19.

understreger, at følgende aspekter skal medtages i forhandlingsdirektiverne om en frihandelsaftale, hvis den reelt skal være til fordel for EU's økonomi: a) liberalisering af handelen med varer og tjenesteydelser og reelle muligheder for markedsadgang for begge parter på hinandens markeder for varer og tjenesteydelser gennem fjernelse af unødvendige reguleringsmæssige hindringer, samtidig med at man sikrer, at intet i aftalen forhindrer parterne i på en forholdsmæssig måde at regulere med henblik på at opnå legitime politiske mål; aftalen må i) ikke forhindre parterne i at udforme, vedtage, gennemføre og støtte ydelser i almenhedens interesse og skal indeholde en udtrykkelig bestemmelse herom; ii) hverken kræve, at regeringer privatiserer bestemte ydelser eller forhindrer regeringerne i at udvide udbuddet af ydelser til offentligheden;. iii) ikke forhindre regeringerne i at bringe ydelser, som de tidligere havde valgt at privatisere, tilbage i offentlig regi som f.eks. vandforsyning, uddannelses- og sundhedssektoren og socialvæsenet eller mindske de høje sundheds-, fødevare- forbruger-, miljø- arbejdsmarkeds- og sikkerhedsstandarder i EU, ligesom den ikke må begrænse offentlig støtte til kunst og kultur, uddannelse, sundhed og socialvæsenet, således som det har været tilfældet med tidligere handelsaftaler; mener, at forpligtelserne bør træffes på grundlag af den generelle aftale om handel med tjenesteydelser (GATS); kræver i den forbindelse, at de standarder, der kræves af europæiske producenter, opretholdes; b) i det omfang aftalen indeholder et indenlandsk reguleringskapitel, må forhandlerne ikke medtage en behovstest; c) tilsagn vedrørende om antidumping- og udligningsforanstaltninger, der rækker ud over WTO-reglerne på dette område, og som muligvis ikke behøver at finde anvendelse, hvor der findes tilstrækkelige fælles konkurrenceregler og samarbejde; d) afvikling af unødige ikke-toldmæssige hindringer og udvidelse af dialogen om reguleringssamarbejde på frivillig basis, når det er muligt og til gensidig fordel, idet det ikke må begrænse de enkelte parters muligheder for at vedtage reguleringsmæssige, lovgivningsmæssige og politiske tiltag i betragtning af, at det lovgivningsmæssige samarbejde skal sigte mod at fremme forvaltningen af verdensøkonomien gennem styrkelse af konvergensen og samarbejdet om internationale standarder f.eks. gennem vedtagelse og anvendelse af de standarder, der er fastlagt af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa (UNECE), samtidig med at der garanteres det højeste grad af forbruger- (f.eks. fødevaresikkerhed) og miljøbeskyttelse (f.eks. dyresundhed og -velfærd samt plantesundhed), socialsikring og beskyttelse af arbejdstagerne; e) væsentlige indrømmelser i forbindelse med offentlige udbud på alle forvaltningsplaner, herunder statsejede virksomheder og virksomheder med særlige eller eksklusive rettigheder, som sikrer europæiske virksomheder adgang til strategiske sektorer og samme åbenhed, som gælder på EU’s udbudsmarkeder, idet forenklede procedurer og åbenhed for tilbudsgivere, herunder tilbudsgivere fra andre lande, også kan være et effektivt redskab til at forhindre korruption og fremme integriteten i de offentlige forvaltninger, mens det sikres, at skatteyderne får valuta for pengene for så vidt angår kvaliteten af det udførte arbejde, effektivitet, resultater og ansvarlighed; garantier for, at der tages hensyn til miljømæssige og sociale kriterier i den offentlige udbudsprocedure; f) et separat kapitel, der tager højde for mikrovirksomheders og små og mellemstore virksomheders behov og interesser hvad angår spørgsmål om lettelse af markedsadgang, herunder, men ikke begrænset til, bedre overensstemmelse mellem tekniske standarder og strømlinede toldprocedurer med henblik på at skabe konkrete forretningsmuligheder og fremme internationaliseringen; g) på baggrund af EU-Domstolens udtalelse 2/15 om frihandelsaftalen med Singapore, ifølge hvilken handel og bæredygtig udvikling henhører under EU’s eksklusive kompetence, og af, at bæredygtig udvikling udgør en integreret del af EU's fælles handelspolitik, er et robust og ambitiøst kapitel om bæredygtig udvikling en forudsætning for en mulig aftale; bestemmelser om effektive rammer for dialog, tilsyn og samarbejde, herunder bindende og håndhævelige bestemmelser, som kan gøres til genstand for hensigtsmæssige og effektive tvistbilæggelsesmekanismer, og en ordning, som bygger på sanktioner, som én af de mulige håndhævelsesmetoder, idet arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet skal have mulighed for at medvirke på en hensigtsmæssig måde, ligesom der skal etableres et tæt samarbejde med eksperter fra de relevante multilaterale organisationer; bestemmelser i kapitlet om de arbejdsmiljømæssige og miljømæssige aspekter af handel og relevansen af bæredygtig udvikling i en handels- og investeringskontekst, som omfatter bestemmelser til fremme af overholdelse og effektiv gennemførelse af relevante internationalt vedtagne principper og regler, herunder de grundlæggende arbejdsnormer, de fire prioriterede forvaltningskonventioner fra ILO og multilaterale miljøaftaler, herunder dem, der vedrører klimaforandringer; h) kravet om, at parterne skal fremme virksomhedernes sociale ansvar (VSA) bl.a. ved hjælp af internationalt anerkendte instrumenter og anvendelse af sektorspecifikke OECD-retningslinjer og FN's vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettighederne; i) omfattende bestemmelser om liberalisering af investeringerne, som henhører under EU’s kompetence, der tager hensyn til den seneste politiske udvikling, som f.eks. EU-Domstolens udtalelse 2/15 om frihandelsaftalen mellem EU og Singapore af 16. maj 2017; j) stærke og håndhævelige bestemmelser om anerkendelse og beskyttelse af intellektuel ejendomsret, herunder geografiske betegnelser for vin og spiritus og andre landbrugsprodukter og fødevarer, og som tager udgangspunkt i de gældende bestemmelser i aftalen om vin mellem EU og Australien og forfølger målet om at forbedre de eksisterende retlige rammer og opnå et højt niveau af beskyttelse for alle geografiske betegnelser forenklede toldprocedurer og enkle og fleksible oprindelsesregler, som er egnede i en kompleks verden med globale værdikæde, bl.a. i form af øget gennemsigtighed og ansvarlighed inden for dem, og anvendelse i videst mulig udstrækning af multilaterale oprindelsesregler eller i andre tilfælde omkostningsfri oprindelsesregler som en »ændring af underposition i toldtariffen«; k) et afbalanceret og ambitiøst resultat i landbrugs- og fiskerikapitlerne, som kun kan øge konkurrenceevnen og fordelene for både forbrugere og producenter, hvis der tages behørigt hensyn til alle europæiske producenters og forbrugeres interesser med respekt for, at der findes en række følsomme landbrugsprodukter, som bør gøres til genstand for en særbehandling som f.eks. fastsættelse af toldkvoter eller indførelse af en tilstrækkelig overgangsperiode, under behørig hensyntagen til de kumulative konsekvenser af handelsaftaler inden for landbruget og med eventuelt udelukkelse af de mest følsomme sektorer fra forhandlingerne; inddragelse af en anvendelig, effektiv, hensigtsmæssig og hurtig bilateral beskyttelsesklausul, der muliggør midlertidig suspension af præferencer, hvis der sker en stigning i importen, som forårsager eller truer med at forårsage alvorlige skader på følsomme sektorer, som følge af handelsaftalens ikrafttræden; l) ambitiøse bestemmelser, som muliggør, at det digitale økosystem kan fungere gnidningsfrit, og fremmer grænseoverskridende datastrømme, herunder principper som loyal konkurrence og ambitiøse bestemmelser om grænseoverskridende dataoverførsler, i fuld overensstemmelse med og uden at det berører EU’s nuværende og fremtidige bestemmelser om databeskyttelse og beskyttelse af privatlivets fred i betragtning af, at datastrømme er en afgørende drivkraft i serviceøkonomien og et væsentligt element i de globale værdikærer i traditionelle fremstillingsvirksomheder, hvorfor ubegrundede lokaliseringsbestemmelser så vidt muligt bør undgås; databeskyttelse og beskyttelse af privatlivets fred er ikke handelshindringer, men grundlæggende rettigheder, der er fastlagt i artikel 39 i TEU, artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder; m) præcise og specifikke bestemmelser om behandlingen af de oversøiske lande og territorier og de yderste randområder for at tage højde for deres særlige interesser under forhandlingerne;