DEN FEMTENDE BERETNING om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten - 1997 - (98/C 250/01) KOM(1998) 317 endelig udg.

(Forelagt af Kommissionen den 27. maj 1998)

INDHOLDSFORTEGNELSE

Side

FORORD .......... 8

ET OMRÅDE UDEN INDRE GRÆNSER

1. Indledning .......... 12

2. Situationen i de forskellige sektorer .......... 14

2.1. Fjernelse af fysiske hindringer .......... 14

2.1.1. Toldspørgsmål .......... 14

2.1.1.1. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne på toldområdet .......... 14

2.1.2. Fri bevægelighed for landbrugsvarer .......... 14

2.2. Fjernelse af de tekniske hindringer .......... 15

2.2.1. Frie varebevægelser .......... 15

2.2.1.1. EF-traktatens artikel 30 ff. .......... 15

2.2.1.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 83/189/EØF .......... 18

2.2.2. Status over gennemførelsen af direktiverne inden for de enkelte sektorer som led i etableringen af fri varebevægelighed .......... 18

2.2.2.1. Levnedsmidler .......... 18

2.2.2.2. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om levnedsmidler .......... 19

2.2.2.3. Lægemidler .......... 19

2.2.2.4. Status over medlemsstaternes meddelelser vedrørende nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om lægemidler .......... 19

2.2.2.5. Kemiske produkter .......... 19

2.2.2.6. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om kemiske stoffer .......... 20

2.2.2.7. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler .......... 20

2.2.2.8. Status over medlemsstaternes meddelelser om gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om motorkøretøjer, traktorer og motorcykler .......... 20

2.2.2.9. Byggematerialer .......... 21

2.2.2.10. Udstyr (mekanisk udstyr, personlige værnemidler, udstyr til færdigpakninger, metrologi, elektronisk udstyr og medicinsk apparatur) .......... 21

2.2.2.11. Status over medlemsstaternes meddelelser om gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om udstyr (mekanisk og elektromekanisk udstyr, personlige værnemidler, gas- og trykluftsudstyr, udstyr til færdigpakninger og retslig metrologi, medicinsk apparatur og lystfartøjer) .......... 22

2.2.2.12. Kosmetiske midler .......... 22

2.2.2.13. Status over medlemsstaternes meddelelser om gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om kosmetiske midler .......... 22

2.2.2.14. Tekstilsektoren .......... 22

2.2.2.15. Status over medlemsstaternes meddelelser om foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne inden for tekstilsektoren .......... 23

2.2.2.16. Produktansvar .......... 23

2.2.3. Fri bevægelighed for personer, etableringsret, valgret .......... 23

2.2.3.1. Forbud mod forskelsbehandling .......... 23

2.2.3.2. Indrejse og ophold .......... 23

2.2.3.3. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om opholdstilladelse .......... 24

2.2.3.4. Valgret og valgbarhed .......... 24

2.2.3.5. Anerkendelse af eksamensbeviser .......... 24

2.2.3.6. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om anerkendelse af eksamensbeviser .......... 25

2.2.3.7. Selvstændige handelsagenter .......... 26

2.2.4. Fri udveksling af tjenesteydelser .......... 26

2.2.4.1. Artikel 59 ff .......... 26

2.2.4.2. Den audiovisuelle sektor/medier .......... 26

2.2.4.3. Telekommunikation .......... 27

2.2.4.4. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om telekommunikation .......... 28

2.2.4.5. Finansielle tjenesteydelser .......... 28

2.2.4.6. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om finansielle tjenesteydelser .......... 31

2.2.4.7. Markedsføringskommunikation .......... 31

2.2.5. Fri bevægelighed for kapital .......... 31

2.2.6. Selskabsret .......... 31

2.2.6.1. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om selskabsret .......... 32

2.2.7. Intellektuel og industriel ejendomsret .......... 32

2.2.7.1. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om intellektuel og industriel ejendomsret .......... 33

2.2.8. Offentlige kontrakter .......... 33

2.2.8.1. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om offentlige kontrakter .......... 34

2.3. Fjernelse af skattemæssige grænser .......... 34

2.3.1. Direkte beskatning .......... 34

2.3.1.1. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om direkte beskatning .......... 35

2.3.2. Indirekte beskatning .......... 35

2.3.2.1. Status over medlemsstaternes meddelelser om nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne om indirekte beskatning .......... 37

FORBRUGERBESKYTTELSE OG PRODUKTSIKKERHED

3. Indledning .......... 37

4. Situationen i de forskellige sektorer .......... 37

4.1. Sikkerhed og sundhed .......... 37

4.2. Beskyttelse af forbrugernes økonomiske interesser .......... 38

4.3. Status over medlemsstaternes meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne om forbrugerbeskyttelse og produktsikkerhed .......... 38

KONKURRENCE

5. Indledning .......... 39

6. Situationen i de forskellige sektorer .......... 39

6.1. Offentlige virksomheder .......... 39

6.2. Monopoler .......... 40

6.3. Status over medlemsstaternes meddelelser om foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne vedrørende konkurrencepolitik .......... 41

ARBEJDSMARKEDS- OG SOCIALPOLITIK

7. Indledning .......... 41

8. Situationen i de forskellige sektorer .......... 41

8.1. Arbejdskraftens fri bevægelighed .......... 41

8.1.1. Forbud mod forskelsbehandling .......... 41

8.1.2. Adgang til beskæftigelse i den offentlige sektor .......... 42

8.1.3. Socialsikring .......... 42

8.2. Ligebehandling af mænd og kvinder .......... 43

8.3. Arbejdsvilkår .......... 43

8.4. Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen .......... 43

8.5. Folkesundhed .......... 44

8.6. Status over medlemsstaternes meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne vedrørende arbejdsmarkeds- og socialpolitikken .......... 44

UDDANNELSE .......... 44

LANDBRUG

9. Situationen i de forskellige sektorer .......... 44

9.1. Markedsordninger .......... 44

9.2. Harmonisering .......... 45

9.3. Status over meddelelser om foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne på landbrugsområdet .......... 48

FISKERI

10. Indledning .......... 48

11. Situationen i de forskellige sektorer .......... 48

11.1. Markedsordninger .......... 48

11.2. Ressourcer .......... 48

11.3. De nationale lovgivningers forenelighed med fællesskabsretten vedrørende tilladelse til fiskefartøjer til at føre et givet lands flag .......... 49

MILJØ

12. Indledning .......... 49

12.1. Generelt .......... 49

12.2. Meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser .......... 51

12.3. De nationale gennemførelsesbestemmelsers overensstemmelse med fællesskabsretten .......... 52

12.4. Korrekt gennemførelse af direktiverne .......... 53

12.5. Fri adgang til oplysninger .......... 54

12.6. Vurdering af virkningen på miljøet .......... 55

12.7. Påtænkte aktioner .......... 56

13. Situationen i de forskellige sektorer .......... 57

13.1. Luftkvalitet .......... 57

13.2. Kemiske stoffer og bioteknologi .......... 58

13.3. Vandkvalitet .......... 60

13.4. Støj .......... 63

13.5. Affald .......... 64

13.6. Naturen .......... 67

13.7. Strålebeskyttelse .......... 70

13.8. Status over medlemsstaternes meddelelser om foranstaltninger til gennemførelse af miljødirektiverne .......... 70

TRANSPORT

14. Indledning .......... 71

15. Situationen i de forskellige sektorer .......... 71

15.1. Landtransport .......... 71

15.2. Kombineret transport .......... 72

15.3. Indre vandveje .......... 72

15.4. Jernbanetransport .......... 73

15.5. Søtransport .......... 73

15.6. Lufttransport .......... 74

15.7. Sommertid .......... 75

15.8. Status over meddelelser om foranstaltninger til gennemførelse af direktiverne på transportområdet .......... 75

ENERGI

16. Indledning .......... 75

17. Situationen i de forskellige sektorer .......... 75

17.1. Det indre marked for el og naturgas .......... 75

17.2. Energieffektivitet .......... 75

17.3. Kulbrinter .......... 76

17.4. Status over medlemsstaternes meddelelser om foranstaltninger til gennemførelse af energidirektiverne .......... 76

STRUKTURFONDENE OG FÆLLESSKABSRETTEN .......... 76

BUDGETSPØRGSMÅL .......... 78

FÆLLESSKABETS PERSONALE .......... 78

STATISTIKKER .......... 79

BILAG

Bilag I: Formodede overtrædelser fra 1993 til 1997 .......... 80

Bilag II: Konstaterede overtrædelser fra 1993 til 1997 .......... 87

Bilag III: Overtrædelser af traktater, forordninger og afgørelser .......... 95

Bilag IV: Status over gennemførelsen af direktiverne .......... 110

Bilag V: Domstolsafgørelser, der er afsagt inden den 31. december 1997 men endnu ikke efterkommet .......... 190

Bilag VI: Fællesskabsrettens anvendelse ved de nationale domstole .......... 195

FORORD

1997 var bl.a. på nedenstående områder et betydningsfuldt år:

- året var statistisk set karakteriseret ved en kraftig stigning i antallet af åbningsskrivelser til medlemsstaterne

- for medlemsstaterne under et steg gennemførelsesprocenten for direktiver i de nationale lovgivninger i 1997. I visse medlemsstater har der været tale om en meget tydelig forbedring af situationen

- hvad det proceduremæssige område angår, var det i 1997 i forbindelse med medlemsstaternes manglende overholdelse af fællesskabsretten første gang, Kommissionen gjorde brug af den mulighed, der består i at anmode Domstolen om at idømme de involverede medlemsstater daglige tvangsbøder, indtil overtrædelsen bringes til ophør. Der er i otte tilfælde taget beslutning om at anvende denne fremgangsmåde, og i to tilfælde er sagen allerede indbragt for Domstolen

- det var ligeledes i 1997 efter ombudsmandens undersøgelse vedrørende overtrædelsesprocedurerne, at Kommissionen tog beslutning om at forbedre klageindgivernes situation ved at give dem adgang til mere information end tidligere

- arbejdet med opfølgningen til Det Europæiske Råd i Amsterdam, der fandt sted den 16. og 17. juni 1997, hvilket bl.a. udmøntede sig i forslaget til forordning af 18. november 1997 om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør (1)

- parlamentsforespørgsler og andragender spiller stadig en vigtig rolle ved afdækningen af overtrædelser og giver hvert år anledning til, at der indledes nye sager

- endelig var det i 1997, at Kommissionen for Parlamentet og Rådet fremlagde forslag om gennemførelse af et handlingsprogram med henblik på at skabe øget opmærksomhed omkring fællesskabsretten hos jurister (Robert Schuman-foranstaltningen).

Som det fremgår, har Kommissionen valgt at placere kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten helt centralt i sit arbejde, i overensstemmelse med hvad Kommissionens formand Jacques Santer lovede i sin tiltrædelsestale.

Statistisk analyse: de første virkninger af procedurereformerne i 1996: en kraftig stigning i antallet af åbningsskrivelser og henlæggelser.

Antallet af nye klager steg fra 819 i 1996 til 957 i 1997 (en stigning på 17 %). Tendensen med et faldende antal klager, der har kunnet konstateres de foregående år, er dermed vendt. Antallet af sager, der tages op på Kommissionens eget initiativ, ligger stabilt på 261.

Antallet af åbningsskrivelser, der rent faktisk blev afsendt til medlemsstaterne, udviser ligeledes en stigning (1 460 i 1997 mod 1 168 i 1996, dvs. en stigning på 23 %). Denne stigning er navnlig udtalt i forbindelse med åbningsskrivelser, der ikke vedrører manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiver (en stigning på 47 %). Kun antallet af afsendte begrundede udtalelser er for nedadgående (436 i 1996 mod 343 i 1997, dvs. en nedgang på 21 %).

Den kraftige stigning i antallet af beslutninger om udfærdigelse af åbningsskrivelser er det første resultat af den procedurereform, der blev vedtaget i juli 1996, og som indeholder bestemmelse om at øge indsatsen for at overholde den interne etårs frist for beslutninger, der vedrører sagsindholdet, samt give åbningsskrivelserne et nyt image (de er blevet »afdramatiseret« og skal nu blot betragtes som en anmodning om den berørte medlemsstats bemærkninger til en given sag). Dette har i betydelig grad forkortet sagsbehandlingen fra det tidspunkt klagen registreres/det tidspunkt, hvor Kommissionen på eget initiativ tager sagen op, og det tidspunkt, hvor den første beslutning vedrørende sagens indhold tages. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at også antallet af henlæggelser er stigende (fra 1 765 til 2 151, dvs. en stigning på 22 %) medens det samlede antal sager under behandling er for nedadgående.

Situationen vedrørende gennemførelsen af direktiver i de nationale lovgivninger i 1997

Nedenstående tabel giver et generelt overblik over situationen vedrørende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser for samtlige direktiver, der skulle være gennemført pr. 31. december 1997.

>TABELPOSITION>

Pr. 31. december 1997 havde medlemsstaterne i gennemsnit meddelt 94 % af de nationale gennemførelsesbestemmelser, der var påkrævet for en fuldstændig gennemførelse af samtlige fællesskabsdirektiver, der var trådt i kraft. Dette tal udgør en stigning i forhold til 1996 (hvor tallet var 93 %). Der er dog tale om betydelige variationer medlemsstaterne imellem.

Man bemærker den betydelige forbedring, der har fundet sted i Sverige, hvor procentsatsen for gennemførelse af nationale gennemførelsesbestemmelser er steget med 3 points i forhold til 1996, således at landet endnu en gang har forbedret sin placering og har bevæget sig fra en 5. plads til en førsteplads. Situationen er nogenlunde den samme i Finland, hvor gennemførelsessatsen er steget fra 81 til 96,3 %, efter at problemerne med gennemførelsen af direktiverne på Ålandsøerne (navnlig på landbrugsområdet), som der blev gjort rede for i den fjortende beretning, er blevet løst.

Denne høje gennemførelsessats dækker imidlertid over en mere nuanceret virkelighed. Tabellen, der er indsat sidst i bilag IV til denne beretning, giver et detaljeret overblik over gennemførelsessituationen i 1997 efter medlemsstat og sektor.

Endelig giver nedenstående analyse efter sektor mulighed for at danne sig et detaljeret billede af gennemførelseskvaliteten (dvs. de nationale gennemførelsesbestemmelsers overensstemmelse med fællesskabsdirektiverne og deres håndhævelse).

Anvendelsen af artikel 171, stk. 2, afsnit 2, i EF-traktaten

I 1997 gjorde Kommissionen for første gang brug af artikel 171, stk. 2, afsnit 2, der blev tilføjet fællesskabsretten med Maastricht-traktaten, og hvori der står:

»Hvis den pågældende medlemsstat ikke har truffet de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger inden for den frist, som Kommissionen har fastsat, kan denne indbringe sagen for Domstolen. Den angiver i denne forbindelse størrelsen af det faste beløb eller den tvangsbøde, som den pågældende medlemsstat skal betale, og som den under omstændighederne finder passende.

Hvis Domstolen fastslår, at den pågældende medlemsstat ikke har efterkommet dens dom, kan den pålægge den betaling af et fast beløb eller en tvangsbøde.«

Ved at anmode Domstolen om at idømme medlemsstater, der ikke efterkommer Domstolens første dom, en tvangsbøde, lægger Kommissionen op til anvendelse af en foranstaltning, der på afgørende vis vil gøre det muligt at forbedre kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten i medlemsstaterne.

Den 28. januar og den 10. december 1997 besluttede Kommissionen i forbindelse med otte overtrædelsesprocedurer at indbringe sagerne for Domstolen med anmodning om idømmelse af tvangsbøder. Truslen om idømmelse af tvangsbøder har haft en yderst gunstig virkning i denne forbindelse, eftersom to af disse sager kunne henlægges meget hurtigt, og to andre står i begreb med at finde en løsning. I to sager er anmodningen om idømmelse af tvangsbøder blevet opretholdt og er nået frem til Domstolen. Det drejer sig om sagerne om overfladevand i Tyskland (anvendelse af direktiverne 75/440 og 79/869).

Ombudsmandens undersøgelse vedrørende overtrædelsesprocedurerne

Ombudsmandens undersøgelser, der blev indledt efter adskillige klager over overtrædelsesprocedurernes manglende effektivitet (navnlig i forbindelse med Newbury Bypass-sagen på miljøområdet), førte til den konklusion, at det generelt var nødvendigt at ændre de private klageindgiveres proceduremæssige stilling i forbindelse med artikel 169 (2). Ombudsmanden har derfor indledt en undersøgelse inden for dette område.

Som et led i denne undersøgelse har han opfordret Kommissionen til at høre klageindgiveren i tilfælde, hvor den har til hensigt at henlægge en sag, hvilket ville inddrage borgerne yderligere i overtrædelsesprocedurens forløb (Kommissionens beslutning om at henlægge en sag kan ikke appelleres) og gøre processen mere gennemsigtig.

Kommissionen er enig i indholdet af denne henstilling. I sit svar af 24. juli 1997, der er afgivet på vegne af Kommissionen til ombudsmanden, anførte Kommissionens generalsekretær følgende:

»Klageren er allerede i en række tilfælde i forvejen blevet holdt informeret inden for rammerne af klageundersøgelsesdialogen.

Kommissionen er villig til at udvide denne praksis. Undtagen i de tilfælde, hvor der er tale om en åbenlyst grundløs klage, samt i de sager, hvor klageren ikke lader høre fra sig, vil Kommissionen sørge for, at klageren informeres om Kommissionens hensigt om at henlægge sagen.«

Efter at have noteret sig dette meddelte ombudsmanden i et brev af 13. oktober 1997 Kommissionen, at hans undersøgelse var afsluttet, og at han havde kunnet konstatere, at klageindgivernes proceduremæssige stilling i fasen inden sagen indbringes for Domstolen var blevet forbedret, og at det var grundløst at tale om dårlig forvaltning.

Opfølgning til Det Europæiske Råd i Amsterdam: nye juridiske instrumenter i bekæmpelsen af åbenlyse hindringer for den fri varebevægelighed

I konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997 står der bl.a.:

»Det Europæiske Råd understreger, at det er afgørende, at al vedtagen lovgivning hurtigt og korrekt omsættes til national ret, at borgere og erhvervsliv skal informeres fuldt ud om det indre marked, og at EF-lovgivningen skal håndhæves aktivt i medlemsstaterne ved at indføre hurtigere og mere effektive procedurer for problemløsning, herunder drøftelser på rådsplan i tilfælde af tilbagevendende problemer. Det Europæiske Råd anmoder Kommissionen om at undersøge, hvordan der effektivt kan sikres fri bevægelighed for varer, herunder muligheden af at pålægge medlemsstaterne sanktioner. Det anmoder Kommissionen om at fremsætte forslag herom inden næste møde i december 1997.«

Kommissionen fulgte op på disse konklusioner ved den 18. november 1997 at vedtage et forslag til Rådets forordning vedrørende en interventionsordning, der ville gøre det muligt for Kommissionen at gribe ind med henblik på at fjerne visse handelshindringer (3). I tilfælde hvor Kommissionen konstaterer, at der er tale om særlig alvorlige hindringer for varebevægeligheden (4), kan den tage beslutninger med bindende juridisk virkning. Private, der har lidt tab, kan gøre sådanne beslutninger gældende ved de nationale domstole, bl.a. med henblik på midlertidige foranstaltninger eller skadeserstatning. Hvis den pågældende medlemsstat ikke efterlever beslutningen inden for den fastsatte frist, kan Kommissionen indlede en sag om manglende overholdelse i henhold til artikel 169, hvilket giver mulighed for at indbringe sagen for Domstolen inden for en meget kort tidsfrist.

Parlamentsforespørgslers og andragenders rolle i forbindelse med nye overtrædelsesprocedurer

I 1997 gav parlamentsforespørgsler og andragender anledning til 17 nye overtrædelsesprocedurer.

Der var hovedsageligt tale om følgende områder: nationalitetsmæssig diskrimination og miljøspørgsmål.

Robert Schuman-foranstaltningen: kurser om fællesskabsret beregnet på dommere og advokater

I erklæring nr. 19 om gennemførelsen af fællesskabsretten, der blev vedtaget på konferencen mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer den 7. februar 1992, og som er vedføjet traktaten om Den Europæiske Union, understreges det, at det »er afgørende, at de foranstaltninger, der træffes i de forskellige medlemsstater, bevirker, at fællesskabsretten anvendes lige så effektivt og lige så strengt, som det er tilfældet med anvendelsen af deres nationale lovgivning«.

I overensstemmelse med denne erklæring har Kommissionen fremlagt et forslag til Parlamentets og Rådets beslutning om et program for forbedring af praktiserende juristers indsigt i fællesskabsretten (Robert Schuman-aktionen) (5). Kommissionen påpeger i begrundelsen, at borgerne, forbrugerne og virksomhederne kun i fuldt omfang kan gøre de rettigheder, de har i medfør af fællesskabsretten, gældende over for de nationale domstole, hvis de jurister, der mest direkte er involveret i håndhævelsen af fællesskabsretten, dvs. dommere, offentlige anklagere og advokater, er tilstrækkeligt bekendt med fællesskabsretten til at påtage sig denne opgave (6).

I overensstemmelse med Parlamentets ændringsforslag har Kommissionen udvidet denne foranstaltning til at omfatte alle jurister inden for retsvæsenet.

Programmet kommer dels til at bestå af grundlæggende uddannelse og efteruddannelse dels af støtte til udvikling af informationsmidler på det fællesskabsretslige område. Evalueringsrapporten om gennemførelsen af programmet skal fremlægges senest den 31. december 1999.

Disse eksempler viser, at Kommissionens rolle som »traktatens vogter« ikke kan begrænses til udarbejdelse af åbningsskrivelser eller begrundede udtalelser. Man skal heller ikke glemme det betydelige forebyggende arbejde, Kommissionen foretager med henblik på at forhindre overtrædelser af fællesskabsretten. Dette forebyggende arbejde udfoldes dels, når lovforslagene udarbejdes, dels under sagsbehandlingen (i henhold til artikel 169) på stadierne inden sagerne indbringes for Domstolen med henblik på at undgå iværksættelse af overtrædelsesprocedurer. Som Kommissionen tidligere har understreget betyder det at lovgive bedre også, at Fællesskabets retsakter skal være lette at gennemføre og anvende på nationalt plan (7).

Denne hurtige gennemgang af Kommissionens aktiviteter ville ikke være fuldstændig, hvis man forbigik Europa-Parlamentets rolle. Dets kommentarer til beretningen om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten har bidraget til en række forbedringer af denne.

Endelig ønsker Kommissionen at henlede opmærksomheden på betydningen af, at antallet af klager og overtrædelsesprocedurer er steget betydeligt i 1997. Kommissionen mener, at denne dobbelte stigning dels viser, at EU's borgere nu tydeligere giver udtryk for, at de ønsker deres rettigheder respekteret, dels er et bevis på, at Kommissionen har levet op til det ansvar, den er pålagt, hvad angår kontrollen med, at spillereglerne overholdes. Men Kommissionen kan naturligvis ikke løse problemerne alene: at bestemmelserne anvendes korrekt, hvilket er en grundlæggende politisk målsætning i den europæiske integration, kræver samarbejde såvel med medlemsstaterne som med alle øvrige fællesskabsinstitutioner.

ET OMRÅDE UDEN INDRE GRÆNSER

1. INDLEDNING

Med Kommissionens meddelelse om virkningen og effektiviteten af det indre marked (8), der blev fremlagt for Parlamentet og Rådet den 26. november 1996, blev det for første gang muligt at danne sig overblik over, hvordan det indre marked fungerer, dets indvirkning på økonomien samt at danne sig et indtryk af de udfordringer, der skal tages op i fremtiden. Denne første status, der alt i alt tegnede et positivt billede af situationen, viste imidlertid også, at der er mange områder, hvor det indre marked ikke fungerer optimalt, hvilket forhindrer, at dets positive virkninger slår igennem i fuldt omfang. Europa har virkelig brug for, at det indre marked styrkes yderligere, hvis man ønsker yderligere vækst, flere nyskabende tiltag og øget beskæftigelse. På denne baggrund meddelte Kommissionen på Det Europæiske Råd i Dublin i december 1996, at den havde til hensigt at udarbejde en handlingsplan til styrkelse af det indre marked i de kommende år.

I denne handlingsplan for det indre marked (9) er der opstillet fire mål med henblik på at få et klart og strategisk overblik over de foranstaltninger, der allerede på nuværende tidspunkt bør træffes, nemlig at:

- effektivisere lovgivningen gennem bedre gennemførelse og håndhævelse af fællesskabsretten i medlemsstaterne og forenkle reglerne på nationalt såvel som på fællesskabsniveau

- fjerne de vigtigste hindringer for, at markedet kan fungere efter hensigten, her tænkes navnlig på afgiftsmæssige barrierer og illoyal konkurrence

- fjerne de sektorielle hindringer for integrering af markederne, navnlig ved at udfylde de eksisterende huller i det indre markeds lovgivningsmæssige rammer, hvilket også ville kunne medføre en ændret holdning over for det indre marked i de nationale administrationer

- skabe et indre marked, der har til formål at tjene borgernes interesser ved at sikre, at borgerne til fulde kan gøre brug af deres rettigheder og ved at styrke den sociale dimension i det indre marked.

Det Europæiske Råd i Amsterdam, der blev afholdt den 16. og 17. juni 1997, gentog sin fulde støtte til de prioriterede målsætninger i handlingsplanen, og understregede navnlig betydningen af uden tøven at påbegynde arbejdet med at opfylde den første strategiske målsætning, der sigter på at styrke fællesskabsretten gennem bedre gennemførelse og håndhævelse af de lovtekster, der vedrører det indre marked. Med henblik herpå er medlemsstaterne blevet anmodet om at udarbejde en detaljeret tidsplan over deres gennemførelsesprogram og om at informere Kommissionen om oprettelse af koordineringscentre med henblik på at lette kontakten mellem de nationale administrationer og kontaktpunkter for virksomheder og borgere.

På det administrative samarbejdes område giver Karolus-programmet (10), der blev iværksat i 1993, mulighed for udveksling af embedsmænd mellem medlemsstaternes administrationer. Dette program tager sigte på at harmonisere fortolkningen og anvendelsen af fællesskabsretten på det indre marked. Alle medlemsstater har deltaget i programmet som hjem- og/eller værtsland for nationale embedsmænd. Pr. 31. december 1997 havde 417 embedsmænd således deltaget i disse udvekslinger, der består af et uddannelsesseminar, en periode på ca. to måneder, hvor embedsmanden indgår i en anden medlemsstats administration, samt en evaluering af udvekslingen. Programmet, der løber over en 5-års periode, udløber den 31. december 1997. Et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om at forlænge programmet for en periode på to år samt at åbne det for deltagelse fra de associerede lande i Central- og Østeuropa, de EFTA-lande, der er medlemmer af EØS, samt Cypern er for øjeblikket til behandling i disse institutioner.

Matthaeus-programmet (11), der svarer til Karolus-programmet, men som er beregnet på toldembedsmænd, blev iværksat i 1991, og Matthaeus-Tax-programmet (12), der blev lanceret i 1993, er forbeholdt embedsmænd inden for skattesektoren. Herudover vedtog Rådet i 1996 to fælles aktioner. Et udvekslingsprogram for fagfolk inden for retsvæsenet (Grotius-programmet (13)) og Sherlock-programmet (14) om uddannelse, udveksling og samarbejde i forbindelse med identitetspapirer.

Kommissionen står som traktatens vogter for den løbende kontrol med medlemsstaternes gennemførelse og håndhævelse af lovgivningen vedrørende det indre marked. Efter vedtagelsen af handlingsplanen har Kommissionen forpligtet sig til at udgive en situationsoversigt om håndhævelsen af denne lovgivning og gennemførelsen af handlingsplanen. I den første oversigt, der blev forelagt Rådet (det indre marked) i november 1997, gøres der rede for, hvor langt man er nået med gennemførelsen af den relevante lovgivning i national lovgivning i de enkelte medlemsstater og i de enkelte sektorer, der findes en oversigt over antallet af overtrædelser, og endelig gennemgås situationen med hensyn til gennemførelsen af handlingsplanen.

Desuden skal der fortsat fremlægges en detaljeret rapport om gennemførelsessituationen, hver gang der afholdes ministerrådsmøde med deltagelse af ministre med ansvar for det indre marked. I disse situationsrapporter redegøres der for gennemførelsen af de direktiver, der har særlig betydning for det indre marked, i de nationale lovgivninger. Pr. 1. januar 1998 havde medlemsstaterne for de 1 374 direktiver, der er trådt i kraft, meddelt gennemførelse af 93 % af den krævede lovgivning.

Til trods for denne høje procentsats kan der konstateres betydelige forsinkelser inden for visse vigtige sektorer, som f.eks. offentlige indkøb, markedet for finansielle tjenesteydelser og intellektuel og industriel ejendomsret. Ofte skyldes forsinkelserne vanskeligheder i forbindelse med beslutningstagningsprocessen i medlemsstaterne eller, at Fællesskabets teknisk set komplekse lovtekster fører til ufuldstændig gennemførelse af fællesskabsretten i de nationale gennemførelsesbestemmelser.

Også kvaliteten af gennemførelsesbestemmelserne ligger Kommissionen på sinde, da en ufuldstændig eller ukorrekt gennemførelse af fællesskabsretten kan resultere i, at visse medlemsstater favoriseres på andres bekostning, idet der på denne måde netop skabes sådanne hindringer for den frie bevægelighed, som man med det indre marked søger at fjerne.

En anden prioritet er at forbedre lovgivningen for det indre marked ved at indarbejde hvidbogens grundlæggende forslag og ved at liberalisere visse sektorer, som ikke er indeholdt i dette program. Fællesskabslovgivningen vedrørende selskabsretten er ufuldstændig og skaber derfor hindringer for de europæiske virksomheders mobilitet. Derfor er det nødvendigt med en aftale mellem medlemsstaterne om de europæiske selskabers status. Hvad den indirekte beskatning angår, kan de eksisterende problemer kun løses i form af en endelig ordning. Den frie bevægelighed for personer kan ikke gennemføres, så længe de grundlæggende sikkerhedsforanstaltninger ikke er på plads. Endelig forudsætter gennemførelsen af det indre marked ligeledes en liberalisering af visse sektorer, som er underlagt et statsmonopol. Det gælder f.eks. gas- og elektricitetssektoren. Hertil kommer nødvendigheden af at tilpasse det indre marked til de nye teknologiske udfordringer, dvs. informationssamfundet og oprettelsen af de transeuropæiske net gennem vedtagelse af et relevant retsgrundlag.

Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt blot at forbedre lovgivningen. Etableringen af et område uden indre grænser kræver også en forenkling af lovgivningen. Kommissionen iværksatte i 1996 pilotprojektet SLIM (15) (Simpler Legislation for the Single Market) med henblik på at undersøge, hvordan man gennem en forenklet lovgivning og administration kan mindske den bureaukratiske byrde, der hviler på virksomhederne som følge af, at visse dele af fællesskabslovgivningen er yderst kompleks. Anden del af undersøgelsen, der berører banklovgivningen, den kombinerede nomenklatur, moms samt gødningsstoffer blev iværksat i maj 1997. Henstillingerne fra de involverede arbejdsgrupper dannede grundlaget for en meddelelse af 27. november 1997 til Rådet (det indre marked).

Hvis det indre marked skal fungere effektivt, er det nødvendigt, at dets normer anvendes korrekt overalt i EU. Formålet med Robert Schuman-aktionen er at opnå en bedre håndhævelse af fællesskabsretten gennem bedre uddannelse og information af dommere og advokater. Ved at gøre det juridiske miljø opmærksom på fællesskabsrettens praktiske aspekter, bidrager Robert Schuman-aktionen til, at det indre markeds potentiale kan realiseres fuldt ud til fordel for borgere, forbrugere og virksomheder. Denne foranstaltning indgår i et partnerskab med de institutioner, der uddanner dommere og advokater. Sådanne institutioner kan søge om finansiel støtte til projekter vedrørende uddannelse i og oplysning om fællesskabsretten. I pilotfasen i 1997 er der blevet udvalgt over 40 projekter udarbejdet på lokalplan til at modtage støtte inden for rammerne af Robert Schuman-aktionen.

Endelig afhænger det indre markeds succes af, at borgerne er bevidste om deres rettigheder, og at de er klar over, hvordan de kan anvende dem i praksis. De rettigheder, som EU giver borgerne hvad angår ligebehandling mellem mænd og kvinder, forbrugerbeskyttelse, køb af varer og tjenesteydelser i andre medlemsstater og rejser inden for EU er de centrale emner i anden fase af initiativet »Borger i EU«, som Kommissionen lancerede i 1997. I denne fase fortsættes med den strategi, der med held blev anvendt i første fase fra november 1996, hvor emnet var arbejde, bosættelse og studier i andre medlemsstater, og som består i at give så klare og konkrete oplysninger som muligt til det bredest mulige publikum om de rettigheder, EU giver borgerne samt om, hvordan man skal forholde sig, hvis disse rettigheder ikke respekteres.

2. SITUATIONEN I DE FORSKELLIGE SEKTORER

2.1. Fjernelse af fysiske hindringer

2.1.1. Toldspørgsmål

Kommissionen har indledt en procedure mod Frankrig for ikke at have overholdt de forpligtelser, der påhviler landet i henhold til Fællesskabets toldkodeks. Kommissionen mener, at den franske lovgivning ved at forbeholde skibsmæglerne retten til at udføre formaliteterne i forbindelse med toldbehandling og ved at forbeholde erklæringsretten ved såvel den direkte som den indirekte repræsentation til autoriseret personale er i modstrid med Fællesskabets toldkodeks, hvori der bl.a. står, at udøvelsen af ikke-reserveret repræsentation skal være fri.

Kommissionen sendte i 1995 i henhold til artikel 171 i traktaten en åbningsskrivelse til Italien i forbindelse med landets manglende efterlevelse af Domstolens dom af 9. februar 1994 (16), idet de italienske myndigheder i modstrid med fællesskabsretten dels opretholdt de italienske toldklarerernes eneret til at repræsentere, således at alle andre var udelukket fra at aflægge erklæring i eget navn og på andres vegne, dels krævede samme kvalifikationer af toldklarerere, hvad enten de var selvstændige erhvervsdrivende eller ansat i en virksomhed. Denne sag er nu henlagt, eftersom disse to typer repræsentation nu er tilladt i Italien i overensstemmelse med indholdet af ovennævnte dom.

En anden sag vedrørende Italiens manglende overholdelse af reglerne for fællesskabsforsendelse er ligeledes henlagt efter, at et nyt italiensk cirkulære har bragt de nationale bestemmelser i overensstemmelse med de eksisterende toldbestemmelser (forordning (EØF) nr. 2913/92 og nr. 2454/93) (17). Italien anvender således ikke længere ekstern forsendelse i de tilfælde, som sagen omhandlede, idet denne form for forsendelse kun finder anvendelse i forbindelse med et begrænset antal fællesskabsvarer, hvor eksporten er underlagt fællesskabsbestemmelserne.

2.1.1.1. >TABELPOSITION>

2.1.2. Fri bevægelighed for landbrugsvarer

Et af de grundlæggende principper for den fælles landbrugspolitik og de fælles markedsordninger er at sikre den fri bevægelighed for landbrugsvarer i det indre marked.

Domstolen har gentagne gange slået fast, at traktatens artikel 30 og 34 indgår som en integreret del i de fælles markedsordninger, selv om det siden 1. januar 1970 i forbindelse med disse ordninger har været overflødigt udtrykkeligt at henvise til dem.

Kommissionen kontrollerer løbende situationen på området med henblik på hurtigst muligt at kunne gribe ind og fjerne hindringer for handlen med landbrugsvarer i Fællesskabet.

Sidste år blev der konstateret færre nye klassiske hindringer for landbrugsvarernes fri bevægelighed, som f.eks. systematisk kontrol ved import eller certifikatkrav. Denne tendens er fortsat i år.

Sagsanlægget mod Tyskland vedrørende indførsel af visse former for fersk svinekød fra Danmark verserer stadig (18).

Kravet fra myndighederne i regionen Valencia om, at der udelukkende må anvendes spansk ved etikettering af æbler fra andre medlemsstater, medførte en begrundet udtalelse, idet traktatens artikel 30 og forordning (EØF) nr. 1035/72 om den fælles markedsordning forbyder, at der træffes nationale bestemmelser om, at kun et bestemt sprog kan anvendes ved etikettering af levnedsmidler i engrosleddet (dvs. på stadier, hvor sektorens erhvervsdrivende, men derimod ikke den spanske forbruger er i kontakt med produktet). Da de spanske myndigheder tilsluttede sig Kommissionens standpunkt, blev sagen henlagt.

Hvad angår de mere usædvanlige hindringer for den frie varebevægelighed, såsom de gentagne voldelige aktioner, som private i Frankrig har udført mod frugt- og grøntsagsimport fra andre medlemsstater, navnlig Spanien, og myndighedernes manglende indsats med henblik på at sætte en stopper for fænomenet, modtog Kommissionen med tilfredshed Domstolens dom i sagen C-265/95, hvori Domstolen udtaler, at Frankrig ved at undlade at træffe alle nødvendige og rimelige foranstaltninger med henblik på at undgå, at private aktioner skaber hindringer for den frie varebevægelighed for frugt og grøntsager, har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler landet i henhold til de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter og EF-traktatens artikel 30, sammenholdt med traktatens artikel 5.

2.2. Fjernelse af de tekniske hindringer

2.2.1. Frie varebevægelser

2.2.1.1. EF-traktatens artikel 30 ff.

Da princippet om den frie varebevægelighed er af afgørende betydning for, at det indre marked kan fungere efter hensigten, overvåger Kommissionen i særlig grad håndhævelsen af artikel 30 til 36 i EF-traktaten. Der er stadig tale om et stort antal nationale foranstaltninger, der kan hindre varebevægelserne. Kommissionen har i 1997 registreret 143 nye klager. Antallet af overtrædelsessager, der ikke er henlagt pr. 31. december 1997 andrager 444.

Igen i år har de såkaldte »pakkemøder«, der afholdes i medlemsstaterne, ført til løsning af en lang række sager vedrørende handelshindringer (se nedenstående eksempler). Disse møder har været anvendt i flere år som et middel til at undgå, at sager indbringes for Domstolen i tilfælde, hvor artikel 30 er involveret, og de viser sig at være et velanskrevet værktøj, der indbyder til dialog og administrativt samarbejde mellem Kommissionens tjenestegrene og de nationale myndigheder. Med henblik på yderligere effektivisering af dette system blev der i starten af 1997 oprettet et »net« af ansvarshavende formænd i de lande, hvor pakkemøderne anvendes. Dette initiativ blev taget efter, at et møde mellem formændene i Bruxelles havde vist, hvor vigtigt det er for såvel medlemslandene som for Kommissionen at dele erfaringer vedrørende konfliktløsning gennem samarbejde. Det er endvidere hensigten, at dette net skal lette informationsudvekslingen og bringe løsningsmodeller, der har været anvendt med succes i en medlemsstat, til andre medlemsstaters kendskab.

I løbet af 1997 er der blevet afholdt pakkemøder med Tyskland, Østrig, Danmark, Spanien, Finland, Grækenland, Italien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige, Sverige og Irland. Nedenfor er nævnt eksempler på overtrædelsessager inden for forskellige økonomiske sektorer, som har fundet en løsning takket være disse møder.

På telekommunikationsområdet har den fremskyndede overtrædelsesprocedure, der blev indledt på grund af den spanske lovgivning om salg af dekodere til satellitbårne digitale tv-signaler, medført, at de spanske myndigheder har ændret lovgivningen, således at denne nu tillader dekodere, der anvender forskellige former for teknologi, adgang til markedet. Også på telekommunikationsområdet og ligeledes som følge af Kommissionens indgriben har de græske og italienske myndigheder vedtaget bestemmelser, der sikrer gensidig anerkendelse af prøvecertifikater for radiokommunikationsapparater fra selskaber, der er godkendt i andre medlemsstater.

På levnedsmiddelområdet har de britiske myndigheder ændret landets lovgivning for udskænkningssteder, hvad angår ordningen med tilknyttede værtshuse. Den nye ordning giver bestyrerne af disse værtshuse ret til at sælge andre ølmærker end dem, der brygges af indehaveren af lokalerne. Denne undtagelse, der førhen kun berørte traditionel fadøl, gælder nu også for øl på flaske. Øl fra andre medlemsstater kan således nu sælges på udskænkningssteder i Det Forenede Kongerige.

Hvad lægemidler angår har princippet om tilladelse til parallelimport foranlediget de italienske myndigheder til på Kommissionens anmodning at vedtage en ordning, der har medført en forenklet procedure for godkendelse af lægemidler, der er parallelimporteret.

Der er også tale om succeser inden for automobilsektoren, der stadig tegner sig for en ikke ubetydelig del af de klager, der indgives til Kommissionen. Således har de finske myndigheder for eksempel ændret deres bestemmelser i forbindelse med ibrugtagning af brugte motorkøretøjer hvad angår bremsekrav og støj- og forureningsbegrænsninger. Disse krav var i et vist omfang diskriminerende, idet de kun var gældende for importerede køretøjer. Desuden var de strengere end rimeligt var, idet de gik videre end, hvad der krævedes for opretholdelsen af en rimelig sikkerhed og for beskyttelsen af miljøet. De nye bestemmelser indeholder ikke længere diskriminerende elementer og giver samtidig mulighed for beskyttelse af miljøet og opretholdelse af et fornuftigt sikkerhedsniveau, uden det går ud over den fri varebevægelighed.

Bestemmelser vedrørende offentlige indkøb kan være i modstrid med traktatens artikel 30, når de fører til, at kontrakter om sådanne indkøb reserveres til det pågældende lands egne virksomheder. Som f.eks. en italiensk bestemmelse vedrørende tilskud ved køb af busser, sporvogne og trolleybusser, der pålagde lokalsamfundene kun at købe køretøjer, der er i overensstemmelse med de italienske tekniske specifikationer, hvis de ønskede offentlige tilskud. Denne bestemmelse var diskriminerende over for importerede køretøjer, eftersom hensigten med bestemmelsen var at gøre erhvervelsen af køretøjer, der var fremstillet efter andre landes tekniske specifikationer, eller som allerede var på markedet i andre medlemsstater dyrere eller mere besværlig. Efter at Kommissionen henvendte sig til de italienske myndigheder, har disse udstedt et dekret, der fjerner bestemmelsens diskriminerende elementer.

Inden for ædelmetalområdet har Kommissionen henlagt overtrædelsesprocedurerne mod Spanien og Danmark, efter disse lande har ændret deres lovgivning. De regler, der blev ændret, begrænsede de anerkendte renhedsgrader, og desuden anerkendtes ikke mærkninger foretaget i andre medlemsstater, hvilket på urimelig vis beskyttede det spanske og danske marked. Med de spanske og danske myndigheders anerkendelse af en bredere vifte renhedsgrader og deres accept af at godkende mærkninger foretaget af autoriserede organer i andre medlemsstater er de spanske og danske bestemmelsers overdrevent restriktive karakter nu bragt til ophør.

Fire år efter Fællesskabets indre grænser blev åbnet, er der stadig tale om et meget betydeligt antal overtrædelser. Kommissionen henledte derfor Europa-Parlamentets og medlemsstaternes opmærksomhed på dette forhold i sin meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet i september 1996. Som svar herpå anmodede Det Europæiske Råd i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997 Kommissionen om at undersøge mulighederne for at effektivisere den fri varebevægelighed og fremlægge forslag til, hvordan dette kunne gøres (herunder eventuelt hvilke sanktionsmuligheder, der kunne tænkes anvendt) for Rådet på dets møde i Luxembourg i december. Som svar herpå vedtog Kommissionen den 18. november 1997 et forslag til Rådets forordning indeholdende en interventionsordning, der havde til formål at fjerne visse handelshindringer (KOM(97) 319 af 18. november 1997).

Et nyt instrument er allerede taget i anvendelse. Det skete den 1. januar 1997. Formålet med dette tiltag er, at der skal kunne foretages en hurtig og konfliktfri sagsbehandling med udgangspunkt i gennemsigtighed og gensidig tillid. Ordningen om gensidig information, der blev gennemført med beslutning 3052/95 knæsætter gennemsigtighedsprincippet i forbindelse med fravigelser fra princippet om den fri varebevægelighed ved at pålægge medlemsstaterne at informere Kommissionen om foranstaltninger, der forhindrer bevægeligheden for et produkt, der på lovlig vis er fremstillet eller markedsført i en anden medlemsstat. Der er givet meddelelse om 35 nationale foranstaltninger i løbet af 1997.

Kommissionen har besluttet at indbringe en sag om hindring af den frie varebevægelighed i forbindelse med den italienske lovgivning om ædelmetaller for Domstolen. Denne lovgivning indeholder en række bestemmelser, der er i modstrid med fællesskabsreglerne om fri varebevægelighed. For det første tillader den kun markedsføring i Italien af et begrænset antal renhedsgrader. Endvidere pålægger den udenlandske fabrikanter at have en repræsentant i Italien og gør supplerende mærkning obligatorisk, idet der ikke gives mulighed for at anerkende allerede eksisterende mærkning på importerede varer. Efter talrige kontakter og på grund af de italienske myndigheders manglende reaktion på den fremsendte begrundede udtalelse har Kommissionen besluttet at indlede proceduren i overensstemmelse med artikel 169 i EF-traktaten ved at indbringe sagen for Domstolen.

I sin dom af 13. marts 1997 (sag C-358/95, Morellato) gentog Domstolen, at håndhævelsen af en national lovgivning, der omhandler sammensætningen af et produkt, i dette tilfælde den italienske lovgivning, der forbød markedsføring af brød på grund af dets fugtighedsgrad og indhold af aske og klid, svarer til en kvantitativ indførselsrestriktion i henhold til artikel 30 i EF-traktaten, som ikke kan begrundes med hensynet til beskyttelse af folkesundheden.

I sin dom af 20. marts 1997 (sag C-352/95, Phytheron International) udtalte Domstolen sig vedrørende fortolkningen af artikel 7 i Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om varemærker, idet den præciserede de gældende regler for parallelimport. Domstolen mindede først og fremmest om, at eftersom det udelukkende var ovennævnte lovtekst, der var bestemmende for spørgsmålet om konsumption af varemærkerettigheden for varer, der markedsføres i Fællesskabet, er artikel 30 og 36 i traktaten irrelevante i denne sammenhæng. Ved at understrege, at den pågældende artikel 7 har en lignende ordlyd som i forudgående retspraksis i forbindelse med artikel 30 og 36, hvor Domstolen har udviklet konsumptionsprincippet, bekræftede den sin fortolkning, ifølge hvilken indehaveren af en varemærkerettighed, der er beskyttet i én medlemsstat, ikke kan påberåbe sig denne lovgivning med henblik på at forhindre import af et produkt, der er markedsført i en anden medlemsstat af indehaveren af varemærkerettigheden eller med dennes samtykke.

I sin dom af 20. marts 1997 (sag C-13/96, Bic Bénélux) har Domstolen præciseret begrebet »teknisk specifikation« i henhold til artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1989. Da det drejer sig om et krav om, at produkter skal forsynes med en særlig mærkning, der angiver miljøafgiftens størrelse, konkluderede Domstolen, at der i direktivets forstand var tale om en teknisk specifikation (og ikke om en skattemæssig ledsageforanstaltning), der skulle meddeles Kommissionen, således at det kunne vurderes, om det pågældende tiltag er i overensstemmelse med traktatbestemmelserne, navnlig artikel 30.

I sin dom af 7. maj 1997 (de forenede sager C-321/94, C-322/94 og C-324/94, Pistre) om produkter med betegnelsen »bjerg« på etiketten, gentog Domstolen, at de nationale lovgivninger om betegnelser ikke må anvendes, så de hindrer vareudvekslingen inden for Fællesskabet. Sådanne betegnelser må ikke forveksles med oprindelsesangivelser, der kan beskyttes i henhold til den industrielle og kommercielle ejendomsret.

I den samme sag afviste Domstolen den franske regerings påstand om, at grundlæggende tvister, dvs. straffesager, der er indledt mod franske statsborgere, og som vedrører franske produkter, der markedsføres på fransk territorium, ikke henhører under anvendelsesområdet for artikel 30 og 36 i traktaten. I den forbindelse præciserede Domstolen, at den pågældende nationale foranstaltning, der tilgodeser markedsføring af nationale varer på bekostning af importerede varer, medfører en forskelsbehandling, der i det mindste potentielt kan hindre vareudvekslingen inden for Fællesskabet.

I en dom af 5. juni 1997 (sag C-105/94, Celestini) konkluderede Domstolen, at artikel 30 til 36 i EF-traktaten ikke forhindrer en medlemsstat i at underkaste vin, der er produceret i en anden medlemsstat, en rimelig kontrol med henblik på at undersøge, om den er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne, selv om den pågældende vin er forsynet med analyseattester, der regelmæssigt udfærdiges af autoriserede laboratorier i oprindelseslandet, under forudsætning af, at sådanne kontrolundersøgelser ikke udføres på diskriminerende måde, at de overholder proportionalitetsprincippet, og at der tages hensyn til den kontrol, der allerede er foretaget i oprindelseslandet.

Dommen af 26. juni 1997 (sag C-368/95, Vereinigte Familiapress) gav Domstolen lejlighed til at præcisere anvendelsesområdet for princippet om forskellige salgsformer, der blev anvendt i forbindelse med Keck-sagen (dom af 24. november 1993, sag C-267/91 og C-268/91). Sagen drejede sig om den østrigske lovgivnings forbud mod salg i Østrig af blade indeholdende spil og/eller konkurrencer, hvor der udskrives præmier, selv om disse fremstilles og markedsføres legalt i en anden medlemsstat. Den østrigske regering fremførte, at forbuddet ikke kunne henføres under traktatens artikel 30, eftersom det drejede sig om en markedsføringsteknik og dermed skulle opfattes som en salgsform i henhold til Keck-dommen. Domstolen afviste dette argument, idet den anførte, at selv om der var tale om en markedsføringsteknik, ramte den pågældende lovgivning produktindholdet, som spillene er en integreret del af. Under alle omstændigheder forhindrede lovgivningen, at produkterne fik adgang til det pågældende marked, og dermed hindredes den fri varebevægelighed. I forbindelse med den østrigske regerings argumenter, anførte Domstolen, at opretholdelsen af en pluralistisk presse rimeligvis må anses for et ufravigeligt krav, der bør kunne retfærdiggøre en begrænsning af den fri varebevægelighed, men statslige forholdsregler skal ikke desto mindre være tilpasset omstændighederne, og man bør undersøge, om dette mål ikke kan nås gennem mindre restriktive forholdsregler både hvad angår den interne handel inden for Fællesskabet og udtryksfriheden.

2.2.1.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 83/189/EØF (19)

Informationsproceduren, der indførtes med direktiv 83/189/EØF, er et grundlæggende instrument i bestræbelserne på at forebygge hindringer i samhandlen og sikre gensidig information. Direktivet pålægger medlemsstaterne at fremlægge planer for tekniske forskrifter til gennemgang, inden de vedtages, hvilket er et led i informationsproceduren. Tekniske forskrifter, der vedtages i forbindelse med gennemførelse af fællesskabsdirektiver i de nationale lovgivninger, er ikke omfattet af proceduren.

Kommissionen har i 1997 modtaget 900 (20) udkast til tekniske forskrifter, der er blevet gennemgået af Kommissionens tjenestegrene. Tallet var i 1995 439 (21) og i 1996 523 (22). Tallene viser, at medlemsstaterne på trods af, at det indre marked officielt var en realitet ved udgangen af 1992, vedbliver at indføre et stort antal tekniske forskrifter. Det store antal udkast til tekniske forskrifter, der er modtaget i 1997, skyldes ligeledes, at de nederlandske myndigheder bestræber sig på at »indhente det forsømte« dvs., at de har forelagt Kommissionen 230 tekster, som var vedtaget, uden at Kommissionen var informeret herom, hvilket har givet mulighed for at foretage ændringer i en række tekster, der indeholdt bestemmelser, som var i modstrid med fællesskabsretten.

Af de 900 meddelelser i 1997, har de 102 (23) været genstand for udførlige udtalelser, hvilket betyder, at den pågældende forholdsregel skal ændres med henblik på at fjerne de elementer, der er i modstrid med den afledte fællesskabsret, eller begrænse de hindringer for den fri varebevægelighed, der eventuelt kunne blive resultatet. Medlemsstaterne har afgivet 113 (24) udførlige udtalelser. Kommissionen har i forbindelse med 1 (25) meddelelse anmodet om en et års udsættelse af en ændret national foranstaltning, da Kommissionen i disse tilfælde havde til hensigt at fremlægge lovgivning med henblik på fællesskabsretlig harmonisering og 2 (26) er blevet udsat et år fordi de berørte et område, der dækkedes af et forslag til Rådets direktiv eller forordning.

Siden 1989 har Kommissionen sikret sig, at meddelelsesforpligtelsen overholdes ved systematisk at gennemgå alle medlemsstaternes officielle publikationer. Konstaterer Kommissionen, at der er sket en tilsidesættelse af bestemmelserne i direktiv 83/189/EØF, indleder den en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169.

2.2.2. Status over gennemførelsen af direktiverne inden for de enkelte sektorer som led i etableringen af fri varebevægelighed

2.2.2.1. Levnedsmidler

Inden for levnedsmiddelsektoren må man konstatere, at medlemsstaterne i forbindelse med vedtagelsen af nationale gennemførelsesbestemmelser ikke tager direktivernes tidsfrister alt for alvorligt.

Hvad angår tilfælde af manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser besluttede Kommissionen i løbet af 1997 at fremsende 62 åbningsskrivelser og 19 begrundede udtalelser. Der blev i 1997 henlagt 71 overtrædelsessager.

Således blev direktiv 93/43/EØF om levnedsmiddelhygiejne gennemført med forsinkelse i en række medlemsstater. Dette direktiv, der blev vedtaget ved enstemmighed i 1993, skulle have været gennemført i de nationale lovgivninger senest i december 1995. Den 1. januar 1997 havde 7 medlemsstater endnu ikke gennemført direktiv 93/43/EØF i deres nationale lovgivning. Efter fremsendelsen af begrundede udtalelser vedtog 3 medlemsstater nationale gennemførelsesbestemmelser for direktivet.

Hvad angår tilfældene af mangelfuld gennemførelse af direktiver og forordninger om fødevarer har Kommissionen i ét tilfælde besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Endvidere har Kommissionen på dette område besluttet at fremsende én begrundet udtalelse og én åbningsskrivelse.

Inden for samme tidsrum er der blevet indgivet knap 10 klager. En del af disse sager er blevet løst som følge af brevveksling mellem Kommissionen og de nationale myndigheder.

2.2.2.2. >TABELPOSITION>

2.2.2.3. Lægemidler

I løbet af 1997 blev et betydeligt antal gennemførelsesbestemmelser meddelt Kommissionen. I nogle tilfælde blev disse først meddelt, efter at Kommissionen havde indledt artikel 169-procedurer mod de pågældende medlemsstater. På nuværende tidspunkt har ni ud af 15 medlemsstater gennemført alle direktiver på lægemiddelområdet i deres nationale lovgivning. Situationen hvad angår gennemførelsen af direktiverne om homøopatiske lægemidler (92/73/EØF og 92/74/EØF) og direktiverne om den nye ordning for gensidig anerkendelse af markedsføringstilladelser (93/39/EØF og 93/40/EØF) er væsentligt forbedret og det har været muligt at henlægge adskillige overtrædelsesprocedurer, efter at medlemsstater har meddelt den (i øvrigt for sene) gennemførelse af ovennævnte direktiver. Der er indledt overtrædelsesprocedurer i alle resterende sager om manglende gennemførelse, og sagernes forløb følges nøje af Kommissionen.

Der er også visse problemer af generel karakter vedrørende medlemsstaternes fortolkning og håndhævelse af lægemiddel-direktiverne: det drejer sig hovedsageligt om medlemsstaternes forskellige fortolkninger af ordet »lægemiddel« (hvilket i visse tilfælde medfører hindringer for den frie varebevægelighed) samt klager over kompetente nationale myndigheders manglende overholdelse af bindende tidsfrister eller andre proceduremæssige aspekter. Ligeledes har situationen med hensyn til medlemsstaternes gennemførelse og håndhævelse af artikel 4, stk. 8a i-iii i direktiv 65/65/EØF på det seneste givet anledning til adskillige klager.

Kommissionen tager omhyggeligt stilling til disse problemer og klager, men der foreligger for indeværende ingen planer om yderligere lovgivning på området. Det skal dog bemærkes, at man allerede er nået meget langt i udformningen af et projekt om kodificering af lovgivningen på lægemiddelområdet (både lægemidler beregnet på mennesker og på dyr), og at en sådan kodificering vil tydeliggøre lovgivningens sigte, hvorved dens håndhævelse effektiviseres.

2.2.2.4. >TABELPOSITION>

2.2.2.5. Kemiske produkter

Der er indledt overtrædelsesprocedurer for manglende meddelelse i følgende tilfælde (inddelt efter kemisk produkt og efter direktiv):

Hvad angår farlige præparater (93/18/EF) er der fremsendt en begrundet udtalelse til Italien. For Portugals vedkommende lader det til, at landet inden for den nærmeste fremtid vil få bragt overtrædelsen til ophør.

Hvad angår farlige stoffer og præparater (nærmere betegnet begrænsning af deres markedsføring og anvendelse) (94/60/EF) afventes stadig information om national lovgivning fra Belgien, Irland, Italien og Portugal.

Med hensyn til gødning er der fremsendt begrundede udtalelser for manglende gennemførelse af direktiv 93/69/EF til Belgien, Grækenland og Frankrig. For Frankrigs vedkommende bliver overtrædelsen efter alt at dømme snarligt bragt til ophør. Luxembourg har endnu ikke gennemført direktiv 95/8/EF i sin nationale lovgivning. Der er stadig ikke modtaget meddelelse om gennemførelse i de nationale lovgivninger af direktiv 96/28/EF fra Belgien, Tyskland, Grækenland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene, Østrig og Sverige.

Der er ikke indkommet nye henvendelser til Kommissionen i forbindelse med artikel 100a, stk. 4, angående strengere bestemmelser end dem, der er indeholdt i direktiverne vedrørende kemiske produkter.

Kommissionen mangler at gennemgå fire henvendelser indgivet i forbindelse med artikel 100a, stk. 4. De vedrører alle kreosot. Kontrollen med dette stof foretages i henhold til bestemmelserne i direktiv 94/60/EF.

2.2.2.6. >TABELPOSITION>

2.2.2.7. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

Den 1. januar 1996 blev Fællesskabets typegodkendelsesprocedure obligatorisk for køretøjer af M1-typen. Særdirektiverne er følgelig også bindende.

Igen i 1997 foregik gennemførelsen af direktiverne inden for dette område, der på baggrund af den komplette harmonisering er af største betydning, uden problemer på grund af den erfaring, de kompetente myndigheder i medlemsstaterne efterhånden har fået.

Eftersom reglerne på dette område er meget detaljerede og tekniske, henviser mange medlemsstater i deres nationale lovgivning til teksten i EF-Tidende, hvilket letter såvel selve gennemførelsen som kontrollen med, at der er overensstemmelse med fællesskabsretten. Der forekommer forsinkelser, som dog sjældent er på mere end nogle få måneder og som regel skyldes, at gennemførelsesfristen er meget kort.

2.2.2.8. >TABELPOSITION>

2.2.2.9. Byggematerialer

Kommissionen har indbragt Belgien for Domstolen, da landet ikke har meddelt nationale gennemførelsesbestemmelser for direktiv 89/106/EØF.

Der er også problemer med hensyn til Østrig, idet landet ikke har gennemført direktivet korrekt.

Kommissionen anvender nu direktivets bestemmelser til opfølgning på klager vedrørende handelshindringer samt til at undersøge, om den anvendte praksis er i overensstemmelse med fællesskabsretten. Tidligere blev sådanne sager udelukkende undersøgt i henhold til traktatens artikel 30 til 36.

2.2.2.10. Udstyr (mekanisk udstyr, personlige værnemidler, udstyr til færdigpakninger, metrologi, elektronisk udstyr og medicinsk apparatur)

De sektorer, der henhører under fællesskabsrettens bestemmelser om udstyr (mekanisk og elektronisk udstyr, personlige værnemidler, gas- og trykluftsudstyr, udstyr til færdigpakninger, retslig metrologi, medicinsk apparatur og lystfartøjer) omfatter 100 direktiver, hvis gennemførelsesfrist udløb den 31. december 1997.

Gennemførelsesprocenten er tilfredsstillende, når det tages i betragtning, hvor relativ kompleks gennemførelsen af de pågældende direktiver er (størstedelen er af den nye type). Under alle omstændigheder lader det til, at der selv i de tilfælde, der drejer sig om forsinkelser i forbindelse med gennemførelsen eller om ufuldstændig gennemførelse, ikke er tale om, at den frie bevægelighed for varer, der er i overensstemmelse med bestemmelserne, hindres. Forsinkelserne skyldes i almindelighed interne forhold i medlemsstaterne (afventning af udtalelse fra et forfatningsudvalg, overlappende kompetence mellem flere ministerier, gennemførelse af den gældende fællesskabsret i en ny medlemsstat, langsommelig lovgivningsproces, osv.).

Der har kunnet konstateres visse fortolkningsmæssige problemer med teksterne f.eks. i forbindelse med produkter, der markedsføres ved afslutningen af de i direktiverne nævnte overgangsperioder. Tjenestegrenene anvender i sådanne tilfælde både formelle foranstaltninger (indledning af artikel 169-procedurer) samt mere uformelle tiltag (afholdelse af ekspertgruppemøder, fortolkningsnotater, osv), hvilket har bidraget til såvel forebyggelse som løsning af uoverensstemmelser.

De kompetente tjenestegrene har endvidere inden for visse sektorer indledt en gennemgang af de af medlemsstaterne meddelte beskyttelsesklausuler på markedsovervågningsområdet, navnlig hvad angår maskiner, gasapparater og simple trykbeholdere. Anvendelsen af disse klausuler har medført, at Kommissionen har følt sig nødsaget til at udtale sig om berettigelsen af nationale restriktive foranstaltninger.

Hvad angår mærkning af materialer anvendt i fodtøj (direktiv 94/11/EF) er tre af de fire sager om manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser nu henlagt. Det drejer sig om sagerne mod Belgien, Frankrig og Irland, medens der er blevet afsendt en begrundet udtalelse til Luxembourg.

Direktiv 93/68/EØF ændrer direktiverne 87/404/EØF (simple trykbeholdere), 88/378/EØF (sikkerhedskrav til legetøj), 89/106/EØF (byggevarer), 89/336/EØF (elektromagnetisk kompatibilitet), 89/392/EØF (maskiner), 89/686/EØF (personlige værnemidler), 90/384/EØF (ikke-automatiske vægte), 90/385/EØF (aktive, implantable medicinske anordninger), 90/396/EØF (gasapparater), 91/263/EØF (teleterminaludstyr), 92/42/EØF (nye varmtvandskedler, der anvender flydende eller luftformigt brændsel) samt 73/23/EØF (elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser).

Det Forenede Kongerige, Spanien, Portugal, Grækenland, Danmark og Sverige har gennemført alle direktiverne i deres nationale lovgivning.

Frankrig, Tyskland og Finland har gennemført alle direktiverne i deres nationale lovgivninger, undtagen direktiv 92/42/EØF.

Nederlandene har gennemført alle direktiver, undtagen direktiv 91/263/EØF.

Belgien har gennemført alle direktiver, undtagen 89/106/EØF og 90/385/EØF.

Luxembourg har gennemført alle direktiver, undtagen 91/263/EØF og 92/42/EØF.

Italien har gennemført alle direktiver, undtagen 89/106/EØF, 90/396/EØF, 92/42/EØF og 73/23/EØF.

Irland har gennemført alle direktiver, undtagen 89/106/EØF, 89/336/EØF, 90/385/EØF, 91/263/EØF og 92/42/EØF.

Østrig har gennemført alle direktiver, undtagen 88/378/EØF, 89/106/EØF, 89/392/EØF, 89/686/EØF, 90/385/EØF, 90/396/EØF og 92/42/EØF.

2.2.2.11. >TABELPOSITION>

2.2.2.12. Kosmetiske midler

Der er i årets løb givet meddelelse om en række nationale gennemførelsesbestemmelser for direktiver vedrørende kosmetiske midler, men der er stadig problemer inden for dette område, navnlig hvad angår direktiv 93/35/EØF (sjette ændring af direktiv 76/768/EØF).

Gennemførelsesfristen var blevet forlænget yderligere indtil Kommissionens offentliggørelse af den fortegnelse, der er omtalt i artikel 5a i direktivet. Fortegnelsen blev offentliggjort den 1. juni 1996 (Afgørelse 96/335/EF). Alligevel er ingen af de fem igangværende sager om manglende gennemførelse af direktiv 93/35/EØF blevet genoptaget. GD III, der fik overdraget sager vedrørende kosmetiske produkter i juli 1997 vil derfor så hurtigt som muligt fremsende begrundede udtalelser til de medlemsstater, der endnu ikke har gennemført dette direktiv.

2.2.2.13. >TABELPOSITION>

2.2.2.14. Tekstilsektoren

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/73/EF af 16. december 1996 om visse metoder til kvantitativ analyse af binære tekstilfiberblandinger og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/74/EF af 16. december 1996 om betegnelser for tekstilprodukter trådte i kraft i 1997. Direktiv 96/73/EF sammenskriver og ophæver direktiverne 72/276/EØF, 79/76/EØF, 81/75/EØF og 87/184/EØF og direktiv 96/74/EF direktiverne 71/307/EØF, 75/36/EØF, 83/623/EØF og 87/140/EØF.

2.2.2.15. >TABELPOSITION>

2.2.2.16. Produktansvar

Domstolen har afvist en sag, som Kommissionen havde indledt mod Det Forenede Kongerige i henhold til artikel 169 i traktaten (sag C-300/95) (27). Kommissionen var ikke tilfreds med Det Forenede Kongeriges gennemførelse af undtagelsesbestemmelserne for producentansvar under artikel 7e, i direktiv 85/374/EØF om produktansvar (udviklingsskader). Domstolen begrundede sin beslutning med, at der ikke forelå tilstrækkeligt bevis for manglende korrekt gennemførelse, men begrebet videnskabelig og teknisk viden er blevet tydeliggjort som ønsket af Kommissionen.

2.2.3. Fri bevægelighed for personer, etableringsret, valgret

2.2.3.1. Forbud mod forskelsbehandling

Hvad angår civile søgsmål og indbringelse af sager for domstolene overvåger Kommissionen, at den retspraksis, som Domstolen har fastlagt i sagerne C-43/95 (Data Delecta) (28), C-323/95 (Hayes) (29) og C-122/96 (Saldanha) (30) om forbud mod diskriminerende regler i forbindelse med sagsomkostninger (den forpligtelse, der udelukkende påhviler sagsøgere, der indbringer sager for en anden domstol end den oprindelige, om at deponere et beløb som garanti for betaling af omkostningerne i forbindelse med sagsanlægget) overholdes af medlemsstaterne. Alle nationale bestemmelser skal være i overensstemmelse med fællesskabsretten, uanset hvilket område den berører. Fællesskabsretten går altså forud for nationale bestemmelser under privatretten (31).

2.2.3.2. Indrejse og ophold

Direktiverne om opholdsret for studerende (93/96/EØF), pensionister (90/365/EØF) og andre ikke-erhvervsaktive grupper (90/364/EØF) er gennemført af alle medlemsstater, sidst af Tyskland. Domstolen havde i en dom af 20. marts 1997 (sag C-96/95) slået fast, at Tyskland ikke havde opfyldt sine forpligtelser ved ikke inden for de fastsatte frister at have vedtaget de lovgivningsmæssige og administrative bestemmelser, der var en forudsætning for gennemførelsen af direktiverne 90/364/EØF og 90/365/EØF. Domstolen var nået frem til denne konklusion bl.a. ved at gennemgå de cirkulærer, der blev udsendt til delstaternes kompetente myndigheder, og som ikke levede op til kravene om offentliggørelse og klarhed med hensyn til, hvilke situationer, direktiverne finder anvendelse på.

Tyskland tog dommen til efterretning og gennemførte ved et dekret af 17. juli 1997 direktiverne 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF i den nationale lovgivning.

Overtrædelsesprocedurerne vedrørende ukorrekt gennemførelse af ovennævnte tre direktiver fortsætter.

Kommissionen har besluttet at indbringe sager for Domstolen i forbindelse med gennemførelse af direktiverne om opgivelse af studerendes ressourcer (Spanien, Frankrig, Italien), om pensionisters og andre ikke-erhvervsaktive gruppers ressourcer (Frankrig, Italien), om sygesikring for studerende, pensionister og andre ikke-erhvervsaktive grupper (Frankrig, Italien) samt for varigheden af opholdstilladelser for ikke-erhvervsaktive pensionister (Spanien og Portugal).

I forbindelse med andre procedurer vedrørende ukorrekt gennemførelse af disse tre direktiver er Kommissionen ikke nået lige så langt i sagsbehandlingen.

Det skal bemærkes, at adskillige overtrædelsesprocedurer vedrørende ukorrekt gennemførelse har kunnet henlægges som følge af ændringer i de nationale lovgivninger. Det har været tilfældet for Danmarks, Irlands, Luxembourgs og Nederlandenes vedkommende.

Endvidere har Kommissionen besluttet at indbringe Grækenland for Domstolen. Grunden hertil er, at de græske myndigheder ved udstedelsen af opholdstilladelser til statsborgere, der er i familie med EU-borgere, men som er statsborgere i tredjelande, opkræver en højere afgift end den EU-borgere betaler. Kommissionen mener, at denne forskelsbehandling er i modstrid med direktiverne om opholdstilladelse.

2.2.3.3. >TABELPOSITION>

2.2.3.4. Valgret og valgbarhed

Efter at direktiv 94/80/EF trådte i kraft den 1. januar 1996 deltog EU-borgere, der er bosat i en medlemsstat, hvori de ikke er statsborgere, i kommunalvalg i Tyskland (Hamburg og Hessen), i Østrig (Burgenland, Kärnten og Oberösterreich), i Italien, Danmark, Portugal og i Det Forenede Kongerige.

Som traktaternes vogter har Kommissionen i løbet af 1997 fortsat sit arbejde med at sikre, at direktiv 94/80/EF blev gennemført i alle medlemsstater. Således er sagerne mod Grækenland, Finland, Sverige og Spanien blevet henlagt, efter at disse lande har vedtaget gennemførelsesbestemmelser. Den 26. juni besluttede Kommissionen at indbringe Belgien for Domstolen for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser (sag C-323/97).

Kommissionen vedtog den 7. januar 1998 en rapport om gennemførelsen af direktiv 93/109/EØF om fastsættelse af de nærmere regler for valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere (KOM(97) 371). Skønt der i rapporten ikke fremsættes forslag til ændringer af direktivet, peges der dog på bestemmelser, hvis anvendelse kan effektiviseres.

2.2.3.5. Anerkendelse af eksamensbeviser

Domstolens retspraksis

Hvad angår overtrædelsesprocedurer indledt i henhold til artikel 171 i EØF-traktaten (manglende efterlevelse af en domstolskendelse) kan følgende nævnes:

Sagen mod Belgien for manglende efterkommelse af dommen af 16. maj 1991 (C-167/90), hvori det fastsloges, at Belgiens gennemførelsesforanstaltninger for direktiverne 85/432/EØF og 85/433/EØF (farmaceuter) var utilstrækkelige, er henlagt, efter der er gennemført ny lovgivning på området.

I Frontistiria-sagen (om private skoler i Grækenland) afsagde Domstolen første gang dom over Grækenland i sagen C-147/86 (Kommissionen mod Grækenland) for overtrædelse af artikel 48, 52 og 59 i EØF-traktaten, idet landets lovgivning ikke giver statsborgere fra andre medlemsstater mulighed for at oprette private musik- og danseskoler. Efter dom nr. 2, der blev afsagt den 30. januar 1992 (sag C-328/90), ændrede Grækenland sin lovgivning, således at sagen har kunnet henlægges.

Artikel 171-procedurerne om fri udveksling af tjenesteydelser på turistguideområdet, som er indledt mod Italien og Frankrig (dommen afsagt den 26. februar 1991) er stadig ikke afsluttet. Frankrig har givet meddelelse om udkast til en retsakt og Italien har givet meddelelse om, at landet har vedtaget en ny lovtekst.

Hvad angår de øvrige af Domstolens domme, der endnu ikke er efterkommet, skal der navnlig gøres opmærksom på følgende:

Efter afsigelsen af dommen af 22. marts 1994 (sag C-375/92) mod Spanien om fri udveksling af tjenesteydelser på turistguideområdet, er der i visse selvstyrende områder vedtaget nye dekreter for udøvelsen af denne profession. Efter Kommissionen havde fremsat sine bemærkninger til situationen har Spanien givet meddelelse om nye lovtekster, der nu analyseres.

Grækenland har med henblik på at indrette sin lovgivning efter Domstolens dom af 26. februar 1991 om fri udveksling af tjenesteydelser på turistguideområdet givet meddelelse om vedtagelse af nye foranstaltninger. Kommissionen har efter at have gennemgået disse besluttet at henlægge sagen.

Nationale gennemførelsesbestemmelser

Sagen vedrørende Grækenlands manglende meddelelse af gennemførelsesbestemmelser for direktiv 89/48/EØF (indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse), som Domstolen har afsagt dom i (dom C-365/93 af 23. marts 1995) verserer stadig. Det er således blevet besluttet at indbringe sagen for Domstolen. Hvad Belgien angår er sagen blevet henlagt, efter de belgiske myndigheder har givet meddelelse om vedtagelse af nationale gennemførelsesbestemmelser.

Hvad angår Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF er der blevet indledt en procedure mod Grækenland i henhold til artikel 169 i traktaten.

Hvad angår direktiv 94/38/EF, der ændrer visse kvalifikationsniveauer i direktiv 92/51/EØF, verserer der ligeledes sager mod flere medlemsstater.

Manglende overensstemmelse og ukorrekt anvendelse af direktiverne

I 1997 blev der indgivet omkring 50 klager i forbindelse med restriktioner, der ansås for at være i modstrid med EØF-traktatens artikel 52 og 59 og med direktiver, der har til formål at lette den gensidige anerkendelse af erhvervskompetencegivende eksamensbeviser. Visse af disse klager har ført til indledning af overtrædelsesprocedurer, medens andre var grundløse og derfor er blevet henlagt.

Nogle procedurer, der allerede tidligere var indledt mod medlemsstater for ukorrekt gennemførelse eller håndhævelse af direktiver, førtes videre i 1997, som f.eks. sagen om gennemførelsen af direktiv 89/48/EØF (første generelle ordning) for undervisere i Tyskland.

Den sag, der er indledt mod Tyskland vedrørende adgangen til at udøve erhverv som tandlæge (krav, der ikke er nævnt i »tandlæge«-direktiverne, til personer med ikke-tyske tandlægeeksamensbeviser for at disse kan optages i sygesikringsordningen, men som alligevel ikke strider mod disse direktiver) verserer ligeledes stadig.

Hvad angår proceduren mod Spanien, der accepterer, at tandlæger med en uddannelse fra latinamerikanske lande, der kvalitetsmæssigt ligger væsentligt under det niveau, der kræves i direktivet, har Kommissionen besluttet at indbringe sagen for Domstolen.

Kommissionen fortsætter sagen mod Spanien angående den spanske lovgivning til gennemførelse af »arkitekt«-direktiverne, der indeholder en grænse for hvor længe ydelser på dette område kan udføres på spansk jord.

2.2.3.6. >TABELPOSITION>

2.2.3.7. Selvstændige handelsagenter

Kommissionen har henlagt sagen, der var indledt mod Irland i henhold til artikel 169, efter at landet har vedtaget supplerende foranstaltninger i forbindelse med gennemførelsen af direktiv 86/653/EØF om selvstændige handelsagenter. Kommissionen havde besluttet at afsende en begrundet udtalelse for ukorrekt gennemførelse. Kommissionen har ligeledes henlagt sagen mod Portugal efter fra de portugisiske myndigheder at have modtaget tilfredsstillende svar på åbningsskrivelsen.

Endelig har Kommissionen besluttet at fremsende en begrundet udtalelse til de italienske myndigheder på grund af Italiens ukorrekte gennemførelse af direktivet.

2.2.4. Fri udveksling af tjenesteydelser

2.2.4.1. Artikel 59 ff

Traktatens artikel 59 og efterfølgende artikler knæsætter princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser, dvs. tværnational udveksling af tjenesteydelser, der har midlertidig karakter. Da anvendelsen af dette princip ved overgangsperiodens udløb blev gjort direkte og obligatorisk, er det nu Kommissionens opgave at kontrollere, at det anvendes efter reglerne i overensstemmelse med Domstolens retspraksis.

Domstolen har ikke blot fordømt eksistensen af diskriminerende regler, men også restriktioner, selv om disse skyldes almen anvendelse af nationale regler.

Hvad angår aktiviteter, der ikke henhører under fællesskabsrettens område, kontrollerer Kommissionen, at diskriminering eller restriktioner, der ikke kan begrundes med altafgørende almene hensyn, fjernes.

Kommissionen har således afsendt en begrundet udtalelse til de italienske myndigheder i forbindelse med lov nr. 82 af 25. januar 1994, der betinger udførelse af rengøringsmæssige aktiviteter af, at den pågældende virksomhed optages i to offentlige registre. Dette udgør en urimelig hindring, der er i direkte modstrid med princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser.

På samme måde udgør de belgiske myndigheders afvisning af at give flyvetilladelser til økonomiske aktører, der ønsker at tage luftfotos, hvis de ikke anvender fly, der er registreret i Belgien, en urimelig restriktion, og Kommissionen har afsendt en begrundet udtalelse til de belgiske myndigheder desangående.

Hvad angår private sikkerhedstjenester (privatdetektiver, transport af værdigenstande, installation og vedligeholdelse af alarmer) har Kommissionen indledt sager mod tre medlemsstater. I marts 1997 indbragte den Spanien for Domstolen på grund af den spanske lovgivnings nationalitetsdiskriminerende restriktioner, som Kommissionen anser for at være i strid med bl.a. traktatens artikel 59. Kommissionen har på samme baggrund afsendt begrundede udtalelser til Portugal og Belgien i juni 1997.

Diskriminationen kan have udgangspunkt i etableringsstedet, som det f.eks. er tilfældet i forbindelse med anvendelsen af bilaterale aftaler om underleverandører mellem en medlemsstat og et tredjeland. Således tillader de tyske myndigheder kun, at virksomheder, der er etableret i Tyskland, indgår underleverandøraftaler med polske virksomheder, og at arbejdet udføres af polsk arbejdskraft inden for Tysklands grænser. Virksomheder, der er etableret i en anden medlemsstat har derimod ikke denne mulighed. Kommissionen anser denne situation for at være i modstrid med artikel 59 og har afsendt en begrundet udtalelse i oktober 1997.

2.2.4.2. Den audiovisuelle sektor/medier

På kommunikationsområdet har overtrædelser af artikel 52 og 59 i traktaten ført til, at der blev indledt en procedure om formodet overtrædelse. Proceduren blev indledt efter der var indgivet klager til Kommissionen. Denne sag nåede frem til stadiet med begrundet udtalelse, hvorefter den pågældende medlemsstat bragte sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten. Det drejede sig i det påkommende tilfælde om visse bestemmelser i den portugisiske lovgivning vedrørende udøvelse af tv-spredningsaktiviteter. Ifølge disse bestemmelser måtte den udenlandske andel af aktiekapitalen i et tv-selskab ikke udgøre over 15 % af virksomhedens kapital. Endvidere skulle ansøgere til tv-sprednings-licenser være etableret i Portugal.

På det audiovisuelle område er det værd at bemærke, at alle medlemsstater har meddelt nationale gennemførelsesbestemmelser for direktiv 89/552/EØF om tv-radiospredningsvirksomhed.

To overtrædelsesprocedurer, der berører henholdsvis Belgien og Det Forenede Kongerige, står foran deres løsning, efter Domstolen afsagde dom i begge sager den 10. september 1996.

Disse to vigtige sager har først og fremmest relevans i forbindelse med direktivets centrale bestemmelse, nemlig artikel 2 (som garanterer retransmissions- og modtagefrihed i lovgivningen). Domstolen understregede først og i overensstemmelse med Kommissionens opfattelse, at et system, der indeholder bestemmelse om forhåndsgodkendelse af udsendelser fra en anden medlemsstat, er i modstrid med direktivets princip om fri retransmission og modtagelse af fjernsynsudsendelser. Domstolen udtalte i den anden dom, at manglende overholdelse af kriteriehierarkiet, der fastlægger medlemsstaternes bemyndigelser, samt anvendelse af et dobbelt kontrolsystem for radio-tv-spredningsselskaber alt efter, hvilken målgruppe, de henvender sig til, er i modstrid med direktivets bestemmelser.

Der verserer ligeledes overtrædelsesprocedurer mod Finland, Frankrig, Grækenland og Italien.

Den 30. juli 1997 trådte det nye direktiv »Fjernsyn uden grænser« i kraft (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997, EFT L 202 af 30.7.1997, s. 60).

Dette direktiv medfører ændringer i direktivet fra 1989, der etablerede et regelsæt for udøvelse af tv-spredningsaktiviteter, og skal ses som en ajourføring af dette med henblik på en tydeliggørelse af bestemmelserne. De vigtigste ændringer består hovedsageligt i en tydeliggørelse af visse definitioner som f.eks. »tv-reklame«, »teleshopping«, »europæiske produktioner« og »transmission af begivenheder af samfundsmæssig betydning«, og det indfører regler for teleshopping og for tv-kanaler, der udelukkende beskæftiger sig med selvpromoverende virksomhed. Direktivet øger desuden beskyttelsen af mindreårige, bl.a. gennem indførelse af en obligatorisk advarsel i forbindelse med ukodede programmer, som vil kunne skade mindreårige, samtidig med at Kommissionen pålægges at gennemføre en undersøgelse af effektiviteten af de forskellige systemer til udsendelsessortering (»V-chips« eller »antivoldchips«). Direktivet indeholder endvidere bestemmelse om oprettelse af et forum for samråd mellem medlemsstaterne og Kommissionen om anvendelsen og videreudviklingen af lovgivningen, ligesom det slås fast, at Kommissionen med jævne mellemrum skal udfærdige en rapport om den seneste udvikling inden for den pågældende teknologi.

Kommissionen kontrollerer, bl.a. ved hjælp af kontaktudvalget, at direktivet gennemføres korrekt i de nationale lovgivninger inden for den fastsatte frist, der er den 30. december 1998.

2.2.4.3. Telekommunikation

I de direktiver, der udgør fællesskabslovgivningen på telekommunikationsområdet, er den 1. januar 1998 fastsat som dato for gennemførelsen af et liberaliseret og harmoniseret indre telekommunikationsmarked. Næsten alle de nødvendige direktiver var på plads i 1997, og skulle være gennemført i de nationale lovgivninger senest ved udgangen af året.

Overalt i EU er man opmærksom på betydningen af, at der indføres faste rammer på dette område. Dels er et stort indre og liberaliseret telekommunikationsmarked en absolut nødvendighed for informationssamfundets tilblivelse i Europa, med hvad alt hvad dette vil betyde for vækst, beskæftigelse og livskvalitet, dels har fristen den 1. januar 1998 fået endnu større betydning, efter Fællesskabet har forpligtet sig at åbne sit marked i overensstemmelse med WTO-overenskomsten om basale telekommunikationsydelser.

Kommissionen vedtog den 29. maj en første meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, hvori der gøres rede for, hvor langt man var nået i dette arbejde (32). Formålet med dokumentet var at gennemgå situationen for samtlige direktiver, herunder dem, der endnu ikke var trådt i kraft, at gøre rede for, hvordan Kommissionen havde til hensigt at sikre både gennemførelsen og håndhævelsen af lovgivningen (der lægges vægt på uformelle foranstaltninger kombineret med udbredt anvendelse af overtrædelsesproceduren) og navnlig grundigt gennemgå flere afgørende aspekter ved lovgivningen med henblik på at få overblik over, hvor fremskreden gennemførelsen af rammelovgivningen er i de nationale lovgivninger, således at man vil kunne danne sig et billede af, hvordan situationen vil være ved fristen for gennemførelsen af fuldstændig liberalisering.

På mødet den 27. juni 1997 gennemgik Rådet meddelelsen og har anmodet Kommissionen om hurtigst muligt at tage kontakt til medlemsstaterne og at udfærdige situationsrapporter til Rådets næste og efterfølgende møder.

Kommissionen vedtog en ajourføring af denne første meddelelse den 8. oktober 1997 (33). Konklusionen heri var, at det var meget opmuntrende, at der var gjort så betydelige fremskridt i forbindelse med gennemførelsen af bestemmelserne i de nationale lovgivninger. Det er dog nødvendigt med en større indsats i nogle få medlemsstater, medens der i andre medlemsstater stadig er opgaver at løse hvad angår visse specielle aspekter.

Kommissionen har til hensigt at fremlægge en ajourført rapport med udgangspunkt i Kommissionens bilaterale kontakter med medlemsstaterne i begyndelsen af 1998. Det er planen, at denne rapport skal give et mere fuldstændigt billede af gennemførelsessituationen hvad angår rammelovgivningen. Rapporten vil ligeledes give en række fingerpeg om, hvordan de foranstaltninger, der er vedtaget i de nationale lovgivninger, reelt anvendes og håndhæves, og den vil med udgangspunkt i relevante økonomiske tal indeholde en første oversigt over, hvordan det indre telekommunikationsmarked fungerer.

Hvad angår gennemførelsen af de forskellige direktiver, beslutninger og afgørelser ser situationen således ud:

ONP-rammedirektivet (90/387/EØF) om principperne for oprettelsen af et åbent telekommunikationsnetværk, er gennemført i alle medlemsstaternes nationale lovgivninger.

Hvad angår direktiv 92/44/EØF (tilrådighedsstillelse af faste kredsløb) har alle medlemsstater givet meddelelse til Kommissionen om gennemførelse af nationale gennemførelsesbestemmelser, men disse er ufuldstændige i Grækenland og Luxembourg. Der blev i 1997 i henhold til artikel 171 i EF-traktaten afsendt en åbningsskrivelse til Luxembourg desangående. Kommissionen har endnu ikke afsluttet analysen af gennemførelsesbestemmelserne i Belgien og Portugal. Den procedure, der i 1997 blev indledt mod Østrig, er nu henlagt, efter at Kommissionen har modtaget meddelelse om gennemførelsesbestemmelser.

Med hensyn til direktiv 95/62/EF om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten har alle medlemsstater med undtagelse af Grækenland givet meddelelse om gennemførelsesbestemmelser, skønt disse er ufuldstændige i Belgiens og Luxembourgs tilfælde. De overtrædelsessager, der var indledt mod Frankrig, Irland, Italien og Det Forenede Kongerige, blev henlagt i 1997, efter at Kommissionen havde modtaget meddelelse om vedtagelse af nationale gennemførelsesbestemmelser for disse lande.

Parlamentet og Rådet vedtog i 1997 tre direktiver, hvis gennemførelsesfrist var den 31. december 1997. Det drejer sig om direktiverne 97/51/EF (ændring af rammedirektiver og tilrådighedsstillelse af faste kredsløb), 97/13/EF (tilladelser) og 97/33/EF (samtrafik). Visse medlemsstater har allerede givet meddelelse om gennemførelsesbestemmelser (se bilag 4), men der vil først foreligge en analyse af gennemførelsessituationen i næste års beretning.

Direktiv 91/263/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse er gennemført i alle medlemsstaters nationale lovgivning. Nederlandene, der modtog en begrundet udtalelse i 1997, gav meddelelse om gennemførelsesbestemmelser i december 1997. Overtrædelsesprocedurerne mod de fire medlemsstater, som Domstolen havde konstateret ikke havde opfyldt deres forpligtelser (Belgien og Grækenland i 1995 og Irland og Luxembourg i 1996) er blevet henlagt, efter der er vedtaget nationale gennemførelsesbestemmelser i alle tilfælde.

Hvad angår direktiv 93/97/EØF, der udvider anvendelsesområdet for direktiv 91/263/EØF til satellitjordstationsudstyr, havde 10 medlemsstater (Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrig, Italien, Nederlandene, Portugal, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige) givet meddelelse om gennemførelsesbestemmelser. Der blev i 1997 afsendt fem begrundede udtalelser (til Belgien, Grækenland, Irland, Luxembourg og Nederlandene) og en åbningsskrivelse (til Østrig) til medlemsstater, der ikke havde givet meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser. Som det var tilfældet med direktiv 91/263/EØF gav Nederlandene meddelelse om gennemførelsesbestemmelser i december 1997.

Hvad angår de tre frekvensdirektiver, dvs. direktiv 87/372/EØF (GSM), 90/544/EØF (Ermes) og 91/287/EØF (DECT) har alle medlemsstater givet meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser. Kommissionen gennemgår for indeværende Det Forenede Kongeriges gennemførelsesbestemmelser til direktiv 90/544/EØF.

Hvad angår beslutning 91/396/EØF om indførelse af »112« som fælleseuropæisk alarmnummer har alle medlemsstater undtagen Grækenland truffet de foranstaltninger, der kræves i dette direktiv. Med hensyn til Spanien og Portugal skete det i 1997, og overtrædelsesprocedurerne mod disse lande er derfor henlagt.

Alle medlemsstater har på nuværende tidspunkt gennemført beslutning 92/264/EØF om inden for Fællesskabet at anvende det fælles præfiks »00« for telefonopkald til udlandet.

Endelig har fem medlemsstater (Danmark, Spanien, Luxembourg, Finland og Det Forenede Kongerige) givet meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser for direktiv 95/47/EF om standarder for transmission af tv-signaler. Der er i 1997 indledt overtrædelsesprocedurer mod de øvrige medlemsstater.

2.2.4.4. >TABELPOSITION>

2.2.4.5. Finansielle tjenesteydelser

For at styrke det administrative samarbejde og finde hurtige løsninger på problemerne har Kommissionen i 1997 opretholdt regelmæssige kontakter med de nationale myndigheder både gennem de institutionelle udvalg (det rådgivende udvalg for banklovgivning, forsikringsudvalget, kontaktudvalget for »Institutter for kollektiv investering i fast ejendom«, og ad hoc-fortolkningsgrupper på bankområdet, arbejdsgruppen vedrørende fortolkning af forsikringsdirektiverne, fortolkningsgruppen for direktivet om kravene til kapitalgrundlag, osv.) eller i grupper på højt niveau (»High Level Security Supervisors Committee« på værdipapirområdet).

På forsikringsområdet gav overtrædelser af traktatens artikel 52 og 59 samt af direktiver i 1997 anledning til fire nye procedurer om formodede overtrædelser, som Kommissionen indledte i henhold til traktatens artikel 169. Samtlige sager blev taget op på Kommissionens eget initiativ. Hvad angår de procedurer, der blev indledt i 1996, er en blevet henlagt, da den pågældende medlemsstat har indrettet sin lovgivning efter Fællesskabsretten. Inden for banksektoren har Kommissionen indledt to nye procedurer i 1997. Den ene sag tog Kommissionen op på eget initiativ, den anden kom til Kommissionens kendskab gennem en klage.

Hvad angår de allerede konstaterede overtrædelser nåede en lang række af overtrædelsesprocedurerne i 1997 frem til stadiet for begrundede udtalelser. På forsikringsområdet er det værd at nævne, at antallet af procedurer, der i 1997 indledtes på grund af manglende overensstemmelse eller ukorrekt anvendelse, er steget betydeligt i forhold til 1996, hvilket skyldes, at de drøftelser, der er blevet ført med de nationale administrationer i forbindelse med de procedurer, der blev indledt i 1996, endnu ikke har båret frugt på grund af de meget komplekse forhold, der hersker inden for forsikringsbranchen. I banksektoren har manglende gennemførelse af direktiv 95/26/EØF medført, at Kommissionen har afsendt begrundede udtalelser til 8 medlemsstater.

Hvad angår banksektoren er den overtrædelsesprocedure, der blev indledt mod Italien på grund af den skattemæssige forskelsbehandling, landet iagttog på realkreditområdet over for banker, der ikke var etableret i Italien (se trettende beretning), blevet henlagt, efter Italien har efterlevet Kommissionens begrundede udtalelse.

Hvad angår værdipapirer er det blevet besluttet at indbringe Tyskland for Domstolen for overtrædelse af artikel 52 og 59 i EF-traktaten i forbindelse med britiske »investment trusts«, både hvad angår deres offentlige salg i Tyskland og de skattemæssige regler i forbindelse med disse værdipapirer.

På bankområdet er det blevet besluttet at afsende begrundede udtalelser for manglende gennemførelse af direktiv 95/26/EØF til Tyskland, Spanien, Italien, Luxembourg, Belgien, Irland, Frankrig og Grækenland. Det er blevet besluttet at indbringe Tyskland for Domstolen for manglende gennemførelse af direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger. Med hensyn til direktiv 93/6/EØF om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag er det blevet besluttet at udsætte indbringelsen for Domstolen, idet Tyskland har gennemført direktivet, men endnu ikke officielt har underrettet Kommissionen herom.

På værdipapirområdet har Kommissionen afsendt en begrundet udtalelse for manglende gennemførelse af direktiv 93/22/EØF (om investeringsservice i forbindelse med værdipapirer) til Grækenland, Spanien, Portugal og Luxembourg og en begrundet udtalelse for kun delvis gennemførelse til Tyskland. Senere blev det besluttet at indbringe Spanien, Luxembourg og Tyskland for Domstolen.

Hvad angår direktiverne 92/49/EØF og 92/96/EØF (tredje forsikrings- og livsforsikringsdirektiv) er der til Domstolen blevet indgivet anmodning om tilbagetrækning af sagerne mod Grækenland for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesbestemmelser for disse to direktiver, medens Domstolen er gået imod Spanien i forbindelse med direktiv 92/49/EØF. Skønt de fleste medlemsstater allerede har givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger for disse to direktiver, er gennemførelsen og håndhævelsen ikke altid problemfri. Der er flere eksempler på kun delvis eller ukorrekt gennemførelse.

Kommissionen har suspenderet sin beslutning om at indbringe Spanien for Domstolen for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger for direktiv 92/96/EØF, idet man ønsker at afvente udfaldet af sagen vedrørende direktiv 92/49/EØF. Hvad angår direktiv 91/674/EØF (forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber) er der afsendt en begrundet udtalelse til Spanien, og der er taget beslutning om at indbringe sagen for Domstolen. Spanien er endvidere blevet dømt for manglende gennemførelse af direktiv 91/371/EØF (Schweiz-aftalen).

Endelig skal det nævnes, at sagerne om manglende gennemførelse af direktiverne 91/674/EØF (Italien), 90/618/EØF (ansvarsforsikring for motorkøretøjer) og 90/619/EØF (andet livsforsikringsdirektiv) (Spanien), og 93/22/EØF (investeringsservice i forbindelse med værdipapirer) (Grækenland og Portugal) er blevet henlagt.

Inden for bankområdet er det blevet besluttet at indbringe Østrig for Domstolen, idet det anses for uforligneligt med kundeidentifikationskravene ved åbning af konti i henhold til artikel 3, stk. 1, i direktiv 91/308/EØF (hvidvaskning af penge), at der opretholdes mulighed for anvendelse af anonyme konti på landets territorium.

På forsikringsområdet har Kommissionen afsendt en begrundet udtalelse til Frankrig for ufuldstændig gennemførelse af direktiverne 92/49/EØF og 92/96/EØF, eftersom der ikke er givet meddelelse om nogen form for foranstaltninger til ændring af sygesikringslovgivningen med henblik på dennes tilpasning til det tredje forsikringsdirektiv.

Der er ligeledes afsendt en begrundet udtalelse til Belgien, fordi den belgiske lovgivning om kontrol med forsikringsselskaber umuliggør anvendelsen af direktiv 92/49/EØF i forbindelse med arbejdsulykkesforsikring. Kommissionen mener, at disse risici dækkes af det pågældende direktiv, når de indgår i private forsikringsselskabers aktiviteter. Den samme overtrædelse er blevet konstateret i forbindelse med den finske lovgivning, og der blev i 1996 afsendt en åbningsskrivelse til Finland desangående.

Kommissionen har endnu ikke afsendt den begrundede udtalelse, der i 1996 blev truffet beslutning om at fremsende til Tyskland for ukorrekt gennemførelse af direktiv 92/49/EØF. Sagen drejer sig om, at Tyskland i den lovtekst, der gennemfører direktivet i den nationale lovgivning, har fjernet forbuddet mod kumulering af sygesikring med andre forsikringsformer for udenlandske virksomheder, der ønsker at oprette filialer eller udbyde tjenesteydelser på tysk territorium i overensstemmelse med det tredje direktiv for andre forsikringer end livsforsikringer, hvor muligheden for at pålægge konceptet med ikke-kumulering er fjernet. Der er ikke desto mindre tilføjet en ny bestemmelse i sociallovgivningen, ifølge hvilken den ansatte kun kan få adgang til de beløb, arbejdsgiveren indbetaler, hvis forsikringsselskabet, uanset hvor dets hovedsæde er beliggende, anvender ikke-kumulering. Der er her tale om en indirekte overtrædelse af direktiv 92/49/EØF.

Endvidere har Kommissionen afsendt en begrundet udtalelse til Spanien, fordi den spanske lovtekst, der gennemfører direktivet i den nationale lovgivning, ikke har taget højde for forpligtelsen i artikel 1, stk. 4, i direktiv 84/5/EØF for organer i medlemsstaterne, hvis opgave det er at stå for udbetalinger i forbindelse med skader forårsaget af uidentificerede køretøjer, til at afgive begrundede svar til ofrene. Endelig har Kommissionen besluttet at afsende en begrundet udtalelse til Frankrig, fordi det i den franske lovgivning er obligatorisk at udfylde et »markedsføringsdokument«, før nye forsikringspolicer markedsføres, hvilket er i modstrid med direktiv 92/49/EØF og 92/96/EØF, hvori det forbydes medlemsstaterne at anvende bestemmelser om forhåndsgodkendelse af forsikringspolicer eller regler om, at generelle såvel som særlige betingelser i forsikringspolicer skal meddeles myndighederne.

Hvad angår præjudicielle sager udtalte Domstolen sig den 9. juli 1997 i sagen C-222/95. Sagen drejer sig om, hvorvidt en medlemsstat inden gennemførelsen af det andet bankdirektiv (89/646/EØF) kan kræve, at et EU-kreditinstitut, som allerede er godkendt i oprindelseslandet, skal godkendes for anden gang for frit at kunne tilbyde sine tjenesteydelser på medlemsstatens territorium. Domstolen mente, at et sådant system ville være i modstrid med fællesskabsretten, medmindre det ikke er diskriminerende, at det kan forsvares ud fra almene hensyn samt, at det objektivt set er nødvendig og tilpasset omstændighederne.

Derimod har Domstolen endnu ikke afsagt dom i den præjudicielle sag C-410/96 (Den offentlige anklager mod André Ambry). Sagen drejer sig om medlemsstaters anerkendelse af finansielle garantier, der er givet i en anden medlemsstat.

Endvidere har Domstolen i en dom afsagt den 20. marts 1997 (C-57/95), efter at Frankrig havde indgivet en annulationsanmodning mod Kommissionen, annulleret Kommissionens meddelelse 94/C 360/08 om et indre marked for pensionsmidler. Domstolen mente ikke, at denne meddelelse begrænsede sig til at tydeliggøre den korrekte anvendelse af traktatens bestemmelser, men ville få egne retsvirkninger udover dem, der var indeholdt i de eksisterende bestemmelser.

Hvad angår det passivitetssøgsmål, som »Syndicat départemental de défense de droit des agriculteurs« (sag C-47/96) har anlagt mod Kommissionen på grund af, at Kommissionen i modstrid med sagsøgerens krav ikke har indledt en overtrædelsesprocedure mod Frankrig for ukorrekt gennemførelse af direktiverne 92/49/EØF og 92/96/EØF på grund af opretholdelsen af sygesikringsmonopolet i forbindelse med de lovhjemlede sygesikringsordninger til fordel for sygesikringsorganerne, er der endnu ikke blevet afsagt dom i sagen, der er indbragt for Retten i Første Instans.

Grækenland har efterkommet de domme, der er afsagt i forbindelse med manglende gennemførelse af direktiverne 90/618/EØF (motorkøretøjsdirektivet - tjenesteydelser), 90/619/EØF (andet livsforsikringsdirektiv), 88/357/EØF (andet direkte forsikringsvirksomhedsdirektiv bortset fra livsforsikring) - (forenede sager C-109/94, C-209/94 og C-225/94; dom af 29. juni 1995).

Endvidere er der blevet indgivet anmodning om tilbagetrækning af sagerne mod Grækenland, eftersom landet har gennemført direktiverne 92/49/EØF (sag C-111/96), 92/96/EØF (sag C-112/96), 91/674/EØF (sag C-110/96) og 91/371/EØF (sag C-109/96). Proceduren, der er indbragt for Domstolen mod Irland for manglende gennemførelse af direktiv 91/371/EØF (sag C-394/95) fortsætter. Spanien er blevet dømt for kun delvist at have gennemført direktiverne 92/49/EØF (sag C-361/95) og 91/371/EØF (sag C-360/95).

Der er blevet indgivet anmodning om tilbagetrækning af