EUROPA-KOMMISSIONEN Strasbourg, den 8.6.2021 COM(2021) 370 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om Rumæniens fremskridt som led i mekanismen for samarbejde og kontrol



1. INDLEDNING Mekanismen for samarbejde og kontrol (MSK) blev oprettet ved Rumæniens tiltrædelse af EU i 2007 som en overgangsforanstaltning for at lette landets fortsatte bestræbelser på at reformere retsvæsenet og intensivere bekæmpelsen af korruption. Den udgjorde en fælles forpligtelse for den rumænske stat og EU. I overensstemmelse med afgørelsen om oprettelse af mekanismen for samarbejde og kontrol og som understreget af Rådet og bekræftet af Den Europæiske Unions Domstol (Domstolen) vil mekanismen for samarbejde og kontrol blive bragt til ophør, når alle de benchmarks, der gælder for Rumænien, er opfyldt på tilfredsstillende vis. Arbejdet inden for rammerne af MSK har været i gang siden 2007 for at tilskynde til og følge reformprocessen baseret på benchmarks. I januar 2017 foretog Kommissionen en omfattende vurdering af udviklingen i de ti år med mekanismen. Dette perspektiv gav et klarere billede af de betydelige fremskridt, der var gjort, og Kommissionen var i stand til at fremsætte tolv specifikke henstillinger, som, når de var opfyldt, ville være tilstrækkelige til at afslutte MSK-processen. Dette ville afhænge af, om henstillingerne blev uigenkaldeligt efterkommet, men også af den mere generelle betingelse, at udviklingen ikke gik i en retning, som klart ville sætte fremskridtene tilbage. Siden da har Kommissionen foretaget tre vurderinger af de fremskridt, der er gjort med gennemførelsen af henstillingerne. I november 2017 bemærkede Kommissionen, at der var sket fremskridt med hensyn til en række af henstillingerne, men også, at reformerne var gået i stå, og den advarede om risikoen for, at de spørgsmål, som ifølge rapporten fra januar 2017 var afsluttet, skulle tages op på ny. I rapporten fra november 2018 blev det konkluderet, at udviklingen var vendt eller skabte tvivl om, hvorvidt fremskridtene var irreversible, og at det var nødvendigt at fremsætte yderligere henstillinger. Både Europa-Parlamentet og Rådet støttede dette synspunkt,. I rapporten fra oktober 2019 blev det hilst velkommen, at den rumænske regering havde til hensigt at ændre tilgangen, men beklagede, at Rumænien ikke tog hensyn til alle henstillingerne. Kommissionen opfordrede de kompetente rumænske myndigheder til at omsætte deres tilsagn om at genoptage reformen til konkrete skridt med henblik på at imødekomme alle henstillingerne. I 2020 bekræftede regeringen sit tilsagn om at nå MSK-målene, selv om de samlede fremskridt var begrænsede. Dette kan bl.a. forklares med situationen i forbindelse med covid-19-pandemien og det forhold, at 2020 var valgår i Rumænien. Under disse omstændigheder offentliggjorde Kommissionen ikke en særlig MSK-rapport, men opretholdt ikke desto mindre sin tætte overvågning af udviklingen samt samarbejdet og dialogen med de rumænske myndigheder og interessenter, herunder gennem retsstatsmekanismen. I september 2020 vedtog Kommissionen Rapport om retsstatssituationen 2020: Retsstatssituationen i Den Europæiske Union, der beskriver udviklingen på retsstatsområdet i alle medlemsstater med hensyn til reform af retsvæsenet, rammerne for korruptionsbekæmpelse, mediepluralisme og andre institutionelle kontrolforanstaltninger. De rumænske myndigheders proaktive deltagelse i denne nye retsstatsmekanisme er et vigtigt tegn på vilje til at styrke retsstaten og dermed de spørgsmål, der falder ind under MSK. Det særlige landekapitel for Rumænien omfattede opdateringer om udviklingen inden for reform af retsvæsenet og bekæmpelse af korruption siden MSK-rapporten fra oktober 2019 samt spørgsmål, der har stor betydning for medlemsstatens kapacitet og bæredygtighed i forbindelse med reformer generelt, såsom lovgivningens kvalitet og lovgivningsprocessen samt mediemiljøet. Retsstatsprincippet i almindelighed og retsvæsenets uafhængighed, genoprettelsen af bekæmpelsen af korruption og "håndteringen af de seneste års stagnation og regressioner" er medtaget i programmet for den nye regering, der tiltrådte i slutningen af december 2020. Programmet afspejler regeringens hensigt om at fortsætte bestræbelserne på at færdiggøre MSK på grundlag af reelle fremskridt med hensyn til det rumænske retssystems uafhængighed og effektivitet. I januar 2021 vedtog den et memorandum, hvori den gav politisk tilsagn om at behandle alle udestående henstillinger fra MSK med henblik på at få den ophævet. De planer, der er beskrevet i memorandummet, omfatter et lovforslag om afskaffelse af afdelingen for efterforskning af strafbare handlinger inden for retsvæsenet (SIIJ) og ændringer af retsplejelovene, som begge er direkte forbundet med henstillingerne fra MSK. Domstolens dom af 18. maj 2021 i en række præjudicielle forelæggelser er en vigtig udvikling, der tydeliggør karakteren af MSK og Rumæniens forpligtelser som følge heraf. Med hensyn til MSK-afgørelsen fra 2006 forklarede Domstolen, at den er bindende i alle enkeltheder for Rumænien fra dets tiltrædelse af EU, og at den forpligter landet til at opfylde de benchmarks, der er fastsat i bilaget til afgørelsen, som også er bindende.Disse benchmarks, der er defineret på grundlag af de mangler, som Kommissionen har konstateret inden Rumæniens tiltrædelse, har navnlig til formål at sikre, at denne medlemsstat overholder retsstatsprincippet. Rumænien skal derfor træffe passende foranstaltninger for at opfylde benchmarkene og afstå fra at gennemføre foranstaltninger, der kan bringe opfyldelsen af dem i fare. I dommen præciseres det også, at Kommissionens rapporter om MSK indeholder krav til Rumænien, og at henstillingerne er udarbejdet med henblik på at opfylde benchmarkene. I overensstemmelse med princippet om loyalt samarbejde skal Rumænien tage behørigt hensyn til disse krav og henstillinger samt afstå fra at vedtage eller opretholde foranstaltninger, der kan bringe det resultat, der foreskrives i disse krav og henstillinger, i fare. I denne rapport gøres der status over de fremskridt, der er gjort inden for rammerne af MSK siden oktober 2019. Selv om nogle af henstillingerne var formuleret i vendinger, der var specifikke for det tidspunkt, hvor de blev vedtaget, er hensigten med dem stadig klar, og alle resterende henstillinger bør gennemføres, mens de allerede gennemførte henstillinger stadig skal tages i betragtning for at undgå tilbageskridt. Kommissionen opfordrer Rumænien, dets regering og parlament til at opfylde forpligtelserne under MSK og til aktivt at fortsætte opfyldelsen af alle de resterende henstillinger under denne. Dette vil gøre det muligt at afslutte mekanismen, og retsstatsspørgsmål i Rumænien vil fortsat blive fulgt i henhold til den retsstatsmekanisme, der gælder for alle medlemsstater. Som i de foregående år er denne rapport resultatet af en omhyggelig analyse foretaget af Kommissionen på grundlag af et tæt samarbejde med rumænske institutioner, civilsamfundet og andre interessenter. 2. VURDERING AF FREMSKRIDT MED HENSYN TIL OPFYLDELSE AF HENSTILLINGERNE I dette afsnit vurderes fremskridtene med de 12 henstillinger fra januar 2017 og de otte yderligere fra november 2018. Opfyldelsen af alle resterende henstillinger er afgørende for reformprocessen, så de negative virkninger af den tilbagegang, der blev konstateret i MSK-rapporterne fra 2017, 2018 og 2019, afhjælpes og MSK kan afsluttes. 2.1. Første benchmark: Retsvæsenets uafhængighed og reform af retsvæsenet Retsplejelovene og retlig garanti for retsvæsenets uafhængighed Henstillinger fra 2018 •Omgående at suspendere gennemførelsen af retsplejelovene og efterfølgende nøddekreter. •Revidere retsplejelovene under fuld hensyntagen til henstillingerne under MSK og fra Venedigkommissionen og Greco. Tre retsplejelove definerer dommeres status og indeholder bestemmelser om retssystemets og det øverste retsråds opbygning. De er derfor afgørende for at sikre dommernes uafhængighed og et velfungerende retsvæsen. Ændringerne af disse retsplejelove i 2018 og 2019 , som stadig var i kraft, havde en alvorlig indvirkning på retssystemets uafhængighed, kvalitet og effektivitet. De vigtigste spørgsmål, der blev indkredset, omfattede oprettelsen af en afdeling for efterforskning af strafbare handlinger inden for retsvæsenet (SIIJ), ordningen for dommeres og anklageres civilretlige ansvar, førtidspensionsordninger, adgang til erhvervet samt status for og udnævnelse af højtstående anklagere. Gennemførelsen af de ændrede love bekræftede snart bekymringerne, og der er opstået nye problemer i de mellemliggende år . Bekymringerne over den fortsatte virkning af de ændrede love blev bekræftet i rapporterne fra 2018 og 2019 med en henstilling om, at de ændrede love blev suspenderet og revideret for at afspejle henstillingerne fra Kommissionen, Greco og Venedigkommissionen. I rapporterne blev det fremhævet, hvordan SIIJ er blevet anvendt til at lægge pres på dommere og anklagere og ændre forløbet af visse korruptionssager på højt plan. Det blev også bemærket, at situationen havde skabt usikkerhed og lagt pres både på de enkelte dommeres karriereudvikling og uafhængighed og på retssystemet som helhed. I rapporterne blev der endvidere sat spørgsmålstegn ved, om reglerne for udnævnelse af ledende medarbejdere til retsinspektoratet og deres ansvarlighed var hensigtsmæssige. Da retsplejelovene som ændret i 2018-19 stadig er i kraft, er der fortsat bekymring over de skader, der påføres retssystemets funktion. Navnlig er eksistensen af SIIJ og dens funktion fortsat et alvorligt problem. Selv om der var færre tilfælde end i de foregående år, var der igen eksempler på pres fra SIIJ på dommere gennem stævninger , og der var bekymring for, om valget af sager, der skal gøres til genstand for strafferetlig efterforskning, er objektivt. Ligeledes er der eksempler på lækager til medierne , som kan lægge pres på dommere og anklagere. SIIJ's negative indvirkning på korruptionssager på højt niveau fortsætter også. SIIJ er mindre aktiv med hensyn til at gribe ind i igangværende korruptionssager på højt niveau — f.eks. overtager den ikke længere korruptionssager, der er gennemføres af anklagemyndigheden, og den problematiske praksis med tilbagetrækning af appeller i korruptionssager på højt niveau blev stoppet, efter at forfatningsdomstolen havde fastslået, at overførslen af klager til SIIJ var forfatningsstridig . SIIJ anmoder dog fortsat om originale beviser fra andre anklagemyndigheder i igangværende korruptionssager, hvilket kan have en negativ indvirkning på sager ved domstolene. I sin dom af 18. maj 2021 fastslog Domstolen, at lovgivningen om oprettelse af en sådan specialafdeling for at være forenelig med EU-retten skal være begrundet i objektive og kontrollerbare krav vedrørende god retspleje, sikre, at denne afdeling ikke kan anvendes som et instrument til politisk kontrol med dommeres og anklageres virksomhed, og at afdelingen skal udøve sin kompetence i overensstemmelse med kravene i chartret om grundlæggende rettigheder. Hvis den pågældende lovgivning ikke opfylder disse krav, kan den opfattes således, at den tilsigter at skabe et pressionsmiddel og intimidere dommere, hvilket ville skade den enkeltes tillid til retsvæsenet . Domstolen tilføjer, at den omhandlede nationale lovgivning ikke må bevirke, at Rumæniens specifikke forpligtelser i henhold til MSK-afgørelsen på området bekæmpelse af korruption tilsidesættes.

Samtidig stiger presset på de menneskelige ressourcer i retsinstitutionerne fortsat. Dette skyldes den kombinerede virkning af, at der ikke kom nye medlemmer til erhvervet i 2019 og 2020 , en stigende arbejdsbyrde pr. dommer og pr. anklager, et stigende antal pensioneringer, afskrækkende anciennitetstærskler for udnævnelser og restriktioner for midlertidige delegationer (navnlig i det nationale direktorat for korruptionsbekæmpelse). En yderligere forværring af situationen blev undgået, da regeringen og parlamentet tog skridt til at forsinke og derefter ophæve ikrafttrædelsen af problematiske bestemmelser om muligheden for tidlig pensionering af dommere efter 20 års tjeneste og om det øgede antal dommere i visse paneler . Den igangværende proces for ændring af retsplejelovene Justitsministeriet forelagde i september 2020 ændrede retsplejelove til offentlig høring i seks måneder. De nye udkast udgjorde en vigtig revision af de tre retsplejelove. Ifølge justitsministeren tog tilgangen fuldt ud hensyn til MSK-rapporterne, Greco-rapporterne og Venedigkommissionens udtalelser samt det bredere behov for at genoverveje, gendrøfte og ændre retsplejelovene. Et specifikt mål var at afhjælpe de negative virkninger af de tidligere ændringsforslag. Lovforslagene fra september 2020 indeholder løsninger på mange af de problemer, der er identificeret i MSK-rapporterne, navnlig: afskaffelse af SIIJ, hvilket styrker anklagernes faglige uafhængighed afskaffelse af førtidspensionsordningen for dommere ændring af bestemmelserne om dommeres civilretlige ansvar fjernelse af begrænsninger i dommeres ytringsfrihed ændring af procedurerne for tilbagekaldelse og udnævnelse af topchefanklagere (se også nedenfor). Overordnet set gav høringsprocessen og dommernes reaktion et blandet svar. Det øverste retsråd udsendte først en erklæring om lovene, hvori det med bekymring noterede sig forslagene til ændringer af retsplejelovene, da de blev fremlagt til offentlig debat . Senere afholdt dommere og anklagemyndigheder i det øverste retsråd særskilte høringer og sendte deres synspunkter til justitsministeren, men disse blev ikke offentliggjort . I januar 2021 ændrede den nye regering tilgangen og fremskyndede vedtagelsen af to specifikke og mere begrænsede ændringer. For det første fremlagde den et lovforslag om midlertidige foranstaltninger vedrørende optagelse i dommerkollegiet efter at have modtaget en positiv udtalelse fra det øverste retsråd. Lovforslaget blev vedtaget af parlamentet den 3. februar 2021, men efter en klage til forfatningsdomstolen blev visse bestemmelser i loven fundet forfatningsstridige den 17. marts 2021. For det andet blev lovforslaget om afskaffelse af SIIJ offentliggjort på justitsministeriets websted den 4. februar 2021 og sendt til det øverste retsråd til udtalelse. Det øverste retsråd afgav en negativ udtalelse og argumenterede for, at der er behov for yderligere garantier for at beskytte dommere mod potentielt urimelige korruptionsefterforskninger. Regeringen fulgte ikke det øverste retsråds udtalelse og vedtog lovforslaget uændret den 18. februar, ud fra den begrundelse at afviklingen af SIIJ ville støtte retsvæsenets uafhængighed, og forelagde lovforslaget for parlamentet. Parlamentet var ikke enigt i regeringens anmodning om vedtagelse gennem en nødprocedure, og da deputeretkammeret som første kammer vedtog lovforslaget i marts, tilføjede det bestemmelser, som efter dets opfattelse skulle "beskytte dommere mod uberettiget efterforskning af korruption", og foreslog, at en anmodning om godkendelse af at forelægge en sag for retten først skulle gå gennem det øverste retsråd . Dette yderligere skridt gav anledning til kritik fra civilsamfundet, en stor del af retsvæsenet og fra det øverste retsråd selvmed den begrundelse, at det svarede til en ny form for immunitet og kunne opfattes som en begrænsning af dommernes ansvarlighed. Lovforslaget behandles nu i senatet, som træffer den endelige beslutning. Den 26. marts 2021 anmodede justitsministeren Venedigkommissionen om en udtalelse om lovforslaget og navnlig om de supplerende garantier. Venedigkommissionens udtalelse forventes vedtaget i juli. Retsplejelovene Sideløbende hermed blev debatten om hele rækken af ændringer af de tre retsplejelove genoplivet gennem yderligere debatter og høringer blandt retsinstitutionerne, og i marts 2021 blev de tre udkast til ændrede love sendt til det øverste retsråd til udtalelse. Justitsministeren forpligtede sig til at sende lovforslagene til Venedigkommissionen med henblik på en udtalelse, samtidig med at disse ville blive sendt til parlamentet. Udkastene er stadig genstand for debat og høring i Rumænien. Der var også reaktioner fra civilsamfundet . I begyndelsen af maj havde justitsministeren drøftelser om reformen af retsvæsenet med 14 NGO'er, der er aktive på det retlige område. En vigtig udvikling er Domstolens dom af 18. maj 2021, som behandlede en række bestemmelser i retsplejelovene i lyset af artikel 2 og artikel 19, stk. 1, i TEU og af MSK-afgørelsen, navnlig for så vidt angår SIIJ og midlertidige udnævnelser til ledende stillinger i retsinspektoratet samt dommeres personlige ansvar i forbindelse med retslige fejl. Mere generelt mindede Domstolen i sin dom om, at en medlemsstat ikke må ændre sin lovgivning, navnlig for så vidt angår tilrettelæggelsen af retsplejen, på en sådan måde, at beskyttelsen af retsstatsprincippet forringes. Den endelige udformning af de tre retsplejelove vil få en afgørende indvirkning på retssystemets uafhængighed, kvalitet og effektivitet samt dets evne til at sikre borgernes ret til effektive retsmidler. Regeringen har allerede bekræftet, at den i tilgangen til reformen søger at imødekomme MSK-anbefalingerne om både proces og substans. Med hensyn til processen er det fortsat vigtigt, at der, ud over at der skal tages behørigt hensyn til selve MSK-anbefalingerne, også tages fuldt hensyn til Domstolens retspraksis i forbindelse med retsvæsenets uafhængighed, navnlig den nylige afgørelse af 18. maj 2021, samt udtalelser fra Venedigkommissionen og Greco's rapporter. Dette er et vigtigt element i bestræbelserne på at finde solide, stabile og holdbare løsninger. Med hensyn til substansen peges der i MSK-henstillingerne på en række områder, hvor Kommissionen vil være særligt opmærksom på resultatet af revisionen af retsplejelovene. Disse omfatter spørgsmål om strukturer og procedurer, såsom opløsning af SIIJ, disciplinære, civil- og strafferetlige ansvarsordninger for dommere og anklagere, ansvarliggørelse og udnævnelse af ledelsen af retsinspektoratet og udnævnelses- og afskedigelsesprocedurer for højtstående anklagere samt den rolle, som kassationsdomstolen og det øverste retsråd spiller. Reformernes indvirkning på dommeres uafhængighed og karrieretilrettelæggelse er også vigtig. Afslutningen af lovgivningsprocessen vil gøre det muligt for Kommissionen fuldt ud at vurdere de fremskridt, der sker med hensyn til MSK-henstillingerne om retsplejelovene. •Henstilling fra 2017: At indføre et solidt og uafhængigt system til udnævnelse af ledende anklagere på grundlag af klare og gennemsigtige kriterier, idet der trækkes på støtte fra Venedigkommissionen. •Henstilling fra 2018: At efterkomme negative udtalelser fra det øverste retsråd om udnævnelse eller afskedigelse af anklagere i ledende stillinger, indtil der indføres nye retlige rammer i overensstemmelse med henstilling 1 fra januar 2017. •Henstilling fra 2018: På ny at sætte en proces i gang for at udnævne en chefanklager for det nationale direktorat for korruptionsbekæmpelse med dokumenteret erfaring inden for retsforfølgning i korruptionssager og med et klart mandat til, at direktoratet fortsat kan foretage professionelle, uafhængige og upartiske korruptionsundersøgelser. Udnævnelser til lederstillinger i anklagemyndigheden Flere på hinanden følgende MSK-rapporter havde understreget behovet for tilstrækkelige kontrolforanstaltninger i proceduren for udnævnelse af de øverste anklagere, samt i hvilket omfang den samme udnævnelses- og afskedigelsesprocedure ville finde anvendelse på lavere ledelsesniveauer inden for anklagemyndigheden. I MSK-rapporten fra 2018 blev det konkluderet, at der var sket tilbageskridt, mens MSK-rapporten fra 2019 fremhævede risikoen for, at konstante ændringer skabte yderligere usikkerhed og manglende tillid: Selv om proceduren var blevet ændret fire gange på mindre end seks måneder, vedrørte ingen af disse ændringer det centrale spørgsmål om balancen mellem forskellige institutioners indflydelse på processen og koncentrationen af beføjelser hos justitsministeren. Venedigkommissionen fokuserede også på den manglende modvægt til justitsministerens indflydelse . Der er ikke sket yderligere retlige ændringer siden 2019, og spørgsmålet er nu en del af de igangværende ændringer af retsplejeloven for så vidt angår vedtægten for dommere og anklagere. I et nyt udkast fra marts 2021, som justitsministeren har anmodet om en udtalelse fra det øverste retsråd om (se ovenfor), foreslås det at styrke det øverste retsråds rolle ved at indføre en bindende udtalelse herfra. Den rumænske præsidents rolle styrkes også med hensyn til muligheden for at afvise en kandidat. Siden den sidste rapport er der udnævnt nye chefer for anklagemyndigheden, men der er fortsat mange betænkeligheder med hensyn til proceduren. I begyndelsen af 2020 var et af den daværende justitsministers første tiltag at tilrettelægge udvælgelsesprocedurer med øget gennemsigtighed med henblik på at udnævne nye ledere til anklagemyndigheden . Mens den nye chefanklager for det nationale direktorat for korruptionsbekæmpelse blev udpeget efter en positiv udtalelse fra det øverste retsråd, blev statsadvokaten og chefanklageren for direktoratet for efterforskning af organiseret kriminalitet og terrorisme (DIICOT) udnævnt på trods af en negativ udtalelse fra det øverste retsråd. Afdelingen for anklagere ved det øverste retsråd oplyser endvidere, at de anklagere, der stemte for at afvise kandidaterne til statsadvokaturen og DIICOT, som følge heraf var udsat for pres fra SIIJ . Der var yderligere tilfælde i 2020, hvor justitsministeren så bort fra det øverste retsråds udtalelse om vicechefstillinger. Proceduren for afskedigelse af topanklagere er tæt forbundet med udnævnelsesprocessen. Afskedigelsen i 2018 af den tidligere chefanklager for det nationale direktorat for korruptionsbekæmpelse er blevet prøvet ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Rumænien blev dømt for overtrædelse af retten til en retfærdig rettergang og ytringsfriheden som fastsat i artikel 6, stk. 2, og stk. 10, i den europæiske menneskerettighedskonvention. Menneskerettighedsdomstolen fastslog, at den tidligere chefanklager ikke havde fået mulighed for reelt at anfægte grundene til, at hun blev fjernet fra stillingen. Den henledte også opmærksomheden på den stigende betydning, der tillægges indgriben fra en myndighed, som er uafhængig af den udøvende og den lovgivende magt, i forbindelse med afgørelser, som vedrører udnævnelse og afskedigelse af anklagere. Den bemærkede desuden risikoen for, at afskedigelsen kunne have en afdæmpende virkning på dommernes vilje til at deltage i den offentlige debat om retsvæsenet. Den rumænske regering fremlagde for nylig en handlingsplan for fuldbyrdelse af dommen , og i udkastet til ændringer af retsplejelovene er der blevet tilføjet en klageprocedure ved en forvaltningsdomstol til proceduren for afskedigelse af topanklagere. Kort sagt er MSK-henstillingen om udnævnelse af chefanklageren for direktoratet for korruptionsbekæmpelse blevet behandlet. Den igangværende lovgivningsproces med henblik på at ændre retsplejelovene omfatter bestemmelser, der tager sigte på at imødekomme de resterende henstillinger om udnævnelse af anklagere, og opfyldelsen af henstillingerne kan vurderes, når processen er afsluttet.

Adfærdskodekser Henstilling fra 2017: At sikre, at den adfærdskodeks for parlamentsmedlemmer, der er under udarbejdelse i parlamentet, omfatter klare bestemmelser om gensidig respekt mellem institutioner og klart fastslår, at parlamentsmedlemmer og den parlamentariske proces skal respektere retsvæsenets uafhængighed. En tilsvarende adfærdskodeks bør vedtages for ministre. Ved udgangen af 2017 blev der indført en adfærdskodeks for parlamentsmedlemmer . I rapporterne fra 2018 og 2019 blev det konstateret, at kodeksen på grund af manglen på udtrykkelige bestemmelser om respekt for retsvæsenets uafhængighed endnu ikke har opfyldt sit formål . Siden sidste rapport er der ikke rapporteret om yderligere udvikling med hensyn til anvendelsen af kodeksen. Der blev fortsat rapporteret om manglende respekt for retsvæsenets uafhængighed i den parlamentariske proces og kritik af retssystemet og af individuelle dommere fra visse parlamentsmedlemmer, som blev vist i medierne , om end antallet af angreb og deres voldsomhed er faldet betydeligt i forhold til perioden 2017-2019. Kommissionen havde også foreslået, at det ville være godt, hvis kodeksen for ministre tjener samme formål, og i april 2019 ændrede regeringen adfærdskodeksen for ministre, så den indeholder en udtrykkelig henvisning til nødvendigheden af at respektere retsvæsenets uafhængighed. Siden den seneste MSK-rapport har der været enkelte tilfælde, hvor det øverste retsråd fandt, at kritik fra et medlem af regeringen sandsynligvis ville undergrave retsvæsenets uafhængighed, men mærkbart færre end i de foregående år . Der er ikke modtaget oplysninger om, hvorvidt adfærdskodeksen for regeringen i disse tilfælde var blevet drøftet. Udviklingen i den foregående valgperiode med hensyn til parlamentets respekt for retsvæsenets uafhængighed betød, at denne anbefaling ikke kunne anses for at være opfyldt. Det nye parlament, der startede sit virke i begyndelsen af 2021, og de kommende debatter om retlige spørgsmål giver parlamentet en ny mulighed for at anvende adfærdskodeksen, hvor det er relevant, og dermed opfylde henstillingens mål om respekt for retsvæsenets uafhængighed. Civilprocesloven Henstilling fra 2017: Justitsministeren, det øverste retsråd og kassationsdomstolen bør udarbejde en handlingsplan for at sikre, at den nye frist for gennemførelse af de resterende bestemmelser i den civile retsplejelov overholdes. Denne henstilling omfattede færdiggørelsen af reformen af den civile retsplejelov, hvormed der navnlig blev etableret en rådsafdeling inden for den civile retspleje og procedurer for appel i visse tilfælde. I 2018 blev denne reform opgivet . I MSK-rapporten fra 2019 blev det konkluderet, at dette burde give mulighed for en periode med stabilitet i denne gren af retssystemet. Denne anbefaling kan anses for at være opfyldt. Vurderinger af effektiviteten og kvaliteten af de retslige procedurer undersøges i forbindelse med retsstatsrapporten. Straffeloven og strafferetsplejeloven •Henstilling fra 2018: Fastfrysning af ikrafttrædelsen af ændringerne af straffeloven og strafferetsplejeloven •Henstilling fra 2018: På ny at revidere straffeloven og strafferetsplejeloven under fuld hensyntagen til såvel behovet for forenelighed med EU-retten og internationale instrumenter til bekæmpelse af korruption som de henstillinger, der er fremsat inden for rammerne af MSK, og Venedigkommissionens udtalelse. •Henstilling fra 2017: Den igangværende fase af reformerne af Rumæniens straffelove bør afsluttes, og parlamentet bør fortsat følge planen om at vedtage de ændringsforslag, som regeringen fremlagde i 2016, når det har konsulteret de retslige myndigheder. I april 2019 vedtog parlamentet gennem en hasteprocedure ændringer af straffeloven og strafferetsplejeloven og af særloven om korruption, hvilket gav anledning til stærk bekymring over konsekvenserne for efterforskning og sanktionering af forbrydelser generelt og for korruptionsrelaterede forbrydelser i særdeleshed. Disse ændringer blev generelt kritiseret og erklæret forfatningsstridige i juli 2019 . Denne afgørelse betød, at lovene ikke trådte i kraft, men det forhold, at der havde været et politisk valg om at foretage sådanne ændringer, vakte fortsat bekymring i Kommissionen og hos mange andre observatører , så meget desto mere som dette politiske valg ikke udtrykkeligt blev trukket tilbage umiddelbart efter domstolsafgørelsen, og lovforslagene forblev under behandling i parlamentet i hele den forrige valgperiode. I marts 2021 forkastede begge kamre i det nyvalgte parlament endeligt ændringsforslagene fra 2018 og 2019. Parlamentet havde tidligere i maj 2020 også forkastet syv problematiske forslag til ændring af straffeloven og strafferetsplejeloven fremsat af parlamentsmedlemmer. Det er fortsat nødvendigt at ændre de to kodekser. For det første er dette nødvendigt for at følge op på en række vidtrækkende afgørelser, som forfatningsdomstolen har truffet siden 2014, og som har ophævet bestemmelser i begge love og haft en særlig indvirkning på bekæmpelsen af korruption og organiseret kriminalitet. I mangel af solide lovgivningsmæssige og politiske løsninger hæmmer retsusikkerheden visse enkeltsager og påvirker dermed bekæmpelsen af korruption. Siden 2019 har der været nedsat en interinstitutionel arbejdsgruppe, som skal undersøge lovgivningsinitiativer til ændring af straffeloven og strafferetsplejeloven og foreslå fælles løsninger og holdninger fra retsvæsenet . Arbejdsgruppens møder blev afbrudt i 2020 på grund af covid-19-pandemien, men er nu genoptaget. Justitsministeren har gjort arbejdet med de to love til en prioritet, og arbejdsgruppens arbejde vil danne grundlag for revisionen af straffeloven og strafferetsplejeloven. Regeringen agter at forelægge parlamentet nye konsoliderede tekster, når ændringerne af retsplejelovene er vedtaget. Disse forskellige skridt betyder reelt, at de ændringer, der i henstillingerne anses for at udgøre et tilbageskridt , er blevet trukket tilbage. Dette baner vejen for en revision af straffeloven og strafferetsplejeloven for at følge op på forfatningsdomstolens afgørelser under fuld hensyntagen til behovet for forenelighed med EU-retten og internationale instrumenter til bekæmpelse af korruption samt MSK-henstillingerne og Venedigkommissionens udtalelse i henstillingerne. De rumænske myndigheder tager nu forberedende skridt. Lovgivningsprocessen på MSK-området Henstilling fra 2017 om mekanismen for samarbejde og kontrol: For yderligere at forbedre gennemsigtigheden og forudsigeligheden i lovgivningsprocessen og styrke de interne sikkerhedsforanstaltninger, der skal sikre irreversibilitet, bør regeringen og parlamentet sikre fuld gennemsigtighed og tage behørigt hensyn til høringer af de relevante myndigheder og interessenter i beslutningstagningen og lovgivningsarbejdet vedrørende straffeloven og strafferetsplejeloven, korruptionslove, integritetslove (uforenelighed, interessekonflikter, uberettiget velstand o.l.), retsplejelovene (vedrørende retsvæsenets opbygning) samt den civile lovbog og den civile retsplejelov ved at lade sig inspirere af den gennemsigtighed i beslutningsprocessen, som regeringen indførte i 2016. Denne henstilling var en anerkendelse af, at en åben og robust lovgivningsproces er den bedste måde at sikre, at reformerne er holdbare og effektive. Ved folkeafstemningen i maj 2019 stemte et flertal af borgerne for at forbyde anvendelsen af regeringens nøddekreter på det retslige område. Dette illustrerer bekymringen over den overdrevne brug af disse dekreter, og der har kun været få tilfælde siden november 2019 .

Hvad angår procedurerne i parlamentet er antallet af nødprocedurer vedrørende retsplejelovene, straffeloven og strafferetsplejeloven, den retlige ramme for integritet og bekæmpelse af korruption, faldet betydeligt siden MSK-rapporten fra 2019. I februar 2021 forkastede parlamentet et forslag om at gennemgå lovforslaget om afskaffelse af SIIJ gennem en parlamentarisk nødprocedure. Der har også været færre tilfælde, hvor kontroversielle lovforslag inden for rammerne af MSK er blevet fremskyndet i udvalgene eller i et af kamrene, og endnu færre er blevet vedtaget. En undtagelse var en lov om afskaffelse af særlige pensioner, herunder den særlige pension til dommere og anklagere, som det øverste retsråd anså for at være rettet mod retsvæsenet. Den blev i sidste instans erklæret forfatningsstridig . I betragtning af den parlamentariske procedure, hvorved fremsatte ændringsforslag fortsat er udestående, indtil de specifikt er fjernet, er der imidlertid stadig adskillige udestående ændringsforslag, som er fremsat for længe siden, herunder flere, som i alvorlig grad kan underminere den retlige ramme for forebyggelse og sanktionering af uforenelighed og interessekonflikter. På denne baggrund var parlamentets afstemning om at forkaste problematiske ændringer af straffeloven og strafferetsplejeloven et vigtigt tegn på fremskridt. I marts 2021 forkastede parlamentet yderligere en række udestående ændringsforslag, der gav anledning til betænkeligheder med hensyn til den retlige ramme for integritet (se nedenfor). Lovgivningsprocessen for de forskellige reformforslag — om SIIJ, retsplejelovene og senere straffeloven og strafferetsplejeloven — er en anledning til at vise, at tilgangen i henstillingen følges. Den offentlig forvaltnings gennemførelse af retsafgørelser Henstilling fra 2017 om MSK: Regeringen bør fastlægge en passende handlingsplan for at sikre gennemførelsen af retsafgørelser og anvendelsen af domstolenes retspraksis i den offentlige forvaltning, bl.a. ved hjælp af en mekanisme til udarbejdelse af nøjagtige statistikker for at muliggøre en fremtidig overvågning af området. Den bør også udvikle et system for internt tilsyn, der involverer det øverste retsråd og revisionsretten, for at sikre en korrekt gennemførelse af handlingsplanen. Respekt for og gennemførelse af retsafgørelser er en integrerende del af retsvæsenets effektivitet . Rumænien blev sanktioneret af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i 2005 på grund af statens eller juridiske enheders manglende eller betydelige forsinkelse med hensyn til at efterkomme endelige nationale retsafgørelser . Dette er fortsat et problem. I 2016 foreslog Rumænien således Europarådets Ministerkomité en handlingsplan for at løse de strukturelle problemer med manglende fuldbyrdelse eller forsinket fuldbyrdelse af retsafgørelser mod staten . Denne handlingsplan og de supplerende foranstaltninger, der er nødvendige ifølge Europarådets Ministerkomité, har direkte relevans for opfyldelsen af denne henstilling . MSK-rapporten fra 2019 markerede visse fremskridt, idet regeringen i april 2019 havde godkendt listen over foranstaltninger og pålagde den ansvarlige tværministerielle arbejdsgruppe at udarbejde lovforslag til gennemførelse af handlingsplanen. Disse foranstaltninger omfattede ændringer af de retlige rammer for at sikre rettidig fuldbyrdelse og en mekanisme til at føre tilsyn med og forhindre forsinket fuldbyrdelse af domme, hvor staten er skyldner . Ingen af disse foranstaltninger er imidlertid blevet vedtaget eller gennemført . Ansvaret er flyttet ind til regeringen , og en særlig arbejdsgruppe har fået til opgave at foreslå nye juridiske løsninger. Som det også blev understreget af Europarådets Ministerkomité i marts 2021, er det absolut nødvendigt med et stærkt politisk engagement med hensyn til at finde omfattende og bæredygtige løsninger . Der er ikke sket større nye skridt til gennemførelse af denne henstilling siden den sidste rapport. Strategisk retlig forvaltning og handlingsplan for retsvæsenet Henstilling fra 2017 om mekanismen for samarbejde og kontrol: Den strategiske forvaltning af retsvæsenet, dvs. justitsministeren, det øverste retsråd, kassationsdomstolen og statsadvokaten, bør sikre gennemførelsen af handlingsplanen som vedtaget og indføre regelmæssig fælles offentlig rapportering om dens gennemførelse, herunder løsninger på problemerne med mangel på justitssekretærer, uforholdsmæssigt store arbejdsbyrder og forsinkelser i begrundelsen af afgørelser. I 2017 blev den strategiske forvaltning af retsvæsenet oprettet med det formål at behandle vigtige strategiske spørgsmål i retssystemet og samle de vigtigste institutioner med ansvar for retssystemets funktion . Den er også ansvarlig for at sikre gennemførelsen af handlingsplanen for strategien for udvikling af retsvæsenet 2015-2020 , som efter planen skal blive den vigtigste drivkraft for reform af retsvæsenet ved at internalisere reformdynamikken fra MSK. I MSK-rapporten fra november 2019 blev det konstateret, at den strategiske forvaltning af retsvæsenet ikke havde fungeret efter hensigten, og at handlingsplanen stort set ikke var blevet gennemført . Siden 2019 er retssystemets situation med hensyn til menneskelige ressourcer og organisation fortsat blevet forværret som følge af de ændringer af retsplejelovene og -politikkerne, der blev vedtaget i perioden 2017-2019. De vigtigste strukturelle problemer, der nævnes i rapporten fra 2017, er fortsat: mangel på justitssekretærer, uforholdsmæssig stor arbejdsbyrde i visse domstole og forsinkelser i begrundelsen af domstolsafgørelser. Selv om der blev afholdt nogle få møder i den strategiske forvaltning af retsvæsenet i slutningen af 2019, og det faglige institutionelle samarbejde kunne genoptages, blev der ikke opnået konkrete resultater. Justitsministeren er nu igen begyndt at indkalde til møder, og de første drøftelser har fundet sted om, hvordan den strategiske forvaltning af retsvæsenet fungerer, og om strategien for menneskelige ressourcer for 2021-2022. Der er nu ved at blive udarbejdet en endelig rapport om gennemførelsen af handlingsplanen, som kan bidrage til at identificere de næste skridt og de foranstaltninger fra den foregående plan, der fortsat er relevante. En ny vision og strategi for en effektiv og bæredygtig udvikling af retssystemet i de kommende år vil være et vigtigt supplement til en revideret retlig ramme gennem retsplejelovene. Det vil også vise, at den strategiske forvaltning af retsvæsenet bliver et aktivt forum, der er i stand til at behandle vigtige strategiske spørgsmål vedrørende retssystemet og skabe konsensus og tillid mellem de centrale retslige og statslige institutioner. Dette vil være et vigtigt skridt i retning af at vise, at der findes bæredygtige strukturer til at fortsætte reformerne, når mekanismen for samarbejde og kontrol er ophørt. Gennemsigtighed og ansvarlighed i det øverste retsråd Henstilling fra 2017 om mekanismen for samarbejde og kontrol: Det nye øverste retsråd bør udarbejde et fælles program for sit mandat, og dette bør omfatte foranstaltninger til fremme af gennemsigtighed og ansvarlighed. Programmet bør indeholde en klar strategi for inddragelse, bl.a. med regelmæssige åbne møder med forsamlinger af dommere og anklagere på alle niveauer og med civilsamfundet og brancheorganisationer. Retsrådet bør i den forbindelse udarbejde årlige rapporter med henblik på drøftelser på domstolenes og anklagernes generalforsamlinger. I MSK-rapporterne har man konsekvent understreget betydningen af, at det øverste retsråd bidrager til at sætte skub i reformprocessen ved at formulere klare fælles holdninger og skabe tillid gennem gennemsigtighed og ansvarlighed. I MSK-rapporterne fra 2018 og 2019 havde man udtrykt bekymring over dette spørgsmål og bemærkede, at det øverste retsråds holdninger til spørgsmål såsom afdelingen for efterforskning af strafbare handlinger inden for retsvæsenet (SIIJ), vigtige udnævnelser og forsvar af retsvæsenets uafhængighed havde givet anledning til bekymring over dets institutionelle uafhængighed og autoritet. Det øverste retsråds arbejde har siden november 2019 været præget af kontroverser. Et vigtigt spørgsmål vedrører det øverste retsråds evne til at skabe konsensus i retssystemet og dermed spille en konstruktiv rolle i vigtige beslutninger om retsvæsenets organisation og funktion. Denne bekymring kan illustreres med beslutningen om ikke at engagere sig konstruktivt i det udkast til retsplejelov, som justitsministeriet offentliggjorde med henblik på en seks måneders offentlig høring i september 2020 : Det øverste retsråd fremsatte ikke et offentligt konsolideret synspunkt før afslutningen af den offentlige høring . Et andet eksempel, hvor det øverste retsråd ikke har været i stand til at formulere en klar holdning og bidrage til den offentlige debat, er dets reaktion på lovforslaget om at afvikle SIIJ. Selv om lovforslaget fra justitsministeren var i overensstemmelse med henstillingerne fra MSK, Venedigkommissionen og Greco, afgav det øverste retsråd en negativ udtalelse om forslaget og opfordrede til nye beskyttelsesforanstaltninger, men på trods af den langvarige debat om dette spørgsmål definerede det ikke, hvori disse skulle bestå. Dette betød, at ændringer af det udkast, der blev fremsat i deputeretkammeret, som imødekom det øverste retsråds anmodning ved at tilføje beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med anklageproceduren for dommere eller anklagere, der anklages for korruption, ikke havde været genstand for en forudgående offentlig debat. Da de foreslåede beskyttelsesforanstaltninger kom frem, kom der kritiske reaktioner fra det øverste retsråd samt civilsamfundet og flertallet af dommere og anklagere (se også ovenfor).

Det øverste retsråds offentlige kommunikation, navnlig om retsvæsenets uafhængighed, har også givet anledning til bekymring. I rapporten fra januar 2017 bemærkede man, at en proaktiv tilgang fra det øverste retsråds side vedrørende retsvæsenets uafhængighed var et vigtigt element i opfyldelsen af det første benchmark. I MSK-rapporterne har man bemærket, at det øverste retsråd ikke har været i stand til at tilkendegive en stærk holdning til spørgsmålet. Siden den sidste rapport har det øverste retsråd kun gjort en begrænset indsats for at forsvare retsvæsenets uafhængighed . Det fremsatte ingen bemærkninger efter Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols skelsættende dom i maj 2020 vedrørende retsvæsenets uafhængighed. Der har også hersket forvirring om rollefordelingen mellem det øverste retsråds plenum — som i henhold til forfatningen har ansvaret for at sikre retssystemets uafhængighed og afgive udtalelser om lovforslag — og afdelingerne. I mange tilfælde har afdelingerne i stedet for plenum påtaget sig at sikre retssystemets uafhængighed . Ikke desto mindre har der også været tilfælde, hvor det øverste retsråd har været i stand til at overvinde sin splittelse og opnå resultater, f.eks. i 2020, hvor Parlamentet ophævede de særlige pensioner til dommere og anklagere , eller i forbindelse med lønninger og pensioner i 2021. Det øverste retsråd bidrog ligeledes positivt til et lovforslag i februar 2021 om afholdelse af en udvælgelsesprøve for adgang til erhvervet i 2021. Det har også fortsat samarbejdet med regeringen for at skaffe ressourcer til domstolene og anklagemyndigheden . Det øverste retsråd har også ændret sin forretningsorden for at forbedre adgangen til offentlig information og offentliggøre udkastene til de afgørelser, der skal stemmes om i dets plenum eller afdelinger. Der er gjort fremskridt med vigtige projekter, der finansieres med EU-midler, herunder en fælles kommunikationsstrategi . Der er fortsat betænkeligheder med hensyn til det øverste retsråds kapacitet og ansvarlighed i MSK-rapporterne for 2018 og 2019. Den større grad af konsensus i ledelsen af det øverste retsråd i år vil bidrage til at genopbygge tilliden og sammenholdet i retssystemet og gøre det muligt for det øverste retsråd at udfylde den rolle, der er fastsat i henstillingen og i det første benchmark. Retsinspektoratet Henstilling fra 2018 om mekanismen for samarbejde og kontrol: at det øverste retsråd straks udnævner en midlertidig gruppe til ledelse af retsinspektoratet og senest efter tre måneder udnævner en ny ledelsesgruppe til inspektoratet gennem en udvælgelsesprocedure. 2018 og 2019 var præget af kontroverser om det øverste retsråds tilgang til stillingen som ledende inspektør, eftersom det øverste retsråd faktisk forlængede den siddende inspektørs mandatperiode på trods af kontroversen om en midlertidig forlængelse på grundlag af en statslig hasteanordning. Der blev indgivet en anmodning om præjudiciel afgørelse til Domstolen om foreneligheden med artikel 2 og artikel 19, stk. 1, i TEU af regeringens beføjelse til at foretage midlertidige udnævnelser til ledende stillinger i retsinspektoratet, der har ansvaret for at føre disciplinærsager mod dommere og anklagere. I sin dom af 18. maj 2021 fastslog Domstolen, at national lovgivning ikke må give anledning til tvivl om, hvorvidt beføjelserne for en retsinstans, der er ansvarlig for at gennemføre disciplinære undersøgelser og føre disciplinærsager mod dommere og anklagere, kan anvendes som et instrument til at udøve pres på eller politisk kontrol over disse dommeres og anklageres virksomhed. Domstolen fastslog, at national lovgivning kan give anledning til en sådan tvivl, når den, selv midlertidigt, bevirker, at regeringen i den pågældende medlemsstat kan foretage udnævnelser til lederstillinger i det organ, der er ansvarligt for at gennemføre disciplinære undersøgelser og føre disciplinærsager mod dommere og anklagere, ved at tilsidesætte den almindelige udnævnelsesprocedure, der er fastsat i national ret. Dommen genopretter formålet med henstillingen fra 2018. De myndigheder, der fører tilsyn med retsinspektoratet, navnlig det øverste retsråd, skal tage behørigt hensyn til dommen, også i lyset af de gentagne bekymringer, der er blevet rejst i forbindelse med retsinspektoratets virksomhed. I de seneste år har retsinstitutionerne, herunder det øverste retsråd selv, fremsat bekymringer over retsinspektoratets manglende ansvarlighed, idet de har henvist til den store andel af sager, som inspektoratet i sidste ende har afvist i retten, koncentrationen af al beslutningstagning hos chefinspektøren og begrænsningerne i det øverste retsråds tilsynsbeføjelser . Mere generelt har denne udvikling rejst spørgsmål om, hvorvidt bestemmelserne i retsplejelovene om udnævnelse af retsinspektoratets ledelse og dens ansvarlighed giver tilstrækkelige garantier og sikrer den rette balance mellem dommere, anklagere og det øverste retsråd . Det nye udkast til retsplejelove fra marts 2021, som justitsministeren anmodede det øverste retsråd om en udtalelse om, ændrer bestemmelserne om udnævnelse af chef- og vicechefinspektørerne samt kontrolmekanismerne vedrørende retsinspektoratets virksomhed, giver det øverste retsråd øgede tilsynsbeføjelser og inddrager det nationale retsinstitut i udvælgelsesprøverne til retsinspektoratet. I rapporteringsperioden rapporterede de retslige institutioner om en generel nedgang i retsinspektoratets aktiviteter, bl.a. færre disciplinærsager på eget initiativ, hvilket gav anledning til bekymring med hensyn til objektivitet. Der er dog stadig sager, hvor disciplinærundersøgelser og hårde sanktioner over for dommere, der er kritiske over for retsvæsenets effektivitet og uafhængighed, har givet anledning til bekymring . Forsinkelserne i retsinspektoratets behandling af klager ses også som et middel til at opretholde presset på dommeren eller anklageren, så længe efterforskningen er i gang. Selv om denne henstilling fokuserede på de særlige omstændigheder på tidspunktet for rapporten fra 2018, henviser den til væsentlige betænkeligheder ved retsinspektoratet. Dette omfattede et mønster med disciplinærsager mod dommere, der offentligt modsætter sig reformen af retsvæsenet og læk af dokumenter — som derefter blev brugt af politikere til at angribe retsinstitutioner — samt forlængelsen af ledelsesteamets mandat. Der skal stadig findes en løsning på disse strukturelle problemer, bl.a. i lyset af Domstolens nylige dom. Der er nu igen gjort fremskridt med det første benchmark. Som anført i den detaljerede vurdering af fremskridtene med de enkelte henstillinger vil fuldførelsen af ændringerne af retsplejelovene, straffeloven og strafferetsplejeloven i overensstemmelse med henstillingerne være afgørende for at kunne måle fremskridtene under det første benchmark. Disse love er centrale med henblik på at finde holdbare løsninger for retsvæsenet, og afgørende fremskridt vil få indflydelse på vurderingen af mange af henstillingerne. 2.2. Andet benchmark: Integritetsrammen og det nationale integritetsagentur Det nationale integritetsagentur (ANI) undersøger fortsat uforeneligheder, interessekonflikter og uberettiget velstand . ANI's arbejde bør lettes gennem elektronisk indgivelse af oplysninger om aktiver og interesser, et system, der blev operationelt i maj 2021 efter en ændring af loven om integritet i forbindelse med udøvelse af offentlige hverv og tillidshverv i juli 2020 . ANI oplyser, at dets budget for 2020 var tilstrækkeligt til at udføre dets opgaver, da det oprindeligt reducerede budget blev suppleret senere på året . ANI står over for en vis usikkerhed med hensyn til sine ledende stillinger. Posten som formand har været ledig siden december 2019, og næstformandens mandat udløber i 2021 . Udvælgelsesprocedurerne blev til sidst indledt i april 2021. Integritetsagenturet spillede en aktiv rolle i forbindelse med lokale og nationale valg i 2020, idet det øgede bevidstheden om integritetsregler for kandidater og delte oplysninger med de relevante myndigheder om kandidater, der har forbud mod at bestride et offentligt embede. Dette ses som en af årsagerne til, at der ved valget er relativt begrænset uenighed om overholdelsen af integritetsreglerne. I MSK-rapporten fra 2019 konkluderede man, at der var risiko for tilbagegang vedrørende det andet benchmark. En række ændringer af integritetslovene, navnlig i 2017-2019, har svækket integritetsagenturets evne til at udføre sit arbejde. To forslag, der trådte i kraft i 2019, havde yderligere øget den retlige usikkerhed med hensyn til den gældende integritetsordning. Dette risikerede at føre til tilbagegang vedrørende det andet benchmark, hvis der ikke længere kunne pålægges "afskrækkende sanktioner" trods en endelig domstolsafgørelse . I rapporten konkluderede man, at den lovgivningsmæssige udvikling vedrørende integritetslove bør præciseres for at eliminere en sådan risiko. I 2020 og 2021 præciserede kassationsdomstolen fortolkningen af loven. Domstolen fastslog, at sanktionen finder anvendelse, selv om uforeneligheden vedrører et tidligere mandat, og at en forældelsesfrist på tre år bør henvise til behovet for, at integritetsagenturet afslutter en undersøgelse af de faktiske omstændigheder inden for tre år efter, at en interessekonflikt eller uforenelighed fastslås (i stedet for sanktionen, der ikke finder anvendelse efter tre år) . Integritetsagenturet har hilst disse afgørelser velkommen, idet de på ny skaber klarhed og sikkerhed vedrørende muligheden for at pålægge sanktioner efter en endelig domstolsafgørelse. Integritetsagenturet og de berørte parter har fremhævet behovet for yderligere at forbedre stabiliteten og klarheden af den retlige ramme for integritet. Den foregående valgperiode var præget af en række udestående ændringsforslag i parlamentet til trods for en negativ udtalelse fra integritetsagenturet. Denne usikkerhed er delvist blevet fjernet under det nye parlament, og fem udestående ændringsforslag, der giver anledning til bekymring, er definitivt blevet afvist af parlamentets kamre. Fjernelse af alle udestående ændringsforslag med en negativ udtalelse fra integritetsagenturet vil bane vejen for mere velordnede ændringer og konsolidering af den retlige ramme for integritet. En konsolidering af lovgivningen om integritet, uforenelighed og interessekonflikter vil gøre det muligt at tage hensyn til retspraksis og politikker til forebyggelse af korruption og skabe et stabilt grundlag for fremtiden. Greco kunne yde nyttig rådgivning om dette spørgsmål i forbindelse med udarbejdelsen af denne lov. PREVENT-systemet

Henstilling fra 2017 om mekanismen for samarbejde og kontrol: Sikre, at PREVENT-systemet tages i anvendelse. Det nationale integritetsagentur og det nationale agentur for offentlige indkøb bør sørge for rapportering om den forudgående kontrol af procedurerne for offentlige indkøb og opfølgningen derpå, herunder efterfølgende kontroller, samt om sager, hvor der er konstateret interessekonflikter eller korruption. De bør organisere offentlige debatter, således at regeringen, de lokale myndigheder, retsvæsenet og civilsamfundet får mulighed for at komme til orde. PREVENT-systemet er fuldt operationelt, og integritetsagenturet rapporterer om positive resultater . Navnlig fremhæver integritetsagenturet en fortsat reduktion af antallet af interessekonflikter siden PREVENT-systemets indførelse, efterhånden som bevidstheden øges hos de offentlige myndigheder. I rapporten fra november 2018 blev denne anbefaling anset for at være opfyldt, og dens fortsatte effektive gennemførelse illustrerer, at dette system er bæredygtigt. Opfølgning på retsafgørelser vedrørende parlamentsmedlemmer Henstilling fra 2017 om mekanismen for samarbejde og kontrol: Parlamentet bør have en gennemsigtig beslutningsprocedure med hensyn til opfølgning på de endelige og uigenkaldelige afgørelser vedrørende uforenelighed, interessekonflikter og formueforhold, der ikke kan begrundes, som træffes vedrørende dets medlemmer. I de sidste to MSK-rapporter pegede man på forsinkelser og åbenlyse uoverensstemmelser i anvendelsen af sanktioner over for medlemmer af parlamentet, der blev anset for at have uforenelige funktioner eller befandt sig i en interessekonflikt ved en endelig domstolsafgørelse på grundlag af en rapport fra integritetsagenturet. I rapporterne fremhævede man en mulig divergerende fortolkning af reglerne (navnlig når integritetshændelsen indtraf i et tidligere mandat eller en tidligere stilling) og pegede på et behov for klarhed på en måde, der opfylder MSK-benchmarket om at sikre "obligatoriske beslutninger, på grundlag af hvilke der kan træffes afskrækkende sanktioner". De sager, der var uenighed om mellem integritetsagenturet og parlamentet i den foregående valgperiode, forblev uafklarede i parlamentet, og sanktionerne blev aldrig indført. Det nuværende parlaments tilgang er væsentligt anderledes. Som led i valideringsprocessen efter valget anmodede valideringsudvalget under det rumænske senat integritetsagenturet om at meddele endelige og uigenkaldelige afgørelser truffet af domstole vedrørende de valgte senatorers uforenelighed eller interessekonflikter. Det nationale integritetsagentur konstaterede, at ingen af de valgte senatorer var forhindret i at beklæde et embede. Deputeretkammeret har anmodet om integritetsagenturets holdning med hensyn til en række stedfortræderes offentliggørelse af deres potentielle uforenelighed . Erfaringerne fra den foregående valgperiode rejser tvivl om opfyldelsen af denne henstilling. Det nye proaktive samarbejde under det nye parlament kan måske markere et vendepunkt i gennemførelsen af integritetslove og endelige retsafgørelser vedrørende parlamentsmedlemmer. En lignende tilgang, når der gøres opmærksom på nye tilfælde af uforenelighed eller interessekonflikter vedrørende siddende parlamentarikere, vil føre til, at denne henstilling efterkommes. Risikoen for tilbagegang med hensyn til det andet benchmark, der blev identificeret i 2019 i forbindelse med ændringer af den retlige ramme for integritet, er blevet mindsket. Der er opmuntrende tegn på, at man i den nye valgperiode kan udstikke en klar kurs hen imod integritetsagenturets bæredygtighed og den lovgivningsmæssige ramme for integritet og opfyldelse af den resterende anbefaling. 2.3 Tredje benchmark: Bekæmpelse af korruption på højt niveau Det nationale direktorat for korruptionsbekæmpelse og bekæmpelse af korruption på højt plan I rapporten fra november 2019 gav Kommissionen udtryk for stærk bekymring og gentog sin konklusion fra november 2018 om, at Rumænien havde genåbnet grundlaget for den positive vurdering med hensyn til det tredje benchmark i januar 2017. I rapporten fra 2019 anerkendtes det, at både det nationale direktorat for korruptionsbekæmpelse (DNA) og kassationsdomstolen fortsat efterforskede og sanktionerede korruption på højt niveau og udviste professionalisme under meget vanskelige omstændigheder og havde formået at opretholde gode resultater. Rapporten konkluderede også, at angrebene på deres aktiviteter, de successive ændringer af de gældende retlige rammer og den mulige anfægtelse af de endelige dommes gyldighed stillede spørgsmålstegn ved holdbarheden af Rumæniens resultater med bekæmpelse af korruption på højt niveau. Situationen er blevet bedre siden rapporten fra 2019. Udnævnelsen af en ny chefanklager i DNA og andre nyudnævnelser til lederstillinger i 2020 har skabt ny fremdrift og institutionel stabilitet. Dette har udmøntet sig i et øget fokus på at sikre kvaliteten af undersøgelserne og de sager, der indbringes for domstolene. I 2020 lykkedes det DNA at opnå bedre resultater end i 2019 med en stigning i antallet af tiltaler og en nedbringelse af efterslæbet . Der er også sket fremskridt på domstolsplan med en stigning i antallet af retsafgørelser. I 2020 er antallet af klager fra borgere og ex officio-klager over påståede korruptionsforbrydelser steget, hvilket er en ændring i forhold til den faldende tendens siden 2015. DNA ser dette som et tegn på fornyet tillid fra offentligheden, som var blevet alvorligt påvirket af angrebene på DNA i perioden 2017-2019. DNA's kommunikationspolitik blev også ændret i 2020, således at navnene på de mistænkte ikke længere nævnes i pressemeddelelserne, når efterforskningen indledes, hvilket begrænser den offentlige eksponering af mistænkte. Der er dog stadig store udfordringer med hensyn til DNA's bæredygtighed og den uigenkaldelige karakter af bekæmpelsen af korruption. Ændringerne af retsplejelovene i 2018-2019 udgjorde en væsentlig hindring for DNA's effektive funktion, og dette vil være tilfældet, så længe de er i kraft. De generelle problemer, som retssystemet står over for (se ovenfor), har været særligt vanskelige for DNA . DNA har haft et underskud af menneskelige ressourcer , hvilket har øget presset på anklagere på et tidspunkt, hvor DNA stod over for den ekstra udfordring at skulle udvikle sin egen tekniske kapacitet til at gennemføre domstolsafgørelser ved hjælp af særlige efterforskningsteknikker . Desuden påvirkes den effektive behandling af visse korruptionssager på højt niveau fortsat negativt af afdelingen for efterforskning af strafbare handlinger inden for retsvæsenet (SIIJ), som fortsat griber ind i igangværende korruptionssager på højt niveau, der efterforskes af DNA, og skaber forsinkelser, som risikerer at påvirke disse sager negativt. SIIJ's behandling af klager over anklagere fra personer, der er dømt for korruption, er også blevet opfattet som et pres på DNA's anklagere. Den anden vigtige udfordring i bekæmpelsen af korruption er manglen på politiske og lovgivningsmæssige løsninger vedrørende de hurtigt på hinanden følgende vidtrækkende afgørelser fra forfatningsdomstolen, der har annulleret eller fortolket bestemmelser i straffeloven og strafferetsplejeloven siden 2014. Denne situation har ført til øgede hindringer og retlig usikkerhed i forbindelse med efterforskning, retsforfølgning og sanktionering af korruptionssager på højt niveau. Det har ført til sager, hvor man ikke fik medhold ved domstolene, retlig usikkerhed med hensyn til antageligheden af bevismateriale samt genoptagelse af efterforskninger eller retssager . Forfatningsdomstolens afgørelser om sammensætningen af de tre dommerpaneler for korruptionssager på højt niveau og endelige appelpaneler ved kassationsdomstolen bestående af fem dommere er endnu ikke slået igennem i de verserende korruptionssager på højt plan . I sin nylige dom fastslog Domstolen, at princippet om EU-rettens forrang er til hinder for en national lovgivning med forfatningsstatus, som fratager en lavere retsinstans retten til af egen drift at undlade at anvende en national bestemmelse, der er omfattet af anvendelsesområdet for MSK-rammen, og som er i strid med EU-retten. Når det er godtgjort, at EU-traktaten eller MSK-afgørelsen er blevet tilsidesat, indebærer princippet om EU-rettens forrang, at den forelæggende ret skal undlade at anvende de omhandlede bestemmelser, uanset om de er af lovgivningsmæssig eller forfatningsmæssig oprindelse. Selv om ledelsen i DNA og en støttende regering har forbedret situationen, er der fortsat nogle vigtige udfordringer for, at DNA kan fungere godt, og for at bekæmpelsen af korruption er uigenkaldelig. Regeringens planer om at ændre både retsplejeloven og straffeloven og strafferetsplejeloven vil være vigtige skridt til at placere indsatsen mod korruption på højt niveau på et yderligere konsolideret grundlag. Ophævelse af parlamentsmedlemmernes immunitet Henstilling fra 2017 om mekanismen for samarbejde og kontrol: Der bør vedtages objektive kriterier for beslutninger om og begrundelser for ophævelse af parlamentsmedlemmers immunitet, og det bør sikres, at denne immunitet ikke bruges til at undgå undersøgelser og retsforfølgelse i forbindelse med korruption. Regeringen kunne også overveje at ændre lovgivningen for at begrænse ministrenes immunitet til deres embedsperiode. Den kunne i forbindelse med disse skridt få bistand fra Venedigkommissionen og Greco. Parlamentet bør indføre et system med henblik på regelmæssig rapportering om kamrenes afgørelser i sager om ophævelse af immunitet, og det kunne organisere en offentlig debat for at høre det øverste retsråd og civilsamfundet i dette spørgsmål. Denne henstilling vedrører parlamentets ansvarlighed i dets afgørelser om anmodninger fra anklagemyndigheden om tilladelse til forebyggende foranstaltninger såsom ransagning eller anholdelse og anmodninger om tilladelse til efterforskning af et parlamentsmedlem, når vedkommende også er eller har været minister. Den manglende begrundelse for parlamentets beslutninger samt antallet af tilfælde, hvor parlamentet ikke gav tilladelse til at foretage efterforskning, gav anledning til bekymring med hensyn til disse afgørelsers objektivitet. I MSK-rapporten fra 2019 glædede man sig over, at deputeretkammeret i juni 2019 ændrede sin forretningsorden og henviste specifikt til kriterierne i Venedigkommissionens rapport om formålet med og ophævelsen af parlamentarisk immunitet . I rapporten opfordrede man også senatet til at indføre lignende regler, men der er ikke sket nogen udvikling i denne henseende.