KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 08.01.1998 
KOM(97) 670 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
MED HENBLIK PÅ EN FÆLLES EU-PLATFORM 
FOR FN-GENERALFORSAMLINGENS SÆRLIGE SAMLING OM DET 
INTERNATIONALE SAMARBEJDE OM NARKOTIKABEKÆMPELSE 
Formålet med denne meddelelse er at hjælpe til at forberede EU's 
holdning på FN-generalforsamlingens særlige samling om den 
internationale indsats for bekæmpelse af narkotikamisbrug og 
ulovlig produktion og handel med narkotika (UNGASS). 
Beslutningen om at indkalde denne særlige forsamling den 8.-10. 
juni 1998 blev truffet ved generalforsamlingens resolution 51/64 
på plenarmødet den 12. december 1996. Det hedder desuden i 
resolutionen, at FN's kommission for narkotika (CND) skal 
varetage forberedelserne til den særlige samling. 
I marts 1997 opstillede CND dagsordenen for UNGASS, nemlig 
vurdering af situationen og fastlæggelse af principper for indsatsen 
mod kemiske prækursorer, syntetisk narkotika, hvidvaskning af 
penge, nedbringelse af efterspørgslen, domstolssamarbejde, 
alternativ udvikling og styrkelse af FN-ordningerne for kontrol 
med narkotika. Der blev tillige taget stilling til arten af og 
tidsplanen for forberedelsesmøderne. 
Af de fire foreslåede forberedelsesmøder har der allerede fundet to 
sted (i juli 1997 om kemiske prækursorer og syntetisk narkotika og 
i oktober 1997 om hvidvaskning af penge, domstolssamarbejde og 
nedbringelse af efterspørgslen). Der vil finde et tredje møde sted i 
december 1997 om alternativ udvikling og til forberedelse af 
indholdet af en politisk erklæring. Det sidste forberedelsesmøde 
skal efter planen finde sted i marts 1988 til færdigbehandling af de 
dokumenter, der skal forelægges UNGASS. 
På linje med Kommissionens tidligere praksis er målet med denne 
meddelelse at igangsætte en debat blandt Den Europæiske Unions 
medlemsstater med henblik på at fastlægge en fælles EU-platform 
til generalforsamlingens særlige samling. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
MED HENBLIK PÅ EN FÆLLES EU-PLATFORM 
FOR FN-GENERALFORSAMLINGENS SÆRLIGE SAMLING OM DET 
INTERNATIONALE SAMARBEJDE OM NARKOTIKABEKÆMPELSE 
I. SITUATIONEN PA VERDENSPLAN: NARKOTIKA SOM EN VOKSENDE OG 
BEKOSTELIG INTERNATIONAL TRUSSEL 
Narkotika er i dag en af de største trusler mod menneskeheden. Individets sundhed og 
folkesundheden, samfundsmæssig harmoni, offentlig sikkerhed, politisk stabilitet og 
sikkerheden i almindelighed trues ofte af produktion af, ulovlig handel med og forbrug af 
ulovlig narkotika. Den enorme profit, der er forbundet med ulovlig narkotika, 
overskygger de ikke desto mindre store beløb af nationale og internationale ressourcer, 
der afsættes til at forhindre disse illegale aktiviteter. 
De økonomiske omkostninger ved narkotikamisbrug i OECD-landene, herunder udgifter 
til lovhåndhævelse, forebyggende programmer og behandling af narkotikarelaterede 
sygdomme andrager i øjeblikket omkring 120 mia. USD om året1. Kontrasten til de 
hyppigt citerede skøn over profit af narkotikahandel på mellem 300 og 500 mia. USD2 
viser problemets omfang, særlig når det anslås, at Afrikas samlede BNP kun er på lidt 
over 300 mia. USD, og at de udenlandske direkte investeringer verden over lå på 
gennemsnitlig 245 mia. USD om året i perioden 1990-953. 
Den kendsgerning, at situationen ikke har bedret sig, siden verdenssamfundet formelt 
behandlede problemet på en tidligere særlig samling af FN's generalforsamling 
(UNGASS) I 1990, viser behovet for en tilpasning til det internationale klima i 
forandring, for at vurdere virkningerne af de igangværende bestræbelser og for at drage 
en lære af policy-erfåringerne hidtil. 
Flere indikatorer viser, at de globale tendenser til trods for opmuntrende tegn og uanset 
tydelige forskelle landene imellem næppe har forbedret sig i de seneste år. Drevet af en 
støt efterspørgsel er produktionen af de vigtigste såkaldte naturlige narkotiske stoffer 
vokset vedvarende: opiumproduktionen steg ned 20% fra 1990 til 1994, medens 
kokabladproduktionen blev tredobbelt fra 1987 til 19944. Samtidig har produktionen af 
1 UNDCP, Report on the Economic and Social consequences og drug abuse and illicit trafficking, 1997. 
2 UNDCP, World Drug Report, Oxford University Press, 1977, s. 124. 
3 United Nations; Handbook og Trade and Development Statistics, henholdsvis tabel 6.1 og 5.3, New 
York og Genève 1997. 
4 FN-Sekretariatet "Crops from which drugs are extracted and appropriate strategies for their reduction", 
E/CN.7/1996/11, 1. marts 1996. 
syntetisk narkotika, hovedsagelig i de avancerede økonomier, taget kraftigt til i det sidste 
årti. 
Med hensyn til forbruget af ulovlig narkotika er to hovedændringer i forbrugsmønstret 
særlig foruroligende. Narkotikaforbrug er ikke længere et problem, der næsten alene 
berører de industrialiserede lande, men det er begyndt at blive et alvorligt problem for en 
række udviklingslande. Samtidig er den udtalte stigning i forbruget af syntetisk narkotika 
begyndt at blive en større kilde til bekymring5. 
Narkotikaverdenen er således blevet yderst globaliseret, og den gamle sondring mellem 
de producerende/forhandlende og forbrugende lande er efterhånden irrelevant. Det ligger 
uden for denne meddelelses rammer at drøfte grundene til fænomenernes udbredte 
karakter og intensitet, men enhver seriøs indsats for bekæmpelse af narkotika forudsætter 
en analyse af nogle af de kræfter, der ligger bag. Narkotika har altid eksisteret og 
narkotikamisbrug har ofte været kilde til nød og ulykke blandt enkeltpersoner og i 
familiekredse, men når alt kommer til alt er det først i de seneste år, at narkotika er blevet 
et større sundheds- og samfundsproblem. Der er tre vigtige faktorer, der alle er 
væsentlige for forståelsen af problemet og for et forsøg på at finde en effektiv løsning, og 
som synes at tegne sig for denne udvikling. 
For det første er narkotikaproduktion og -handel forbundet med så stort et udbytte, at 
leverandørerne kan tage en større risiko, fordi det kan betale sig. Lovforbuddet mod 
ulovlig narkotika betyder, at prisen på det sorte marked stiger, således at det bliver 
vanskeligere at skaffe sig ulovlig narkotika, hvilket hjælper til at nedsætte forbruget. Men 
dette ansporer desværre ikke blot til brug af farligere substitutionsprodukter, men også til 
at øge den organiserede kriminalitets profit. 
For det andet stimulerer to tilsyneladende modstridende faktorer et tilsyneladende 
umætteligt marked for ulovlig narkotika. Den ene er den voksende købekraft som følge af 
stigende indkomster. Den anden er den stigende sociale og kulturelle marginalisering, 
både i de industrialiserede lande og udviklingslandene. Når fattigere samfundsgrupper 
har større tendens til at falde i narkotikafælden, ender narkotikaspektret på denne måde 
med at dække alle samfundsklaser. 
Med hensyn til det ulovlige forbrug i Europa giver 1997-rapporten fra Det Europæiske 
Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug (EMCDDA) et oplysende billede af de 
aktuelle tendenser. En sådan analyse har ikke været uden vanskeligheder på grund af såvel 
narkotikamisbrugs illegale karakter og manglen på harmonisering af praksis ved dataindsamling i EU. 
De vigtigste konstateringer er, at i EU er cannabis det mest udbredte ulovlige narkotiske stof, idet 
brugen heraf for det meste forekommer lejlighedsvis snarere end hyppigt, at i de fleste lande er 
amphetaminer den anden mest hyppigt forekommende form for ulovlig narkotika, og at mange lande 
siden slutningen af 1980'erne rapporterer, at amphetaminer, ectasy og i nogle tilfælde LSD er blevet 
mere populær blandt unge mennesker og er forbundet med en ungdomskultur, der samler sig omkring 
diskoteker og større "house parties", at befolkningen i EU har færre erfaringer med herion (1%) end 
næsten enhver anden form for narkotika, skønt heroin fortsat er dominerende blandt grupper, der er 
identificeret som havende stofproblemer, og fortsat udgør en trussel mod folkesundheden og den 
offentlige sikkerhed, at flere mennesker har prøvet kokain end heroin (45), at en kombination af 
stoffer, herunder medicin og alkohol, spiller en vedvarende og voksende rolle i stofproblemerne, at 
hovedstæderne har tendens til at have større problemer med misbrug end provinsbyer på niveauer over 
landsgennemsnittet, at sundhedsrelaterede risici som AIDS og hepatitis C udgør en alvorlig risiko for 
folkesundheden (det antages, at der findes en halv million stofmisbrugere, som er smittet med hepatitis 
C i Den Europæiske Union, og at denne sygdom er 50 til 100 % mere smitsom end AIDS). 
For det tredje gør de vedvarende forbedringer inden for transport- og 
kommunikationsmidler leverancer, finansielle transaktioner og hvidvaskning af penge 
lettere og billigere end nogen sinde før. Globaliseringen af økonomiske aktiviteter og 
internet-revolutionen med spredning af information om narkotikafremstilling og -brug er 
blot det seneste trin på denne stige. 
II. DEN INTERNATIONALE TRUSSEL 
Problemerne er af et enormt omfang og mange andre faktorer er forbundet dermed, og 
dette nødvendiggør en opbakning af indsatsen på nationalt plan med et internationalt 
samarbejde. Da indskrænkningen af forsyning og efterspørgsel styrker hinanden 
gensidigt, må samfundet sættes ind på både efterspørgsel«- og forsyningssiden, idet 
sidstnævnte omfatter produktion og handel med ulovlig narkotika og hvidvaskning af 
penge. I begge tilfælde må princippet om en international ansvarsdeling gælde i alle 
bestræbelser for at løse narkotikaproblemet, hvis man skal gøre sig seriøse forhåbninger 
om succes. 
I denne sammenhæng må fem indfaldsvinkler prioriteres højere: 
• integrering af narkotikakontrol i bredere politikker som f.eks. sundhed, uddannelse og 
forskning 
• fremme af en bæredygtig udvikling i bredeste forstand, da narkotikafremstilling og 
-handel er en følge af forskelle i det relative udbytte af erhvervsaktiviteter og ofte 
skyldes manglende muligheder med hensyn til lovlige kilder til beskæftigelse og 
indkomst 
• fokusering af narkotikakontrollen på det strategiske synspunkt, at forbruget af de 
farligste stoffer er en følge ikke alene af individets valg men også de sociale vilkår, 
som gør, at visse samfundsgrupper marginaliseres 
• tilskyndelse til primær forebyggelse, behandling og rehabilitering gennem bl.a. 
forebyggende uddannelse, forskning inden for de umiddelbare og langfristede 
virkninger for menneskets sundhed samt information om narkotika som årsag til 
sindslidelser 
• styrkelse af lovhåndhævelsen gennem en indsats fra domstolenes, politiets og 
toldvæsenets side over for producenter og forhandlere og over for hvidvaskning af 
penge for således at reducere narkotikaleverandørernes forventede profitmargener og 
dermed deres muligheder for berigelse. 
For at sikre en indvirkning heraf på narkotikasituationen på verdensplan er der behov for 
koordination på internationalt niveau samt en fælles forståelse af, hvad der står på spil, og 
hvilke foranstaltninger der skal træffes. Dette er, hvor FN-systemet kan blive mest 
effektivt, da dets globale medlemskab og kapacitet til at udarbejde konventioner betyder, 
at det er særlig velplaceret til at tackle grænseoverskridende problemer. 
Inden for FN-institutionernes rammer er der udformet en række retligt bindende 
instrumenter. Der er desuden inden for samme rammer nået til en forståelse på 
verdensplan for såvel problemets omfang som den brede strategi bekæmpelse af 
narkotika. Dog består der væsentlige uoverensstemmelser landene imellem vedrørende 
den relative vægt, der bør tillægges de forskellige aspekter af problemet og dermed 
prioriteterne og metoderne for gennemførelse af specifikke politikker. 
IH. UNIONENS BREDERE MAL FOR UNGASS 
Ulovlig narkotika har væsentlige implikationer for stabiliteten, sikkerheden og velfærden 
for lande og borgere i Unionen og resten af verden. Da det er et mål i De Forenede 
Nationers pagt såvel som i traktaten om Den Europæiske Union at bevare denne 
stabilitet, sikkerhed og velfærd, har Fællesskabet og dets medlemsstater et større ansvar 
for at sikre, at UNGASS bliver en succes. Både vore borgere og internationale partnere 
forventer, at vi påtager os dette ansvar. Det Europæiske Råds opbakning på mødet i 
Cannes og Madrid i 1995 og Dublin i 1996 af handlingsplanen 1990-95 for bekæmpelse 
af narkotika gør, at disse forventninger politisk set er legitime. 
Men som på enhver større international konference må der rammes en balance mellem 
fremtidsønsker og pragmatiske forventninger. Den Europæiske Union vil skulle have en 
realistisk holdning til, hvad der kan opnås på denne samling, da den ikke kan forvente 
(selvom den måtte ønske det), at alle lande i den umiddelbare fremtid vil vedtage og 
gennemføre den vidtrækkende lovgivning og foranstaltninger, som dens medlemmer 
anvender. Dog må Unionen samtidig vise sig stærk og anspore verdenssamfundet til at 
undersøge de igangværende bestræbelser, imødegå nye trusler og anbringe 
ansvarsfordelingen i centrum for den internationale bekæmpelse af narkotika. 
Tre større mål er bestemmende for Unionens indsats for at gøre UNGASS til en succes: 
• befæstelse af og omsætning i praksis af princippet om fælles ansvar i 
overensstemmelse med FN-resolutionen for lancering af UNGASS6 og med 
EU/Rio-gruppens Cochabamba-erklæring af 1995, ved hvilken dette princip 
for første gang kom eksplicit til udtryk i EU's eksterne forbindelser 
• en politisk impuls til FN-medlemmerne, således at bekæmpelse af narkotika 
bliver et punkt i første række på den internationale dagsorden og en 
integrerende del af traditionelle politikker 
• policy-fremskridt på områder, hvor Unionen allerede har defineret sine 
interesser og opvist en grad af konsensus. 
Sidstnævnte gælder særlig med hensyn til at nå til enighed om en erklæring om 
forebyggelse af misbrug af ulovlig narkotika ("retningsgivende principper for 
nedbringelse af efterspørgslen af narkotika"), som vil være en større fornyelse i forhold 
til de FN-konventioner, som alene behandler spørgsmålet marginalt. Det gælder også for 
den nye trussel fra syntetiske stoffer. Der er behov for at tydeliggøre implikationerne af 
det internationale fælles ansvar. På samme måde er det i Unionens interesse at anspore til 
fremskridt på områder, hvor Fællesskabet har kompetence, særlig inden for hvidvaskning 
af penge og kontrol med kemiske prækursorer. I forbindelse med førstnævnte er det 
6 International indsats for bekæmpelse af stofmisbrug og ulovlig narkotikaproduktion og -handel, 
resolution 55/64 af december 1996. 
vigtigt at tilskynde til almindelig accept af de fyrre henstillinger fra FATF og et stærkere 
indgreb over for finansielle tilflugtssteder. Kontrollen med prækursorer har på sin side 
vigtige implikationer for handelspolitikken. Endelig er der behov for at fremme FN-
institutionernes rolle i bekæmpelsen af narkotika og tilskynde til universel ratifikation af 
FN-instrumenter. 
FN's særlige samling finder sted som en del af en række FN-konferencer og topmøder 
(Rio, Wien, Cairo, Beijing, København), hvis mål det er at fremme en bæredygtig 
udvikling med mennesket i centrum. Den måde, hvorpå narkotikaproblemet angribes, 
skal være på linje med de forpligtelser, som verdenssamfundet har påtaget sig inden for 
disse rammer, særlig med hensyn til fuldstændig overholdelse af menneskerettighederne 
og de grundlæggende frihedsrettigheder. 
IV. UNIONENS SPECIFIKKE PRIORITETER FOR UNGASS 
Unionen er side om side med forberedelsesarbejdet i FN-organerne stærkt indstillet på at 
drøfte UNGASS på bilaterale og regionale møder (herunder San José- og EU/Rio-
gruppens ministermøder, EU-ASEAN og EU/AVS-dialoger osv.) i begyndelsen af 1998. 
Det er derfor særlig vigtigt, at Unionen lægger sig fast på en række fælles prioriteter for 
de større spørgsmål, der skal behandles af UNGASS. 
I marts 1997 på det tidspunkt, hvor CND fastsatte dagsordenen for forberedelsesarbejdet 
til UNGASS, blev der udvalgt en række emner til debat i denne proces. Disse var i 
kronologisk orden: kemiske prækursorer, syntetisk narkotika, domstolssamarbejde, 
hvidvaskning af penge, alternativ udvikling, nedbringelse af efterspørgslen. 
Unionens bidrag til disse og andre beslægtede emner bør fokusere på følgende: 
A. Nedbringelse af efterspørgslen 
1. Fremhævelse af, at nedbringelse af efterspørgslen er et vigtigt instrument i enhver 
strategi for bekæmpelse af narkotika. 
2. Accentuering af forbindelsen mellem nedbringelse af efterspørgslen og 
samfundsintegration og -samhørighed. Der er i særdeleshed behov for en politik, 
der sætter hele befolkningen i stand til at deltage fuldt ud i samfundet, og som kan 
fremme de menneskelige værdier, der for mange også er en spirituel stræben. 
Bekæmpelse af narkotika forudsætter en faktisk prioritering af jobskabelse, særlig 
blandt unge, bedre dækkende sociale beskyttelsessystemer, støttende offentlige 
tjenester og et socialt miljø, der kan styrke familiestrukturerne. 
3. Anerkendelse af, at nedbringelse af efterspørgslen efter narkotika omfatter alle 
områder inden for forebyggelse fra tilskyndelse til ikke at starte med at bruge 
stoffer til indskrænkning sundhedsrisikoen og de sociale konsekvenser af 
stofmisbrug. Det dækker således information, uddannelse, bevidstgørelse af 
offentligheden, tidlig indgriben, rådgivning, behandling, rehabilitering, 
forebyggelse af tilbagefald, efterfølgende pleje og social genindpasning. 
4. Støtte af forskning af de biologiske, medicinske og socioøkonomiske aspekter af 
afhængighed af narkotika og virkningerne af stofmisbrug på menneskets sundhed 
og livsforventningerne. 
5. Betydningen af at arbejde for en integration af narkotikaspørgsmål i traditionelle 
politikker og koordination mellem de forskellige politikker og programmer, som 
en indflydelse på nedbringelsen af efterspørgslen (i første række forskning, 
uddannelse og træning, sundhedsmæssige og lovgivningsmæssige 
foranstaltninger) og af at støtte aktiviteter for nedbringelse af efterspørgslen med 
passende vurderings- og evalueringsmidler. 
6. Behovet for at stimulere udveksling af erfaringer og information - under 
hensyntagen til den kulturelle baggrund og specificitet - om de bedste 
sundhedsmæssige og sociale initiativer. Særlig vigtige i denne sammenhæng er 
aktiviteter, der er baseret på samfundspartnerskab, samfundsinddragelse og 
indsats til fordel for udsatte grupper, som f.eks. unge, stofmisbrugere og tidligere 
stofmisbrugere. 
7. Behovet for at omforme sundhedspolitikkerne, særlig i udviklingslandene, således 
at aspekter af narkotikakontrol vedrørende nedbringelse af efterspørgslen 
indarbejdes i bestående sundhedsprogrammer. 
B. Syntetisk narkotika 
1. Erkendelse af, at udbredelsen af nye syntetiske stoffer sammenlignet med andre 
former for narkotika og psykotrope stoffer er blevet et akut problem i verden og 
udgør en særlig udfordring: de er lette at fremstille, deres kemiske struktur ændrer 
sig hyppigt og der kan anvendes mange typer prækursorer til deres fremstilling. 
2. Erkendelse af, at samfundets opfattelse af de såkaldte "designer drugs" har været 
meget 'blød' og således ikke er på højde med risikoen ved dem og den 
omstændighed, at de er meget lette at fremstille. 
3. Understregning af behovet for at opnå præcise oplysninger om syntetisk narkotika 
og dermed indlede forskning, øge viden og indsamle relevante data om 
virkningerne for sundheden af såvel som de sociale, økonomiske og kulturelle 
faktor bag forbruget af stimulanser af amphetamin-typen (ATS) og udveksle og 
udbrede information. Den Europæiske Unions arbejde på området vil kunne 
benyttes som støtte af dette forslag7. 
7 Mere specielt oplysningerne fra både EMCDDA og Europols narkotikaenhed (EDU) om omfanget af 
og handelen med syntetisk narkotika. Også af betydning er de tværnationale pilotprojekter, som støttes 
af Det Europæiske Fællesskab, og som sigter mod at opbygge et system til at fastslå tendensen i 
forbruget blandt unge, at vurdere, hvilke typer stoffer der bruges, særlig i disco-miljøer, og at fremme 
en dataudveksling over grænserne. Endelig har Fællesskabet fastlagt forskningsprioriteter vedrørende 
de særlige farer i forbindelse med syntetisk narkotika på tre områder: det medicinske, farmakologiske 
og toksikologiske, det psykologiske og sociologiske og det epidemiologiske samt overvågning. 
Anerkendelse af behovet for at styrke systemerne for kontrol med ny syntetisk 
narkotika og dens prækursorer. Rådets fælles aktion af 16. juni 1997 vedrørende 
informationsudveksling, risikovurdering og kontrol med ny syntetisk narkotika 
som grundlag for at bringe ny syntetisk narkotika under kontrol, kan anvendes 
som eksempel til at angribe dette problem. På samme måde kan der refereres til 
de mere fleksible listeordninger for psykotrope stoffer (rød liste, analoger, 
generisk approach), som er til behandling i nogle medlemsstater. 
Hvad angår forebyggelseskampagner bør vægten lægges på en passende indsats 
rettet mod unge på linje med indsatsen i henhold til Fællesskabets 
handlingsprogram for forebyggelse af narkotikaafhængighed. 
På baggrund af ovenstående, tilslutning til udkastet til handlingsplan for 
bekæmpelse af fremstilling af, handel med og misbrug af ATS, som blev foreslået 
på CND's UNGASS-forberedelsesmøde i juli. 
C. Alternativ udvikling 
1. Ny bekræftelse af alternativ udvikling som et middel til at fjerne sig fra et 
produktionssystem baseret på ulovlige afgrøder i retning af legalt system under 
hensyntagen til ikke blot den økonomiske dimension men i almindelighed 
levevilkårene for de berørte befolkningsgrupper. 
2. Anerkendelse af, at alternativ udvikling i første række er et ansvar for de lande, 
hvor der fremstilles ulovlig narkotika. Alternativ udvikling bør støttes af 
internationalt samarbejde, så længe der består en garanti for, at programmerne 
fører til en endelig opgivelse af ulovlige afgrøder. 
3. Anerkendelse af, at alternativ udvikling er utænkelig uden en dialog i hvert enkelt 
tilfælde mellem de berørte potentielle befolkningsgrupper, de offentlige 
myndigheder og eventuelt internationale donorer. Dialogen skal vedrøre valg af 
nye alternative kilder til indkomst og beskæftigelse, tidsplaner for omlægning af 
erhvervsvirksomhed fra ulovlig til lovlig produktion, hvilket alt sammen kræver 
en anerkendelse af decentrale strukturer og demokratisk deltagelse. 
4. Behov for en effektiv og troværdig overvågnings- og kontrolordning baseret på i 
fællesskab vedtagne mål til at sikre, at den ulovlige produktion bringes til 
definitivt ophør. En sådan ordning kræver ikke blot støtte fra landets 
administration men også inddragelse af de berørte befolkningsgrupper gennem 
deres repræsentative institutioner. 
D. Kemiske prækursorer 
1. Anerkendelse af, at en tilgang, der alene er baseret på lovhåndhævelse, har sine 
begrænsninger: omdirigering af prækursorer er undtagelsen blandt ulovlige 
transaktioner, så i bestræbelserne for at modvirke omdirigering skal der tages 
behørigt hensyn til de lovlige handels legitime behov. Et samarbejde med 
erhvervslivet er derfor nødvendigt. 
2. Accept af, at den mest effektive måde at tackle problemet med omdirigering af 
prækursorer på er at orientere de internationale ordninger for international kontrol 
med prækursorer mod et specifikt og begrænset antal kemikalier i henhold til et 
system, der er afstemt efter hvert produkts art og handelsmønster. 
3. Anerkendelse af, at omdirigering af prækursorer er et tresidet problem, med 
hensyn til hvilket importører, transitlande og eksportører har et fælles ansvar. Det 
er derfor vigtigt at sikre, at der bringes passende midler i anvendelse til at hindre 
omdirigering på globalt plan: landene, særlig import- og transitlandene, bør 
identificere og med regelmæssige mellemrum over for deres partnere ajourføre 
deres kontaktpunkter for afsendelse og modtagelse af information om forsendelser 
af prækursorer, og importlandene bør foretage en betids tilbagemelding om 
meddelelser forud for eksport. I alle tilfælde, hvor der består mistanke om, at en 
forsendelse omdirigeres, skal der betids udsendes" oplysninger herom til de 
relevante administrative organer i de berørte lande, således at der kan gribes ind i 
god tid. 
4. Bilaterale aftaler med tredjelande bør anbefales, da de kan bidrage til en bred 
informationsspredning i kampen mod omdirigering af prækursorer og være et 
nyttigt redskab til at forbedre og udvide systemet for kontrol med prækursorer. 
Når sådanne aftaler udgør en del af en regional tilgang, kan der også tages hensyn 
til den grænseoverskridende karakter af omdirigering af prækursorer. 
5. På baggrund af ovenstående bør udkastet til handlingsplan vedrørende 
prækursorer, som CND fremlagde i juli 1997, støttes, så længe den sikrer, at det 
deri omhandlede kontrolsystem er praktisk anvendeligt, og at der garanteres 
databeskyttelse i forbindelse med udbredelse af følsomme oplysninger. 
6. Hvad angår prækursorer til ny syntetisk narkotika, vil det ikke være 
hensigtsmæssigt at indføre en kontrolordning svarende til den, der findes for 22 
registrerede stoffer på listen i Wien-konventionen af 1988, fordi disse 
prækursorers art er i hurtig udvikling. En forøgelse af antallet af stoffer vil derfor 
kun resultere i en svækkelse af den globale effektivitet i systemet for kontrol med 
prækursorer og samtidig hæmme samarbejdet mellem operatører og myndigheder. 
7. Der kan refereres til de såkaldte "special surveillance lists" for ikke-registrerede 
prækursorer, der anvendes til fremstilling af syntetisk narkotika, forudsat at disse 
lister afspejler de kontraherende parters nationale og regionale behov, 
tilsynslisternes udviklingsorienterede karakter og princippet om samarbejde med 
erhvervslivet. 
Hvidvaskning af penge 
Anerkendelse af, at stor profit er den drivende kraft bag den internationale 
narkotikahandel. De enorme summer, der opnås, bruges til at udvikle og lette 
narkotikahandelen, finansiere andre kriminelle aktiviteter, og når de er vasket, 
investeres de desuden i fysiske og finansielle aktiver, fast ejendom og i andre 
legitime forretningsaktiviteter. 
10 
2. Accept af, at i modsætning til den hyppige opfattelse, at en pengetilstrømning til 
et land altid er ønskelig og et gode, underminerer snavsede penge i sidste ende 
samfundets og domstolenes stabilitet og den politiske stabilitet i sårbare lande. 
Det har desuden farlige makroøkonomiske virkninger og kan underminere og 
ødelægge tilliden til den lovlige finansielle sektor. 
3. Anerkendelse af, at forhindring af hvidvaskning af penge og retsforfølgning af 
personer, der gør sig skyldig deri, samt efterforskning og konfiskering af penge 
fra kriminalitet udgør en integrerende del af narkotikabekæmpelse. 
4. Større accept af, at det, som det fremgår på FN-plan af forbindelsen mellem 
UNDCP og afdelingen for bekæmpelse af kriminalitet og kriminalret, ikke 
længere er nok alene at tackle hvidvaskning af narkotikapenge. Kriminalisering af 
hvidvaskning af penge forudsætter en til grundliggende kriminel handling. Jo 
bredere udvalget af sanktioner er, desto letter er det at efterforske penge fra 
kriminalitet og etablere det nødvendige internationale samarbejde. 
5. Opfordring til indgreb mod alle former for finansielle tilflugtssteder for ulovlige 
finansielle midler. 
6. Bekræftelse af, at det bedste redskab til en altomfattende og effektiv international 
indsats mod hvidvaskning af penge fortsat er Financial Action Task Force 
(FATF), og at de internationale standarder, der skal følges, er FATF's 40 
henstillinger. 
F. Korruption 
1. Anerkendelse af, at korruption er et iboende element i ulovlig narkotikahandel og 
andre former for organiseret kriminalitet. Til at drive deres kriminelle handel, 
undgå straf, skjule deres aktiviteter, øve indflydelse og hvidvaske ulovlig profit 
tyer narkotikahandlere til korruption. 
2. Finpudsning af internationale retsinstrumenter inden for strafferet, som for tiden 
er til drøftelse, nemlig OECD's udkast til konvention om bekæmpelse af 
bestikkelse af udenlandske embedsmænd i forbindelse med internationale 
forretningstransaktioner, og af Europarådets udkast til konvention om korruption. 
3. Bevidstgørelse af offentligheden og højnelse af de etiske standarder inden for det 
offentlige samt en appel om, at sårbare erhverv og grupper i udsatte stillinger 
gives passende arbejds- og levevilkår. 
4. Opretholdelse af et forskriftsmæssigt klima, der kan sikre så stor en åbenhed, som 
er forenelig med kravet om effektivitet. 
G. Domstolssamarbejde 
1. Ratifikation, hvor dette er egnet, af multilaterale konventioner om udlevering o^ 
gensidig bistand. 
11 
2. Tilskyndelse til indgåelse af bilaterale traktater om udlevering og gensidig bistand 
under hensyntagen til retningslinjerne i FN's modeltraktater. 
3. Hvad angår reaktion på anmodninger om international gensidig bistand i 
forbindelse med alvorlig kriminalitet, samme prioritering, som gives nationale 
sager. 
4. Oprettelse af passende ordninger for udveksling af information og lettelse af 
kontakter mellem domsmyndigheder. 
5. Støtte af udveksling og uddannelsesprogrammer for retsembedsmænd og andre 
embedsmænd med tilknytning til retssystemet. 
H. Styrkelse af FN-organerne for narkotikakontrol 
1. Sikre, at spørgsmålet om en FN-reform på narkotikaområdet forbliver på 
UNGASS's endelige dagsorden. Dette følger ikke blot af EU's stærke opbakning 
af en generel FN-reform, men også af kravet om at gøre hele UNGASS-forløbet 
troværdigt, som ellers ville kunne drages i tvivl, hvis FN-medlemmer skulle 
træffe nye beslutninger uden at tilvejebringe de nødvendige strukturer og midler 
til at gennemføre dem effektivt. 
2. Anerkendelse af behovet for at forbedre den bestående struktur i de FN-organer, 
der beskæftiger sig med narkotikakontrol, og deres funktionsmåde. Anerkendelse 
af, at generalsekretærens forslag til reform af FN på narkotikaområdet, selv hvis 
de gennemføres8, ikke bøder på de tre større mangler, nemlig CND's funktion, 
forvaltning og finansiering af de Forenede Nationers internationale program for 
narkotikakontrol (UNDCP)9. 
3. Opfordring til en forbedring af den måde, hvorpå der lægges dagsorden for CND, 
og af sekretariatets forarbejde til CND's møder. Sekretariatets forarbejde bør 
involvere alle de relevante FN-organer, herunder de specialiserede organer, 
Bretton Woods-institutionerne og eventuelt civilsamfundet. Det bør sigte mod at 
lette vedtagelsen af handlingsorienterede henstillinger til FN-organerne og FN-
medlemmerne. Opfordring til forbedring af substansen af debatten i CND og til 
systematisk opfølgning af CND-resolutioner. 
8 
9 Kun to forslag ud af FN's generalsekretærs omfattende FN-reformpakke vedrører direkte FN-
institutioner, der beskæftiger sig med narkotika. Det første drejer sig om skabelse af en fælles 
forvaltningsstruktur for UNDCP og afdelingen for forebyggelse af kriminalitet og kriminalret. Det 
andet drejer sig om en sammenlægning af CND med Kommissionen for forebyggelse af kriminalitet og 
kriminalret. Det første forslag behandles i generalforsamlingens resolution A/RES/52/11 og er allerede 
realiseret. Det er ikke sikkert, om det andet forslag i sidste ende vil blive godkendt af medlemmerne. 
Problemet med CND's funktion (eller den nye kommission, der endnu skal oprettes) behandles ikke i 
generalsekretærens reformpakke. Det gælder også problemet med forvaltningen af UNDCP, som slet 
ikke omtales. Endelig er der ikke taget stilling til finansieringen af UNDCP som sådan, men nogle af 
pakkens henstillinger, hvad angår finansiering af udviklingsbistand, vil kunne være af interesse for 
UNDCP. 
12 
4. Behov for støtte til det internationale narkotikakontrolråd (INCB) i dets egenskab 
af ekspertorgan for den praktiske gennemførelse af FN's narkotikakonventioner, 
for analyse af tendensen i de ulovlige aktiviteter og for udarbejdelse af 
henstillinger til medlemsstaterne i CND. 
5. Anerkendelse af, at CND's styrke ligger i dens normsættende rolle snarere end i 
dens aktuelle funktion som styringsorgan for UNDCP. Opfordring til en mere 
effektiv forvaltningsstruktur, som kan befordre en dialog mellem den udviklede 
verden' og udviklingslandene, og som er på linje med den bestående 
forvaltningsstruktur i andre FN-fonde og -programmer. Den nye 
forvaltningsstruktur bør bestå af de nuværende større donorer og repræsentanter 
for udviklingslandene/-regionerne. 
6. Opfordring til forbedring af finansiering af UNDCP-aktiviteter, således at der 
stilles flere midler til rådighed for centrale opgaver, og at den aktuelle 
koncentration på frivillige bidrag til UNDCP's operationelle aktiviteter reduceres. 
Et af UNGASS's mål bør være at fastlægge en ny tilgang til finansiering, som 
afspejler princippet om partnerskab, fælles ansvar og betalingsevne, hvilket vil 
sikre tilstrækkelige og forudseelige ressourcer til finansiering af aktiviteter, som 
UNDCP forventes at udføre. 
V. KONKLUSIONER 
Der er i de sidste to årtier sat kraftigt ind på bekæmpelse af narkotikaproblemet på 
verdensplan. Man har anerkendt betydningen af både en indskrænkning af efterspørgslen 
og af truslen fra ny syntetisk narkotika. Men der er endnu meget at gøre. 
Det mest nødvendige er at sikre, at narkotika anerkendes som værende et globalt 
problem, som bør bekæmpes på basis af princippet om fælles ansvar for de producerende, 
forbrugende og forhandlende lande. 
Desuden må narkotikaspørgsmålet accepteres som et centralt anliggende i enhver 
international debat, uanset om der fokuseres på bæredygtig udvikling eller 
sikkerhedsspørgsmål. I denne sammenhæng bør der gives prioritet til ordninger, der kan 
befordre samarbejde og hjælpe til en reaktion fra værtslande, snarere end ordninger, som 
implicerer et ensidigt indgreb. 
En nedbringelse af både efterspørgslen og udbuddet af ulovlig narkotika forudsætter 
samfunds- og policy-ændringer for at sikre en vækst i indkomster og beskæftigelse og 
ofte en mere rimelig fordeling af frugten af udviklingen. Manglen på tilstrækkelig 
fremskridt i bekæmpelsen af fattigdom og mod flere jobmuligheder og redeligere sociale 
vilkår, som der blev appelleret om på topmødet om social udvikling, hjælper til at skabe 
et klima, der befordrer narkotikamisbrug og dyrkning og salg af ulovlig narkotika. Da de 
sociale vilkår til trods for effektivitetsgevinsten som følge af globalisering og økonomisk 
vækst synes at blive forværret i mange lande og blandt samfundsgrupper, må 
regeringerne sikre, at ugunstigt stillede samfundsgrupper stadig har valgmuligheder. 
UNGASS udgør en enestående mulighed for at hæve indsatsen og få de producerende, 
forbrugende og forhandlende lande til at gøre sig disse komplekse fælles udfordringer 
klart. 
13 
Som en afslutning på denne meddelelse anmoder Kommissionen derfor Rådet om: 
a) at notere sig nærværende meddelelse og benytte den som sin fælles platform for 
Fællesskabets og dets medlemsstaters erklæringer på den særlige samling 
b) at notere sig, at Kommissionen på UNGASS på Fællesskabets vegne vil fremføre 
dets vedtagne holdninger til kemiske prækursorer 
c) at bemyndige Kommissionen til på Fællesskabets vegne, inden for sine beføjelser 
og efter koordination med medlemsstaterne at tilslutte sig politiske erklæringer 
eller forpligtelser, som måtte blive vedtaget på den særlige samling, og som er på 
linje med principperne, målene og prioriteterne i denne meddelelse 
d) at notere sig, at Kommissionen med dette for øje vjl føre et nært samråd med 
medlemsstaterne. 
14 
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 670 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 05 11 10 
Katalognummer : CB-C0-97-688-DA-C 
ISBN 92-78-28728-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg