Onsdag den 7. juli 2010

Europæisk bankmyndighed ***I

P7_TA(2010)0272

Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af en europæisk banktilsynsmyndighed (KOM(2009)0501 - C7-0169/2009 - 2009/0142(COD))

2011/C 351 E/38

(Almindelig lovgivningsprocedure: førstebehandling)

Forslaget blev den 7. juli 2010 (1) ændret således:

PARLAMENTETS ÆNDRING (2)

til Kommissionens forslag

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING

om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed(Bankvæsen)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114 ,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (3),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (4),

under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (5),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (6), og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Finanskrisen i 2007/2008 afslørede store mangler i det finansielle tilsyn, både i bestemte tilfælde og i det finansielle system som helhed. De nationale tilsynsmodeller har ikke været tilpasset den nuværende situation med finansiel globalisering og de integrerede og indbyrdes sammenhængende finansielle markeder i Europa, hvor mange finansvirksomheder driver forretning på tværs af grænserne. Krisen afslørede mangler inden for samarbejde, koordinering, konsekvent anvendelse af EU-lovgivningen og tilliden mellem de nationale tilsynsmyndigheder.

(1a) Europa-Parlamentet har længe inden den finansielle krise regelmæssigt opfordret til, at alle aktører i højere grad blev sikret samme vilkår på EU-plan, og har samtidig gjort opmærksom på væsentlige mangler i EU-tilsynet med stadigt mere integrerede finansielle markeder (i sine beslutninger af 13. april 2000 om meddelelse fra Kommissionen: Etablering af en ramme for de finansielle markeder: en handlingsplan (7), af 21. november 2002 om reglerne for tilsyn med finansielle institutioner i Den Europæiske Union (8), af 11. juli 2007 om politikken for finansielle tjenesteydelser (2005-2010) - hvidbog (9), af 23. september 2008 med henstillinger til Kommissionen om hedgefonde og private equity (10), af 9. oktober 2008 med henstillinger til Kommissionen om Lamfalussyopfølgningen: den fremtidige tilsynsstruktur (11), og af sin holdning af 22. april 2009 om det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (12) og af 23. april 2009 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om kreditvurderingsbureauer (13)).

(2) I en af Kommissionen rekvireret rapport, der blev offentliggjort den 25. februar 2009, og udarbejdet af en ekspertgruppe på højt niveau under forsæde af Jacques de Larosière (de Larosière-rapporten) , konkluderes det, at det er nødvendigt at styrke tilsynssystemet for at nedsætte risikoen for og omfanget af kommende finanskriser. Det anbefales heri at indføre reformer af strukturen i tilsynet med Unionens finanssektor. Det fremgår endvidere af ekspertgruppens rapport, at der bør oprettes et europæisk finanstilsynssystem, der omfatter tre europæiske tilsynsmyndigheder, en myndighed for banksektoren, en for værdipapirsektoren og en for forsikrings- og arbejdsmarkedspensionsordninger, ligesom der bør oprettes et europæisk råd for systemiske risici. Anbefalingerne i rapporten udgjorde det minimumsniveau af ændringer, som eksperterne skønnede nødvendigt for at undgå en lignende krise i fremtiden.

(3) I sin meddelelse af 4. marts 2009»Fremdrift i den europæiske genopretning« foreslår Kommissionen, at der fremlægges et lovgivningsudkast til oprettelse af et europæisk finanstilsynssystem og et europæisk råd for systemiske risici, og i sin meddelelse af 27. maj 2009»Finansielt tilsyn i Europa« gjorde Kommissionen nærmere rede for, hvordan et sådant nyt tilsynssystem kan udformes , men medtog ikke alle anbefalingerne fra de Larosière-rapporten .

(4) Det Europæiske Råd anbefalede i sine konklusioner af 19. juni 2009, at der blev oprettet et europæisk finanstilsynssystem, der omfatter tre nye europæiske tilsynsmyndigheder. Formålet med systemet er at forbedre kvaliteten og konsistensen i det nationale tilsyn, styrke kontrollen med grænseoverskridende koncerner og indføre et fælles europæisk regelsæt for alle finansielle virksomheder i det indre marked. Det understreges i konklusionerne, at de europæiske tilsynsmyndigheder også bør have tilsynsbeføjelser vedrørende kreditvurderingsbureauer, og Kommissionen opfordres til at udarbejde konkrete forslag til, hvordan det europæiske finanstilsynssystem kan spille en vigtig rolle i krisesituationer, idet der dog lægges vægt på, at de europæiske tilsynsmyndigheders beslutninger ikke bør indvirke på medlemsstaternes finanspolitiske ansvar.

(4a) I rapporten af 16. april 2010 fra Den Internationale Valutafond (IMF) om et rimeligt og væsentligt bidrag fra den finansielle sektor (A Fair and Substantial Contribution by the Financial Sector), der blev udarbejdet på opfordring af G20-topmødet i Pittsburgh, anførtes, at omkostninger opstået på grund af svigt i den finansielle sektor bør indeholdes i og dækkes af et finansielt stabilitetsgebyr, der er forbundet med en troværdig og effektiv saneringsmekanisme. Endelig hedder det, at saneringsmekanismerne, hvis de defineres ordentligt, vil være til hinder for, at regeringerne fremover tvinges til at redde finansielle virksomheder, der er for betydningsfulde, for store eller for indbyrdes afhængige til at gå fallit.

(4b) Af meddelelsen fra Kommissionen af 3. marts 2010 med titlen »Europa 2020« fremgår det også, at en afgørende prioritet på kort sigt vil være at sikre en bedre forebyggelse af og om nødvendigt forvaltning af eventuelle finanskriser, og at den - under hensyntagen til finanssektorens specifikke ansvar i den nuværende krise - også skal omfatte passende bidrag fra finanssektoren.

(4c) Det Europæiske Råd fremsatte den 25. marts 2010 er klar erklæring om, at der navnlig er behov for fremskridt i spørgsmål som f.eks. systemiske institutioner, finansieringsinstrumenter til krisestyring.

(4d) Det Europæiske Råd af 17. juni 2010 tilkendegav endelig, at medlemsstaterne bør indføre en ordning med afgifter fra finansielle virksomheder for at sikre en retfærdig fordeling af byrden og give incitamenter til at standse systemiske risici. Sådanne afgifter bør være en del af troværdige saneringsregler.

(5) Den finansielle og økonomiske krise har skabt reelle og alvorlige risici for det finansielle systems stabilitet og det indre markeds funktion . Genopretning og opretholdelse af et stabilt og pålideligt finansielt system er en absolut forudsætning for at bevare tilliden til og sammenhængen i det indre marked og således for at bevare og forbedre betingelserne for oprettelse af et fuldt integreret og velfungerende indre marked for finansielle tjenesteydelser. Desuden giver mere dybt integrerede finansielle markeder bedre muligheder for finansiering og risikospredning, og de forbedrer således økonomiernes evne til at modvirke kriser.

(6) Unionen har nået grænsen for, hvad der kan gøres med de europæiske tilsynsudvalgs nuværende status ▐. Situationen er uholdbar for Unionen , når der ikke findes en mekanisme, der sikrer, at de nationale tilsyn træffer de bedst mulige tilsynsafgørelser vedrørende virksomheder, der opererer på tværs af grænserne; når samarbejdet og udvekslingen af oplysninger mellem de nationale tilsynsmyndigheder ikke er tilstrækkeligt; når fælles tiltag fra de nationale myndigheder kræver komplicerede ordninger for at tage højde for de mange og uensartede lovbestemmelser og tilsynsregler; når nationale foranstaltninger oftest er den eneste mulige løsning til afhjælpning af problemer på europæisk niveau, når der er forskellige fortolkninger af de samme bestemmelser. Det europæiske finanstilsynssystem (ESFS) bør udformes på en sådan måde, at det afhjælper disse mangler og skaber et system, som er i overensstemmelse med målsætningen om et stabilt indre marked for finansielle tjenesteydelser i Unionen , hvor de nationale tilsyn indgår i et stærkt EU-netværk .

(7) ESFS bør være et integreret netværk af nationale tilsynsmyndigheder og EU-tilsynsmyndigheder , hvor det daglige tilsyn med finansielle virksomheder overlades til det nationale niveau. En europæisk tilsynsmyndighed (myndigheden) bør have en central rolle i tilsynskollegiet, der fører tilsyn med grænseoverskridende finansielle virksomheder, og der bør fastlægges klare tilsynsregler. Myndigheden skal være særlig opmærksom på finansielle virksomheder, der kunne udgøre en systemisk risiko, idet sådanne virksomheders konkurs kunne destabilisere det finansielle system i Unionen, hvor en national myndighed ikke har udøvet sine beføjelser. Der bør også sikres bedre harmonisering og ensartet anvendelse af tilsynsreglerne for de finansielle virksomheder og de finansielle markeder i hele Unionen . Ud over myndigheden bør der oprettes en europæisk tilsynsmyndighed (Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger), og en europæisk tilsynsmyndighed (Værdipapirer og Markeder) samt en europæisk tilsynsmyndighed (Det Fælles Udvalg) . ESRB bør udgøre en del af EFSF.

(8) Den europæiske tilsynsmyndighed bør erstatte Det Europæiske Banktilsynsudvalg, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 2009/78/EF (14), Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 2009/79/EF (15), og Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 2009/77/EF (16), og overtage disse udvalgs opgaver og beføjelser , herunder fortsættelse af igangværende arbejde og projekter, hvis det er relevant . Hver myndigheds kompetenceområde bør være klart afgrænset. Når det af institutionelle grunde og det i medfør af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde er påkrævet, bør Kommissionen også deltage i netværket af tilsynsaktiviteter.

(9) ▐ Myndigheden ▐ har til formål at forbedre det indre markeds virkemåde, bl.a. gennem et højt, effektivt og konsekvent regulerings- og tilsynsniveau under hensyntagen til medlemsstaternes forskellige interesser og de finansielle virksomheders forskellige karakter . Myndigheden beskytter offentlige værdier såsom det finansielle systems stabilitet, markeders og finansielle produkters gennemsigtighed samt indskyderes og investorers beskyttelse . Myndigheden bør også hindre tilsynsarbitrage og sikre ensartede vilkår og styrke den internationale koordinering af tilsyn til fordel for økonomien generelt, herunder også finansielle virksomheder og andre interessenter, forbrugere og ansatte. Dens opgaver omfatter også fremme af tilsynskonvergens og rådgivning til EU-institutionerne inden for bankvirksomhed, betalinger, regulering af og tilsyn med e-penge samt relateret virksomhedsledelse og spørgsmål vedrørende revision og regnskabsaflæggelse. Myndigheden bør også være ansvarlig for en et generelt tilsyn med eksisterende og nye finansielle produkter/typer af transaktioner.

(9a) Myndigheden tager behørigt hensyn til indvirkningen af dens aktiviteter på konkurrence og innovation på det indre marked, Unionens globale konkurrenceevne, finansiel integration samt Unionens nye strategi for beskæftigelse og vækst.

(9b) For at kunne opfylde sine målsætninger bør myndigheden have status som juridisk person samt administrativ og finansiel selvstændighed. Myndigheden bør tildeles beføjelser til at behandle forhold vedrørende overensstemmelse med love, navnlig i forbindelse med systemiske og grænseoverskridende risici (Baselkomitéen for Banktilsyn).

(9c) Systemiske risici er af internationale myndigheder (IMF, Rådet for Finansiel Stabilitet og Banken for Internationale Betalinger) defineret som en risiko for afbrydelse af finansielle tjenester, der i) er forårsaget af en forringelse af hele eller dele af det finansielle system og ii) kan have alvorlige negative konsekvenser for realøkonomien. Alle typer finansielle formidlere, markeder og infrastrukturer kan potentielt være systemisk vigtige i en vis grad.

(9d) Grænseoverskridende risiko er ifølge disse institutioner enhver risiko, der opstår som følge af økonomiske ubalancer eller finansielle svigt i hele eller dele af Unionen, som potentielt kan have væsentlige negative konsekvenser for transaktionerne mellem økonomiske operatører i to eller flere medlemsstater, for det indre markeds funktion eller for de offentlige finanser i Unionen eller en af dens medlemsstater.

(10) Den Europæiske Unions Domstol traf i sin dom af 2. maj 2006 i sag C-217/04 (Det Forenede Kongerige mod Europa-Parlamentet og Rådet) følgende afgørelse : »Intet i ordlyden af artikel 95 EF [nu artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde] gør det i denne forbindelse muligt at konkludere, at de foranstaltninger, der vedtages af fællesskabslovgiver, skal begrænses til alene at have medlemsstaterne som adressater. Det kan således vise sig nødvendigt i henhold til nævnte lovgivers vurdering at fastsætte bestemmelser om oprettelse af et fællesskabsorgan, der har til opgave at bidrage til gennemførelsen af en harmoniseringsproces i situationer, hvor vedtagelsen af ikke-bindende ledsage- og rammeforanstaltninger forekommer egnede til at lette gennemførelsen og den ensartede anvendelse af retsakter vedtaget med hjemmel i denne bestemmelse«. Myndighedens formål og opgaver - at bistå de kompetente nationale tilsynsmyndigheder med en konsekvent fortolkning og anvendelse af EU-bestemmelserne og bidrage til den finansielle stabilitet, der er nødvendig for den finansielle integration - er nært forbundet med målsætningerne for den gældende EU-ret vedrørende det indre marked for finansielle tjenesteydelser. Myndigheden bør derfor oprettes med hjemmel i artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde .

(11) Følgende retsakter fastsætter de nationale kompetente myndigheders opgaver, herunder deres indbyrdes samarbejde og samarbejdet med Kommissionen: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (17), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (18) og Europa-Parlaments og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger (19).

(12) Gældende EU-lovgivning , som regulerer denne forordnings anvendelsesområde, omfatter også Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat▐ (20), Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1781/2006 af 15. november 2006 om oplysninger, der skal medsendes om betaler ved pengeoverførsler (21), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/110/EF af 16. september 2009 om adgang til at optage og udøve virksomhed som udsteder af elektroniske penge og tilsyn med en sådan virksomhed (22) samt relevante dele af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (23),▐ Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EF af 23. september 2002 om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne (24) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked (25).

(13) Det er hensigtsmæssigt, at myndigheden bidrager til at sikre en konsekvent fremgangsmåde inden for indskudsgarantiordninger for at sikre ens vilkår og rimelig behandling af indskydere i hele Unionen . Da indskudsgarantiordninger snarere er underkastet kontrol i medlemsstaterne end et lovmæssigt tilsyn, er det hensigtsmæssigt, at myndigheden kan udøve sine beføjelser i henhold til denne forordning for så vidt angår selve indskudsgarantiordningen og den institution, som administrerer ordningen. Myndighedens rolle revideres, når der etableres en europæisk indskudsgarantiordning.

(14) Det er nødvendigt med et effektivt instrument til fastsættelse af harmoniserede forskriftsmæssige tekniske standarder inden for finansielle tjenesteydelser for også gennem et fælles regelsæt at sikre ensartede vilkår og passende beskyttelse af indskydere, investorer og forbrugere i hele Unionen . Da myndigheden er i besiddelse af højtspecialiseret viden, er det rationelt og hensigtsmæssigt, at den inden for områder, som er nærmere fastlagt i EU-lovgivningen , udarbejder udkast til tekniske standarder i de tilfælde, der ikke kræver politikvalg. ▐ Kommissionen bør godkende disse forskrifts- og gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for at de kan få bindende retsvirkning.

(15) Udkastet til forskriftsmæssige tekniske standarder kan kun ændres i meget begrænsede og ekstraordinære tilfælde og på betingelse af, at myndigheden er i tæt kontakt med og har kendskab til det daglige arbejde på de finansielle markeder. Det vil være nødvendigt at foretage ændringer, f.eks. hvis udkastet til forskriftsmæssige standarder er uforeneligt med EU-lovgivningen, ikke er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet eller strider mod de fundamentale principper i det indre marked for finansielle tjenesteydelser, således som de kommer til udtryk i den gældende EU-lovgivning. Kommissionen bør ikke ændre indholdet af de tekniske standarder, som myndigheden har udarbejdet, uden forudgående koordinering med myndigheden. For at sikre en smidig og hurtig vedtagelsesproces for disse standarder bør der fastsættes en tidsfrist for Kommissionens godkendelse.

(15a) Kommissionen har ligeledes beføjelse til at gennemføre juridisk bindende EU-retsakter, som anført i artikel 291 i trakaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Forskrifts- og gennemførelsesmæssige tekniske standarder skal udarbejdes i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, herunder skal kravene i disse standarder stå i forhold til de risici, der er forbundet med den pågældende finansielle virksomheds aktivitet, og disse risicis karakter, omfang og kompleksitet.

(16) Inden for de områder, som ikke er omfattet af de lovgivningsmæssige tekniske standarder, bør myndigheden have beføjelser til at udstede ▐ retningslinjer og henstillinger om anvendelse af EU-lovgivningen . For at sikre gennemsigtighed og forbedre de nationale tilsynsmyndigheders overholdelse af disse retningslinjer og henstillinger, bør de nationale myndigheder være forpligtet til at offentliggøre begrundelserne , hvis de ikke overholder disse retningslinjer og henstillinger, for at sikre fuld gennemsigtighed for markedsdeltagere .

(17) Korrekt og fyldestgørende anvendelse af EU-lovgivningen er en fundamental forudsætning for de finansielle markeders integritet, gennemsigtighed, effektivitet og ordnede virkemåde, det finansielle systems stabilitet og for neutrale konkurrencevilkår for finansielle virksomheder i Unionen . Der bør derfor etableres en mekanisme, som myndigheden kan benytte i▐ tilfælde af manglende anvendelse eller ukorrekt anvendelse, som således er i strid med EU-lovgivningen . Denne mekanisme bør finde anvendelse på områder, hvor der i EU-lovgivningen er fastsat klare og ubetingede forpligtelser.

(18) For at sikre en passende reaktion i tilfælde, hvor der er tale om ukorrekt eller utilstrækkelig anvendelse af EU-lovgivningen , bør en tretrinsmekanisme finde anvendelse. På første trin bør myndigheden have beføjelser til at foretage en undersøgelse af de nationale myndigheders påståede ukorrekte eller utilstrækkelige anvendelse af EU-lovgivningen i forbindelse med tilsyn; dette trin afsluttes med en henstilling. Hvis den kompetente nationale myndighed ikke følger henstillingen, bør Kommissionen have beføjelse til at afgive en formel udtalelse under hensyn til myndighedens henstilling, hvori den kræver, at den kompetente myndighed gennemfører de tiltag, der er nødvendige for at sikre overholdelse af EU-lovgivningen.

(19) Overholder den nationale myndighed ikke henstillingen inden for en frist, der er fastsat af myndigheden, bør myndigheden omgående rette en beslutning til den nationale tilsynsmyndighed for at sikre, at EU-lovgivningen overholdes, således at der skabes direkte retsvirkninger, som kan påberåbes ved nationale domstole og myndigheder og håndhæves i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

(20) I ekstraordinære tilfælde, hvor den kompetente myndighed vedholdende undlader at gennemføre tiltag, bør myndigheden have beføjelser til som sidste udvej at vedtage beslutninger, der rettes til individuelle finansielle virksomheder. Disse beføjelser bør begrænses til ekstraordinære tilfælde, hvor en kompetent myndighed ikke efterlever den formelle udtalelse , der er rettet til den, og hvor EU-lovgivningen finder direkte anvendelse på finansielle virksomheder i henhold til gældende eller kommende EU-forordninger . Europa-Parlamentet og Rådet ser i denne forbindelse frem til gennemførelsen af Kommissionens program for 2010, særlig hvad angår forslaget til reform af kapitalkravsdirektivet.

(21) Alvorlige trusler mod de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller stabiliteten i det finansielle system i Unionen kræver hurtige og harmoniserede foranstaltninger på EU-plan . Myndigheden bør derfor kunne kræve, at de nationale tilsynsmyndigheder gennemfører specifikke tiltag for at afhjælpe en krisesituation. I betragtning af spørgsmålets følsomme karakter bør beføjelsen til at afgøre , om der foreligger en krisesituation , ▐ tillægges Kommissionen på dens eget initiaitv eller efter anmodning fra Europa-Parlamentet, Rådet, ESRB eller myndigheden. Hvis Europa-Parlamentet, Rådet, ESRB eller de europæiske tilsynsmyndigheder (ESA’er) skønner, at der er sandsynlighed for, at der vil opstå en krisesituation, bør de kontakte Kommissionen. I denne proces er det af største betydning at tage behørige fortrolighedshensyn. Hvis Kommissionen fastslår, at der foreligger en krisesituation, bør den på behørig vis underrette Europa-Parlamentet og Rådet herom.

(22) For at sikre et effektivt tilsyn og en rimelig afvejning af de standpunkter, som indtages af de kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater, bør myndigheden med bindende virkning kunne bilægge tvister mellem disse kompetente myndigheder, herunder også i tilsynskollegierne. Der bør indføres en forligsfase, inden for hvilken de kompetente myndigheder har mulighed for at nå til enighed. Hvis der ikke opnås enighed, bør myndigheden forlange, at de berørte kompetente myndigheder træffer specifikke foranstaltninger eller undlader at træffe foranstaltninger for at bilægge sagen og sikre, at EU-lovgivningen overholdes med bindende virkninger for de berørte kompetente myndigheder. I tilfælde, hvor den relevante EU-lovgivning tildeler medlemsstaternes kompetente myndigheder skønsbeføjelser, kan beslutninger truffet af ESA’erne ikke træde i stedet for udøvelsen af dette skøn i overensstemmelse med EU-lovgivningen. Undlader de pågældende nationale tilsynsmyndigheder at gennemføre tiltag, bør myndigheden have beføjelser til som sidste udvej at vedtage beslutninger, som rettes direkte til finansielle virksomheder på områder inden for EU-lovgivningen, som finder direkte anvendelse på dem.

(22a) Krisen har vist, at et simpelt samarbejde mellem nationale myndigheder, hvis jurisdiktion standser ved den nationale grænse, er klart utilstrækkeligt til at føre tilsyn med finansielle virksomheder, der opererer på tværs af grænser.

(22b) Endvidere er de nuværende ordninger, der kombinerer pasrettigheder for underafdelinger, tilsyn i hjemlandet og rent national indskudsforsikring, ikke noget solidt grundlag for den fremtidige regulering af og det fremtidige tilsyn med europæiske grænseoverskrivende detailbanker (Turner-rapporten).

(22c) Som det konkluderedes i Turner-rapporten, kræver mere velfunderede ordninger enten øgede nationale beføjelser, hvilket indebærer et mindre åbent indre marked, eller en større grad af europæisk integration. Den »nationale« løsning indebærer, at værtslandet får ret til at forpligte udenlandske institutioner til kun at handle gennem datterselskaber og ikke gennem filialer samt til at overvåge kapitalen og likviditeten hos banker, der opererer i landet, hvilket ville betyde større protektionisme. Den »europæiske løsning« kræver en styrkelse af myndigheden i tilsynskollegiet og en styrkelse af tilsynet med finansielle virksomheder, der udgør en systemisk risiko.

(23) Tilsynskollegier spiller en vigtig rolle, når det drejer sig om at sikre et effektivt og konsekvent tilsyn med finansielle virksomheder, som har aktiviteter på tværs af grænserne. Myndigheden bør spille en ledende rolle og have fuld medbestemmelse i tilsynskollegierne, når det drejer sig om at strømline deres virkemåde og informationsudveksling og forbedre konvergensen og konsekvensen i kollegiernes anvendelse af EU-lovgivningen. Som det fremgår af de Larosière-rapporten, skal konkurrenceforvridning og tilsynsarbitrage, der skyldes forskellige former for tilsynspraksis, undgås, fordi de potentielt kan undergrave den finansielle stabilitet - blandt andet ved at tilskynde til at flytte finansielle aktiviteter til lande med mere lempeligt tilsyn. Tilsynssystemet skal kunne opfattes som fair og afbalanceret.

(23a) Myndigheder og de nationale tilsyn bør styrke tilsynet med finansielle virksomheder, der opfylder kriterierne om systemiske risici, fordi deres fallit kan bringe stabiliteten i EU’s finansielle system i fare og skade realøkonomien.

(23b) Den systemiske risiko bør identificeres, idet der tages hensyn til internationale standarder, især dem der er opstillet af Rådet for Finansiel Stabilitet, Den Internationale Valutafond, Den Internationale Forsikringstilsynsorganisation (IAIS) og G20. Indbyrdes relationer, substituerbarhed og tidsplan er de mest anvendte kriterier for identifikationen af systemisk risiko.

(23c) Der bør etableres rammer for behandling af kriseplagede virksomheder med henblik på at stabilisere eller afvikle dem, idet det klart er blevet påvist, at en bankkrise indebærer store risici for regering og samfund generelt, fordi en sådan situation kan bringe den finansielle stabilitet og realøkonomien i fare (jf. de Larosière-rapporten). Kommissionen bør fremsætte passende forslag om opstilling af nye rammer for styring af finanskriser. De centrale elementer af krisestyring er fælles sæt regler og finansielle afhjælpningsinstrumenter (gennemførelse og finansiering med henblik på håndtering af store grænseoverskridende og/eller indbyrdes forbundne finansielle virksomheder).

(23d) Der bør oprettes en europæisk indskudsgarantifond for at sikre medansvaret hos grænseoverskridende finansielle virksomheder, beskytte EU's indskyderes interesser og reducere skatteydernes omkostninger ved en systemisk finansiel krise. En fond på EU-plan ser ud til at være den mest effektive måde at beskytte indskyderes interesser på, og det bedste forsvar mod konkurrenceforvridninger. Det er imidlertid indlysende, at EU-tiltag uundgåeligt er mere komplekse, og at visse medlemsstater allerede har påbegyndt arbejdet med at udarbejde og gennemføre sådanne ordninger. Myndigheden bør derfor som et absolut minimum sikre, at de vigtigste elementer af de nationale ordninger harmoniseres. Den bør også være i stand til at sikre, at finansielle virksomheder kun pålægges at betale til en enkelt ordning.

(23e) Den europæiske bankstabilitetsfond bør finansiere reglementeret afvikling af eller indgreb for at redde finansielle virksomheder, der er i vanskeligheder, når disse vil kunne true den finansielle stabilitet på Unionens indre finansmarked. Fonden bør finansieres gennem passende bidrag fra den finansielle sektor. Bidragene til fonden bør erstatte bidragene til de nationale fonde af lignende art.

(24) I udøvelsen af tilsynsnetværkets aktiviteter kan det være hensigtsmæssigt at uddelegere opgaver og ansvar for at begrænse overlapningen af tilsynsopgaver, fremme samarbejdet og derved strømline tilsynsprocessen og mindske den byrde, der pålægges de finansielle virksomheder , navnlig de finansielle virksomheder, der ikke har en EU-dimension . Denne forordning bør derfor udgøre et klart retsgrundlag for denne uddelegering. Uddelegeringen af opgaver indebærer, at opgaverne udføres af en anden tilsynsmyndighed end den ansvarlige myndighed, mens ansvaret for tilsynsbeslutningerne forbliver hos den delegerende myndighed. Ved uddelegering af ansvar bør den nationale tilsynsmyndighed, som får overdraget ansvaret, kunne træffe afgørelse i en tilsynssag på vegne af myndigheden eller en anden national tilsynsmyndighed. Uddelegering bør ske ud fra princippet om, at tilsynskompetencen overdrages til en myndighed, som har gode forudsætninger for at træffe foranstaltninger inden for det pågældende område. En omfordeling af ansvar vil være hensigtsmæssig eksempelvis for at opnå stordriftsfordele eller af hensyn til dækningsområdet, sammenhængen i tilsynet med koncerner og for bedst muligt at udnytte den tekniske ekspertise blandt de nationale tilsynsmyndigheder. Den relevante EU-lovgivning kan indeholde nærmere bestemmelser om principperne for omfordeling af ansvar efter aftale. Myndigheden bør med alle egnede midler bidrage til at lette og overvåge indgåelsen af delegeringsaftaler mellem de nationale tilsynsmyndigheder. Den bør på forhånd underrettes om delegeringsaftaler, som forventes indgået, for om nødvendigt at kunne afgive udtalelse herom. Den bør centralisere offentliggørelsen af sådanne aftaler, således at der til fordel for alle involverede parter sikres aktuelle, gennemsigtige og lettilgængelige oplysninger om aftalerne. Den bør fastlægge og udbrede bedste praksis med hensyn til delegation og delegeringsaftaler.

(25) Myndigheden bør aktivt bidrage til at fremme tilsynskonvergensen i hele EU med det formål at skabe en fælles tilsynskultur.

(26) Peer reviews er et effektivt middel til at fremme konsistensen i netværket af finanstilsyn. Myndigheden bør derfor udarbejde det metodologiske grundlag for disse reviews og gennemføre dem med regelmæssige mellemrum. Disse reviews bør ikke kun fokusere på konvergensen i tilsynspraksis, men også på tilsynsmyndighedernes evne til at opnå tilsynsresultater af høj kvalitet og på de kompetente myndigheders uafhængighed. Resultaterne af peer reviews bør offentliggøres, og bedste praksis bør fastlægges og ligeledes offentliggøres.

(27) Myndigheden bør aktivt bidrage til at forbedre koordineringen af Unionens tilsynsarbejde, navnlig med henblik på at sikre de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller stabiliteten i det finansielle system i EU . Foruden myndighedens beføjelser til at handle i krisesituationer bør den derfor varetage den generelle koordinering inden for ESFS. En særlig vigtig del af myndighedens aktiviteter bør være at lette udvekslingen af alle relevante oplysninger mellem de kompetente myndigheder.

(28) For at sikre finansiel stabilitet er det nødvendigt på et tidligt tidspunkt at afdække udviklingstendenser, potentielle risici og sårbarheder i forbindelse med tilsyn på mikroplan, på tværs af grænser og sektorer. Myndigheden bør overvåge og vurdere sådanne udviklinger på sit kompetenceområde og om nødvendigt underrette Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen de øvrige europæiske tilsynsmyndigheder og ESRB herom med regelmæssige mellemrum og efter behov. Myndigheden bør også indlede og koordinere stresstests på EU-plan for at vurdere de finansielle virksomheders modstandsdygtighed over for ugunstige markedsudviklinger, og i denne forbindelse bør den sikre, at medlemsstaterne ved sådanne tests anvender en metodologi, der er så konsekvent som muligt. Myndigheden bør med henblik på at varetage sine funktioner korrekt gennemføre økonomiske analyser af markederne og de potentielle markedsudviklingers indvirkning på dem.

(29) I betragtning af globaliseringen af finansielle tjenesteydelser og den øgede betydning af internationale standarder bør myndigheden repræsentere EU i forbindelse med dialogen og samarbejdet med tilsynsmyndigheder i tredjelande .

(30) Myndigheden bør inden for sit kompetenceområde fungere som et uafhængigt rådgivende organ for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Den bør kunne afgive udtalelse om tilsynsvurderinger af fusioner og overtagelser i henhold til direktiv 2006/48/EF ▐.

(31) Myndigheden bør have ret til at anmode om alle nødvendige oplysninger vedrørende tilsyn . For at undgå overlapning af de indberetningsforpligtelser, der er pålagt de finansielle virksomheder, bør disse oplysninger almindeligvis gives af de nationale tilsynsmyndigheder, som er tættest på de finansielle markeder og virksomheder , og tage hensyn til allerede eksisterende statistikker .Myndigheden bør imidlertid som en sidste udvej kunne rette en berettiget og behørig begrundet anmodning om oplysninger direkte til en finansiel virksomhed , såfremt en national kompetent myndighed ikke leverer eller kan levere sådanne oplysninger inden for en rimelig frist. Medlemsstaternes myndigheder bør være forpligtet til at bistå myndigheden med at håndhæve sådanne direkte anmodninger. I den forbindelse er arbejdet med fælles indberetningsformater af afgørende betydning.

(31a) Foranstaltningerne med henblik på indsamling af oplysninger bør ikke berøre de retlige rammer for det europæiske statistiske system (ESS) og Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) på det statistiske område. Denne forordning berører derfor ikke Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 223/2009 af 11. marts 2009 om europæiske statistikker (26) eller Rådets forordning (EF) nr. 2533/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks indsamling af statistisk information (27).

(32) Det er af stor betydning, at der er et snævert samarbejde mellem myndigheden og ESRB , for at dette råd fungerer efter hensigten, og dets advarsler og anbefalinger følges effektivt op. Myndigheden og ESRB bør informere hinanden om relevante oplysninger. Der bør kun gives oplysninger om individuelle virksomheder efter begrundet anmodning. Når myndigheden modtager advarsler eller anbefalinger fra ESRB rettet til myndigheden eller en national tilsynsmyndighed, bør myndigheden sikre opfølgningen i relevant omfang .

(33) ▐ Myndigheden bør høre berørte parter angående forskriftsmæssige standarder, retningslinjer og henstillinger og give dem en rimelig mulighed for at fremsætte bemærkninger til foreslåede foranstaltninger. Inden der vedtages udkast til forskriftsmæssige standarder, retningslinjer og anbefalinger, bør myndigheden gennemføre en konsekvensanalyse. Af effektivitetshensyn bør der til dette formål nedsættes en interessentgruppe for banker, der ligeligt repræsenterer Unionens kreditinstitutter og investeringsselskaber ( der repræsenterer de forskellige modeller og størrelser af kreditinstitutter og finansielle virksomheder , herunder eventuelt institutionelle investorer og andre finansielle virksomheder, som selv benytter finansielle tjenesteydelser), SMV’er, fagforeninger , akademikere og forbrugere og andre private brugere af banktjenesteydelser ▐. Interessentgruppen for banker bør aktivt fungere som en grænseflade med andre brugergrupper inden for finansielle tjenesteydelser, som er fastsat af Kommissionen eller ved EU-lovgivning .

(33a) Nonprofitorganisationer er sammenlignet med velfunderede industrirepræsentanter med gode forbindelser marginaliserede i debatten om fremtiden for finansielle tjenesteydelser og den tilsvarende beslutningsproces. Der bør kompenseres for denne ulempe gennem tilstrækkelig finansiering til deres repræsentanter i interessentgruppen for banker.

(34) Medlemsstaterne har et centralt ansvar for at sikre en koordineret krisestyring og for opretholdelse af den finansielle stabilitet i krisesituationer, bl.a. med henblik på at stabilisere og redde individuelle kriseramte finansielle virksomheder. Deres foranstaltninger bør nøje koordineres inden for rammerne af ØMU og dens principper. De foranstaltninger, som myndigheden træffer i krisesituationer eller ved bilæggelse af tvister, der berører en finansiel virksomheds stabilitet, bør ikke indvirke på medlemsstaternes finanspolitiske ansvar. Der bør indføres en mekanisme, hvorved medlemsstaterne kan påberåbe sig denne beskyttelse og indbringe sagen for Rådet med henblik på en afgørelse. Det er hensigtsmæssigt at tildele Rådet en rolle i denne sag i betragtning af medlemsstaternes ansvar i denne henseende.

(34a) Senest tre år fra ikrafttrædelsesdatoen for en forordning, der fastlægger en sådan mekanisme, bør der på EU-plan af Kommissionen på grundlag af de indhøstede erfaringer fastlægges klare og solide retningslinjer for, hvornår medlemsstaterne påberåber sig beskyttelsesklausulen. Medlemsstaternes anvendelse af beskyttelsesklausulen bør vurderes i forhold til disse retningslinjer.

(34b) Uanset medlemsstaternes særlige ansvar i krisesituationer bør en medlemsstat underrette Europa-Parlamentet samtidig med myndigheden, Rådet og Kommissionen, hvis den vælger at påberåbe sig beskyttelsen. Medlemsstaten bør endvidere begrunde, hvorfor den påberåber sig beskyttelsen. Myndigheden bør i samarbejde med Kommissionen fastlægge, hvilke skridt der efterfølgende skal tages.

(35) Myndigheden bør i sin beslutningstagning overholde fællesskabsreglerne og de generelle principper for passende fremgangsmåde og gennemsigtighed. Retten til at blive hørt for adressater for myndighedens beslutninger bør overholdes fuldt ud. Myndighedens beslutninger udgør en integrerende del af EU-retten .

(36) Et tilsynsråd, som er sammensat af lederne af de relevante kompetente myndigheder i hver medlemsstat, og som ledes af myndighedens formand, bør være myndighedens øverste beslutningsorgan. Repræsentanter for Kommissionen, ERSB , Den Europæiske Centralbank , Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensioner) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Værdipapirer og Markeder) bør deltage som observatører. Tilsynsrådets medlemmer bør handle uafhængigt og kun i Unionens interesse. For beslutninger af generel art, herunder vedrørende vedtagelse af forskriftsmæssige standarder, retningslinjer og henstillinger samt i budgetspørgsmål, vil det være hensigtsmæssigt at anvende de i artikel 16 i tranktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde omhandlede regler om kvalificeret flertal, mens alle andre beslutninger vedtages med et simpelt flertal af medlemmerne. Sager om bilæggelse af tvister mellem nationale tilsynsmyndigheder bør behandles af et snævert panel.

(36a) Generelt bør tilsynsrådet træffe afgørelser med simpelt flertal efter princippet om én mand én stemme. For beslutninger vedrørende vedtagelse af tekniske standarder, retningslinjer og henstillinger samt i budgetspørgsmål, er det imidlertid hensigtsmæssigt at anvende reglerne om kvalificeret flertal i traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og i den dertil knyttede protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser, der er knyttet hertil som bilag. Sager om bilæggelse af tvister mellem nationale tilsynsmyndigheder bør behandles af et snævert, objektivt panel bestående af medlemmer, der ikke er repræsentanter for de kompetente myndigheder, som er parter i tvisten, og som ikke har nogen interesse i konflikten eller direkte forbindelser til de pågældende kompetente myndigheder. Panelet bør være sammensat på en passende afbalanceret måde. Panelets beslutninger bør godkendes af tilsynsrådet med simpelt flertal efter princippet om én mand én stemme. Dog vil den beslutning, som er foreslået af panelet, i forbindelse med beslutninger, der træffes af den konsoliderende tilsynsmyndighed, kunne forkastes af et antal medlemmer, der repræsenterer et blokerende mindretal, jf. artikel 16, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 3 i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

(37) En bestyrelse sammensat af myndighedens formand, repræsentanter for de nationale tilsynsmyndigheder og Kommissionen bør sikre, at myndigheden varetager sit kommissorium og udfører de opgaver, den har fået pålagt. Bestyrelsen bør tillægges de nødvendige beføjelser til bl.a. at foreslå det etårige og flerårige arbejdsprogram, udøve visse budgetbeføjelser, vedtage myndighedens plan for personalepolitikken, vedtage særlige bestemmelser om retten til adgang til dokumenter og vedtage årsberetningen.

(38) En fuldtidsansat formand, der udvælges af Europa-Parlamentet efter en åben udvælgelsesprøve, som administreres af Kommissionen, og Kommissionens efterfølgende udarbejdelse af en liste over ansøgere , bør repræsentere myndigheden. Myndighedens ledelse varetages af en administrerende direktør, der bør have ret til at deltage i tilsynsrådets og bestyrelsens møder uden stemmeret.

(39) For at sikre konsistens i de europæiske tilsynsmyndigheders aktiviteter på tværs af sektorer bør disse myndigheder foretage en nøje koordinering gennem Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Det Fælles Udvalg) (»det fælles udvalg«) og fastlægge fælles holdninger, hvor det er relevant. Det fælles udvalg bør koordinere de tre europæiske tilsynsmyndigheders opgaver med hensyn til finansielle konglomerater . Hvor det er relevant, bør beslutninger, som også falder ind under kompetenceområdet for Den Europæiske Tilsynsmyndighed ( Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger ) eller Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Værdipapirer og Markeder) , vedtages af de relevante europæiske tilsynsmyndigheder samtidigt og med samme indhold. Det fælles udvalg bør ledes af formændene for de tre europæiske tilsynsmyndigheder for en periode på 12 måneder på skift. Formanden for det fælles udvalg bør være næstformand for ESRB. Det fælles udvalg bør have et permanent sekretariat med personale, der er udlånt fra de tre europæiske tilsynsmyndigheder, for at give mulighed for uformel udveksling af oplysninger og udvikling af en fælles kulturel strategi på tværs af de tre europæiske tilsynsmyndigheder.

(40) Det er nødvendigt at sikre, at parter, der berøres af myndighedens beslutninger, har adgang til de nødvendige retsmidler. For på de områder, hvor myndigheden har beslutningsbeføjelser, at kunne beskytte parternes rettigheder effektivt og sikre hurtig sagsbehandling bør de berørte parter kunne indbringe en beslutning for et klagenævn. Af hensyn til effektiviteten og konsekvensen bør klagenævnet være et fælles organ sammensat af de tre europæiske tilsynsmyndigheder, men bør handle uafhængigt af deres administrative og regulerende strukturer. Klagenævnets afgørelse bør kunne indbringes for Retten i Første Instans og De Europæiske Fællesskabers Domstol.

(41) For at garantere myndigheden fuld selvstændighed og uafhængighed bør myndigheden tildeles et selvstændigt budget med indtægter hovedsagelig fra obligatoriske bidrag fra de nationale tilsynsmyndigheder og fra Den Europæiske Unions almindelige budget. Unionens finansiering af myndigheden finder sted på grundlag af en aftale med budgetmyndigheden som fastlagt i punkt 47 i den interinstitutionelle aftale af 17. maj 2006 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forsvarlig økonomisk forvaltning (28) (IIA). Unionens budgetprocedure bør finde anvendelse ▐. Revision af regnskaberne bør foretages af Revisionsretten. Det samlede budget er omfattet af dechargeproceduren.

(42) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (29), bør finde anvendelse på myndigheden. Myndigheden bør også tiltræde den interinstitutionelle aftale af 25. maj 1999 mellem Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om de interne undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (30).

(43) For at sikre åbne og gennemsigtige ansættelsesvilkår og ligebehandling af personalet bør vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne (31) finde anvendelse på myndighedens personale.

(44) Det er af stor betydning, at forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger beskyttes. De oplysninger, der stilles til rådighed for myndigheden og udveksles inden for netværket, bør være omfattet af strenge og effektive fortrolighedsbestemmelser .

(45) Beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger reguleres ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (32) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (33), som i fuldt omfang finder anvendelse på behandlingen af personoplysninger i forbindelse med denne forordning.

(46) For at sikre åbenhed omkring myndighedens virksomhed bør Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (34) finde anvendelse på myndigheden.

(47) Lande, som ikke er medlemmer af Den Europæiske Union, bør kunne få tilladelse til at deltage i myndighedens arbejde i overensstemmelse med de aftaler, som vil blive indgået med Unionen .

(48) Målene for denne forordning, nemlig at forbedre det indre markeds virkemåde gennem et højt, effektivt og konsekvent regulerings- og tilsynsniveau, at beskytte indskydere og investorer, at sikre de finansielle markeders integritet, effektivitet og ordnede virkemåde, at opretholde det finansielle systems stabilitet og styrke den internationale koordinering af tilsyn, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens omfang bedre gennemføres på EU-plan ; EU kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. ▐ artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. . I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

(49) Myndigheden overtager alle nuværende opgaver og beføjelser, som er tillagt Det Europæiske Banktilsynsudvalg, og Kommissionens afgørelse 2009/78/EF af 23. januar 2009 om oprettelse af Det Europæiske Banktilsynsudvalg bør derfor ophæves, og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 716/2009/EU af 16. september 2009 om oprettelse af et fællesskabsprogram til støtte for særlige aktiviteter i forbindelse med finansielle tjenesteydelser, regnskabsaflæggelse og revision (35) bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.

(50) Det er hensigtsmæssigt at fastsætte et tidspunkt for anvendelsen af denne forordning for at sikre, at myndigheden er tilstrækkeligt forberedt til at påbegynde sine aktiviteter, og at overgangen fra Det Europæiske Banktilsynsudvalg sker så let som muligt -

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

KAPITEL I

OPRETTELSE OG JURIDISK STATUS

Artikel 1

Oprettelse og indsatsområde

1. Ved denne forordning oprettes en europæisk tilsynsmyndighed (Bankvæsen) (i det følgende benævnt »myndigheden«).

2. Myndigheden handler inden for de beføjelser, som den har fået tildelt med denne forordning og inden for rammerne af direktiv 2006/48/EF, 2006/49/EF, 2002/87/EF, forordning (EF) nr. 1781/2006, direktiv 94/19/EF og de relevante dele af direktiv 2005/60/EF, 2002/65/EF, 2007/64/EF og 2009/110/EF, i det omfang disse retsakter finder anvendelse på kreditinstitutter og finansielle virksomheder og de kompetente myndigheder, der fører tilsyn med dem, herunder alle de direktiver, forordninger og afgørelser, der er baseret på disse retsakter, og eventuelle nye EU-retsakter , hvorved myndigheden tillægges opgaver.

2a. Myndigheden handler også på kreditinstitutters, finansielle konglomeraters, investeringsselskabers, betalingsinstitutters og e-penge-institutters aktivitetsområder, herunder i forbindelse med spørgsmål om selskabsstyring, revision og regnskabsaflæggelse, såfremt en sådan indsats fra myndighedens side er nødvendig for at sikre en effektiv og konsekvent anvendelse af den lovgivning, der er omhandlet i stk. 2.

3. Bestemmelserne i denne forordning berører ikke Kommissionens beføjelser til at sikre efterlevelse af EU-lovgivningen , navnlig i henhold til artikel 258 i traktaten for Den Europæiske Unions funktionsmåde. .

4. Formålet med myndigheden er at beskytte offentlige interesser ved at bidrage til det finansielle systems stabilitet og effektivitet på kort, mellemlang og lang sigt af hensyn til Unionens økonomi, dens borgere og virksomheder. Myndigheden bidrager til :

i) at forbedre den måde, det indre marked fungerer på, bl.a. gennem et fornuftigt , effektivt og konsekvent niveau for regulering og tilsyn ▐

iii) at sikre de finansielle markeders integritet, gennemsigtighed, effektivitet og ordnede virkemåde ▐

v) at styrke den internationale tilsynssamordning

va) at undgå tilsynsarbitrage og bidrage til ensartede konkurrencevilkår

vb) at sikre, at der føres tilstrækkeligt tilsyn med beslutninger om investering og andre risici, og at disse reguleres i tilstrækkeligt omfang, og

vc) bidrage til at øge forbrugerbeskyttelsen.

Med henblik herpå bidrager myndigheden til at sikre en konsekvent og effektiv anvendelse af de i stk. 2 nævnte EU-retsakter ved at fremme konvergensen på tilsynsområdet og afgive udtalelser til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og ved at foretage økonomiske markedsanalyser for at fremme opfyldelsen af målsætningerne for myndigheden .

Ved udførelsen af de opgaver, der er henlagt til myndigheden ved denne forordning, er den særlig opmærksom på enhver systemisk risiko, der udgøres af finansielle virksomheder, hvis fallit kan forringe det finansielle systems eller realøkonomiens virkemåde.

Myndigheden skal handle uafhængigt og objektivt og udelukkende i Unionens interesse i forbindelse med varetagelsen af sine opgaver.

Artikel 1a

Det Europæiske Finanstilsynssystem

1. Myndigheden er en del af et europæisk finanstilsynssystem (ESFS). Hovedformålet med ESFS er at sikre, at de bestemmelser, der gælder for den finansielle sektor, gennemføres i tilstrækkelig grad for at bibeholde den finansielle stabilitet og sikre tillid til det finansielle system som helhed og en tilstrækkelig beskyttelse af brugerne af de finansielle tjenesteydelser.

2. ESFS består af følgende:

a) Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB), som skal varetage de i forordning (EU) nr. …/2010 [ESRB] og i denne forordning fastsatte opgaver

b) myndigheden

c) Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Værdipapirer og Markeder), oprettet ved forordning (EU) nr. …/2010 [ESMA]

d) Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger), oprettet ved forordning (EU) nr. …/2010 [EIOPA]

e) Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Det Fælles Udvalg), som skal varetage de i artikel 40-43 fastsatte opgaver (»det fælles udvalg«)

f) de myndigheder i medlemsstaterne, der henvises til i artikel 2, stk. 2, i forordning (EU) nr. …/2010 [ESMA], forordning (EU) nr. …/2010 [EIOPA] og denne forordning

g) Kommissionen, som skal varetage de opgaver, der er omhandlet i artikel 7 og 9.

3. Myndigheden skal indgå i et regelmæssigt og tæt samarbejde med ESRB samt med EIOPA og ESMA gennem det fælles udvalg, sikre tværsektoriel sammenhæng i arbejdet og nå frem til fælles holdninger til tilsyn med finansielle konglomerater og andre tværsektorielle spørgsmål.

4. I medfør af princippet om loyalt samarbejde i overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union skal parterne i ESFS samarbejde i en ånd af tillid og gensidig respekt, navnlig for at sikre, at informationsstrømmene imellem dem er hensigtsmæssige og pålidelige.

5. De tilsynsmyndigheder, der er parter til ESFS, er forpligtet til at føre tilsyn med finansielle virksomheder, der opererer i Unionen, i overensstemmelse med de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter.

Artikel 1b

Ansvar over for Europa-Parlamentet

De i artikel 1a, stk. 2, nævnte myndigheder, står til ansvar over for Europa-Parlamentet.

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning forstås ved:

1) »finansielle virksomheder«: »kreditinstitutter« som defineret i artikel 4, stk. 1, i direktiv 2006/48/EF, »investeringsselskaber« som defineret i artikel 3, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/49/EF og »finansielle konglomerater« som defineret i artikel 2, stk. 14, i direktiv 2002/87/EF , men at »finansielle virksomheder« med hensyn til direktiv 2005/60/EF er kreditinstitutter og finansielle virksomheder som defineret i artikel 3, stk. 1 og 2, i det pågældende direktiv.

2) »kompetente myndighed«:

i) kompetente myndigheder som defineret i direktiv 2006/48/EF, 2006/49/EF og 2007/64/EF og som omhandlet i direktiv 2009/110/EF

ii) i forbindelse med direktiv 2002/65/EF og 2005/60/EF er det de myndigheder, der har ansvaret for at sikre, at kreditinstitutter og finansielle virksomheder overholder kravene i disse direktiver

iii) i forbindelse med indskudsgarantiordninger er det de organer, der forvalter indskudsgarantiordninger i medfør af direktiv 94/19/EF, eller, hvis driften af indskudsgarantiordningen forestås af en privat virksomhed, den offentlige myndighed, der fører tilsyn med disse ordninger i medfør af direktiv 94/19/EF.

Artikel 3

Juridisk status

1. Myndigheden er et EU-organ med status som juridisk person.

2. Myndigheden har i hver medlemsstat den videstgående rets- og handleevne, som den pågældende stats lovgivning tillægger juridiske personer. Det kan i særdeleshed erhverve og afhænde fast ejendom og løsøre og optræde som part i retssager.

3. Myndigheden repræsenteres af formanden.

Artikel 4

Sammensætning

Myndigheden består af følgende:

1) et tilsynsråd, der varetager de i artikel 28 nævnte opgaver

2) en bestyrelse, der varetager de i artikel 32 nævnte opgaver

3) en formand, der varetager de i artikel 33 nævnte opgaver

4) en administrerende direktør, der varetager de i artikel 38 nævnte opgaver

5) et klagenævn, jf. artikel 44, der varetager de i artikel 46 nævnte opgaver.

Artikel 5

Hovedsæde og hjemsted

Myndigheden har hovedsæde i Frankfurt.

Den kan have repræsentationer i de vigtigste finanscentre i EU.

KAPITEL II

MYNDIGHEDENS OPGAVER OG BEFØJELSER

Artikel 6

Myndighedens opgaver og beføjelser

1. Myndigheden har følgende opgaver:

a) at bidrage til fastlæggelsen af fælles standarder og praksis af høj kvalitet for regulering og tilsynsførelse, navnlig ved at afgive udtalelser til EU-institutionerne og udarbejde retningslinjer, henstillinger og udkast til forskriftsmæssige tekniske standarder og gennemførelsesstandarder på grundlag af de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter

b) at bidrage til en konsekvent anvendelse af Unionens retsakter , bl.a. ved at bidrage til en fælles tilsynskultur, sikre konsekvent og effektiv anvendelse af de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter , undgå tilsynsarbitrage, mægle i og bilægge tvister mellem kompetente myndigheder, sikre effektivt og konsekvent tilsyn med finansielle virksomheder og sikre tilsynskollegiers konsekvente virkemåde og gribe ind i bl.a. krisesituationer

c) at fremme og lette uddelegeringen af opgaver og ansvarsområder mellem kompetente myndigheder

d) at arbejde tæt sammen med ESRB, navnlig ved at give ESRB de nødvendige oplysninger til udførelsen af dets opgaver og sikre behørig opfølgning af ESRB's advarsler og anbefalinger

e) at tilrettelægge og gennemføre peer reviews af kompetente myndigheder , herunder rådgivning, for at styrke konsekvensen i tilsynsresultaterne

f) at overvåge og vurdere markedsudviklingen på sit kompetenceområde

fa) at foretage en økonomisk markedsanalyse med henblik på varetagelsen af sine opgaver

fb) at fremme beskyttelse af indskydere og investorer

fc) at bidrage til at håndtere kriser i grænseoverskridende institutter, der kunne udgøre en systemisk risiko, jf. artikel 12b, og lede og gennemføre alle tidlige interventioner, sanerings- eller insolvensprocedurer for sådanne institutter gennem saneringsenheden for bankvæsen som omhandlet i artikel 12c

g) at udføre andre specifikke opgaver som fastsat i denne forordning eller i de retsakter , der er nævnt i artikel 1, stk. 2

ga) at føre tilsyn med de finansielle virksomheder, der ikke er underlagt tilsyn fra kompetente myndigheder

gb) at offentliggøre og regelmæssigt ajourføre oplysninger på sit websted i relation til sit aktivitetsområde, navnlig inden for sit kompetenceområde, om registrerede finansielle virksomheder, for at sikre offentligheden let adgang til oplysninger

gc) i nødvendigt omfang at overtage alle eksisterende og igangværende opgaver fra Det Europæiske Banktilsynsudvalg (CEBS).

2. Med henblik på udførelsen af opgaverne i stk. 1 har myndigheden de i denne forordning fastsatte beføjelser, herunder navnlig til:

a) at udarbejde udkast til forskriftsmæssige tekniske standarder i specifikke tilfælde, jf. artikel 7

aa) at udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder i specifikke tilfælde, jf. artikel 7e

b) at udarbejde retningslinjer og henstillinger, jf. artikel 8

c) at fremsætte henstillinger i specifikke tilfælde, jf. artikel 9, stk. 3

d) at træffe individuelle beslutninger rettet til de kompetente myndigheder i specifikke tilfælde, jf. artikel 10 og 11

e) at træffe individuelle beslutninger rettet til finansielle virksomheder i specifikke tilfælde, jf. artikel 9, stk. 6, artikel 10, stk. 3, og artikel 11, stk. 4

f) at afgive udtalelser til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, jf. artikel 19

fa) at indsamle nødvendige oplysninger vedrørende finansielle virksomheder som fastsat i artikel 20

fb) at udvikle fælles metoder til vurderinger af produktegenskabernes og distributionsprocessernes betydning for de finansielle virksomheders position og for forbrugerbeskyttelsen

fc) at oprette en database over registrerede finansielle virksomheder på dets kompetenceområde og, hvis det foreskrives i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter, på centralt niveau

fd) at udvikle en forskriftsmæssig teknisk standard, der fastsætter det minimum af oplysninger, der skal stilles til rådighed for myndigheden om transaktioner og markedsdeltagere, hvordan koordineringen af indsamling skal udføres, og hvordan eksisterende nationale databaser skal forbindes for at sikre, at myndigheden altid kan få adgang til de relevante og nødvendige oplysninger vedrørende transaktioner og markedet.

3. Myndigheden udøver de eksklusive tilsynsbeføjelser, der er tillagt den ved de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter , over for enheder med EU-dimension eller økonomiske aktiviteter på EU-plan .

4. Myndigheden har med henblik på at udøve sine eksklusive tilsynsbeføjelser i henhold til stk. 3 de nødvendige europæiske undersøgelses- og håndhævelsesbeføjelser som fastsat i den relevante lovgivning, ligesom den har mulighed for at opkræve gebyrer. Myndigheden arbejder tæt sammen med de kompetente myndigheder og bygger på deres ekspertise, faciliteter og beføjelser i udøvelsen af sine opgaver.

Artikel 6a

Opgaver i forbindelse med forbrugerbeskyttelse og finansielle aktiviteter

1. Med henblik på at fremme indskyderes og investorers beskyttelse indtager myndigheden en ledende rolle med hensyn til at fremme gennemsigtighed, enkelhed og retfærdighed på markedet for finansielle produkter eller tjenesteydelser på det indre market, herunder ved:

i) at insamle, analysere og rapportere om forbrugertendenser

ii) at revidere og koordinere finansielle kompetencer og uddannelsesinitiativer

iii) at udvikle uddannelsesstandarder for industrien

iv) at bidrage til udviklingen af fælles oplysningsregler, og

v) navnlig at vurdere adgangen til og omkostningerne for kredit til husholdninger og virksomheder, navnlig SMV’er.

2. Myndigheden overvåger nye og eksisterende finansielle aktiviteter og kan vedtage retningslinjer og henstillinger med henblik på at fremme markedernes sikkerhed og soliditet og konvergens inden for reguleringspraksis.

3. Myndigheden kan også udstede advarsler i tilfælde, hvor finansielle aktiviteter udgør en alvorlig trussel mod målsætningerne i artikel 1, stk. 4.

4. Myndigheden etablerer som en integreret del af myndigheden et udvalg om finansiel innovation, der insamler alle relevante kompetente tilsynsmyndigheder med henblik på at opnå en koordineret tilgang til den forskriftsmæssige og tilsynsmæssige behandling af nye eller innovative finansielle aktiviteter og rådgive Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.

5. Myndigheden kan midlertidigt forbyde eller begrænse visse typer af finansielle aktiviteter, der truer de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller stabiliteten i hele eller dele af det finansielle system i Unionen i de omhandlede tilfælde og i henhold til betingelserne i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter, eller, hvis det er påkrævet i tilfælde af en krisesituation, i henhold til og under betingelserne i artikel 10.

Myndigheden tager denne beslutning op til fornyet overvejelse med passende mellemrum.

Myndigheden kan også vurdere behovet for at forbyde eller begrænse visse typer af finansielle aktiviteter og om nødvendigt underrette Kommissionen med henblik på at lette vedtagelsen af et eventuelt forbud eller en eventuel begrænsning.

Artikel 7

Forskriftsmæssige tekniske standarder

1. Europa-Parlamentet og Rådet kan delegere beføjelser til Kommissionen til at vedtage forskriftsmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for at sikre konsekvent harmonisering på de områder, der specifikt er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter . Disse standarder er tekniske og repræsenterer ikke strategiske beslutninger eller politiske valg, og deres indhold er begrænset af de retsakter, som de er baseret på. Udkast til forskriftsmæssige tekniske standarder udvikles af myndigheden og forelægges for Kommissionen med henblik på godkendelse . Hvis myndigheden ikke forelægger Kommissionen et udkast inden for en tidsfrist, der er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter, kan Kommissionen vedtage en forskriftsmæssig teknisk standard.

2. Inden myndigheden forelægger dem for Kommissionen, gennemfører den ▐ åbne offentlige høringer om de forskriftsmæssige tekniske standarder og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved , medmindre sådanne høringer og analyser er uforholdsmæssigt omfattende i forhold til omfanget og virkningerne af de pågældende forskriftsmæssige tekniske standarder eller i forhold til, hvor hastende spørgsmålet er. Myndigheden anmoder også om en udtalelse eller rådgivning fra den i artikel 22 omhandlede interessentgruppe for banker.

3. Når Kommissionen modtager et udkast til forskriftsmæssige tekniske standard fra myndigheden, sender den det omgående til Europa-Parlamentet og Rådet.

4. Kommissionen beslutter inden for en frist på tre måneder fra modtagelsen, om den vedtager den forskriftsmæssige tekniske standard. De forskriftsmæssige tekniske standarder vedtages gennem forordninger eller afgørelser . Har Kommissionen ikke til hensigt at vedtage en standard, informerer den Europa-Parlamentet og Rådet herom og begrunder sin afgørelse.

Artikel 7a

Manglende godkendelse eller ændring af udkast til forskriftsmæssige standarder

1. Hvis Kommissionen har til hensigt ikke at godkende udkastet til forskriftsmæssige tekniske standarder eller kun at godkende dem delvist eller med ændringer, sender den udkastet til forskriftsmæssige tekniske standarder tilbage til myndigheden sammen med et begrundet forslag til ændringer.

2. Senest seks uger herefter kan myndigheden ændre udkastene til forskriftsmæssige tekniske standarder på grundlag af Kommissionens forslag til ændringer og på ny sende dem til Kommissionen med henblik på godkendelse. Myndigheden informerer Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om sin afgørelse.

3. Hvis myndigheden ikke er enig i Kommissionens beslutning om forkaste eller ændre dens oprindelige forslag, kan Europa-Parlamentet eller Rådet indkalde den ansvarlige kommissær sammen med myndighedens formand inden for en måned til et ad hoc-møde i Europa-Parlamentets kompetente udvalg eller i Rådet, så de kan fremlægge og forklare deres uenigheder.

Artikel 7b

Udøvelse af delegationen

1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i artikel 7 omhandlede forskriftsmæssige standarder for en periode på fire år efter denne forordnings ikrafttræden. Kommissionen aflægger rapport vedrørende de delegerede beføjelser senest seks måneder inden udløbet af fireårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges automatisk i perioder af en tilsvarende varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet tilbagekalder den i overensstemmelse med artikel 7c.

2. Så snart Kommissionen vedtager en forskriftsmæssig standard, giver den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.

3. I den i artikel 35, stk. 2, omhandlede rapport fra formanden underretter myndighedens formand Europa-Parlamentet og Rådet om de forskriftsmæssige standarder, der er blevet godkendt, og som de kompetente myndigheder endnu ikke har opfyldt.

Artikel 7c

Indsigelse imod de forskriftsmæssige standarder

1. Hvis Kommissionen vedtager en delegeret retsakt på de områder, der specifikt er fastsat i de i artikel 1, stk. 2., nævnte retsakter, finder følgende anvendelse:

a) Europa-Parlamentet eller Rådet kan gøre indsigelse mod en delegeret retsakt inden for tre måneder fra Kommissionens underretning om den forskriftsmæssige standard. Fristen forlænges med yderligere tre måneder på initiativ af Europa-Parlamentet eller Rådet

b) den delegerede retsakt offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og træder i kraft inden fristens udløb, hvis både Europa-Parlamentet og Rådet har meddelt Kommissionen, at de ikke agter at gøre indsigelse. Hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet ved udløbet af denne periode har gjort indsigelse mod den delegerede retsakt, offentliggøres den i Den Europæiske Unions Tidende

c) gør Europa-Parlamentet eller Rådet indsigelse mod en delegeret retsakt, træder den ikke i kraft. Den institution, der gør indsigelse mod den delegerede retsakt, anfører begrundelsen herfor i overensstemmelse med artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

2. Hvis Kommissionen vedtager en forskriftsmæssig standard, som er identisk med det af myndigheden forelagte udkast til forskriftsmæssig standard, gælder stk. 1, litra a), b) og c), men fristen for indsigelse fra Europa-Parlamentets og Rådets side er på en måned fra udgangen af den tremånedersperiode, der er nævnt i artikel 7, stk. 4. Fristen forlænges med yderligere en måned på foranledning af Europa-Parlamentet eller Rådet.

3. Så snart Kommissionen har sendt udkastet, kan Europa-Parlamentet og Rådet vedtage en forventet og betinget erklæring om, at der ikke vil blive gjort indsigelse, som træder i kraft, når Kommissionen vedtager den forskriftsmæssige standard uden at ændre udkastet.

4. Hvis Europa-Parlamentet eller Rådet gør indsigelse mod en forskriftsmæssig standard, træder den ikke i kraft. Den institution, der gør indsigelse mod den forskriftsmæssige tekniske standard, anfører begrundelsen herfor i overensstemmelse med artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

Artikel 7d

Tilbagekaldelse af delegationen

1. Den i artikel 7 omhandlede delegation af beføjelser kan tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet.

2. Afgørelsen om tilbagekaldelse bringer delegationen til ophør.

3. Den institution, der har indledt en intern procedure med henblik på at afgøre, om delegationen af beføjelser skal tilbagekaldes, bestræber sig på at give den anden institution og Kommissionen meddelelse herom i rimelig tid, inden den endelige afgørelse træffes, og angiver samtidig, hvilke delegerede beføjelser vedrørende forskriftsmæssige tekniske standarder, der kunne være genstand for tilbagekaldelse.

Artikel 7e

Gennemførelse af tekniske standarder

1. Hvis Europa-Parlamentet og Rådet giver Kommissionen beføjelser til at vedtage gennemførelsesmæssige tekniske standarder i henhold til artikel 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, hvor der er behov for ensartede betingelser for gennemførelse af juridisk bindende EU-retsakter på de områder, der specifikt er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter, finder følgende anvendelse:

a) hvis myndigheden i overensstemmelse med de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der skal forelægges Kommissionen, er disse standarder tekniske, omfatter ikke politikvalg og er begrænset til at fastlægge betingelserne for anvendelsen af juridisk bindende EU-retsakter

b) hvis myndigheden ikke forelægger Kommissionen et udkast inden for den tidsfrist, der er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter eller angivet i en anmodning fra Kommissionen til myndigheden i overensstemmelse med artikel 19, kan Kommissionen vedtage en gennemførelsesmæssig teknisk standard ved hjælp af en gennemførelsesretsakt.

2. Inden myndigheden forelægger dem for Kommissionen, gennemfører den åbne offentlige høringer om de gennemførelsesmæssige tekniske standarder og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved, medmindre sådanne høringer og analyser ikke står i forhold til omfanget og virkningen af de pågældende tekniske standarder eller i forbindelse med sagens særlige hastende karakter.

Myndigheden anmoder også om en udtalelse eller rådgivning fra den i artikel 22 omhandlede interessentgruppe for banker.

3. Myndigheden forelægger sine udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen med henblik på godkendelse i overensstemmelse med artikel 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og samtidig for Europa-Parlamentet og Rådet.

4. Senest tre måneder efter modtagelsen af udkastene til gennemførelsesmæssige tekniske standarder træffer Kommissionen afgørelse om, hvorvidt den godkender udkastet til gennemførelsesstandarder. Kommissionen kan forlænge denne frist med en måned. Kommissionen kan godkende udkastene delvist eller med ændringer, hvis det er i Unionens interesse.

I alle tilfælde hvor Kommissionen vedtager gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der ændrer udkastet til den gennemførelsesmæssige tekniske standard, som myndigheden har forelagt, underretter den Europa-Parlamentet og Rådet.

5. Kommissionen vedtager standarderne gennem forordninger eller afgørelser, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 8

Retningslinjer og henstillinger

1. Myndigheden udarbejder retningslinjer og henstillinger rettet til kompetente myndigheder eller finansielle virksomheder med henblik på at fastlægge en konsekvent og effektiv tilsynspraksis i ESFS og sikre en fælles, ensartet og konsekvent anvendelse af EU-lovgivningen .

1a. Myndigheden gennemfører om nødvendigt åbne offentlige høringer om retningslinjer og henstillinger og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved. Myndigheden anmoder, når det er relevant, også om en udtalelse eller rådgivning fra den i artikel 22 omhandlede interessentgruppe for banker. Disse høringer, analyser og udtalelser samt denne rådgivning skal stå i forhold til omfanget, arten og virkningen af retningslinjen eller henstillingen.

2. De kompetente myndigheder og finansielle virksomheder bestræber sig bedst muligt på at efterleve disse retningslinjer og henstillinger. Senest to måneder efter udarbejdelsen af en retningslinje eller henstilling bekræfter hver enkelt kompetent myndighed, at den agter at efterleve denne retningslinje eller henstilling. Hvis en kompetent myndighed ikke agter at efterleve den, underretter den myndigheden og angiver begrundelsen herfor. Myndigheden offentliggør disse begrundelser.

Anvender en kompetent myndighed ikke en retningslinje eller henstilling , offentliggøres dette af myndigheden .

Myndigheden kan i hvert enkelt tilfælde beslutte, om den vil offentliggøre begrundelserne fra en kompetent myndighed for ikke at efterleve en retningslinje eller henstilling. Den kompetente myndighed modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse.

Hvis det kræves i henhold til retningslinjen eller henvisningen, indrapporterer alle finansielle virksomheder årligt på en klar og detaljeret måde, om de efterlever retningslinjen eller henstillingen.

2a. Myndigheden underretter i den i artikel 28, stk. 4a, omhandlede årsberetning Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de retningslinjer og henstillinger, der er udstedt, idet den oplyser, hvilken kompetent myndighed der ikke har efterlevet dem, og redegør for, hvordan myndigheden agter at sikre, at den følger dens henstillinger og retningslinjer i fremtiden.

Artikel 9

Overtrædelse af EU-lovgivningen

1. Har en kompetent myndighed ikke anvendt eller har den anvendt de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter på en måde, som viser sig at være i strid med EU-lovgivningen, herunder de forskrifts- og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 7 og artikel 7e, navnlig ved ikke at påse, at en finansiel virksomhed opfylder kravene i denne lovgivning, kan myndigheden anvende de i stk. 2, 3 og 6 fastsatte beføjelser.

2. Myndigheden kan efter anmodning fra en eller flere kompetente myndigheder, Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen eller interessentgruppen for banker eller på eget initiativ og efter at have underrettet den berørte kompetente myndighed foretage en undersøgelse af den påståede overtrædelse af eller manglende anvendelse af EU-lovgivningen .

2a. Den kompetente myndighed giver hurtigst muligt myndigheden alle de oplysninger, myndigheden anser for nødvendige med henblik på undersøgelsen, uden at dette berører de i artikel 20 fastsatte beføjelser.

3. Myndigheden kan senest to måneder efter indledningen af undersøgelsen rette en henstilling til den berørte kompetente myndighed om de skridt, der skal tages for at efterleve EU-lovgivningen .

3a. Den kompetente myndighed underretter senest ti arbejdsdage efter modtagelsen af henstillingen myndigheden om de skridt, den har taget eller agter at tage for at sikre efterlevelse af EU-lovgivningen .

4. Har den kompetente myndighed ikke bragt sine forhold i overensstemmelse med EU-lovgivningen senest en måned efter modtagelsen af myndighedens henstilling, kan Kommissionen efter at være blevet underrettet af myndigheden eller på eget initiativ afgive en formel udtalelse , hvorved den pålægger den kompetente myndighed at tage de nødvendige skridt til at efterleve EU-lovgivningen . Kommissionens tager i sin formelle udtalelse hensyn til myndighedens henstilling.

Kommissionen afgiver en sådan formel udtalelse senest tre måneder efter vedtagelsen af henstillingen. Kommissionen kan forlænge denne frist med en måned.

▐

Myndigheden og de kompetente myndigheder giver Kommissionen alle nødvendige oplysninger.

5. Den kompetente myndighed underretter senest ti arbejdsdage efter modtagelsen af den i stk. 4 omhandlede formelle udtalelse Kommissionen og myndigheden om de skridt, den har taget eller agter at tage for at efterkomme Kommissionens formelle udtalelse .

6. Efterkommer en kompetent myndighed ikke den i stk. 4 omhandlede formelle udtalelse inden for den heri fastsatte frist, og er det nødvendigt at afhjælpe misligholdelsen rettidigt for at opretholde eller genoprette neutrale konkurrencevilkår på markedet eller sikre det finansielle systems ordnede virkemåde og integritet, kan myndigheden, hvis de relevante krav i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter finder direkte anvendelse på finansielle virksomheder i henhold til de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter , træffe en individuel beslutning rettet til en finansiel virksomhed, hvorved den pålægger denne at tage de nødvendige skridt til at opfylde sine forpligtelser i henhold til EU-lovgivningen , herunder til at ophøre med en given praksis, uden at dette i øvrigt indskrænker Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde .

Myndighedens beslutning skal være i overensstemmelse med Kommissionens formelle udtalelse i medfør af stk. 4.

7. Beslutninger, der træffes i henhold til stk. 6, har forrang for tidligere beslutninger truffet af de kompetente myndigheder i samme sag.

Når der iværksættes tiltag ▐ vedrørende spørgsmål , der er genstand for en formel udtalelse i medfør af stk. 4 eller en beslutning i medfør af stk. 6 , skal de kompetente myndigheder efterkomme denne formelle udtalelse eller beslutning afhængig af tilfældet .

7a. Myndigheden fastsætter i den i artikel 28, stk. 4a, omhandlede beretning, hvilke kompetente myndigheder og finansielle virksomheder, der ikke har efterlevet de i stk. 4 og 6 omhandlede beslutninger.

Artikel 10

Tiltag i krisesituationer

1. I tilfælde af ugunstige udviklinger, der kan bringe de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller stabiliteten af hele eller en del af det finansielle system i EU i alvorlig fare, fremmer myndigheden aktivt og, når det findes nødvendigt, koordinerer enhver foranstaltning, der træffes af de relevante kompetente nationale tilsynsmyndigheder .

For at kunne spille denne fremmende og koordinerende rolle skal myndigheden fuldt ud holdes underrettet om enhver relevant udvikling og af de relevante kompetente nationale tilsynsmyndigheder indbydes til at deltage som observatør i alle relevante møder.

1a. Kommissionen kan på eget initiativ eller efter anmodning fra Europa-Parlamentet, Rådet, ESRB eller myndigheden, vedtage en beslutning rettet til myndigheden, hvorved den fastslår, at der foreligger en krisesituation i denne forordnings forstand. Kommissionen tager denne beslutning op til fornyet behandling med månedlige mellemrum, og den erklærer krisesituationen for ophørt, så hurtigt som det er hensigtsmæssigt.

Hvis Kommissionen fastslår, at der foreligger en krisesituation, underretter den omgående og på behørig vis Europa-Parlamentet og Rådet herom.

2. Hvis Kommissionen har vedtaget en beslutning i medfør af stk. 1a og i ekstraordinære tilfælde, hvor det er nødvendigt med koordinerede tiltag fra de nationale myndigheders side som reaktion på ugunstige udviklinger, der kan bringe de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller stabiliteten af hele eller en del af det finansielle system i Den Europæiske Union i alvorlig fare, kan myndigheden træffe individuelle beslutninger, hvorved den pålægger de kompetente myndigheder at tage de nødvendige skridt i overensstemmelse med de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter for at imødegå sådanne udviklinger, ved at påse, at finansielle virksomheder og kompetente myndigheder opfylder kravene i denne lovgivning.

3. Efterlever en kompetent myndighed ikke den i stk. 2 omhandlede beslutning inden for den heri fastsatte frist, kan myndigheden, hvis de relevante krav i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter finder direkte anvendelse på finansielle virksomheder, træffe en individuel beslutning rettet til en finansiel virksomhed, hvorved den pålægger denne at tage de nødvendige skridt til at opfylde sine forpligtelser i henhold til denne lovgivning, herunder til at ophøre med en given praksis, uden at dette i øvrigt indskrænker Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde .

4. Beslutninger, der træffes i henhold til stk. 3, har forrang for tidligere beslutninger truffet af de kompetente myndigheder i samme sag.

Tiltag, der iværksættes af de kompetente myndigheder, vedrørende forhold, der er genstand for en beslutning i medfør af stk. 2 eller 3, skal være forenelige med denne beslutning.

Artikel 11

Bilæggelse af tvister mellem kompetente myndigheder

1. Er en kompetent myndighed uenig i en anden kompetent myndigheds tiltag eller mangel på tiltag - med hensyn til fremgangsmåde eller indhold - på områder, hvor de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter kræver samarbejde, koordinering eller fælles beslutningstagning mellem kompetente myndigheder i flere medlemsstater, leder myndigheden på eget initiativ eller efter anmodning fra en eller flere af de berørte kompetente myndigheder indsatsen med henblik på at bistå disse myndigheder med at nå til enighed i overensstemmelse med proceduren i stk. 2-4 , uden at dette i øvrigt indskrænker de beføjelser, der er fastlagt i artikel 9.

2. Myndigheden fastsætter en frist for indgåelse af forlig mellem de kompetente myndigheder under hensyntagen til eventuelle relevante frister i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter samt til sagens kompleksitet og mere eller mindre hastende karakter. På det stadium virker myndigheden som mægler.

3. Hvis de berørte kompetente myndigheder ikke er nået til enighed ved udløbet af forligsfasen, træffer myndigheden i overensstemmelse med proceduren i artikel 29, stk. 1, tredje afsnit, med bindende virkning for de pågældende kompetente myndigheder en beslutning til bilæggelse af tvisten, hvorved den pålægger dem at tage specifikke skridt ▐ i overensstemmelse med EU-lovgivningen .

4. Efterlever en kompetent myndighed ikke myndighedens beslutning, idet den ikke påser, at en finansiel virksomhed overholder krav, der finder direkte anvendelse på den i medfør af de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter , kan myndigheden træffe en individuel beslutning rettet til en finansiel virksomhed, hvorved den pålægger denne at tage de nødvendige skridt til at opfylde sine forpligtelser i henhold til EU-lovgivningen, herunder til at ophøre med en given praksis, uden at dette i øvrigt indskrænker Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde .

4a. Beslutninger, der træffes i medfør af stk. 4, har forrang for tidligere beslutninger, som de kompetente myndigheder har truffet i samme sag. Tiltag, der iværksættes af de kompetente myndigheder vedrørende forhold, der er genstand for en beslutning i medfør af stk. 3 eller 4, skal være forenelige med disse beslutninger.

4b. Formanden giver i den i artikel 28, stk. 4a, omhandlede rapport oplysning om tvister mellem kompetente myndigheder, indgåede aftaler og de beslutninger, der er truffet til bilæggelse af sådanne tvister.

Artikel 11a

Bilæggelse af tvister mellem kompetente myndigheder på tværs af sektorer

Det fælles udvalg bilægger i henhold til proceduren i artikel 11 og artikel 42 de tvister på tværs af sektorer, der måtte opstå mellem en eller flere kompetente myndigheder som fastsat i artikel 2, stk. 2, i denne forordning og i forordning (EU) nr. …/2010 [ESMA] og i forordning (EU) nr. …/2010 [EIOPA].

Artikel 12

Tilsynskollegier

1. Myndigheden bidrager til at fremme og overvåge de i direktiv 2006/48/EF omhandlede tilsynskollegiers effektive, fyldestgørende og konsekvente virkemåde og fremme en sammenhængende anvendelse af EU-retten i disse tilsynskollegier . Myndighedens personale kan deltage i alle aktiviteter, herunder undersøgelser på stedet, der foretages af to eller flere kompetente myndigheder i fællesskab.

2. Myndigheden leder tilsynskollegierne, når den finder det hensigtsmæssigt.

I den forbindelse betragtes myndigheden som en »kompetent myndighed« i den relevante lovgivnings forstand.

3. Myndigheden skal som minimum:

a) indsamle og dele alle relevante oplysninger under normale forhold og i krisesituationer for at lette tilsynskollegiernes arbejde og oprette og forvalte et centralt system, der gør disse oplysninger tilgængelige for de kompetente myndigheder i tilsynskollegierne

b) iværksætte og koordinere stresstests på EU-plan for at vurdere finansielle virksomheders, især dem der er identificeret i artikel 12b, modstandsdygtighed over for ugunstige markedsudviklinger, og i denne forbindelse bør den sikre, at medlemsstaterne ved sådanne tests anvender en metodologi, der er så konsekvent som muligt

c) planlægge og lede tilsynsaktiviteter under normale forhold og i krisesituationer, herunder evaluere de risici, som finansielle virksomheder er eller kan være udsat for, og

d) føre tilsyn med de opgaver, som udføres af de kompetente myndigheder.

3a. Myndigheden kan udstede forskriftsmæssige standarder og gennemførelsesstandarder, retningslinjer og henstillinger vedtaget i henhold til artikel 7, 7e og 8 for at harmonisere tilsynsfunktioner og bedste praksis vedtaget af tilsynskollegierne. Myndighederne godkender skriftlige ordninger for hvert enkelt kollegiums virkemåde for at sikre en konvergent virkemåde mellem dem alle.

3b. En juridisk bindende mæglerrolle bør give myndigheden mulighed for at bilægge tvister mellem de kompetente myndigheder i overensstemmelse med proceduren i artikel 11. Hvis det ikke er muligt at nå til en aftale inden for det relevante tilsynskollegium, kan myndigheden træffe tilsynsafgørelser, der direkte finder anvendelse på den pågældende virksomhed.

Artikel 12a

Almindelige bestemmelser

1. Myndigheden er særlig opmærksom på og imødegår risici for afbrydelse af finansielle tjenester, der i) er forårsaget af en forringelse af hele eller dele af det finansielle system og ii) kan have alvorlige negative konsekvenser for det indre marked og realøkonomien (systemisk risiko). Alle typer finansielle formidlere, markeder og infrastrukturer kan potentielt være systemisk vigtige i en vis grad.

2. Myndigheden udvikler i samarbejde med Det Europæiske Råd for Systemiske Risici et fælles sæt af kvantitative og kvalitative indikatorer (en risikotavle), der fungerer som grundlag for at fastsætte en tilsynsvurdering til de grænseoverskridende finansielle virksomheder, der er defineret i artikel 12b. Denne vurdering tages med jævne mellemrum op til fornyet overvejelse for at tage højde for væsentlige ændringer i en virksomheds risikoprofil. Tilsynsvurderingen er et afgørende element for beslutningen om direkte at føre tilsyn med eller foretage indgreb over for en skrantende virksomhed.

3. Uanset retsakterne i artikel 1, stk. 2, foreslår myndigheden om nødvendigt yderligere udkast til forskriftsmæssige standarder og gennemførelsesstandarder samt retningslinjer og henstillinger til virksomheder, der er identificeret i artikel 12b.

4. Myndigheden foretager opsyn med grænseoverskridende virksomheder, der kan udgøre en systemisk risiko som beskrevet i artikel 12b. I disse tilfælde handler myndigheden gennem de kompetente myndigheder.

5. Myndigheden opretter en saneringsenhed for bankvæsen med mandat til i praksis at iværksætte den klart definerede styring og modus operandi for krisestyring fra tidlig intervention til sanering og insolvensprocedurer samt lede disse procedurer.

Artikel 12b

Fastlæggelse af grænseoverskridende institutioner, der potentielt kan udgøre en systemisk risiko

1. Tilsynsrådet kan efter høring af ESRB i overensstemmelse med proceduren fastlagt i artikel 29, stk. 1, identificere grænseoverskridende finansielle virksomheder, som på grund af den systemiske risiko, de kan udgøre, skal være underlagt direkte tilsyn fra myndigheden eller placeres under saneringsenheden for bankvæsen omhandlet i artikel 12c.

2. Kriterierne for fastlæggelse af sådanne finansielle virksomheder tager hensyn til de kriterier, der er fastlagt af FSB, IMF og BIS.

Artikel 12c

Saneringsenheden for bankvæsen

1. Saneringsenheden for bankvæsen bevarer den finansielle stabilitet og sikrer, at virkningerne af krisen i de i artikel 12b identificerede kriseplagede virksomheder spreder sig mindst muligt til resten af systemet og økonomien generelt, samtidig med at den begrænser omkostningerne for skatteyderne under overholdelse af proportionalitetsprincippet og kreditorernes hierarki, og idet den sikrer ligebehandling på tværs af grænser.

2. Saneringsenheden for bankvæsen har beføjelser til at udføre opgaverne i stk. 1 med henblik på at rehabilitere kriseplagede virksomheder eller at træffe afgørelse om at afvikle ikke-levedygtige virksomheder (afgørende for at begrænse den moralske risiko). Blandt foranstaltningerne indgår, at den kan kræve justeringer af kapitalen eller likviditeten, tilpasse forretningsmixet, forbedre procedurerne, udpege eller erstatte ledelsen, anbefale garantier, lån og likviditetsbistand, hele eller delvise salg, skabe en god bank/dårlig bank eller en brobank, konvertere gæld til egenkapital (med passende beskæringer) eller sætte virksomheden under midlertidigt offentligt ejerskab.

3. Saneringsenheden for bankvæsen omfatter eksperter, der udpeges af myndighedens tilsynsråd, og som er i besiddelse af viden og ekspertise i at omstrukturere, vende udviklingen for og likvidere finansielle virksomheder.

Artikel 12d

En europæisk indskudsgarantiordning

1. Myndigheden bidrager til at styrke det europæiske system af nationale indskudsgarantiordninger ved at udnytte de beføjelser, den har fået tildelt under denne forordning, til at sikre en korrekt gennemførelse af direktiv 94/19/EF med henblik på at sikre, at nationale indskudsgarantiordninger finansieres tilstrækkeligt gennem bidrag fra finansielle virksomheder, herunder fra finansielle virksomheder, der har hjemsted og modtager indskud i EU, men med hovedsæde i tredjelande som fastsat i direktiv 94/19/EF, og ved at yde et højt beskyttelsesniveau til alle investorer inden for en harmoniseret ramme i hele Unionen, hvilket betyder, at den stabiliserende og beskyttende betydning af indbyrdes garantiordninger bevares, under forudsætning af at de lever op til EU's standarder.

2. Artikel 8 vedrørende myndighedens beføjelser til at vedtage retningslinjer og henstillinger finder anvendelse på indskudsgarantiordninger.

3. Kommissionen kan vedtage forskriftsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder som præciseret i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter i overensstemmelse med proceduren i artikel 7-7d i denne forordning.

Artikel 12e

Den europæiske bankstabilitetsfond

1. Der oprettes en europæisk stabilitetsfond (fond) for at styrke internaliseringen af omkostningerne ved det finansielle system og for at bistå skrantende grænseoverskridende finansielle virksomheder i at imødegå krisen. Finansielle virksomheder, der kun opererer i én medlemsstat, har mulighed for at tilslutte sig fonden. Fonden træffer passende foranstaltninger for at undgå, at tilgængeligheden af støtte skaber en moralsk risiko.

2. Den europæiske bankstabilitetsfond finansieres gennem direkte bidrag fra alle finansielle virksomheder identificeret i artikel 12b, stk. 1. Disse bidrag står i forhold til risikoniveauet og de bidrag til systemiske risici, som de hver især udgør, og variationer i den samlede risiko over tid, som fastsat gennem deres risikotavle. Niveauerne for de krævede bidrag fastlægges under hensyntagen til de mere generelle økonomiske vilkår og behovet for, at finansielle virksomheder opretholder kapital til opfyldelse af andre forskriftsmæssige og forretningsmæssige krav.

3. Den europæiske bankstabilitetsfond forvaltes af en bestyrelse, som udpeges af myndigheden for en periode af fem år. Bestyrelsens medlemmer vælges blandt de nationale myndigheders foreslåede personale. Fonden opretter også et rådgivende organ, der omfatter repræsentation uden stemmeret af de finansielle virksomheder, der deltager i fonden. Fondens bestyrelse kan foreslå, at myndigheden eksternaliserer forvaltningen af dens likviditet til anerkendte institutter (som f.eks. EIB), og at det investeres i sikre og likvide instrumenter.

4. Hvis de akkumulerede ressourcer fra bankernes bidrag ikke er tilstrækkelige til at imødegå vanskelighederne, har fonden mulighed for at øge sine ressourcer gennem udstedelse af gældspapirer eller gennem andre finansielle midler.

Artikel 13

Uddelegering af opgaver og ansvarsområder

1. De kompetente myndigheder kan , med samtykke fra den myndighed, der får overdraget ansvar, uddelegere opgaver og ansvarsområder til myndigheden eller andre kompetente myndigheder, med forbehold af betingelserne i denne artikel . Medlemsstaterne kan fastsætte specifikke ordninger vedrørende uddelegering af ansvarsområder, som skal overholdes, inden deres kompetente myndigheder indgår sådanne aftaler, og de kan begrænse omfanget af uddelegeringen til det, der er nødvendigt for et effektivt tilsyn med grænseoverskridende finansielle virksomheder eller grupper.

2. Myndigheden stimulerer og letter uddelegeringen af opgaver og ansvarsområder mellem kompetente myndigheder ved at udpege de opgaver og ansvarsområder, der kan uddelegeres eller varetages i fællesskab, og ved at fremme bedste praksis.

2a. Uddelegering af ansvarsområder medfører en omfordeling af de kompetencer, der er fastlagt i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter. Den lov, der gælder for den myndighed, der får overdraget ansvaret, finder anvendelse på proceduren, håndhævelsen, den administrative kontrol og domstolskontrollen i forbindelse med de uddelegerede ansvarsområder.

3. De kompetente myndigheder underretter myndigheden om de delegeringsaftaler, de agter at indgå. De lader aftalerne få virkning tidligst en måned efter at have underrettet myndigheden.

Myndigheden kan afgive udtalelse om den påtænkte aftale senest en måned efter at være blevet underrettet.

Myndigheden offentliggør enhver delegeringsaftale, der indgås af de kompetente myndigheder, på passende måde for at sikre, at alle berørte parter underrettes behørigt.

Artikel 14

Fælles tilsynskultur

1. Myndigheden spiller en aktiv rolle i udviklingen af en fælles europæisk tilsynskultur og en konsekvent tilsynspraksis samt i fastlæggelsen af ensartede procedurer og sammenhængende fremgangsmåder i hele EU og sørger i den forbindelse som minimum for:

a) at afgive udtalelser til kompetente myndigheder

b) at fremme effektiv bilateral og multilateral informationsudveksling mellem kompetente myndigheder under fuld overholdelse af fortroligheds- og databeskyttelsesbestemmelserne i den relevante fællesskabslovgivning

c) at bidrage til udarbejdelsen af ensartede tilsynsstandarder af høj kvalitet, herunder rapporteringsstandarder og internationale regnskabsstandarder i overensstemmelse med artikel 1, stk. 2a

d) at vurdere anvendelsen af de relevante forskriftsmæssige standarder og gennemførelsesstandarder , der vedtages af Kommissionen, og af retningslinjer og henstillinger udarbejdet af myndigheden og eventuelt foreslå ændringer hertil

e) at etablere sektorielle og tværsektorielle uddannelsesprogrammer, fremme udvekslingen af personale og tilskynde de kompetente myndigheder til at intensivere anvendelsen af udstationeringsordninger og andre værktøjer.

2. Myndigheden udvikler, når det er hensigtsmæssigt, nye praktiske instrumenter og konvergensværktøjer for at fremme fælles fremgangsmåder og praksis på tilsynsområdet.

Artikel 15

Peer review af kompetente myndigheder

1. Myndigheden tilrettelægger og gennemfører regelmæssigt peer reviews af nogle eller alle af de kompetente myndigheders aktiviteter for yderligere at styrke konsekvensen i tilsynsresultaterne. Med henblik herpå udvikler myndigheden metoder, der gør det muligt at foretage en objektiv vurdering og sammenligning mellem de peer reviewede myndigheder. Ved gennemførelsen af peer reviews tages der hensyn til eksisterende oplysninger og evalueringer, der allerede er gennemført i forbindelse med den pågældende kompetente myndighed.

2. Et peer review omfatter, men er ikke begrænset til, en vurdering af:

a) hvorvidt den ▐ kompetente myndigheds ressourcer og ledelsesordninger er hensigtsmæssige , særlig med hensyn til en effektiv anvendelse af de i artikel 7-7e nævnte forskriftsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder og de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter og kapacitet til at reagere på markedsudviklingen

b) hvilket konvergensniveau der er opnået i anvendelsen af EU-lovgivningen og med hensyn til tilsynspraksis, herunder forskriftsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, retningslinjer og henstillinger vedtaget i henhold til artikel 7 og 8, og i hvilket omfang den pågældende tilsynspraksis opfylder målene i EU-lovgivningen

c) god praksis udviklet af visse kompetente myndigheder, som måske med fordel kan anvendes af andre kompetente myndigheder

ca) omfanget af effektivitet og konvergens, der er opnået med hensyn til håndhævelsen af de vedtagne bestemmelser, i forbindelse med gennemførelsen af EU-lovgivningen, herunder de administrative foranstaltninger og sanktioner, som de ansvarlige personer pålægges, i tilfælde hvor disse bestemmelser ikke er overholdt.

3. På grundlag af peer reviewet kan myndigheden udstede retningslinjer og rette henstillinger i henhold til artikel 8 til de ▐ kompetente myndigheder. Myndigheden tager hensyn til resultatet af peer reviewet i forbindelse med udarbejdelsen af udkast til forskriftsmæssige tekniske standarder eller gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 7-7e. De kompetente myndigheder bestræber sig på at anvende myndighedens rådgivning. Anvender den kompetente myndighed ikke denne rådgivning, underretter den myndigheden om grunden til dette.

Myndigheden offentliggør den bedste praksis, der afdækkes i disse peer reviews. Derudover kan alle andre resultater fra peer reviews offentliggøres med forbehold af tilsagn fra den kompetente myndighed, der er genstand for peer reviewet.

Artikel 16

Koordineringsfunktion

Myndigheden varetager den generelle koordinering mellem de kompetente myndigheder, bl.a. i tilfælde, hvor ugunstige udviklinger kan føre til, at de finansielle markeders ordnede virkemåde og integritet eller stabiliteten i det finansielle system i Unionen bringes i fare.

Myndigheden fremmer en koordineret reaktion fra Unionen , bl.a. ved:

1) at lette udvekslingen af oplysninger mellem de kompetente myndigheder

2) når det er muligt og hensigtsmæssigt, at fastlægge omfanget og verificere pålideligheden af de oplysninger, der bør stilles til rådighed for alle berørte kompetente myndigheder

3) at foretage ikke-bindende mægling på foranledning af kompetente myndigheder eller på eget initiativ, jf. dog artikel 11

4) at underrette ESRB om eventuelle potentielle krisesituationer hurtigst muligt

4a) træffe alle passende foranstaltninger med henblik på at lette koordineringen af tiltag, der gennemføres af de relevante kompetente nationale tilsynsmyndigheder, i tilfælde af en udvikling, der kan bringe de finansielle markeders funktion i fare

4b) samle oplysninger centralt, der er modtaget fra kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 12 og 20 som følge af de lovgivningsmæssige rapporteringsforpligtelser for finansielle virksomheder, der opererer i mere end en medlemsstat. Myndigheder videregiver disse oplysninger til de andre berørte myndigheder.

Artikel 17

Vurdering af markedsudviklingen

1. Myndigheden overvåger og vurderer markedsudviklingen på sit kompetenceområde og underretter om nødvendigt EIOPA , ESMA , ESRB samt Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de relevante tendenser inden for mikrotilsyn, potentielle risici og sårbarheder. Myndigheden medtager i sine vurderinger en økonomisk analyse af de markeder, som finansielle virksomheder opererer på, samt en vurdering af de potentielle markedsudviklingers indvirkning på dem.

1a. I den forbindelse iværksætter og koordinerer myndigheden i samarbejde med ESRB vurderinger på EU-plan af de finansielle virksomheders modstandsdygtighed over for ugunstige markedsudviklinger. Med henblik herpå udvikler den til brug for de kompetente