse af 
princippet om ligestilling af mænd og kvinder pa arbejdsmarkedet og andre 
bestemmelser" (2), som trådte i  kraft den 2. februar 1984.
OVERENSSTEMMELSEN MELLEM GRÆSK LOVGIVNING OG RÅDETS DIREKTIV 75/117/EØF 
AF 10. FEBRUAR 1975
"Lig e lønsprincippet s" indhold og rækkevidde
4. Artikel 1  i  direktivet:
"Det i  artikel 119 i  traktaten omhandlede princip om lige løn til mænd 
og kvinder, i  det følgende benævnt "ligelønsprincippet", indebærer, at 
for samme arbejde eller for arbejde, som tillægges samme værdi, afskaffes 
enhver forskelsbehandling med hensyn til køn for sa vidt angar alle 
lønelementer og lønvilkår.
Især når et faglig klassifikationssystem anvendes for lønfastsættelsen, 
må dette system bygge på samme kriterier for mandlige og kvindelige arbejds­
tagere og indrettes således, at det udelukker forskelsbehandling med hensyn 
til køn".
5. Artikel 22, stk. 1, andet afsnit, i  forfatningen bestemmer, at:
"Alle arbejdstagere har uafhængigt af køn og enhver anden forskel ret til 
lige løn for arbejde der tillægges samme værdi".
(1) EFT nr. L 39 af 14.2.1976, s. 40.
(2) Offentliggjort i  det græske statstidende af 2.2.1984 - A - Nr. 10 - s. 59.

- 5 -
I henhold til den første artikel i  den nationale kollektive overenskomst 
af 26. februar 1975 er princippet om lige løn til mænd og kvinder for sa 
vidt angår mindstelønnen pr. dag gradvis blevet gennemført indtil det 
gennemførtes fuldt ud den 1. marts 1978; funktionærernes mindsteløn pr. måned 
var allerede tidligere blevet harmoniseret.
I henhold til lov nr. 754/1978 (ændret ved lov nr. 1041/1980) om regulering 
(eller forhøjelse) af lønnen til civile og militære tjenestemænd og til 
ansatte i  offentligretlige selskaber skal disse personkategoriers månedsløn 
(grundløn og almindelige tillæg) fastsættes på samme måde for begge køn.
5a. Lov nr. 1414/84 indeholder en formulering, der ligger temmelig tæt 
op ad art. 119 i  EØF-traktaten og direktiv 75/117. Art. 4 i  denne lov 
med overskriften "arbejdstagernes løn" lyder således:
Mænd og kvinder har ret til lige løn for arbejde, der tillægges samme 
værdi.
- Ved løn forstås den løn og alle andre ydelser, som arbejdstageren til 
gengæld for sit arbejde modtager fra arbejdsgiveren direkte eller 
indirekte i  penge eller naturalier.
- Jobklassificering med henblik på lønfastsættelse skal bygge på fælles 
kriterier for både mandlige og kvindelige arbejdstagere og anvendes 
således, at det udelukker forskelsbehandling begrundet i  køn".
Hvad angår de tillægsydelser, der udbetales af arbejdsgiverne i  penge, 
har der i  Grækenland rejst sig et stort problem (se nedenstående, II. 
Indbringelse af sager for retslige instanser, post. 18) specielt ved­
rørende "ægteskabs- og børnetilskud". Ved udbetaling af disse ydelser har 
man opereret med begrebet "familieoverhoved".
Derfor er det med henblik på at gennemføre ligebehandling af mandlige og 
kvindelige lønmodtagere i  samme art. 4 i  den nye lov nr. 1414/84 fastslået at:
"- Familien er berettiget til ægteskabstilskud og børnene er berettiget til 
børnetiIskud.
- De ægteskabstilskud og de børnetilskud, der udbetales i  henhold til en 
nyttig oprettet eller reformeret ordning, udbetales fremover til hver 
enkelt ægtefælle og de forældre, der arbejder, uden hensyn til køn".

-  6 -
(for så vidt angar de ordninger, der har været i  kraft inden den nye 
Lov, se nedenstående, pkt. 20, overgangsbestemmelser).
Muligheden for at gøre sine rettigheder gældende for retslige instanser
6. Artikel 2:
"Medlemsstaterne indfører i  deres nationale retsorden de nødvendige bestem­
melser til. at enhver arbejdstager, der føler sit krænket ved tilsidesættelse 
af ligelønsprincippet, kan gøre sine rettigheder gældende for retslige instan­
ser efter eventuelt at have indbragt sagen for andre kompetente instanser".
7. Arbejdstagere i  den private sektor samt arbejdstagere i  den offentlige 
sektor med privatretlige kontrakter har følgende muligheder for at 
indbringe sagen for andre instanser med henblik på at gøre deres ligeløns­
rettigheder gældende:
- indbringelse af sagen for de almindelige domstole i  henhold til artikel 663 
i  retsplejeloven;
- indbringelse af sagen for en voldgiftsret i  henhold til artikel 9 ff. i  
lov nr. 3239/55 om behandling af faglig strid. Det skal bemærkes, at den 
øverste forvaltningsdomstol, der udøver kontrol med de kollektive over— 
enskomster og voldgiftskendelserne under forudsætning af, at de første 
godkendes og de sidste stadfæstes ved ministerielle bekendtgørelser, kan 
ugyldiggøre enhver bestemmelse i  disse retsakter, der er i  strid med 
ligelønsprincippet.
I henhold til den græske retsplejelovs artikel 663, 668 og 669 er 
søgsmålskompetencen tillagt dels den person, som klagen vedrører, dels 
denne persons faglige organisation.
Funktionærernes lønninger fastsættes ved lov uafhængigt af køn. Selv om der 
ikke for ansatte i  staten eller i  offentligretlige selskaber findes særlige 
bestemmelser i  retsplejeloven om en særlig mulighed for at indbringe 
sagen for andre instanser for i  givet fald at få indført ligeløn, kan disse 
ansatte imidlertid i  henhold til de almindelige regler indbringe sagen 
for de almindelige domstole eller for den øverste forvaltningsdomstol med 
krav om annullering af enhver lønfastsættende forvaltningsakt.

- 7
Forskelsbehandling, der fortsat bestir i  henhold til visse lovbestemmelser, 
afskaffes, og enhver bestemmelse i  kollektive overenskomster eller individuelle 
arbejdskontrakter, der er i  strid med Ligelønsprincippet, anses som ugyldig
8. Artikel 3:
"Medlemsstaterne afskaffer sådan forskelsbehandling mellem mænd og 
som følger af en administrativt eller ved lov fastsat bestemmelse, 
er i  strid med ligelønsprincippet".
9. Artikel 4;
"Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til, at de bestem­
melser i  kollektive overenskomster, lønskalaer eller lønaftaler eller i  
individuelle arbejdskontrakter, der er i  strid med ligelønsprincippet, anses 
som ugyldige, kan erklæres ugyldige eller ændres".
10. De bestemmelser, der er i  strid med forfatningens artikel 22, stk. 1, 
andet afsnit, skulle være udskiftet pr. 11. juni 1978, i  modsat fald bort­
falder de automatisk. I henhold til forfatningens artikel 116, stk. 1, skal 
enhver fortsat eksisterende bestemmelse, der er i  strid med forfatningens 
artikel 4, stk. 2, (mænd og kvinder har samme rettigheder og pligter) i  
øvrigt være ophævet ved lov senest den 31. december 1982, bortset fra lov­
bestemte undtagelser.
Bestemmelserne i  artikel 20, stk. 1, i  lov nr. 3239/55 (som ændret og suppleret) 
om behandling af faglig strid og i  artikel 2, stk. 1, i  lovdekret 73/74 om 
fornyelse af de nationale kollektive overenskomster og afskaffelse af inter­
ventionsretten vedrørende kollektive overenskomster bemyndiger tilsammen 
arbejdsministeren til at undlade at stadfæste og offentliggøre de kollektive 
overenskomster og til at undlade at offentliggøre voldgiftskendelser, der 
indeholder bestemmelser, der er i  strid med ligelønsprincippet. Ministeren 
har ret til at kontrollere lovligheden af de kollektive overenskomster, 
der indeholder forskelsbehandling, og til at tilbagesende dem til de kon­
traherende parter med krav om afskaffelse af denne forskelsbehandling, en 
ret han benyttede sig af to gange i  1982.kvinder, 
og som

-  8 -
Endvidere er de individuelle arbejdskontrakter og andre aftaler, der 
krænker ligelønsprincippet, ugyldige som følge af forfatningsbestemmelserne 
om ligebehandling, og det henhører under den dømmende myndigheds kompetence 
at erklære disse ugyldige.
10. a For at klarlægge problemerne omkring fortolkning af den gældende 
lovgivning pi dette område, er det fastsat i  art. 15 i  lov nr. 1414/84:
"De lovbestemmeler og -dekreter, kollektive overenskomster, voldgifts­
kendelser og ministerielle afgørelser, virksomheders og bedrifters interne 
regler, individuelle arbejdskontrakter (samt bestemmelser vedrørende liberale 
erhverv), som skrider imod denne lov, er ugyldige".
Arbejdstagernes beskyttelse mod enhver afskedigelse, der vedrører 
li ge lønspr i  nci ppets gennemførelse
11. Artikel 5:
"Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at beskytte 
arbejdstagerne mod enhver afskedigelse, som mitte være en arbejdsgivers 
reaktion på en klage på virksomhedsplan eller på et søgsmål, fremsat eller 
indledt med det formål at udvirke, at ligelønsprincippet overholdes".
12. Hvis det fremgår af den sag, som en lønmodtager har indbragt for 
en domstol, at vedkommende er blevet afskediget for at have forsøgt at
opnå sine rettigheder ad retslige eller andre kanaler, er denne afskedigelse 
ugyldig, fordi den er lovstridig i  henhold til c i  villovbogens artikel 281, 
der forbyder mæglingsbrug og således også arbejdsgiverens misbrug af retten 
til at afskedige en lønmodtager.
12.a Disse meget generelle bestemmelser om arbejdstageres beskyttelse 
mod ulovlig afskedigelse er blevet suppleret med lov nr. 1414/84 idet 
dennes art. 6 "forbyder afskedigelse af en arbejdstager af kønsbestemte 
grunde eller som en reaktion på et spørgsmål eller enhver anden form 
for klage fra arbejdstageren der har til formål at udvirke at ligebehandlings- 
princippet overholdes på arbejdspladsen".

- 9 -
Foranstaltninger og midler til at sikre gennemførelsen af ligelønsprincippet
13. Artikel 6:
"Medlemsstaterne træffer i  overensstemmelse med deres nationale forhold 
og deres retssystemer de nødvendige foranstaltninger for at sikre gennem­
førelsen af ligelønsprincippet. De drager omsorg for, at der findes 
effektive midler, der gør det muligt at påse, at dette princip over­
holdes" .
14. Der findes intet officielt organ med eksklusiv kompetence til at påse, 
at ligelønsprincippet overholdes. Hvad angår de privatretlige arbejdskon­
trakter, er det ifølge gældende ret de lokale arbejdstilsyn, der har 
kompetence til at påse, at arbejdsgiverne overholder de arbejdsret lige 
bestemmelser (artikel 22-27 i  præsidentens dekret 1156/1977 om 
arbejdsministeriets organisering; lovdekret 2954/54 om oprettelse af 
arbejdstilsyn under arbejdsministeriet og lov 3299/55 om behandling af 
faglig strid), såfremt arbejdsgiveren nægter at overholde de arbejdsret lige 
bestemmelser, forsøger arbejdstilsynet at nå frem til en frivillig aftale 
(artikel 27, pkt. 2 c) og artikel 28 pkt. 2 a), b) og c) i  præsidentens 
dekret 1156/1977 eller artikel 9 i  lovdekret 186/1969 om ændring af
lov nr. 1156/1977 eller artikel 9 i  lovdekret 186/1969 om ændring af 
lov nr. 3239/55) inden for rammerne af tresidede forhandlinger mellem 
arbejdstilsynet og repræsentanterne for de parter, der har indgået de 
kollektive overenskomster. Opnås der ikke enighed, rejses sagen for 
domstolene. I  art. 12 i  lov nr. 1414/84 fastslås det, at arbejdsgiveren 
kan idømmes en bøde på mellem 20 000 og 300 000 drakmer, idet grunden 
hertil angives af arbejdstilsynet, uden at man hermed udelukker anven­
delsen af strafferetlige bestemmelser i  henhold til andre love.
Tjenestemænd i  såvel staten som forskellige offentligretlige organer kan 
ikke rekurere til tilsynsmyndighederne, hvis kompetence kun omfatter 
lønmodtagere i  den private sektor.
Uden for retssystemet løses tvister mellem tjenestemænd og deres tjeneste­
gren praktisk taget altid ad hierarkisk vej.
Inden for retssystemet kan forvaltningsakter, der berører tjenestemændene 
alt efter tilfældet indbringes enten direkte for den øverste forvaltnings­
domstol eller for lavere forvaltningsdomstolsinstanser. Sagsanlæg ved­
rørende pekuniære interesser foregår ved de almindelige domstole, der 
træffer afgørelse efter deres almindelige procedurer.

-  1 0  -
14. a I øvrigt bør man være opmærksom pa, at der udover "Ligestillings­
rådet", som er oprettet i  henhold til lov nr. 1288/82, i  henhold til
lov nr. 1414/84 er gennemført bestemmelser om oprettelse af en mere 
omfattende administrativ struktur:
- et ligestillingskontor i  forbindelse med hver enkelt arbejdstilsynskontor,
- et ligestillingsdepartement under direktoratet for "arbejdsvilkår" 
i  arbejdsministeriets centraladmi nistraion,
- samt et andet ligestillingsdepartement under arbejdsstyreIsen i  
arbejdsministeriets centraladministration (1).
Information af arbejdstagerne (navnlig på arbejdspladserne)
15. Artikel 7:
"Medlemsstaterne påser, at de foranstaltninger, der træffes i  medfør 
af dette direktiv, såvel som de allerede gældende bestemmelser på dette 
område bringes til arbejdstagernes kundskab på enhver egnet måde, for eksempel 
ved oplysning på arbejdspladserne".
16. Bestemmelserne om arbejdslønnen i  henhold til kollektive overens­
komster, voldgiftskendelser, love eller ministerielle afgørelser offent­
liggøres i  det græske statstidende og meddeles i  givet fald til de 
kompetente instanser i  fagforeningerne og i  statens tjenestegrene
(lov nr. 3239/55 om behandling af faglig strid, således som denne lov 
er blevet ændret).
Den nuværende regering har imidlertid konstateret, at information af 
arbejdstagerne, navnlig på arbejdspladserne, har været meget utilfreds­
sti Ilende.
Derfor bestemmer en ny lov (nr. 1264 fra 1982) "om demokratisering af 
fagforeningerne og styrkelse af arbejdstagernes fagforeningsrettigheder" 
i  artikel 16, at fagforeningerne har ret til at råde over opslagstavler på 
arbejdspladserne. Således at de kan varetage deres opgaver.
(1) Se "Kommissionens beretning til Rådet om gennemførelsen af princippet om
ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, 
erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår" (Rådets direktiv 
76/207/EØF af 9. februar 1976).

-  1 1  -
16.a. Ud over denne gennerelle bestemmelse fastsættes det i  lov nr. 
1414/84 dels, at fagforeningerne har ret til at oplyse arbejdstagerne 
om samtlige de bestemmelser, der tager sigte på at garantere og gennem­
føre principperne om ligeløn og ligebehandling, dels at arbejdsgiverne 
skal lette fagforeningernes opgave med hensyn til opslag af meddelelser 
i  virksomheden, udsendelse af rundskrivelser osv.

-  1 2  -
II. INDBRINGELSE AF SAGER FOR RETSLIGE INSTANSER I HENHOLD TIL GRÆSK 
LOVGIVNING OM LIGE LØN TIL MÆND OG KVINDER
17. Ifølge den græske regering råder man ikke for øjeblikket over op­
lysninger om antallet af sager vedrørende tilsidesættelse af ligeløns­
princippet, der anlægges af personer, der føler sig krænket eller af deres 
organisationer. Man ved imidlertid at der ligesom i  visse andre lande
kun anlægges meget få sådanne sager. I øvrigt har de lokale arbejdstil­
synsmyndigheder indtil nu ikke indbragt nogen sag af denne art for 
domstolene.
18. Der bør imidlertid nævnes tre domme, som er afsagt af de øverste 
domstole (to afsagt af den øverste forvaltningsdomstol og en af kassations- 
retten), og som er af stor betydning, idet de gør det muligt at fastslå,
på hvilke områder fortolkningen af de gældende retsregler især har voldt 
problemer, nemlig vedrørende ægteskabs- og børnetilskud.
Det har drejet sig om:
1) - en sag indbragt for den øverste forvaltningsdomstol om annulation af
kendelse 60/1978 afsagt af voldgiftsdomstolen i  anden instans i  
Athen (om løn til bogholdere), som havde forkastet den sagsøgende 
fagforenings krav om ydelse af ægteskabs- og børnetilskud til gifte 
kvinder, idet arbejdsgiverne kun udbetalte disse tilskud til gifte 
mænd. Den øverste forvaltningsdomstol anførte i  sin dom 4256/1979,  
at pligten til at udbetale lige løn til mandlige og kvindelige 
arbejdstagere ikke berører ægteskabs- og børnetilskuddene, da 
disse udbetales med et specielt formål, nemlig til godtgørelse af 
udgifter som følge af ægteskab og derfor kun kan udbetales én gang 
til arbejdstagerens familie, og i  princippet kun til manden, da han 
har forsørgerpligten (artikel 1398 i  c i  vi l  lovbogen);
2) - en dom afsagt af appelretten om anvendelsen af de overenskomstmæssige
bestemmelser i  personalevedtægten for Grækenlands nationalbank. Disse 
bestemmelser fastsætter en mindre ægteskabspræmie til kvindelige ansat­
te, end ti l  deres mandlige kolleger. Appelretten og i  sin dom 7254/1979 
til følge, at bestemmelserne om ægteskabspræmie til ansatte i  Grækenlands 
nationalbank var ophørt med at gælde fra 11. juni 1978. Retten mente, 
at ægteskabspræmien var en godtgørelse for præsterede tjenesteydelser 
og følgelig en integrerende del af Lønnen, således at sagsøgeren

- 13 -
fra 12. juni 1978 kunne forlange samme ægteskabspræmie som hendes 
mandlige kolleger. Kassationsretten har imidlertid i  sin 
dom 1465/B/1980 indtaget et andet standpunkt og underkendt appel- 
rettens afgørelse, idet den deler den øverste forvaltningsdomstols 
førnævnte opfattelse, hvorefter ægteskabspræmien i  princippet kun 
ydes til ægtemanden, for så vidt som bestemmelserne i  civillovbogen 
fortsat er gældende;
3) — en meget vigtig dom (520/1983) af nyere dato, som den øverste forvalt- 
ningsdomstol har afsagt i  en sag om annulation af en bestemmelse i  
en voldgiftskendelse, hvori lønnen for de ansatte i  det offentlige 
elektricitetsselskab var fastsat.
Den øverste forvaltningsdomstol har fastslået, at et ægteskabstil­
skud, der ydes til mænd og kvinder på samme vilkår, med undtagelse af 
kvinder, hvis ægtefælle arbejder i  samme virksomhed (ovennævnte 
el-selskab) eller for staten er i  modstrid med ligelønsprincippet, 
således som dette er fastslået i  forfatningens artikel 22, stk. 1, 
andet afsnit.
Under henvisning til ordlyden af denne tekst ("alle arbejdstagere 
har uafhængigt af køn og enhver anden forskel ret til lige løn 
for arbejde, som tillægges samme værdi"), præciserede den højeste 
forvaltningsdomstol, at "denne bestemmelse fastslår princippet om 
lige løn uden hensyn ti l  køn".
Derfor, fortsætter domstolen, har dette ægteskabstilskud mistet 
sin oprindelige karakter af et egentligt tilskud til familiemæssige 
udgifter bestemt for "familien" og er blevet et tillæg til den løn, 
der udbetales til gifte mænd og kvinder, der arbejder i  ovennævnte 
el-selskab. På denne baggrund er det forskelsbehandling, når denne 
ydelse ikke udbetales til kvinder, hvis mænd ligeledes arbejder 
i  det pågældende el-selskab eller i  det offentlige, (hvilket ikke 
er tilladt i  henhold til forfatningens artikel 22, stk. 1, andet 
afsnit) fordi den udbetales til alle andre gifte mænd og kvinder, 
der arbejder i  det pågældende el-selskab eller i  den offentlige 
forvaltning.
19. Hvad angår de to første sager (den øverste forvaltningsdomstols 
dom nr. 4256/1979 og kassati ons rettens dom nr. 1465/B/1980), har regeringen 
understreget, at argumentationen var baseret på den græske civillovbog, 
hvori det på daværende tidspunkt var fastsat at manden i  sin egenskab af 
fami lieforsørger'(årti kel 1387 i  civi l  lovbogen) bærer udgifterne i  forbindelse 
med ægteskabet (artikel 1398 i  civi l  lovbogen).

- 14 -
Men der er sket en ændring i  familieretten i  henhold til den nylig vedtagne 
lov nr. 1329 fra 1983, der er kundgjort i  henhold til forfatningens 
artikel 116, stk. 1  ("lov om det forfatningsmæssige princip om ligebehand­
ling af mænd og kvinder i  civillovbogen, den indledende lov i  denne lov­
bog, handelslovgivningen og retsplejeloven, samt den delvise ajourføring 
af bestemmelserne i  c i  vi l  lovbogen vedrørende familieret").
Denne lov har ophævet førnævnte bestemmelser i  civi l  lovbogen (artikel 1387 og 
1398) og erstattet dem med følgende:
"Artikel 1387: Ægtefællerne træffer i  fællesskab alle afgørelser om 
spørgsmål i  forbindelse med ægteskabet. Hvis en af dem fysisk eller juridisk 
set ikke er i  stand til dette, træffer den anden beslutningerne alene.
Ægtefællernes samliv må hverken blive en hindring for en af parternes 
eller begge parters aktivitet, navnlig erhvervsaktivitet, eller hæmme 
deres personlige udvikling".
"Artikel 1398: Ægtefællerne har pligt til sammen at bidrage til familiens 
underhold efter evne. Bidraget til familiens økonomi sikres ved hjælp af 
ægtefællernes arbejde, indkomst og formue".
20. Den græske regering mente på baggrund af denne ændring, at det juri­
diske grundlag for de to ovennævnte domme fra 1979 og 1980 var forsvundet, 
og at sondringen derfor ikke længere var berettiget.
Derfor er det i  en første fase (art. 13 "Overgangsbestemmelser") i  
lov nr. 1414/84 fastsat, at de ægteskabs- og børnetilskud, der fandtes på 
tidspunktet for lovens ikrafttræden, skal udbetales til den ægtefælle eller 
den af forældrene, der anføres i  en fælles erklæring til arbejdsgiveren.
Sker dette ikke, udbetaler arbejdsgiveren halvdelen af ydelsen til den 
ægtefælle eller den af forældrene, som er beskæftiget af denne, idet hele 
ydelsen dog kommer til udbetaling når den anden af forældrene ikke 
arbejder eller ikke modtager nogen ydelse.
Men den endelige ordning er fastlagt i  art. 4 i  lov nr. 1414/84 
(se tidligere § 5 a), således at ægteskabs- og børnetilskud fremover 
skal tildeles hver ægtefælle og forældre, som arbejder uden hensyn til køn, 
når det drejer sig om de nyligt oprettede eller reviderede ordninger.

- 15 -
III. UDVIKLINGEN PÅ DET KOLLEKTIVE OVERENSKOMSTOMRÅDE
21. Det bør nævnes, at de kollektive overenskomster og voldgiftsken­
delserne (med samme rækkevidde) i  almindelighed direkte eller indirekte 
indeholder ligelønsbestemmelser. Disse bestemmelser berører imidlertid 
kun mindstelønnen. Bestemmelserne i  de nationale overenskomster forbinder 
de kollektive overenskomster på lavere niveau. I Grækenland findes samme 
problem som i  visse andre lande, nemlig det forhold, at de faktiske 
lønninger i  virksomhederne ligger nærmere den overenskomstmæssige 
mindsteløn for de kvindelige arbejdstagere end for de mandlige arbejds­
tagere (wage-gap).
A - De kollektive overenskomsters anvendelsesområde
22. De kollektive overenskomster og voldgiftskendelserne omfatter 
ikke arbejdstagere, der er direkte beskæftiget med landbrug eller op- 
drætning. Det forhold, at arbejdstagere i  landbruget ikke er omfattet 
af de kollektive overenskomster skyldes især de særlige beskæftigelses­
forhold i  denne sektor, idet landbrug som oftest drives på familiebasis. 
Dog har man i  den seneste tid kunnet konstatere en stigning i  antallet 
af lønmodtageres i  landbrugssektoren.
Den anden kategori af arbejdstagere, der ikke omfattes af de kollektive 
overenskomster, er statstjenestemænd og ansatte i  offentligretlige 
selskaber (bortset fra dem, der er knyttet til staten ved en privat­
retlig arbejdskontrakt).
Der rådes ikke over oplysninger om antallet af lønmodtagere i  land­
bruget; antallet af tjenestemænd andrager 180 000 og antallet af 
ansatte i  offentligretlige selskaber ca. 40 000.
B - De kollektive overenskomsters indhold
23. Generelt er der ikke i  kollektive overenskomster eller vold­
giftskendelser fastsat forskellige Lønsatser pr. tidsenhed for mænd
og kvinder på mindsteløn i  samrådet. De eneste undtagelser der nævnes, 
er følgende:
- Den kollektive overernskomst fra 18. december 1980 for arbejdstagere 
i  tekstilindustrien, som fastsætter mindstedaglønnen for faglærte 
arbejdere, der er beskæftiget med spinding og vævning, samt i  værk­
steder med farvning, presning, færdiggørelse, vask, hvidkogning og 
strygning i  eller uden for tekstilindustrien.

- 16 -
- Voldgiftskendelse 31/83, der normerer løn- og arbejdsvilkårene for fag­
lærte arbejdere og specialarbejdere, der er beskæftiget i  værksteder med 
farvning, trykning osv i  hele landet.
- Den kollektive overenskomst fra 23. juni 1981 for faglærte arbejdere 
og specialarbejdere, der er beskæftiget med emballagefremstilling, 
som fastsætter mindstedaglønnen for hele landet.
I disse tre tilfælde fandtes der for de enkelte faggrupper separat 
klassificering for mænd og kvinder, og lønnen var fastsat for hver 
enkelt gruppe separat. Når mænd og kvinder udførte det samme arbejde 
fandtes der imidlertid en bestemmelse i  de kollektive overenskomster om, 
at de havde ret til samme løn. De to ovennævnte kollektive overenskomster 
(tekstilindustri og emballagefremstilling) er siden blev opsagt, og 
regeringen erklærer, at de nye overenskomster ikke længere indeholder 
forskellig klassificering for de to køn. Selv om man imidlertid i  
visse tilfælde rent faktisk kan konstatere en udvikling må man dog spørge 
sig selv om den direkte og formelle forskelsbehandling i  andre tilfælde 
ikke blot er blevet til skjult forskelsbehandling (jf. nedenfor pkt. 24).
Ifølge de oplysninger, som den græske regering har fremlagt, er akkord- 
lønnen ikke fastsat efter forskellige normer. De kollektive overens­
komster skulle heller ikke indeholde bestemmelser om supplerende 
kønsdifferentierede løntillæg (naturligvis bortset fra "ægteskabs- 
og børnetilskud" - jf. ovenfor pkt. 18).
Deltidsarbejde har heller ingen indvirkning på ligelønsprincippets gennem­
førelse, idet lønnen udbetales pr. arbejdstime, uafhængigt af køn. 
(Kassationsrettens dom 745/69 og 692/69).
C - De kollektive overenskomster og de faglige klassifikationssystemer
24. De faglige klassifikationssystemer og bestemmelserne for deres anvendelse 
spiller en betydelig rolle i  forbindelse med den konkrete gennemførelse 
af ligelønsprincippet. Det er nemligt muligt at klassificere kvinderne 
mere eller mindre systematisk i  fag- og lønkategorier, hvor de typiske 
"kvindefag" er relativt undervurderet, fordi der ikke er nogen mulighed 
for direkte sammenligning, selv om der ud fra et formelt synspunkt ikke 
finder direkte kønsbetinget forskelsbehandling sted.

- 17 -
Man har i  Grækenland siden 1978 opereret med faglig klassifikation. Det 
er en fagkodeks baseret på Det internationale Arbejdsbureaus tilsvarende 
kodeks tilpasset til græske forhold. Den faglige klassifikation i  denne 
kodeks foretages på grundlag af visse kriterier, hvoraf de vigtigste 
er arten af det udførte arbejde, det specialkendskab, der kræves af arbejds­
tagerne, og erhvervsgrenen. I  kodeksen sondres der for det første mellem 
10 hovedfaggrupper, idet der for hver gruppe gives en kort beskrivelse af 
det pågældende arbejde. Disse 10 hovedgrupper opdeles dernæst i  83 under­
grupper, der igen opdeles i  284 basisgrupper. Hver basisgruppe indeholder 
beslægtede fag, til hvilke der svarer arbejde med fælles karakteristika.
Hver basisgruppe er igen opdelt i  i  alt 1  500 individuelle fag, der hver 
ledsages af en beskrivelse af de generelle arbejdsopgaver og de vigtigste 
arbejdstyper. Til dette tal skal føjes 53 fag, for hvilke der er foretaget 
en særlig undersøgelse på det græske arbejdsmarked.
Fagkodeksen indeholder for hvert enkelt fag:
a) et femcifret nummer;
b) en betegnelse, der henviser til arbejdets art;
c) en definition af de generelle arbejdsopgaver og en analytisk arbejds­
beskrivelse.
Ud over ovennævnte fagkodeks er der blevet udarbejdet en fagvejledning, 
der beskriver de 300 mest karakteristiske fag i  Grækenland.
Sondringen mellem faglærte og ufaglærte arbejdere foretages på grundlag 
af arbejderens egnethed med hensyn til at udføre et givet arbejde ved at 
han har en relevant faglig uddannelse og/eller en vis erfaring i  dette 
arbejde. I den græske fagkodeks skulle alle fag være klassificeret ensartet 
for de to køn uafhængigt af kriterier, der betragtes som typisk kvindelige 
eller mandlige (jf. imidlertid ovenfor, s. 16).
Selv om der ikke er foretaget nogen undersøgelse af de typiske kvindefag, 
er det almindelig kendt, at man i  visse fagkategorier næsten udelukkende 
finder kvinder, bl.a. i  den tertiære sektor, men også i  industrien. Man 
kan i  den forbindelse nævnte sygeplejersker, barneplejersker, rengøringskoner, 
husholdningslærere, børnehavelærere, socialrådgivere, familievejledere, 
privatsekretærer, stenografer og maskinskrivere, osv. I industrien findes de

-  18  -
typiske kvindefag især i  tekstil- og beklædningsindustrien samt i  tobaks­
industrien. Dette skyldes ifølge den græske regering, at disse fag i  
særlig grad kræver kvindelige egenskaber såsom tålmodighed, fingernemhed, 
følsomhed og præcision.
D - TiIsyn og kontrol
25. Som nævnte ovenfor er de kollektive overenskomster og voldgifts­
kendelserne offentliggjort i  Grækenlands statstidende (lov nr. 3239/55 om 
behandling af faglig strid, saledes som den er blevet ændret) og de 
meddeles ligeledes til de kompetente myndigheder og berørte parter. Når 
overenskomster og kendelser ikke offentliggøres i  statstidende inden
for den fastsatte frist, kan de pagæIdende faglige organisationer indbringe 
dem for underretten.
En sådan indbringelse for underretten har virkning af offentliggørelse og 
ledsages af en meddeLelse til arbejdsministeriet og de berørte parter.
26. De lokale arbejdstilsynsmyndigheder har som allerede nævnt kompetence 
til at tilse og kontrollere, at de arbejdsretlige bestemmelser overholdes. 
Arbejdstilsynsmyndighederne kan dag og nat foretage kontrol i  virksomhederne 
for at undersøge, om arbejdsgiverne overholder de arbejdsretlige bestem­
melser. Indtil nu har arbejdsministeriet ikke rejst nogen sag for domstolene 
om manglende overholdelse af ligelønsprincippet som konkretiseret i  
arbejdsretlige bestemmelser (jf. ovenstående § 14).

- 19 -
IV. STATISTISKE OPLYSNINGER OM LØNFORHOLDENE FOR GRÆSKE MANDLIGE OG 
KVINDELIGE ARBEJDSTAGERE
27. Grækenlands statistiske kontor foretager kvartalsvise statistiske 
undersøgelser af arbejdstagernes lønninger i  de større erhvervsbrancher.
De offentliggjorte resultater Cjf. nedenstående tabeller) viser betyde­
lige forskelle i  den gennemsnitlige time- eller månedsløn for arbejdere 
og funktionærer af hankøn og hunkøn i  industri- og håndværksvirksomheder, 
der beskæftiger mindst 10 personer. Disse globale forskelle i  gennemsnits­
lønnen skulle ifølge den græske regering ikke skyldes en direkte løn- 
diskriminering, men derimod det forhold, at kvinder generelt ikke er 
beskæftiget med samme arbejde som mænd. Der er f.eks. ikke ret stor 
forskel i  tobaksindustrien, hvor mandlige og kvindelige arbejdstageres 
lønninger er sammenlignelige fordi de udfører ensartet arbejde. En 
sådan fortolkning er efter Kommissionens opfattelse klart utilfredsstillende, 
selv om det er indlysende, at der må tages hensyn til en hel række struk­
turelle faktorer, der bidrager til de globale lønforskelle, f.eks.: 
kvindernes uddannelse og erhvervserfaring er generelt mindre, deres 
karriere afbrydes hyppigere, deres anciennitet er mindre, de får i  
mindre grad tillæg for natarbejde og overtimer, der anvendes en særlig 
faglig klassifikation, visse typisk "kvindelige" kvalifikationer undei— 
vurderes til en vis grad, osv. Selv om der ikke findes nogen særlig 
undersøgelse om antallet af kvinder på de højeste løntrin i  erhvervs- 
.lierarkiet, vi ser de disponible statistikker klart, at kvindernes "øvrigt" 
arbejde er dårligere aflønnet end det arbejde, mændene udfører.

-  20  -
TABEL 1
Gennemsnitslønnen for mænd og kvinder i  industri- og 
håndværksvirksomheder,, der beskæftiger mindst ti personer
(i drakmer)
a) Arbejdernes timeløn
&r Mænd Kvinder Procentvis 
forske l
|  1976 50,46 35,45 29,10
i  1977 61,67 42,42 31,22
1978 76,45 52,79 30,95
1979 93,15 63,32 32,03
1980 118,3 80,23 32,18
(1. kvartal) 
1981 138,74 96,33 30,57
b) Funktionærernes månedsløn
|  8r
iMænd Kvinder Procentvi s 
forskel
1976 1 5 525 8 622 44,47
1977 18 567 10 489 43,51
1978 22 119 12 518 43,21
1979 26 246 14 942 43,07
1980 31 957 18 290 42,27
(1. kvartal) 
1981 36 456 21 247 41,65
Kilde: ESYE (Grækenlands statistisk kontor) Athen.

TABEL 2
Gennemsnitstimelønnen i  industri- og håndværksvirksomheder, der beskæftiger 
mindst ti personer, opdelt på branche og køn 
1. kvartal 1981 
(i drakmer)
Kodeks Branche Begge kønIMænd Kvinder Kvindernes løn i  % 
af mændenes løn j
2-3 I alt ..................... i  
121,7 138,7 96,3 69,4
20 Levnedsmidler, ekskl. I
drikkevarer ................ 109,7 120,3 95,9 79,9
21 Drikkevarer ................ 122,5 130,6 105,7 80,9 ;
22 Tobak ..................... 13
7,3 133,2 141,4 106,2 i
:  23 Tekstiler .................. 114,6 135,2 103,0 76,2 ;
:  24 Beklædning, fodtøj ......... 90,2 12
1,2 84,1 69,4
i  25,  Træ og kork ................ 116,5 122,9 97,3 79,2
26 Møbler ..................... 105,3 106,3 90,6 85,2
;  27 Papir ...................... 122,9 134,8 97,1 72,0 |
28 Grafisk industri ........... 17
2,3 195,7 100,6 51,4 |
29 Læder, pelsskind ........... 11
6,0 126,8 96,4 76,0
30 Gummi, plast ............... 113,7 136,8 88,8 64,9
31 Kemikalier ................. 130,7 155,4 102,1 65,7
32 Mineralolie og kul samt I
produkter heraf ............ 16
3,7 173,9 94,1 54,1
33 Varer af ikke-meta11i ske
mineraler .................. 134,4 140,5 102,2 72,7
:  34 Basismetalvarer ............ 19
0,4 191,6 134,8 70,4
:  35 Metalvarer ................. 124,7 133,3 96,6 72,5
:  36 Maskiner, apparater
: (ikke-e lektri ske) .......... 11
7,9 117,5 138,5 117,9
;  37 Elektriske apparater ....... 11
8,7 128,7 100,3 77,9
;  38 Transportmateriel .......... 15
1,4 152,1 101,8 66,9
39 Andet ...................... 93,7 101,1 85,4 84,5
Kilde: ESYE (Grækenlands statistisk kontor) Athen.

TABEL 3
Gennemsnitsmånedlønnen for funktionærer i  industri- og handværksvirksomheder, der beskæftiger
mindst ti personer, opdelt pi køn og branche 
1. kvartal 1981 
(i drakmer)
Kodeks i Branche Samlet GrundlønÌ
Overtimer | Andre løn------------------ ,
Ar
bejdsdage j
løn
ielementer i
BEGGE KØN
2-3 I alt ....................... 33
 383 ‘ 30 045 i1 574 1 764 24,6 j
20 Levnedsmidler, ekskl. drikke- jII
varer ....................... '27
 122 1 24 663 1 503 956 24,7
21 Dri kkevarer ..................i 30 310 26 561 2 101 1 648 24,5
22 Tobak ............... ..... 32
 366 S 30 401 1 508 457 24,7
23 Tekst iler .................... 30 123 S28 067 1 251 805 24,4
24 Beklædning, fodtøj ........... 21
 132 I 20 202 529 401 23,5
25 Træ og kork .................. 30 251 ! 28 706 965 580 24,3 i
26 Møbler ...................... 20
 624 19 012 565 1 047 23,2 ,
27 Papir ....................... 32
 595 28 833 1  377 2 384 24,2 i
28 Grafisk industri ............. 38 600 35 588 1 162 1 850 24,8
29 Læder, pelsskind ............. 32 735 29 459 1  509 1 767 25,2
30 Gummi, plast ................. 29 000 25 155 708 3 137 24,4
31 Kemikalier ................... 34 882 32 053 1  315 1 514 24,7
32 Mineralolie og kul samt
produkter heraf .............. 41 201 34 605 3 722 2 874 25,4
33 Varer af ikke-metaliske
mineraler .................... 34 935 30 919 1 831 2 185 24,7
34 Basismetalvarer .............. 48 958 43 804 2 587 2 566 25,9
35 Metalvarer ................... 35 011 31 988 1 862 1 182 24,7
36 Maskiner, apparater
(ikke-elektriske) ............ 25
 089 24 688 676 344 24,0
37 Elektriske apparater ......... 32
 442 29 778 2 078 586 24,3
38 Transportmateriel ............ 36
 855 31 962 1 630 3 063 24,6
39 Andet ........................ 27 467 26 121 602 144 24,5
Kilde: ESVE (Grækenlands statistisk kontor) Athen.

TABEL 3 (fortsat)
GennemsnitsmånedsLønnen for funktionærer i  industri- og håndværksvirksomheder, der 
beskæftiger mindst ti personer, opdelt pi køn og branche
1. kvartal 1981 
(i drakmer)
<
,  Kodeks
r - -----------------—Branche Samlet løn
jGrundløn Overtimer Andre løn­
elementeri — — ---------- ■ — — —
Arb
ejds­
dage
I
1
ii
| MÆND
!  2-3 I  alt ....................... 36 486 32 507 1  871 2 108 24.6
24.8
24.6
24.8
24.6
23.2
24.220 Levnedsmidler, ekskl. drikkevarer ___ i 2
9 834 26 827 1 857 1 150
!  2 1 Drikkevarer .............. 31 677 27 597 2 292 1 788
i 2 2 Tobak .................... 35 061 32 693 1  869 499
j 23 Tekstiler ................. 33 869 31 261 1 577 1 031
I  24 Beklædning, fodtøj ........... 24
 584 23 097 831 656
i 2 5Træ oq kork .................... 32 837 30 979 1 154 704
;  26 Møbler .................... 21 957 19 781 742 1  434 22,9
;  27 Papi r .................... 34 670 30 349 1 575 2 746 24.2 
24,8
25.2 
24,428 Grafisk industri .................... 43 181 39 485 1  334 2 36229 Læder, pelsskind .................... 37 836 33 181 1 964 2 38830 Gummi, plast ................... 32 992 28 516 895 3 58031 Kemikalier ...................... 38 505 34 943 1  594 1 968 24,7
i 32 Mineralolie og kul samt produkter
33heraf ..................... 44 190 36 616 4 260 3 314 25.,4Varer af i  kke-rneta 11 i  ske mineraler ... 36 625 32 177 2 027 2 421 24,834 Basismetalvarer ..................... 50 962 45 421 2 789 2 751 26,035 Metalvarer ................. 39 056 35 372 2 301 1 384 24,756 Maskiner, apparater (ikke-elektri ske) 27 576 26 378 830 368 24,037 Elektriske apparater ................ 35 824 32 617 2 527 680 24,338 Transportmateriel ................... 38 511 33 401 1 778 3 332 24,639
------ i_An
det ........................ 32 304 30 510 801 993 24,6
Kilde: ESYE (Grækenlands statistisk kontor) Athen.

TABEL 3 (fortsat)
GennemsnitsmlnedsLønnen for funktionærer i  industri- og håndværksvirksomheder, der 
beskæftiger mindst ti personer, opdelt på køn og branche
1. kvartal 1981 
(i drakmer)
Kodeks Branche Samlet løn Grundløn—
Overtimer Andre løn- Arbej dsdage
elementer
2-3
20
2 1
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39I alt .................
Le
vnedsmidler, ekskl.
drikkevarer ............
Drikkevarer ............
Tobak .................
Te
kstiler ............. .
Be
klædning, fodtøj .....
Tr
æ og kork ...........
Mø
bler ................ .
Pa
pir .................
Gr
afisk industri .......
Læ
der, pelsskind .......
Gu
mmi, plast .......... .
Ke
mikalier ............
Mi
neralolie og kul samt
produkter heraf ........
Va
rer af ikke-metalliske
mineraler .............
Ba
sismetalvarer ........
Me
talvarer .............
Maskiner, apparater
(ikke-elektriske) ......
El
ektriske apparater ___
Tr
ansportmateriel .......
Andet .................KV
INDER
21247
18897
21735
22586
20135
17202
18641
17035
20298
25861
18214
18398
25017
23451
21,413
31439
22109
18660
20787
20160
1921220 415
18 100
20 663 
22 084 
19 550 
16 905
18 504 
16 943
19 855 
24 753 
18 002 
16 229 
24 185
22 658
20 860 
29 667
21 195
18 299
19 994 
19 173 
18 631i  % af 
mændenes 
grund løn
62,8
67.5 
74,9
67.5
62.5
73.2
59.7
85.7 
65,4
62.7
53.8
56.9
69.2
61.9
64.8
65.3
59.9
69.4
61.3
57.4 
61,1412 420
432 365
902 770
197 305
381 204
185 111
116 21
88 4
203 240
684 424
212 -
210 1 959
555 277
528 265
257 296
825 947
460 454
103 258
532 261
310 677
261 31924.4
24.5
24.2
24.5
23.8
23.8
24.6
24.0
24.1 
25,0
25.3
24.6
24.6
24.7
21.2
25.7
24.7
24.3 
24,5
24.4 
24,2
Kilde: ESYE (Grækenlands statistisk kontor) Athen.

- 25 -
28. Tabel 1 viser, at hvad angår arbejdere generelt, er den relative 
forskel mellem mænds og kvinders gennemsnitstimeløn alt i  alt kun 
ændret lidt i de seneste Ir, medens man i  samme periode kan konstatere en 
vis mindskelse af forskellem mellem mandlige og kvindelige månedslønninger.
Ser man på lønforskellene opdelt på branche (tabel 2), viser det sig, 
at forskellene varierer meget. Medens den gennemsnitlige timeløn for 
kvinder i  den grafiske industri i  første kvartal af 1981 kun udgjorde 
51,4% af den tilsvarende løn for mænd, kan det noget overraskende 
konstateres, at kvindernes timeløn i  maskinindustrien var ca. 18% højere 
end mændenes.
Tabel 3 viser funktionærernes gennemsnitsmånedsløn i  industri og håndværk 
opdelt på branche. De forskellige procentsatser vedrørende kvindernes 
og mændenes månedlige grundløn går fra 53,8% i  lædei og pelsindustrien 
til 85,7% i  møbelindustrien, idet disse procentsatser er beregnet i  
forhold til den tilsvarende løn for mandlige funktionærer. For alle 
brancher under ét udgør de kvindelige funktionærers grundløn 62,8% 
af den tilsvarende løn til mandlige funktionærer; for så vidt angår 
den samlede månedsløn (inkl. overarbejde og andre lønelementer), udgør 
denne procent kun 58,2.
29. Hed henblik på at sammenligne de kvindelige arbejderes timeløn i  
industrien i  Grækenland med de tilsvarende lønninger i  de øvrige EF-lande, 
indeholder tabel 4 i  nationale valutaer de kvindelige og de mandlige 
arbejderes gennemsnitlige bruttotirneløn i  industrien (ekskl. elektricitet, 
gas og vand) i  perioden oktober 1975 til oktober 1981 ifølge resultaterne 
fra den halvårlige harmoniserede lønstatistik, som er udarbejdet af 
EUROSTAT (De europæiske Fællesskabers statistiske Kontor). Tabel 5
viser disse timelønninger for kvindelige arbejdere i  procent af de mand­
lige arbejderes timelønninger. Disse relative timelønsniveauer må 
naturligvis fortolkes med den allerstørste forsigtighed, idet alle struk­
turelle virkninger, som allerede nævnt, indgår i  denne form for statistik (1).
(1) Jf. dok. K0M(78) 711 endelig udg. af 16. januar 1979 "Beretning fra 
Kommissionen til Rådet om anvendelsen af princippet om lige løn 
for mænd og kvinder - status pr. 12. februar 1978 (KAPITLET 
"STATISTISKE ASPEKTER", s. 96-126).

TABEL 4
Den gennemsnitlige bruttotimeLøn for industriarbejdere
(ekskl. gas og vand)
i  national valuta
Rr (1) Tyskland Frankrig Italien Nederlandene Belgien Luxembourg------------ 1-------
De
t forenede! Irland Danmark!
j Grækenland
I Kongerige !  (2)
!DM FF LIT HFL BFR LFR i UKL IRL DKR!  DR
Kvinderii
1975 7,61 9,84 1 300 7,61 113 103 0,91 0,78 27,52 30,6
1977 8,73 12,80 2 116 9,17 137 132 1,16 1,05 33,90 44,5
1978 9,23 14,19 2 422 9,73 145 136 1,30 1,25 38,10!  55,9
1979 9,69 16,26 2 871 10,15 156 138 1,53 1,52 41,60 68,2
1980 10,40 18,78 3 440 10,83 170 154 1,79 1,80 45,02 84,7
1981 10,99 21,88 4 297 11,31 189 159 1,98 2,11 49,50 106,9
Mænd
1975 10,49 12,54 1 631 10,51 158 163 1,34 1,28 32,64 43,8 ;
1977 11,99 16,53 2 500 12,48 193 203 1,62 1,69 39,19 65,1
1978 12,64 18,50 2 916 13,24 205 214 1,86 1,95 44,23 82,2
1979 13,33 20,77 3 413 14,04 222 223 2,16 2,27 48,17 100,3
1980 14,32 23,99 4 089 14,78 242 238 2,57 2,62 52,32 125,7
1981 15,10 27,53 5 063 15,57 264 251
I2,83
3'1457,72 160,4
Kilde: Timeløn - Arbejdstid, EUROSTAT, 2-1982
(1) Oktober hvert Ir.
(2) Udelukkende fremstillingsvirksomhed.

TABEL 5
Den gennemsnitlige bruttotimeløn for industriarbejdere
(ekskl. gas og vand)
Mændenes Løn =100
År■Tysk Land 
J---------------------------Fr
ankrig Italien
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _Ne
derlandeneI
Belgien jLuxembourg
i
I_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ l_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _De
t forenede 
KongerigeIrLand-------- ■
Da
nmarkGrækenland
197572,55 78,47 79,71 72,41 71,52 63,19 67,91 60,94 84,31 69,86
197772,81 77,43 84,64 73,48 70,98 65,02 71,60 62,13 86,50 68,36
197873,02 78,32 83,06 73,49 70,73 63,55 69,89 64,10 86,14 68,00
197972,69 78,29 84,12 72,29 70,27 61,88 70,83 66,96 86,36 68,00
198072,63 78,28 84,13 73,27 70,25 64,71 69,65 68,70 86,05 67,38 '
198172,78 78,48 84,87 72,64 71,59 63,35 69,96 67,20 85,76 66,65 j
ii
Ki Ide :  Tabe L  4

- 28 -
RESUME OG KONKLUSIONER
30. Hovedformålet med denne beretning er at redegøre for, i  hvilken 
udstrækning princippet om lige løn til mænd og kvinder er gennemført 
i  græsk ret i  overensstemmelse med EØF-traktatens artikel 119 og 
direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975.
Pa det rent juridiske plan fandtes der i  Grækenland forskellige instrumenter, 
der garanterede dette retsprincip. Det vigtigste har været artikel 22, 
stk. 1, andet afsnit i  forfatningen af 1975, hvori der er fastsat lige 
løn for arbejde af samme værdi, der udføres af enten personer af samme 
køn eller personer af forskelligt køn. I henhold til den nationale 
kollektive overenskomst af 26. februar 1975 har man endvidere indledt 
en procedure med henblik på gradvis udbygning af forskellene i  arbejdernes 
gennemsnitlige dagløn, der blev afsluttet den 1. marts 1978. Endvidere 
bestemmes det i  forfatningens artikel 116, stk. 3, at alle ministerielle 
bekendtgørelser samt bestemmelser i  de kollektive overenskomster og vold­
giftskendelser om arbejdsløn, der er i  modstrid med forfatningens 
artikel 22, stk. 1, andet afsnit, og som ikke direkte eller indirekte er 
blevet erstattet med bestemmelser, der er i  overensstemmelse med dette 
princip fra 11. juni 1978 automatisk skal ophæves. For offentligt ansatte 
tjenestemænd og ansatte i  offentligretlige selskaber garanteres lige­
lønsprincippet ved lov nr. 754/1978  eller lov nr. 1041/1980  om aflønning 
af disse personkategorier. Ligeledes bør nævnes ratifikationen ved lov 
nr. 46/1975 af den internationale arbejdskonventi on nr. 100 om ligeløn.
Den nuværende regering har udarbejdet og den 30. januar 1984 fået ved­
taget lov nr. 1414/84 om gennemførelsen af princippet om ligebehandling 
af mænd og kvinder på arbejdsmarkedet, som i  det væsentlige har til 
formål at ansætte direktiv 46/207/EØF af 9. februar 1976 om ligebehandling 
med hensyn til beskæftigelse og arbejdsvilkår til national ret men 
tillige at supplere og bidrage til visse forbedringer på ligelønsområdet, 
som omfattes af direktiv 75/117/EØF.
Der opstod imidlertid her et væsentligt problem i  forbindelse med 
det græske "ægteskabs- og børnetilskud", som fortsat på trods af en dom 
afsagt af den øverste forvaltningsdomstol, udbetaltes regelmæssigt

- 29 -
af arbejdsgiverne oveni Lønnen, idet det stadig knyttedes til 
begrebet "famiLieoverhoved", som imidlertid var forsvundet fra den 
græske civillovgivning. Denne praksis er utvivlsomt i  modstrid med EØF- 
traktatens artikel 119 og artikel 1, stk. 1, i  direktiv 75/117, der 
bestemmer, at enhver forskelsbehandling med hensyn til køn for så vidt 
angår alle lønelementer og lønvilkår skal afskaffes.
I henhold til de nye bestemmelser i  art. 4 i  lov nr. 1414/84 skal disse 
ydelser, når der er tale om nyligt oprettede eller reviderede ordninger, 
fremover indbetales til hver enkelt ægtefælle eller til den af forældrene, 
der arbejder, uden hensyn til køn. Man må håbe, at denne endelige ordning 
faktisk vil blive gennemført overalt snarest muligt selv om det i  over­
gangsbestemmelser er fastsat, at de ydelser der eksisterede på tids­
punktet for ikrafttrædelsen af loven (2. februar 1984) vil blive udbetalt 
til den ægtefælle, der anføres i  en fælles erklæring til arbejdsgiveren.
I modsat fald udbetaler arbejdsgiveren halvdelen af ydelsen til den 
ægtefælle, der er beskæftiget af denne.
Selv om den nye lov har overtaget definitionen af begrebet "løn", 
som det anvendes i  art. 119 i  EØF-traktaten (jf. ovenstående § 5a) 
bør man som i  andre lande være opmærksom på risikoen for, at man i  de 
kollektive overenskomster formelt set overholder princippet om fast­
sættelse af nøjagtigt samme mindsteløn eller "grund"-løn for mænd og 
kvinder, men at man i  virkeligheden "kommer uden om" disse (wage-gap) på 
forskellig måde ved hjælp af de lønninger, der faktisk udbetales til 
mandlige og kvindelige arbejdstagere.
Hvis man i  øvrigt stadig ser på, hvad der faktisk sker, ser det ud til, 
at der i  visse kollektive overenskomster stadig opereres med en klassifi­
cering efter erhvervsgruppe, der er forskellig for mænd og kvinder, idet 
der fastsættes forskellig mindsteløn for de to grupper. Selv om man 
kan antage, at det i  det pågældende tilfælde hverken drejer sig om samme 
arbejde eller arbejde af samme værdi (og direktivet derfor ikke kan på­
beråbes, kan man imidlertid have en kraftig formodning om, at kønnet i  
disse tilfælde har været den afgørende faktor for klassificeringen, og 
at denne derfor ikke bygger på kriterier,  der er fælles for mandlige og 
kvindelige arbejdstagere ("skjult" forskelsbehandling kan desuden erstatte 
direkte og formel forskelsbehandling). Man bør dog være opmærksom på 
den fornyelse på det rent juridiske plan, der ligger i  indførelsen - stadig 
i art. 4 i  lov nr. 1414/84 - af en ordlyd, der ligger meget tæt op ad

- 29 a -
ordlyden i  andet afsnit i  art. 1 i  direktiv 75/117: "Faglig klassifikation 
der anvedes ved lønfastsættelse skal bygge på samme kriterier for mandlige 
og kvindelige arbejdstagere og anvendes således at kønsbestemt forskels­
behandling udelukkes".

- 30 -
Om muligheden for ved tilsidesættelse af ligelønsprincippet at gøre sine 
rettigheder gældende for retslige instanser (artikel 2 i  direktivet), mi 
man konstatere, at denne mulighed stir åben både for arbejdstagerne selv 
og for deres faglige organisationer, også selv om der som i  en række 
andre lande har været meget få sådanne klager.
For at klare problemernes fortolkning af de gældende retsregler på de 
områder, der omfattes af art. 3 og 4 i  direktiv 75/117 meddeles det i  
art. 15 i  lov nr. 1414/84,  at samtlige bestemmelser, der strider 
mod den pågældende lov, og som måtte indeholdes i  love, dekreter, kollek­
tive overenskomster, voldgiftskendelser eller ministerielle afgørelser, 
virksomheders forretningsorden eller i  individuelle arbejdskontrakter, 
afskaffes.
Hvad angår arbejdstagernes beskyttelse mod afskedigelse, som skyldes en 
klage eller et søgsmål, fremsat eller indledt med det formål at 
udvirke, at ligelønsprincippet overholdes (art. 5 i  direktivet), 
indeholdt den græske lovgivning kun generelle bestemmelser om ulovlig afske­
digelse. Der findes nu et meget præcist og udtrykkeligt forbud 
mod afskedigelse i  art. 6 i  lov nr. 1414/84 (jf. ovenstående § 12a).
I øvrigt (art. 6 i  direktivet) kontrollerer de lokale arbejdstilsyns- 
myndigheder generelt gennemførelsen af de arbejdsretlige bestemmelser; 
enhver vægring ved at anvende de arbejdsret lige bestemmelser medfører 
i  princippet en retlig procedure, når det viser sig umuligt at afgøre 
sagen i  mindelighed. Hidtil har disse myndigheder ikke forelagt domstolene 
noget tilfælde af tilsidesættelse af ligelønsprincippet. Det skal bemær­
kes, at der med lov nr. 1414/84 (jf. ovenstående § 14b) på 
forskellige niveauer er oprettet en helt ny administrativ struktur 
til fortsat at fremme "ligestillingsarbejdet".
Hvad angår artikel 7 i  direktivet, ifølge hvilken arbejdstagerne skal 
underrettes om deres rettigheder med hensyn til ligeløn, har man i  lov 
nr. 1414/84 foreslået, dels at fagforeningerne har ret til at informere 
arbejdstagerne om alle de bestemmelser der findes med henblik på at sikre 
og gennemføre ligebehandling dels at arbejdsgiverne er forpligtet til at 
lette fagforeningernes opgave med hensyn til opslag af meddelelser 
i  virksomheden, udsendelse af rundskrivelser m.m.

- 31 -
31. Af denne gennemgang kan det konkluderes, at lov nr. 1414/84 af 
30. januar 1984 på vigtige punkter i  realiteten har suppleret og for­
bedret transpositionen af direktiv 75/117/EØF om lige løn til mænd og 
kvinder til national ret.
Kommissionen vil imidlertid fortsat have opmærksomheden henledt pi 
udviklingen inden for dette område dvs. overensstemmelse mellem 
fællesskabsretten og betingelserne for gennemførelse af alle de 
nationale græske retlige bestemme Iser,, som nu finder anvendelse 
inden for dette område.
I denne forbindelse konstaterer Kommissionen f.eks., at den særlige 
domstol, som er blevet oprettet i  henhold til artikel 100 i  
Forfatningen, og som pa højeste niveau og i  sidste instans har til 
opgave at træffe afgørelse i  tvister vedrørende "en formel lovs 
fofatningsstri dighed eller betydningen af formelle lovbestemmelser, 
såfremt der i  forbindelse hermed er truffet modstridende afgørelser 
af den øverste administrative domstol, Kassationsretten eller 
Revisionsretten", i  forbindelse med en sag vedrørende lige løn til 
mænd og kvinder og artikel 22, stk. 1, andet afsnit i  Forfatningen, 
har fastslået, at denne forfatningsbestemmelse ikke finder anvendelse 
på personer, der er omfattet af en offentligretlig vedtægt (afgørelse 
nr. 16/1983).
Selv om anvendelsesområdet for ovennævnte lov nr. 1414/84 er begrænset 
til "arbejdstagere, der er beskæftigede i  henhold til en privatretlig 
arbejdskontrakt (samt udøvere af liberale erhverv)", bør man ikke 
glemme, at navnlig i  henhold til lov nr. 754/1978  (ændret ved lov 
nr. 1041/1980)  om regulering (eller forhøjelse) af lønnen til civile 
eller militære tjenestemænd og til ansatte i  offentligretlige 
selskaber, skal månedslønnen (grundlønnen og almindelige tillæg) til 
disse personkategorier fastsættes på samme måde for begge køn.