KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 29.04.1998 
KOM(1998) 246 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
Energieffektivitet i Det Europæiske Fællesskab - en strategi for rationel 
energianvendelse 

1. Behov for en ny indsats for at fremme energieffektiviteten 
Der er akut behov for en indsats for at forny medlemsstaternes og Fællesskabets 
engagement med hensyn til mere aktivt at fremme energieffektiviteten, ikke mindst, 
men ikke kun på baggrund af Kyoto-aftalen om reduktion af C02 -emissionerne. Øget 
energieffektivitet vil føre til en mere bæredygtig energipolitik og større 
forsyningssikkerhed, foruden mange andre fordele. Det må imidlertid fremhæves, at 
øget energieffektivitet vil være kraftigt medvirkende til, at Fællesskabet kan opfylde de 
økonomiske udfordringer ved Kyoto-målsætningen. 
Bag denne meddelelse ligger en antagelse om, at selv om energiintensiteten er faldet 
langsomt men støt i de seneste år, er det meget vigtigt, at der tages de nødvendige 
skridt til at sikre en kraftig forbedring af energieffektiviteten og at det afspejles i en 
kraftigt reduceret energiintensitet. Medlemsstaterne samt regionale og lokale 
myndigheder vil indtage en central rolle i denne sammenhæng, da mange af aktionerne 
vedrørende energieffektivitet sker på nationalt plan. 
Kommissionens målsætninger med denne meddelelse kan kortfattet siges at være at: 
- fremhæve det eksisterende økonomiske potentiale for energieffektivitet 
- fremlægge både succeser og fiaskoer ved de førte politikker og drage relevante 
konklusioner 
- understrege behovet for en større indsats på medlemsstats- og på regionalt plan, 
samtidig med initiativer på fællesskabsplan 
- atter henlede opmærksomheden på fremme af energieffektivitet og stimulere debatten 
i retning af en mere detaljeret handlingsplan 
- forberede grundlaget for fælles og samordnede politikker og foranstaltninger på dette 
specifikke område, som må iværksættes på baggrund af Kyoto-aftalen. 
Energibesparelse har indgået i Fællesskabets og medlemsstaternes erklærede politikker 
lige siden den første energikrise i 1973, hvor energiforsyningssikkerheden blev gjort til 
en høj prioritet og energibesparelse var et vigtigt led i strategien om at reducere 
olieimporten, især på grund af de høje energipriser. Da dette pres forsvandt, smuldrede 
en stor del af indsatsen for at forbedre energieffektiviteten imidlertid samtidigt. 
Et mere langsigtet syn på en reduktion af energiefterspørgslen førte efterhånden til at 
man indså, at det var muligt at bryde sammenkædningen mellem økonomisk vækst og 
energiforbrug, således at BNP kunne øges, uden at der nødvendigvis var en tilsvarende 
stigning i energiforbruget. Markedsbarrierer og faldende priser har imidlertid 
begrænset mulighederne for at bryde sammenkædningen, specielt hvad angår 
slutenergiforbruget. Der henvises til udviklingen i energiintensiteten i EU i perioden 
1974-19951, som fremgår af figur A. 
Til trods for at der på fællesskabsplan og i de enkelte medlemsstater findes en lang 
række programmer til forbedring af energieffektiviteten ved slutforbruget, findes 
mange af hindringerne for en rationel energianvendelse fra 1970'erne fortsat i dag. En 
analyse af den aktuelle situation viser at der skal en øget indsats, herunder bedre fælles 
1 Energy in Europe "1997 - Annual Energy Review", Europa-Kommissionen, september 1997, s. 66 
og Eurostat (Brutto indenlandsk forbrug/BNP). 
1 
og samordnede politikker og foranstaltninger på fællesskabs- og medlemsstatsplan til 
for at øge energieffektiviteten især hvad angår elforbruget, da elproduktionen udgør ca. 
30% af Fællesskabets C02 emissioner. 
330 Energy Intensity 
* 250 lip V Ai., >*Wt' 
230 I I I I | (i | ( | !—| | | J—H 1 1 1—, ^ 
1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
Year 
Figur A. Udviklingen i den primære energiintensitet 1974 - 1995 (toe/1990 
mio. ECU) 
Denne meddelelse har følgende målsætninger: 
i) at undersøge potentialet for energieffektivitet fra nu af og indtil år 2010; 
(ii) at analysere hindringerne for potentialets udnyttelse 
(iii) at gennemgå programmerne og foranstaltningerne og deres relevans i relation til 
hindringer og potentialer; og 
(iv) at analysere den økonomiske begrundelse for programmer, der skal fjerne 
hindringerne for energieffektivitet; 
v) at foreslå en strategi og prioriteringer for at udnytte det forhåndenværende 
potentiale, der afspejler Fællesskabets og medlemsstaternes roller og muligheder. 
Meddelelsen udgør blot det første skridt mod en strategi for rationel energianvendelse. 
Den indikerer, at der er vilje til i forbindelse med de forskellige politikker at gøre en 
indsats for energieffektiviteten, og fokuserer på hvad der på kort og mellemlang sigt er 
realistisk og økonomisk kan lade sig gøre. Efter bidrag fra de andre institutioner, 
medlemsstaterne og berørte parter, vil der blive udarbejdet en detaljeret handlingsplan 
for energieffektivitet, og der vil blive stillet forslag om konkrete aktioner og deres 
gennemførelse. 
I en kommende meddelelse fra Kommissionen om en samlet strategi for reduktion af 
C02-emissionerne efter Kyoto-konferencen redegøres der nærmere for, hvordan 
energieffektivitet og andre sektorvise foranstaltninger kan bidrage til opfyldelsen af 
Kyoto-forpligtelserne. 
2. Udnyttelse af potentialet for energieffektivitet 
Fællesskabets og de enkelte medlemsstaters indsats for en forbedring af 
energieffektiviteten og energiintensiteten kan begrundes økonomisk, hvis der findes 
betydelige potentielle individuelle og samfundsmæssige fordele, der ikke udnyttes 
gennem markedskræfterne. Det er tilfældet i dag, da der som følge af markedssvigt på 
grund af markedsbarrierer er en lang række omkostningseffektive investeringer i 
energieffektive teknologier og metoder, som ikke gennemføres. 
Hvis der ikke tages skridt til at fremme energieffektiviteten, er det i praksis kun 
markedspotentialet for energibesparelse, der kan forventes realiseret, dvs. hvad 
enkeltpersoner og virksomheder, som ikke besidder tilstrækkelig viden og står over for 
andre markedsbarrierer, kan opnå uden markedsintervention. Hvad der i lyset af 
Kyoto-forpligtelserne imidlertid er meget vigtigt at realisere fuldt ud, er det 
økonomiske potentiale. Hvis der træffes foranstaltninger, som går videre end hvad 
denne meddelelse foreslår, kan de føre til, at både det samfundsøkonomiske og det 
tekniske potentiale kan realiseres. Meddelelsen fokuserer specielt på aktioner, der er 
nødvendige for at fremme det økonomiske potentiale i forbedring af 
energieffektiviteten, som et første og uafvendeligt skridt mod at opnå de økonomiske 
fordele, sikre fortsat energiforsyningssikkerhed og opfylde Fællesskabets mål for en 
reduktion af C02-emissionerne. 
Det anslås, at det forhåndenværende økonomiske potentiale for alle sektorer under ét i 
perioden 1998-2010 udgør ca. 18% af det endelige energiforbrug på årsbasis for 1995, 
som det fremgår af tabel l2 
Tabel 1. Forhåndenværende økonomisk potentiale i Dvn Europæiske Union 1998 
-2010 
Sektor 
Industri 
Transport 
Husholdninger og 
serviceerhverv 
I alt Endeligt energiforbrug, 
(Mio. toe) 
268 
270 
358 
896 1995 Forhandenvcerende potentiale 
indtil 2010, 
Procent af 1995-forbruget 
17% 
14% 
22% 
18% 
3. Grundene til at potentialet ikke realiseres: svagheder, hindringer og 
mangler 
Det omkostningseffektive potentiale udnyttes ikke tilstrækkeligt, skønt der er tydelige 
miljømæssige, økonomiske og energipolitiske fordele ved energieffektivitet. Hverken 
Fællesskabets eller medlemsstaternes indsats har indtil videre kunnet nedbryde de 
eksisterende hindringer for investeringer i energieffektivitet. En effektiv og vellykket 
fremtidsstrategi skal tackle de vigtigste hindringer, som angives nedenfor. 
Energieffektiviteten vil kun vinde indpas på markedet, hvis energipriserne afspejler de 
faktiske energiomkostninger. Internalisering af eksternaliteter gennem afgifter og 
gebyrer er en effektiv måde at øge investeringer i energieffektivitet, som det fremgår at 
2 Vurdering gennemført ved hjælp af en MURE-modcl på basis af nuværende energipriser. Europa-
Kommissionen marts 1998. Beregningen for transportsektorens vedkommende bygger helt og holdent 
på effektivitetsforbedringer, for så vidt angår brændstof. Hvis der også indregnes andre indvirkninger, 
herunder effekten af udskiftning af eksisterende transportformer med andre og indførelse af 
multitransport, forventes transportsektorens potentiale at udgøre ca. 25% inden år 2010. 
Kommissionens femte miljøhandlingsplan "Mod en bæredygtig udvikling". Det er 
vigtigt at erkende, at samtidig med at der gøres en indsats for at øge 
energieffektiviteten, sker der betydelige forandringer inden for energisektoren, delvis 
som følge af EU-initiativerne. Disse forandringer vil påvirke opfattelsen af 
enegieffektiviteten og dens rolle. F.eks. vil gennemførelsen af det indre marked for 
energi med liberaliseringen og restruktureringen af både el- og gassektoren helt 
bestemt have en indvirkning på energieffektiviteten. På den ene side vil det 
konkurrencemæssige pres forbedre effektiviteten i energiproduktionen. 
Markedskræfterne vil blive sluppet løs, stordriftsfordelene vil blive opdaget og 
udnyttet, prisstrukturerne vil ændre sig og nye aktører vil dukke op og indtage nye 
roller. På den anden side vil energimarkedernes liberalisering uundgåeligt betyde lavere 
energipriser. Øget konkurrence som følge af det indre energimarked vil sandsynligvis 
samtidig bevirke, at elindustriens prisstruktur bedre afspejler de egentlige 
produktionsomkostninger uden skjulte krydssubsidier. På et tidspunkt hvor 
energipriserne generelt falder, er specifikke foranstaltninger til fremme af 
energieffektivitet af endnu større betydning end tidligere. 
Efter prissignalet er manglen på eller ufuldstændige oplysninger sædvanligvis den 
første hindring for energieffektivitet, som man støder på. Det er også den, der er den 
mest udbredte. Et dårligt kendskab til produktet og manglende forudseenhed om 
prisudviklingen fra forbrugernes, fabrikanternes og andre aktørers side lægger 
hindringer i vejen for indførelsen af effektive foranstaltninger. Forbrugerne modtager 
utilstrækkelige eller ufuldstændige oplysninger fra servicesektoren om 
driftsomkostningerne. Indkøb baseres da ofte på de laveste startomkostninger eller 
andre kriterier. 
Information om energiteknologiens systemanvendelse er ofte utilgængelig eller ikke-
eksisterende. Det betyder, at udstyret i mange tilfælde overdimensioneres eller ikke 
bliver korrekt installeret. Der er også ofte en mangel på tekniske færdigheder og 
uddannelse inden for energitjeneste- og vedligeholdelsessektoren. På grund af 
forventninger om relativt lave og stabile energipriser, hvad angår den endelige 
energianvendelse, er information om effektivitet også blevet mindre vigtig ved 
planlægning og køb af biler, apparater og andet udstyr. 
En dårlig informationsformidling til energiforbrugerne udgør også en hindring. Dette 
gælder især forbrugerne, der ikke oplever nogen umiddelbar eller nævneværdig 
ændring i energiomkostningerne efter at have valgt energieffektive alternativer. På et 
andet niveau kan manglen på samordnede og sammenlignelige evalueringsmetoder, 
hvad angår effektivitetsprogrammerne, også være en hindring. 
Der findes talrige institutionelle og lovgivningsmæssige hindringer for 
energieffektivitet. Som eksempel kan nævnes energiforsyningssektoren, hvor det har 
vist sig vanskeligt at ændre den institutionaliserede holdning til energiplanlægningen. 
Der er således tendens til at vise større tiltro til en stærkt centraliseret elproduktion end 
til efterspørgselsforanstaltninger i bestræbelserne på at dække den stigende 
efterspørgsel. Og dog har omkostningsminimerende analyser vist, at investeringer i 
efterspørgselsorienteret energieffektivitet ofte er mere omkostningseffektive end 
investeringer i produktionsapparatet. 
En af de alvorligste institutionelle hindringer i dag er den fortsatte praksis med at sælge 
energi i form af kWt i stedet for som energitjenester, som f.eks. opvarmning og 
afkøling, belysning og kraft. Det er som regel altid tjenester, energiforbrugeren i 
realiteten ønsker, ikke energien. Dette er et af argumenterne for etableringen af 
energitjenestevirksomheder og anvendelsen af integreret ressourceplanlægning. 
En anden institutionel barriere omfatter forhold, såsom tendensen blandt bygherrer og 
udlejere i visse medlemsstater til at vælge og installere apparater med lave 
startomkostninger, men høje driftsomkostninger, hvad energi angår - omkostninger, 
der sædvanligvis betales af køber eller lejer. Udlejer/lejer-problemet med et "delt 
incitament" er et andet klassisk eksempel på institutionelle barrierer. 
Mangelen på politisk initiativ kan også siges at udgøre en institutionel barriere. Da 
forbedringen af energieffektiviteten sker gradvis, giver det aldrig anledning til en stor 
ceremoni, som når der indvies et nyt elværk eller en ny motorvej. Politisk motiverede 
incitamenter i form af afgifter og tilskud er ofte baseret på kortsigtede eller 
skattemæssige målsætninger. 
Der er også en lang række tekniske barrierer for energieffektivitet. Mange 
energieffektive teknologier er blevet holdt tilbage fra markedet som følge af 
utilfredsstillende støtte i form af teknikere, konsulenter, reparatører osv., som betyder, 
at forbrugerne ikke længere har tillid enten til produktets driftssikkerhed eller udstyrets 
vedligeholdelse. 
Barrierer opstår også, fordi mange producenter og bygherrer ikke satser på 
energibesparelser men har andre prioriteringer, når de designer og sælger køleskabe, 
pumper osv. De lave energipriser har bidraget til dette. 
Ønsket om at øge produktionen for at opnå stordriftsfordele og dermed gøre 
kostprisen på et nyt produkt konkurrencedygtig er en anden almindelig teknisk 
hindring. 
Mangelen på standardiserede komponenter, reservedele og fast inventar til sikring af 
energieffektive løsninger er en hindring, som belysnings- og byggeindustrien og flere 
andre industrisektorer er stødt på. Fællesskabets standardiseringsforanstaltninger og -
programmer bidrager til løsningen af dette problem med det indre marked for øje. 
Finansielle hindringer, som f.eks. mangel på startkapital, udgør store hindringer til 
omkostningseffektive investeringer i energieffektivitet. Selvfinansieringsevnen og 
lånemuligheder har traditionelt været langt bedre for energiproducenter end for 
energiforbrugere. Bankerne medregner f.eks. ikke reduktionen af energiomkostninger 
fra ekstrainvesteringer i energieffektivitet i de beregninger, de lægger til grund for 
størrelsen af deres lån. 
Ovenstående liste er ikke udtømmende. Den har snarere til formål at illustrere de 
vigtigste kategorier af hindringer for energieffektivitet, så der kan tages stilling til, 
hvorledes de fjernes. 
4. Eksisterende foranstaltninger til sikring af energieffektivitet 
Fremtidige foranstaltninger skal tage udgangspunkt i de nuværende initativer, imødegå 
svagheder og fortsætte vellykkede erfaringer. Det må understreges, at der siden 
slutningen af 1970'erne er blevet iværksat fællesskabsinitiativer, som har været mere 
eller mindre effektive. I slutningen af 1980'erne konkluderede Kommissionen 
imidlertid, at de forskellige energieffektivitetsinstrumenter, der var indført af Rådet i 
1970'erne og i begyndelsen af 1980'erne, ikke havde levet op til forventningerne. Der 
krævedes en større indsats fra medlemsstaternes side. I 1986 vedtog Kommissionen en 
resolution om nye energimålsætninger for Fællesskabet, som bl.a. opfordrede til en 
20% forbedring af energiintensiteten i den endelige efterspørgsel inden 19953 I en 
meddelelse fra 1987 med titlen "Mod en permanent strategi vedrørende 
energieffektivitet i Det Europæiske Fællesskab" (KOM(87) 233 endelig udg.) foreslog 
Kommissionen medlemsstaterne 14 energieffektivitetsforanstaltninger, der skulle 
bidrage til at realisere 1995-målsætningen. I det efterfølgende SAVE-forslag erkendtes 
det, at meddelelsen ikke havde haft nogen nævneværdig virkning, og at Kommissionen 
måtte tage skridt på fællesskabsplan. 
I Kommissionens forslag af 13. november 1990 (KOM(90)365 endelig udg.) til Rådets 
beslutning om fremme af energieffektiviteten i Fællesskabet hed det, at "Fællesskabets 
indsats på dette område intensiveres på baggrund af ændringer i den økonomiske 
udvikling på energiområdet og behovet for en bedre beskyttelse af miljøet". De fleste 
medlemsstaters energipolitikker lægger ikke længere så stor vægt på energieffektivitet. 
I forslaget fra 1990 anføres det at "hovedparten af medlemsstaterne har indskrænket 
eller ligefrem afskaffet de programmer, der direkte støtter investeringer, der også 
vedrører energieffektivitet." Denne konklusion førte bl.a. til, at det flerårige SAVE-
program vedrørende energieffektivitet blev godkendt i 1991. 
Til trods for SAVE skete der ingen væsentlig forbedring i udviklingen i 
energiintensiteten i Fællesskabet som helhed. I 1995 udgjorde forbedringen kun 12%, 
hvilket var langt fra målsætningen på 20%. Hvad der var endnu mere foruroligende 
var, at forbedringstakten var faldet til kun -0,6% årligt i perioden 1990-1995 i 
sammenligning med -2.0% p.a. i perioden 1985-19904 
En vigtig faktor, som ligger bag den langsomme indtrængning af 
energieffektivitetsforanstaltninger, er stadig medlemsstaternes forholdsvis lave 
prioritering af energibesparelse til trods for fællesskabsforanstaltningerne i denne 
retning, som beskrives nedenfor. 
På fællesskabsplan har man anerkendt, at teknologiprogrammer kan spille en 
væsentlig rolle som grundlag for energieffektive teknologier. Under JOULE-
THERMIE-programmet, som blev lanceret i 1995 som et særprogram under det fjerde 
rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, er der afsat 280 mio. ECU til 
energieffektivitet, svarende til 27% af det samlede budget. Det har bidraget til, at der 
3 Rådets resolution af 16. september 1986 om nye energipolitiske mål for Fællesskabet frem til 1995 
og konvergensen mellem medlemsstaternes politik, EFT C 241 af 25. september 1986. 
4 Eurostat 1997. Energiintensiteten, hvad angår det endelige energiforbrug, er kun en indikator for 
energieffektiviteten, fordi den også inkluderer økonomisk restrukturering, ændringer i brændscls-
/brændstofblandinger osv. 
er opnået betydelige resultater, især hvad angår reduktion af energiintensiteten i 
bygninger, inden for transport og i fremstillingsindustrierne. En evaluering af 
THERMIE-programmet for nyligt viser, at aktører på Fællesskabets energimarkeder 
kender programmet særdeles godt og at det har haft en effekt på markedsandele for 
energieffektiv teknologi5. 
Fællesskabet har imidlertid fokuseret sin indsats omkring SAVE-programmet. Efter at 
der var foretaget en vurdering af resultaterne af SAVE I, vedtog man i december 1996 
SAVE li-programmet, som fik et vejledende budget på 45 mio. ECU for en femårig 
periode. Programmet har til formål at "forbedre det endelige forbrugs energiintensitet 
med yderligere ét procentpoint pr. år ud over hvad der ellers ville være opnået". SAVE 
li-programmet blev udvidet i forhold til det oprindelige SAVE-program med tilføjelse 
af de regionale og bymæssige energieffektivitetsprogrammer samt et program for det 
endelige elektricitetsforbrug6. I marts 1998 vedtog Kommissionen sin beslutning som 
gav Bulgarien, Litauen, Polen, Rumænien, Slovakiet og Tjekkiet adgang til SAVE-
programmet. 
Et af de væsentlige aspekter af Kommissionens ikke-teknologiske indsats vedrører 
udarbejdelsen og vedtagelsen af retsakter, der har et fællesskabssigte. 
Lovgivningsprogrammet vedrører i vid udstrækning handelsvarer og er som sådan af 
stor betydning for gennemførelsen af det indre marked. Evalueringer af virkningen af 
Fællesskabets energimærkningsprogram i medlemsstaterne viser, at programmet har 
haft en positiv virkning både på andelen af energieffektive modeller blandt EU-
producenternes produktsortiment og på energieffektive modellers markedsandel. Hvis 
man ekstrapolerer ud fra den aktuelle tendens til forbedring af køleskabes og fryseres 
energiintensitet som følge af mærkning, fremgår det for eksempel, at den 
gennemsnitlige energiintensitet for hele EU's marked for køleskabe og frysere vil falde 
til 15% inden år 2010. At denne forbedring i høj grad skyldes mærkningsindsatsen 
støttes af det faktum, at der ikke var nogen betydelig ændringstakt inden mærkning 
blev indført. 
Et vigtigt aspekt ved SAVE er, at det fokuserer på at bidrage til at opbygge den 
nødvendige kapacitet og infrastruktur med henblik på energieffektivitet og på at 
forbedre den politiske analyse. SAVE yder støtte til pilotaktioner og 
informationsformidlingsaktiviteter, hvad angår apparater, bygninger, 
kraftvarmeproduktion, efterspørgselsstyring, uddannelse, industri og transport. Med 
henblik herpå er der gennemført over 350 pilotaktioner og undersøgelser, og en 
vurdering af deres effektivitet har vist hvilke områder, der bør sættes ind på, fordi der 
kan opnås en merværdi for Fællesskabet. Programevalueringer viser tydeligt, at SAVE-
programmet har spillet en væsentlig rolle i opbyggelsen af kapacitet inden for 
energisektoren, men vi er endnu ikke nået til det stadie, hvor det har bevirket 
tilstrækkelige resultater i praksis. Et særskilt program under SAVE, som støtter 
oprettelsen af energiagenturer på regionalt og lokalt plan og på øer, har haft stor 
betydning. Til dato er der oprettet 140 af disse SAVE-agenturer i hele Fællesskabet, og 
5 Horisontal vurdering af GDXVU's energiprogrammer, rapport til Kommissionen, december 1996. 
6 Rådets beslutning 96/737/EF af 16.12.97 om et flerårigt program for fremme af energieffektiviteten i 
Fællesskabet - SAVE II. 
deres effekt mærkes nu gradvist på lokalt plan. Udveksling af erfaring og bedste 
praksis indgår i deres opgaver, og denne bør styrkes. 
Endnu et element i indsatsen fra Fællesskabets side har været støtte til investeringer i 
mindre udviklede områder. Den Europæiske Fond for Regional Udvikling (EFRU) og 
Samhørighedsfonden har mulighed for at yde bidrag til større energieffektivitet. Dette 
er muligt inden for såvel mål 1- som mål 2-områder, hvor de nationale og regionale 
energiprogrammer sædvanligvis omfatter specifikke foranstaltninger til forbedring af 
enegieffektiviteten. Det er imidlertid vigtigt, at medlemsstaterne udviser større 
interesse for disse muligheder. 
Evalueringer af programmerne viser, at energieffektivitetsprogrammerne har medvirket 
til at reducere energiintensiteten, men de har ikke i sig selv været tilstrækkelige til at 
indføre de omfattende ændringer, der kræves. Det vurderes, at THERMIE har ydet et 
betydeligt bidrag til at nå Fællesskabets mål om at øge industriens konkurrenceevne, 
især blandt SMV'erne. SAVE-programmet har haft en mærkbar effekt på opbyggelsen 
af kapacitet til energieffektivitet og inden for CHP (Combined Heat and Power) 
gennem kopiering af målrettede pilotprojekter. Det vurderes, at SAVE's 
lovgivningsprogram har ydet et vigtigt bidrag til forbedring af energieffektiviteten. 
Skøn over den C02 reducerende effekt af forskellige aktioner under SAVE og 
THERMIE underbygger påstanden om, at de fører til mærkbare resultater7. 
Hovedkonklusionerne peger på behovet for at gøre Fællesskabets og medlemsstaternes 
foranstaltninger mere målrettede og bedre koordinerede, forbedre og styrke de 
nuværende foranstaltninger, lette udvekslingen af erfaringer og bedste praksis, og 
udvælge prioriterede handlingsområder, så der kan opnås den øgede forbedring af 
energiintensiteten, som begrundes fuldt ud af både de individuelle og samfundsmæssige 
fordele og omkostninger. 
Der må ligeledes peges på, at det er vigtigt at der i forbindelse med det internationale 
samarbejde ydes en indsats for at øge energieffektiviteten uden for EU, især når der ses 
på behovet for en global reduktion af CCVemissionerne. PHARE og TACIS-
programmerne, som har til formål at støtte reform og omstrukturering CØE- og CIS-
landene, har også fremmet energieffektivitet. INCO-Copernicus, der er en del af det 
fjerde FTU-rammeprogram, og som er henvendt til ikke-medlemsstater, sigter mod at 
fremme såvel en effektiv anvendelse af energi i bygninger og inden for industri og 
transport som en ren og effektiv produktion af energi fra fossile brændstoffer gennem 
fælles forsknings- og demonstrationsprojekter. INCO-DC har ydet støtte til JOULE-
THERMDE-programmets ledsageforanstaltninger i udviklingslandene, der tager sigte 
på at fremme anvendelsen af rene og effektive energiformer i disse lande. Endvidere 
støtter SYNERGY energieffektivitetsprojekter i ikke-medlemslande. Potentialet for 
økonomisk energieffektivitet i landene uden for EU er imidlertid langt fra at være 
realiseret, og må fremmes yderligere. 
7 Horisontal vurdering af GDXVII's energiprogrammer, rapport til Kommissionen, december 1996. 
5. Mod en strategi for rationel energianvendelse 
Når EU ikke realiserer det fulde omkostningseffektive potentiale for energieffektivitet, 
stiller man sig naturligt spørgsmålet hvorfor. Der er to vigtige elementer i dette. For 
det første er det klart, at markedet stadig ikke fungerer ordentligt, fordi der er 
markedssvigt som følge af markedsbarrierer, som fortsat er til hindring for forventede 
investeringer og aktioner. For det andet er de politikker og programmer, Fællesskabet 
og dets medlemsstater har udarbejdet med henblik på at fjerne disse markedsbarrierer 
enten ikke tilstrækkelige, ikke fuldt effektive eller ikke tilstrækkeligt koordineret, eller 
en kombination af disse. Hvis vi som et minimum skal opnå det økonomiske potentiale 
for energieffektivitet, kræver det, at der i hele Fællesskabet, dvs. på EU-plan og på 
nationalt, regionalt og lokalt plan, er en fornyet vilje til at gøre en indsats, så de 
nødvendige politikker og foranstaltninger kan gennemføres som led i en bredere 
strategi. 
Der må bygges videre på de grundlæggende elementer for en alsidig fællesskabsstrategi 
for energieffektivitet, som allerede er til stede. Der er allerede iværksat en række 
fællesskabsinitiativer, herunder SAVE-programmet og de relaterede aktiviteter. Som 
det fremgår af bilag 2 har medlemsstaterne sat programmer i værk, som har haft større 
eller mindre succes. Der er blevet gennemført adskillige evalueringer af 
energieffektivitetsprogrammer i medlemsstaterne, som viser tydelige 
omkostningseffektive forøgelser af markedsandelene for energieffektiv belysning, 
apparater, varmepumper og andet energiforbrugende udstyr, ofte kun nogle år efter, at 
programmerne er iværksat. Hvis man ekstrapolerer i forhold til de investeringers 
levetid, som programmet fører til, vil disse aktiviteter indvirke på individuelle 
slutbrugersektorers energiintensitet med en faktor på op til 65%. Forslagene i denne 
meddelelse bygger på erfaringer, som det kan dokumenteres var vellykkede, og søger 
at sikre, at de finder mere udbredt anvendelse. 
En række foranstaltninger må koordineres. Fremskridt vil blive fulgt nøje. En af 
manglerne ved de nuværende energieffektivitetsprogrammer er den utilstrækkelige 
overvågning og evaluering af resultaterne. Overvågning vil blive endnu vigtigere i 
fremtiden, og det vil være nødvendigt at overvåge fremdriften med hensyn til 
opfyldelsen af Kyoto-forpligtelserne. Kommissionen vil fortsætte med at styrke sine 
aktiviteter inden for dette område. 
En energieffektivitetsstrategi vil ikke kunne gennemføres ordentligt uden medvirken af 
og støtte fra en lang række aktører i hele Fællesskabet. Samarbejdet vil også blive 
intensiveret med medlemsstaterne foruden med energitjenesteindustrien, fabrikanter, 
distributører, installatører, brancheforeninger og -organisationer, forsyningsselskaber, 
forbrugerorganisationer og NGO'er. 
Medlemsstaterne skal opfordres til at fremme opmærksomheden omkring 
energieffektivitet. Der må især lægges vægt på at fremme en øget forbrugerbevidsthed 
om de mange omkostningseffektive energibesparende muligheder og nye teknologier. 
Organisationer til fremme af energiteknologi (OPET), SAVE-agenturer, 
forbrugernetværk og andre fællesskabsstøttede formidlingsnetværk kan benyttes mere 
effektivt til at øge samarbejdet med henblik på realiseringen af sådanne fælles 
målsætninger. 
En bedre koordinering af aktiviteter er også meget vigtig, og det gøres lettere ved, at 
der findes et særligt forum til drøftelse af energieffektivitetspolitikker. Hvis der, som 
Kommissionen allerede har foreslået, oprettes en gruppe vedrørende konvergens 
mellem de nationale energipolitikker, vil der blive taget højde for, at der nedsættes et 
underudvalg om energieffektivitet, som særligt skal lægge vægt på at forbedre 
samordningen af foranstaltninger på nationalt og fællesskabsplan. Alternativt kan det 
være nødvendigt at oprette et passende forum, som kan sætte gang i 
energieffektivitetsindsatsen og engagementet, muliggøre erfaringsudveksling og følge 
med i og vurdere fremskridt på EU- og medlemsstatsplan. 
Der er helt klart behov for at identificere og bedre profilere energieffektiviteten, 
således at det opnår en mere positiv profilering både i medlemsstaterne og på EU-plan. 
Det må sidestilles med energiforsyningsmuligheder. De energi- og miljøpolitiske 
målsætninger kan ikke realiseres alene gennem tiltag på efterspørgselssiden, ligesom de 
ej heller kan realiseres alene gennem tiltag på forsyningssiden. Programmer til 
forbedring af energieffektiviteten skal etableres og indføres mere effektivt på 
fællesskabsplan og i medlemsstaterne. I det følgende gives et første udkast til, hvad der 
omkostningseffektivt kan iværksættes: 
5.1 Fremme af energieffektivitet inden for andre politikker 
Der må i højere grad fokuseres på fremme af energieffektiviteten gennem andre 
politikker. Den regionale og bymæssige dimension af energieffektiviteten må 
videreudvikles. Integrerede regionale og bymæssige partnerskaber som omfatter en 
lang række aktører fra forskellige sektorer må fremmes som led i aktiviteterne under 
SAVE. Den Europæiske Fond for Regional Udvikling (EFRU) og 
Samhørighedsfonden skal fortsat yde bidrag til større energieffektivitet gennem 
specifikke politikker og foranstaltninger, men medlemsstaterne skal også sørge for at 
de indsender relevante forslag. 
Transport er et andet prioriteret område hvad angår energieffektivitet. Uden passende 
politiske initiativer vil emissionerne fra transportsektoren vokse med ca. 40% mellem 
1990 og 2010. EU har vedtaget en strategi for CO2 og biler, som sigter mod at 
reducere nye bilers COî-emissioner med 30% til 120 g/km i år 2005/2010 i forhold til 
1990-basislinien. I den nylige meddelelse om transport og CO28 foretog Kommissionen 
en første vurdering af, hvorledes man kan reducere energiforbruget og således også 
C02-emissionerne fra transport. De foreslåede foranstaltninger omfatter fire 
hovedelementer: andre aktioner vedrørende brændstoføkonomi for biler, fremskridt 
med hensyn til en rimelig og effektiv prisfastsættelse på transportområdet, 
gennemførelse af det indre marked for jernbanetransport, samt foranstaltninger med 
henblik på en bedre integrering af de forskellige transportformer. Det må forventes, at 
foranstaltningerne udgør en omkostningseffektiv fremgangsmåde, som vil kunne 
halvere væksten i C02-emissionerne inden 2010. Efter 2010 vil indførelsen af nye 
teknologier (hybridbiler, brændselsceller og alternative brændstoffer) bevirke en kraftig 
8 KOM(98) 204 endelige udg. af 31.3.98. 
10 
reduktion af emissionerne og brugen af fossile brændstoffer. Energieffektivitet skal 
indgå som et integreret led i transportpolitikken. 
Internalisering af eksternaliteter gennem afgifter og gebyrer i det omfang, det er 
hensigtsmæssigt, betragtes fortsat som et middel til at sikre, at energipriserne afspejler 
de sande omkostninger. Fordele som følge af liberaliseringen af markedet i form af 
lavere priser bør eventuelt delvis anvendes til miljøforbedringer. I 1997 fremlagde 
Kommissionen et forslag for Rådet om beskatning af energiprodukter, som skulle 
fastsætte et bredere minimumsbeskatningsgrundlag. Rådet er i øjeblikket ved at 
gennemgå forslaget, som inkluderer bestemmelser om mulige skattelettelser for 
energieffektive investeringer. Det er vigtigt, at der arbejdes videre med forslaget, så det 
kan skride frem. Samtidig hermed bør medlemsstaterne tilskyndes til at undersøge, om 
de kan indføre skattebegunstigelser for energibesparelser. 
Forsknings- og teknologipolitikken kan også yde et bidrag til 
energieffektivitetsstrategien. Det femte FTU-rammeprogram indeholder to specifikke 
nøgleaktioner om "renere energisystemer, herunder vedvarende energi" og "økonomisk 
og effektiv energi til et konkurrencedygtigt Europa". Der planlægges også gennemført 
aktioner under det fælles forskningscenter, f.eks. om nye materialer til højeffektive 
kraftproduktionssystemer, og undersøgelser om nye teknologier. Fællesskabet og 
medlemsstaterne må intensivere forsknings- og udviklingsindsatsen inden for 
energieffektivitet. 
International forpligtelse og samarbejde for energieffektivitet er også af afgørende 
betydning. Den Europæiske Union er fuldt ud parat til at deltage i implementeringen af 
energicharterprotokollen vedrørende energieffektivitet og forbundne miljøaspekter. 
Man vil også søge at fremme et øget samarbejde med andre internationale 
organisationer som f.eks. Det Internationale Energiagentur. Et nærmere samarbejde 
med internationale banker vil sikre fællesskabsprogrammerne og -projekterne mere 
gearing. Der vil også blive lagt stor vægt på at sikre, at ansøgerlandene i Central-
Østeuropa og Cypern er tilstrækkeligt forberedt hvad angår energieffektivitet, inden 
deres optagelse i EU. De nærmere forhold er fastlagt i tiltrædelsespartnerskabet med 
det enkelte land. 
5.2 Prioriterede områder 
På grundlag af en vurdering af det økonomiske potentiale for større energieffektivitet 
og effektiviteten af de iværksatte foranstaltninger, foreslås det, at der lægges vægt på 
foranstaltninger inden for følgende områder på kort- og mellemlang sigt. Listen er ikke 
ment som udtømmende, men angiver snarere hovedlinjerne, der bør følges, så indsatsen 
på fællesskabs- og medlemsstatsplan kan koordineres. 
(i) Energieffektive bygninger 
Bygninger tegner sig for 40% af EU's energibehov. Byggesektoren frembyder et af de 
største enkeltstående potentialer for energieffektivitet og bør derfor gøres til genstand 
for en større indsats. Ud over de installerede komponenter og udstyr udgør en 
energibevidst udformning og anvendelse af bygningerne og nye metoder inden for 
bygningsrenovering, restaurering og livscyklusanalyse samt omkostninger vigtige 
elementer. 
11 
Initiativer under SAVE-programmet kan f.eks. omfatte udviklingen af simple 
værktøjer, der skal hjælpe installatørerne med at udforme hensigtsmæssige systemer, 
uddannelse og certificering, hvad angår anvendelsen af disse værktøjer. Dette vil blive 
kombineret med informationsordninger, der sikrer, at den endelige kunde modtager 
klare og pålidelige oplysninger om ydelsen for de energisystemer, den pågældende 
påtænker at købe. Blandt andre foranstaltninger er revisionen af Rådets direktiv 
93/76/EØF (jf. nedenfor), som må styrkes og udvides til at omfatte energieffektivitet i 
bygninger.9 Det er desuden vigtigt, at medlemsstaterne også gennemgår deres nationale 
standarder for bygningers energieffektivitet, så det kan fastsættes, hvor der kan ske 
forbedringer. 
Revision af Rådets direktiv 93/76/EØF om begrænsning af kuldioxidemissionerne 
Rådets direktiv 93/76/EØF rummer mulighederne for en væsentlig forbedring af 
energieffektiviteten og for en reduktion af C02-emissionerne, ved at fjerne nogle 
hindringer. Resultaterne indtil dato viser imidlertid, at mange medlemsstater ikke har 
prioriteret direktivet højt nok. Det skyldes delvist, at direktivet tager hensyn til 
nærhedsprincippet. Ifølge direktivet skal medlemsstaterne iværksætte aktioner inden 
for seks programområder (f.eks. individuel måling og fakturering af energiforbruget og 
energisyn inden for industrien), men direktivet tillader samtidig betydelig fleksibilitet 
med hensyn til, hvilke instrumenter der kan benyttes og hvordan. Medlemsstaterne skal 
også overvåge og rapportere om effekten af foranstaltningerne. 
En styrkelse af de specifikke artikler i direktivet vil forstærke effekten. Det må også 
gøres mere målrettet og præcist. Derfor vil Kommissionen fremsætte forslag om et 
direktiv om ændring af Rådets direktiv 93/76/EØF. De hovedområder, hvor det 
nuværende direktiv skal styrkes er bl.a. energicertificering af bygninger, således at den 
omfatter eksisterende bygninger og ikke kun nye bygninger, flere standarder for 
installering af isolering og forslag til inspektioner og energisyn. 
(iii) Energieffektive husholdningsapparater og andet slutbrugenidstyr 
De tekniske hindringer for energieffektivitet må fjernes. Hvad angår 
husholdningsapparater har der været mærkningsordninger i en række år, og disse 
ordninger bør udvides til at omfatte alle større apparater. Med hensyn til minimumskrav 
til energieffektivitet har udviklingen været langsommere på grund af den lange 
beslutningsproces og manglende samarbejde fra fabrikanternes side. 
"Køleskabsdirektivet" (96/57/EF) var det første eksempel; det blev efterfulgt af 
forhandl ingsaftaler vedrørende vaskemaskiner og tv-apparater, således som det er nævnt 
nedenfor. I den nærmeste fremtid vil der blive indledt forhandlinger om 
energieffektivitetsstandarder for elvandvarmere og luftkonditioneringsapparater. 
Inden for handels- og industrisektoren findes der ingen mærkningsordning, og derfor er 
det nødvendigt med aftaler om minimumskrav til energieffektivitet. Der må udarbejdes 
forslag om indførelse af minimumskrav til energieffektivitet for f.eks. ballaster til 
lysstofbelysning, elmotorer, pumper, kompressorer, ventilatorer og kommercielt 
9 Udviklingen af samordnede europæiske standarder under byggeproduktdircktivct (89/106/EØF), 
hvad angår produkter såsom varmeisolering, vinduer, varmeapparater osv. kan føre til vedtagelsen af 
standarder og mærkning i form af oplysninger om bl.a. produktets energiøkonomi og evne til at holde 
på varmen. 
12 
køleudstyr. Hvad angår kontorudstyr, foregår der drøftelser om et frivilligt 
kvalitetsmærke i EU, som angiver, hvad der er det mest effektive udstyr for store 
købere (offentlige myndigheder og store handelsvirksomheder, såsom banker, 
forsikringsselskaber osv.); mærket er baseret på verdensomspændende harmoniserede 
tekniske specifikationer og logoet Energy Star. 
Der må iværksættes incitamenter til fordel for de mest effektive apparater sammen med 
motivationshæmmende foranstaltninger, hvad angår ineffektive apparater, med henblik 
på at sikre en hurtig indtrængning på markedet af energieffektivt udstyr. 
(iv) Øget anvendelse af forhandlingsaftaler og aflangtidsaftaler 
Der kan realiseres et stort besparelsespotentiale gennem fjernelse af tekniske 
hindringer inden for industrien, minimumskrav til energieffektivitet eller tilsvarende 
forhandlingsaftaler om minimumskrav til færdigvarers energieffektivitet. Disse 
instrumenter må derfor styrkes og udvides til at omfatte andre apparater og udstyr 
især inden for industri og handel. Det er nødvendigt at tilføre tilstrækkelige midler 
under SAVE-programmet til iværksættelse af detaljerede tekniske og økonomiske 
analyser og overdragelsen af opgaver til standard iseringsorganerne 
(CEN/CENELEC), for at denne strategi kan føres ud i livet. 
En række medlemsstater har insisteret på, at der anvendes mere fleksible 
instrumenter, såsom forhandlingsaftaler mellem fabrikanterne, for at nå de samme 
mål, som ønskes opnået gennem minimumskrav til energieffektivitet. 
Forhandlingsaftaler anses for et godt alternativ til indførelsen af lovgivning, hvis de 
omfatter et stort udsnit af fabrikanterne inden for en branche (mindst 80%), 
indeholder kvantificerede forpligtelser til forbedringer af de apparater og udstyr, der 
produceres, og hvis de inkluderer en effektiv overvågnings- og 
selvreguleringsordning og procedurer i tilfælde af manglende overholdelse. 
Kommissionen har indgået to aftaler med fabrikanter af energiforbrugende apparater 
om at reducere energiforbruget i forbindelse med tv-apparaters og 
videobåndoptageres standbyfunktion og i vaskemaskiner. Man bør tilstræbe en øget 
brug af forhandlingsaftaler med målsætninger, der svarer til eller er højere end de 
målsætninger, der opstilles for energiintensitet. Aftalerne vedrører handelsvarer som 
feks. apparater og udstyr, men det må også overvejes at inkludere energitjenester. 
Hvis forhandlingsaftaler ikke fører til de forventede resultater, må der indføres 
obligatoriske standarder. 
Kommissionen har vedtaget en meddelelse om miljøaftaler (KOM(96)561), der tager 
sigte på "at fremme anvendelsen af effektive og acceptable miljøaftaler" som et led 
i bestræbelserne for at udvide samarbejdet med industrien. Langtidsaftaler (LTA) 
med brancheforeninger er en særlig type miljøaftale, der er karakteriseret ved, at 
den pågældende brancheforening og dens medlemmer forpligter sig til et 
kvantificeret mål for energieffektiviteten i forbindelse med fremstillingsprocessen. 
Dette instrument bør anvendes i højere grad. 
(v) Bedre informationsformidling 
For at fjerne de informationsbarrierer, der nævnes ovenfor, bør informationsformidling 
fortsat have høj prioritet som led i SAVE-programmet og medlemsstaternes 
13 
programmer. Der vil blive lanceret en informationskampagne på fællesskabsplan, hvor 
man henleder forbrugernes og andre aktørers opmærksomhed på det forhold, at 
energieffektiviteten er vigtigere end nogensinde, idet man beskriver de fordele, den 
indebærer. Denne kampagne vil kræve en aktiv deltagelse af alle aktører på 
energiområdet inklusive forbrugerorganisationerne. 
Det nuværende vellykkede program med energieffektivitetsmærkning af 
husholdningsapparater må udvides, så det også omfatter andre energiforbrugende 
udstyr, herunder byggekomponenter. Informationer om dette skal være lettere 
tilgængelige. Forbrugerorganisationer bør i højere grad deltage i formidlingen af 
oplysninger til forbrugerne. 
Der er behov for at øge anvendelsen af informationsteknologi og andre innovative 
metoder med henblik på at nå ud til nye publikumsgrupper med mærkning og anden 
information om energieffektivitet og energibesparende teknologi. Hvad angår 
Kommissionens projekter vil der blive lagt større vægt på formidling af resultater 
gennem f eks. nye og eksisterende fællesskabsnetværk. Det anbefales ligeledes, at der 
lægges større vægt på uddannelse og certificering, hvad angår anvendelse og 
vedligeholdelse af energibesparende teknologi. 
Et nyt system med uddeling af energieffektivitetspriser er under overvejelse. Det skal 
udvikles i samarbejde med relevante organisationer som led i SAVE-programmet. 
Priserne kan uddeles én gang om året til institutioner, organisationer, myndigheder 
eller personer i medlemsstaterne, der yder det største bidrag til energieffektivitet. 
Systemet skal operere i Kommissionens regi, men medlemsstaterne vil være kraftigt 
involverede. 
Det er også vigtigt at styrke formidlingen af oplysninger om bedste praksis inden for 
energieffektivitet. I samarbejde med medlemsstaterne vil der som led i SAVE-
programmet blive foreslået et program om bedste praksis i Europa inden for 
energieffektivitet. 
(vi) Tredjepartsfinansiering, resultatgaranti og andre kreative 
finansieringsordninger 
Finansielle barrierer kræver særlig opmærksomhed. Kommissionen har i en række år 
fremmet tredjepartsfinansiering i både SAVE- og THERMIE-programmerne som et 
middel til at fjerne sådanne barrierer. Der er udarbejdet standardkontrakter for alle 
medlemsstater, og der er gennemført en række projekter. I henhold til Rådets SAVE-
direktiv 93/76 skal medlemsstaterne iværksætte aktioner til fremme af 
tredjepartsfinansiering inden for den offentlige sektor. Selv om dette har givet 
forholdsvis positive resultater, har man endnu ikke realiseret dette instruments fuldt 
potentiale. Instrumentet bør styrkes ved anvendelse inden for større offentlige 
foretagender og udvides til at dække behovene inden for den private sektor. Der må 
derfor afprøves nye metoder til fremme af instrumentet og med henblik på at skærpe 
forretningsbankernes interesse for at indtræde som garant for energitjenesteselskaber 
(ESCO), der påtænker at indgå aftaler om tredjepartsfinansiering. Ud over et større 
engagement fra forretningsbankernes side kan det være nødvendigt at udvikle nye 
kontraktformer, såsom resultatgarantiproceduren, der er blevet anvendt med held 
under ALTENER-programmet. Udvekslingscentraler for investeringsprojekter inden 
14 
for energieffektivitet må også afprøves som et middel til at forsyne forretningsbankerne 
med uafhængige evalueringer af bæredygtigheden af investeringsforslag. Der må 
gennemføres undersøgelser og pilotaktioner på disse specifikke områder. 
(vii) Energieffektivitet inden for el- og gasindustrien og kraftvarmeproduktion 
Det er vigtigt at fjerne de institutionelle og retslige hindringer, der er blevet 
identificeret. Den integrerede ressourceplanlægning (IRP) eller de rationelle 
planlægningsteknikker er vigtige redskaber, især i forbindelse med liberaliseringen af 
el- og gasmarkederne. De institutionelle barrierer inden for disse sektorer vil måske 
blive fjernet gennem en øget konkurrence, måske ikke. Kommissionen er af den 
opfattelse, især i lyset af Kyoto, at IRP er et vigtigt led i EU's 
energieffektivitetsstrategi med hensyn til at rette opmærksomheden imod 
elektricitetsindustriens rolle, når det gælder udbuddet af energitjenester. Der eksisterer 
et ændret forslag til direktiv om rationelle planlægningsteknikker, der - selv om det 
støttes stærkt af Europa-Parlamentet - stadig mangler at opnå tilstrækkelig støtte i 
Rådet for at blive vedtaget. Kommissionen betragter fortsat direktivet som meget 
vigtigt, især i lyset af den udvikling i energitjenesterne som følger af 
markedsliberaliseringen, og vil overveje, hvorledes man bedst kan skride frem. 
Brugen af kombineret varme og kraft i industrien, den indenlandske og tertiære sektor 
og elproduktionssektoren spiller en vigtig rolle for energieffektiviteten og skal fortsat 
fremmes af Fællesskabet og medlemsstaterne. I den seneste meddelelse om kombineret 
produktion (KOM(97)514 endelig udg.) gøres der rede for hindringerne og EU's 
strategi; meddelelsen blev godkendt af medlemsstaterne i december 1997 i form af en 
rådsresolution. I forbindelse med den kommende revision af Rådets direktiv 
88/609/EØF om begrænsning af forurenende emissioner fra store fyringsanlæg stilles 
der krav om, at nye anlæg støtter anvendelsen af kraftvarmeproduktion i den 
udstrækning, det er muligt, samt fremmer anvendelsen af biomasse og en effektiv 
produktion med fossile brændstoffer. 
Der er mere generelt behov for at øge den indsats til fremme af energieffektiviteten, der 
ydes af såvel el- som gasforsyningsselskaberne. Der vil blive etableret er frivilligt 
partnerskab, hvor forsyningsselskaberne støtter EU-initiativer, såsom mærkning og 
programmer til forbedring af energiforbrugende apparaters effektivitet gennem 
forhandlingsaftaler. Kommissionen vil fortsætte med at fremme efterspørgselsstyringen 
gennem pilotprojekter og formidlingsaktiviteter under SAVE-programmet. Man vil 
søge at få forsyningsselskaberne til at forpligte sig til at markedsføre energitjenester og 
energieffektivitet som en del af virksomhedens målsætning. 
(viii) Energistyring og teknologianskaffelse 
Med henblik på at fremme energieffektiviteten i den offentlige sektor vil Kommissionen 
fremlægge et forslag til direktiv om energistyring, hvori medlemsstaterne og EU-
institutionerne enes om at følge fastlagte retningslinier om indkøb af omkostnings- og 
energieffektiv teknologi i forbindelse med konstruktion, renovation eller indretning af 
bygninger, de ejer eller lejer. Det skal omfatte alt EU's og medlemsstaternes statsejede 
energiforbrugende udstyr, herunder biler. Meningen er, at det offentlige går i spidsen 
med et godt eksempel, hvad angår energieffektivitet. Virksomhedsforpligtelse baseret 
på bedste praksis-programmer vil være en logisk følge heraf. Arbejdet vil blive 
koordineret med fællesskabsordningen for miljøstyring og miljørevision (EMAS). Det 
15 
vil også omfatte livscyklusomkostningsanalyser (LCC). Man vil sørge for, at der er 
kompatibilitet med Kommissionens regler for offentlige indkøb i forbindelse med 
gennemførelsen af programmet. Det skønnes, at der er et stort potentiale inden for 
bygningsindustrien, mens de institutionelle hindringer for potentialets realisering er 
velkendte. Et energistyringsprogram for denne type offentlige bygninger og ejendom 
betragtes som en effektiv måde at fjerne hindringerne på. Kommissionen vil fortsat 
vurdere og forbedre dens egen praksis hvad angår energistyring. 
Fælles teknologiindkøb er et instrument til specificering og samling af efterspørgslen 
efter teknologimæssig energieffektivitet. Systemet har vist sig at fungere godt, idet det 
har fjernet en række forskellige former for tekniske hindringer. Fælles teknologiindkøb 
tager sigte på at tilskynde nye produkter til at opfylde krav (i dette tilfælde om 
energieffektivitet), som de eksisterende produkter på markedet ikke er i stand til at 
opfylde. Fælles teknologiindkøb anvendes til at matche producenternes og 
forbrugernes standpunkter med henblik på at gøre markedsfunktionen mere effektiv 
hvad angår energieffektiviteten. En gruppe af kyndige og indflydelsesrige købere -
defineret som en "købergruppe" - formulerer produktspecifikationer med hjælp fra 
tekniske eksperter og udløser en konkurrence blandt producenterne om at opfylde 
disse krav. Fælles teknologiindkøb er blevet anvendt med held af en række 
medlemsstater. Man har under SAVE-programmet undersøgt en fælles 
teknologiindkøbsordning på EU-niveau, og konceptet er anvendt i et THERMIE-
projekt. Man overvejer i øjeblikket muligheden for et nyt pilotprojekt, og man vil 
undersøge mulighederne for at udvide og uddybe dette instruments 
anvendelsesområde. 
6. De næste skridt 
Der er behov for et stærkt engagement og tydelige signaler fra alle beslutningstagere 
og aktører om energieffektivitetens betydning, hvis der skal opnås nogen væsentlige 
energibesparelser, især set i lyset af, at EU i Kyoto forpligtede sig til at reducere C02-
emissionerne. 
Ud over en fællesskabsstrategi er det også vigtigt, at medlemsstaterne udarbejder deres 
egne nationale strategier. I den forbindelse må det overvejes at fastsætte mål for en 
reduktion af energiintensiteten i Fællesskabet og på nationalt plan samt inden for 
forskellige sektorer. 
Det skønnes, at hvis der på en effektiv og koordineret måde iværksættes en pakke af 
grundlæggende foranstaltninger, som dem, der foreslås heri, vil det mærkbart reducere 
energiintensiteten i Fællesskabet, og overgå de seneste års tendens (0,6% p.a). Hvis 
der opnås yderligere en 1% årlig reduktion af energiintensiteten med de foreslåede 
"win-win" foranstaltninger (hvilket er realistisk), må det betragtes som en præstation 
på baggrund af de forventede fortsatte lave energipriser. 
I de kommende år må vores strategi være fokuseret på den fulde opfyldelse af det 
betydelige økonomiske potentiale, der findes for forbedring af EU's energieffektivitet 
og som anslås til pr. år 2010 at udgøre op til 18% af energiforbruget i 1995. 
16 
Denne meddelelse er første led i en sådan strategi. På baggrund af yderligere debat og 
input baseret på ideerne i denne meddelelse vil Kommissionen udarbejde en 
handlingsplan for energieffektivitet. 
17 
Bilag 1. Ændringer i energiintensiteten (Samlede endelige forbrug/BNP)(toe/M io. 
ECU 1990) 
0strig 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Frankrig 
Tyskland 
Grekenland 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige 
EU 1985 
181.2 
223.5 
152.8 
205.8 
160.0 
204.3 
253.4 
216.7 
129.7 
443.3 
222.1 
229.3 
152.7 
192.9 
194.7 
180.0 1990 
161.5 
202.1 
143.0 
196.8 
143.5 
177.4 
230.6 
201.1 
128.4 
409.9 
192.8 
217.1 
145.8 
166.9 
177.2 
163.0 1995 
159.6 
210.1 
133.8 
216.9 
142.7 
154.8 
231.4 
161.9 
128.4 
318.2 
196.5 
234.3 
154.5 
181.4 
173.1 
158.2 Arlig 
aendring 
i% 
90/85 
-2.3 
-2.0 
-1.3 
-0.9 
-2.2 
-2.8 
-1.9 
-1.5 
-0.2 
-1.6 
-2.8 
-1.1 
-0.9 
-2.9 
-1.9 
-2.0 Arlig 
sendring 
i% 
95/90 
-0.2 
0.8 
-1.3 
2.0 
-0.1 
-2.7 
0.1 
-4.2 
0.0 
-4.9 
0.4 
1.5 
1.2 
1.7 
-0.5 
-0.6 
Kilde: 1997 — Annual Energy Review, Europa-Kommissionen, september 
1997. 
18 
Bilag 2. Medlemsstaternes programmer og foranstaltninger til sikring af 
energieffektivitet 
Østrig 
En aftale mellem forbundsregeringen og forbundsprovinserne (forbundsforfatningens 
artikel 15a vedrørende energibesparelser) trådte i kraft den 15. juni 1995. 
Bestemmelserne i denne artikel hjemler mulighed for en fælles indgang til 
energipolitikken i hele landet. Aftalen dækker: varmebesparelser i bygninger, 
energibesparende vandopvarmningsmetoder, finansiel støtte, individuel fakturering af 
varmeregninger, mærkning af husholdningsapparater, certificering af kedler og 
energibesparelse inden for industrisektoren. En aftale med den østrigske 
energiforbrugersammenslutning åbner mulighed for energirådgivning for virksomheder 
med et energiforbrug på mindst 20 TJ årligt. Østrig har vedtaget mål for 2000 i forhold 
til 1991 om en 20% reduktion af energiforbrug til opvarmning og vand, en 20% 
reduktion af specifikt energianvendelse i industrien, og en 10% reduktion af 
energiforbruget inden for transport. 
Belgien 
Energieffektivitet henhører under de regionale regeringers kompetence. I 1993 vedtog 
den wallonske region et dekret til fremme af energieffektivitet inden for alle sektorer 
gennem oprettelsen af et sammenhængende lovgivningsgrundlag. Regionen indførte i 
1997 den varmeeffektivitetsstandard, der anvendtes i den flamske region. Den flamske 
region har siden 1992 indført en række foranstaltninger vedrørende energieffektivitet, 
herunder varmeeffektivitetsstandarder, energiaftaler og rådgivningstjenester. 
Regionerne gennemfører en lang række støtte- og informationsprogrammer. 
Danmark 
Den seneste energihandlingsplan Energi 21 blev offentliggjort i 1996. Hovedformålet 
er at bidrage til en bæredygtig udvikling. En af de centrale målsætninger med Energi 
21 er at fremme en mere effektiv anvendelse af energi. Formålet med Energi 21 er at 
opnå en forbedring i energiintensiteten på 20% i perioden 1994-2005. Der findes også 
en langsigtet målsætning om at øge energiintensiteten med 55% i perioden 1994-2030. 
Der satses kraftigt på C02-afgifter kombineret med en bred vifte af politiske 
foranstaltninger. Danmark er et foregangsland inden for energimærkning af bygninger 
og reviderede for nylig programmet med henblik på at forbedre effektiviteten. 
Kraftvarmeproduktion prioriteres højt, og i 1996 oprettedes Elsparefonden, der skal 
støtte elspareinitiativer. 
Finland 
Det seneste energipolitiske forslag blev fremsat i parlamentet i juni 1997. Det 
indeholder bestemmelser til sikring af en forbedring af energieffektiviteten. 
Målsætningen er at standse væksten i det samlede energiforbrug inden for de 
kommende 10 til 15 år, hvilket mere konkret indebærer en forbedring af 
energieffektiviteten med 10-20% inden 2010. I en regeringsbeslutning fra december 
1995 vedrørende gennemførelsen af energibesparelser hedder det, at enegibesparelser 
har været en central målsætning for den finske energipolitik i de seneste to årtier og 
fortsat vil være det i fremtiden. Finland prioriterer frivillige aftaler med industrien og 
kommunerne meget højt. Finland satser også på CCVafgifter for at fremme 
19 
energieffektiviteten, og landet har omfattende informations- og 
teknologiudviklingsprogrammer. 
Frankrig 
Energieffektivitet har siden 1970'erne indtaget en central plads i fransk energipolitik, 
og Frankrig har altid været et af de EU-lande, der har en global indgang til dette 
spørgsmål. Regeringen har i seneste år gennemført nedskæringer, der er gået ud over 
programmets samlede fremdrift. Der er imidlertid noget, der tyder på, at der fra og 
med 1999 vil ske en kraftig forøgelse af budgetbevillingen. Agenturet, der skal 
varetage energieffektiviteten, ADEME, og det nationale elselskab, EDF, har siden 
1993 gennemført fælles programmer vedrørende efterspørgselsstyring. ADEME råder 
desuden over et af de mest effektive regionale netværk i EU og har gennemført et 
effektivt forbrugerinformationsprogram for alle slutbrugersektorer. 
Tyskland 
Politikken på energieffektivitetsområdet tager hovedsagelig sigte på at støtte 
klimaændringsstrategierne og hermed beslægtede miljøstrategier og at opfylde EU-
forpligtelserne. Tyskland har altid gjort en stor indsats på energieffektivitetsområdet, 
både på forbundsplan og i de enkelte delstater. Politikken omfatter lovgivningstiltag 
og frivillige aftaler kombineret med en satsning på markedsmekanismen. Tyskland var 
et af de første EU-lande, der stillede krav om en forbrugsbaseret fakturering af 
omkostningerne ved centralvarme og varmt brugsvand. Hertil kommer, at 
forbrugerorganisationen, AgV, der er aktiv i 330 byer, yder en stor rådgivningsindsats 
på energiområdet. Regeringen har indgået frivillige aftaler med 19 brancheforeninger. 
En lang række delstater fremmer efterspørgselsstyring. 
Grækenland 
I de seneste år har Grækenland forbedret sit program på energieffektivitetsområdet, 
idet det har knyttet det tæt til miljømålsætningerne. Energieffektiviteten fremmes 
gennem den globale handlingsplan og underprogrammet vedrørende energibesparelser 
under det nationale miljø- og energiprogram. Den globale handlingsplan, Energi 2001, 
er den nationale handlingsplan for energibesparelser i bebygget miljø. Der findes en 
række støtteprogrammer, og CRES gennemfører energisyn. Der er også frivillige 
aftaler med energiintensive industrier. Der ydes støtte med henblik på at tilskynde til 
etablering af energitjenestevirksomheder (ESCO). 
Irland 
Energieffektivitet er en af de tre grundpiller i irsk energipolitik. Det er et vigtigt 
element i regeringens klimaændringsstrategi og strategi, hvad angår bæredygtig 
udvikling. Irland har udviklet et energiklassificeringssystem for bygninger og oprettet 
et landsdækkende center for energiklassificering ("National Irish Centre for Energy 
Rating"). Der findes to større programmer vedrørende energisyn for industrien og et 
program til finansiering af foranstaltninger, der anbefales i forbindelse med energisynet. 
Det irske forsyningsselskab, ESB, gennemfører et vigtigt program vedrørende 
efterspørgselsstyring. 
20 
Italien 
I det landsdækkende energiprogram (PEN) fra 1988 lægges der stor vægt på 
energieffektivitet. Hovedparten af de politiske instrumenter, der anvendes, udspringer 
af lov nr. 10/91, der har titlen "Bestemmelser vedrørende gennemførelsen af den 
landsdækkende energiplan for rationel energianvendelse, energibesparelser og 
udvikling af vedvarende energikilder". Der er tale om en rammelov for indførelsen af 
administrative forskrifter, som har til formål at forbedre energieffektiviteten i alle 
slutbrugersektorer. En stor del af disse administrative forskrifter er stadig ikke helt på 
plads. Ifølge en af disse forskrifter kræves det imidlertid, at der udnævnes en person 
med særligt ansvar for energispørgsmål i virksomheder og institutioner med et forbrug 
på over 10.000 toe (industrivirksomhed) eller 1.000 toe (anden virksomhed). En 
række støtteprogrammer blev afsluttet 1995 som følge af manglende finansielle midler. 
Luxembourg 
Parlamentet vedtog den 5. august 1993 en generel energieffektivitetslov. Loven åbner 
mulighed for, at der kan gennemføres en række energieffektivitetsforanstaltninger; der 
blev bl.a. indført nye varmeeffektivitetsstandarder, som trådte i kraft i 1996. I henhold 
til et storhertugeligt dekret, skal energieffektivitet fremmes på kommunalt plan. Der 
findes en række støtteordninger for industrien samt obligatoriske energisyn i 
industrivirksomheder med et forbrug på over 3 GWt årligt. 
Nederlandene 
I energipolitikken lægges der stor vægt på både energieffektivitetsforbedringer og 
udviklingen af en bæredygtig energiøkonomi. Den tredje hvidbog om energipolitikken, 
der blev offentliggjort i 1996, opstiller en målsætning om 
energieffektivitetsforbedringer svarende til en tredjedel af energiforbruget inden for de 
næste 25 år (33% forbedring i perioden 1995-2020, svarende til 1,7% p.a). 
Energieffektivitetspolitikken fokuserer på tre slutbrugergrupper: 
fremstillingsvirksomheder, husholdninger og bygninger samt trafik og transport. 
Nederlandene har været en af pionererne inden for anvendelsen af frivillige aftaler 
inden for alle sektorer og yder en lang række former for støtte til sådanne aftaler. Der 
er også indført en række miljøafgifter til fremme af energieffektiviteten. I 
handlingsplanen for bæredygtigt byggeri fra 1995 er indeholdt kravet om en revision af 
varmeeffektivitetsstandarderne i 1998 og 2000. Regeringen har aktivt støttet 
kraftvarmeproduktion. Forsyningsselskaberne gennemfører miljøhandlingsplanen 
(MAP), der indeholder forskellige former for støtte og informationsprogrammer 
vedrørende energieffektivitet. 
Portugal 
Energiprogrammet, der blev udarbejdet i 1994 og delvis finansieret af EU, tager 
primært sigte på at skabe finansielle incitamenter for energieffektivitet. Målet er at øge 
anvendelsen af lokale energikilder og at forbedre energieffektiviteten. 
Energiprogrammet for bygninger trådte i kraft i 1995. Det kræves, at virksomheder, 
der forbruger mere end 1.000 toe årligt, skal udarbejde energistyringssystemer, og 
energianvendelsesmønsteret skal analyseres hvert femte år. Femårsplanerne skal 
godkendes af regeringen. Strategiprogrammet for ekspansion og modernisering af den 
portugisiske industri indeholder incitamenter og frivillige aktioner, der sigter mod at 
bistå industrivirksomhederne med både at modernisere driften og opfylde 
miljømålsætningerne. Den regionale ordning for incitamenter til en rationel 
21 
energianvendelse, SIURE, tilskynder til investeringer i energieffektivitet gennem 
energisyn, investeringsstøtte, demonstration og information. 
Spanien 
De seneste energipolitiske tiltag er indeholdt i den nationale energiplan 1991-2000 
(PEN), der blev godkendt af parlamentet i april 1992. I PEN lægges stor vægt på 
energieffektivitet. Målsætningen i energieffektivitetsplanen er at reducere den 
forventede endelige efterspørgsel efter energi med 7,6% i år 2000 i forhold til 1991 
ved at gennemføre en 7% reduktion inden for industrien, 9,6% inden for transport og 
5% i det private boligbyggeri. Der findes en lang række støtteprogrammer. Instituttet 
for energidiversificering og energibesparelser, IDAE, skaffer hospitaler og 
industrivirksomheder tredjepartsfinansiering. Regeringen lancerede i 1995 et 
efterspørgselsstyringsprogram. IDAE forhandlede de første frivillige aftaler med 
industrien i 1996. 
Sverige 
Sverige har altid haft en ambitiøs energieffektivitetsstrategi. Loven fra 1997 om en 
bæredygtig energiforsyning lægger stor vægt på energieffektivitet i forbindelse med 
teknologiindkøb. Målsætningen for Sveriges energipolitik fra 1997 er at sikre de lang-
og kortsigtede forsyninger af elektricitet og andre energiformer internationalt 
konkurrencedygtige vilkår. Indtil loven fra 1997 om en bæredygtig energiforsyning 
byggede svensk energipolitik på en lov fra 1991. Sverige satser også på en række 
miljøafgifter, herunder en C02-afgift. Den svenske regering støtter den kommunale 
energistyring og kræver af kommunerne, at de opstiller energiplaner. 
Det Forenede Kongerige 
Det Forenede Kongeriges energipolitik tager sigte på at sikre pålidelige, diversificerede 
og bæredygtige forsyninger af energi i en form, som befolkningen og erhvervslivet 
ønsker, og til konkurrencedygtige priser. Det er regeringens synspunkt, at dette kan 
gennemføres gennem konkurrenceprægede energimarkeder, der fungerer på et stabilt 
lovgivningsgrundlag. Energieffektivitet er indgået som et væsentligt element i 
energipolitikken siden 1970'erne. Energisparefonden blev etableret med det formål at 
fremme investeringer i energieffektivitet. I henhold til loven fra 1995 om 
energibesparelser i husholdninger skal alle lokale myndigheder med kompetence i 
boligspørgsmål identificere foranstaltninger, der vil forbedre energieffektiviteten for 
offentlige og private bygninger. Det Forenede Kongerige er førende inden for 
udviklingen af et program vedrørende bedste praksis, som formidler tekniske 
informationer til erhvervsfolk inden for alle sektorer. Regeringen har også udarbejdet 
et ambitiøst program for en bedre energianvendelse i forbindelse med dens egne 
aktiviteter. 
22 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 246 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 12 06 01 10 
Katalognummer : CB-CO-98-286-DA-C 
ISBN 92-78-35492-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg