TRETTENDE RAPPORT OVERSIGT OVER TREDJELANDES BRUG AF HANDELSPOLITISKE BESKYTTELSESINSTRUMENTER OVER FOR DEN EUROPÆISKE UNION I 2015

1.Indledning

Handelsbeskyttelse (også kaldet afbødende foranstaltninger på handelsområdet) sikres af de tre handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter antidumping-, antisubsidie- og beskyttelsesforanstaltninger. Mens hensigten med antidumping- og antisubsidieforanstaltninger er at modvirke de negative virkninger af urimelig handelspraksis som følge af dumpet/subsidieret import, som truer eller forårsager væsentlig skade for den nationale industri, er formålet med beskyttelsesforanstaltninger at beskytte nationale industrier midlertidigt fra de negative virkninger af uventede og væsentlige stigninger i importen, som truer eller forårsager alvorlig skade for dem. Det bør også bemærkes, at beskyttelsesforanstaltninger bliver anvendt over for import fra alle oprindelseslande, hvilket således har virkning erga-omnes, mens antidumping- og antisubsidieforanstaltninger er mere målrettede og derfor er rettet mod specifikke lande (og endda virksomheder).

Anvendelsen af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter er reguleret i henhold til Verdenshandelsorganisationens (WTO) relevante aftaler og retspraksis. Sådanne regler skal respekteres nøje for at sikre, at WTO's multilaterale system fungerer tilfredsstillende. Fejlagtig anvendelse af handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger fører til ulovlige og uberettigede foranstaltninger, som har en negativ indvirkning på fri og fair handel. Dette er særligt tilfældet for beskyttelsesinstrumentet, som er det mest handelsbegrænsende instrument, fordi foranstaltningerne bliver anvendt over for import fra alle oprindelseslande, uafhængigt af om de individuelt øger deres eksport og/eller forårsager skade. Derfor har relevant WTO-retspraksis sat højere standarder for indførelsen af beskyttelsesforanstaltninger.

I løbet af de seneste år og i forbindelse med den globale økonomiske og finansielle krise har der været en stigning i anvendelsen af handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger over for Den Europæiske Union (EU) og individuelle medlemsstater. I økonomiske nedgangstider, hvor det indenlandske forbrug i visse sektorer falder, leder industrierne efter andre afsætningssteder i bestræbelserne på at opretholde deres produktion/beskæftigelse og kontrollere deres omkostninger og fokuserer naturligvis på eksportmarkeder. Det er derfor af afgørende betydning, at eksportmulighederne ikke bliver begrænset af uberettigede handelsbeskyttelsesforanstaltninger, som uretmæssigt indskrænker markedsadgangen.

WTO's medlemmer har ret til at gøre brug af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter. Det er imidlertid vigtigt, at de handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter anvendes korrekt og ikke resulterer i protektionistiske foranstaltninger. EU anvender selv regelmæssigt disse instrumenter (navnlig antidumping og antisubsidie), og dets system er baseret på en afbalanceret og moderat tilgang med standarder fastlagt i EU-lovgivningen, der er mere omfattende, end WTO-forpligtelserne kræver. Eksempelvis er der en obligatorisk vurdering af samfundsinteresser samt anvendelsen af reglen om lavere told, hvorved der indføres foranstaltninger på niveauer lavere end dumpingmargenen, hvis de er tilstrækkelige til at fjerne den skade, som den pågældende industri har lidt. Det forventes, at EU's handelspartnere også nøje overholder de obligatoriske standarder, der er fastsat inden for rammerne af WTO, når beskyttelsesinstrumenterne anvendes over for EU eller individuelle medlemsstater. I den forbindelse fortsætter EU-Kommissionen (Kommissionen) sine bestræbelser på at fremme bedste praksis i anvendelsen af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter blandt EU's handelspartnere, og overvågningen af tredjelandes handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger er fortsat intens og fokuseret.

Af ovennævnte grunde, griber Kommissionen, når det er nødvendigt, ind for at adressere systemiske problemer i tredjelandenes anvendelse og udførelse af handelspolitisk beskyttelse og sikre, at det sker i overensstemmelse med WTO-forpligtelserne. Kommissionen fremsætter skriftlige kommentarer og deltager også regelmæssigt i offentlige høringer i forbindelse med tredjelandes procedurer vedrørende handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger, navnlig når EU-eksportørers rettigheder og interesser er blevet uretmæssigt berørt. Kommissionen griber også ind i de relevante institutionelle tilfælde, som er skabt af vores bilaterale aftaler.

Kommissionen underviser desuden embedsmænd fra undersøgelsesmyndigheder i tredjelande i handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter, i et forsøg på at udbrede sine egne høje standarder for undersøgelser i forbindelse med handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter og derved øge kvaliteten af de undersøgelser, som tredjelande foretager. Undervisningen afholdes normalt en gang om året som et ugeseminar med deltagelse af op til 25 personer fra forskellige tredjelande. Embedsmænd fra Indien, Japan, Jordan, Tunesien og Vietnam deltog i seminaret, der blev afholdt i 2015. Kommissionen var i 2015 også i kontakt med flere tredjelande – regelmæssige brugere af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter, for at fastlægge udveksling af bedste praksis vedrørende anvendelsen af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter som et supplement til de allerede etablerede dialoger.

I denne rapport beskrives de generelle tendenser i tredjelandes handelsbeskyttelsesaktiviteter, der har negative konsekvenser, eller som potentielt kan have konsekvenser for EU's eksport (tredjelandes antidumping- eller antisubsidieforanstaltninger kan enten være rettet mod EU som helhed eller mod individuelle medlemsstater). Den giver også et overblik over, hvad der specifikt menes med overvågning af tredjelande, inklusive detaljerede analyser for hvert land og detaljerede tal i bilaget.

2.Overordnede tendenser

2.1.Gældende foranstaltninger ved udgangen af 2015

Antallet af gældende handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter, der påvirkede EU-eksporten i 2015, var 151, hvilket er en stigning i forhold til de 140 gældende foranstaltninger i 2014. Som det er vist i figuren nedenfor, har der været en klar stigende tendens i antallet af gældende foranstaltninger siden 2010, og anvendelsen af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter var fortsat ganske vigtig.

Samlet antal gældende foranstaltninger i 2015

Kilde: Statistik fra WTO og EU

Indien er fortsat det land sammen med Kina, som har det højeste antal foranstaltninger over for EU-eksport med 19 gældende foranstaltninger (for Indien hhv. 4 beskyttelses- og 15 antidumpingforanstaltninger og for Kina 17 antidumping- og 2 antisubsidieforanstaltninger). Mens det for Indien udgør et fald på 7 foranstaltninger (antidumping) i forhold til 2014, ligger antallet for Kina relativt stabilt, idet der har været en stigning på én foranstaltning siden 2014. Herefter følger USA med 18 gældende foranstaltninger, primært antidumping, hvoraf 2 er nye handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter over for EU-eksport (1 antisubsidie og 1 antidumping). Brasilien har 16 (antidumping) foranstaltninger, hvilket er en bemærkelsesværdig stigning på 7 yderligere foranstaltninger sammenlignet med sidste år. Endelig har Tyrkiet en hel del (12), men dog et stabilt antal gældende foranstaltninger. I år har Tyrkiet imidlertid for første gang i en årrække flere gældende antidumping- (7) end beskyttelsesforanstaltninger (5).

Gældende foranstaltninger ved udgangen af 2015 fordelt efter land

Kilde: Statistik fra WTO og EU