DA Den Europæiske Unions Tidende C 157/75

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Opfølge strukturændringer: En industripolitik for det udvidede Europa«

KOM(2004) 274 endelig

(2005/C 157/13)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 20. april 2004 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Opfølge strukturændringer: En industripolitik for det udvidede Europa«

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommission for Industrielle Ændringer, som udpegede Joost Van Iersel til ordfører og Bo Legelius til medordfører. Den Rådgivende Kommission vedtog sin udtalelse den 2. december 2004.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 413. plenarforsamling af 15. og 16. december 2004, mødet den 15. december, følgende udtalelse med 142 stemmer for, 1 imod og 9 hverken for eller imod:

Resumé

Efter mange år er industripolitikken endnu en gang kommet på den europæiske dagsorden. Der har naturligvis været tale om specifikke industripolitiske foranstaltninger og tematiske tilgange i det sidste årti, men disse har ikke altid været tilstrækkeligt koordineret og afbalanceret set fra det europæiske erhvervslivs side. Forandringerne i verden — med USA, Kina og Indien som hovedaktører — kræver nytænkning og en forstærket indsats. Tiden er nu inde til en revurdering af fremstillingsindustrien og en afklaring af det komplekse samspil mellem industrien og servicesektoren.

Udvalget mener, at behovet for bevidstgørelse af offentligheden udgør en stor udfordring. Der skal stilles gennemsigtige data og analyser til rådighed for offentligheden for derved at fremme konsensus og opbakning i offentligheden. EØSU støtter fuldt ud de tre strategiske akser: »bedre lovgivning«, en integreret tilgang på EU-niveau og sektorpolitikker med specifikt tilpassede foranstaltninger. »Bedre lovgivning« betyder en grundig og løbende vurdering af nuværende og nye foranstaltninger. En integreret tilgang betyder effektiv koordinering af europæiske og nationale politikker. Sektordimensionen og skræddersyede løsninger udgør et særligt nyt aspekt af kommissionsdokumentet. På trods af visse fællesnævnere varierer situationen fra sektor til sektor. Kommissionen har foretaget en række sektoranalyser, og der forventes flere. EØSU støtter denne praksis som et grundlag for en »ny version« af industripolitikken.

Udvalget anser industripolitikken for at være et nyttigt værktøj, hvormed den europæiske økonomi kan bringes på forkant med konkurrenceevnen, viden og bæredygtighed som fastsat i Lissabon-strategien. I denne forbindelse bør analyserne og politikkerne i højere grad tilpasses dynamikken i de forskellige sektorer og berørte virksomheder. Den »nye version« af industripolitikken bør baseres på markedskonformitet og en liberaliseringsproces. Den omfatter dog sektorspecifikke træk såsom løbende samråd med erhvervssektoren, regulering, fjernelse af ikke-handelsmæssige barrierer, F&U, handel og målrettet forvaltning af menneskelige ressourcer. Endvidere omfatter den oprettelse af teknologiske platforme, som kan skabe nye privat-private og offentlig-private alliancer i Europa, herunder mellem universiteter, forskningscentre og virksomheder.

Forbedret koordinering er ønskelig inden for Kommissionen (f.eks. under GD for Erhvervspolitik) og i Ministerrådet med henblik på at fremme synlighed og synergi. Det ville være særdeles ønskeligt at have en midtvejshandlingsplan, som er vedtaget af Kommissionen og Rådet (konkurrenceevne). EØSU opfordrer til, at der tages højde for den nye version af industripolitikken under forberedelserne af midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien i marts 2005.

1. Indledning

1.1 Industripolitikken har lige siden begyndelsen været på dagsordenen for den europæiske integration. EKSF-traktaten omfattede specifikke mål og instrumenter for kul- og stålsektorerne. I EØF-traktaten blev der fastlagt en mere general tilgang, hvor gennemførelsen af det indre marked altid har været og vil blive ved med at være et centralt spørgsmål.

1.2 Der er blevet anvendt specifikke industripolitiske foranstaltninger på EU-niveau, som har taget sigte på indbyrdes forbundne målsætninger på miljø-, F&U- og socialområdet. Med tiden er de sektorbaserede tilgange blevet erstattet med tematiske tilgange, men disse har ikke altid været tilstrækkeligt koordineret eller afbalanceret set ud fra det europæiske erhvervslivs synspunkt.

1.3 Ved siden af de generelle politikker er der blevet udarbejdet en række sektorpolitikker i lyset af markedsliberaliseringen, herunder på energi- og telekommunikationsområdet. Der er blevet iværksat europæiske industriprojekter som f.eks. Galileo.

1.4 De vedvarende industrielle ændringer og globaliseringen tvinger i dag industrien og de offentlige myndigheder til at foretage yderligere tilpasninger af tilgangen, hvis den europæiske konkurrenceevne skal forbedres. I juli offentliggjorde Kommissionen en imponerende analyse af situationen og udsigterne for den europæiske industrisektor i den nuværende globale kontekst, som karakteriseres af en stærk dynamik i andre verdensregioner (1). Denne dynamik kan få indflydelse på de europæiske virksomheders investeringsstrategier. Europa har brug for et kvalitativt teknologisk spring fremad for at kunne bevare konkurrenceevnen i de fleste sektorer.

1.5 Det Europæiske Råd og andre rådssammensætninger, herunder økofin og konkurrence, har som led i Lissabon-strategien drøftet og drøfter stadig en række meddelelser og konkrete forslag fra Kommissionen om forbedring af de makro- og mikroøkonomiske vilkår for industrien. I disse dokumenter og drøftelser anlægges der en horisontal politiktilgang. I en årrække undgik man simpelthen at anvende udtrykket »industripolitik«, da det vækkede for mange minder om statsindgreb og statsstøtte, som har hæmmet indførelsen af lige konkurrencevilkår i et velfungerende indre marked. Disse indgreb er efterhånden blev gradvis afskaffet.

1.6 Nye udsigter for industripolitikken er ved at blive undersøgt. I den forbindelse blev der i 2002 vedtaget en meddelelse om industripolitik i et udvidet Europa (2).

1.7 Det Europæiske Råd pålagde på sit forårsmøde i 2003 Rådet (konkurrenceevne) den opgave »regelmæssigt at tage såvel horisontale som sektorspecifikke spørgsmål op til nyvurdering« (3).

1.8 Kommissionen afgav i april 2004 en anden meddelelse om industripolitikken, som er genstand for nærværende udtalelse (4).

1.9 Som følge af disse initiativer og resultatet af de førte drøftelser erklærede kommissær Erkki Liikanen i maj 2004, at EU's industripolitik — stik imod prognoserne i midten af 1990'erne –endnu engang står øverst på EU's politiske dagsorden (5).

1.10 EØSU bifalder holdningsskiftet til industripolitikken, som kommer på et godt tidspunkt. Det er enig i, at der bør lægges særlig vægt på industriens interesser og sektordimensionen, samtidig med at man undgår at gentage fortidens fejl. CCMI's erfaringer og viden på dette område kan være til støtte i fremtiden. Passende industri- og sektorpolitikker vil bidrage væsentligt til opnåelsen af Lissabon-strategiens mål.

2. Kommissionens synspunkt i en ændret kontekst

2.1 Det afgørende element i dag er den ændrede situation i verdensøkonomien, hvilket kræver nye koncepter. Kommissionen mener, at industripolitikken fremover bør bygges op omkring tre retningslinjer: — industrien bør ikke overbebyrdes med love og bestemmelser, hvilket indebærer en grundig vurdering af både nuværende og nye foranstaltninger — en integreret tilgang på EU-niveau er nødvendig for at styrke industriens konkurrenceevne (6) — sektorpolitikker med specifikke og tilpassede foranstaltninger er ønskelige.

2.2 Denne tilgang, som blev forsigtigt bebudet af Kommissionen i 2002, markerer et gennembrud. Det tidligere kommissionsdokument om industripolitikken stammede fra 1990 (7). Siden da har en række afgørende faktorer skubbet industripolitikken i baggrunden til fordel for primært horisontale politikker.

2.3 I 2000 blev Lissabon-strategien udarbejdet med det formål at bringe den europæiske økonomi frem i forgrunden af viden og konkurrenceevne. Hidtil er der ikke blevet gjort meget for at fremme denne strategi. I stedet er væksten i produktiviteten faldet og arbejdsløsheden er steget. Endvidere er der opstået en vis frygt for udflytning af industrierne (8).

2.4 Derfor bør der udarbejdes en mere nøjagtig analyse på følgende områder: — produktivitet og arbejdsløshed — hvordan står det virkelig til med udflytning? — hvad er industriens samlede indvirkning på og i Europa? — hvordan gennemføres en integreret EU-politik på industriområdet? — hvordan fastlægges og udarbejdes sektortiltag?

2.5 Kommissionsdokumentet fra 2002 (9) sætter dagsordenen for ændringer og giver begrebet »industripolitik« et nyt indhold. Men det formulerer stadig denne politik i ret abstrakte vendinger, idet den samler alle de EU-politikker, der har direkte relevans for industrien, uden at forelægge konkrete metoder og procedurer med hensyn til den beslutningstagende og koordinerende rolle, som de europæiske institutioner, navnlig Kommissionen, spiller.

2.6 Dokumentet »Opfølge strukturændringer« fra april 2004, som blev offentliggjort under kommissær Erkki Liikanen og GD for Erhvervspolitik, går væsentligt videre. Det trænger i sin analyse helt ind til sagens kerne, idet det: — forelægger en række illustrative tal vedrørende produktionen og beskæftigelsen i fremstillingsindustrien, også med hensyn til udviklingen andre steder i verden — forelægger udviklingen i de enkelte sektorer og giver således et mere præcist billede af udfordringerne i forskellige sektorer med meget forskellige perspektiver.

2.7 Kommissionen tager med rette udgangspunkt i den nuværende dynamik, men fremhæver samtidig hermed, at denne dynamik kan påvirkes positivt gennem foregribelse, identificering af problemer og fremme af vækstfaktorer.

2.8 Den overordnede analyse bekræfter et fald i produktivitetsvæksten i Europa, kløften i forhold til udviklingen i USA og industriens skuffende præstationer, navnlig i de højteknologiske sektorer. Ifølge Kommissionen er det relative fald i udgifterne til F&U i de europæiske virksomheder, der delvis skyldes en mangel på tilstrækkelige investeringer fra den private sektor i forhold til de amerikanske virksomheders investeringer, meget tydeligt med visse bemærkelsesværdige undtagelser som Finland og Sverige. Samtidig hermed er den videnbaserede kapacitet i Kina og Indien hurtigt voksende.

2.9 Kommissionen henviser til — og det er værd at gentage det her — en undersøgelse af en række store virksomheder, der blev gennemført af det europæiske rundbordsforum for industrivirksomheder i 2002, og som viser, at nogle af disse virksomheder har til hensigt at placere nye F&U-aktiviteter uden for Europa, såfremt de lovgivningsmæssige rammer ikke forbedres (10).

2.10 Selvom den europæiske industri klarer sig ret godt i de traditionelt stærke sektorer såsom maskin-, kemikalie-, telekommunikations- og automobilindustrierne, ser nye konkurrenter dagens lys. Kina og Indien er med succes begyndt at konkurrere i både de traditionelle og højteknologiske sektorer. Der kan her ses en direkte forbindelse med udflytningen af europæiske virksomheder.

2.11 Der er en løbende tilpasningsproces i gang på verdensplan. Denne tilpasning er nødvendig set i lyset af globaliseringen, der til gengæld skaber nye muligheder. Selvom analyserne i denne henseende divergerer, kan Kommissionen notere stadig flere bekymrende signaler.

2.12 Udvidelsen har medført en stigning i det tidligere EU-15's investeringer i de nye medlemsstater. Når man betænker, at dette nu er investeringer inden for EU, er det indre markeds tilfredsstillende funktion så meget desto vigtigere med hensyn til f.eks. miljøet og arbejdsvilkårene.

2.13 Da virksomhederne stilles over for konkurrence på de åbne markeder på de af WTO fastsatte vilkår, bør det ifølge Kommissionen være op til EU og medlemsstaterne at give et klart svar på processen af dynamiske ændringer, hvor der skal tages hensyn til følgende: — »bedre lovgivning« — en integreret tilgang til forskellige politikker med henblik på konkurrenceevnen — en fuldstændig hensyntagen til de specifikke behov i de forskellige industrisektorer.

2.14 Kommissionen slår til lyd for en detaljeret konsekvensvurdering af eksisterende love og bestemmelser samt af kommende foranstaltninger. Tættere samarbejde mellem medlemsstaterne og EU er en forudsætning, eftersom mange bestemmelser er blevet gennemført på nationalt plan. Kommissionen insisterer på, at Rådet (konkurrenceevne) spiller en vigtig og gennemsigtig rolle i denne proces.

2.15 Det er efter Kommissionens opfattelse muligt at opnå synergi mellem politikkerne, såfremt man fremmer et mere tilstrækkeligt finpudset samråd mellem lovgiverne, i tæt samarbejde med erhvervskredsene.

2.16 Det samme gælder for F&U, hvilket uden tvivl vil få økonomiske konsekvenser for EU og på nationalt niveau. Dette spørgsmål berører kernen i Lissabon-strategien. I de kommende år vil Kommissionen foreslå nye retningslinjer for forskning i fremstillingsindustrien og statsstøtte til innovation. Teknologiske platforme kan vise sig at være meget nyttige.

2.17 Nogle politikker, herunder konkurrencepolitikken og fjernelsen af handelshindringer, sigter direkte på at skabe et gunstigt klima for konkurrenceevnen. Kommissionen mener dog, at disse polititikker undertiden kan og bør anvendes mere behændigt.

2.18 Kommissionen fremfører, at samhørighedspolitikkerne kan anvendes til at fremme ønskede regionale og strukturelle ændringer med hensyn til arbejdsmarkedets funktion (11). Det samme gælder for en bedre forening af bæredygtig udvikling og konkurrenceevne.

2.19 Da der skal tænkes globalt, foreslår Kommissionen ensartede spilleregler, som tager udgangspunkt i internationale standarder. EU-standarderne er generelt højere end standarderne i andre konkurrerende regioner i verden. Det er derfor nødvendigt, at der i fremtiden sker en vis udligning, enten gennem bilaterale forhandlinger eller inden for rammerne af WTO. Dette problem bør tackles, ikke ved at tilpasse Europas standarder til standarderne i resten af verden, men derimod må Europa tage initiativer til — ligesom i forbindelse med implementeringen af Kyoto-protokollen — at hæve standarderne i andre dele af verden gennem tilsvarende foranstaltninger i alle internationale institutioner.

2.20 Alle disse spørgsmål er allerede tidligere med jævne mellemrum blevet drøftet på EU-niveau. Det øgede fokus på »konkurrenceevne« er iøjnefaldende. Den ekstremt hurtige udvikling på verdensmarkederne giver ikke Europa meget at vælge imellem.

2.21 En særlig nyskabelse i kommissionsdokumentet er sektordimensionen. Kommissionen har gennem flere år foretaget dybtgående undersøgelser af visse sektorer, ofte på baggrund af samråd med erhvervsorganisationer på EU-niveau.

2.22 Der er blevet fremsat interessante forslag, som også er blevet drøftet i EØSU, vedrørende f.eks. lægemiddelindustrien (CESE 842/2004), tekstil- og beklædningsindustrien (CESE 62/2004 fin; supplerende udtalelse fra CCMI, CESE 528/2004), skibsbygnings- og skibsreparationsindustrien (CESE 397/2004 fin; supplerende udtalelse fra CCMI, CESE 478/2004), rummet (CESE 501/2004), kemikalieindustrien (CESE 524/2004; informationsrapport fra CCMI, CESE 242/2004, under udarbejdelse) samt biovidenskab og bioteknologi (CESE 1010/2002; CESE 920/2003).

2.23 Situationen varierer fra sektor til sektor. Der er naturligvis fællesnævnere som f.eks. kravet om kvalitet som en konkurrencefordel, IKT's status som den nye »råvare«, tiltagende kapitalintensitet og stigende international konkurrence, men forskellene mellem sektorerne er tydelige. Højteknologi og lavteknologi, arbejdskraftintensivitet og kapitalintensivitet, forbrugsgoder og kapitalgoder, få hovedaktører på markedet og sektorer karakteriseret ved SMV'er osv. Der tegner sig et fascinerende billede, som de politiske beslutningstagere ifølge Kommissionen ikke har taget tilstrækkeligt hensyn til i mange år.

2.24 Inden for rammerne af industripolitikken er sektorspecifikke analyser og tilgange på ny kommet på dagsordenen. I dokumentet anfører Kommissionen ikke yderligere initiativer med hensyn til de omtalte sektorer.

2.25 Kommissionen planlægger nye aktiviteter, som går ud over af disse sektorer. Der er bebudet undersøgelser om maskinsektoren, miljøindustrien, bilsektoren, metalsektoren og IKT-sektoren for det kommende år.

3. Fremme af en »ny version« af industripolitikken — EØSU's synspunkter

3.1 EØSU er enig i, at dynamikken i verdensøkonomien kræver en ny tilgang. Det glæder sig over, at »industripolitikken« efter lang tid på ny er kommet på EU's dagsorden. Visse aspekter af Europas industri (såsom miljø) har været på EU's dagsorden gennem det sidste årti, men Rådet har undladt at drøfte politikker, der på en sammenhængende måde ville kunne forbedre betingelserne for den samlede produktion og proaktivt opretholde miljøet for (merværdi) investeringer.

3.2 Set i bakspejlet og i lyset af det nuværende skift til en mere målrettet industripolitisk tilgang er det værd at opregne de vigtigste faktorer, der har bidraget til i en vis tabuisering af industripolitikken: — i langt overvejende grad mislykkede forsøg på gennem statsindgreb at styrke industrien og gøre den mere konkurrencedygtig på lang sigt — fjernelsen af økonomisk ubegrundede markedsforvridninger og fremme af lige konkurrencevilkår for industrielle aktiviteter i Europa (selvom nogle medlemsstaters specifikke foranstaltninger, som forvrider konkurrencen, stadig mangler at blive sagligt undersøgt på EU-niveau) — den generelle og vellykkede intensivering af markedsliberaliseringen — de overdrevne forventninger til den »nye økonomi« og den postindustrielle æra — fokuseringen på ØMU'ens gennemførelse og passende makroøkonomiske politikker — tabet af indflydelse i ministerierne med ansvar for industriens interesser i en række medlemsstater.

3.3 De fleste oplysninger i Kommissionens meddelelse har allerede i flere år været kendt. Meddelelsen adskiller sig dog fra tidligere meddelelser ved den måde, hvorpå oplysningerne præsenteres, og forbindelsen mellem de forskellige analyserede områder og foreslåede foranstaltninger. Analyserne og politikkerne er i dag mere direkte forbundet med dynamikken i de forskellige sektorer og berørte virksomheder end tidligere.

3.4 EØSU støtter på det kraftigste, at der foretages flere tilbundsgående undersøgelser af udviklingen i de enkelte sektorer i samarbejde med industrien. Disse vil kunne fremme den nødvendige forståelse for sagens presserende karakter, hvilket også var Lissabon-strategiens mål i 2000, men som herefter forsvandt, hovedsagelig fordi Rådet og medlemsstaterne ikke havde gennemført deres egne aftaler og tidligere vedtagne politikker. Dette betyder ifølge EØSU, at der skal tages hensyn til den nye industripolitik i midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien i 2005. Det kan blive et nøgleelement i strategien i fremtiden.

3.5 Den »nye version« af industripolitikken bygger faktisk på markedskonformitet og en liberaliseringsproces, men omfatter også andre faktorer som f.eks. sektorspecifikke træk, harmonisering af lovgivningen i lyset af det indre marked, fjernelsen af ikke-toldmæssige barrierer, teknologi og F&U samt menneskelige ressourcer.

3.6 Industripolitikken må på ingen måde falde tilbage på fortidens forfejlede politikker, som var kendetegnet ved forskellige former for markedsforstyrrelser. Den af ØMU'en affødte finansdisciplin har også ført til forsigtighed i forbindelse med finansiel støtte og andre former for statsintervention i erhvervslivet. Det er alment accepteret, at intervention og offentlig finansiel støtte fraset enkelte særligt begrundede undtagelsestilfælde ikke tjener erhvervslivets interesser på lang sigt.

3.7 I betragtning af den seneste udvikling på verdensplan og efter nogle års forsøg på at gennemføre Lissabon-strategien — navnlig med hensyn til den skrantende økonomiske vækst i Europa, produktiviteten, anvendelsen af IKT og omfordelingen af investeringer — er det også blevet tid til en revurdering af fremstillingsindustrien og i den forbindelse til sektortilgange og konkrete skridt. Disse bør tage sigte på de aktiviteter, der bedst passer til Europas socioøkonomiske forhold, især aktiviteter, som udnytter højtkvalificeret arbejdskraft på både operationelle og administrative områder intensivt (f.eks. fremstilling af skræddersyet industriudstyr og –systemer, dvs. robotter, instrumenter, kontroludstyr osv.). EØSU støtter fuldt ud denne tilgang og dette mål.

3.8 Det er meget vigtigt at øge offentlighedens bevidsthed om behovet for en sund industri. Til dette formal mål skal gennemsigtige data og analyser gøres tilgængelige for offentligheden. I den sammenhæng bør de europæiske og nationale beslutningstagere lægge særlig vægt på aspekter såsom sammenhængen mellem EU's politikker, harmoniseringen af de nationale lovgivninger inden for EU og den relative tilnærmelse af de europæiske og globale standarder (f.eks. WTO).

3.9 Offentlig bevidsthed vil fremme offentlighedens konsensus og opbakning. Industripolitikken må ikke forbeholdes udvalgte grupper af personer, der er direkte involveret i enten regeringskredse eller erhvervslivet. Dette vedrører samfundet som helhed. En sund europæisk fremstillingsindustri er i alles interesse. På alle beslægtede områder skal der skal gøres bestræbelser for at fremme budskabet, herunder på uddannelsesområdet — ikke alene erhvervsuddannelse, men også almen uddannelse — med henblik på at fremme de teknologiske færdigheder.

3.10 Offentligheden må gøres mere bevidst om den snævre sammenhæng mellem de enkelte led i den industrielle produktionskæde. Således er f.eks. hele den stålforarbejdede industri, herunder automobilindustrien, afhængig af en tilstrækkelig og billig stålforsyning, og denne produktion er igen betinget af en tilstrækkelig og billig råstofforsyning.

3.11 Behovet for at præcisere samspillet mellem industri og service er direkte afledt heraf. Økonomien bevæger sig ganske vist i retning af en servicesektor, men mange tjenesteydelser afhænger som følge af outsourcing direkte af industrien, og det vil de fortsætte med. På den anden side er avancerede tjenesteydelser en afgørende forudsætning for udviklingen af højteknologiske præstationer af høj kvalitet i industrien. Der er på mange måder tale om et samlet hele. I den aktuelle dynamik er skillelinjen mellem industrien og servicesektoren ved at forsvinde.

3.12 Kommissionen bør efter EØSU's mening spille en aktiv rolle i denne proces. At sætte industripolitikken på dagsordenen er i sig selv med til at skabe bevidsthed, men der kan gøres meget mere. Først og fremmest bør analyser og data samt publikationen heraf forbedres for så vidt angår: — det industrielle Europa, både med hensyn til produktion og beskæftigelse — de enkelte sektorer og klynger — samspillet mellem industrien og servicesektoren — det teknologiske samspil — udviklingen af servicesektoren selv — sammenligninger på verdensplan.

3.13 Analyserne bør også tage højde for strukturforskellene i medlemsstaterne, eftersom nogle lande og regioner har et stærkere industrielt grundlag end andre. Et dybtgående kendskab til de vigtigste industrisektorer vil forbedre objektiviteten i debatten om tendenserne i og konsekvenserne af verdensøkonomiens dynamik.

3.14 Korrekte data danner grundlaget for alle sektortilgange. Der foretages mange undersøgelser inden for erhvervslivet og på nationalt eller akademisk niveau (12). EØSU slår til lyd for, at resultaterne af sådanne undersøgelser indsamles på EU-niveau med bistand fra Eurostat med henblik på at skabe pålidelige og dynamiske europæiske databaser om industrien og servicesektoren samt udarbejde SWOT-analyser. Forståelige og klare statistikker vil give et sammenhængende billede af de igangværende forandringer. Eurostats statistiske arbejde gennem 50 år for EKSF vil i en tilstrækkeligt tilpasset form kunne tjene som eksempel herpå.

3.15 Kommissionen lægger med rette vægt på en integreret tilgang til politikker, der omfatter aspekter som national selskabsbeskatning, skatteformaliteter, standarder, handel, intellektuel ejendomsret, F&U, miljø, arbejdsmarkedet samt faglig og teoretisk uddannelse. EØSU støtter på det kraftigste dette mål, der i alt for lang tid ikke er blev nået, hverken på europæisk niveau eller i en række medlemsstater.

3.16 Det er ikke første gang, at der foreslås en integreret tilgang. Det er desværre meget vanskeligt at omsætte en sådan tilgang i et kompliceret miljø, hvor EU-institutionerne skal nå til enighed med 25 medlemsstater. En mulig løsning kunne være, at Rådet (konkurrenceevne) i samarbejde med Kommissionen udarbejder en midtvejshandlingsplan, som skal evalueres årligt (13).

3.17 Det er ligeledes vigtigt, at de politikker, der inden for rammerne af handlingsplanen påvirker industriens konkurrenceevne, på en afbalanceret måde tager hensyn til EU's forskellige politiske mål. Dette har ikke altid været tilfældet tidligere (14). Som følge heraf er der behov for en bedre udnyttelse af synergien mellem fællesskabspolitikkerne.

3.18 Det kan forventes, at der i forbindelse med drøftelsen og vedtagelsen af forretningsordenen og en midtvejshandlingsplan i Rådet (konkurrenceevne) vil blive skabt lignende strukturer i medlemsstaterne for industrien generelt og de spørgsmål, som medlemsstaterne selv har ansvaret for. Dette vil også øge indflydelsen i ministerierne med ansvar for industrielle interesser i medlemsstaterne.

3.19 De forbedrede lovrammer medfører bl.a. forenkling og effektiv lovgivning på EU-niveau. De må bestemt ikke begrænses til ny lovgivning. Mottoet »bedre lovgivning« vedrører både fortiden og fremtiden. Det nederlandske formandskabs forslag om at lægge større vægt på forenklet lovgivning og en mindre administrative byrde skal føres ud i livet (15). Det er nødvendigt at koordinere direktiver og forordninger med et generelt sigte (horisontale politikker) på områderne for industriel sikkerhed, energibesparelse, affaldshåndtering osv., eftersom de er indbyrdes forbundne og somme tider modvirker hinanden. Miljødirektiver har en særlig virkning. Fordi disse direktiver først og fremmest fokuserer på målsætninger uden at harmonisere gennemførelsesbestemmelser, kan inkonsekvent anvendelse i medlemsstaterne føre til skævvridning af markedet. Konsekvensanalyse og gennemførelse er afgørende, eftersom politikkernes troværdighed afhænger af deres effektivitet.

3.20 Visse aspekter er af specifik interesse for de nye medlemsstater, som ikke må begrænse sig til at erhverve udenlandske investeringer af omkostningsmæssige årsager. For at styrke deres økonomiers varige muligheder vil de også være nødt til at diversificere deres egne industriaktiviteter. Visse større udfordringer venter forude, f.eks. en forbedring af miljøpolitikker, fokus på uddannelse og forbedrede kvalifikationer og inddragelse af alle relevante aktører på industriområdet via sektorspecifik social dialog m.v.

3.21 Man er nødt til at øge markedsovervågningen vedrørende produkter, der stammer fra tredjelande. Fair konkurrence kan kun sikres, hvis der er lige konkurrencevilkår overalt i verden. I den forbindelse opfordrer EØSU Kommissionen til at gøre mere for at sikre, at alle globale aktører overholder alle relevante arbejds-, miljø- og produktstandarder.

3.22 Et andet vigtigt element i industripolitikken er at sikre lige konkurrencevilkår for handlen i hele verden. Konkurrenceforvridende praksis i tredjelande, f.eks. statsstøtte og dumping, skal overvåges systematisk og detaljeret af Kommissionen. Handelspolitiske foranstaltninger må iværksættes resolut, hvor de relevante kriterier er opfyldt.

3.23 Ved siden af »bedre lovgivning« og fremme af synergivirkningerne mellem fællesskabspolitikkerne er den tredje søjle i den »nye version« af industripolitikken den sektorbaserede fremgangsmåde, der er baseret på markedsstandardisering og åbne markeder, og som er på linje med de ønskede horisontale politikker. EØSU støtter fuldt ud denne målsætning, som allerede er ved at blive omsat til praksis. Da den sektorspecifikke fremgangsmåde fokuserer på de enkelte sektorers særtræk og udvikling, kan den også være gavnlig for de to andre søjler, nemlig »bedre lovgivning« og fremme af synergivirkninger mellem EU-politikker. Programmer for miljøpolitik, erhvervsuddannelse og forskning og udvikling kan formuleres og gennemføres mere succesfuldt, hvis de integreres i en sektorspecifik fremgangsmåde.

3.24 Sektorspecifikke analyser viser, hvor dynamisk udviklingen er på verdensplan. Analyserne bør beskrive europæisk industri i relation til de andre partnere og konkurrenter i verden. De vil vise samspillet mellem industri og tjenester. De tager også behørigt hensyn til sociale aspekter såsom forholdet mellem arbejdsmarkedets parter og beskæftigelse. Endelig kan sektorspecifikke analyser også bruges til at kortlægge de hindringer, virksomheder står over for som følge af specifikt EU-regelværk og -lovgivning. Virksomheder bør derfor oftere høres på et tidligt tidspunkt — når man har foretaget konsekvensanalyser — så man kan definere de bedste regler og procedurer på EU-niveau.

3.25 I den henseende skal man udvide Kommissionens metode til at løse konkurrenceevneproblemer, der er baseret på analyse, høring og handling (s. 20). Kommissionen fremdrager med rette sager som G10, STAR 21 og LeaderShip som eksempler.

3.26 LeaderShip 2015 (16) er et markant eksempel, forudsat at det iværksættes korrekt. Målet er at sikre en rentabel fremtid for skibsbygning og skibsreparation i EU på et åbent marked. Det har bragt Kommissionen og Europas erhvervsliv sammen. Det har ført til, at man i fællesskab har identificeret problemerne. Man har defineret otte kapitler, hvor enten industrien eller Kommissionen skal træffe foranstaltninger. Det er grundlaget for en frugtbar social dialog med arbejdsmarkedets parter om moderniseringsprocessen.

3.27 Andre sektorer vil måske følge trop. Der findes ingen patentløsninger. Eftersom medlemsstaterne og deres politikker også er omfattet, vil det bedste være, at de skræddersyede løsninger på basis af disse sektorspecifikke analyser resulterer i bindende tilsagn fra industrien, Kommissionen og medlemsstaterne. For så vidt angår medlemsstaterne, kan sådanne tilsagn også være med til at fremme udveksling af erfaringer og eksempler på god praksis. Efter EØSU's opfattelse kan sektorspecifikke »observatorier« på EU-plan være meget nyttige og bør etableres.

3.28 På grund af det altafgørende aspekt »viden« og F&U og på grund af fænomenet med verdensomspændende »hjernemobilitet« (videnskabsmænd, forskere, ledere og højere uddannede) bakker EØSU kraftigt op om etableringen af teknologiplatforme, hvor industrisektorer og erhvervslivet forventes at deltage aktivt. De må ikke begrænses til erhvervslivet selv, men de er også nødt til at omfatte andre nøgleaktører som f.eks. førende teknologiske institutter og universiteter. Disse platforme kan også føre til skabelsen af nye privat-private og offentlig-private alliancer i Europa (17).

3.29 Det er nødvendigt at skabe europæiske rammer for viden, som bygger på en effektiv synergi mellem universiteter, teknologiske institutter og industrien for at fremme anvendt teknologi. Der bør tages hensyn til sektorspecifikke særtræk. Endvidere bør etableringen af en videnbaseret økonomi ledsages af de fornødne redskaber til livslang uddannelse, som også bør gennemføres inden for institutioner og universiteter. Endnu en gang kan dette fremmes ved hjælp af sektorbaserede tiltag. I den sammenhæng bør den faglige og administrative ledelse styrkes med henblik på mobiliteten i EU.

3.30 I den forbindelse og som svar på projekter i resten af verden er det nødvendigt at iværksætte større initiativer for at skabe synergivirkninger mellem forskellige sektorer (f.eks. Galileo, forsvarsindustrien) og for at stimulere samarbejdet mellem videncentre og industrien, som fastlægger de nødvendige betingelser for skabelsen af grupperinger (f.eks. Airbus) og klynger. Sidstnævnte kan forstærke konkurrenceevnen og fremme den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed (18).

3.31 Menneskelige ressourcer er vigtigere end nogen sinde før. I forbindelse med de igangværende industrielle ændringer har selvfølgelig både ledelsen og de ansatte og deres organisationer ansvaret for dette. Det indebærer bl.a., at man skal betone kvalitet, professionalisering, færdigheder og motivation (19).

3.32 Derfor er man nødt til at tage højde for, at de unge har mistet lysten til at arbejde i industrien, fordi den ikke har noget positivt image. Det har bl.a. ført til, at der mangler faglært arbejdskraft.

3.33 Endvidere argumenterer EØSU for, at sektorspecifikke dialoger mellem arbejdsmarkedets parter inden for rammerne af den ønskede sektormæssige fremgangsmåde vil øge arbejdstagernes og deres organisationers engagement, især hvad angår tilpasning og kvalitet. Skræddersyede fremgangsmåder på sektorniveau vil også fremme diskussioner mellem arbejdsmarkedets parter om specifikke krav, hvad angår arbejdstagernes kompetencer, tilpasningsevne og kvalifikationer.

3.34 For at fremme gennemførelsen af særlige foranstaltninger baseret på sektorspecifikke analyser bør hver af disse diskuteres i Rådet (konkurrence). EØSU mener, at Rådet (konkurrence) bør spille en afgørende rolle i den »nye version« af den industrielle politik ved at skabe en generel platform for de relevante interesser. Passende sektorspecifikke analyser, udført af Kommissionen og Rådet, og endelig forhandlinger om foranstaltninger, som skal træffes på ovennævnte områder, vil også øge de nationale myndigheders engagement, da de ligesom erhvervslivet spiller en fremtrædende rolle i arbejdet med at skabe fremtidsorienterede rammevilkår.

3.35 Under sådanne vilkår og gennem denne fremgangsmåde er der ikke plads til en politik, hvor man »udvælger vinderne«, som tidligere kommissionsmedlem Liikanen så korrekt sagde. Det samme gælder de »nationale vindere« (20). Det vil skabe et forkert grundlag for hele debatten om den industrielle politiks »nye stil«. Formålet er at fremme betingelser, hvor det europæiske erhvervsliv tilskyndes til at tage risici. En politik, som går ud på at styrke vinderne eller bakke op om vinderne er meget mere hensigtsmæssig (21). Finansielle og ikke-finansielle instrumenter til at opfylde denne målsætning skal (gen)overvejes.

4. Specifikke konklusioner

4.1 EØSU bifalder det initiativ, som Kommissionen (og navnlig kommissær Erkki Liikanen og GD for Erhvervspolitik) har taget til atter at sætte »industripolitikken« højt på EU's dagsorden ud over de horisontale politikker. Dette initiativ svarer til en lignende udvikling i forskellige medlemsstater og kan bidrage til at skabe fælles fodslag på dette område i EU. Med dette initiativ vil man bedre kunne definere, hvad der skal til for at styrke EU's konkurrenceevne. Initiativet vil formentlig også kunne bidrage til fastlæggelsen af hensigtsmæssige og konkrete mål i forbindelse med midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien i 2005.

4.2 EØSU bemærker, at der med henblik på en »ny version« af industripolitikken er hårdt brug for en tillidsvækkende institutionel ramme, både med henblik på den rette fordeling af opgaverne i Unionen — hvem er ansvarlig for hvad hvornår? — og med henblik på omsætningen og gennemførelsen i medlemsstaterne af de målsætninger og direktiver, som Det Europæiske Råd og de forskellige rådssammensætninger (22) har besluttet.

4.3 EØSU bifalder de tre elementer i den »nye version« af industripolitikken, nemlig bedre lovgivning, fremme af synergier mellem de forskellige EU-politikker og udvikling af sektordimensionen. Af hensyn til gennemsigtigheden og synligheden er det nødvendigt med en bedre samordning i Kommissionen (f.eks. under ledelse af GD for Erhvervspolitik) og Ministerrådet. En bedre samordning bør ligeledes føre til hårdt tiltrængte og nyttige synergier mellem de forskellige politikker. EØSU ser derfor gerne, at Kommissionen og Rådet (konkurrenceevne) vedtager en midtvejshandlingsplan, som skal tages op til årlig revision.

4.4 EØSU bifalder analysen og de mange henstillinger i rapporten »Facing the Challenge« (23). Rapporten lægger dog desværre ikke op til, at en »ny version« af industripolitikken kan hjælpe EU til at løfte udfordringerne på de globale markeder. Rapporten burde i den forbindelse navnlig have lagt vægt på sektortilgangen og behovet for samordnede politikker. EØSU støtter forslaget om nationale handlingsplaner. For at øge resultaterne af disse handlingsplaner og EU's politikker bør Rådet (konkurrenceevne) samordne hver enkelt af disse. EØSU opfordrer til, at der tages højde for disse elementer ved forberedelserne af midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien i marts 2005.

4.5 EØSU understreger, at der må skabes større opmærksomhed omkring dette emne, hvis der skal opnås konsensus og offentlig opbakning. Det bør præciseres, at hele det europæiske samfund berøres af disse globale industrielle ændringer, der kræver en indsats generelt og ikke kun inden for erhvervslivet.

4.6 EØSU mener, at sektoranalyser i høj grad kan bidrage til at skabe en bedre forståelse af denne udvikling. Sektoranalyser kan også føre til et tættere samarbejde mellem den offentlige og den private sektor, skræddersyede løsninger og den nødvendige tilpasning af politikker på europæisk og nationalt niveau med henblik på at skabe nye muligheder og hermed bidrage til gennemførelsen af Lissabon-strategien. En sektorramme er desuden et velegnet instrument til fremme af en social dialog, som skal skabe et bredt fælles engagement og øge kvaliteten af de menneskelige ressourcer.

4.7 En sektortilgang af denne type kræver i stigende grad, at de forskellige tjenestegrene i Kommissionen har kendskab til internationale tendenser og industrielle ændringer. EØSU anbefaler på det kraftigste, at Kommissionens tjenestemænd bliver mere bevidste om, hvad der står på spil i den private sektor. CCMI og Det Europæiske Overvågningscenter for Forandringer kan bidrage til sektoranalyser som samarbejdspartere, uden at det underminerer de sociale aktørers rolle.

4.8 Hvis man ser på udviklingen i andre store verdensregioner, hvad angår omkostninger, kvalifikationer eller en kombination af begge, er EU's konkurrenceevne i høj grad betinget af viden, kvalitet — både af virksomhederne som sådan og de menneskelige ressourcer og kvalifikationer — og en hensigtsmæssig organisation. Det er nødvendigt med fremadskuende politikker og foranstaltninger på disse områder.

Bruxelles, den 15. december 2004 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) »European industry's place in the International Division of Labour: situation and prospects«, juli 2004, rapport udarbejdet for Kommissionens GD for Handel af CEPII-CIREM (European Consortium for Trade Policy Analysis, ECTA).

(2) KOM(2002) 714 endelig af 11.12.2002. Udvalget afgav sin udtalelse den 17.7.2003 (EUT C 234, 30.9.2003, s. 76-85). CCMI deltog også i udarbejdelsen af denne udtalelse, og dens bidrag kan ses på følgende webside: http://www.esc.eu.int/ccmi/documents/docs/divers/di_ces25-2003_fin_rev_di_en.doc

(3) Punkt 21 i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds forårsmøde den 20.-21. marts 2003.

(4) »Opfølge strukturændringer: En industripolitik for det udvidede Europa«, KOM(2004) 274 endelig.

(5) Erklæring fra kommissær Erkki Liikanen på den europæiske industripolitiks dag, 27. maj 2004, SPEECH/04/268.

(6) Dette mål er allerede blevet behandlet i Kommissionens dokument »Nøgleudfordringerne for konkurrenceevnen – Mod en integreret tilgang«, KOM(2003) 704 endelig.

(7) Bangemann-rapporten.

(8) Se den hermed forbundne CCMI-udtalelse om »Omfanget og virkningerne af virksomhedsudflytningerne«, som er under udarbejdelse.

(9) Se fodnote 2.

(10) »The European Challenge«, meddelelse fra det europæiske rundbordsforum for industrivirksomheder til Det Europæiske Råd på dettes forårsmøde i marts 2003.

(11) Kommissionen nævner bl.a. den betydning, som »konkurrenceevnen« bør tillægges inden for rammerne af regionalpolitikken, og resultatet af beskæftigelsestaskforcen, der blev etableret den 1. april 2003, og som ledes af Wim Kok. Det er i den henseende værd at henvise til CCMI's udtalelse herom »Industrielle ændringer og økonomisk, social og territorial samhørighed«.

(12) Et meget interessant eksempel er undersøgelsen »The Significance of Competitive Manufacturing Industries for the Development of the Service Sector«, Bremen, december 2003. Den kan findes på følgende webside: http://www.bmwi.de/Navigation/Service/bestellservice,did=31812,render=renderPrint.html

(13) Dette mål er direkte forbundet med en effektiv økonomisk forvaltning. I EØSU's udtalelse om »Bedre økonomisk styring i EU« understreges betydningen af en gennemsigtig og klar ramme, navnlig for så vidt angår Rådet (konkurrenceevne).

(14) Se også Erkki Liikanens tale af 27. maj til fordel for en aktiv industripolitik (jf. fodnote 4).

(15) Jf. også KOM(2004) 274, kapitel 5, s. 39.

(16) Se Kommissionens dokument KOM(2003) 717 endelig og EØSU's udtalelser CESE 397/2004 og CESE 478/2004 (EUT C 241 af 28.9.2004).

(17) Om de teknologiske platforme se CCMI's supplerende udtalelse om Kommissionens meddelelse om »Videnskab og teknologi: nøglen til Europas fremtid – Retningslinjer for EU's politik til støtte af forskning« (KOM(2004) 353 endelig), CCMI/015, ordfører Joost Van Iersel.

(18) Jf. EØSU's udtalelse om »Industrielle ændringer og økonomisk, social og territorial samhørighed« (EUT C 241 af 28.9.2004), især punkt 1.4, 3 og 10 i).

(19) Jf. EØSU's udtalelse om »Industrielle ændringer: den aktuelle situation og fremtidsudsigter – en generel strategi« (EUT C 10 af 14.1.2004), punkt 2.2.2.14 og 3.9.

(20) Jf. fodnote 5.

(21) Ibid.

(22) Jf. EØSU's udtalelse om »Bedre økonomisk styring i EU« (EUT C 74 af 23.3.2005).

(23) »Facing the challenge – Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse«, rapport fra gruppen på højt plan under ledelse af Wim Kok, november 2004.