DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/39

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om slutbrugernes bidrag til større energieffektivitet — politikker og programmer (initiativudtalelse)

2009/C 318/08

Ordfører: Claudio CAPPELLINI

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. juli 2008 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

»Slutbrugernes bidrag til større energieffektivitet - politikker og programmer (Initiativudtalelse).«

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Claudio CAPPELLINI til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. september 2009.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 456. plenarforsamling den 30. september og 1. oktober 2009, mødet den 1. oktober, følgende udtalelse med 126 stemmer for og 2 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 I løbet af den seneste mandatperiode har Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) beskæftiget sig med de forskellige problemstillinger, der knytter sig til de europæiske energieffektivitetspolitikker og alle aspekter heraf (ekstern dimension, energiudfordringerne på kort og lang sigt, forsynings- og sikkerhedspolitikkerne) med det formål at nå frem til en energipolitik, der er omkostningseffektiv og bæredygtig, og udvalget understreger betydningen af at udbrede og udnytte resultaterne af de energieffektivitetsdage, som EØSU har taget initiativ til i samarbejde med alle de øvrige berørte grupper, slutbrugerne og medlemsstaterne. På den baggrund opfordrer det Kommissionen og det nye Europa-Parlament til igen at tage reelt fat på de anbefalinger, udvalget allerede har fremsat i tidligere udtalelser (1).

1.2 EØSU mener endvidere, at gennemførelsen af en energipolitik, der fremmer effektiviteten og nye »rene« teknologier, kan løse ikke kun miljøproblemerne, men også mindske vores afhængighed af energiforsyning og modvirke de høje omkostninger ved råvarer og følgevirkningerne heraf for slutbrugerne. EØSU anbefaler at intensivere indsatsen for systematisk at inddrage slutbrugerne (særligt forbrugerne og de små virksomheder) i forbindelse med de nye forpligtelser, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i marts 2007, og for at imødegå den aktuelle økonomiske krise.

1.3 Udvalget mener, at det europæiske og nationale sociale partnerskab kan bane vejen for større inddragelse af slutbrugerne af energi, særligt de små virksomheder, sammenslutninger heraf, lokale, private og offentlige partnerskaber og kooperativer, og således yde et mere afgørende bidrag til opfyldelsen af de europæiske mål om energieffektivitet og »grøn økonomi«. Hvis denne opgave integreres hensigtsmæssigt i eksempelvis dagsordenen for den europæiske sociale dialog, herunder den sektorbaserede, kan den medvirke til at øge beskæftigelsen, skabe nye erhverv for kvalificeret arbejdskraft inden for energisektoren og til udbredelsen af nye tjenester.

1.4 EØSU mener, at beslutningen om at styrke den europæiske dimension i energipolitikkerne tillige bør kunne virke til fordel for en styrkelse på det indre marked og de nationale markeder af en strategi for bæredygtig udvikling og et mere omfattende videnskabeligt-teknologisk samarbejde, der kan sætte gang i de offentlige og private investeringer og herunder »styrkede samarbejdsformer« mellem EU's medlemsstater.

1.5 EØSU er skuffet og bekymret over manglen på ensartede og detaljerede oplysninger og data vedrørende energieffektivitet i slutanvendelserne, der gør det svært at udarbejde statistisk holdbare og harmoniserede indikatorer, hvilket bl.a. skyldes, at der kun findes meget begrænsede historiske data på EU-niveau, der er tilgængelige for slutbrugerne. ESØU beklager, at medlemsstaterne ikke rettidigt har udarbejdet de nationale energieffektivitetshandlingsplaner nævnt i direktivet.

1.6 Af hensyn til den fuldstændige, ensartede og mere effektive gennemførelse på nationalt niveau af de europæiske energieffektivitetspolitikker mener EØSU, at det haster med i samarbejde med Kommissionen og medlemsstaterne og efter forudgående systematisk høring af repræsentanter for slutbrugerne at indføre et fælles europæisk overvågningssystem, der sikrer, at energiregningerne er rimelige, gennemsigtige og sammenlignelige.

1.7 For at forbedre gennemførelsen af de europæiske energieffektivitetspolitikker mener udvalget endvidere, at det sektorale aspekt af politikkerne skal styrkes for at bane vejen for en mere skelsættende overvågning og konsekvensanalyser. Således påvirker energipolitikkerne de enkelte typer af økonomiske aktiviteter forskelligt, det gælder såvel virksomheder, der forbruger energi (hvor problemstillingen afhænger af forbrugsmængden, typen af processer osv.), som virksomheder, der er beskæftiget inden for de forskellige sektorer i energikæden (f.eks. producenter og montører af anlæg, leverandører af energitjenester, byggevirksomheder osv.), hvor der findes et enormt latent energisparepotentiale.

1.8 EØSU er desuden overbevist om, at man ikke længere kan vente med den forenkling af de europæiske programmer (rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation (CIP), Intelligent Energi i Europa (IEE) osv.), der presser sig på, og at det er nødvendigt at inddrage slutbrugerne og fastlægge nogle mindre luftige og bedre integrerede rammer for indgrebene (som det f.eks. er tilfældet under den europæiske kapacitetshandlingsplan). Der stilles derfor forslag om et nyt integreret program, der sikrer en bedre samordning af disse aktiviteter til fordel for slutbrugerne. EØSU opfordrer EU, medlemsstaterne og virksomhederne til at investere tilstrækkelige ressourcer i anvendt forskning og overførslen heraf til slutbrugerne, besparelser fra anvendelsen af nye informations- og kommunikationsteknologier (ikt) inden for tekniske og avancerede erhverv og udvikling og innovation inden for energi, og opfordrer til et bredere internationalt samarbejde på området.

1.9 EØSU mener, at EU straks bør tilvejebringe de skatteincitamenter og –politikker og de kreditmuligheder, der skal til for at fremme energibesparelser, ved at hjælpe alle de slutbrugere, navnlig SMV'er og offentlig-private partnerskaber, der alene eller i fællesskab iværksætter mere effektive og bæredygtig produktionsmodeller. EØSU er klar over, at undervisning og uddannelse er helt afgørende for at udbrede en energieffektivitetskultur på europæisk niveau og foreslår derfor at lancere en ekstraordinær høring af arbejdsmarkedets parter og alle berørte parter på europæisk og nationalt niveau med det formål at omallokere EU's eksisterende finansielle ressourcer til støtte for de fag og erhverv, der beskæftiger sig med energieffektivitet, og skabe større viden og bevidsthed herom i befolkningen generelt.

2. Målene med direktiv 2006/32/EF

2.1 Formålet med direktiv 2006/32/EF er at — »fremme en omkostningseffektiv energieffektivisering i slutanvendelserne« og derigennem forbedre energiforsyningssikkerheden; — nedbringe udledningen af CO2 og andre drivhusgasser for at imødegå klimaændringerne og udnytte muligheden for på omkostningseffektiv vis at realisere energibesparelser og dermed sætte gang i innovationen og øge konkurrenceevnen. For at nå dette mål fastlægger direktivet visse overordnede målsætninger, bl.a.: — opstilling af vejledende mål for medlemsstaternes besparelser og tilvejebringelse af de mekanismer, der skal til for at nå målene; — fastlæggelse af de institutionelle, økonomiske og juridiske rammer, der er nødvendige for at fjerne de nuværende markedsbarrierer og -mangler, som står i vejen for effektiv slutanvendelse af energi; — tilvejebringelse af betingelser for udvikling af et marked for energitjenester særligt for SMV'er; — opfyldelse af et samlet nationalt vejledende energisparemål på 9 % ved direktivets niende anvendelsesår ved hjælp af energitjenester og andre energieffektiviseringsforanstaltninger.

3. Generelle bemærkninger

3.1 Gennemførelsen af direktiv 2006/32/EF har vist, at de første ambitiøse mål opstillet af Kommissionen slet ikke har kunnet opfyldes som følge af, at:

— foranstaltningerne til tider ikke har været skrappe nok og for lette at omgå ved omsætningen til national lov;

— de nationale handlingsplaner og de nationale gennemførelsesbestemmelser hænger dårligt sammen og er for slappe i forhold til direktivets bestemmelser;

— ledsageprogrammerne og –foranstaltningerne er fragmenterede uden særlig stor samordning;

— der mangler ensartede data og oplysninger, som er uundværlige for at overvåge og analysere direktivets konsekvenser for slutbrugerne, og at direktivet ikke giver et tilstrækkeligt godt grundlag for en sammenhængende og bæredygtig udvikling af energieffektivitet i EU.

Erfaringerne viser, at kun nogle af de 27 EU-medlemsstater har iværksat holdbare og strukturerede energipolitikker for at øge energieffektiviteten og fremme udviklingen af vedvarende energikilder ved at sætte gang i udviklingen af nye sektorer med tilknytning til disse teknologier og dermed samtidig medvirke til at nedbringe energiomkostningerne for små virksomheder og husholdningerne.

I sin grønbog »Et europæisk energinet, der sikrer forsyningerne, bæredygtigheden og konkurrenceevnen« (2) slår Kommissionen til lyd for indførelsen af én fælles transmissionssystemoperatør for hele EU.

I tre nyligt afgivne udtalelser (3) vurderer EØSU, at man bør undersøge den praktiske mulighed for etablering af en europæisk forsyningspligtydelse for energi som et led i den fælles energipolitik. Det påpeges kort sagt, at der må være en forudgående debat, idet sådanne tjenesteydelser vil være udtryk for europæisk solidaritet i håndteringen af de udfordringer, som Unionen står over for på væsentlige, multinationale eller transnationale områder som energiforsyningssikkerhed, forvaltning af vandressourcer, bevarelse af biodiversitet, sikring af luftkvalitet, den indre og ydre sikkerhed osv. Sådanne europæiske tjenester ville bevirke, at alle slutbrugere bliver bevidste om deres ansvar.

3.2 Slutbrugerne og den europæiske vision for energipolitikken

Visse medlemsstaters store efterslæb med hensyn til at opfylde målene om energieffektivitet og den vedvarende alvorlige økonomiske krise understreger nødvendigheden af og det presserende behov for bedre koordinerede, planlagte og veludformede indgreb fra EU's og medlemsstaternes side for at allokere ressourcer og sætte gang i de offentlige og private investeringer. Bl.a. gennem en strategi og vision for bæredygtig udvikling baseret på principperne om effektivitet, decentral produktion og nye »rene« energikilder (herunder biomasseenergi) og udveksling af resultater mellem medlemsstaterne og repræsentanter for slutbrugerne på EU-plan kunne man undgå en fragmentering af de forskningsaktiviteter, der er nødvendige ved siden af det store arbejde på internationalt plan.

For at afbøde krisen og igen sætte skub i energieffektivitetspolitikkerne og de dertil knyttede investeringspolitikker er det desuden vigtigt med en nytænkning af EU's skattepolitik og kreditpolitik over for slutbrugerne, kreditsektoren, energioperatørerne og de berørte lokale myndigheder for at fremme udviklingen af energitjenesteselskaber på europæisk plan.

3.3 Kulturen og den nye viden, der knytter sig til energieffektivitet for slutbrugerne

Det er åbenlyst, at der mangler generelle og sektorbaserede oplysninger, vurderinger af de fælles konsekvenser af de europæiske energieffektivitetspolitikker for slutbrugerne (især SMV'er og andre berørte grupper), metoder, der gør det muligt at kontrollere, om der er sammenhæng mellem internationale og europæiske mål, og en procedure for overvågning af de resultater, der opnås af førnævnte brugere.

På grundlag af en indledende kontrol i visse medlemsstater kan det konstateres, at der er meget begrænsede data om industriproduktionen og energiforbruget, fordi der ikke findes detaljerede oplysninger.

Heraf opstår behovet for at foretage stikprøveundersøgelser for at indsamle og udarbejde de data og indikatorer, der er nødvendige til overvågning og evaluering af energieffektiviteten i slutanvendelserne og energitjenesterne, således at det kan vurderes, hvordan direktivet påvirker de strategier og indgreb, der anvendes i de enkelte medlemsstater.

3.4 Indikatorerne for energieffektivitet og slutbrugernes behov

Kommissionen og medlemsstaterne kunne bl.a. ved at oprette en taskforce af uafhængige eksperter støtte og arbejde for, at der udarbejdes harmoniserede og pålidelige indikatorer, der vil gøre det muligt at måle og beregne energibesparelsen, hvilket også kan involvere udnyttelse af nye informations- og kommunikationsteknologier. Udarbejdelsen af letforståelige indikatorer kunne være en garanti for slutbrugerne, som til gengæld ville kunne anvende dem hensigtsmæssigt. En sådan fremgangsmåde ville desuden kunne mindske den stigende – vildledende eller forvirrende - brug af begreberne »grøn« og »ren« energi som ren markedsføringsstrategi uden nogen reel, påviselig eller målbar dokumentation for, at der opnås en energibesparelse eller en emissionsreduktion, og således ville man også kunne undgå urimelig handelspraksis.

3.5 En integreret overvågningsordning og observatoriefunktion, der involverer alle medlemsstaterne, ville navnlig give EU og medlemsstaterne mulighed for at:

— udnytte en europæisk taskforce af eksperter og et netværk af uafhængige organer inden for energieffektivitet til fordel for slutbrugerne og især virksomhederne, først og fremmest SMV'er og håndværksvirksomheder;

— udarbejde periodiske rapporter om EU's politikker og konsekvenserne heraf for slutbrugerne (først og fremmest SMV'er);

— råde over en informationsplatform på flere sprog, der er let at anvende og få adgang til, og konsolidere og udbygge forbindelserne mellem repræsentative organisationer på europæisk og nationalt niveau og de vigtigste interessenter.

3.6 Fjernelse af efterslæbet og udbedring af manglerne ved udarbejdelsen af de nationale handlingsplaner

De nationale handlingsplaner vidner ikke om et stærkt og seriøst engagement fra medlemsstaternes side for at nå målene i direktivet, og især ikke i forhold til at få nedbragt forbruget i de vigtigste sektorer som transport og bolig (handlingsplanerne er ofte meget generelle og indeholder ikke de oplysninger og de videnskabelige indikatorer, der skal til for at foretage en korrekt evaluering af de mulige konsekvenser af de planlagte foranstaltninger, og er ikke egnede til opnåelse af direktivets mål). Der er derfor behov for mere konkrete og gennemførlige energieffektiviseringsinitiativer og for at gøre i det mindste nogle af foranstaltningerne obligatoriske med kontrol af afvigelserne mellem de nationale handlingsplaner og de opnåede resultater, sådan som det er tilfældet for emissionerne fra køretøjer, den generelle reduktion af CO2-emissioner, drivhusgasemissioner og vedvarende energier.

Kommissionens nylige offentlige onlinehøring om evaluering og revision af handlingsplanen for energieffektivitet [KOM(2006) 545] (Public Consultation on the Evaluation and Revision of the Action Plan for Energy Efficiency [COM(2006) 545]) viser, at høringen af slutbrugerne om direktivet er mangelfuld. En årlig rapport, hvortil EØSU kunne bidrage, ledsaget af en hensigtsmæssig høringsprocedure af slutbrugerne kunne være et redskab, hvormed nogle af de mangler, der er konstateret ved udarbejdelsen af de nationale handlingsplaner, kunne udbedres.

3.7 En »ny generation« af europæiske programmer, der er mere slutbrugervenlige

Det er derfor nødvendigt at forenkle adgangsproceduren til programmerne (CIP og især Intelligent Energi i Europa), hvorved adgangen også lettes for de mindste virksomheder og deres repræsentative organisationer og myndighederne i de dårligst stillede områder (bjergområder og perifere områder). Udvalget går endvidere ind for at fremme offentlig-private partnerskaber og energitjenesteselskaber, navnlig på europæisk, nationalt og lokalt niveau, hvilket vil bane vejen for, at SMV'er reelt kan deltage i EU' s politik om grønne offentlige indkøb. I forbindelse med forenklingsarbejdet og arbejdet med bedre lovgivning opfordrer udvalget desuden Kommissionen til i samarbejde med europæiske/nationale repræsentanter for slutbrugerne at se nærmere på, hvilke procedurer og hvilken praksis der er til størst hjælp for slutbrugerne og de grupper, der er berørt af direktivet, ved gennemførelsen af energieffektivitetspolitikkerne.

4. Særlige bemærkninger

4.1 I direktivet tildeles energioperatørerne en rolle i energitjenestesektoren (artikel 6). Denne bestemmelse er særlig problematisk, eftersom de store energioperatører på mange nationale markeder har været aktive i de senere led (downstream) i energikæden med energitjenester og aktiviteter efter aflæsning og opnået en fordel i medfør af deres dominerende stilling på andre led i kæden (produktion, distribution og salg), hvorved der er blevet skabt store hindringer for udviklingen af energitjenestesektoren for de små virksomheder.

4.1.1 Direktivets gennemførelse i national lov er for slutbrugerne fortsat forbundet med alvorlige problemer og giver anledning til kritik med hensyn til: — tilgængeligheden og gennemsigtigheden af de oplysninger, der er vigtige for implementeringen af energitjenester (som ofte udelukkende er forbeholdt energioperatørerne og de relevante myndigheder) – artikel 7; — korrekt måling og informativ fakturering af energiforbruget. De kompetente organer i medlemsstaterne og på EU-niveau bør derfor intensivere tilsyns-, kontrol- og sanktionsforanstaltningerne og etablere en mere effektiv og skrap overvågning af energioperatørerne (jf. artikel 11 og 13 i direktivet).

4.1.2 Den reelle adgang til »finansieringsinstrumenter for energibesparelser« og funktionen af de dertil knyttede »mekanismer« bør styrkes og udbygges teknisk og politisk til fordel for slutbrugerne særligt med hensyn til energibeskatningen. Disse instrumenter og de resultater, der opnås, bør specifikt overvåges i et tæt samarbejde med de europæiske og nationale sammenslutninger af slutbrugere, og ikke mindst bør det overvejes, hvordan boomerangeffekten kan mindskes. Med boomerangeffekt henvises der, som det fremgik af EØSU's høring om »Slutbrugernes bidrag til større energieffektivitet - politikker og programmer« hos Italiens nationale råd for økonomi og beskæftigelse den 9. juli 2009, til det forhold, at energieffektiviseringsforanstaltninger undertiden medfører en stigning i energiforbruget og ikke en mindskelse.

4.1.3 Endvidere forekommer energisyn og energiattester (artikel 12) særligt vigtige for udviklingen af energitjenester, og medlemsstaterne bør derfor tillægge dem endnu større betydning. I den forbindelse ville det være nyttigt at udnytte den europæiske sociale dialog, herunder den sektorbaserede, ved gennemførelse af energieffektivitetspolitikker med det formål at fremme et nyt erhverv og øge produktionssystemets konkurrenceevne.

4.1.4 Bestemmelser om beregningsmetoder til måling af energibesparelser. Disse metoder er endnu ikke særligt udviklede og heller ikke harmoniserede. Man bør derfor bedre definere og identificere de beregningsmetoder, der skal anvendes af alle slutbrugere på et harmoniseret grundlag i medlemsstaterne. Endelig bemærkes det, at Kommissionen har indledt et stort antal overtrædelsesprocedurer for manglende eller kun delvis gennemførelse af direktivet, hvilket for slutbrugerne har følgevirkninger i form af omkostninger og administrative byrder.

Bruxelles, den 1. oktober 2009. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EUT C 77 af 31.3.2009, s. 54; EUT C 175 af 28.7.2009, s. 87; EUT C 228 af 22.9.2009, s. 84; EUT C 182 af 4.8.2009, s. 8.

(2) KOM(2008) 782 endelig/2.

(3) EUT C 175 af 28.7.2009, s. 43; EØSU's udtalelse om »Grønbog – Et europæisk energinet, der sikrer forsyningerne, bæredygtigheden og konkurrenceevnen«, CESE 1029/2009 (endnu ikke offentliggjort); EØSU's udtalelse, der er under udarbejdelse: »Tjenesteydelser af almen økonomisk interesse: Hvordan skal ansvaret fordeles mellem EU og medlemsstaterne?«, CESE 966/2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT).