Forslag til RÅDETS DIREKTIV om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

1. betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed

I henhold til mandatet fra Det Europæiske Råd i Tammerfors i oktober 1999 og i overensstemmelse med "resultattavlen vedrørende fremskridt hen imod oprettelsen af et område med "frihed, sikkerhed og retfærdighed" i EU" [1], skal Kommissionen i løbet af 2001 fremsætte et forslag til direktiv om "betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på lønarbejde og selvstændig erhvervsvirksomhed".

[1] KOM(2000) 167 endelig af 24.3.2000 som ajourført ved KOM(2001) 278 af 23.5.2001.

I Kommissionens nylige meddelelse om en indvandringspolitik i EU (KOM(2000) 757 af 22. november 2000) foreslog Kommissionen en toleddet fremgangsmåde bestående i fastlæggelse af fælles retlige rammer for økonomiske migranters indrejse og lancering af en åben metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik. Kommissionen har i nævnte meddelelse allerede fastsat hovedmålsætningerne og principperne for de fælles retlige rammer:

Gennemsigtighed og rationalitet: Det bestemmes klart, på hvilke betingelser tredjelandsstatsborgere kan rejse ind og opholde sig i EU som lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, deres rettigheder og pligter fastsættes, og det sikres, at de får adgang til oplysninger herom, og at der indføres procedurer til sikring af, at reglerne håndhæves på retfærdig vis.

Differentiering af rettigheder afhængigt af opholdets varighed: Målet må være, at midlertidigt ansatte, som agter at vende tilbage til deres hjemlande, opnår en tryg retsstilling, samtidig med at der skabes mulighed for, at personer, der ønsker at blive, og som opfylder visse kriterier, i sidste ende kan opnå en varig status.

Klare og simple procedurer: Ansøgningsprocedurerne bør være klare og simple.

Hensyntagen til situationen på det indenlandske arbejdsmarked: Samtlige medlemsstater håndhæver princippet om, at en stilling kun må besættes med en arbejdstager fra et tredjeland efter en grundig vurdering af situationen på det indenlandske arbejdsmarked (medmindre internationale forpligtelser og tilsagn fra EU's og medlemsstaternes side tilsiger noget andet), og det er ikke tanken at røre ved dette princip.

Tilgængeligheden af oplysninger: Mere udbredt anvendelse af de nye kommunikationsteknologier til fremskaffelse af oplysninger om jobmuligheder, arbejdsvilkår osv.

Hjælp til erhvervslivet: For at gøre det muligt for det europæiske erhvervsliv, navnlig små og mellemstore virksomheder, at rekruttere arbejdskraft fra tredjelande hurtigt og med et godt resultat, når der påviseligt optræder et økonomisk behov for arbejdstagere inden for en bestemt sektor eller til besættelse af bestemte stillinger, der ikke kan besættes med arbejdstagere fra EU's interne arbejdsmarked, har arbejdsgiverne brug for et praktisk værktøj til påvisning af, at der er en konkret mangel på arbejdsmarkedet i EU.

Som anført i meddelelsen vil de emner, der behandles i dette forslag til direktiv, også blive behandlet som led i et samråd om andre tiltag og supplerende foranstaltninger inden for rammerne af en åben metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik. Denne metode vil blive lanceret med en særlig meddelelse fra Kommissionen om en åben metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik, som forelægges sammen med nærværende forslag.

2. baggrund og forenelighed med andre initiativer

I juni 2000 modtog Kommissionens tjenestegrene en komparativ undersøgelse vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse på medlemsstaternes område med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed. Undersøgelsen viser, at indrejsereglerne for tredjelandsstatsborgere med henblik på beskæftigelse i EU varierer medlemsstaterne imellem. Både tredjelandsstatsborgere, der søger beskæftigelse i EU, og arbejdsgivere i EU, der har behov for arbejdskraft fra tredjelande, konfronteres med ofte meget komplicerede nationale regler og procedurer, og der findes kun nogle få fælles regler og principper, der gælder i samtlige medlemsstater.

I november 2000 udsendte Kommissionen en meddelelse om en indvandringspolitik i EU, som allerede skitserede de politiske hovedlinjer, som dette forslag bygger på.

Forenelighed med andre initiativer:

Dette forslag er blevet udformet på en sådan måde, at det er fuldstændig foreneligt med og supplerer det nyligt fremsatte forslag til direktiv om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding [2]. Mens nyligt ankomne lønmodtagere og selvstændige erhvervsdrivende fra tredjelande vil være omfattet af de specifikke regler i dette forslag, vil de "horisontale" bestemmelser i forslaget til direktiv om fastboende tredjelandsstatsborgere finde anvendelse, hvis de pågældende tredjelandsstatsborgere opfylder de relevante betingelser og har søgt om status som fastboende i overensstemmelse med ovennævnte direktiv.

[2] Forslag til Rådets direktiv om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (KOM(2001) 127 endelig af 13.3.2001).

Forslaget er også blevet udformet på en sådan måde, at det er fuldstændig foreneligt med Fællesskabets og medlemsstaternes tilsagn i henhold til WTO's almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) og kan fremme handelen med tjenesteydelser yderligere, hvilket der allerede er blevet givet tilsagn om i denne kontekst.

I overensstemmelse med "resultattavlen vedrørende fremskridt hen imod oprettelsen af et område med "frihed, sikkerhed og retfærdighed" i EU" vil Kommissionen om kort tid tage initiativ til ny lovgivning vedrørende betingelserne for indrejse og ophold med henblik på studier, erhvervsuddannelse og ulønnede aktiviteter.

3. formålet med dette forslag

Med dette forslag til direktiv forfølger Kommissionen følgende mål:

1. Fastlæggelse af fælles definitioner, kriterier og procedurer i relation til betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse på medlemsstaternes område med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed, alt sammen på basis af begreber, der allerede er blevet anvendt med succes i medlemsstaterne.

2. Fastlæggelse af fælles kriterier for tredjelandsstatsborgeres adgang til beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed (påvisning af økonomisk behov og påvisning af gavnlig effekt) og sikring af forskellige muligheder for at påvise overholdelsen af disse kriterier.

3. Indførelse af garantier med hensyn til procedurer og gennemsigtighed, der kan sikre alle interesserede parter et højt retssikkerheds- og informationsniveau, når det gælder medlemsstaternes regler og administrative praksis i henseende til tredjelandsstatsborgeres ret til indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed.

4. Indførelse i medlemsstaterne af én enkelt national ansøgningsprocedure, der fører til én samlet tilladelse og altså samler opholds- og arbejdstilladelsen i en enkelt administrativ afgørelse, med henblik på at forenkle og harmonisere de divergerende regler, der i dag finder anvendelse i medlemsstaterne.

5. Sikring af rettigheder for tredjelandsstatsborgere, dog under hensyntagen til medlemsstaternes ret til at begrænse den økonomiske migration: Hvis arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende fra tredjelande opfylder samtlige betingelser i kapitel II og III, skal de have ret til indrejse, medmindre medlemsstaterne indfører begrænsninger i overensstemmelse med kapitel IV (f.eks. nationale øvre grænser eller begrænsninger begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed).

6. Indførelse af nogle fleksible regler, der gør det muligt for alle berørte parter, inkl. medlemsstaterne, at reagere hurtigt på skiftende økonomiske og demografiske forhold, og en mulighed for, at medlemsstaterne kan udveksle synspunkter om og erfaringer med anvendelsen af dette direktiv inden for rammerne af en åben metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik.

7. Konkretisering af de tilsagn, som Fællesskabet og medlemsstaterne har afgivet som led i WTO's GATS-overenskomst.

8. Anerkendelse af medlemsstaternes ret til, på de vilkår, der er fastsat i forslaget, at begrænse tredjelandsstatsborgeres ret til indrejse, hvis en medlemsstat finder det nødvendigt og ønsker at træffe horisontale foranstaltninger (f.eks. indføre øvre grænser eller kvoter).

4. valget af retsgrundlag

Valget af retsgrundlag stemmer overens med de ændringer, der blev indført i EF-traktaten ved Amsterdam-traktaten, der trådte i kraft den 1. maj 1999. Ifølge EF-traktatens artikel 63, nr. 3, skal Rådet vedtage "foranstaltninger vedrørende indvandringspolitikken på følgende områder: a) betingelser for indrejse og ophold og standarder for procedurer for medlemsstaternes udstedelse af langtidsvisa og opholdstilladelser...".

Reguleringen af tredjelandsstatsborgeres indvandring med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed er en hjørnesten i indvandringspolitikken, og det er umuligt at udforme en sammenhængende indvandringspolitik for EU uden at tage stilling til "betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed". Derfor er artikel 63, nr. 3, litra a), det korrekte retsgrundlag for dette forslag.

Dette forslag til direktiv skal vedtages efter fremgangsmåden i EF-traktatens artikel 67, der siger, at Rådet træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen eller på initiativ af en medlemsstat og efter høring af Europa-Parlamentet. Forslaget bygger på EF-traktatens afsnit IV, der ikke finder anvendelse på Det Forenede Kongerige og Irland, medmindre disse to medlemsstater træffer anden beslutning i overensstemmelse med protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaterne. EF-traktatens afsnit IV finder heller ikke anvendelse på Danmark i medfør af protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaterne.

5. subsidiaritet og proportionalitet: begrundelse og fordele

Indsættelsen af det nye afsnit IV om visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den frie bevægelighed for personer i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab giver Fællesskabet kompetence på disse områder. Det Europæiske Fællesskab har imidlertid ikke enekompetence på området. Disse beføjelser skal udøves i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 5, hvilket betyder, at Fællesskabet kun handler, hvis og i det omfang målene for den påtænkte handling ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og derfor, på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger, bedre kan gennemføres på fællesskabsplan. Direktivforslaget opfylder disse kriterier.

Subsidiaritet

Hovedformålet med dette forslag er at indføre et sæt harmoniserede regler i EU vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og vedrørende procedurerne for medlemsstaternes meddelelse af de relevante tilladelser. I dag varierer de administrative regler og procedurer på dette område betydeligt medlemsstaterne imellem. Grundet de store forskelle mellem medlemsstaternes nationale bestemmelser og lovgivningsmæssige tilgange kan der kun tilvejebringes en harmonisering af de retlige rammer på fællesskabsplan.

Proportionalitet

Fællesskabets handlen skal have den enkleste form, der gør det muligt at nå målet med forslaget og at gennemføre det effektivt. Derfor er direktivet valgt som retligt instrument, hvori fastsættes de generelle principper, mens medlemsstaterne selv kan bestemme, på hvilken måde og med hvilke midler de vil gennemføre principperne i deres nationale lovgivning under hensyn til den nationale kontekst. Direktivforslaget fastlægger nogle fælles definitioner, kriterier og procedurer vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed, mens resten overlades til medlemsstaterne.

Forslagets finansielle og administrative konsekvenser for de nationale regeringer, lokale myndigheder, økonomiske aktører og borgerne

Ifølge ovennævnte komparative undersøgelse vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed varierer indrejsereglerne for tredjelands statsborgere med henblik på beskæftigelse i EU medlemsstaterne imellem. Både tredjelandsstatsborgere, der søger beskæftigelse i EU, og arbejdsgivere i EU, der har behov for arbejdskraft fra tredjelande, konfronteres med ofte meget komplicerede nationale regler og procedurer, og der findes kun nogle få fælles regler og principper, der gælder i samtlige medlemsstater.

Den foreslåede indførelse af en enkelt national ansøgningsprocedure, der fører til en kombineret tilladelse og altså samler opholds- og arbejdstilladelsen i en enkelt administrativ afgørelse, vil bidrage til at forenkle og harmonisere de divergerende regler, der i dag gælder i medlemsstaterne. For medlemsstaterne kan indførelsen af en enkelt procedure blive et incitament til at strømline deres interne administration og til at hindre dobbeltarbejde. Tredjelandsstatsborgere, der ønsker at udøve økonomiske aktiviteter i EU, og deres fremtidige arbejdsgivere vil drage direkte nytte af denne "one-stop-shop-procedure".

Både de foreslåede fælles kriterier for tredjelandsstatsborgeres ret til indrejse med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed (påvisning af økonomisk behov og påvisning af gavnlig effekt) og de foreslåede garantier med hensyn til procedurer og gennemsigtighed vil sikre alle interesserede parter et højt retssikkerheds-, gennemsigtigheds- og informationsniveau. Dette vil være af særlig stor værdi for de økonomiske aktører og tredjelands-statsborgerne.

De nationale regeringer (de kompetente myndigheder) vil få mulighed for at opkræve passende gebyrer for deres arbejde. Disse gebyrer kan baseres på princippet om, at de skal stå i et rimeligt forhold til de præsterede tjenester, hvilket skaber sikkerhed for, at de nye procedurer hverken bliver en finansiel byrde for de nationale forvaltninger eller en urimelig byrde for dem, der meddeles tilladelse til indrejse og ophold.

BEMÆRKNINGER TIL ARTIKLERNE

Kapitel I: Almindelige bestemmelser

Artikel 1

I denne artikel defineres formålet med direktivet, der består i at fastlægge fælles betingelser og fælles standarder for procedurer i forbindelse med tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed.

Af overskuelighedshensyn og af hensyn til retssikkerheden bygger forslaget på en horisontal tilgang og dækker betingelserne for enhver tredjelandsstatsborgers indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed på en medlemsstats område. Denne brede horisontale tilgang udgør et generelt udgangspunkt. Direktivet indeholder en række særbestemmelser og undtagelser, der sikrer, at der tages behørigt hensyn til bestemte personkategoriers situation. Der tages også hensyn til mere gunstige bestemmelser i fællesskabsretten og den internationale ret.

Artikel 2

I denne artikel defineres de forskellige begreber og udtryk, der anvendes i forslaget.

a) Begrebet tredjelandsstatsborger defineres bredt og omfatter således enhver person, der ikke er unionsborger. Begrebet dækker personer, der er statsborgere i et tredjeland, samt statsløse personer som omhandlet i New York-konventionen af 28. september 1954.

b)-c) Det centrale element i definitionen af en aktivitet som lønmodtager eller selvstændig erhvervsdrivende er udøvelsen af "økonomiske aktiviteter mod betaling". Udtrykket "økonomisk aktivitet udøvet mod betaling" skal forstås således, at det dækker enhver aktivitet udøvet af en person til gengæld for økonomiske modydelser (i form af penge, bolig, goder), uanset om arbejdsgiveren er en fysisk eller juridisk person, en privat eller offentlig virksomhed eller en profitorienteret eller almennyttig institution, og uanset typen af virksomhed, der udøves. Nøglen til distinktionen mellem en lønmodtager og en selvstændig erhvervsdrivende er spørgsmålet om, hvorvidt den pågældende person befinder sig i et underordnelsesforhold over for en anden person eller ej.

d) I de fleste medlemsstater er tredjelandsstatsborgeres adgang til beskæftigelse som lønmodtager reguleret ved en dobbeltordning omfattende opholdstilladelse og arbejdstilladelse. Formålet med dette forslag er at forenkle procedurerne, og det foreslås derfor, at denne dobbeltordning erstattes af en ordning, der på samme tid giver ret til både ophold og beskæftigelse, og dét ved udstedelse af et enkelt dokument, nemlig en "opholdstilladelse - lønmodtager". Det skal understreges, at dette forslag tjener til at harmonisere slutresultatet (det kombinerede dokument) og forenkle procedurerne for tredjelandsstatsborgere, der ønsker at udøve økonomiske aktiviteter i EU. Dette har imidlertid ingen direkte følger for de nationale myndigheders interne behandling af ansøgninger forud for meddelelsen af deres endelige afgørelse. Det vil fortsat være muligt at lade forskellige myndigheder dele ansvaret for behandlingen af en sag i overensstemmelse med den interne kompetencefordeling, forudsat at tilvejebringelsen af slutresultatet (et kombineret dokument udstedt på grundlag af en enkelt ansøgning) ikke besværliggøres.

Dette forslag beskæftiger sig ikke eksplicit med selve udformningen af de forskellige opholdstilladelser. Det skal dog understreges, at de opholdstilladelser, som dette forslag omhandler, falder ind under anvendelsesområdet for forslaget til Rådets forordning om ensartet udformning af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere (KOM(2001) 157 endelig af 23.3.2001), og at bestemmelserne i forordningen, hvis den vedtages, vil finde anvendelse på opholdstilladelser udstedt i henhold til dette direktiv.

e) De nugældende nationale regler for tredjelandsstatsborgeres indrejse med henblik på udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed varierer mere end reglerne for optagelse af beskæftigelse som lønmodtager. Nogle medlemsstater stiller krav om arbejdstilladelser i forbindelse med selvstændig erhvervsvirksomhed, mens andre ikke gør det og blot gør adgangen til selvstændig erhvervsvirksomhed afhængig af en opholdstilladelse. For at tilvejebringe mere ensartede og harmoniserede EU-regler foreslås det igen, at det indføres en "kombineret tilladelse", således at der gives tilladelse til både ophold og selvstændig erhvervsvirksomhed ved et enkelt administrativt dokument, nemlig en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende".

f)-i) Se bemærkningerne til artikel 12-15 nedenfor.

Artikel 3

1. Dette direktiv dækker betingelserne for enhver tredjelandsstatsborgers indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtager eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed på en medlemsstats område. Der findes imidlertid en lang række internationale retsakter, der berører dette område. Det er ikke hensigten med dette direktivforslag at tilsidesætte disse eller ændre deres indhold. Når de pågældende retsakter indeholder mere fordelagtige bestemmelser, vil de fortsat finde anvendelse.

a) Litra a) dækker internationale aftaler, hvortil Fællesskabet er part. Denne kategori dækker såvel aftaler indgået mellem Fællesskabet (på egen hånd) og en eller flere tredjelande som "blandede aftaler". De vigtigste retsakter, der skal nævnes i denne forbindelse, er EØS-aftalen, Europaaftalerne og andre associeringsaftaler (f.eks. EF-Tyrkiet). I WTO-regi indeholder den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) visse regler om fysiske personers bevægelighed, som er nødvendige af hensyn til handelen med tjenesteydelser.

b) Litra b) dækker multilaterale og bilaterale aftaler indgået uden Fællesskabets mellemkomst. De juridiske instrumenter, der navnlig er værd at nævne i denne sammenhæng, er FN's konvention og protokol vedrørende flygtninges retsstilling og Wienerkonventionerne om diplomatiske og konsulære forbindelser.

2. Dette forslag tjener til at harmonisere de nationale bestemmelser om tredjelandsstatsborgeres adgang til beskæftigelse i EU som en "foranstaltning vedrørende indvandringspolitikken" baseret på traktatens artikel 63, nr. 3. Direktivet er udformet således, at det dækker de tilfælde, hvor tredjelandsstatsborgere nærer et ægte ønske om at trænge ind på arbejdsmarkedet i EU. Det er ikke tilfældet, hvis tredjelandsstatsborgere rejser ind i EU for en kort periode med henblik på udøvelse af aktiviteter, der er nødvendige for leveringen af varer eller tjenesteydelser fra tredjelande til EU. Der kan nævnes utallige eksempler på sådanne personbevægelser, bl.a. kortvarige aktiviteter i EU udøvet af tredjelandsstatsborgere, der er medlemmer af fly- eller skibsbesætninger, lastbilchauffører, der leverer varer, kunstnere fra tredjelande, der optræder i EU, tredjelandsstatsborgere på forretningsrejse. Hvis opholdet for tredjelandsstatsborgere, hvis aktiviteter er direkte forbundet med leveringen af varer eller tjenesteydelser (inkl. arbejdstagere, der er udsendt fra tredjelande), er af mere end tre måneders varighed, finder direktivet anvendelse, og de pågældende tredjelandsstatsborgere skal være i besiddelse af en opholdstilladelse i overensstemmelse med dette direktiv, som giver dem alle de rettigheder og forpligtelser, der er omhandlet i dette direktiv. Det finder også anvendelse, hvis tredjelandsstatsborgerens ophold er af mindre end tre måneders varighed og ikke er direkte forbundet med leveringen af varer og tjenesteydelser til EU (f.eks. sæsonarbejdere, der opholder sig i EU i to måneder). Artikel 12-18 indeholder imidlertid en række særbestemmelser, som muliggør differentierede og pragmatiske løsninger i sådanne særlige sager.

3) Stk. 3 udelukker bestemte personkategorier fra direktivets anvendelsesområde:

i) Tredjelandsstatsborgere, der er etableret i Fællesskabet som udstationerede medarbejdere med henblik på udveksling af tjenesteydelser over grænserne, eller som leverer tjenesteydelser over grænserne, er allerede omfattet af forslaget til Rådets direktiv om udvidelse af retten til fri udveksling af tjenesteydelser over grænserne til også at omfatte tredjelandsstatsborgere, der er etableret inden for EF (EFT C 67 af 10.3.1999, s. 17) og af forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om betingelserne for udstationering af arbejdstagere fra tredjelande som led i udveksling af tjenesteydelser over grænserne (EFT C 67 af 10.3.1999, s. 12).

ii) Disse kategorier af personer er (eller vil) være omfattet af et direktiv om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer (vedtaget af Rådet den 27.6.2001), forslaget til direktiv om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (KOM(2001) 181 endelig af 3.4.2001) og et planlagt forslag til direktiv om personer, der på anden vis har behov for international beskyttelse.

iv) Tredjelandsstatsborgere, der er i familie med unionsborgere, der har udøvet deres ret til fri bevægelighed inden for EU, er allerede dækket af afsnit III i første del af forordning (EØF) nr. 1612/68, der giver denne kategori af personer ubegrænset ret til ophold og beskæftigelse i den modtagende medlemsstat.

v) Denne kategori af personer vil falde ind under det forslag til direktiv om ret til familiesammenføring, der for øjeblikket er til behandling (KOM(1999) 638 endelig af 1.12.1999, som ændret ved KOM(2000) 624 endelig af 10.10.2000).

4) De fleste eller måske samtlige medlemsstater har vedtaget detaljeret lovgivning og indført en administrativ praksis, der tager hensyn til den særlige situation, som de personer, der er nævnt stk. 4, befinder sig i. Som et første skridt i udviklingen af en ny fællesskabspolitik tager dette forslag sigte på at udforme en fælles retlig ramme uden at gå i for mange detaljer. Det vil derfor foreløbig være mest hensigtsmæssigt at bevare medlemsstaternes mulighed for at fastholde eller indføre mere favorable nationale regler for adgangen til beskæftigelse for tredjelandsstatsborgere, der tilhører de særlige kategorier, der er nævnt i stk. 4. Det skal dog understreges, at så snart Fællesskabet har vedtaget lovgivning, der specifikt regulerer disse personkategoriers rettigheder og forpligtelser, vil den lovgivning have forrang for de nationale bestemmelser.

Kapitel II: Indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtager

Afdeling 1: Almindelige bestemmelser

Artikel 4

1. I overensstemmelse med de nugældende nationale regler i de fleste medlemsstater må tredjelandsstatsborgere kun rejse ind i en medlemsstat og tage ophold dér med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere (som fuldtids- eller deltidsansatte), hvis de på forhånd har modtaget en "opholdstilladelse - lønmodtager" i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv (dog med forbehold af de undtagelser, der er nævnt i dette direktiv).

2. Der meddeles tilladelse, hvis det efter verifikation af de forskellige oplysninger og dokumenter viser sig, at ansøgeren opfylder betingelserne for at opnå en "opholdstilladelse - lønmodtager". Hvis det viser sig, at ansøgeren ikke opfylder betingelserne, eller hvis en medlemsstat gør brug af muligheden for at indføre begrænsninger i overensstemmelse med artikel 26, 27 og 28, meddeles der ikke tilladelse. Denne artikel sikrer ret til indrejse og ophold for ansøgere, der opfylder samtlige betingelser i kapitel II, og giver samtidig medlemsstaterne mulighed for at begrænse økonomisk migration. Er der ikke indført begrænsninger i overensstemmelse med artikel 26, 27 og 28, er medlemsstaterne forpligtet til at meddele en "opholdstilladelse - lønmodtager".

Artikel 5

1. Ansøgningen om en "opholdstilladelse - lønmodtager" indgives af den pågældende tredjelandsstatsborger. Tredjelandsstatsborgerens fremtidige arbejdsgiver skal dog have mulighed for at indgive en ansøgning på vegne af tredjelandsstatsborgeren.

2. Artikel 5, stk. 2, siger, at ansøgningen normalt skal indgives via repræsentationen for en medlemsstat, der er ansvarlig for forbindelserne til den stat, hvor ansøgeren har lovligt ophold. Hvis ansøgeren allerede har lovligt ophold i den pågældende medlemsstat (som indehaver af en opholdstilladelse som f.eks. studerende) eller allerede befinder sig lovligt i den pågældende medlemsstat (som indehaver af et turistvisum, et visum for jobsøgende eller et visum med henblik på ansøgning om arbejdstilladelse), kan ansøgningerne indgives direkte på medlemsstatens område. Det skal imidlertid understreges, at indgivelsen af en ansøgning om "opholdstilladelse - lønmodtager" i henhold til dette direktivforslag ikke giver ansøgeren ret til at forblive i en medlemsstat.

3. Artikel 5, stk. 3, indeholder en liste over de oplysninger og dokumenter, som skal afleveres til den kompetente myndighed ved ansøgning om en "opholdstilladelse - lønmodtager". For at indhente nogle af disse oplysninger og dokumenter (f.eks. en kopi af den gyldige ansættelseskontrakt eller bevis for, at der optræder et økonomisk behov) vil ansøgeren skulle arbejde tæt sammen med sin fremtidige arbejdsgiver.

b) Ansøgeren skal aflevere en gyldig ansættelseskontrakt eller et bindende ansættelsestilbud (et tilbud om en konkret ansættelseskontrakt, som den fremtidige arbejdsgiver ikke ensidigt kan trække tilbage). Hvis en medlemsstat ønsker det, kan den som led i behandlingen af ansøgningen foretage en systematisk forhåndskontrol af, om ansættelseskontrakten eller det bindende ansættelsestilbud overholder den nationale lovgivning vedrørende arbejdsvilkår, herunder aflønning.

d) Ansøgeren skal fremlægge fyldestgørende bevis for, at det i artikel 6 nævnte krav om påvisning af et økonomisk behov er opfyldt. Det vil i praksis fordre et tæt samarbejde mellem ansøgeren og den fremtidige arbejdsgiver, der vil skulle forsyne ansøgeren med de nødvendige beviser for:

- at stillingen har været slået op, men at arbejdsgiveren ikke har modtaget acceptable ansøgninger fra personer tilknyttet arbejds-markedet i EU (artikel 6, stk. 2), eller

- at kravene i henhold til eksisterende nationale "grønt kort-programmer" er opfyldt (artikel 6, stk. 3), eller

- at indkomsttærsklen som fastsat i nationale bestemmelser i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, er overskredet, eller

- at det beløb ("arbejdsgiverbidrag"), der stilles krav om i henhold til nationale bestemmelser i overensstemmelse med artikel 6, stk. 5, er betalt.

g) Litra g) foreskriver - i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet - at ansøgeren skal føre bevis for at være i besiddelse af de færdigheder, der er nødvendige for udførelsen af de påtænkte opgaver. Disse færdigheder omfatter eventuelt, men ikke nødvendigvis, kendskab til medlemsstatens officielle sprog.

h) Vurderingen af ansøgerens evne til at dække sine leveomkostninger skal foretages af kompetente myndigheder, og de tager i den forbindelse hensyn til ansøgerens fremtidige lønindtægter som angivet i ansættelseskontrakten.

4. Stk. 4 supplerer bestemmelsen i artikel 6, stk.1, litra f) (se nedenfor).

Artikel 6

1. Denne artikel knæsætter på fællesskabsplan et generelt princip, der afspejler de allerede gældende regler i medlemsstaterne, ifølge hvilke arbejdstagere fra tredjelande først kan få indrejsetilladelse, efter at der er foretaget en grundig analyse af situationen på det indenlandske arbejdsmarked. I praksis betyder det, at tredjelandsstatsborgere kun kan få adgang til arbejdsmarkedet i EU, hvis en given stilling ikke kan besættes med en arbejdstager tilhørende en af følgende kategorier:

a) unionsborgere (ansøgerlandenes statsborgere vil automatisk tilhøre denne kategori fra tiltrædelsesdatoen og derfor automatisk have præferencestatus i forhold til tredjelandsstatsborgere. Eventuelle begrænsninger af adgangen for statsborgere fra de nye medlemsstater til arbejdsmarkedet i de nuværende 15 medlemsstater vil skulle nedfældes i tiltrædelsestraktaterne. Bestemmelserne i tiltrædelsestraktaterne vil have forrang for bestemmelserne i dette direktivforslag. I EU's fælles holdning om kapitel 2 (fri bevægelighed for arbejdstagere) hedder det, at de nuværende medlemsstater vil indføre en præference for statsborgere fra de nye medlemsstater i forhold til arbejdskraft fra tredjelande)

b) tredjelandsstatsborgere, der er i familie med unionsborgere, der har udøvet deres ret til fri bevægelighed inden for EU. Disse personer er allerede dækket af afsnit III i første del af forordning (EØF) nr. 1612/68, der giver denne kategori af personer ubegrænset ret til ophold og beskæftigelse i den modtagende medlemsstat

c) tredjelandsstatsborgere, der allerede har ubegrænset adgang til det pågældende nationale arbejdsmarked i medfør af de retlige instrumenter, der er nævnt i artikel 3, stk. 1 (f.eks. EØS-borgere, personer omfattet af eksisterende bilaterale aftaler mellem bestemte medlemsstater og bestemte tredjelande)

d) tredjelandsstatsborgere, der allerede har adgang til det pågældende nationale arbejdsmarked i medfør af eksisterende national lovgivning (f.eks. personer omfattet af nationale bestemmelser om familiesammenføring) eller i medfør af fællesskabslovgivning (adskillige af de lovgivningsmæssige initiativer, der er nævnt ovenfor i bemærkningerne til artikel 3, stk. 3, vil give visse kategorier af tredjelandsstatsborgere adgang til arbejdsmarkedet)

e) tredjelandsstatsborgere, der allerede er tilknyttet en medlemsstats regulære arbejdsmarked (personer, der har haft lovligt ophold og arbejdet i en medlemsstat i mindst tre år)

f) tredjelandsstatsborgere, der tidligere har været tilknyttet medlemsstatens regulære arbejdsmarked og ønsker at returnere til den pågældende medlemsstat efter et begrænset fravær (personer, der har haft lovligt ophold og arbejdet i den pågældende medlemsstat i over tre år i løbet af de sidste fem år). Ræsonnementet bag denne bestemmelse er, at arbejdstagere fra tredjelande, der allerede tidligere har været tilknyttet det regulære arbejdsmarked i en medlemsstat, og som har forladt denne medlemsstat for et forholdsvis kort tidsrum, bør have mulighed for at vende tilbage på lempelige vilkår.

Artikel 6, stk. 2-5, giver flere muligheder for at påvise, at kravet i stk. 1 er overholdt i konkrete sager. Medlemsstaterne skal gennemføre artikel 6, stk. 2, men artikel 6, stk. 3-5 åbner nogle muligheder op, som medlemsstaterne kan, men ikke skal, udnytte i overensstemmelse med deres nationale politik på området. Hovedargumentet for denne fleksible approach er ønsket om at lade succesrige modeller konkurrere med hinanden, hvilket indebærer, at medlemsstaterne skal have mulighed for at anvende og afprøve forskellige ordninger inden for rammerne af dette direktiv, hvorefter resultaterne heraf kan drøftes som led i den åbne metode til koordinering af indvandringspolitikken.

2. Den individuelle vurdering af, at kravet i stk. 1 er blevet overholdt, fungerer som et praktisk værktøj for arbejdsgivere, der ikke har haft held med at besætte en specifik ledig stilling inden for et givet tidsrum. Hvis arbejdsgiverne har annonceret en ledig stilling via arbejdsformidlingen i flere medlemsstater, f.eks. ved hjælp af European Employment Services Network (EURES), i mindst fire uger og ikke har modtaget acceptable ansøgninger fra personer tilknyttet arbejdsmarkedet i EU (dvs. personer tilhørende en af ovennævnte kategorier), vil de have ret til at besætte stillingen med en tredjelandsstatsborger, og den pågældende tredjelandsstatsborger vil normalt (hvis alle andre betingelser for opnåelse af en opholdstilladelse i henhold til dette direktiv er opfyldt) være berettiget til en "opholdstilladelse - lønmodtager". For at hindre svig skal stillingsannoncen stille realistiske, rimelige og velafvejede krav til potentielle ansøgere til den ledige stilling, og de kompetente myndigheder skal kontrollere dette ved behandlingen af ansøgninger i henhold til dette kapitel. Bestemmelsen om statsborgere fra lande, med hvilke der er indledt tiltrædelsesforhandlinger, tjener til at konkretisere det politiske tilsagn afgivet under tiltrædelsesforhandlingerne, nemlig at personer fra kandidatlandene rent faktisk vil blive behandlet gunstigere end arbejdstagere fra andre tredjelande i opløbet til tiltrædelsen. Stk. 2 omtaler således behovet for at sikre, at personer fra kandidatlandene får adgang til ledige job på et præferencegrundlag forud for landenes tiltrædelse, såfremt de ikke kan besættes med egnede personer tilhørende en af de kategorier, der er anført i stk. 1.

3. Muligheden for en horisontal vurdering forsyner medlemsstaterne med et fleksibelt værktøj til at reagere på en situation med manglende arbejdskraft inden for en bestemt sektor ved eksempelvis at indføre "grønt kort-programmer" med henblik på rekruttering af visse specialister. Bestemmelsen er formuleret meget generelt for at muliggøre "grønt kort-programmer" eller tilsvarende programmer inden for enhver sektor, hvor der er mangel på arbejdskraft. Det betyder dog ikke, at medlemsstaterne helt frit kan træffe sådanne foranstaltninger. For det første vil de altid skulle påvise, at der optræder en kvantificerbar mangel på arbejdskraft inden for den pågældende sektor, og for det andet vil "gennemsigtighedsbestemmelserne" i direktivets kapitel V finde anvendelse (forpligtelse til at begrunde foranstaltningen med udgangspunkt i objektive og verificerbare kriterier, regelmæssig gennemgang af foranstaltningen, offentliggørelse før ikrafttræden). For at sikre, at personer fra lande, med hvilke der er indledt tiltrædelsesforhandlinger, behandles gunstigere end andre tredjelands-statsborgere, er der indsat en klausul herom i slutningen af stk. 3.

4. Medlemsstaterne har mulighed for - på nationalt plan - at fastsætte passende indkomsttærskler. Hvis den årsindtægt, der tilbydes en tredjelandsstatsborger, overstiger denne tærskel, anses kravet om økonomisk behov at være opfyldt. Baggrunden for denne model - der allerede er almindelig praksis i mindst to medlemsstater - er, at højindkomstdelen af det europæiske arbejdsmarked har behov for mindre beskyttelse og kan tillade sig at være mere åben over for international konkurrence.

5. Medlemsstaterne har mulighed for at indføre nationale bestemmelser, ifølge hvilke kravet om påvisning af et økonomisk behov er opfyldt for en bestemt tredjelandsstatsborgers vedkommende, når den pågældende persons fremtidige arbejdsgiver har indbetalt et bestemt beløb til de kompetente myndigheder. Pengene fra arbejdsgiveren skal bruges på foranstaltninger til fremme af integrationen af tredjelandsstatsborgere og til erhvervsuddannelse. Det ræsonnement, der ligger til grund for denne model, der allerede drøftes på politisk plan i flere medlemsstater, er, at en arbejdsgivers villighed til at betale et ekstra beløb for ansættelse af en tredjelandsstatsborger, implicit antyder, at der er mangel på den pågældende type arbejdskraft på arbejdsmarkedet i EU. Beløbets størrelse vil skulle bestemmes på nationalt plan og kunne være enten fast eller variabelt (f.eks. et multiplum af den ansattes måneds-/årslønninger). Hovedargumentet for denne mulighed for et "arbejdsgiverbidrag" er ønsket om at lade succesrige modeller konkurrere med hinanden, hvilket indebærer, at medlemsstaterne skal have mulighed for at anvende og afprøve forskellige - og også innovative - ordninger inden for rammerne af dette direktiv, hvorefter medlemsstaternes resultater og erfaringer kan drøftes som led i den åbne metode til koordinering af indvandringspolitikken.

Artikel 7

Ifølge denne artikel bestemmes varigheden af en "opholdstilladelse - lønmodtager" af medlemsstaterne inden for de begrænsninger, der er fastsat i denne artikel (op til tre år for den første tilladelse og op til tre år for en forlænget tilladelse). I overensstemmelse med princippet om, at tredjelandsstatsborgeres rettigheder bør forbedres i takt med varigheden af deres ophold, vil ansøgere, der har haft en "opholdstilladelse - lønmodtager" i den pågældende medlemsstat i over tre år have lettere adgang til forlængelse af deres opholdstilladelse (ingen forpligtelse til at påvise, at kravene i artikel 6, stk. 1, er overholdt). En "opholdstilladelse - lønmodtager" kan forlænges flere gange. Der erindres imidlertid om, at når først de er vedtaget, vil de "horisontale" bestemmelser i forslaget til direktiv om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (KOM(2001) 127 endelig af 13.3.2001) kunne gøres gældende efter fem år, således at lønmodtagere, der opfylder betingelserne for at opnå "status som fastboende udlænding" vil kunne ansøge om denne status i stedet for en forlængelse af deres "opholdstilladelse - lønmodtager".

Artikel 8

Den første indrejsetilladelse, der meddeles arbejdstagere fra tredjelande, bygger på en test, der tjener til at bekræfte huller på arbejdsmarkedet i EU. Dette princip ville blive undermineret, hvis arbejdstagere fra tredjelande, der har fået indrejsetilladelse med henblik på at udfylde beskæftigelseshuller inden for bestemte dele af arbejdsmarkedet, øjeblikkeligt efter at have fået indrejsetilladelse kunne skifte job og begynde at arbejde inden for en sektor (i en region), hvor der ikke er mangel på arbejdskraft. På den anden side rokkes der ikke ved dette princip, hvis tredjelandsstatsborgeren skifter arbejdsgiver inden for samme erhvervsgren (eller region). Det fastsættes derfor, at en "opholdstilladelse - lønmodtager" i første omgang begrænses til udøvelse af bestemte erhvervsaktiviteter, således at det bliver muligt at skifte arbejdsgiver, men ikke erhvervsgren. I overensstemmelse med princippet om, at tredjelandsstatsborgeres rettigheder bør forbedres i takt med varigheden af deres ophold, vil der efter tre år ikke længere være knyttet sådanne begrænsninger til en "opholdstilladelse - lønmodtager". I løbet af de første tre år er indehaverne af en "opholdstilladelse - lønmodtager" imidlertid berettiget til at ansøge om en ændring i overensstemmelse med artikel 9. I det tilfælde vil der være behov for en ny vurdering af "det økonomiske behov".

Artikel 9

Denne artikel forpligter indehaverne af en "opholdstilladelse - lønmodtager" til at meddele de kompetente myndigheder alle relevante forandringer. Vigtige forandringer (ny arbejdsgiver, nye erhvervsaktiviteter) skal godkendes. Med henvisning til reglen om "fair play" må de kompetente myndigheder ikke benytte forandringer på arbejdsmarkedet (forandringer, der har indflydelse på, om kravet i artikel 6, stk. 1, er opfyldt eller ej) som begrundelse for at inddrage en "opholdstilladelse - lønmodtager", så længe tilladelsen er gyldig.

Artikel 10

1.- 2. Tilladelser opnået gennem svig skal under alle omstændigheder inddrages af medlemsstaterne, men de har vide diskretionære beføjelser (mulighed for suspension eller inddragelse af tilladelsen) i tilfælde af forsømmelighed fra indehaverens side (ufuldstændigt dossier, manglende meddelelse af relevante forandringer) eller i sager vedrørende anvendelse af artikel 27 (hensyn til den offentlige orden og offentlige sikkerhed).

3. På den ene side må indehavere af en "opholdstilladelse - lønmodtager" ikke blive en økonomisk byrde for værtslandet, men på den anden side skal disse personer bidrage til socialsikringssystemet i værtslandet, og de bør derfor være berettiget til at drage fordel af dette system (se artikel 11 nedenfor). Det er derfor nødvendigt at finde en rimelig balance mellem disse to hensyn. På linje med de gældende regler i visse medlemsstater foreslås det, at arbejdsløshed som sådan ikke kan benyttes som tilstrækkelig begrundelse for at inddrage en "opholdstilladelse - lønmodtager", medmindre arbejdsløshedsperioden overstiger en vis varighed (tre måneder om året i løbet af de første to opholdsår og seks måneder om året efter to års ophold).

Artikel 11

1. Heri opregnes de rettigheder, som følger med en "opholdstilladelse - lønmodtager". Som den vigtigste kan nævnes retten til at bo og arbejde i den medlemsstat, der har meddelt tilladelsen. Tredjelandsstatsborgere med en "opholdstilladelse - lønmodtager" har ret til at blive behandlet på lige fod med EU-borgere for så vidt angår i hvert fald visse grundlæggende rettigheder (arbejdsvilkår, adgang til erhvervsuddannelse, anerkendelse af eksamensbeviser, social beskyttelse, herunder sundhedspleje, adgang til goder og tjenester, som står til rådighed for offentligheden, herunder en bolig, og ret til medlemskab af en fagforening). Denne samling af rettigheder er rettet ind efter kataloget af rettigheder i artikel 12 i Kommissionens forslag til direktiv om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, men den er mindre udtømmende som følge af princippet om, at tredjelandsstatsborgeres rettigheder bør forbedres i takt med varigheden af deres ophold.

f), ii) Retten til adgang til erhvervsuddannelse er en ret, der følger med de tilladelser, der meddeles "økonomiske migranter" i henhold til dette direktiv. Som tidligere nævnt vil Kommissionen om kort tid tage initiativ til ny tværgående lovgivning vedrørende betingelserne for indrejse og ophold med henblik på studier og erhvervsuddannelse.

f), iii) Indehavere af opholdstilladelser meddelt i henhold til dette direktiv skal have samme ret til anerkendelse af deres kvalifikationer som unionsborgere. Denne ret indebærer også en forpligtelse for værtslandet til at tage hensyn til alle den pågældende persons eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations-beviser, herunder beviser for kvalifikationer erhvervet uden for EU, samt vedkommendes relevante erfaring og til at foretage en sammenligning mellem den specialviden og de færdigheder, som disse beviser dokumenterer, og de krav om kundskaber og kvalifikationer, der stilles i de nationale regler (sag C-238/98, Hocsman). Denne ret berører imidlertid kun en meget lille gruppe personer. Deres situation afviger fra fastboende tredjelands-statsborgeres situation, idet der er langt større sandsynlighed for, at sidstnævnte enten har erhvervet et eksamensbevis i en medlemsstat eller har fået et eksamensbevis erhvervet i et tredjeland anerkendt i en medlemsstat.

2. Under hensyntagen til dels det forhold, at tredjelandsstatsborgeres øjeblikkelige adgang til visse rettigheder (navnlig adgang til offentligt finansierede boliger) kan skabe problemer i bestemte tilfælde, dels det princip, der er nævnt ovenfor, giver stk. 2 medlemsstaterne mulighed for at gøre nogle af rettighederne betinget af, at tredjelandsstatsborgere med en "opholdstilladelse - lønmodtager" allerede har opholdt sig eller har ret til at opholde sig i medlemsstaten i et vist tidsrum.

3. Som påpeget i Kommissionens nylige meddelelse om en indvandringspolitik i EU skal dette direktiv sikre, at migranter ikke isoleres fra deres hjemland, og at de har mulighed for rejse tilbage, efterhånden som situationen i hjemlandet ændrer sig. Det vil være til skade for denne proces, hvis tredjelandsstatsborgere "mister" de penge, de har indbetalt til offentlige pensionsordninger i en medlemsstat, når de returnerer til et tredjeland. På bestemte betingelser har de ret til, i henhold til national lovgivning eller bilaterale aftaler indgået af den pågældende medlemsstat eller en international aftale indgået af Fællesskabet, at få deres pension udbetalt på afrejsetidspunktet eller på et senere tidspunkt i det tredjeland, hvor de opholder sig. Undertiden giver disse instrumenter sågar mulighed for at overføre optjente pensionsrettigheder til en ordning i et tredjeland. I sådanne tilfælde vil tredjelandsstatsborgeren ikke gå glip af sine indbetalinger til en offentlig pensionsordning i en medlemsstat. Med bestemmelserne i stk. 3 indføres der en supplerende beskyttelse i de tilfælde, hvor den pågældende tredjelandsstatsborger hverken har erhvervet ret til øjeblikkelig eller fremtidig udbetaling af en EU-pension i et tredjeland eller har mulighed for at overføre de pensionsrettigheder, vedkommende har erhvervet i EU, til en ordning i det tredjeland, hvor vedkommende opholder sig. Under disse specifikke forhold skal den pågældende tredjelandsstatsborger have mulighed for at anmode om og opnå udbetaling af indbetalinger til offentlige pensionsordninger foretaget af vedkommende selv eller af vedkommendes arbejdsgiver.

Afdeling 2: Bestemmelser vedrørende særlige kategorier

Visse personkategorier behandles i dag på særlig vis af medlemsstaterne. Skønt det generelle princip er, at reglerne i dette forlag finder horisontal anvendelse, indeholder denne afdeling nogle specifikke bestemmelser for bestemte personkategorier, der tager udgangspunkt i den hidtidige approach i medlemsstaterne. Disse særlige regler er udformet således, at de falder harmonisk ind i direktivets generelle rammer. I de fleste tilfælde giver de mulighed for, under bestemte forhold, at fravige kravet om påvisning af et økonomisk behov.

Artikel 12

Der er på EU-plan allerede blevet fastlagt en definition af betegnelsen "sæsonarbejder" (artikel 2, litra f)), og definitionen i dette direktivforslag er inspireret af Rådets resolution af 20. juni 1994 om begrænsning af tredjelandsstatsborgeres indrejse på medlemsstaternes område med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere ("beskæftigelsesresolutionen") og af artikel 9 i Kommissionens forslag fra 1997 om en konvention om reglerne for tredjelandsstatsborgeres tilladelse til indrejse i medlemsstaterne ("konventionen").

Artikel 13

Definitionen på en "grænsearbejder" (artikel 2, litra g)) er inspireret af både bilaget til beskæftigelsesresolutionen og artikel 10 i konventionen. For at skabe en fleksibel ramme, der dækker alle tænkelige scenarier, dækker definitionen også tredjelandsstatsborgere, der pendler mellem medlemsstater. Denne bestemmelse giver undtagelsesvist medlemsstaterne ret til at meddele en arbejdstilladelse uden samtidig at give opholdstilladelse. Denne løsning tjener til at gøre migrationspolitikken ekstra fleksibel, og den afspejler den aktuelle retsstilling i flere medlemsstater.

Artikel 14

Definitionen på en "virksomhedsinternt udstationeret medarbejder" (artikel 2, litra h)) svarer til, men søger samtidig at præcisere, den detaljerede definition i de lister over specifikke tilsagn, som medlemsstaterne har afgivet som led i GATS-overenskomsten. Medlemsstaternes GATS-tilsagn om ikke at stille krav om påvisning af et økonomisk behov for at tillade midlertidige ophold for virksomhedsinternt udstationerede medarbejdere er ikke begrænset til ophold af en bestemt varighed, og sådanne ophold kan i visse tilfælde være af flere års varighed. Formålet med denne artikel er at lade denne regel omfatte midlertidigt udstationerede medarbejdere fra såvel produktionsvirksomheder som tjenesteleverandører samt virksomheder med hovedforretningssted i EU (de aktuelle GATS-tilsagn gælder kun for ansatte i virksomheder med hovedforretningssted i et tredjeland).

Det fremgår af en fodnote til GATS-tilsagnene, at varigheden af et "midlertidigt ophold" bestemmes af medlemsstaten og, såfremt sådanne findes, Fællesskabets regler vedrørende indrejse, ophold og arbejde. Stk. 3 tjener til at indføre en harmoniseret øvre grænse på fem år for det første "midlertidige ophold". Derefter kan der gives tilladelse til forlængelse af opholdet i overensstemmelse med artikel 7. I henhold til artikel 3, stk. 2, har en virksomhedsinternt udstationeret medarbejder, der tager ophold i mindre end tre måneder, ikke behov for en "opholdstilladelse - lønmodtager".

Artikel 15

Man har på EU-plan allerede lagt sig fast på en definition af en "praktikant" (artikel 2, litra i)) og på de regler, der gælder for denne kategori af personer. Den er inspireret af definitionen i beskæftigelsesresolutionen.

Artikel 16

Beskæftigelsesresolutionen indeholder allerede bestemmelser om særbehandling af personer, der udfører lønnet arbejde som led i ungdomsudvekslings- og ungdomsmobilitetsprogrammer, herunder personer i au pair-job, der er nøje defineret i artikel 1 i Europarådets aftale om au pair-job.

Kapitel III: Indrejse og ophold med henblik på udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed

Artikel 17 og 18

Procedurerne og betingelserne for meddelelse af en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" er stort set parallelle med reglerne for meddelelse af en "opholdstilladelse - lønmodtager". Der bør dog fremhæves følgende særlige aspekter:

Der lægges særlig vægt på, at ansøgerne skal påvise, at deres finansielle midler omfatter egne midler (artikel 18, stk. 3, litra c)).

Nøglen til vurdering af den potentielle gavnlige effekt af den planlagte selvstændige erhvervsvirksomhed er en detaljeret forretningsplan. For at bistå de kompetente myndigheder med at kontrollere forretningsplanen kan medlemsstaterne selvfølgelig benytte eksterne eksperter og om nødvendigt anmode ansøgeren om en evaluering af vedkommendes forretningsplan foretaget af et velrenommeret og internationalt aktivt revisionsfirma. Medlemsstaterne kan offentliggøre lister med navnene på revisionsfirmaer, som ansøgeren kan vælge blandt.

Artikel 19

Som noget rent principielt må der kun gives tilladelse til udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed ("opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende"), hvis tredjelands statsborgerens selvstændige erhvervsvirksomhed vil være til gavn for beskæftigelsen i den pågældende medlemsstat eller til gavn for den økonomiske udvikling i denne medlemsstat. Dette princip afspejler de fleste medlemsstaters egne bestemmelser.

Med henblik på at føre dette princip ud i livet kan medlemsstaterne vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke specifikke former for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for bestemte sektorer automatisk anses at have denne gavnlige effekt, således at der ikke er behov for en individuel vurdering (positiv generel vurdering, f.eks. i forbindelse med etablering af visse typer innovative virksomheder). Medlemsstaterne kan også vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke specifikke former for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for bestemte sektorer ikke umiddelbart anses at have denne gavnlige effekt, hvorfor der er behov for en individuel vurdering (negativ generel vurdering). Medlemsstaterne kan endvidere vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke specifikke former for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for bestemte sektorer automatisk anses at have en gavnlig effekt, hvis ansøgerens investeringer andrager et bestemt beløb (finansiel tærskel).

Artikel 20-24

Procedurerne og betingelserne for meddelelse af en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" er stort set parallelle med reglerne for meddelelse af en "opholdstilladelse - lønmodtager".

Kapitel IV: Horisontale bestemmelser

Artikel 25

Denne artikel præciserer, at beføjelsen til at regulere størrelsen af de gebyrer, som ansøgerne skal erlægge, forbliver hos medlemsstaterne. Det foreslås, at gebyrernes størrelse gøres afhængige af den nationale forvaltnings reelle omkostninger. Det vil give medlemsstaterne mulighed for at udforme eller fastholde en fleksibel gebyrpolitik, herunder, hvis medlemsstaterne finder det hensigtsmæssigt, gebyrfrihed for bestemte personkategorier og særlige gebyrer for særlige tjenester (f.eks. et særligt gebyr for hastebehandling af en ansøgning).

Artikel 26

Formålet med dette forslag er at etablere en harmoniseret procedure, ifølge hvilken tredjelandsstatsborgere gives ret til indrejse med henblik på udøvelse af økonomiske aktiviteter i medlemsstaterne, hvis der er et økonomisk behov for dem, eller det kan forventes, at deres økonomiske aktiviteter vil have en gavnlig effekt. Det er imidlertid ikke hensigten med direktivforslaget at give tredjelandsstatsborgere en ubetinget ret til indvandring, hvis ovennævnte betingelser er opfyldt sammen med alle de øvrige krav, der er fastsat i kapitel II eller III. I dag benytter adskillige medlemsstater ordninger, der bygger på kvoter eller øvre grænser, til at regulere tredjelandsstatsborgeres indrejse med henblik på udøvelse af økonomiske aktiviteter. Disse restriktioner anvendes i kombination med vurderingen af et eventuelt økonomisk behov og en eventuel gavnlig effekt, og de er indrettet således, at der tages hensyn til den samlede kapacitet til at modtage og integrere tredjelandsstatsborgere på medlemsstaternes område eller i bestemte regioner på deres område. Denne artikel anerkender sådanne restriktioner og giver medlemsstaterne mulighed for at træffe horisontale foranstaltninger (i form af f.eks. nationale øvre grænser, midlertidigt stop for meddelelsen af opholdstilladelser) for at begrænse indrejsen af arbejdstagere fra tredjelande, hvis de finder det nødvendigt af ovennævnte grunde. Ifølge artikel 30 skal sådanne nationale foranstaltninger meddeles Kommissionen, som i henhold til traktatens artikel 211 vil være berettiget til at rette henstillinger og afgive udtalelser om disse nationale foranstaltninger, hvis den skønner det nødvendigt. De pågældende foranstaltninger vil også blive vurderet som led i den åbne metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik.

Artikel 27

Medlemsstaterne kan begrænse tredjelandsstatsborgeres ret til indrejse og ophold med henvisning til hensynet til den offentlige orden, offentlige sikkerhed og offentlige sundhed. Det hensyn til den offentlige orden og offentlige sikkerhed, der kan benyttes som begrundelse for at nægte indrejse, skal bygge på tredjelandsstatsborgerens personlige adfærd. Det betyder, at beslutninger om at begrænse tredjelandsstatsborgeres ret til indrejse og ophold med henvisning til hensynet til den offentlige orden og sikkerhed skal træffes fra sag til sag og tage hensyn til den pågældende persons specifikke situation og proportionalitetsprincippet. Skønt medlemsstaterne har diskretionære beføjelser i relation til den offentlige sundhed, bør det aldrig ske, at en person straffes, fordi vedkommende pådrager sig en sygdom efter indrejsen. Hensynet til den offentlige sundhed kan derfor ikke gøres gældende, når først en tredjelandsstatsborger har fået meddelt opholdstilladelse.

Artikel 28

EF-traktaten giver medlemsstaterne ret til at forbeholde deres egne statsborgere visse stillinger/aktiviteter og at udelukke statsborgere fra andre medlemsstater. Således er det fastsat i traktatens artikel 39, stk. 4, at princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed ikke gælder for "ansættelser i den offentlige administration", og ifølge traktatens artikel 45, stk. 1, gælder bestemmelserne om etableringsretten ikke for "virksomhed, som varigt eller lejlighedsvist er forbundet med udøvelse af offentlig myndighed i en medlemsstat". EF-Domstolen har udviklet sin egen retspraksis vedrørende begge disse udtryk og grundlæggende set begrænset muligheden for at benytte sidstnævnte undtagelse til situationer, hvor der er tale om virksomhed, der involverer udøvelse af offentlig myndighed og beskyttelse af statens eller andre offentlige organers generelle interesser. I artikel 28 benyttes ordlyden i traktatens artikel 39, stk. 4, og artikel 45, stk. 1, og ovennævnte princip gøres gældende med henblik på dette direktiv.

Kapitel V: Procedure og gennemsigtighed

Økonomiske beslutningstagere og navnlig tredjelandsstatsborgeres (fremtidige) arbejdsgivere har en legitim interesse i at blive underrettet og holdt ajour om vilkårene og procedurerne i forbindelse med ansættelse af tredjelandsstatsborgere. De har også en legitim interesse i, at de administrative procedurer, der munder ud i en arbejdstilladelse, afsluttes inden for en rimelig frist. Det samme gælder tredjelandsstatsborgere, der ønsker at trænge ind på arbejdsmarkedet i EU. Hvis EU (EU's medlemsstater) mener, at der er behov for eller eksisterer en økonomisk interesse i at tillade tredjelandsstatsborgere at udøve økonomiske aktiviteter i EU, bør potentielt kvalificerede kandidater ikke afskrækkes som følge af unødig bureaukrati. Desuden har EU-institutionerne, medlemsstaterne og offentligheden en legitim interesse i at blive underrettet og holdt ajour om, hvad andre medlemsstater gør på dette område. Af disse årsager og i overensstemmelse med den europæiske retsstatstradition bør EU's regler for tredjelandsstatsborgeres beskæftigelse som lønmodtagere eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed være gennemsigtige, give retssikkerhed og også indebære visse proceduremæssige garantier.

Artikel 29

Denne artikel forpligter medlemsstaterne til at sikre, at individuelle afgørelser vedrørende en ansøgning om opholdstilladelse i henhold til dette direktiv træffes og meddeles ansøgeren inden for en frist på maksimalt 180 dage, at negative afgørelser indeholder en begrundelse baseret på objektive og verificerbare kriterier, at ansøgeren har adgang til retsmidler, som vedkommende kan benytte til at anfægte negative afgørelser, og at ansøgeren underrettes om tidsfristerne for anvendelse af disse retsmidler. Da der gør sig særlige forhold gældende i forbindelse med ansøgninger om tilladelse til indrejse i en medlemsstat som virksomhedsinternt udstationeret medarbejder, begrænses tidsfristen for meddelelse af afgørelser til 45 dage i sådanne sager. Samme frist gælder i forbindelse med ansøgninger fra praktikanter og personer, der deltager i et ungdomsudvekslingsprogram.

Foruden den faste tidsfrist på 180 (45) dage skal medlemsstaterne offentliggøre oplysninger om den gennemsnitlige sagsbehandlingstid i forbindelse med ansøgninger om opholds-tilladelser i henhold til dette direktiv, og de skal underrette ansøgerne herom. Denne bestemmelse tjener til dels at give ansøgere og fremtidige arbejdsgivere et realistisk indtryk af, hvor lang tid der vil gå, inden der meddeles opholdstilladelse, dels at stimulere konkurrencen mellem medlemsstaternes offentlige administrationer.

Artikel 30

Denne artikel forpligter medlemsstaterne til, når de vedtager horisontale nationale bestemmelser i overensstemmelse med dette direktiv (f.eks. i form af "grønt kort-programmer", generelle vurderinger af selvstændig erhvervsvirksomhed, nationale øvre grænser i overensstemmelse med artikel 26), at basere disse bestemmelser på kriterierne i de relevante bestemmelser i direktivet og at indsætte en begrundelse baseret på objektive og verificerbare kriterier. Desuden vil medlemsstaterne være forpligtet til at tage disse bestemmelser op til regelmæssig vurdering for at sikre, at de økonomiske/samfundsmæssige forhold fortsat berettiger de pågældende bestemmelser, Endvidere skal de nationale bestemmelser offentliggøres før deres ikrafttræden. Der skal aflægges årlige nationale rapporter til Kommissionen. Disse regelmæssige rapporter vil være en vigtig informationskilde for Kommissionen og medlemsstaterne som led i den åbne metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik.

Artikel 31

Med denne artikel øges gennemsigtigheden ved at lette adgangen til oplysninger. Hver medlemsstat skal nemlig sikre offentligheden adgang til udtømmende og regelmæssigt ajourførte oplysninger om vilkårene for indrejse og ophold for tredjelandsstatsborgere på medlemsstatens område med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed (f.eks. på et websted).

Kapitel VI: Afsluttende bestemmelser

Artikel 32

Der indsættes en standardbestemmelse om forbud mod forskelsbehandling. Ordlyden bygger på EF-traktatens artikel 13 og artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Denne bestemmelse påvirker ikke de forpligtelser, der følger af internationale instrumenter, f.eks. den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (artikel 14).

Artikel 33

Denne artikel er en standardbestemmelse i fællesskabsretten og vedrører fastsættelse af sanktioner, der skal være effektive, rimelige og have afskrækkende virkning. Den overlader det til medlemsstaterne at fastsætte, hvilke sanktioner de vil anvende i tilfælde af overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget til gennemførelse af direktivet.

Artikel 34

Kommissionen skal aflægge beretning om gennemførelsen af direktivet i medlemsstaterne. Baggrunden er, at det er Kommissionen, der skal overvåge gennemførelsen af de bestemmelser, institutionerne vedtager i henhold til traktaten. Da dette direktiv åbner op for forskellige muligheder og modeller, som skal afprøves og anvendes af medlemsstaterne og videreudvikles som led i den åbne metode til koordinering af indvandringspolitikken, er der behov for en overvågningsperiode på fire år forud for udfærdigelsen af den første beretning.

Artikel 35

Medlemsstaterne skal gennemføre dette direktiv i national ret senest den 1. januar 2004. De skal underrette Kommissionen om ændringerne af deres love og administrative bestemmelser. De skal indsætte en henvisning til dette direktiv, når de vedtager deres nationale bestemmelser.

Artikel 36

Denne artikel fastsætter datoen for direktivets ikrafttræden.

Artikel 37

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

2001/0154 (CNS)

Forslag til RÅDETS DIREKTIV om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3, litra a),

under henvisning til forslag fra Kommissionen [3],

[3] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet [4],

[4] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [5],

[5] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [6], og

[6] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) Med henblik på gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal Rådet i henhold til traktatens artikel 63, nr. 3, litra a), vedtage foranstaltninger vedrørende indvandringspolitikken med hensyn til betingelserne for ophold og standarder for procedurer for medlemsstaternes meddelelse af opholdstilladelser.

(2) På sit ekstraordinære møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 erkendte Det Europæiske Råd, at der er behov for indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold, og med henblik herpå anmodede det om, at Rådet træffer hurtige afgørelser på grundlag af forslag fra Kommissionen.

(3) Reguleringen af tredjelandsstatsborgeres indvandring med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed er en hjørnesten i indvandringspolitikken, og det er umuligt at udforme en sammenhængende indvandringspolitik for Fællesskabet uden specifikt at behandle dette emne på fællesskabsplan.

(4) Samtlige medlemsstater har reguleret tredjelandsstatsborgeres adgang til beskæftigelse ved hjælp af detaljerede nationale administrative regler. For at fungere korrekt bør fællesskabspolitikken på dette område indføres gradvist. Som et første skridt bør denne politik tage sigte på at fastsætte visse fælles definitioner, kriterier og procedurer, som sikrer medlemsstaterne en fælles retlig ramme, inden for hvilken de kan udøve deres diskretionære beføjelser.

(5) De nye fællesskabsregler bør bygge på begreber, der allerede er blevet anvendt med succes i medlemsstaterne.

(6) Der foregår en stigende globalisering af arbejdsmarkedet, og konfronteret med en mangel på personer med bestemte færdigheder på arbejdsmarkedet bør Fællesskabet styrke sin konkurrencedygtighed med hensyn til at rekruttere og tiltrække tredjelandsstatsborgere, når det er nødvendigt. Denne udviking bør hjælpes på vej ved at gennemføre administrative forenklinger og lette adgangen til relevante oplysninger. Der bør indføres gennemsigtige og harmoniserede regler vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold i Fællesskabet med henblik på udøvelse af økonomiske aktiviteter og vedrørende deres rettigheder.

(7) Indførelse af en enkelt national ansøgningsprocedure, der fører til en kombineret tilladelse, og som samler opholds- og arbejdstilladelser i en enkelt administrativ afgørelse, skulle bidrage til at forenkle og harmonisere de divergerende regler, der i dag gælder i medlemsstaterne.

(8) Hovedkriteriet for tredjelandsstatsborgeres adgang til beskæftigelse som lønmodtagere bør være, at en stilling ikke kan besættes med en person fra det indenlandske arbejdsmarked. Hovedkriteriet for tredjelandsstatsborgeres adgang til udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed bør være, at den pågældende virksomhed vil være til gavn for beskæftigelsen eller den økonomiske udvikling i værtslandet.

(9) At disse kriterier er opfyldt kan kontrolleres på adskillige måder i form af individuelle eller horisontale vurderinger, og de vil danne en fleksibel ramme, som vil sætte alle berørte parter, herunder medlemsstaterne, i stand til at reagere fleksibelt på skiftende økonomiske og demografiske forhold.

(10) Medlemsstaterne bør have ret til at træffe horisontale foranstaltninger (f.eks. indføre øvre grænser eller kvoter) med henblik på at begrænse tredjelandsstatsborgeres indrejse.

(11) Når medlemsstaterne vedtager nationale bestemmelser i overensstemmelse med dette direktiv, skal de overholde visse betingelser med hensyn til procedurer og gennemsigtighed og navnlig forpligtelsen til at underrette Kommissionen om bestemmelserne for at muliggøre en udveksling af synspunkter, nye overvejelser og supplerende tiltag i forbindelse med en åben metode til koordinering af Fællesskabets indvandringspolitik.

(12) Medlemsstaterne skal fastsætte de sanktioner, der skal anvendes i tilfælde af overtrædelse af bestemmelserne i dette direktiv, og sikre gennemførelsen af disse. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

(13) I denne retsakt overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som er anerkendt i bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(14) I overensstemmelse med subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, kan målet for den påtænkte handling, nemlig at fastlægge dels en harmoniseret retlig ramme på fællesskabsplan vedrørende betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed, dels procedurerne i forbindelse med medlemsstaternes meddelelse af de relevante tilladelser, ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og derfor kan den påtænkte handling, på grund af dens omfang og virkninger, bedre gennemføres på fællesskabsplan. Dette direktiv omfatter kun det, der er nødvendigt for, at målene kan nås, og det er ikke mere vidtgående end nødvendigt i forhold til de fastsatte mål -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Kapitel I

Almindelige bestemmelser

Artikel 1

Dette direktiv har til formål at fastlægge:

a) betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og

b) standarder for procedurer i forbindelse med medlemsstaternes meddelelse af tilladelser til tredjelandsstatsborgere til indrejse og ophold og til beskæftigelse som lønmodtagere eller udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed.

Artikel 2

I dette direktiv forstås ved:

a) "tredjelandsstatsborger": enhver person, der ikke er unionsborger i henhold til traktatens artikel 17, stk. 1, inkl. statsløse personer

b) "beskæftigelse som lønmodtager": enhver økonomisk aktivitet, der mod betaling udøves for og under ledelse af en anden person

c) "udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed": enhver økonomisk aktivitet, der udøves mod betaling, men ikke for og under ledelse af en anden person

d) "opholdstilladelse - lønmodtager": tilladelse meddelt af myndighederne i en medlemsstat, der giver en tredjelandsstatsborger ret til indrejse og ophold på medlemsstatens område og til beskæftigelse som lønmodtager

e) "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende": tilladelse meddelt af myndighederne i en medlemsstat, der giver en tredjelandsstatsborger ret til indrejse og ophold på medlemsstatens område og til udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed

f) "sæsonarbejder": en tredjelandsstatsborger, der bevarer sin faste bopæl i et tredjeland, men som har kontrakt på at udføre et sæsonbestemt, nærmere fastsat arbejde på en medlemsstats område i en nærmere fastsat periode

g) "grænsearbejder": en tredjelandsstatsborger, som har bopæl i et tredjelands grænseområde, men arbejder i en tilgrænsende medlemsstats grænseområde og dagligt eller mindst en gang om ugen vender tilbage til tredjelandets grænseområde

h) "virksomhedsinternt udstationeret medarbejder": en tredjelandsstatsborger, der er beskæftiget af én enkelt retlig enhed, og som midlertidigt forflyttes til en medlemsstats område til enten den retlige enheds hovedforretningssted eller et foretagende tilhørende den retlige enhed, forudsat at den pågældende fysiske person har arbejdet for den pågældende retlige enhed i mindst den tolv-måneders periode, der går umiddelbart forud for forflyttelsen

i) "praktikant": en tredjelandsstatsborger, hvis ophold på en medlemsstats område er nøje tidsbegrænset og har det specifikke formål at forbedre vedkommendes færdigheder og kvalifikationer inden for hans/hendes erhverv, hvorefter vedkommende vender tilbage til sit hjemland for at forsætte sin karriere dér.

Artikel 3

1. Bestemmelserne i dette direktiv finder anvendelse på tredjelandsstatsborgere, medmindre der gælder mere favorable bestemmelser i henhold til:

a) bilaterale eller multilaterale aftaler indgået mellem Fællesskabet eller Fællesskabet og dets medlemsstater på den ene side og tredjelande på den anden side

b) bilaterale eller multilaterale aftaler indgået mellem en eller flere medlemsstater og tredjelande.

2. Bestemmelserne i dette direktiv finder ikke anvendelse på udøvelse af aktiviteter, der er direkte forbundet med leveringen af varer og tjenesteydelser fra tredjelande til Fællesskabet, så længe tredjelandsstatsborgere, der udøver disse aktiviteter, ikke opholder sig i Fællesskabet i over tre måneder.

3. Bestemmelserne i dette direktiv finder ikke anvendelse på:

a) tredjelandsstatsborgere, der er etableret i Fællesskabet, og som er udstationeret i en anden medlemsstat med henblik på levering af tjenesteydelser over grænserne, eller som leverer tjenesteydelser over grænserne

b) tredjelandsstatsborgere, der opholder sig i en medlemsstat som asylansøgere, under subsidiære former for beskyttelse eller under ordninger for midlertidig beskyttelse

c) der opholder sig ulovligt på en medlemsstats område, men hvis udsendelse er blevet udskudt af faktiske eller retlige årsager

d) tredjelandsstatsborgere, der er i familie med unionsborgere, der har udøvet deres ret til fri bevægelighed inden for Fællesskabet

e) tredjelandsstatsborgere, der opholder sig i en medlemsstat i henhold til regler om familiesammenføring.

4) I mangel af specifikke bestemmelser inden for fællesskabslovgivningen kan medlemsstaterne fastholde eller indføre mere favorable bestemmelser for følgende personkategorier:

a) forskere og akademiske specialister

b) præster og medlemmer af religiøse samfund

c) professionelle sportsudøvere

d) kunstnere

e) journalister

f) repræsentanter for almennyttige organisationer.

Kapitel II

Indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtager

Afdeling 1

Almindelige bestemmelser

Artikel 4

1. Medlemsstaterne giver kun en tredjelandsstatsborger tilladelse til indrejse og ophold på deres område med henblik på beskæftigelse som lønmodtager, hvis de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat har meddelt vedkommende en "opholdstilladelse - lønmodtager" i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv.

2. Der meddeles kun en "opholdstilladelse - lønmodtager", hvis det efter verifikation af alle oplysninger og dokumenter viser sig, at ansøgeren opfylder betingelserne for at opnå en "opholdstilladelse - lønmodtager" i overensstemmelse med artikel 5 og 6, med forbehold af eventuelle begrænsninger indført af en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 26, 27 og 28.

3. Ved behandlingen af en ansøgning overholder de kompetente myndigheder de proceduremæssige beskyttelsesklausuler i artikel 29.

Artikel 5

1. For at opnå en "opholdstilladelse - lønmodtager" indgiver en tredjelandsstatsborger, der agter at arbejde som lønmodtager i en medlemsstat, en ansøgning herom til den pågældende medlemsstats kompetente myndighed. Tredjelandsstatsborgerens fremtidige arbejdsgiver skal have ret til at indgive en ansøgning på vegne af tredjelandsstatsborgeren.

2. Ansøgninger om en "opholdstilladelse - lønmodtager" indgives via repræsentationen for en medlemsstat, der er ansvarlig for forbindelserne til det land, hvor ansøgeren har lovligt ophold, eller den indgives direkte på den pågældende medlemsstats område, hvis ansøgeren allerede bor eller opholder sig lovligt dér.

3. Ansøgningen ledsages af følgende oplysninger og dokumenter:

a) navn og adresse på ansøgeren og dennes arbejdsgiver

b) en gyldig ansættelseskontrakt eller et bindende ansættelsestilbud i den pågældende medlemsstat, der dækker samme tidsrum som den opholds-tilladelse, hvorom der ansøges

c) en beskrivelse af den påtænkte beskæftigelse som lønmodtager i den pågældende medlemsstat

d) fyldestgørende bevis for, at kravet i artikel 6, stk. 1, er opfyldt som fastsat i artikel 6, stk. 2-5

e) en attest eller tilstrækkelig bevis for hæderlighed og en helbredsattest, hvis dette forlanges af den pågældende medlemsstat

f) gyldigt pas eller tilsvarende rejsedokumenter og om nødvendigt bevis for en gyldig opholdstilladelse

g) dokumenter, der beviser, at ansøgeren er i besiddelse af de færdigheder, der er nødvendige for udøvelsen af de påtænkte aktiviteter, og bevis for opfyldelse af alle de krav, der stilles til den pågældende medlemsstats egne statsborgere i forbindelse med udøvelse af den pågældende beskæftigelse som lønmodtager

h) bevis for, at ansøgeren har tilstrækkelige midler til at forsørge sig selv og sine familiemedlemmer, således at de under deres ophold ikke bliver en belastning for værtslandets socialsikringssystem, og har tegnet en sygeforsikring, der yder fuld dækning i værtslandet. Disse midler anses at være tilstrækkelige, når de mindst svarer til det niveau, under hvilket værtslandet kan yde social bistand til sine statsborgere. Når dette kriterium ikke kan anvendes, anses ansøgerens midler at være tilstrækkelige, når de mindst svarer til den mindste sociale pension, som værtslandet udbetaler

i) bevis for betaling af gebyret for behandling af ansøgningen.

4. En tredjelandsstatsborger, der har haft lovligt ophold i en medlemsstat, og som dér på lovlig vis har været beskæftiget som lønmodtager i over tre år i løbet af de sidste fem år, skal ikke fremlægge bevis for, at betingelsen i artikel 6, stk. 1, er opfyldt ved indgivelse af en ansøgning om "opholdstilladelse - lønmodtager" i den pågældende medlemsstat.

Artikel 6

1. Ved indgivelsen af en ansøgning i henhold til artikel 5 skal det påvises, at en ledig stilling i den pågældende medlemsstat ikke på kort sigt kan besættes med en person fra en af følgende kategorier:

a) unionsborgere

b) tredjelandsstatsborgere, der er i familie med en unionsborger, der har udøvet sin ret til fri bevægelighed inden for Fællesskabet

c) tredjelandsstatsborgere, der allerede har ubegrænset adgang til det pågældende nationale arbejdsmarked i medfør af de aftaler, der er nævnt i artikel 3, stk. 1

d) tredjelandsstatsborgere, der allerede har adgang til det pågældende nationale arbejdsmarked i medfør af eksisterende national lovgivning eller fællesskabs-lovgivning

e) tredjelandsstatsborgere, der opholder sig lovligt i den pågældende medlemsstat, og som er lovligt beskæftiget og har været lovligt beskæftiget som lønmodtager i denne medlemsstat i over tre år, eller

f) tredjelandsstatsborgere, der har opholdt sig lovligt i den pågældende medlemsstat, og som har været lovligt beskæftiget som lønmodtager i denne medlemsstat i over tre år i løbet af de sidste fem år.

2. Det i stk. 1 fastsatte krav anses at være opfyldt, hvis en bestemt ledig stilling har været slået offentligt op via arbejdsformidlingen i flere medlemsstater i mindst fire uger, herunder navnlig. via det europæiske arbejdsformidlingsnet EURES, der blev oprettet ved Kommissionens beslutning 93/569/EØF [7], men ikke har resulteret i en acceptabel jobansøgning fra personer tilhørende de i stk. 1 nævnte kategorier eller fra tredjelandsstatsborgere, der er statsborgere i lande, med hvilke der er indledt tiltrædelsesforhandlinger. Stillingsannoncen skal stille realistiske, rimelige og velafmålte krav til potentielle ansøgere til den ledige stilling. Dette kontrolleres af de kompetente myndigheder ved behandlingen af ansøgninger om en opholdstilladelse indgivet i overensstemmelse med artikel 5.

[7] EFT L 274 af 6.11.1993, s. 32.

3. Medlemsstaterne kan vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke det i stk. 1 fastsatte krav anses at være opfyldt med hensyn til et bestemt antal job inden for en bestemt sektor i et begrænset tidsrum og eventuelt i en bestemt region, uden at der er behov for en individuel vurdering. De nationale bestemmelser skal fastlægge detaljerede kriterier for, hvordan ansøgninger om opholdstilladelser rangordnes, hvis antallet af ansøgninger overstiger det offentliggjorte antal af ledige job. Medlemsstaterne behandler i første række ansøgninger fra statsborgere i lande, med hvilke der er indledt tiltrædelsesforhandlinger.

4. Medlemsstaterne kan vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke det i stk. 1 fastsatte krav anses at være opfyldt, hvis den årsindtægt, der tilbydes en tredjelandsstatsborger, overskrider en bestemt tærskel.

5. Medlemsstaterne kan vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke det i stk. 1 fastsatte krav anses at være opfyldt for en bestemt tredjelandsstatsborgers vedkommende, når den pågældende persons fremtidige arbejdsgiver har indbetalt et bestemt beløb til de kompetente myndigheder. Pengene fra arbejdsgiveren skal bruges på foranstaltninger til fremme af integrationen af tredjelandsstatsborgere eller til erhvervsuddannelse.

Artikel 7

1. En "opholdstilladelse - lønmodtager" meddeles for et på forhånd fastsat tidsrum. Den første "opholdstilladelse - lønmodtager" meddeles for et tidsrum på op til tre år, der afgrænses nærmere i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Alt efter bestemmelserne i den nationale lovgivning kan den forlænges med perioder på op til tre år efter ansøgning fra opholdstilladelsens indehaver indgivet senest tre måneder før udløbsdatoen og efter behandling hos den kompetente myndighed af et dossier indeholdende en ajourføring af de oplysninger, der er nævnt i artikel 5, stk. 3, samt især detaljerede oplysninger om den udøvede beskæftigelse som lønmodtager.

2. En tredjelandsstatsborger, der ansøger om forlængelse af sin opholdstilladelse, og som har været i besiddelse af en "opholdstilladelse - lønmodtager" i den pågældende medlemsstat i over tre år, skal ikke fremlægge bevis for, at betingelsen i artikel 6, stk. 1, er opfyldt.

Artikel 8

En "opholdstilladelse - lønmodtager" begrænses indledningsvis til udøvelse af bestemte faglige aktiviteter eller aktivitetsområder. Den kan også begrænses til beskæftigelse som lønmodtager i en bestemt region. Efter tre år bortfalder disse begrænsninger.

Artikel 9

1. Efter meddelelse af en "opholdstilladelse - lønmodtager" underretter opholds-tilladelsens indehaver de kompetente myndigheder om enhver ændring af de i artikel 5, stk. 3, nævnte oplysninger. Hvis disse ændringer vedrører artikel 5, stk. 3, litra b) og c), forelægges de den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder til godkendelse.

2. Så længe en "opholdstilladelse - lønmodtager" er gyldig, tager de kompetente myndigheder ikke stilling til ændringer, der vedrører artikel 5, stk. 3, litra d).

Artikel 10

1. De kompetente myndigheder inddrager en "opholdstilladelse - lønmodtager" opnået ved svig.

2. De kompetente myndigheder kan suspendere eller inddrage en "opholdstilladelse - lønmodtager", hvis de i artikel 5 nævnte oplysninger til støtte for en ansøgning er ukorrekte eller ikke er blevet ændret i overensstemmelse med artikel 9. De kompetente myndigheder kan også suspendere eller inddrage en "opholdstilladelse - lønmodtager", når den pågældende medlemsstat betragter dette som nødvendigt af hensyn til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed, jf. artikel 27.

3. Arbejdsløshed udgør ikke i sig selv en tilstrækkelig begrundelse for at inddrage en "opholdstilladelse - lønmodtager", medmindre arbejdsløshedsperioden overstiger:

a) tre måneder inden for en periode på tolv måneder for indehavere af en "opholdstilladelse - lønmodtager", der på lovlig vis har været beskæftiget som lønmodtagere eller udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i den pågældende medlemsstat i under to år

b) seks måneder inden for en periode på tolv måneder for indehavere af en "opholdstilladelse - lønmodtager", der på lovlig vis har været beskæftiget som lønmodtagere eller udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i den pågældende medlemsstat i over to år.

Artikel 11

1. Så længe en tredjelandsstatsborgers "opholdstilladelse - lønmodtager" er gyldig, har vedkommende som et minimum ret til følgende:

a) ret til indrejse på området tilhørende den medlemsstat, der meddeler den pågældende en "opholdstilladelse - lønmodtager"

b) ret til genindrejse på området tilhørende den medlemsstat, der meddeler den pågældende en "opholdstilladelse - lønmodtager" efter et midlertidigt fravær

c) ret til at rejse gennem andre medlemsstater med henblik på at udøve de i litra a) og b) nævnte rettigheder

d) ret til at tage ophold i den medlemsstat, der meddeler den pågældende en "opholdstilladelse - lønmodtager"

e) ret til at udøve den form for beskæftigelse, som den pågældende "opholdstilladelse - lønmodtager" giver ret til

f) ret til samme behandling som unionsborgere med hensyn til mindst følgende:

i) arbejdsvilkår, herunder regler om afskedigelse og løn

ii) adgang til den fornødne erhvervsuddannelse i tilknytning til den beskæftigelse, som opholdstilladelsen giver ret til udøvelse af

iii) anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser udstedt af en kompetent myndighed

iv) social sikring, inkl. sundhedspleje

v) adgang til goder og tjenester og til levering af goder og tjenester, som står til rådighed for offentligheden, herunder adgang til en social bolig

vi) foreningsfrihed og mulighed for medlemskab af arbejdstager- eller arbejdsgiverorganisationer eller enhver anden organisation for udøvere af et bestemt fag, herunder de fordele, der er forbundet med denne type organisationer.

2. Medlemsstaterne kan begrænse rettighederne i henhold til stk. 1, litra f), nr. ii), til tredjelandsstatsborgere, der har opholdt sig eller har ret til at opholde sig på deres område i mindst et år.

De kan begrænse rettighederne i henhold til stk. 1, litra f), nr. v), for så vidt angår adgang til en social bolig til tredjelandsstatsborgere, der har opholdt sig eller har ret til at opholde sig på deres område i mindst tre år.

3. Når en tredjelandsstatsborgers "opholdstilladelse - lønmodtager" udløber, og vedkommende returnerer til et tredjeland, skal han/hun have ret til at ansøge om og opnå udbetaling af bidrag til offentlige pensionsordninger ydet af vedkommende selv eller af vedkommendes arbejdsgiver, mens "opholdstilladelsen - lønmodtager" var gyldig, forudsat at:

a) ansøgeren ikke modtager eller vil modtage pension fra en medlemsstat i henhold til national lovgivning eller de aftaler, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, når vedkommende er bosiddende i et tredjeland

b) ansøgeren ikke, i henhold til national lovgivning eller de aftaler, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, kan overføre sine pensionsrettigheder til en pensionsordning i det tredjeland, hvor vedkommende er bosiddende

c) ansøgeren formelt giver afkald på alle rettigheder/krav, som vedkommende har erhvervet under den pågældende nationale pensionsordning

d) ansøgningen indgives fra et tredjeland.

Afdeling 2

Bestemmelser vedrørende særlige kategorier

Artikel 12

1. Sæsonarbejdere kan meddeles en "opholdstilladelse - sæsonarbejder" for en periode på højst seks måneder pr. kalenderår, hvorefter de skal vende tilbage til et tredjeland.

Bestemmelserne i afdeling 1 finder tilsvarende anvendelse på sådanne tilladelser.

En "opholdstilladelse - sæsonarbejder" må ikke forlænges, således at den dækker en samlet periode, der overstiger seks-måneders-perioden. Medlemsstaterne kan ved samme administrative afgørelse meddele op til fem "opholdstilladelser - sæsonarbejder", der dækker op til fem på hinanden følgende år ("flerårig opholdstilladelse - sæsonarbejder").

2. Medlemsstaterne kan anmode ansøgerne eller deres fremtidige arbejdsgivere om at stille en sikkerhed, som skal betales tilbage, når sæsonarbejderen returnerer til et tredjeland.

Artikel 13

Grænsearbejdere kan meddeles en "tilladelse - grænsearbejder".

Med undtagelse af artikel 11, stk. 1, litra d), finder bestemmelserne i afdeling 1 tilsvarende anvendelse på sådanne tilladelser.

Artikel 14

1. Virksomhedsinternt udstationerede medarbejdere kan meddeles en "opholdstilladelse - virksomhedsinternt udstationeret medarbejder".

Bestemmelserne i afdeling 1 finder tilsvarende anvendelse på sådanne tilladelser. Personer, der ansøger om en "opholdstilladelse - virksomhedsinternt udstationeret medarbejder" er dog ikke forpligtet til at fremlægge bevis for, at kravet i artikel 6, stk. 1, er opfyldt. De skal i stedet påvise, at de opfylder kriterierne i stk. 2 i nærværende artikel.

2. En virksomhedsinternt udstationeret medarbejder skal enten være:

a) en "nøgleperson", dvs. en person, der besætter en ledende stilling inden for en retlig enhed, og som i generel tilsyns- og ledelsesmæssig henseende først og fremmest sorterer under virksomhedens bestyrelse eller aktionærer eller tilsvarende. Nøglepersoner kan bl.a. have til opgave at lede foretagendet eller en afdeling eller underafdeling af det og føre tilsyn og kontrol med andre tilsyns-, fag- eller ledelsesmedarbejderes arbejde, og de kan personligt have beføjelse til at ansætte og afskedige eller til at anbefale ansættelser, afskedigelser eller andre personaledispositioner, eller

b) en "specialist", dvs. en person, der besidder en ekspertviden af afgørende betydning for foretagendets service, forskningsudstyr, teknikker eller ledelse. Ved bedømmelsen af en sådan viden vil der foruden den for foretagendet specifikke viden blive taget hensyn til, om den pågældende person har et højt kvalifikationsniveau med hensyn til et bestemt arbejde eller fag, der kræver specifik teknisk viden.

3. Indledningsvis meddeles en "opholdstilladelse - virksomhedsinternt udstationeret medarbejder" for en periode svarende til den, hvorom der ansøges, dog maksimalt for en periode på fem år.

Artikel 15

1. Praktikanter kan meddeles en "opholdstilladelse - praktikant".

Bestemmelserne i afdeling 1 finder tilsvarende anvendelse på sådanne tilladelser. Personer, der ansøger om en "opholdstilladelse - praktikant" er dog ikke forpligtet til at fremlægge bevis for, at kravet i artikel 6, stk. 1, er opfyldt. De skal i stedet dokumentere, at den planlagte aktivitet er nøje tidsbegrænset og har det specifikke formål at forbedre deres færdigheder og kvalifikationer.

2. Den samlede gyldighedsperiode for en "opholdstilladelse - praktikant" kan ikke overstige et år. Denne periode kan udelukkende forlænges med den tid, der er nødvendig for at opnå en faglig kvalifikation anerkendt af den pågældende medlemsstat inden for praktikantens aktivitetsområde.

Artikel 16

1. Tredjelandsstatsborgere, der er beskæftiget som lønmodtagere som led i ungdomsudvekslings- eller ungdomsmobilitetsprogrammer, herunder personer i au pair-job, kan meddeles en "opholdstilladelse - ungdomsudveksling/au pair".

Bestemmelserne i afdeling 1 finder tilsvarende anvendelse på sådanne tilladelser. Personer, der ansøger om en "opholdstilladelse - ungdomsudveksling/au pair" er dog ikke forpligtet til at fremlægge bevis for, at kravet i artikel 6, stk. 1, er opfyldt. De skal i stedet dokumentere, at den planlagte aktivitet er nøje tidsbegrænset og er led i et ungdomsudvekslings- eller ungdomsmobilitets program, der er officielt anerkendt af den pågældende medlemsstat.

2. Den samlede gyldighedsperiode for en "opholdstilladelse - ungdoms-udveksling/au pair" kan ikke overstige et år. Denne periode kan undtagelsesvist forlænges, hvis et ungdomsudvekslings- eller ungdomsmobilitetsprogram, der er officielt anerkendt af en medlemsstat, giver mulighed herfor.

3. Medlemsstaterne kan anmode ansøgerne eller deres fremtidige arbejdsgivere om at stille en sikkerhed, som skal betales tilbage, når personen returnerer til et tredjeland.

Kapitel III

Indrejse og ophold med henblik på udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed

Artikel 17

1. Medlemsstaterne giver kun en tredjelandsstatsborger tilladelse til indrejse og ophold på deres område med henblik på udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed, hvis de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat har meddelt vedkommende en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" i overens-stemmelse med bestemmelserne i dette direktiv.

2. Der meddeles kun en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende", hvis det efter verifikation af alle oplysninger og dokumenter viser sig, at ansøgeren opfylder betingelserne for at opnå en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" i overensstemmelse med artikel 18 og 19, med forbehold af eventuelle begrænsninger indført af en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 26, 27 og 28.

3. Ved behandlingen af en ansøgning overholder de kompetente myndigheder de proceduremæssige beskyttelsesklausuler i artikel 29.

Artikel 18

1. For at opnå en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" indgiver en tredjelandsstatsborger, der agter at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed i en medlemsstat, en ansøgning herom til den pågældende medlemsstats kompetente myndighed.

2. Ansøgningen om en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" indgives via repræsentationen for en medlemsstat, der er ansvarlig for forbindelserne til det land, hvor ansøgeren har lovligt ophold, eller den indgives direkte på medlemsstatens område, hvis ansøgeren allerede bor eller opholder sig dér.

3. Ansøgningen ledsages af følgende oplysninger og dokumenter:

a) ansøgerens navn og adresse og oplysninger om, hvor den selvstændige erhvervsvirksomhed påtænkes udøvet

b) en detaljeret forretningsplan, der dækker det tidsrum, for hvilket der ansøges om en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende"

c) bevis for, at ansøgeren er i besiddelse af tilstrækkelige finansielle midler, inkl. egne midler, til at kunne realisere forretningsplanen og - eventuelt - bevis for investering af det påkrævede minimuminvesteringsbeløb, inkl. finansielle garantier

d) fyldestgørende bevis for, at kravet i artikel 19, stk. 1, er opfyldt

e) en attest eller tilstrækkelig bevis for hæderlighed og en helbredsattest, hvis dette forlanges af den pågældende medlemsstat

f) gyldigt pas eller tilsvarende rejsedokumenter og om nødvendigt bevis for en gyldig opholdstilladelse

g) dokumenter, der beviser, at ansøgeren er i besiddelse af de færdigheder, der er nødvendige for udøvelsen af de påtænkte aktiviteter, og bevis for opfyldelse af alle de krav, der stilles til den pågældende medlemsstats egne statsborgere i forbindelse med udøvelse af den pågældende selvstændige erhvervsvirksomhed

h) bevis for, at ansøgeren har tilstrækkelige midler til at forsørge sig selv og sine familiemedlemmer, således at de under deres ophold ikke bliver en belastning for værtslandets socialsikringssystem, og har tegnet en sygeforsikring, der yder fuld dækning i værtslandet. Disse midler anses at være tilstrækkelige, når de mindst svarer til det niveau, under hvilket værtslandet kan yde social bistand til sine statsborgere. Når dette kriterium ikke kan anvendes, anses ansøgerens midler at være tilstrækkelige, når de mindst svarer til den mindste sociale pension, som værtslandet udbetaler

i) bevis for betaling af gebyret for behandling af ansøgningen.

4. En tredjelandsstatsborger, der har haft lovligt ophold i en medlemsstat, og som dér på lovlig vis har udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i over tre år i løbet af de sidste fem år, skal ikke fremlægge bevis for, at betingelsen i artikel 19, stk. 1, er opfyldt ved indgivelse af en ansøgning om "opholdstilladelse - selvstændig erhvervs-drivende" i den pågældende medlemsstat.

Artikel 19

1. Ved indgivelsen af en ansøgning i henhold til artikel 18 skal det påvises, at den påtænkte selvstændige erhvervsvirksomhed vil skabe en beskæftigelsesmulighed for ansøgeren og være til gavn for beskæftigelsen i den pågældende medlemsstat eller for den økonomiske udvikling i denne medlemsstat.

2. Medlemsstaterne kan vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke det i stk. 1 fastsatte krav anses eller ikke anses at være opfyldt med hensyn til bestemte former for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for bestemte sektorer og eventuelt i en bestemt region, uden at der er behov for en individuel vurdering.

3. Medlemsstaterne kan vedtage nationale bestemmelser, ifølge hvilke det i stk. 1 fastsatte krav anses at være opfyldt med hensyn til bestemte former for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for bestemte sektorer og - eventuelt - i en bestemt region, hvis ansøgeren investerer et bestemt minimumsbeløb ud af vedkommendes egne midler.

Artikel 20

1. En "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" meddeles for et på forhånd fastsat tidsrum. Den første "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" meddeles for et tidsrum på op til tre år, der afgrænses nærmere i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Alt efter bestemmelserne i den nationale lovgivning kan den forlænges med perioder på op til tre år efter ansøgning fra opholdstilladelsens indehaver indgivet senest tre måneder før udløbsdatoen og efter behandling hos den kompetente myndighed af et dossier indeholdende en ajourføring af de oplysninger og dokumenter, der er nævnt i artikel 18, stk. 3, samt især detaljerede oplysninger om virksomheden udøvet som selvstændig erhvervsdrivende.

2. En tredjelandsstatsborger, der ansøger om forlængelse af sin opholdstilladelse, og som har været i besiddelse af en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" i den pågældende medlemsstat i over tre år, skal ikke fremlægge bevis for, at betingelsen i artikel 19, stk. 1, er opfyldt.

Artikel 21

En "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" begrænses indledningsvis til udøvelse af bestemte former for selvstændig erhvervsvirksomhed eller selvstændig erhvervsvirksomhed inden for bestemte erhvervsgrene. Den kan også begrænses til udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed i en bestemt region. Efter tre år bortfalder disse begrænsninger.

Artikel 22

1. Efter meddelelsen af en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" underretter opholdstilladelsens indehaver de kompetente myndigheder om enhver ændring af de i artikel 18, stk. 3, nævnte oplysninger. Hvis disse ændringer vedrører artikel 18, stk. 3, litra b) og c), forelægges de den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder til godkendelse.

2. Så længe en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" er gyldig, tager de kompetente myndigheder ikke stilling til ændringer, der vedrører artikel 18, stk. 3, litra d).

Artikel 23

1. De kompetente myndigheder inddrager en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende" opnået ved svig.

2. De kompetente myndigheder kan suspendere eller inddrage en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende", hvis de i artikel 18 nævnte oplysninger til støtte for en ansøgning er ukorrekte eller ikke er blevet ændret i overensstemmelse med artikel 22. De kompetente myndigheder kan også suspendere eller inddrage en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende", når den pågældende medlems-stat betragter det som nødvendigt af hensyn til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed, jf. artikel 27.

3. Forretningsmæssige vanskeligheder udgør ikke en tilstrækkelig begrundelse for at inddrage en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende", medmindre den periode, hvor indehaveren af opholdstilladelsen ikke er i stand til at dække sine leveomkostninger i overensstemmelse med artikel 18, stk. 3, litra h), overstiger:

a) tre måneder inden for en periode på tolv måneder for indehavere af en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende", der på lovlig vis har været beskæftiget som lønmodtagere eller udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i den pågældende medlemsstat i under to år

b) seks måneder inden for en periode på tolv måneder for indehavere af en "opholdstilladelse - selvstændig erhvervsdrivende", der på lovlig vis har været beskæftiget som lønmodtagere eller udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed i den pågældende medlemsstat i over to år.

Artikel 24

Bestemmelserne i artikel 11 finder også anvendelse på indehavere af en "opholdstilladelse -selvstændig erhvervsdrivende".

Kapitel IV

Horisontale bestemmelser