Nr. C 221/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
tid, der medgår til udarbejdelse, oversættelse og offent- hurtigt kunne udsendes i en foreløbig udgave, også 
liggørelse. Det ville være ønskeligt, dersom beretningen eventuelt kun på ét sprog. 
Bryssel, den 12. juli 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslaget til Rådets forordning om fremme af energiteknologi i Fællesskabet 
(THERMIE-programmet) (!) 
(89/C 221/03) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 12. april 1989 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for energi, kernekraft og forskning, 
som udpegede Klaus B. von der Decken til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
30. juni 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 268. plenarforsamling, den 12. juli 1989, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
Det økonomiske og sociale Udvalg betragter dette pro­
gram som nødvendigt. Det finder, at programmet på 
fornuftig vis supplerer og viderefører de hidtidige be­
stræbelser på energimarkedet, og at det i vid udstræk­
ning tager højde for EF's energibehov, især hvis der 
tages hensyn til følgende bemærkninger og overvejelser. 
ØSU bifalder, at alle foranstaltninger til fremme af 
projekter på energiteknologiområdet nu er samlet i et 
enkelt program, THERMIE-programmet, hvilket bety­
der en rationalisering af bestræbelserne på dette områ­
de. Hvis denne regruppering medfører, at der gives 
mindre støtte til det ene eller det andet område, der 
dækkes af det nye program, kan ØSU imidlertid ikke 
acceptare det. 
1. Vurdering af de tidligere programmer 
1.1. Det foreliggende forslag til Rådets forordning 
(EØF) om fremme af energiteknologi i EF er en fortsæt­
telse af tidligere aktiviteter på dette område, som indgik 
i to programmer: 
Energidemonstrationsprogrammet og Kulbrinteteknologiprogrammet (2). 
Resultaterne kan resumeres således: 
1.2. Energidemonstrationsprogrammet 
— Programmet startede i 1978; det henhører under 
Rådets forordning (EØF) nr. 3640/85 af 20. decem­
ber 1985, der gælder fra januar 1986 til udgangen 
af 1989. 
— Der foreligger to evalueringsrapporter: »Projekter 
vedrørende energieffektivitet og vedvarende energi«, 
november 1988, Caprioglio og March Consulting 
Group, samt »Fast brændsel«, november 1988, 
Thurlow og Kallembach. 
— Ved udgangen af 1987 var der udvalgt 1 445 forslag 
af i alt godt 5 000 forslag. 
— 57% af forslagene omhandlede vedvarende 
energikilder, 36 % energibesparelser og 9 % fast 
brændsel, herunder likvefaktion og forgasning. 
(!) EFT nr. C 101 af 22. 4. 1989. (2) EFT nr. L 350 af 27. 12. 1985, s. 25-29. 
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/7 
— Af de 1 322 projekter vedrørende energibesparel­
ser, vedvarende energikilder og elektricitet 
gennemførtes 330, hvoraf 206 betragtes som tek­
nisk set helt eller delvist vellykkede og 82 som 
både teknisk og økonomisk vellykkede; 140 pro­
jekter slog fejl. 
— Inden for området likvefaktion og forgasning 
blev der udvalgt 29 projekter; 6 gennemførtes, 
medens 8 blev opgivet. 
— Der blev udvalgt 55 projekter om fast brændsel; 
5 gennemførtes, medens 15 blev opgivet. 
1.3. Kulbrinteteknologi 
— Programmet iværksattes i 1974 og løber fra 1986 til 
udgangen af 1989 i henhold til forordning (EØF) 
nr. 3639/85 af 20. december 1985. 
— En evalueringsrapport blev udarbejdet af Smith Rea 
Energy Ass. Ltd. i august 1988. 
— Indtil udgangen af 1987 blev 516 projekter støt­
tet. Heraf slog 43 fejl, medens 258 blev gennem­
ført. Af de sidstnævnte er 67 projekter blevet 
kommercialiseret, 93 har gode udsigter, medens 
98 ikke har udsigt til kommerciel succes. 
1.4. Finansiering af de tidligere programmer 
I »Evaluering af teknologiprogrammer i energisekto­
ren« [dok. KOM(89) 164 af 20. marts 1989] vises for­
delingen af de hidtil tildelte bevillinger. Denne fordeling 
er bl.a. vigtig, fordi den kan gøre det lettere at vurdere 
det kommende programs finansieringsbehov. 
Der blev således som led i energidemonstrationspro­
grammet godkendt 1 445 projekter i perioden 1978-
1987 til en samlet bevillingssum at 764,1 millioner ECU. 
I samme periode blev der tildelt 426 millioner ECU til 
programmet for udvikling af kulbrinteteknologi. 
2. Generel vurdering af det foreslåede program 
2.1. Begrundelse for programmets nødvendighed 
I THERMIE-programmet er der i vidt omfang taget 
højde for anbefalinger fremlagt i forbindelse med evalu­
eringen af de forudgående programmer. I øvrigt kan 
dette program begrundes i nedenanførte overvejelser: 
2.1.1. Principielt må bestræbelserne på at garantere 
sikre og konkurrencedygtige energikilder inden for EF 
ikke slækkes, først og fremmest af følgende årsager: 
— oliemarkedets ustabilitet udgør et risikomoment, — kernekraft støder på modstand i mange medlems­
stater, 
— anvendelse af kul er forbundet med miljøproblemer. 
2.1.2. Som Kommissionen ganske rigtigt gør det i 
begrundelsen for sit forslag til forordning, må man her 
pege på den kendsgerning, at henved halvdelen af EF's 
energi stadig importeres, og at mere end 70 % af oliebe­
hovet dækkes via import fra tredjelande. 
2.1.3. ØSU bifalder derfor THERMIE-programmets 
målsætninger, navnlig følgende: 
— udvikling af egne energikilder, 
— forbedring af energieffektiviteten og mere rationel 
energiudnyttelse, 
— nedbringelse af forureningen og herigennem bedre 
beskyttelse af miljøet, 
— ændring af energiprocesserne med henblik på ned­
bringelse af miljøbelastningen, 
— styrkelse af industrien i lyset af det indre marked, 
— indførelse af EF-normer og -standarder, 
— fremme af videnformidlingen i EF, 
— forbedring af energipotentiellet i regioner, der hidtil 
har været ugunstigt stillet i denne henseende, og 
herigennem, 
— hævelse af levefoden, 
— udnyttelse af ikke-oparbejdeligt affald i energipro­
duktionen. 
2.1.4. For at nå disse mål må visse rammebetingelser 
imidlertid opfyldes, så at EF-foranstaltningernes effekti­
vitet øges: 
— hensyntagen til igangværende nationale pro­
grammer, 
— koordinering med parallelt løbende EF-program-
mer, f.eks.: 
— SPRINT: strategisk program for innovation og 
Teknologioverførsel, 
— VALUE: udbredelse og anvendelse af forsk­
ningsresultater i videnskab og teknologi, 
— JOULE: Forskning og teknologisk udvikling på 
energiområdet, 
— Kulforskning [i henhold til traktaten af Det eu­
ropæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF)], 
— VALOREN: udvikling af visse regioner i EF 
gennem udnyttelse af deres eget energipotentiel 
[inden for rammerne af Den europæiske fond 
for Regionaludvikling (EFRU)]. 
Nr. C 221/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
2.1.5. Det er ØSU's opfattelse, at EF gennem overfør­
sel af teknologi, det selv har udviklet, kan hjælpe ud­
viklingslandene til at løse deres energi- og miljøproble­
mer på en måde, som tilgodeser deres behov og forud­
sætninger. 
3. Særlige bemærkninger 
3.1. Bemærkninger til de enkelte artikler i forslaget til 
forordning 
3.1.1. I artikel 2 defineres rammerne for udvælgelse 
af »projekter for fremme af energiteknologi«. Den bety­
delige risiko, der forudsættes for bevilling af økonomisk 
støtte, bør nu som senere kun gælde den økonomiske 
og tekniske drift. 
3.1.1.1. ØSU skal i øvrigt påpege, at stk. 2, litra a), 
i denne artikel medfører en betydelig og problematisk 
begrænsning ved at udelukke finansiel EF-støtte til 
forsknings-/udviklingsfasen. Der er tale om en alvorlig 
mangel i forhold til ovennævnte forordning (EØF) 
nr. 3639/85, og det er desuden ikke i samklang med, 
hvad Kommissionen anfører i punkt 37, side 8, den 
begrundelse, der ledsager forordningsforslaget. 
3.1.2. I artikel 4 gives Kommissionen beføjelse til at 
iværksætte målrettede foranstaltninger, når den finder 
behov for det. Dette kan betragtes som rimeligt og 
nødvendigt, forudsat det rådgivende udvalg, der er om­
handlet i forslagets artikel 8, forinden er blevet hørt 
herom. 
3.1.3. I artikel 6 opstilles betingelserne for, at et 
projekt kan nyde fremme. Projektet skal bl.a. åbne 
perspektiver for økonomisk levedygtighed. Denne be­
stemmelse bifaldes, men der må ved vurderingen anven­
des fleksible kriterier og lægges en forsigtig strategi, der 
tager hensyn til mulige fremtidige ændringer i energi­
markedets omkostningsstruktur. 
3.1.4. ØSU er generelt set enig i de her opregnede 
betingelser for projektstøtte og bifalder navnlig, at pro­
jekter for udbredelse af teknologi i tilbagestående regio­
ner gives en fortrinsstilling, alt andet lige. Dermed 
opfyldes et af programmets hovedmålsætninger, som er 
at fjerne de regionale skævheder på energiområdet 
inden for EF. 
3.1.5. En af betingelserne for at modtage projektstøt­
te er, at projektet skal indeholde passende løsninger 
med hensyn til miljøbeskyttelse og sikkerhed. ØSU er 
godt tilfreds med, at denne betingelse er indsat, eftersom 
den er en energipolitisk udmøntning af EØF-traktatens artikel 130 R, stk. 2, hvorefter »kravene med hensyn til 
miljøbeskyttelse er en vigtig bestanddel af Fællesskabets 
politik på andre områder«. 
3.1.6. I artikel 7 opstilles regler for støttens art og 
omfang. Hvis et projekt erkendes støtteberettiget, vil 
Kommissionen som hovedregel dække fra 15-40% af 
omkostningerne. 
Oven i dette bidrag kan medlemsstaterne lægge deres 
egen økonomiske støtte, der dog ikke må overstige 49 % 
af de samlede projektomkostninger. 
3.1.6.1. Det økonomiske og sociale Udvalg foreslår, 
at Kommissionen undersøger muligheden for en særlig 
finansiering af projekter, den selv iværksætter, og som 
ikke er i stand til at tiltrække industriinvesteringer på 
grund af manglende rentabilitet på kort sigt (f.eks. hvor 
omkostningerne kun kan reduceres på masseproduk-
tionsstadiet, eller hvor de gældende energipriser udeluk­
ker rentabilitet). Denne mulighed hjemles f.eks. i denne 
artikels stk. 6. 
3.1.7. I artikel 8 beskrives indkaldelsen af forslag og 
udvælgelsen af støtteberettigede projekter. Der gives 
navnlig en beskrivelse af det rådgivende udvalg og 
dets opgaver. Det består af to repræsentanter for hver 
medlemsstat og en formand, som er Kommissionens 
repræsentant. ØSU vil lægge særlig vægt på, at der 
i forbindelse med sammensætningen af dette vigtige 
rådgivende udvalg sker høring af arbejdsmarkedets par­
ter, således at der bliver taget behørigt hensyn til disses 
interesser. 
3.1.8. ØSU konstaterer med tilfredshed, at Kommis­
sionen i henhold til artikel 9 skal sørge for koordinering 
med andre EF-programmer, der tager sigte på forskning 
og udvikling, innovation og teknologioverførsel, for­
midling og udnyttelse af forskningsresultater. ØSU 
understreger dog kraftigt, at det for at undgå dobbeltud­
gifter er nødvendigt nøje at overvåge de nationale pro­
grammer, ligesom Kommissionen også må sørge for en 
koordinering med disse programmer. Forelæggelse af 
periodiske rapporter herom fastsættes i forordningens 
artikel 15. 
3.2. Bemærkninger til forordningsforslagets bilag 
3.2.1. I bilag 1 bringes en liste over anvendelsessekto-
rer og supplerende betingelser for rationel udnyttelse af 
energi. ØSU ønsker i denne forbindelse at understrege 
betydningen af rationel energilagring. Det skal bemær­
kes, især for de vedvarende energikilders vedkommen­
de, at en tidsforskydning mellem energiproduktionen 
og brugernes behov udgør en betydelig hæmsko for 
udnyttelsen af disse energikilder. Det samme gælder 
energitransport, der kunne lettes væsentligt ved midler-
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/9 
tidig lagring i »energibærere«, udviklet specielt med 
dette formål for øje. 
3.2.2. I bilag 2 bringes en liste over anvendelsessekto-
rer og supplerende betingelser for udnyttelse af vedva­
rende energikilder, opdelt i: 
1. Solenergi, 1.1. Thermiske anvendelser, 1.2. Fotoelek­
triske anvendelser. 
2. Biomasse, landbrugsprodukter og affald. 
3. Geotermisk energi. 
4. Vandkraft. 
5. Vindkraft. 
Det er beklageligt, at H2-teknologi, som på lang sigt 
kan komme til at spille en væsentlig rolle i forbindelse 
med fremtidig udnyttelse af vedvarende energikilder, 
ikke er omtalt. 
3.2.3. Bilag 3 handler om »kul og andet fast brænd­
sel«. Dette område omfatter alle former for kul, også 
tørv. ØSU kan ud fra dette konstatere, at andet fast 
brændsel som f.eks. fast træ-, industri-, landbrugs- og 
byaffald samt faste restprodukter fra f.eks. anlæg til 
oparbejdning af spildevandsslam, hører under bilag 2, 
pkt. 2, »Biomasse, landbrugsprodukter og affald«. 
Bilag 3, pkt. 3, drejer sig kun om affald, der stammer 
fra udnyttelse af det ovenfor nøje definerede »faste 
brændsel«. Dette bør udtrykkeligt fremgå af ordlyden 
i disse bilag. 
3.2.4. I bilag 4 en kort oversigt over støtteberettigede 
aktiviteter på kulbrinteområdet. ØSU konstaterer med 
bekymring, at det, i modsætning til det foregående 
program, ikke længere foreslås at give økonomisk støtte 
til teknologiske udviklingsprojekter i denne sektor, men 
udelukkende, i henhold til forordningsforslagets 
artikel 2, til projekter, der tager sigte på iværksættelse 
af teknikker, processer eller produkter af innovativ 
karakter, for hvilke forsknings- og udviklingsfasen er 
afsluttet. 
3.2.4.1. Da JOULE-programmet(1) som hovedregel 
kun tager sigte på støtte til projekter, for hvilke forsk-
ningsfasen ikke er afsluttet, finder ØSU, at der her er 
et alvorligt hul, som er i modstrid med behovet for at 
(!) EFT nr. L 98 af 11. 4. 1989, s. 13. opretholde en usvækket indsats for at udvikle teknolo­
gier, der vil bidrage til fund af nye forekomster og til 
at øge udvindingsgraden for kendte forekomster. 
3.2.4.2. ØSU mener i konsekvens heraf, at der ved 
den forestående revision af rammeprogrammet for EF's 
aktioner inden for forskning og teknologisk udvikling 
(1987-1991) bør tages hensyn til nødvendigheden af at 
udvide JOULE-programmet og øge dets bevillinger, 
bl.a. med henblik på eventuel økonomisk støtte til EF-
projekter vedrørende teknologisk udvikling i kulbrinte­
sektoren. 
3.2.5. I bilag 5 beskrives Kommissionens ledsage­
foranstaltninger. ØSU finder, at to af Kommissionens 
vigtigste aktiviteter også mangler i dette program: 
1. bestræbelser på at opstille fælles EF-standarder bl.a. 
for kvalitet og måling samt 2. udarbejdelse af bindende 
miljøforskrifter i energiproduktionens forskellige sekto­
rer i overensstemmelse med den befæstede viden, der 
erhverves gennem programmet. 
ØSU betragter sådanne standardiseringer som yderst 
vigtige med henblik på det indre marked, hvad enten 
de gennemføres i dette program eller som led i andre 
aktiviteter. 
3.3. Økonomiske aspekter 
3.3.1. Ifølge finansieringsoversigtens pkt. 5.2 bevil­
ges der, som vejledende beløbsstørrelse, 700 millioner 
ECU til den 5-årsperiode, programmet løber over (sva­
rende til 140 millioner ECU pr. år). I betragtning af de 
omfattende parallelt løbende nationale programmer på 
samme område, og da bevillingerne vil være begrænset 
til de rent EF-orienterede projekter, skønnes de at være 
tilstrækkelige, selv om der ikke kan tales om en stigning 
i forhold til de tidligere programmer (fra 1978 til 1987: 
1 150 millioner ECU, eller i årsgennemsnit 127,7 millio­
ner ECU). Oversigten angiver imidlertid ikke midlernes 
fordeling på de enkelte områder. ØSU opfordrer kraf­
tigt til, at der foretages en sådan fordeling i forordnin­
gen, idet der dog skal være mulighed for afvigelser 
mellem det oprindeligt planlagte bevillingsbeløb for de 
enkelte områder og den endelige bevillingstildeling. En 
sådan fleksibel praksis for tildeling af midler vil gøre 
det muligt at tage højde for uforudsete udviklinger 
under projektets forløb. 
3.3.2. Finansieringsoversigtens pkt. 7 drejer sig om 
økonomisk og teknisk kontrol med programmets 
gennemførelse. ØSU forventer desuden, at Kommissio­
nen nærmere angiver, hvorledes den agter at forøge 
effektiviteten af procedurerne for udvælgelse, godken­
delse og forvaltning af projekterne. Dette forpligter den 
sig faktisk til i begrundelsen for dette forslag, pkt. 44 
og 45. 
Nr. C 221/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
3.3.3. ØSU understreger i denne forbindelse nødven- små og mellemstore virksomheder i højere grad kan 
digheden af, deltage i det foreslåede program, 
— at der opstilles kvantificerbare kriterier for en regel­
mæssig vurdering af projekternes forløb og resul-
— at procedurerne forenkles og fremskyndes, så at de tater. 
Bryssel, den 12. juli 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om fattigdommen 
(89/C 221/04) 
Det økonomiske og sociale Udvalg besluttede den 27. april 1989, i henhold til forretningsorde­
nens artikel 20, stk. 4, på grundlag af socialsektionens informationsrapport af 9. marts 
1989 (*), at fremsætte udtalelse om fattigdommen. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Roger Burnel til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
6. juli 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 268. plenarforsamling den 12. juli 1989 
enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Udtalelsens ramme 
Udtalelsen ligger i logisk forlængelse af informations-
rapporten. Det økonomiske og sociale Udvalg har vist, 
at det til enhver tid har den institutionelle kompetence 
til at behandle de store samfundsmæssige problemer, 
såvel økonomiske, sociale som kulturelle. At ØSU har 
opmærksomheden henledt på fattigdommen er derfor 
ikke noget nyt, eftersom det ligger det stærkt på sinde 
til stadighed at pege på de åbenbare uligheder i samfun­
det og fremme en aktiv politik, der er baseret på ægte 
solidaritetsfølelse. Med udgangspunkt i rapporten har 
ØSU i første række sat sig for at afgive en udtalelse om 
EF's handlingsprogram på mellemlang sigt for økono­
misk og social indpasning af de dårligst stillede grupper. 
ØSU drager i dag en politisk konklusion. Det er ikke 
fattigdommen generelt, som det behandler i rapporten 
0) Dok. CES/fin. (15. marts 1988). og i udtalelsen, men i al væsentlighed den »dybe fattig­
dom« i dennes forskellige former. Der er ikke tale om en 
indsnævring i indfaldsvinklen, men om en prioritering. 
Baggrunden er, at der er en tendens hen imod en forvær­
ring af fattigdommen i bestemte henseender. 
Men ØSU slår under alle omstændigheder klart og 
entydigt fast, at fattigdommen som sådan må bekæmpes 
i alle sine årsager og konsekvenser, da fattigdommen 
er en urimelighed, som ikke kan accepteres i et samfund, 
som ønsker at bygge på humanistiske. principper og 
værdier. 
Der er desværre en indre dynamik i fattigdommen, som 
uafvendeligt vil føre mod det værre, hvis der ikke gribes 
ind for at hindre eller bremse denne proces. 
Den omstændighed, at det ikke er lykkedes noget sam­
fund helt at udrydde fattigdommen, må ikke indebære, 
at den bliver betragtet som noget skæbnebestemt, som