)3VMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(91) 484 ende I i g udg. 
Bruxelles, den 9. december 1991 
Forslag ti I 
RÅDETS AFGflRELSF 
OM VEDTAGELSE AF DEN ØKONOMISKE ÅRSBERETNING 1991/92 OM 
DEN ØKONOMISKE SITUATION I FÆLLESSKABET OG FASTLÆGGELSE 
AF RETNINGSLINJERNE FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK 
I FÆLLESSKABET I 1992 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1991/92 
STYRKELSE AF VÆKSTEN OG 
FORBEDRING AF KONVERGENSEN 
(forelagt af Kommissionen) 

Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
OM VEDTAGELSE AF DEN ØKONOMISKE ÅRSBERETNING 1991/92 OM 
DEN ØKONOMISKE SITUATION I FÆLLESSKABET OG FASTLÆGGELSE 
AF RETNINGSLINJERNE FOR DEN ØKONOMISKE POLITIK 
I FÆLLESSKABET I 1992 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab, 
under henvisning til Rådets beslutning 90/141/EØF af 12. marts 1990 om 
gennemførelse af gradvis konvergens i den økonomiske politik og de 
økonomiske resultater I første etape hen imod Den Økonomiske og Monetære 
Union, særlig artikel 4<1), 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Par Iamentet^2), 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3> -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
ArtlKel 1 
Den Økonomiske Årsberetning 1991/92, der er vedlagt denne beslutning, og 
de retningslinjer for den økonomiske politik I Fællesskabet i 1992, der er 
fastlagt i denne beretning, vedtages. 
Artikel 2 
Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne. 
Udfærdiget i Bruxelles, 
På Rådets vegne 
Formand 
(1) EFT nr. L 78 af 24.3.1990, s. 24. 
(2) Udtalelse 
(3) Udtalelse 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1991/92 
INDLEDNING OG RESUME I -V 
I. DEN ØKONOMISKE SITUATION OG DE ØKONOMISKE UDSIGTER 1 
1. 1991, et år præget af langsommere vækst 1 
A. En mindre dynamisk verdensøkonomi 1 
B. Et uensartet vækstmønster i EF 1 
2. Udsigterne for 1992 og 1993: et gradvist opsving 9 
II. DEN ØKONOMISKE KONVERGENS STAR I STAMPE 10 
1. Den nominelle konvergens skrider, men de fundamentale 
forhold er fortsat positive 10 
2. Aftagende tempo i den reale konvergens 14 
III- PRIORITERINGER I DEN ØKONOMISKE POLITIK » EF 16 
IV. MAKROØKONOMISK POLITIK OG STRUKTURTILPASNINGSFORANSTALTNINGER 19 
1. Monetær po l i 11 k og EMS 19 
2. Budgetpolitik 21 
3. Strukturtilpasningspolitik 26 
ØKONOMISK ÅRSBERETNING 1991/92 
INDLEDNING OG RESUMÉ 
1991-1992: to år med langsommere vækst 
Den økonomiske vækst på verdensplan er praktisk talt gået i stå i 1991: 
+0,2% i faste priser. Konjunkturbestemte faktorer - forstærket af de 
negative følgevirkninger af Golf-krisen - har medført, at mange store 
industrilande, USA, Canada, nogle EFTA-1 ånde og Det Forenede Kongerige, 
oplever et økonomisk tilbageslag. Samtidig fremkalder de omfattende 
omvæltninger i landene I Central- og Østeuropa uvægerligt en 
midlertidig, men betydelig produktionsnedgang i disse lande. Virkningen 
heraf på Fællesskabet er dog begrænset. Den omstændighed, at nedgangen 
i produktionen er ophørt i nogle lande, og at der er en vis 
opblomstring I verdenshandelen, giver forventning om en fornyet vækst 
på ca. 2% I 1992. 
Det Europæiske Fællesskabs økonomiske situation er også blevet påvirket 
af disse faktorer, men har formået at modstå dem meget bedre end mange 
andre regioner I verden. Den grundlæggende forbedring l EF-økonomiens 
funktion, der fandt sted Igennem 1980'erne, og den kraftige stimulering 
af væksten som følge af de to Tysklandes forening har bevirket, at 
væksten har kunnet opretholdes, om end i reduceret tempo. Vækstraten I 
Fællesskabet skønnes at falde i 1991 til ca. 1 1/4% fra 2,8% i 1990. 
Væksten skulle stige en anelse i 1992 - til ca. 2 1/4% for Fællesskabet 
som helhed - idet det forventede økonomiske opsving i Det Forenede 
Kongerige opvejes af en opbremsning I væksten I Tyskland, efterhånden 
som virkningerne af foreningen aftager. 
Den nuværende økonomiske afmatning skal ses på baggrund af den kraftige 
vækst, der gik forud. Fællesskabet har haft en tilfredsstillende vækst 
siden 1984. De sidste par år har været præget af en usædvanlig kraftig 
vækst i investeringerne, som var vanskelig at opretholde. I 1990 var 
EF-virksomhedernes investeringer i maskiner m.v. omtrent 50% højere i 
faste priser end I 1984. De forventninger, programmet for etablering af 
det indre marked har skabt, kan have medført, at virksomhederne I 
perioden 1987-1989 fremskyndte Investeringer i forventning om 
virkningerne af det indre markeds etablering. Disse virkninger vil 
manifestere sig i arene fremover I takt med, at de politiske og 
lovgivningsmæssige beslutninger, der allerede er truffet, føres ud I 
livet og fører til en reel nedbrydning af de resterende Interne 
barr ierer. 
- li -
EF-økonom I en - de v/gtlgste Indikatorer 
Gennemsnit Gennemsnit ** ** 
1983-87 1988-89 1990 1991 1992 1993 
BNP I faste priser 2.4 
Car lig stigning I %) 
Inflation (a) C") 5.9 
Realaflønning 1.3 
pr. beskæftiget 
Beskæftigelse C) 0.1 
Ledighed 10.5 
(% af erhvervsaktive) 
Budgetunderskud (b) 4.9 
(% af BNP) 
Løbende betalingsbalance 0.7 
(% af BNP) 3.7 
4.3 
1.6 
U6 
9.3 
3.3 
O 2& m 
4& 4& 
9 m 
4.1 4.4 4à 4& 
-0.2 -0.8 -1 -3/4 2.8 1.3 
5.2 5.0 
2.3 2.0 
1.4 0.5 
8.4 8.6 
** Prognose (a) forbrugerpr isdefiator 
(b) den offentI ige sektors lånebehov 
Langsommere vækst risikerer at bringe større EF-proJekter i fare 
Den nuværende økonomiske afmatning sender to økonom Isk-poI 11i ske 
signaler til Fællesskabet. 
i) På den ene side er den en uønsket udvikling, der lægger 
begrænsninger på mange landes handlefrihed i den økonomiske 
politik. Den lavere vækstrate fører allerede i 1991 til en 
stigning i ledigheden, hvorved den konstante nedadgående 
tendens, der har været fremherskende siden 1986, bringes til 
ophør. Den sociale modstand mod forandringer risikerer at blive 
øget, fordi de positive virkninger af den igangværende 
strukturtilpasning lader vente på sig og derved bliver mindre 
synlige end de midlertidige negative virkninger. Konvergensen 
afbrydes i opløbet til ØMU, og den langsommere vækst er en 
yderligere komplicerende faktor for den budgetkonsolidering i 
de lande, hvor den stadig er nødvendig, og skaber mindre 
gunstige forudsætninger for en hurtig indhentningsproces. 
li) På den anden side er den en kraftig påmindelse om, at den 
økonomlsk-politiske tilpasning, der fandt sted I 1980'erne -
hvor vidtgående den end var - alligevel ikke var tilstrækkelig 
vidtgående eller ikke blev ført til ende. Løntilbageholdenhed 
var en hjælp til at forbedre InvesterIngsrentabiiIteten, som 
blev kraftigt forværret i kølvandet på de to oliekriser og de 
urolige forhold, der fulgte efter. Denne positive udvikling 
ophørte Imidlertid i 1990, hvor tilpasningen endnu ikke var 
tilendebragt. Det er nødvendigt med en yderligere indsats for i 
det mindste at bringe investerIngsrentabiI i teten op på det 
niveau, der var gældende i 1960'erne. 
Den kraftige vækst I perioden 1988-1990 blev ikke udnyttet til at 
sætte skub I tilpasningsprocessen, hvor dette var nødvendigt. I 
nogle medlemsstater var Inflationsraten ved udgangen af 1980'erne 
stadig for høj - selv om den var betydeligt lavere end ved årtiets 
begyndelse - I forhold til det erklærede mål om hurtigt at bevæge 
sig hen imod Økonomisk og Monetær Union. Strukturtilpasningen var 
ikke omfattende nok. Den kraftige vækst I beskæftigelsen i perioden 
1988-1990 førte til uberettigede lønstigninger i 1990, selv om 
ledigheden da stadig var høj. Lige så foruroligende er 
budgetsituationen. Den kraftige vækst frembød en enestående chance 
- som Ikke blev udnyttet - for med små omkostninger at gøre noget 
drastisk for at konsolidere budgetstI I I Ingen. I mange tilfælde 
ville en kraftig konsolidering have bidraget til at forhindre en 
overophedning af økonomien med positive virkninger for 
inflationspresset. Nogle lande havde fortsat problemer med 
konkurrenceevnen over for udlandet, hvilket den fortsat skrøbelige 
stilling over for udlandet vidnede om. Meget ofte blev den 
igangsatte tiIpasningsindsats afbrudt for tidligt, også på dette 
område. 
Den politik, der gjorde, at den økonomiske udvikling i EF vendte I 
1980'erne, må iværksættes på ny og med større må I bevidsthed. I en 
verdensøkonomi præget af Indbyrdes afhængighed spiller grundlæggende 
sunde økonomiske forhold og en fleksibel økonomi en afgørende rolle i 
forbindelse med at sikre, at negative eksterne udviklingstendenser Ikke 
bringer virkeliggørelsen af Fællesskabets grundlæggende økonomisk­
pol it i ske mål i fare. 
Med den rette politik er udsigterne for det mellemlange sigt fortsat 
gode 
Vækstraten i EF ventes på nuværende tidspunkt at stige igen og at nå op 
på ca. 2 1/2% i 1993. Det langsomme tempo i opsvinget afspejler det 
forhold, at mange medlemsstater ventes at Iværksætte en politik, der 
indebærer en genoptagelse af tilpasningsbestræbelserne. Bliver dette 
tilfældet, vil EF-økonomien Igen kunne opleve en kraftigere og både 
økonomisk og miljømæssigt bæredygtig vækst. 
De processer, der er sat i gang med de store EF-programmer -
etableringen af det indre marked, overgangen til Den Økonomiske og 
Monetære Union, styrkelsen af den økonomiske og sociale samhørighed -
er irreversible. Dristige beslutninger og resolut handling vil styrke 
tilliden blandt de økonomiske beslutningstagere kraftigt og 
øjeblikkeligt stimulere den økonomiske vækst. 
Bestræbelserne på at etablere det indre marked er det mest vidtrækkende 
udbudssideinitiativ i Fællesskabets historie. De fleste af de 
beslutninger, der skal træffes, er blevet truffet. Gennemførelsen i den 
nationale lovgivning sakker imidlertid bagud, og en række vanskelige 
spørgsmål er endnu uløste. Aftalen om oprettelse af et Europæisk 
Økonomisk Samarbejdsområde (EØS), der blev indgået for nylig, vil 
udvide og forstærke virkningerne af programmet for etablering af det 
indre marked. 
- IV -
Gennemførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union vil forstærke den 
type økonomiske fordele, 1992-programmet Indebærer. Reelt vil det kun 
være muligt at høste det fulde potentielle udbytte af det indre marked, 
hvis der indføres en fælles valuta. Hovedformålet med ØMU er derfor at 
uddybe integrationen i EF og forbedre EF's økonomiske situation. Efter 
adskillige år med bemærkelsesværdige fremskridt ophørte tendensen hen 
imod den grad af nominel konvergens, der er forudsætningen for en 
ubesværet overgang til ØMU, i 1989/90. Kun få medlemsstater er nu i en 
position, hvor de kan gennemføre overgangen til ØMU uden omfattende 
tilpasninger. I erkendelse af behovet for på ny at bevæge sig hen Imod 
større konvergens har medlemsstaterne aftalt at iværksætte ambitiøse 
konvergensprogrammer. Det er af stor betydning, at disse programmer 
gennemføres målbevidst. De medlemsstater, hvor tilpasningsbehovet 
stadig er stort, vil blive styrket I deres må I bevidsthed af et 
resultatrigt og klart udfald af Maastricht-mødet, af de resultater, 
deres partnere allerede har opnået, og af forbedrede koordina-
tionsprocedurer på EF-plan. 
EF's politiske mål forudsætter en konsekvent gennemførelse af den rette 
makroøkonomiske politik og strukturtilpasningspolitik 
Der er I alle lande behov for en fortsat indsats for at øge 
f iekslbl I i teten i økonom I en. Den omstændighed, at der på én og samme 
tid er en meget høj ledighed og flaskehalsproblemer på bestemte dele af 
arbejdsmarkedet, tyder på, at der må gøres en større indsats for at 
højne uddannelsesniveauet og sikre en bedre overensstemmelse mellem de 
udbudte og de efterspurgte færdigheder. Samtidig vil der være behov for 
større fiekslblI itet I såvel lønfastsættelsen som lønstrukturen. Det er 
vigtigt at revidere lønfastsættelsesstrukturen, så den l højere grad 
afspejler makroøkonomiske hensyn og behovet for yderligere 
strukturt iIpasning. 
Fæi lesskabet, Ja faktisk hele verden, står over for et 
opspar ingsunderskud, der risikerer at blive mere akut inden for de 
nærmeste år. På trods af en afdæmpet efterspørgsel efter investeringer 
i den Industrialiserede verden ligger den lange realrente i 1991 på et 
højt niveau, hvilket vidner om, at de tilgængelige opsparingsmidler 
ikke er store nok til at imødekomme kapitalefterspørgslen. Denne 
situation risikerer at blive yderligere forværret, så snart der på ny 
kommer gang i investeringerne, og den enorme latente 
kapitalefterspørgsel i landene i Central- og Østeuropa omsættes i 
konkret efterspørgsel efter investeringsmidler. Regeringerne bør 
foretage en systematisk undersøgelse af samtlige de strukturbetingede 
faktorer, der udgør en hindring for opsparingen. 
Det største enkeltbldrag ti I en øget national opsparing ville dog være, 
hvis det budgetunderskud, de fleste lande opererer med, blev reduceret 
betydeligt. En række medlemsstater (Grækenland, Italien, Portugal, 
Belgien, Nederlandene, Irland og Tyskland) har I varierende grader en 
utilfredsstillende budgetstilling. Denne situation skal der rettes op 
på i de pågældende lande, hvis de skal forbedre deres makroøkonomiske 
situation, og overgangen til ØMU skal forløbe uproblematisk. Hvis der 
sker de nødvendige fremskridt hen imod disse mål, vil det samlede 
opspar Ingsunderskud desuden kunne reduceres, og den byrde, 
pengepolitikken bærer for øjeblikket, vil kunne lettes. 
- V -
Markederne har anerkendt, at de pengepolitiske myndigheder har haft 
held til at sikre pris- og valutakursstabilitet I Fællesskabet, og 
renteforskellene mellem EMS-valutaerne er blevet Indsnævret 
betragteligt. De er for den korte rentes vedkommende på det nærmeste 
forsvundet mellem de valutaer, der oprindelig deltog I det snævre bånd. 
Under disse betingelser er handlefriheden på nationalt plan yderst 
begrænset. Det haster derfor så meget desto mere med at Indføre ØMU I 
fuldt omfang. I betragtning af, at der fortsat er et kraftigt 
inflationspres i langt størstedelen af medlemsstaterne, bør der 
imidlertid fortsat føres en forsigtig pengepolitik. 
Med de begrænsninger, som den høje grad af økonomisk Integration og 
valutakursstabilitet, der nu præger Fællesskabet, lægger på penge- og 
budgetpolitikken, påhviler det i så meget desto større grad 
strukturtilpasningspolitikken at skabe forhold, der fremmer en 
harmonisk udvikling I alle EF-1 ånde og EF-regIoner. Denne politik skal 
støttes af passende foranstaltninger I økonomlens nøglesektorer, der 
tager sigte på at fremme den nødvendige tilpasning. Medlemsstaterne og 
EF må sørge for, at udbudsbetingelserne forbedres alle vegne, så der 
skabes øget beskæftigelse. Der må skabes forhold, der tiltrækker 
beskæftigelsesfremmende investeringer til områder, hvor ledigheden er 
høj. Sådanne forhold vil også bidrage til at accelerere 
indhentnlngsprocessen, som kan fremmes yderligere, hvis EF's politik 
for større samhørighed styrkes. En forbedret infrastruktur, et tættere 
samarbejde, et mindre stift arbejdsmarked og en skattestruktur, der 
ikke straffer iværksættere, er alle særlig betydningsfulde faktorer i 
denne forbindelse. Medlemsstaterne bør give en forbedret udbudspolitik 
en fremtrædende plads I deres makroøkonomiske strategier. Samarbejde på 
EF-plan og udbudssldeforanstaltninger I medlemsstaterne er et 
nødvendigt supplement 11 I de makroøkonomiske strategier. 
Forbedrede udbudsbetingelser må og skal gå hånd I hånd med en åben og 
ufordrejet konkurrence. Offentlige subsidier kan udgøre en trussel mod 
et konkurrencebaseret marked ved at forbeholde konkurrerende 
virksomheder bestemte fordele. I opløbet til ØMU bør 
statsstøtteordningerne granskes nøjere med det sigte at øge 
konvergensen. Kommissionen søger at begrænse statsstøtte og kun at 
godkende sådan støtte, hvis den Indgår som led i en omstrukturering. 
Hvis der blev givet tilsagn om at udvise større disciplin med hensyn 
til subsidier, ville dette desuden bidrage til at tilvejebringe et mere 
åbent internationalt handelssystem. Hvis Uruguay-Runden afsluttes 
rettidigt, vil der Ikke blot blive sikret øget markedsadgang og mindre 
protektionisme inden for de områder, der traditionelt indgår i 
handelsforhandlinger, men det vil også blive muligt at lade 
multilateralt aftalte handelsregler gælde for nye områder af stor 
relevans for Fællesskabet, nemlig tjenesteydelser, Intellektuelle 
ejendomsrettigheder og Internationale Investeringer. Det er vigtigt at 
udvide adgangen til vore markeder for de varer, hvormed landene i 
Central- og Østeuropa kan konkurrere effektivt på verdensmarkedet, 
nemlig landbrugsvarer, tekstiler, kul og stål. Denne forbedring af 
markedsadgangen vil ikke komme til at ske på bekostning af de 
eksisterende handelsforbindelser med andre handelspartnere, specielt 
udviklingslandene. Kun en stærk, konkurrencedygtig og åben EF-økonomi 
vil være i stand til på tilfredsstillende vis at bistå Den Tredje 
Verden og de central- og østeuropæiske lande i deres udvikling. 
- 1 
DEN ØKONOMISKE SITUATION OG DE ØKONOMISKE UDSIGTER 
1991. et år præaet af langsommere vækst 
A. En mindre dynamisk verdensøkonomi 
Tabel 1: BNP i fast« priser, indenlandsk eftorspoergsel 
»handel og verdenshandel (procentvis «andrino) 
1981-85 1986-89 1990 1991* 1992* 1993* 
Verden (ekskl. EF) 
USA 
Japan 
EF 
USA 
Japan 2.6 
2.9 
3.9 
1.5 3.8 
3.5 
4.4 
32 BNP 
1.8 
0.9 
5.6 
2.8 -0.2 
-0.4 
4.6 
1.3 2.1 
2.1 
3.5 
2.2 
Indenlandsk efterspoergsel 
3.7 3.0 0.5 
2.9 5.6 5.8 
0.9 4.2 2.9 -1.0 
3.4 
1.1 
Verdenshandel 
USA 
Japan 
EF*** Gennem de seneste to år har 
Fællesskabet måttet operere i 
et stadig mere ugunstigt øko­
nomisk klima. Produktions­
væksten på verdensplan, ekskl. 
EF-1 andene, har, siden den 
nåede sit toppunkt i 1988 på 
ca. 4%, været støt faldende og 
lå tæt på nul i 1991, den 
laveste vækstrate siden 1982. 
Væksten i verdenshandelen (igen 
ekskl. EF-1 andene) er faldet 
endnu mere fra en vækstrate på 
over 7% I 1988 til under 2% I 
1991 (tabel 1). Den økonomiske 
afmatning har været mere 
markant end antaget ved årets 
begyndelse, fordi det forventede opsving I økonomien har ladet vente 
på sig. Den tidligere vurdering af de økonomiske udsigter har helt 
klart været for optimistisk. Verdensimp. (ekskl. EF) 3.0 
Tysklands import 1.6 
EF-import** 2,6 6.0 
6.1 
&8 3.0 
11.4 
4J 1.8 
12.8 
2.5 2.1 
3.7 
2.2 
5.1 
5.0 
5.2 3.1 
2.2 
3.5 
2.4 
2.1 
3.7 
2.6 
6.1 
4.7 
5.5 
Loebende betalingsbalance (% af BNP) 
-1.2 -2.8 -1.6 
1.9 3.2 1.2 
-0.1 05 -0.2 -0.1 -0.7 
1.5 1.6 
-0.6 -0.9 -0.6 
1.7 
-0.8 
* Prognose 
** EF, ekskl. Tyskland 
*** EF, inkl. et forenet Tyskland, fra 1991 og fremefter. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
B. Et uensartet vækstmønster I EF 
Vækstbilledet l EF er ret uensartet: forholdsvis svag aktivitet I 
Frankrig og Italien og en økonomisk tilbagegang i Det Forenede 
Kongerige, som synes at have nået bunden, står I skarp kontrast til 
- 2 -
en støt ekspansion i Tyskland, Luxembourg og Spanien, mens de øvrige 
lande befinder sig mellem disse to yderpunkter. 
a) Ekspansionen fortsatte Især I Tvskiand. men I aftagende tempo 
Tyskland fortsatte sin ukuelige vækst under indflydelse af den 
omfattende ekspansive finanspolitik foreningen gav anledning til. 
Finanspolitikken medførte en kraftig stimulering af det private 
forbrug, mens investerIngsudvlkI Ingen blev understøttet af 
Investorernes ønske om at øge produktionskapaciteten for at betjene 
markedet i de fem nye Lander. Dette efterspørgselspres kunne ikke 
dækkes af det Indenlandske udbud, hvorfor der I vid udstrækning 
måtte trækkes på udenlandske leverandører, hvilket medførte en 
ændring i den løbende betalingsbalancesituation fra et overskud på 
4,7% af BNP (Vesttyskland) i 1989 t i I et underskud på 1,1% af BNP 
(det forenede Tyskland) i 1991. 
Men selv denne kraftige udstrømning af Indenlandsk efterspørgsel til 
udlandet kunne Ikke forhindre, at der opstod Interne pres. En lang 
række faktorer, herunder stigninger i de Indirekte skatter, bidrog 
til den opadgående tendens I prisniveauet. Den underliggende 
inflation steg, og inflationen i Vesttyskland er nu over 4%. Der 
blev indgået lønaftaler, der gav lønstigninger på 6-7%. Med en 
aftagende vækst i produktiviteten førte dette til en stigning i 
lønomkostningerne pr. produceret enhed på næsten 6% og et fald i 
profitmargenen, dog fra et højt niveau. 
Som følge af den voldsomme stigning I overførslerne i kølvandet på 
foreningen er budgetbalancen gået fra ligevægt i 1989 til et 
underskud på 3,6% af BNP i 1991, selv om der i begyndelsen af 1991 
blev truffet provenuforøgende og udgiftsdæmpende foranstaltninger på 
svarende til 2% af BNP. 
- 3 -
Siden omkring midten af 1991 har væksten mistet momentum, fordi den 
ekspansive virkning af foreningen er I aftagende, og fordi væksten 
måtte ledsages af en stram pengepolitik for at lægge en dæmper på 
inflatlonsforventnlngerne. Ydermere er udsigterne for 
rentabiliteten blevet forværret på grund af stigningen i lønomkost­
ningerne pr. produceret enhed. Samtidig har den kapacitetsudvidende 
virkning af de senere års investeringer bevirket, at der siden 
foråret er sket et vist fald i den høje kapacitetsudnytteIsesgrad. 
Selv om faren for efterspørgselsinflation til en vis grad er drevet 
over, indebærer den nuværende finanspolitik, som i uforholdsmæssig 
høj grad har fokuseret på provenuforøgelse, en betydelig risiko for 
at fremkalde en skatte- og omkostnings induceret inflation. 
b) Langsommere vækst I resten af EF 
Det Forenede Kongerige oplevede et kraftigt økonomisk tilbageslag I 
1991, hvor BNP faldt med næsten 2%. Det private forbrug og frem for 
alt investeringerne faldt betragteligt under forsinket indflydelse 
af den stramme pengepolitik, der blev ført i 1989 og 1990 for at 
dæmpe overophedningen af økonomien under den forudgående kraftige 
forbrugsopgang. 
Figur 1: Tillidalndikatorer - EF 
(Iconjunkturundaraoagalaa) 
• I o J • ] 
199« 1989 
Kild«: Kommlaalonana tjanaatagrana Resten af EF kunne notere en 
mere afdæmpet vækst på 1,5% 
sammenlignet med 2,7% i 
1990. Samlet var det navnlig 
væksten i det private 
forbrug og eksporten, der 
gik tilbage, mens investe­
ringerne endda stagnerede. 
Tilliden hos forbrugerne og 
i erhvervslivet har været 
lav, siden Golf-krisen brød 
ud, og har kun udvist en 
begrænset bedring siden da 
(figur 1). 
- 4 -
Investeringerne stagnerede for første gang efter en usædvanlig 
kraftig stigning I Invester Inger ne. gennem de sidste fem år, hvor­
under kapitalapparatet 1 Europa steg med næsten 15% i faste priser. 
Et sådant pusterum var næsten uundgåeligt efter den første Investe 
ringsbølge som forberedelse 
Tabel 2: Noegfatal for EF-oekonomien 
1983-87 1988-89 1990 1991* 1992* 1993* 
OBNjfïii^lBllii; 
Beskæftigelse 
Realafloénning **' 
Inflation*** 2.4 
0.3 
1.3 
5.8 3.7 
1.6 2.8 
1.4 
1.6 2.3 
4.3 5.2 1,3 
0.5 
2.0 
5.0 22 
0.3 
1.3 
4.5 2.4 
0.5 
1.4 
4.2 
Reale loenomkostninger -i„i 
pr, produceret ønted -1.0 0.5 0,6 -0.7 -0.7 
Investeringer 
heraf maskiner m,v. 2.6 
44) 7.9 
9.9 4.1 -0.5 
4.7 -0.4 2.2 
2.6 3.7 
4.8 
* Prognose 
** Realafloénning pr. beskæftiget (forbrugerprisdeflator) 
*** Forbrugerprisdeflator 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene på etableringen af det 
Indre marked. Virkningerne 
af de foranstaltninger, 
der er truffet i lyset af 
det indre marked, vil vise 
sig inden for de nærmeste 
år, efterhånden som de 
politiske og lovgivnings­
mæssige beslutninger, der 
allerede er truffet, føres 
ud I I i vet og fører t i I en 
reel nedbrydning af de 
resterende interne bar­
rierer (tabel 2). 
Faldet I væksten ville dog have været større, hvis de to Tysklande 
ikke var blevet forenet. Den Økonomiske vækst i EF-landene blev 
reelt holdt kraftigt oppe af efterspørgselsvirknlngerne fra den 
tyske økonomiske ekspansion. Den samlede virkning af Tysklands 
forening på de Øvrige EF-lande skønnes at andrage 0,5 procentpoint 
pr. år i gennemsnit i per loden 1990-91 (se den Indrammede tekst). 
Nedgangen I væksten var hovedsagelig konjunkturbetinget i lande som 
Spanien, Portugal, Nederlandene, Belgien, Luxembourg, Irland, 
Italien og Frankrig. Konjunkturnedgangen afslørede grundlæggende 
strukturelle svagheder i visse lande. Italien og Frankrig ville i 
5 -
De økonomiske konsekvenser for Fællesskabet af Tysklands forening 
Generelt har de to Tysklandes forening haft såvel reale virkninger via dens stimulering 
samhandelen Inden for Fællesskabet som pengepolitiske virkninger via rente- og valutakursudsving. af 
Hvad de reale virkninger angår, har transmlssIonsmekanIsmerne været de reale 
handelsbalancevirkninger: de omfattende løbende overførsler og kapitaloverførsler til de fem nye 
delstater er delvis blevet omsat I øget efterspørgsel. Denne efterspørgsel er primært rettet mod 
vesttyske virksomheder på grund af deres komparative fordele (geografisk nærhed, fælles sporg, fælles 
valuta). Den heraf afledte kraftige stigning I Vesttysklands endelige efterspørgsel fører på sin side 
til en øget Import rettet mod resten af verden og Især de øvrige EF-medlemsstater, hvilket - alt 
andet lige - har positive virkninger for disses endelige efterspørgsel og BNP-vækst. 
Tabel 1: Kvartalsvis bilateral eksport til Tysk I ond 
(Procentvis andring I forhold til samme kvartal året f«*r) 
BLØU 
Danmark 
Gra&enland 
Spanien 
Frankrig 
IrI and 
I talien 
Neder I andene 
Portugal 
Det Forenede 
Konger ige 1990 
III 
7.8 3.2 
10.8 8.8 
3.4 -2.7 
16.3 9.5 
15.9 -8.4 
9.0 5.8 
13.0 8.0 
5.7 -0.5 
21.5 14.8 
6.7 -0.5 12.1 
22.5 
3.5 
30.5 
15.1 
11.7 
17.5 
8.7 
17.5 
7.1 31.9 
31.2 
8.4 
38.0 
10.6 
6.9 
20.1 
17.1 
20.1 
13.4 1991 
I II 
28.8 27.0 
33.9 29.2 
8.1 4.9 
48.7 41.2 
21.0 38.7 
13.6 13.3 
22.0 19.1 
20.9 18.5 
22.5 21.5 
17.5 21.6 Omfanget af disse positive virkninger afhænger 
naturligvis dels af, hvor stor en andel eksporten 
til Tyskland udgør af den samlede eksport, og dels 
af, hvor stor en andel eksporten udgør af BNP. De 
mindre, åbne økonomier med tætte forbindelser til 
Tyskland som Bene lux-1 andene og Danmark vil derfor 
sandsynlIgvis opleve kraftigere positive virkninger 
i forhold til BNP end de større lande. 
I løbet af de første tolv måneder efter foreningen 
bekræftede handelsbevægelserne de skøn, der blev 
foretaget I maj/Juni 1990: de fem nye Landers ind­
køb gik op fra 18 mla. DU til ca. 130 mia. DU, 
hvilket næsten svarer til de offentlige over­
førsler modtaget af disse L'ånder. Samtidig kunne 
alle andre EF-lande bortset fra Grækenland notere et 
betydeligt opsving I samhandelen med Tyskland (se 
tabel 1). 
Kilde: Bundesbank, månedsrapport, tillæg 3, 1991 På grundlag heraf kan virkningen på væksten i 
Fællesskabet i 1990 (andet halvår) og 1991 skønnes 
at andrage henholdsvis 0,4 og 0,6 procentpoint (se 
tabel 2). For de mindre og mere åbne økonomler er virkningen generelt større, navnlig I det andet år, 
hvor de tillige høster fordel af de Indirekte virkninger af foreningen. 
I maj/Juni 1990 var forventningen den, at 
foreningen ville medføre en generel rentestigning I 
Tyskland og en opskrivning af DM, bevægelser, som 
alle de øvrige lande, der er medlem af valutakurs­
mekanismen, ville være nødsaget til at følge med 
de deraf følgende negative virkninger for væks­
traten. De finansielle markeders reaktion i første 
kvartal af 1990 syntes at bekræfte dette synspunkt. 
I tiden derefter faldt den effektive rente, efter 
stigningen i begyndelsen, Imidlertid til det 
niveau, den lå på før foreningen, og både den lange 
og den korte nominelle rente I de fleste lande 
fulgte det samme mønster med en stigning I 
begyndelsen efterfulgt af et fald. Tabel 2: Virkningen af Tysklands forening pa vo*stroten 
i de andre medlemsland« 
Memorandumpoeter 1990 
Andel af ekep. Indvirkning po 
til Tyskland Eksportens \a*straten i pro­
ud af den som- andel af centpoint pr. år 
led« eksp.(X) BNP (X) 1990* 1991 
BLØU 19.8 75.3 40.6 +1.0 
Danmark 18.2 35.1 +0.4 +0.7 
Grakenland 25.1 23.4 +0.2 +0.4 
Spanien 11.1 17.7 +0.3 +0.5 
Frankrig 18.7 23.4 +0.4 +0.7 
Irland 12.2 63.5 +0.3 +0.8 
Italien 17.4 20.6 +0.3 +0.6 
Nederlandene 28.1 56.4 +0.7 +0.9 
Portugal 15.8 37.3 +0.3 +0.4 
Det Forenede 
Kongerige 12.7 24.8 +0.2 +0.5 
EUR 11 12.8 28.0 +0.4 +0.6 
* Andet halvår, pa årsbasis 
Kilde: KomnissIonen* tjenestegren« 
- 6 -
Det kan derfor forventes, at foreningens pengepol It I ske virkninger på medlemsstaterne vil blive noget 
mindre end oprindelig antaget og ikke vil få nogen nævneværdig Indflydelse på de skøn, der er 
fremlagt i tabel 2. Se/v om "alt andet IIge"-ræsonnementer altid er vanskelige at foretage I økonomi, 
kan det således skønnes, at hvis foreningen Ikke havde fundet sted, ville Tyskland have oplevet den 
samme konjunktur nedgang som de andre lande, og EF-økonomlen ville have oplevet en meget lav vækst I 
1991. 
Det skal endvidere bemærkes, at I dette dokument gælder alle historiske data, der bærer overskriften 
"Tyskland", kun for Vesttyskland, fordi der er store statistiske problemer, der forhindrer, at der 
kan fremlægges en pålidelig prognose for det forenede Tyskland. Der er dog et par undtagelser til 
denne generelle regler, som det er værd at lægge mærke til, og som Indebærer et metodologisk brud I 
de benyttede tidsrækker. For det første dækker handelstal lene baseret på toldstat I stikker over det 
forenede Tysklands eksport og Import af varer. For det andet dækker budget balancen de offentlige 
overførsler til de fem nye Lander samt underskuddet I de offentlige finanser for myndighederne I 
disse Lander fra 1991 og fremefter. For det tredje vedrører dataene for den løbende betalingsbalance 
også det forenede Tyskland. Når dataene udtrykkes I procent af BNP, er det således I disse tre 
tilfælde det forenede Tysklands BNP, der benyttes. 
Ved aggregeringen af de nationale data til en EF-total er der naturligvis taget højde for den 
opgørelsesmetode, der er valgt for Tysklands vedkommende. I tabellen nedenfor gives et Indtryk af, i 
hvilket omfang prognoserne for det forenede Tyskland - med den usikkerhed, de er behæftet med -
påvirker de aggregerede størrelser for Fællesskabet som helhed, navnlig for væksten 1 faste priser, 
ledighedsprocenten og Inflationen. 
1991 1992 1993 
BNP-vækst I faste priser (% pr. år) 
E F 
EF* 
E F 
E F 
E F 
E F 1.3 2.2 
0.9 2.2 
Ledighedsprocent 
8.6 9.1 
9.3 9.8 
Inflation (% pr. år) a 
5.0 
5.3 4.5 
4.7 
Netto lånebehov b 
E F 
E F 
E F 
E F -4.3 
-4.4 -4.3 
-4.4 
Løbende betalingsbalance c 
-0.3 
-0.8 -0.3 
-0.9 2.4 
2.5 
9.2 
9.9 
4.2 
4.3 
-4.1 
-4.3 
-0.4 
-0.8 
* E F, inkl. de fem nye tyske delstater 
a) Forbrugerprisdeflator 
b) Den offentlige sektor-, I procent af BNP 
c) I procent af BNP 
_ 7 -
realiteten have haft vanskeligt ved at opretholde en mere vedva­
rende, høj økonomisk aktivitet i forhold til deres handelspartnere 
på grund af deres skrøbelige balance over for udlandet. Priskonkur­
renceevnen er blevet forringet betydeligt i Italien. I Frankrig 
giver handelsbalancens sektorsammensætning grund til bekymring; mens 
overskuddet på landbrugsvarer er stigende, har overskuddet på 
industrivarer fra midten af 1980'erne ændret sig til et betydeligt 
underskud, selv om der har kunnet noteres en vis forbedring i de 
seneste måneder. 
Den lavere vækst har naturligvis haft vidtrækkende konsekvenser for 
beskæftigelsessituationen i EF, som ellers udviklede sig gunstigt 
gennem 1980'erne med en nettotilgang på 9 millioner arbejdspladser 
(tabel 3). Selv om væksten blev mere arbejdskraftintensiv, skete der 
for første gang siden 1982 en markant opbremsning i væksten I 
beskæftigelsen, hvilket resulterede I en kraftig stigning i den 
uacceptabelt høje ledighed. 
Tabel 3: Beskæftigelsen i Fællesskabet 
Samlet beskæftigelse 
millioner procentvis ændring Ledigheds­
procent** Til trods for den større 
træghed på arbejdsmarkedet 
dæmpedes lønpresset kun mar­
ginalt: den nominelle af­
lønning pr. beskæftiget steg 
med 7% I 1991, hvilket kun var 
marginalt mindre end i 1990 
(7,6%). Kombineret med den 
konjunkturbestemte nedgang i 
væksten I produktiviteten før­
te dette på ny til stigninger 
i de nominelle lønomkost­
ninger pr. produceret enhed og 
- på grund af den manglende 
mulighed for at hæve priserne tilstrækkeligt - til en yderligere 
stigning i de reale lønomkostninger pr. produceret enhed med en 
deraf følgende negativ indvirkning på rentabiliteten og den 
internationale konkurrenceevne. 1980 
1984 
1990 
1991 
1992 
1993 128.0 
124.8 
133.6 
134.2 
134.6 
135.3 -0.6*** 
1.4 
0.5 
0.3 
0.5 6.0 
10.7 
8.4 
8.6 
9.1 
9.2 
* Prognose 
** l procent af den civile arbejdsstyrke. 
*** gennemsnit 1980-84 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
- 8 
Figur 2: Rentabiliteten af fast kapital 
Resi« loenomkostnlnger pr. 
produceret enhed 
(1861-79.100) 
Nettoprofltrst« sf fast kapital 
(1961 - 73 • 100) 
(venatre akala) 
Fast« bruttoinveateringer 
(I % al BNP. hoajra akala) 
MM «70 «78 «SO 
Kllda: Kommlaalonana tienaatagrane Trods dette fald var rentabiliteten 
fortsat høj. Men mens profitraten 
pr. enhed værditilvækst er gået op og 
har nået det niveau, der var frem­
herskende i per loden 1961-1973, er 
det samme endnu ikke tilfældet med 
rentabiliteten af kapitalapparatet. 
Kapltalprodukt!vi teten faldt dra­
stisk fra 1970 til 1983 og genvandt 
kun langsomt det tabte terræn fra 
1985 og fremefter. Som følge heraf 
ligger rentabiliteten af den faste 
kapital stadig under niveauet I 
per loden 1961-1973, så der er behov 
for yderligere bestræbelser for fuldt 
ud at genoprette rentabiliteten 
(figur 2). 
Tabel 4: Udbudssidefaktofer i FssHesskabet 
(årlig procentvis ændring, medmindre andet er angivet) 
1981-86 1987-89 1990-91 1991* 1992* 
Samlede investeringer 
heraf: 
maskiner m.v. 
bygge- og anlægssektor 
Kapitalapparat 
Kapitalproduktivitet 
Realafloénning 
pr. beskæftiget ** 
Reale loenomkostninger pr. 
produceret enhed 
Rentabilitet *** 
Lang realrente **** 0.1 
1.7 
-1.0 7.1 
9.4 
4.9 1.8 -0.5 
2.2 
1.7 
2.3 2.7 2.9 
-0.6 0.7 -0.8 
0.9 1.7 2.1 -0.4 
-0.5 
2.8 
-1.5 
2.0 
-1.0 
73.8 
4.3 -0.7 
90.2 
5.0 0.5 
92.5 
5.3 
Prognose 
Korrigeret med forbrugerprisdeflatoren 
* Nettoafkast af nettokapltalapparat (1081-73 - 100) 
"Korrigeret med BNP deflator 2.2 
2.6 
1.8 
2.8 
-0.6 
1.3 
0.6 -0.7 
91.6 92.9 
5.1 
kraftig fremgang I Investeringerne 
rentabilitet: real InvesterIngerne er 
i 1985. Alligevel er Investeringerne Nedgangen i rentabiliteten I 1990 
og 1991 er på Ingen måde drama­
tisk (tabel 4). Men mens de 
relative faktorpriser og renta­
biliteten kun har begrænset 
Indvirkning på Investeringerne på 
kort sigt, forstærkes virk­
ningerne på lang sigt. Hvis denne 
tendens med en svigtende 
rentabilitet fortsætter, vil 
dette derfor være til skade for 
en fornyet fremgang i 
Investeringer og beskæftigelse. 
Siden 1985 har der været en 
på grund af en markant forbedret 
nu omtrent en tredjedel højere end 
som andel af BNP stadig mere end et 
- 9 -
helt procentpoint lavere end gennemsnitsniveauet I perioden 1961-1973. 
Der er stadig grund til at forbedre denne kvote for at nedbringe den 
høje ledighed I Fællesskabet. 
Et vedholdende lønpres og skattestigninger I nogle lande gjorde det på 
trods af konjunkturnedgangen Ikke muligt at dæmpe prisstigningerne. 
Forbrugerpriserne og BNP-deflatoren steg med 5% I samme tempo som I 
1990. 
Udsigterne for 1992 og 1993: et gradvist opsving 
Efter at have nået bunden I anden halvdel af 1991 ventes den Økonomiske 
aktivitet på ny at tage til I moderat omfang I 1992 takket være Inden­
landske faktorer. Selv om det eksterne økonomiske klima ventes at 
forbedre sig på grund af et opsving I verdensproduktionen og -handelen, 
vil EF-medlemsstaterne sandsynligvis kun I begrænset omfang få del l 
dette opsving, fordi denne positive udviklingstendens vil blive opvejet 
af den gradvis aftagende virkning af efterspørgselspresset i kølvandet 
på de to Tysklandes forening. De fleste landes balance over for udlandet 
ventes derfor Ikke at kunne understøtte BNP-væksten I nævneværdigt 
omfang. Tredjelandemarkeder ventes dog at ville spille en større rolle 
for stigningen i Fællesskabets eksport end i de sidste par år. Det er 
derfor aldeles afgørende at bevare konkurrenceevnen over for 
tredjelandet 
Tilliden hos forbrugerne ventes gradvis at blive genoprettet og at føre 
til en beskeden stigning i det private forbrug og investeringerne i 
1992. Hvis der fortsat føres en fornuftig politik, ventes pris- og 
omkostningsudviklingen at blive forbedret med det resultat, at den 
forringede rentabilitet, der er Indtruffet i 1990-1991, vendes. 
Som et resultat af den langsommere økonomiske aktivitet ventes 
beskæftigeIsesvæksten at aftage yderligere fra 1,5% i gennemsnit I 
- 10 
perioden 1988-1990 til 0,5% i 1991 og t i I 0,3% i 1992. Kombineret med 
den stadige vækst i arbejdsstyrken I Fællesskabet vil den langsommere 
beskæft i gelsesvækst medføre en yderligere stigning i ledigheden fra 8,6% 
i 1991 ti I 9,1% I 1992. 
For 1993 ventes en yderligere styrkelse af det økonomiske opsving med en 
vækst i BNP i faste priser stigende til ca. 2 1/2%. Det højere 
aktivitetsniveau ventes dog stadig Ikke at have en tilstrækkelig stor 
beskæftigelsesfremmende virkning til at opveje væksten i arbejds­
styrken, hvorfor der ventes en yderligere, om end marginal stigning I 
ledigheden. 
De usikkerhedsmomenter, der knytter sig til udsigterne, ligger helt 
klart snarere inden for Fællesskabet end uden for, selv om eksterne 
usikkerhedsmomenter stadig kan få væsentlig indflydelse på den 
økonomiske udvikling I EF. Udsigterne ti I et gradvis kraftigere opsving 
står og falder i meget høj grad med, om der fortsat føres den rette 
poI i t i k. 
En forbedret omkostningsudvikling efter den forværrede omkostnings­
udvikling I 1990-1991 vil sandsynligvis fremme en gradvis fremgang I 
investeringerne. Hvis denne forbedring ikke indtræffer, er det uvist, 
hvorledes investeringerne vil reagere. Der er dog behov for en 
kraftigere vækst for at nedbringe den fortsat høje ledighed og lette 
strukturtilpasningen som led i virkeliggørelsen af det indre marked og 
overgangen til Den Økonomiske og Monetære Union. 
DEN ØKONOMISKE KONVERGENS STÅR I STAMPE 
1. Den nominelle konvergens skrider, men de fundamentale forhold er fort­
sat positive 
Efter en betydelig forværring I 1990 har priskonveroensen (målt ved 
spredningen I prIvatforbrugsdeflatorerne1 )) forbedret sig noget i 1991, 
men med et mindre gunstigt inflatlonsgennemsnlt end i tidsrummet 1987-89 
(figur 3). 
1) Spredningen måles som det uvejede gennemsnit af den absolutte 
afvigelse fra det vejede gennemsnit. 
- 11 -
Figur 3: Priskonvergens i Fællesskabet 
(i%) 
1980 1982 1984 1988 1988 1990 1992 
Spredning 
1980 «82 1984 1988 1988 1990 1992 
Eur 7 - B, Dk, D, F, IRL, L, NL 
Eur 6 • OR, E, IT, P, UK 
Figur 4: Loenkonvergens i Fællesskabet 
(i %) 
EUR 7 
1980 1982 1984 «86 1988 1990 1992 
EUR 7 
1980 1982 1984 1988 1988 1990 1992 
Eur 7 • B, DK, D, F, IRL, L, NL. 
Eur 6 • GR, E, IT, P, UK. Dette skyldtes primært en stigning 
i den gennemsnitlige inflation i de 
oprindelige smal bånds I ånde (EUR-7), 
som hovedsagelig kan tilskrives den 
særlige udvikling I Tyskland og 
Nederlandene, medens prisudvik­
lingen generelt forbedredes i de 
øvrige lande I valutakursmeka­
nismen. I de lande, der Ikke op­
rindeligt tilhørte det smalle bånd, 
faldt prisstigningerne, navnlig i 
Det Forenede Kongerige. Prisudvik­
lingen I Fællesskabet giver imid­
lertid stadig anledning til be­
kymring, da den gennemsnitlige 
Inflation stadig ligger I nærheden 
af 5% på et tidspunkt med aftagende 
økonomisk aktIvltet. 
Lønudviklingen og skatteforhøjelser 
synes at være hovedforklaringen på 
den skridende prisudvikling. Blandt 
de oprindelige smal bånds I ånde har 
lønudviklingen været utilfreds­
stillende I 1991 (figur 4), og 
navnlig I Tyskland er der en poten­
tiel risiko for, at der opstår en 
omkostningsInflatIon. 
Den stigende tendens til i højere 
grad at vende sig mod indtægtssiden 
for at rette op på budgetunderskud 
er Ikke uden risiko for prisudvik­
lingen, da den kan få striden om 
- 12 -
indkomstfordelingen ti I at blusse op igen. 
Inden for rammerne af ØMU er Fællesskabets pris- og omkostningsudvik­
ling stadig utilfredsstillende. For ØMU ville det være ønskeligt at få 
nedbragt den gennemsnitlige pr I sinflatIon til 2-3%, samtidig med at de 
indbyrdes afvigelser reduceres. 
På budgetområdet skyldes den manglende forbedring i konvergensen -
ligesom på pris- og omkostningsområdet - hovedsagelig en mindre gunstig 
situation I de lande, der opnåede gode resultater I de foregående år. I 
1990 forværredes budgetsi­
tuationen i de fleste lande trods Tabel 5: Den offentlige sektors nettolångivning (+) 
og netlolàntagning (-) *• (i % af BNP) 
EF 
Grækenland 
Italien 
Belgien 
Portugal 
Nederlandene 
Tyskland 
Irland 
Spanien 
Det Forenede 
Kongertge 
Danmark 
Frankrig 
Luxembourg 1981 1985 1989 1990 1991* 1992* 
fastholdelsen af aktivitets­
niveauet, men forværringen var 
navnlig markant i Tyskland og Det 
Forenede Kongerige (tabel 5). 
Igen I 1991 skyldtes den mindre 
gunstige budgetsituation i Fæl­
lesskabet som helhed primært 
forværringen af underskuddet I 
Det Forenede Kongerige og Tysk­
land. I de fleste andre lande 
stabiliseredes underskuddet mere 
eller mindre målt I forhold til 
BNP i en situation med mindre aktivitet. Derfor fik de automatiske 
stabilisatorer Ikke lov til at slå fuldt igennem. Dette var nødvendigt 
for at forhindre en yderligere stigning i budgetunderskuddene. -5.3 
-11,0 
-11.4 
-12.8 
-9.3 
-5.5 
-3.6 
-13.4 
-3.9 
-2.6 
-6.9 
-1.9 
-3.5 -5.2 
-13,8 
-12.5 
-8.5 
-10.1 
-4.8 
-0.9 
-115 
-6.9 
-2.8 
-2.0 
-2.9 
5.3 -2.9 
-18,3 
-10.1 
-6.7 
-3.4 
-55 
0.2 
-3,5 
-2.7 
1.3 
-0.5 
-1,2 
4.3 -4.1 
-19,8 
-10.6 
-5.6 
-5.8 
-5.3 
-1.9 
-3,6 
-4.0 
-0.7 
-1.5 
-1.6 
4.7 -4.4 
-17.3 
-9.9 
-6.3 
-5.4 
-4.4 
-3.6 
-4,1 
-3.9 
-1.9 
-1.7 
-1.5 
1.9 -4.4 
-14,0 
-9.3 **« 
-65 
-4.6 
-4.1 
-3.4 
-4.1 
-3.6 
-3.6 
-1.5 
-1.7 
2.0 
* Skoen på grundlag af uændret politik 
** Landene er opfoert efter underskuddets «toerreis« i 1991. 
*** Omfatter Ikke de fuld« virkninger af foranstaltningerne i konvergensprogramm«t. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene i 1991. 
Tysklands forening har også bidraget til en betydelig ændring I EF's 
stilling over for tredlelande. Den løbende betalingsbalancestilling i EF 
har til stadighed forværret sig siden 1986 fra et overskud på 1,4% af 
BNP til et forventet underskud på tæt ved 1% af BNP i 1991 (tabel 6). 
- 13 -
Tabel 6: Betalingsbalancens loebende poster 
(I % af BNP) 
1980 1986 1990 1991* 1992* 
EF -1.2 1.4 -0,2 -0.8 -0.9 
Belgien -4.3 2.1 1.0 1.0 1.1 
Danmark -3.7 -5,4 0,8 1.4 2,2 
Tyskland -1.7 4.4 3.2 -1.1 -0.9 
Grækenland 0.5 -5.3 -6.1 -4.1 -3.4 
Spanien -ZA 1,8 -3,5 -3.1 -3,2 
Frankrig -0.6 0.5 -1.0 -0.7 -0.8 
Irland -11.8 -2.9 3.4 2.3 2.0 
Italien -2.2 0,5 -1,4 -1,3 -1,5 
Luxembourg 18.7 39.4 31.2 28.1 26.1 
Nederlandene -1.5 2.7 3.8 4.1 4.4 
Portugal -5.9 2.4 -0,3 -1.1 -1.5 
Det Forenede 1.5 -0.9 -2.6 -1.1 -1.4 
Kongerige | 
* Skoen 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene Dette skyldes en svækkelse af 
betalingsbalancens løbende po­
ster i de fleste lande undtagen 
Danmark, Irland og Nederlandene. 
Forværringen var særlig markant 
i Det Forenede Kongerige (fra 
1986 til 1989), Spanien (fra 
1987 til 1989) og Tyskland (fra 
1989 til 1991). Men også l 
Frankrig og Italien forringedes 
balancen over for udlandet 
betydeligt. Denne forværring 
skyldtes i de fleste lande en 
høj indenlandsk efterspørgsel i 
forhold til produktions­
kapaciteten. 
Den mest bemærkelsesværdige betalingsbalanceudvikling I de seneste år 
består i, at Tysklands overskud på betalingsbalancens løbende poster 
helt er forsvundet. Fjernelsen af det tyske overskud modsvares 
imidlertid ikke helt af ændringen I betalingsbalancen i de andre EF-
lande. Omkring halvdelen af efterspørgselsvlrknlngen af Tysklands 
forening synes at være kommet lande uden for EF til gode. Forværringen 
af den eksterne balance er særlig markant inden for handelen med 
industrivarer: importen af Industrivarer fra lande uden for EF er i 
gennemsnit steget hurtigere end Importen inden for EF. Hvad mere 
specifikt angår højteknologiske varer synes producenterne I EF til en 
vis grad at have tabt markedsandele til producenter fra lande uden for 
EF. Også på eksportsiden har væksten i Industrieksporten været beskeden, 
nemlig et godt stykke under væksten I eksportmængderne inden for EF. 
Denne tendens peger mod en omdirigering af handelsstrømmene i retning af 
et særlig dynamisk indre marked. 
Imidlertid giver det anledning til stor bekymring, at denne forværring 
også signalerer en reduceret konkurrenceevne, navnlig på tredjelands-
markeder og - hvilket er endnu mere foruroligende - Inden for det 
højteknologiske segment af markedet. Valutaerne I EF er I det store og 
- 14 -
hele konstant steget i værdi siden 1984 målt i faste priser, hvilket har 
ført til tab af markedsandele. Denne udvikling stiller spøgsmålstegn 
ved økonomiens styrke i nogle medlemsstater, navnlig dens evne til at 
konkurrere effektivt med udlandet. Konkurrencedygtige lønninger er 
derfor et emne, som klart fortjener at blive taget op til nærmere 
overvejelse I Frankrig og Italien, hvor balancen over for udlandet 
fortsat er sårbar. 
Med henblik på at forbedre konvergensen i fase I af ØMU er medlemsstat­
erne blevet opfordret til at udarbelde såkaldte konvergensprogrammer, 
som skal drøftes og aftales på EF-plan som led i den multilaterale 
overvågning. De fleste medlemsstater har allerede fremlagt eller er ved 
at udarbejde sådanne programmer med henblik på at opnå varige fremskridt 
på konvergenssiden. 
2. Aftagende tempo I den reale konvergens 
Tabel 7: Indhentningsprocessen i EF 
(BNP pr. indbygger, EUR12=100) 
Spanien Grækenland Irland Portugal 
1975 
1980 
1986 
1991 
1992 81.9 
74.2 
72.8 
79.0 
79.9 57.3 
58.1 
55.9 
52.5 
52.1 62.7 52.2 
64.0 55.0 
63.4 52.5 
68.9 56.3 
68.9 56.3 
Forstelle 
1986-80 
1991-86 -1.4 
6.2 -2.2 
-3.4 -0.6 
5.5 -2.5 
3.8 
* Prognose 
** Anvendelsen af betegnelsen BNP overdriver muligvis 
fremgangen da indkomstoverfoersler fra udlandet 
muligvis er steget mere end BNP nominelt. 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene I de senere år er det, bortset 
fra Grækenland, lykkedes de 
lande, der er bagud I økonomisk 
henseende, at tilnærme deres 
indkomstniveau til EF's gen­
nemsnit (tabel 7). Dette 
resultat er opnået ved hjælp af 
passende politiske foranstalt­
ninger og en fordobling af de 
ressourcer, der stilles til 
rådighed gennem struktur­
fondene. 
1 Spanien og Portugal har ind­
hentningsprocessen været drevet 
af Investeringerne som følge af 
15 -
den stærkt forøgede lønsomhed og adgangen til EF-markedet. 
Investeringernes andel i BNP steg næsten 25% fra 1986 til 1990 
(tabel 8). Den Indenlandske opsparing var Ikke stor nok til at bære 
ekspansionen, hvilket forår-
Tabel 8: Investeringernes og eksportens andele og de reale loen- sagede et betydeligt Underskud på 
omkostninger pr. produceret enhed i de dårligst stillede lande 
GR IRL EUR 4 EUR 8 
1986 
1990 
1992* 
1986 
1990 
1992* 
1986 
1990 
1992* Investeringernes procentvise andele af BNP 
18.5 19.5 
18.9 
18.5 24.4 
24.1 18.1 22.1 
18.6 26.7 
18.7 26.0 19.6 
23.7 
23.4 18.9 
20.3 
19.6 
Eksportens procentvise andele af BNP 
22.4 19.9 55.2 33.2 
22.6 
21.2 17.2 
17.3 62.1 36.4 
65.0 30.0 23.8 28.0 
22.8 28.9 
22.0 29.9 
De reale toenomkostninger pr. produceret enhed 
102.3 
102.4 
95.0 (1961-72 
91.1 92.8 98.4 betalingsbalancens løbende 
poster. Den fortsatte indhent-
ningsproces i disse lande 
afhænger - blandt andre vigtige 
faktorer - af, at der genereres 
en tilstrækkelig stor Indenlandsk 
opsparing, hovedsagelig gennem 
yderligere offentlig nedsparing. 
I Irland skyldes den forøgede 
vækst hovedsagelig eksporten. 
Bestræbelserne for at konso­
lidere statens budget dæmpede 
sammen med den moderate 
lønudvikling den indenlandske 
efterspørgsel, og samtidig steg 
eksporten takket være den forbed 
rede konkurrenceevne. Denne eksportstigning bevirkede, at Irland var 
mere sårbart end Spanien og Portugal over for det forringede 
internationale økonomiske klima. Nu, hvor Irland har fået et sundere 
grundlag for sine indhentningsbestræbeiser, bør der lægges mere vægt på 
at udvikle det indenlandske produktionspotentiale. Investeringskvoten er 
fortsat relativt lav og er ikke steget meget. Navnlig økonomiens 
udbudsside har behov for yderligere at blive styrket. 87.5 88.9 
86.3 92.5 93.8 
97.6 94.2 98.1 
90.8 96.8 
90.0 96.9 
* Prognose 
Kilde: Kommissionens tjenestegrene 
I Grækenland er Indhentningsbestræbelserne blevet svækket i de senere år 
på grund af utilstrækkelige politiske tiltag. Det stabiliserings- og 
strukturprogram, der er vedtaget i 1991, er et alvorligt forsøg fra 
-,16 
regeringens side på at vende landets makroøkonomiske tilbagegang og 
genrejse dets produktionspotentiale. Programmet sigter først og fremmest 
mod en finansreform og strukturel fornyelse. De finanspolitiske og de 
strukturmæssige foranstaltninger er indbyrdes forbundne og skulle sætte 
Grækenland i stand til at udnytte fordelene ved den europæiske integra­
tionsproces, hvis de anvendes effektivt. Der har imidlertid i den 
seneste tid været tegn på, at programmet er løbet ind I alvorlige 
vanskeligheder og forsinkelser. Manglende gennemførelse vil medføre en 
yderligere forsinkelse I genoptagelsen af indhentningsprocessen. 
IH. PRIORITERINGER » DEN ØKONOMISKE POLiTtK 8 EF 
Da det Internationale miljø formentlig kun vil undergå moderate forbedringer 
i det kommende år, er det særlig vigtigt for EF at styrke sit interne 
potentiale. Den økonomiske politik bør derfor bidrage til en hurtig 
gennemførelse af de vigtigste EF-proJekter. 
Figur 6: Gennemfoerelse af direktiverne om det Indre marked* 
140 
B OK 
Ë£SS Qennemfoert 
I I Ikke gmnemfoerf 
(figur 5). 
hurt igere Gennemførelsen af det Indre marked 
har den højeste prioritet i EF, og 
der udestår stadig en betydelig 
del af arbejdet, Idet 69 af de 282 
foranstaltninger, der er nævnt I 
Hvidbogen, endnu ikke er vedtaget 
af Rådet. Gennemførelsen af 
direktiver l den nationale 
lovgivning skat fremskyndes. 166 
af foranstaltningerne i Hvidbogen 
er trådt i kraft, og 134 heraf 
kræver, at der træffes nationale 
Isesforanstaltnlngero Af disse er der gennemsnitligt truffet 71% 
Medlemsstaterne synes at have erkendt deres ansvar og behovet for 
beslutninger. NL P UK 
Undtagelser 
Foranstaltninger ikke pakrstvei 
Kihfei Kommlaaionenc tjenestegrene » Situationen pr. 16/10/91 
- 17 -
Programmet for det Indre marked har allerede på afgørende måde forøget EF's 
vækstmuligheder og økonomiske velfærd: de økonomiske aktører har allerede til 
en vis grad foregrebet de skærpede konkurrencevilkår og de nye vilkår og 
muligheder, der vi i eksistere fra 1993. Dette har medført en kraftig 
investeringsekapansIon 8 per loden 1986-90. 
De reelle virkninger af foranstaltningerne til gennemførelse af det Indre 
marked vil mærkes I de kommende år, navnlig efterhånden som de tilbageblevne 
interne hindringer fjernes I praksis. Resolutte handlinger og beslutninger 
ville kunne øg© de økonomiske aktørers tillid og give den økonomiske udvikling 
En ØKQOOfflgSK QQ MQnetgr UPJOO « EF vil forøge de økonomiske fordele, der vil 
følge af 1992-programmet. Forudsætningen for, at alle de potentielle fordele 
ved det indre marked vil kunne opnås, er, at der Indføres en fælles valuta. 
Hovedformålet med ØMU er at øge integrationen I EF og forbedre de økonomiske 
resultater. ØMU vil skabe et kilma, der vil styrke den selvforstærkende vækst. 
Erfaringerne fra 1980'erne har klart vist, at højere Inflation ikke på længere 
sigt kan sænke ledigheden. Tværtimod opfattes stabilitet I stigende grad som 
en væsentlig forudsætning for bedre reale økonomiske resultater. 
indkomstforskellen mellem de dårligst stillede lande og EF's gennemsnit er 
fortsat betydelig, og det vi i tage mange år at udligne den. Denne proces kan 
kun ske på baggrund af en sund vækst, der øger det Indenlandske produktions-
potent iale. 
Såvel nationale som EF-foranstaltnlnger skal danne grundlaget for en fortsat 
relativt kraftigere vækst i det reale BNP uden Inflationspres og uholdbare 
interne og eksterne skævheder. For det første er det hovedsagelig de mest 
tilbagestående lande selv, der må tage ansvaret for en hurtig økonomisk og 
- 18 -
social konvergens. Udviklingen har I den senere tid bekræftet, at en 
forsvarlig makroøkonomisk politik er en væsentlig forudsætning for, at de kan 
forbedre deres Interne vækstbetingelser med alle til rådighed stående midler. 
De økonomisk stærkere lande skal også bidrage til denne proces ved at støtte 
en dynamisk vækst på mellemlang sigt. 
EF skal tage hensyn til målet, som er at styrke den økonomiske og sociale 
sammenhæng I gennemførelsen af dets fælles politik og det indre marked. De 
økonom isk-poI iti ske foranstaltninger på EF-plan skal sammen med den nationale 
poil tik sigte mod at forbedre de økonomiske resultater i de dårligst stillede 
medlemsstater. Hvis strukturfondene og andre finansielle instrumenter anvendes 
effektivt I passende nationale rammer, vil de kunne øge såvel udbuds- som 
efterspørgselsbetingelserne I modtagerlandene væsentligt. Disse instrumenter 
bør styrkes under hensyntagen til den hidtidige udvikling og den højere 
integrationsgrad I EF. 
Ml Iitfet og dets betydning for livskvaliteten generelt optager i stigende 
omfang EF. Kommissionen har for nylig skitseret en sammenhængende EF-stra-
tegi, der har til formål senest år 2000 at stabilisere (X>2-emissionerne i EF 
på det niveau, de havde i 1990. Strateglen består af en række lovgiv­
ningsmæssige, frivillige og mulige finanspolitiske foranstaltninger, der skal 
træffes på EF-plan, og som skal suppleres af nationale programmer. De 
forudsete finanspolitiske instrumenter, navnlig en ny kombineret 
C02/energlafgift, der vil være budgetmæssig neutral, betragtes som en 
væsentlig betingelse for at nå det mål, der er sat for stabiliseringen af 
emissionerne i EF på en måde, der er effektiv I forhold til omkostningerne. 
Ved hjælp af de rigtige prissignaler vil alle økonomiske aktører blive 
tilskyndet til at optræde miljøvenligt. Det er til fordel for en vedvarende 
- 19 
vækst på længere sigt og for det økonomiske velfærd samt for miljøet, at der 
tages passende miljøhensyn I EF's politik på andre områder, navnlig inden for 
energi, transport og landbrug. 
IV. MAKROØKONOMISK POLITIK OG STRUKTURTILPASNINGSFORANSTALTNINGER 
1. Monetær DO Iitlk og EMS 
Formålet med EMS-systemet er at bidrage til prisstabiliteten og den 
nominelle konvergens I EF gennem stabile valutakurser og en passende 
monetær politik. Betingelserne for at opnå dette er forringet i det 
forløbne år. I efteråret 1990 strammedes de monetære forhold i EF som 
følge af stigende oliepriser. Det ser imidlertid ud til, at de er blevet 
lempet I EF som følge af stigende ollepriser. Det ser imidlertid ud til, 
at de er blevet lempet Igen l løbet af 1991. Denne lempelse fandt sted 
på en baggrund af et vedvarende eller øget inflationspres i flere EF-
lande trods faldet i oliepriserne efter Golf-krigen. 
I betragtning af den afdæmpede økonomiske udvikling i EF i 1991 blev en 
vis lempelse af de monetære forhold hilst velkommen og synes Ikke på 
længere sigt at have øget Inf lat ionsf rygten. Der har været en tendens 
til, at faldet I afkastkurverne kun har været svagt snarere end brat som 
følge af den lempeligere monetære politik, og på de fleste markeder er 
de langfristede rentesatser noget lavere end for et år siden. Trods 
denne lempelse er pengepolitikken fortsat stram. Det er meget vigtigt at 
sikre, at nominel konvergens går hånd i hånd med en absolut og ikke 
relativ standard for prisstabilitet, og at EMS fortsat kan yde et 
betydeligt bidrag til prisstabiliteten, indtil ØMU er indført i sin 
fulde udstrækning. 
I denne forbindelse synes den mekanisme, der har medført lempelsen i den 
- 20 
monetære politik 1 EF, at give anledning til visse vanskeligheder. I 
1980'erne havde inflatlonsbekæmpelsen I EF sit udspring i Tyskland og 
overførtes gennem EMS's valutabestemmelser til de andre lande, der 
deltager I valutakursmekanismens snævre bånd. Denne forbindelse blev 
styrket efter den sidste valutakurstIIpasning i Januar 1987, hvor 
forventningen om yderligere valutakurstilpasninger gradvis forsvandt. 
Den tyske strategi var baseret på en finanspolitisk konsolidering og en 
heldigt gennemført satsning på de pengepolitiske aggregater. Denne 
strategi bevirkede, at den underliggende Inflation kom til at ligge på 
et lavt, om end stigende, niveau, selv når de pengepolitiske mål blev 
sat mere fleksibelt under hensyn til eksterne forhold. 
Efterhånden som forventningerne om en valutakurstIIpasning aftog, har 
forholdene ændret sig betydeligt. De stærkt ekspansionistiske tendenser 
1 den tyske finanspolitik som følge af Tysklands forening sammenholdt 
med en stabllItetssøgende pengepolitik medfører en real 
valutakursstigning, når den reale efterspørgsel overstiger det reale 
indenlandske udbud. Denne kombination og den manglende mulighed for at 
lade den deraf følgende reale valutakursstigning give sig udslag I en 
nominel valutakurstilpasning i valutakursmekanismen, bringer den tyske 
rente under et kraftigt pres. Det stærke efterspørgselspres har haft 
betydelig indflydelse på lønforhandlingerne og har medvirket til en 
lønglidning. Dette forhold er forværret gennem en for kraftig satsning 
på indkomstpolitiske foranstaltninger I forsøget på at begrænse de 
finanspolitiske virkninger af Tysklands forening. 
Usikkerhed over for, i hvor stort omfang Bundesbank vil kunne fortsætte 
sin hidtidige politik, har fra tid til anden præget markedet. Denne 
usikkerhed og forventninger om en stabil valutakurs og faldende 
Inflatlonsforskelle har medført, at renteforskellene over for D-marken 
er faldet betydeligt i de lande, der deltager I valutakursmekanismen, 
Idet den rIsikobetIngede overkurs stort set er forsvundet. 
- 21 -
Da Inflationspresset givet fortsat er af betydning I EF som helhed, vil 
det ikke for øjeblikket være forsvarligt generelt at lempe den monetære 
politik. Da EMS nødvendigvis er af kollektiv karakter, må de 
øvrigemedlemmer af valutakursmekanismen og navnlig de større lande bære 
deres del af ansvaret for en monetær politik i EF, der er l 
overensstemmelse med de laveste prisstigninger og med den fortsatte 
konvergens i nedadgående retning I højInflations I andene. 
De to lande, der endnu Ikke er medlemmer af valutakursmekanismen, nemlig 
Portugal og Grækenland, Ilder under en tocifret Inflation, som dog er 
aftaget i begge lande. I Portugal skal pengepolitikken først og fremmest 
være så stram, at overophedning af arbejdsmarkedet undgås. I betragtning 
af omfanget af kapitaltilførslerne vil dette sandsynligvis fortsat i 
nogen tid medføre en real valutakursstigning. Formålet skulle være at 
søge tilslutning til valutakursmekanismen på et tidspunkt, hvor 
økonom I en er kølnet så meget, at de begrænsninger, der følger af 
valutakursmekanismen, Ikke medførte nogen uforsvarlig lempelse af 
pengepol itikken. 
i Grækenland skal pengepolitikken fortsat satse på at begrænse Infla­
tionspresset fra et alt for stort budgetunderskud. Pengepolitikken kan 
imidlertid Ikke blive ved med at afbøde følgerne af det offentlige 
finansieringsproblem. Kun overholdelse af budget lofterne I stabilise­
ringsprogrammet kan sikre tidlig og varig nominel konvergens I 
Grækenland. 
2. Budgetpolitik 
Da de budgetpolitiske beføjelser fortsat vil ligge hos medlemsstaterne, 
forudsætter fremskridt henlmod ØMU'en en øget koordinering med udgangs­
punkt i principper eller regler, der sikrer, at finanspolitikken ikke 
vil underminere stabiliteten I Fællesskabet. 
22 -
En gruppe af lande (Grækenland og Italien) har haft alt for store 
budgetunderskud l mange år og en fortsat stigende offentlig gældsbyrde 
(tabel 5 og figur 6). 
Figur 6: Tendenser i den 
offentlige gæld o % at BNP> I Grækenland udviser budgetudvik­
lingen I 1991 en afvigelse fra den 
tidligere tendens som følge af 
Iværksættelsen af det nye treårs-
konvergensprogram. Budgettilpas­
ningen og -reformen vil Imidlertid 
ikke opfylde målene. Det er 
nødvendigt at foretage en mere 
beslutsom iværksættelse af pro­
grammet for at sikre en mærkbar 
reduktion af budgetunderskuddet og 
en stabilisering af det offentlige 
gældsforhold. 
Budgetudviklingen i Itallen udviser 
fortsat en divergerende udvikling i 
forhold 11 I de andre medlemslande, 
som deltager i valutakursmekanismen. Budgetunderskuddet har konsekvent 
ligget på over 10% af BNP til trods for gentagne forsøg på at korrigere 
det. Som følge heraf voksede den offentlige gæld målt i forhold til BNP 
til over 100% i 1990 og er siden fortsat vokset. Der har ganske vist 
Ikke manglet tilpasningsprogrammer, men de er Ikke blevet gennemført 
effektivt. Der burde lægges mere vægt på de Instrumenter, der skal 
benyttes til at opfylde målene, og på strukturforanstaltninger for at 
forbedre de offentlige finanser. Selv om der blev tale om en effektiv 
implementering, vil der fortsat være risiko for, at det nuværende 
program Ikke kan opfylde de bebudede mål, eftersom det bygger på et 
meget optimistisk vækstscenario. Endelig er programmet markant 
skattecentreret. Det forhold, at forøgelser af de direkte personskatter 71 76 80 SS 
Kild«: Kommittlonan« t)*n**t*gr*n* 
- 231-
kan udmønte sig I højere lønkrav, kan bidrage til et øget 
inflationspres. Det er imidlertid opmuntrende, at den italienske 
regering har bekræftet, at den er rede til at træffe korrigerende 
foranstaltninger, hvis målene ikke opfyldes. 
En anden gruppe af lande (Belgien, Nederlandene, Portugal og Irland) har 
fortsat store underskud og en alt for stor offentlig gæld målt i procent 
af BNP. I Belglen var den konsol I der I ngs Indsats, der blev gjort I 
perioden med stærk vækst (1988-90) ikke tilstrækkelig til at forhindre 
en ny stigning I det offentlige gældsforhold I 1991, da der Indtrådte en 
afdæmpning I den økonomiske aktivitet. Regeringens dobbelte målsætning 
om at fastfryse alle andre udgifter end renteudgifter og om at holde 
det statslige underskud konstant l nominelle termer er klart 
utilstrækkelig og burde strammes til at omfatte hele den offentlige 
sektor, herunder den sociale sektor. Det er nødvendigt at foretage en 
væsentlig reduktion af underskuddet, hvis det offentlige gældsforhold, 
der fortsat er dobbelt så stort som EF-gennemsnittet, skal ændres ti I at 
udvise en klart faldende tendens. 
Konsol i der Ingsbestræbe I serne i Neder landene var også utilstrækkelige I 
perioden med stærk vækst (1988-90). Der er truffet supplerende 
foranstaltninger i 1991, således at målene for de offentlige finanser 
vil blive nået. Fastholdelsen af den offentlige nedsparing kunne 
imidlertid tale for en stramning af regeringens mellemfristede mål med 
henblik på at reducere det offentlige gældsforhold. 
Reduktionen af ubalancerne I de offentlige finanser I Portugal i de 
seneste år afspejler den fuldstændige revision af skattesystemet, som 
har forøget dets effektivitet, bestræbelserne på at begrænse udgif­
terne, konjunkturopsvinget i økonomien samt privatiseringsprocessen. Den 
relative størrelse af både det offentlige underskud og den offentlige 
gæld ligger imidlertid over EF-gennemsnittet. Som følge heraf og også 
for at bekæmpe inflationen, forbliver den finanspolitiske tilpasning en 
af hovedpri or I terne I den økonomiske politik, og denne tilpasning bør 
fortsat gennemføres konsekvent. 
- 24 -
lrland opnåede gode resultater I konsolideringen af de offentlige 
finanser I de sidste år af 80'erne. Konsolideringen har siden været 
mindre markant på grund af virkningerne af en svagere stigning i 
Indtægterne og pres på de offentlige udgifter som følge af voksende 
arbejdsløshed og øgede lønudbetalinger I den offentlige sektor. 
Konsol i der Ingsbestræbe I serne bør fastholdes på mellemlang sigt for at 
frembringe en faldende tendens 1 det offentlige gældsforhold. 
Tyskland og Det Forenede Kongerige er særskilte tilfælde. 
Som en direkte følge af de store finansieringsbehov i forbindelse med 
foreningsprocessen har ændringen i den offentlige sektors regnskaber I 
Tyskland været meget tæt på 4% af BNP mellem 1989-91 til trods for en 
høj økonomisk aktivitet. Selv om det nuværende underskud ikke giver 
anledning til den helt store bekymring bortset fra, at det bidrager til 
en skæv policy mix, er de mellemfristede udsigter til at bringe 
underskuddet under kontrol derimod mere urovækkende. De forbrugs-
stimulerende udgifter vil ganske vist blive reduceret, men vil gradvis 
blive erstattet af omfattende Infrastrukturinvesteringer; dynamikken 
mellem en hurtigt stigende offentlig gæld og renteudgifter vil give et 
yderligere pres på udgifterne. Den finanspolitiske konsolidering vil 
derfor være en væsentlig udfordring I den økonomiske politik i de 
kommende år. 
Der er på det seneste lagt stor vægt på at øge indtægterne. Højere 
direkte eller indirekte skatter vil imidlertid højst sandsynligt blive 
afspejlet i højere lønkrav for at kompensere for indkomsttabet. Under 
disse betingelser kan en ensidig satsning på skatteforhøjelser indebære 
risiko for, at der udløses stadigt stigende lønkrav. Der er fortsat 
betydelige muligheder på udgiftssiden for at reducere budgetunder­
skuddet. I denne forbindelse bør indkomststøtteordninger udformes på en 
sådan måde, at de bliver af midlertidig karakter. 
I Det Forenede Kongerige er budgetbalancen hovedsagelig forværret som 
- 25 
følge af virkningen af de automatiske stabilisatorer under den hårde 
recession. Myndighedernes mellemfristede mål er fortsat at tilvejebringe 
budgetbalance på et konjunktur Justeret grundlag. Det vil fortsat være 
hensigtsmæssigt at føre en forsigtig politik med henblik på at fastholde 
den mellemfristede målsætning om et balanceret budget og en fortsat 
positiv offentlig opsparing. 
I den sidste gruppe af lande (Danmark, Spanien, Frankrig og Luxembourg) 
er balancen på de offentlige budgetter og den offentlige gældsbyrde 
stort set under kontrol. Disse lande har en positiv offentlig opsparing, 
opfylder "golden rule" og har et offentligt gældsforhold, der ligger 
under EF-gennemsni ttet. Der er stadig behov for at føre en forsigtig 
økonomisk politik 1 disse lande, da nogle af dem har et stærkt 
inflationspres og store eksterne underskud (Spanien) eller en stor 
udenlandsgæld (Danmark). 
Flere hensyn taler for, at budget KQnSQ 11 <ter i nøsn sKa I f asthQ I <fos. For 
det første er det hensigten at ændre den nuværende skæve policy mix 
bestående af en relativ slap finanspolitik kombineret med en relativ 
restriktiv pengepolitik. Selv om midlertidige og exceptionelle faktorer 
kan begrunde budgetunderskuddene, vil det dog være hensigtsmæssigt at 
reducere dem så hurtigt som muligt for at få en mere balanceret policy 
mix. For det andet er der behov for en højere opsparing i Fællesskabet, 
og en formindskelse af de offentlige underskud kunne give et væsentligt 
bidrag hertil. Endelig vil en mere tilbageholdende finanspolitik 
sandsynligvis resultere i en mere afbalanceret lønudvikling, hvilket vil 
bidrage 11 I en bedre konvergens. 
Ønsket om en yderligere forøgelse af Invester Ingskvoten for at øge væk­
sten og beskæftigelsen rejser spørgsmålet om, hvorvidt opsparingen ar 
ti I strække I ig. Selv om der er få tegn på, at det lave opspar i ngsn i veau 
har haft væsentlige virkninger på de økonomiske resultater Indtil nu, 
har det bidraget til at holde den lange realrente på et højt niveau. En 
- 26 -
utilstrækkelig opsparing kan imidlertid blive en mere afgørende bremse 
for væksten i fremtiden, særlig for landene I Øst- og Centraleuropa og 
udviklingslandene. Der kan kun tilvejebringes et opspar Ingsoverskud, 
hvis den betydelige offentlige nedsparing I Fællesskabet og I de andre 
vigtige vestlige lande vendes. En tilstrækkelig stor offentlig 
opsparing er derfor også en væsentlig betingelse for, at de central- og 
østeuropæiske lande kan få en heldig start med deres markedsøkonomier. 
Endelig vil der i en fuldt etableret ØMU være mindre råderum for 
finanspolitikken og særlig pengepolitikken. Derfor må der lægges mere 
vægt på strukturforanstaltninger med henblik på at tilvejebringe den 
nødvendige tilpasning i EF-økonomierne. 
3. StrukturtlipasnlnaspolItik 
Bestræbelserne på at etablere det indre marked har resulteret i det mest 
omfattende udbudssideinitiativ I Fællesskabets historie. Det indre 
markeds dynamik har imidlertid ikke kun øget Fællesskabets vækstpoten­
tiel, men det har også tydeligt vist, at der fortsat findes betydelige 
stivheder på markederne. Sådanne stivheder bliver mere synlige, når 
konkurrencen skærpes. I den nuværende internationale situation, som ikke 
er særlig aktivitetsstImulerende, er det også vigtigt for Fællesskabet 
at øge sin egen interne vækst. 
En strukturtilpasningspolitik, der understøttes af en passende indu­
stripolitik, vil forbedre EF-økonomlernes tilpasningsevne og effekti­
vitet. I forbindelse med gennemførelsen af 1992-programmet har Kommis­
sionen understreget behovet for industripolitiske foranstaltninger i 
forskellige vigtige sektorer og har fremlagt forslag herom. Struktur­
tilpasningspolitikken skal ledsage gennemførelsen af det indre marked 
for at sikre, at de fulde fordele ved det indre marked faktisk vil slå 
igennem. 
- 27 -
I ØMU'en vil desuden de lande, der er fulde medlemmer, ikke længere 
kunne bruge de nominelle valutakurser som et Instrument til at foretage 
tilpasning. Det vil derfor blive nødvendigt med øget fleksibilitet på 
alle markeder for at sikre en balanceret udvikling i alle områder i 
unionen. I ØMU'en vil tilpasningsevnen på arbejdsmarkedet spille en 
vigtig rolle, hvis man ønsker at undgå yderligere stigninger I 
arbejdsløsheden. 
Både medlemsstaternes og Fællesskabets strukturtilpasningspolitikker 
skal spille en endnu større rolle. Sammen med en forsigtig makro­
økonomisk politik og Fællesskabets politik vedrørende økonomisk og 
social samhørighed, der skal styrkes, må dette være Fællesskabets vej 
til at genskabe holdbare vækstrater på over 3MJ% pr. år for at reducere 
den fortsat høje arbejdsløshed. Der bør navnlig foretages struktur­
forbedringer på fire områder: samarbejde, arbejdsmarked, konkurrence­
politik og International handel. 
Samarbejde kan forbedre de underliggende betingelser som virksomhederne 
arbejder under og styrke Fællesskabets internationale konkurrenceevne 
ved at skabe synergieffekter ved kombination af resourcer og innovation. 
En politik, der sigter på at forbedre infrastrukturerne og særlig 
transportsektoren, er et nødvendigt element i etableringen af det indre 
marked. Den er ligeledes et element i samhør(ghedsprocessen i den 
forstand, at en bedre fungerende Infrastruktur reducerer transport- og 
kommunlkatlonsomkostnIngerne og knytter de perifere regioner tættere til 
Fællesskabets centrum. 
Det vil også blive nødvendigt at gøre en yderligere indsats med hensyn 
til Innovation, forskning og udvikling. Forsknings- og udviklings­
politikken vil stimulere EF-virksomhedernes konkurrenceevne, men i en 
periode med intense teknologiske ændringer, der ofte indebærer massive 
udviklingsomkostninger, vil det i højere grad blive nødvendigt at sprede 
resultaterne af en sådan indsats gennem øget samarbejde. Dette vil 
fremskynde vore økonomiers tilpasning til nye teknologiske fremskridt. 
- 28 -
Øget samarbejde vil sandsynligvis også fremme tilpasningen for så vidt 
angår Industriel omstilling og mi Ijøsprgsmål. Samarbejde på disse 
områder vil give Fællesskabet bedre muligheder for at klare sig i den 
internationale konkurrence. Fællesskabet kan spille en vigtig 
stimulerende rolle ved at føre virksomheder sammen. 
Arbejdsmarkederne i Fællesskabet har vist tegn på større tilpasnings­
evne, men forbedringen er forsat utilstrækkelig. Voksende lønpres I en 
situation, hvor mere en 9% af arbejdsstyrken er uden arbejde, tyder på, 
at der stadig findes strukturproblemer på arbejdsmarkederne. 
I en situation med lav vækst I EF-økonomien og skærpet konkurrence fra 
tredjelande indebærer etableringen af det indre marked, at virksom­
hederne og arbejdstagerne må tilpasse deres arbejdsmetoder og praksis 
til disse nye vilkår. Fleksibiliteten i virksomhedernes reaktioner på 
denne nye situation må modsvares af fleksibilitet på arbejdsmarkedet med 
hensyn til efteruddannelse og kvalifikationer samt beskæftigelses­
betingelser og andre forhold. 
I de fleste lande er tilpasningen af lønomkostningerne fortsat util­
strækkelig til at sikre fuld beskæftigelse. Hvis en øget arbejdsløshed 
skal undgås, må arbejdsmarkedsparterne tage mere hensyn til behovet for 
tilpasning I deres forhandlinger. Medlemsstaternes myndigheder bør 
derfor gøre deres økonomisk-polItiske målsætninger mere synlige, sådan 
at der i lønforhandlingerne kan tages bedre hensyn til de makroøkono­
miske udsigter. En af vejene hertil er, at medlemsstaternes regeringer 
troværdigt sigter på konvergens. 
Stive lønstrukturer, beskæftIgelsesvllk.år og mangel på efteruddannelse 
har accentueret problemerne for dem, der ikke er kommet ind på 
arbejdsmarkedet. Det høje antal arbejdsløse illustrerer problemet 
vedrørende lønomkostninger og kvalifikationer I forhold til de 
arbejdsløses produktive potentiel. Medlemsstaterne burde foretage en 
- 29 -
undersøgelse af arbejdsmarkedsordningerne og soclalslkrIngsbestemmel-
serne med henblik på at korrigere de forhold, som forhindrer, at nogle 
grupper får fodfæste på arbejdsmarkedet. 
Endelig er der meget der taler for at tilskynde til en mere aktiv 
arbejdsmarkedspolitik, der lægger større vægt på videreuddannelse end 
på bestemmelser om arbejdsløshedsunderstøttelse. 
KonKurrencen vil blive skærpet med etableringen af det indre marked, da 
handelsbarriererne systematisk afvikles. De europæiske virksomheder må 
være forberedt på denne skærpede konkurrence, som allerede har skabt en 
bølge af fusioner inden for Fællesskabet. For at undgå markedsdominans, 
som reducerer konkurrencen og sænker den samlede velfærd, fører 
Fællesskabet en aktiv konkurrencepolitik. 
Øget konkurrence kan også føre til krav om mere støtte for at beskytte 
virksomheder eller Industrier, som kommer under pres i en sådan konkur­
rencesituation. Statsstøtte kan Imidlertid true markedsprocessens 
virkemåde derved, at de begrænser særlige fordele til nogle bestemte 
virksomheder. De risikerer også at forhindre den nødvendige 
omstrukturering i økonomlen. Kommissionen stræber derfor efter at 
begrænse støtten og at Indpasse den I en omstrukturer Ingssammenhæng. 
De økonomisk stærkeste lande i Fællesskabet bør modstå fristelsen til 
med indenlandske subsidier at kompensere for den større konkurrence, der 
følger af åbningen af markederne. Sådanne subsidier kan nemlig 
neutralisere de konkurrencefordele, som de mindst begunstigede lande 
opnår i bestemte sektorer. 
Fri konkurrence uden markedsforvridninger i Fællesskabet kræver en 
effektiv overvågning af statsstøtte. Kommissionen har foretaget to 
undersøgelser om offentlig støtte I Det Europæiske Fællesskab 1 1988 og 
1990 og bestræber sig konsekvent for at skabe større gennemsigtighed på 
dette område. Offentlig støtte absorberer en væsentlig del af de 
offentlige udgifter i medlemsstaterne (tabel 9). Den anden undersøgelse 
viste, at de samlede nationale offentlige støtteforanstaltninger androg 
2,2% af EF's BNP eller mere end det dobbelte af EF's budget. Forskellene 
- 30 -
mellem medlemsstaterne er betydelige, idet Danmark og Det Forenede 
Kongerige bruger 1% af deres BNP til dette formål, mens Belglen, 
Grækenland, Italien og Luxembourg anvender 3% eller mere. 
Tabel 9: Statsstoetta i Farileaskabet* 
(gennemsnit 1986-88) 
B 
Dk 
D 
Gr 
E 
F 
Irl 
It 
L 
NI 
P 
UK i%af i%af 
BNP off. 
udgifter 
3.2 
1.0 
2.5 
3.1 
2.3 
2.0 
2.7 
3.1 
4.1 
1.3 
2.3 
1.1 5.8 
1.7 
5.3 
6.5 
5.5 
3.8 
5.2 
6.2 
7.6 
2.1 
5.3 
2.6 Ydet i form af (%) 
off. skatte-
udgifter fradrag 
100 
36 
100 
100 
82 
63 
64 
91 
70 
41 
94 11 
0 
64 
0 
0 
18 
37 
36 
9 
30 
60 
6 
* Refererer til subsidier, der er underkastet EF-regler. Oct er vanskeligt 
at bestemme et samlet beloeb for de ydede subsidier pa grund af de 
forskellige former, subsidierne kan tage, og på grund af mangelen pA 
udtoemmende nationale data. 
Kilde: Kommissionen, den anden undersoegelse af statsstoette. 
system, hvis landene forpligtede 
subsidieområdet. Statsstøtten er stærkt koncen­
treret: Industrisektoren tegnede 
sig for 41%, transportsektoren for 
30%, kulindustrien for 16% og 
landbruget (nationalstøtte) for 
13%. 
Som led i etableringen af ØMU burde 
der foretages en nøjere undersø­
gelse af de nationale udgifter til 
subsidier med henblik på at 
forbedre konvergensen. Det ville 
J ligeledes bidrage til at skabe et 
mere åbent internationalt handels 
sig til at udvise mere disciplin på 
De nye protektionistiske tendenser l den Internationale handel er en 
foruroligende udvikling. Der har været Intense uoverensstemmelser med 
samhandelspartnerne, særlig hvad angår subsidiering af landbruget og 
nogle erhvervsgrene i tilbagegang. Der er I forskellige dele af verden 
sket en øget anvendelse af ikke-toldmæssige handelsforanstaltnlnger for 
at beskytte indenlandske produkter i forskellige dele af verden. 
Fællesskabet har erklæret, at det inden udgangen af 1991 ønsker at opnå 
et tilfredsstillende samlet og velafbalanceret resultat af Uruguay-
Runden, som i øjeblikket er inde i en afgørende fase. Dette er 
nødvendigt for at styrke det multilaterale handelssystem og for at 
vende tendensen til protektionisme. Yderligere forsinkelser kunne 
underminere den 11Ipasnlngsstrategi , som mange udviklingslande og lande 
i Øst- og Centraleuropa har valgt, og som går ud på at åbne markederne 
- 31 -
for at fremme vækst og udvikling. De toneangivende Industrilande bærer 
et stort ansvar I denne forbindelse og bør stræbe på at nå en hurtig 
afslutning på Uruguay-Runden. 
Et positivt resultat af Uruguay-Runden vil Ikke blot tjene Fælles­
skabets interesser ved at sikre bedre markedsadgang og reducere 
beskyttelsen inden for de traditionelle handelsforhandlingsområder, men 
vil også give mulighed for at udvide de multilateralt aftalte regler til 
også at gælde for nve områder, der er af stor interesse for 
Fællesskabet: tjenesteydelser, intellektuelle ejendomsrettigheder og 
internationale investeringer. 
Forhandlingerne mellem Fællesskabet og EFTA-1 andene om skabelsen af et 
Europæisk Økonomisk Samarbejdsområde er blevet afsluttet og vil øge 
fordelene ved det indre marked udover EF's grænser. Ved at fremme 
udvekslingen af varer, tjenester, kapital og arbejdskraft mellem EF og 
EFTA vil aftalen give et yderligere bidrag til mere konkurrence og 111 
forbedringen af økonomiens udbudsside. 
Fællesskabet er aktivt Involveret I at bistå de central og østeuro­
pæiske lande i deres politiske og økonomiske reformproces. Kommissionen 
styrer Ikke blot Fællesskabets egne bistandsprogrammer, men er også 
koordinator for G-24, en gruppe af industrialiserede lande. 
Der er tale om en bred vifte af bistandsformer, bl.a. støtte til 
økonomisk genopbygning, fødevarehjælp og nødhjælp, teknisk bistand, 
betalingsbalancestøtte, investeringskapital og eksportkreditter. 
Fællesskabet er blevet den vigtigste finansieringskilde for de øst- og 
centraleuropæiske lande, Idet det leverer omkring halvdelen af den 
samlede støtte, de modtager. Fællesskabet har desuden afsluttet 
forhandlingerne om europæiske aftaler om oprettelse af associerings­
forbindelser med Ungarn, Polen og Tjekkoslovakiet. Disse aftaler vil 
give de central- og østeuropæiske lande mulighed for at deltage i den 
- 32 
europæiske integrationsproces. De spiller en overordentlig vigtig 
politisk og økonomisk rolle på et tidspunkt, hvor disse landes 
reformbestræbelser befinder sig i en afgørende fase og deres vigtigste 
traditionelle eksportmarked (USSR) er brudt sammen. Indførelse af 
frihandel vil stimulere de private Investeringer i disse lande, hvilket 
er en af hovedbetingelserne for, at de økonomiske reformer kan blive en 
succes. Fællesskabet er rede til at forhandle tilsvarende aftaler med 
andre central- og østeuropæiske lande, der opfylder de nødvendige 
politiske og økonomiske betingelser. 
Fællesskabet har vist villighed til at forbedre adgangen til EF-markedet 
for de produktgrupper, hvor disse lande kan konkurrere effektivt på 
verdensmarkedet, det vil bl.a. sige landbrug, tekstiler, kul og stål. 
Virkninger heraf og de vanskeligheder de skaber for de berørte erhverv 
og regioner i Fællesskabet skal tages I betragtning. Denne forbedring af 
adgangen til EF-markedet gennemføres Ikke på bekostning af bestående 
handelsforbindelser med andre partnere,, særlig udviklingslandene, som 
Fællesskabet har samarbejdsaftaler med. Denne adgang til EF-markedet er 
en særdeles vigtig betingelse for, at disse økonomier kan udvikle sig 
11IfredsstI Ilende. 
VIGTIGSTE ØKONOMISKE INDIKATORER 1989-1993 
Fællesskaber, USA og Japan 
(a) BNP I faste priser (1) 
(% ændring i forhold til året før) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP 1989 
3.9 
1.2 
3.3 
2.8 
4.8 
3.6 
5.9 
3.2 
6.1 
4.0 
5.4 
2.2 
33 
2.8 
4.9 1990 1991' 1992" 
3.7 
2.1 
4.7 
-.3 
3.7 
2.8 
5.7 
2.0 
.9 
3.9 
4.0 
.8 
2.8 
.9 
5.6 1.3 2 1/4 
1.8 3 
3.3 2 1/4 
.7 
2.5 
1.3 
13 
-.4 
4.6 1 1/4 
3 
2 1/4 
1/4 1.3 2 
1.1 2 
3.0 3 1/2 
2.3 1 1/4 
2.0 1 3/4 
-1.8 2 
2 
3 1/2 1993" 
2 1/2 
3 1/4 
1 3/4 
2 
3 1/4 
2 1/2 
2 3/4 
2 1/2 
3 1/2 
2 
2 
2 3/4 
2 1/4 2 1/2 
2 1/4 
3 1/2 (b) Indenlandsk efterspørgsel i faste priser 
(% ændring I torhold til året tør) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP 1989 
4.9 
.3 
2.7 
3.3 
7.8 
3.2 
6.0 
3.6 
7.8 
4.9 
4.0 
3.1 
3.7 
2.2 
5.7 1990 1991' 1992* 
3.4 
-.7 
5.0 
3.3 
4.6 
3.2 
5.4 
1.9 
2.2 
3.6 
5.8 
-.1 
2.9 
.5 
5.8 1.2 
.4 
3.0 
-.3 
3.1 
1.1 
.6 
1.5 
4.3 
1.1 
-1.0 
3.4 2 1/4 
2 
2 1/4 
1 
3 1/2 
2 
2 
3 3/4 1993* 
2 1/4 
3 1/4 
2 
2 1/4 
3 1/2 
2 1/4 
1 1/4 1 3/4 
2 1/4 2 3/4 
3 3/4 3 3/4 
2.1 1/4 1 1/2 
4.6 3 1/4 3 1/4 
-3.0 2 1/4 3 
2 1/4 2 1/2 
3/4 
(c) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP Deflator for det private forbrug 
(% ændring i forhold til året før) 
1989 
3.5 
5.1 
3.1 
14.7 
6.6 
3.5 
3.9 
5.8 
3.4 
2.9 
12.8 
5.9 
4.9 
4.5 
1.7 1990 1991' 1992* 
3.5 
2.5 
2.6 
20.2 
6.4 
2.9 
2.6 
6.2 
4.2 
2.5 
13.6 
8.4 
5 2 
5.0 
2.4 3.2 
2.4 
3.5 
18.3 
5.8 
3.0 
3.0 
6.4 
3.4 
3.2 
11.7 
6.5 
5.0 
4.4 
2.8 3 1/2 
2 1/4 
4 1/4 
14 1/4 
5 1/2 
3 1993* 
1/4 
3/4 
1/2 
1/2 
1/2 
3/4 
1/2 3 1/2 
2 1/2 
4 
11 
5 1/4 
2 3/4 
2 3/4 
5 1/4 
3 1/4 
3 1/4 
7 3/4 
4 
4 1/2 4 1/4 
5 
2 1/2 
(*) Skøn Oktober 1991. 
(I) li NI for USA og Japan fra og med 1990. 
Kilde : Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber. (d) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP Betalingsbalancens løbende poster 
(i % af BNP) 
1989 
1.1 
-1.2 
4.7 
-4.8 
-3.2 
-.1 
1.3 
-1.4 
34.4 
3.3 
-2.9 
-4.8 
-1.9 
2.1 1990 1991* 1992* 
1.0 
.8 
3.2 
-6.1 
-3.5 
-1.0 
3.4 
-1.4 
31.2 
3.8 
-.3 
-2.6 
-1.6 
1.2 1.0 1 
1.4 2 
-1.1 -1 
-4.1 
-3.1 
-.7 1/4 
-3 1/4 
-3 1/4 
-3/4 
2.3 2 
-1.3 -1 
28.1 26 1/2 1993* 
-.8 -1 
-.1 
1.5 -3/4 
1/2 1 1/4 
2 1/2 
-3/4 
3/4 
1/4 
-3/4 
1 3/4 
-1 3/4 
25 1/2 
4.1 4 1/2 4 3/4 
-1.1 -1 1/2 -2 1/2 
-1.1 -1 1/2 -1 1/4 
-3/4 
-3/4 
3/4 
(e) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP Antal arbejdsløse i % af 
arbejdsstyrken 
1989 
8.5 
7.7 
5.5 
7.5 
17.1 
9.4 
16.0 
10.7 
1.8 
8.7 
4.8 
7.0 
8.9 
5.3 
2.3 1990 1991' 1992* 1993* 
8.1 
7.9 
5.1 
7.5 
16.1 
9.0 
15.6 
9.8 
1.6 
8.1 
4.6 
6.4 
8.4 
5.5 
2.1 8.6 
9.2 
4.6 
8.8 
15.8 
9.5 
6.7 
2.2 8 
9 
5 
9 
15 
10 
8.6 g 1/2 
1/4 
1/2 
16.8 18 
9.4 9 1/2 
1.6 1 1/2 
7.2 7 3/4 
4.0 4 1/4 
8.4 9 3/4 
7 
2 1/4 8 1/2 
8 1/2 
5 1/2 
9 3/4 
15 1/4 
10 1/4 
18 1/2 
9 1/4 
1 1/2 
7 
4 
10 3/4 
3/4 
9 1/4 
6 3/4 
2 1/4 (t) Den offentlige sektors netto fordrings-
erhvervelse (I % af BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I (2) 
L 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP 1989 
-6.7 
-.5 
.2 
-18.3 
-2.7 
-1.2 
-3.5 
-10.1 
4.3 
-5.2 
-3.4 
1.3 
-2.9 
-1.7 
2.5 1990 1991' 1992* 1993* 
-5.6 
-1.5 
-1.9 
-19.8 
-4.0 
-1.6 
-3.6 
-10.6 
4.7 
-5.3 
-5.8 
-.7 
-4.1 
-2.4 
2.2 -6.3 -6 1/4 -5 3/4 
-1.7 -1 1/2 -1/2 
-3.6 -3 1/4 -3 3/4 
-17.3 -14 -10 1/4 
-3.9 -3 1/2 -3 1/4 
-1.5 -1 3/4 -1 1/2 
-4.1 
-9.9 
1.9 
-2.3 
1.8 -4 
-9 
2 1/4 
-4.4 -4 
-5.4 -4 1/2 
-1.9 -3 1/2 1/2 
-3 3/4 
-4 
-3 1/4 
-4.4 -4 1/2 -4 1/4 
-1 1/2 
2 
(g) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP Samlet beskæftigelse 
(årlig % - ændring) 
1989 
1.6 
-.6 
1.4 
.4 
3.6 
1.1 
-.1 
.2 
4.0 
1.6 
1.0 
2.8 
1.5 
2.3 
1.9 1990 1991' 1992* 
.9 
-.4 
2.8 
.2 
2.6 
1.2 
1.3 
1.0 
4.2 
2.1 
1.1 
.4 
1.4 
.5 
2.0 -.3 
-1.0 
2.8 
-.8 
.7 
.4 
.0 
.9 
1.9 
1.0 
1.1 
-2.3 
-.8 
1.6 0 
0 
1 
-0 
1 1/4 
-0 
1/4 
1/2 
-1/4 
0 
-3/4 
1/4 
1 
1 1/2 1993* 
1/4 
1 
1/4 
1/4 
1 1/2 
1/2 
3/4 
3/4 
1 1/2 
0 
-1/2 
1/2 
1/2 
1 1/2 
1 1/2 (h) Realaflønning pr. beskæftiget (3) 
(årlig % - ændring) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP 1989 
.1 
-1.6 
-.2 
2.9 
-.5 
1.2 
2.2 
3.0 
3.0 
-2.4 
.8 
2.8 
1.1 
-1.0 
2.5 1990 1991' 1992* 
2.8 
1.0 
1.5 
.0 
1.2 
1.9 
5.9 
3.9 
.8 
1.1 
3.7 
2.7 
23 
-.1 
1.8 2.0 
.3 
1.0 1 1/4 
(*) Skøn Oktober 1991. 
(2) 1992 og 1993 : Omfatter ikke fuldt ud virkningerne af tiltag under tilpasningsprogrammet. 
(3) De/la teret med deflatoren for det private forbrug. 
Kilde Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber. 1993* 
1.9 2 1/4 2 
1.1 1 1/4 
2.6 1 1/2 
-1.7 -2 1/4 
1.8 1 1/4 
1.5 1 
3.5 3 
1.7 1 1/2 
1.3 1 1/4 
1.5 1 1/2 
6.6 4 1/2 
1.7 1 1/4 1/2 
1/2 
-3/4 
1/4 
1/4 
1/2 
3/4 
1/2 
1/4 
-1/4 
(i) Investeringer i byggeri 
(årlig % stigning, faste priser) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 1989 
8.9 
-4.6 
5.1 
2.0 
14.9 
5.3 
9.8 
3.6 
4.4 
1.6 
3.5 
2.5 
5.3 1990 1991' 1992* 
6.7 
-6.1 
5.3 
2.1 
10.7 
2.3 
8.4 
2.5 
.9 
1.3 
6.5 
-1.1 
3.6 -5.0 2 1/2 
5.3 4 
1.2 2 
-2.9 
.4 
5.8 
-.6 
4.5 
-12.9 
-.5 4 
1 1/4 
4 1/2 
-1 
3 
-3/4 
1 3/4 1993* 
-1.4 3 1/4 2 3/4 
-6.5 -1 4 
3.5 2 1/2 1 3/4 
5 
4 
3 
4 
1 1/4 
3 
1 1/4 
4 
4 3/4 
2 3/4 (j) Investeringer i maskiner og transportmidler 
(årlig % stigning, faste priser) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 1989 
18.2 
6.3 
10.0 
17.4 
13.0 
5.8 
15.3 
6.2 
26.3 
4.5 
10.0 
8.3 
8.5 1990 1991* 1992* 1993* 
10.3 
3.0 
12.9 
7.9 
1.2 
5.0 
6.8 
3.5 
6.0 
7.7 
8.5 
-3.6 
4.7 3.0 2 3/4 2 3/4 
3.0 5 10 
10.0 5 4 1/2 
3.0 4 1/2 6 
-2.5 3 4 
-1.8 1 1/2 3 1/2 
1.8 3 3/4 4 1/2 
-1.1 3 1/2 4 1/2 
6.7 5 5 
3.0 
4.5 
-12.8 -1 1/4 
3 
-1 
2 1/2 1/2 
1/2 
4 3/4 
(k) Faste bruttoinvesterlnger 
(årlig % stigning, faste priser) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP 1989 
13.6 
.2 
7.1 
8.6 
13.7 
5.8 
11.3 
5.1 
13.4 
3.0 
7.5 
4.8 
6.7 
2.7 
11.0 1990 1991' 1992* 
8.3 
-1.9 
8.8 
4.8 
6.7 
3.8 
7.5 
3.0 
3.3 
4.2 
7.5 
-2.4 
4.1 
.9 
10.9 .6 3 
-1.9 2 
6.6 3 3/4 
-.4 
-.4 
6.2 
1.1 -1 
4.5 3 
-12.8 -3/4 
-4.4 
4.6 4 1/2 
3 1/2 1993* 
2 3/4 
7 1/4 
3 
1/2 -1.2 3 1/2 5 
2.2 3 3/4 4 
-.6 1 3/4 3 1/4 
3 3/4 4 
2 1/2 3 
4 3/4 4 1/4 
2 
3 3/4 
6 1/2 
2 1/4 3 3/4 
5 1/2 
4 
(*) Skøn Oktober 1991. 
Kilde Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber. (I) BNP per capita (EC = 100), løbende priser 
og standardisering ved købekraftsparitet 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
P 
UK 
EC 
USA 
JAP 1960 1973 1986 1992* 
95.4 
118.3 
117.9 
38.6 
60.3 
105.8 
60.8 
86.5 
158.5 
118.6 
38.7 
128.6 
100.0 
189.6 
55.8 101.2 
113.1 
111.1 
56.8 
79.0 
110.4 
58.9 
93.3 
141.9 
113.1 
56.4 
108.5 
100.0 
161.6 
96.2 100.6 
117.0 
114.0 
55.9 
72.8 
110.1 
63.4 
103.0 
126.2 
106.0 
52.5 
105.4 
100.0 
155.7 
110.6 103.4 
110.2 
113.6 
52.1 
79.9 
108.8 
68.9 
103.2 
130.0 
102.7 
56.3 
102.1 
100.0 
146.8 
124.3 1993* 
103.8 
111.4 
112.3 
52.0 
80.7 
108.8 
69.2 
103.4 
132.6 
102.0 
56.2 
102.5 
100.0 
145.9 
125.6 

ISSN 0254-1459 
KOM(91) 484 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 
Katalognummer : CB-CO-91-572-DA-C 
ISBN 92-77-78554-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
Lr2%5 Luxembourg