Henstilling med henblik på RÅDETS UDTALELSE i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands konvergensprogram, 2004-2007

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker [1] fastsætter, at ikke-deltagende medlemsstater, dvs. dem, der ikke har indført den fælles valuta, skal forelægge konvergensprogrammer for Rådet og Kommissionen med henblik på en periodisk multilateral overvågning efter traktatens artikel 99.

[1] EFT L209 af 2.8.1997. Alle de dokumenter, der henvises til i denne tekst, kan ses på følgende website: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.

I overensstemmelse med artikel 9 i forordningen skal Rådet undersøge hvert enkelt konvergensprogram på grundlag af vurderinger foretaget af Kommissionen og det ved traktatens artikel 114 nedsatte udvalg (Det Økonomiske og Finansielle Udvalg). På grundlag af en henstilling fra Kommissionen og efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg skal Rådet afgive en udtalelse efter at have undersøgt programmet. Ifølge forordningen skal medlemmerne forelægge årlige opdaterede konvergensprogrammer, der også kan undersøges af Rådet efter samme procedurer.

De ti lande, der tiltrådte EU den 1. maj 2004, er omfattet af en dispensation og deltager derfor endnu ikke i den fælles valuta. De har forpligtet sig til at forelægge deres konvergensprogrammer senest den 15. maj 2004 og en første opdatering ved udgangen af 2004.

Letlands konvergensprogram for perioden 2004-2007 blev forelagt den 14. maj 2004. Kommissionen har foretaget en teknisk gennemgang af dette program under hensyntagen til resultaterne af prognoserne fra foråret 2004 og adfærdskodeksen [2] samt de principper, der er fastlagt i Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet af 27. november 2002 om bedre samordning af finanspolitikken [3]. Denne gennemgang giver grundlag for følgende vurdering:

[2] Det Økonomiske og Finansielle Udvalgs reviderede udtalelse om stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form, som godkendt af Økofin-Rådet den 10.7.2001.

[3] KOM(2002) 668 endelig af 27.11.2002.

Letlands første konvergensprogram, der dækker perioden 2004-2007, blev forelagt den 14. Maj 2004. Programmet omfatter planer om tilslutning til ERM II ved begyndelsen af 2005, kort efter at valutatilknytningen skifter fra SDR til euro den 1. januar. Indførelsen af euroen er planlagt til 2008, efter at konvergenskriterierne er opfyldt i 2007. Dokumentet inkorporerer foranstaltningerne i budgettet for 2004 og støtter sig til det økonomiske førtiltrædelsesprogram (PEP) for perioden 2003-2006.

Programmet er kun delvis i overensstemmelse med datakravene i den reviderede "adfærdskodeks for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form". Bl.a. er nogle af dataene endnu ikke fuldstændig i overensstemmelse med ESA95-normerne, og tallene for statens gæld og underskud bør behandles med forsigtighed, idet de data, der blev forelagt i den finanspolitiske meddelelse fra marts 2004, ikke blev valideret af Eurostat; der består som helhed stor tvivl om kvaliteten og konsistensen af de tilgrundliggende data.

Efter en imponerende vækst på gennemsnitlig 6,2 % i femårsperioden 1999-2003, med en vækst på 7,5 % i 2003, forventes der i det makroøkonomiske scenario en årlig vækst i BNP på gennemsnitlig 6,6 % i programperioden. I forhold til Kommissionens prognoser fra foråret 2004 er de lettiske myndigheder mere optimistiske med hensyn til væksten i BNP i 2004 og 2005, idet der forventes en BNP-vækst hvert år på 6,7 % i forhold til 6,2 % hvert år ifølge Kommissionens prognose. Forskellen skyldes hovedsagelig de lettiske myndigheders forventninger om en særlig stærk vækst i privatforbruget og de private investeringer. Den stærke vækst i den indenlandske efterspørgsel forventes at fortsætte på mellemlang sigt; selv om en sådan vækst ikke er urealistisk, forekommer den ikke helt forenelig med antagelsen om et stort underskud på de løbende poster, som forbliver stabilt i programperioden (8,5-9,0 % af BNP). Den forventede vækst i programmets to sidste år falder en smule til 6,5 %, hvilket igen kan anses for plausibelt, men ikke tilstrækkelig forsigtigt til at understøtte en finanspolitisk planlægning på mellemlang sigt. Foruden sårbarheden over for eksterne efterspørgselsrystelser udgør strukturelle begrænsninger en risiko for væksten. De makroøkonomiske prognoser er som helhed plausible, om end de går i den optimistiske retning.

For at nå den lettiske nationalbanks målsætning om prisstabilitet har valutaen (lats) siden 1994 været knyttet til SDR til en fast kurs med et normalt udsvingsbånd på ±1 %. Lats faldt derfor over for euroen fra begyndelsen af 2002 med et vist delvist omslag siden begyndelsen af i år. Valutakursens tilknytning til SDR har med held bidraget til den inflationshæmmende proces i Letland. Mellem 1999 og 2002 var HICP-inflationen beskeden, gennemsnitlig 2,3 % om året. Siden sommeren 2003 har inflationen imidlertid været stigende, påvirket af stigninger i administrativt regulerede priser (navnlig energitakster, lejeudgifter og sundhedsgebyrer), indirekte skattejusteringer og eftervirkninger af valutakursbevægelser. I 2003 nåede HICP-inflationen 2,9 % i forhold til 2 % i 2002. Inflationen steg yderligere i første kvartal af 2004 og nåede 6,2 % i maj, hvilket gør det usandsynligt, at man vil kunne nå både programmets forventede 4,5 % og Kommissionens forventede 4,0 % HICP-inflation i 2004. Inflationen forventes ikke desto mindre at falde gradvis og ligge på omkring 3 % fra 2006. Selv om de lettiske myndigheder anser inflationsstigningen i 2003 og 2004 for at være af midlertidig karakter, idet den hovedsagelig skyldes en kombination af enkeltstående faktorer, hævede den lettiske nationalbank for nylig refinansieringssatsen med 0,5 procentpoint til 3,5 % for at forhindre, at de aktuelle høje inflationssatser får en negativ indvirkning på inflationsforventningerne. Spændet for den korte rente over for euroområdet ligger fortsat over 200 basispoint, mens spændet for langfristede obligationer udgør ca. 100 basispoint.

De budgetmål, der er anført i programmet, skal sikre overholdelse af traktatens forpligtelser vedrørende den offentlige gæld og i sidste ende reducere underskuddet, således at der kan opnås et balanceret budget på lang sigt. I programperioden forventes det offentlige underskud imidlertid fortsat at ligge på omkring 2 % af BNP, med en vis forværring i 2004 i forhold til 2003 som følge af en forværring af statens balance. Et stærkt fald i budgetunderskuddet afvises i programmet på grund af de nødvendige udgifter i forbindelse med EU- og NATO-medlemskabet samt investeringer i menneskelig og fysisk kapital. Programmet forventer et mindre fald i indtægtskvoten og i den primære og samlede udgiftskvote i perioden frem til 2007. På indtægtssiden er der ikke givet en fuldstændig forklaring herpå, navnlig for så vidt angår 2006 og 2007, idet der ikke planlægges yderligere ændringer af skattesystemet efter skattesænkninger i 2004, opkrævningen antages at blive mere effektiv i løbet af programperioden, og der skule blive tilført betydelige EU-midler inden periodens udløb. På udgiftssiden tegner ekstraudgifter i forbindelse med NATO-medlemskabet og implementeringen af delvis EU-finansierede udgiftsplaner sig i 2004 tilsammen for ca. netto 0,7 procentpoint af BNP. Disse stigninger forventes at blive mere end opvejet af en stram udgiftskontrol med fokus på nedbringelse af overførsler.

Det er plausibelt, at de budgetpolitiske målsætninger kan nås, om end det mellemfristede finanspolitiske scenario ikke er uden risici. På nedgangssiden skyldes disse risici hovedsagelig en potentielt lavere end forventet vækst i produktionen; endvidere er der generel tvivl om, hvorvidt det vil lykkes at gennemføre strategien, idet der er tegn på et upålideligt statistisk grundlag og svagheder i den administrative kapacitet. Presset på udgifterne forventes at tage til i løbet af programperioden - hovedsagelig som følge af store investeringsbehov, overgangsomkostningerne i forbindelse med reformen af den offentlige sektor og behovet for at medfinansiere EU-bistanden. I den sammenhæng ser det ud til, at de foranstaltninger, der er planlagt med henblik på at opnå konsistens mellem budgetplaner og politiske programmer, prioritere udgifter og forbedre forvaltningen af kommunale finanser og sundhedssystemet, er hensigtsmæssige. I forhold til disse risici for nedgang er budgetprognoserne for 2004 og 2005 stort set i overensstemmelse med Kommissionens prognose fra foråret 2004, mens der som nævnt ovenfor på længere sigt er visse tegn på pessimisme med hensyn til udsigterne for indtægterne, herunder det forhold, at budgettet skulle notere betydelige nettoindtægter af EU-midler inden udgangen af perioden. Som helhed ser risiciene i forbindelse med budgetmålene ud til at være stort set afbalancerede. På den anden side giver disse mål ikke en sikkerhedsmargen til at forhindre en overskridelse af tærsklen på 3 % af BNP, og den manglende udvikling hen imod finanspolitisk balance forekommer ikke at være tilstrækkelig ambitiøs. I forhold til det økonomiske førtiltrædelsesprogram fra 2003 er f.eks. vækstforventningerne opjusteret, men udviklingen i budgetkonsolideringen er forblevet uændret. Hvis programmets forventede vækstrater skulle blive en realitet, vil det være ønskeligt med en hurtigere nedbringelse af det offentlige underskud, især på baggrund af det nuværende underskud på de løbende poster og det indenlandske efterspørgselspres. En hurtigere overgang til en budgetstilling tæt på balance i overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten vil også give mulighed for, at de automatiske stabilisatorer kan fungere frit, hvis væksten skulle falde.

I programmet forventes gældskvoten at stige fra 15,3 % af BNP i 2003 til 17,7 % af BNP i 2007. Den væsentligste drivkraft bag den stigende gældskvote er det primære underskud. Med undtagelse af 2004 forventes "stock-flow"-justeringerne at være små. Igennem hele programperioden ligger renteudgifternes bidrag stort set på 2003-niveauet, mens den nominelle vækst i BNP i høj grad bidrager til at reducere gældskvoten. Denne gældsprognose forekommer plausibel på baggrund af de øvrige programantagelser.

I programmet gives der en kort oversigt over regeringens strukturreformprogram, hvor der fokuseres på en forbedring af erhvervs- og investeringsmulighederne og på en styrkelse af fleksibiliteten på arbejdsmarkedet og beskæftigelsen. Det beskriver også en række foranstaltninger, som stort set afspejler de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik på disse områder. Programmet nævner endvidere de prioriterede foranstaltninger, der ligger til grund for den finanspolitiske konsolidering, nemlig at øge den finanspolitiske effektivitet, forbedre budgetprocedurerne og stramme udgiftskontrollen. For at kunne foretage en mere detaljeret vurdering af de planlagte foranstaltninger, vil det imidlertid være nødvendigt med yderligere oplysninger.

Letland vil forholdsvis ubesværet kunne klare de budgetmæssige omkostninger ved en aldrende befolkning, om end det ikke kan udelukkes, at der er risiko for budgetmæssige skævheder på længere sigt. Udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt er forbedret med gennemførelsen af en pensionsreform baseret på tre søjler. Den meget lave offentlige gæld har bidraget yderligere hertil. Der skal imidlertid holdes øje med risici i forbindelse med provenutab som følge af pensionsreformen og finansieringen af omstruktureringen af sundhedssystemet, således at der om nødvendigt kan gribes hurtigt ind for at dæmme op for et underskudsfremmende pres. Desuden skal konsolideringen videreføres, hvis den primære balance skal bidrage til at dæmme op for stigningen i den offentlige gæld.

Tabel: Sammenligning af centrale makroøkonomiske og budgetmæssige fremskrivninger

>TABELPOSITION>

På grundlag af denne vurdering har Kommissionen vedtaget vedlagte henstilling med henblik på Rådets udtalelse om Letlands konvergensprogram og fremsender den til Rådet.

Henstilling med henblik på RÅDETS UDTALELSE i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om Letlands konvergensprogram, 2004-2007

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,

under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker [4], særlig artikel 9, stk. 3,

[4] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1. De dokumenter, der henvises til i denne tekst, kan ses på følgende website: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.

under henvisning til Kommissionens henstilling,

efter høring af Det Økonomiske og Finansielle Udvalg -

AFGIVET FØLGENDE UDTALELSE:

Den [5. juli] 2004 gennemgik Rådet Letlands konvergensprogram, der dækker perioden 2004 til 2007. Programmet er kun delvis i overensstemmelse med datakravene i den reviderede "adfærdskodeks for stabilitets- og konvergensprogrammernes indhold og form". Bl.a. er nogle af dataene endnu ikke fuldstændig i overensstemmelse med ESA95-normerne, og tallene for statens gæld og underskud bør behandles med forsigtighed, idet de data, der blev forelagt i den finanspolitiske meddelelse fra marts 2004, ikke blev valideret af Eurostat.

Den budgetstrategi, der ligger til grund for programmet, tager sigte på at sikre overholdelse af traktatens forpligtelser vedrørende den offentlige gæld og i sidste ende reducere underskuddet i retning af balance på længere sigt. I programperioden forventes det offentlige underskud imidlertid fortsat at ligge på omkring 2 % af BNP, med en vis forværring i 2004 i forhold til 2003 som følge af en forværring af statens balance. Programmet forventer, at der kan fastholdes et primært underskud i størrelsesordenen 1 % af BNP, hvilket er foreneligt med et mindre fald i både indtægts- og udgiftskvoterne i løbet af programperioden. På indtægtssiden er der ikke givet en fuldstændig forklaring herpå, navnlig hvad angår 2006 og 2007, idet der ikke planlægges yderligere ændringer efter skattesænkninger i 2004, og opkrævningen antages at blive mere effektiv i løbet af programperioden. På udgiftssiden antages dette at skyldes en stram udgiftskontrol, hvor der fokuseres på nedbringelse af overførsler, samtidig med at der tages højde for ekstraudgifter i forbindelse med forpligtelserne ved NATO-medlemskabet og implementeringen af delvist EU-finansierede udgiftsplaner. Disse to forhold tegner sig i 2004 tilsammen for ca. netto 0,7 procentpoint af BNP. Gældskvoten, som ligger på 17,7 % af BNP i 2007, er fortsat meget lav, om end den er i stigning.

Det makroøkonomiske scenario, der ligger til grund for programmet, synes at afspejle en række forholdsvis gunstige vækstantagelser. Bl.a. forekommer den forventede udvikling i væksten på mellemlang sigt at være temmelig høj på baggrund af de strukturelle begrænsninger og økonomiens sårbarhed over for eksterne rystelser. Forventningerne til inflationen i 2004 synes ligeledes at være overdrevet, men forekommer realistiske i de efterfølgende år.

Programmets målsætninger for det offentlige underskud ligger hvert år under referenceværdien på 3 % af BNP. Målsætningerne er imidlertid ambitiøse og uforenelige med en stilling tæt på balance inden for programperioden. Risiciene i forbindelse med budgetresultatet ser stort set ud til at være afbalanceret. Den formentlig optimistiske vækstprognose, der er anført ovenfor, er en negativ risiko for de planlagte budgetmålsætninger, samtidig med at tilliden i programmet dæmpes af en tilsyneladende ringe datakvalitet. Dette imødegås af en vis tilsyneladende pessimisme i indtægtsprognoserne, især i de sidste år af programmet. Budgetstillingen i programmet giver ikke en tilstrækkelig sikkerhedsmargen til at forhindre en overskridelse af underskudstærsklen på 3 % af BNP under normale makroøkonomiske svingninger.

Letland vil forholdsvis ubesværet kunne klare de budgetmæssige omkostninger ved en aldrende befolkning. Udsigterne for de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt er forbedret med gennemførelsen af en pensionsreform baseret på tre søjler. Den meget lave offentlige gæld har bidraget yderligere hertil. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at der er risiko for budgetmæssige skævheder på længere sigt. For at sikre, at de offentlige finanser er holdbare, er det af afgørende betydning, at der sker en rettidig gennemførelse af foranstaltninger, som tager sigte på at dæmpe de aldersrelaterede udgifter, sammen med en finanspolitisk konsolidering, som skal sikre et tilstrækkeligt primært overskud.

Hvis de vækstrater, der forventes i programmet, bliver en realitet, henstilles det på baggrund af ovenstående til Letland, at det gør hurtigere fremskridt hen imod en budgetstilling tæt på balance, navnlig i betragtning af landets store underskud på de løbende poster og det indenlandske efterspørgselspres. Endvidere opfordres Letland til at forbedre pålideligheden og kvaliteten af de anvendte data og metodologier for at sikre en bedre overholdelse af ESA95-normerne. Endelig opfordres de lettiske myndigheder til at gå videre med de reformer af den offentlige sektor, der tager sigte på den administrative kapacitet, således at skatteopkrævningen bliver mere effektiv og udgiftskontrollen styrkes.

Centrale fremskrivninger fra Letlands konvergensprogram

>TABELPOSITION>