DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/131

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om oplæg om fremtiden for EU's finanser

(COM(2017) 358 final)

(2018/C 081/18)

Ordfører: Stefano PALMIERI Medordfører: Petr ZAHRADNÍK

Anmodning om udtalelse Kommissionen, 4.8.2017 Retsgrundlag Artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde Kompetence Sektionen for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed Vedtaget i sektionen 5.10.2017 Vedtaget på plenarforsamlingen 19.10.2017 Plenarforsamling nr. 529 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 138/8/14

Præambel

Denne udtalelse er en del af en større pakke på fire udtalelser fra EØSU om fremtiden for den europæiske økonomi (uddybning af Den Økonomiske og Monetære Union, den økonomiske politik i euroområdet, kapitalmarkedsunionen og fremtiden for EU's finanser) (1) . Pakken kommer i forbindelse med den hvidbog om Europas fremtid, som blev lanceret af Kommissionen for nylig, og tager hensyn til talen om Unionens tilstand i 2017 ved Kommissionens formand Jean-Claude Juncker. I overensstemmelse med EØSU's resolution om Europas fremtid (2) og tidligere udtalelser om fuldførelse af ØMU'en (3) understreger denne pakke af udtalelser behovet for en fælles forståelse af EU's styring, som går langt ud over tekniske tilgange og foranstaltninger, og først og fremmest er et spørgsmål om politisk vilje og et fælles perspektiv.

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. EØSU mener, at oplægget om fremtiden for EU's finanser giver et billede af nogle af de udfordringer, som Unionen skal tackle i de kommende år, og samtidig også kæder de mulige budgetmæssige løsninger sammen med de fem scenarier, som Kommissionen tegner i hvidbogen om Europas fremtid.

1.2. EØSU gør opmærksom på, at de europæiske borgere har brug for mere (og bedre) Europa, ikke mindre Europa, for at overvinde den politiske krise i EU, der udspringer af, at der mangler en strategisk vision for fremtiden og evne til at finde passende svar på den økonomiske og finansielle krise. EU-borgerne efterlyser mærkbare fordele i deres dagligdag, og misforholdet mellem deres bekymringer og forventninger og de begrænsede beføjelser og økonomiske ressourcer, som EU har i dag, bliver stadig større. Det europæiske projekt og EU mister troværdighed og drages i tvivl, hvilket skaber grobund for de aktuelle nationalistiske og populistiske strømninger.

1.3. EØSU er enig i det synspunkt, der fremføres i oplægget, om, at det grundlæggende princip for EU-budgettet skal være skabelse af europæisk merværdi, dvs. opnåelse af bedre resultater end med nationale budgetter, der ikke er samordnede. Derfor er vi nødt til at give slip på princippet om »fair return«, opdelingen af medlemsstater i nettobidragsydere og nettomodtagere og ad hoc-korrektioner for de enkelte medlemsstater.

1.4. EU bør identificere de politiske prioriteter med størst europæisk merværdi og først derefter afsætte de ressourcer, der er nødvendige dertil, og som skal udgøre grundlaget for reformen af EU-budgettet. På den baggrund finder EØSU det uforståeligt, at EU-budgettet fortsat er på under 1 % indtægterne og kun 2 % af de offentlige udgifter i de 28 lande, hvilket er utilstrækkeligt i forhold til de udfordringer, chok og kriser, der skal håndteres.

1.5. Reformen af EU-budgettet bør nødvendigvis indebære en kvalitativ forbedring i form af en omlægning af dets struktur på såvel udgifts- som indtægtssiden på grundlag af hensigtsmæssige kriterier om rationalisering, effektivitet og virkning og ved at kommunikere direkte og gennemsigtigt med borgerne.

1.6. Forhøjelsen og den kvalitative forbedring af EU-budgettet kræver en saglig og tilbundsgående høring af civilsamfundet som repræsenteret i EØSU for at afspejle de reelle behov på lokalt og regionalt plan og garantere positive virkninger for alle borgere i samfundets interesse.

1.7. På udgiftssiden vurderer EØSU, at følgende programmer tilfører stor europæisk merværdi: mellemlange og langsigtede investeringer i økonomisk, social og miljømæssig udvikling, beskæftigelse, innovation og konkurrenceevne; beskyttelse af de dårligst stillede regioner og de mest udsatte sociale grupper; rettidige og fleksible indgreb over for asymmetriske chok og pludselige kriser bl.a. via et selvstændigt budget for euroområdet.

1.8. Især finder EØSU det vigtigt med en stabiliserende makroøkonomisk funktion i euroområdet, da de negative konsekvenser for de samfundsgrupper og produktionssektorer, der er taberne i globaliseringen og den teknologiske revolution, er nogle af årsagerne til den strategiske krise i EU og de populistiske strømninger.

1.9. På indtægtssiden er EØSU enig i analysen i rapporten Future financing of the EU fra Gruppen på Højt Plan vedrørende Egne Indtægter om, at et nyt budget i højere grad bør bestå af autonome, gennemsigtige og rimelige egne indtægter og ikke yderligere belaste de dårligst stillede borgere og SMV'er.

1.9.1. EØSU gentager, at det er positivt indstillet over for et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag (FKSSG) og over for beskatning af finansielle transaktioner, brændstof og CO2-emissioner, idet afgifter opkrævet på EU-niveau både vil kunne sikre et tværnationalt beskatningsgrundlag, og at der gribes ind over for den globale miljøpåvirkning.

1.10. EØSU mener, at konsekvenserne af Brexit for den flerårige finansielle ramme (FFR) efter 2020 på den ene side indebærer en risiko for det europæiske »projekt«, hvis medlemsstaternes forhandlinger foregår på grundlag af princippet om »fair return«, mens det på den anden side repræsenterer en stor mulighed, da en håndhævelse af princippet om »europæisk merværdi« kan udmønte sig i en kvalitativ forbedring og forhøjelse af EU-budgettet.

1.10.1. Af den årsag mener EØSU, at det er vigtigt, at — Kommissionen sætter tal på, hvad Brexit kommer til at betyde for EU's indtægter og udgifter, hvad enten det bliver et blødt eller hårdt brud, og på konsekvenserne deraf for FFR efter 2020; — der tages fat på en åben og offentlig debat om FFR efter 2020 med institutionelle, økonomiske og sociale aktører, repræsentanter for civilsamfundet og de europæiske borgere; — der under ingen omstændighedernes skæres i midlerne til samhørighedspolitikken og de sociale målsætninger. På den måde vil parternes forskellige og modstridende interesser kunne tilgodeses og en fælles løsning for FFR efter 2020 kunne findes.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Med den tilgang, der er valgt i oplægget om fremtiden for EU's finanser, kædes de mulige budgetmæssige løsninger sammen med de udfordringer, som Unionen skal tackle i forbindelse med de fem forskellige scenarier, som Kommissionen tegner i hvidbogen om Europas fremtid, der vælges. EØSU var kritisk over for denne tilgang i en nylig resolution om hvidbogen (4), idet den opfatter de fem scenarier som »konstruerede«, da de udelukkende har fokus på medlemsstaterne uden direkte relevans for de europæiske borgere, som har forventninger om en fælles og klar strategi.

2.1.1. Derved forpasses en stor mulighed, da den betragtelige del af dokumentet, der vedrører merværdien af EU's finanser, udviklingslinjer og udfordringer og valgmulighederne for EU's finanser i fremtiden, indholdsmæssigt i vid udstrækning er acceptabelt, selvom der mangler et effektivt og konstruktivt politisk forslag, som alle kan slutte op om.

2.2. I løbet af de seneste år har EØSU (5) peget på de uløste problemer for den europæiske økonomi og det europæiske samfund, de grundlæggende principper, der skal respekteres, og vejen frem for at genoplive indsatsen fra EU-institutionernes side og gøre den mere effektiv. EØSU har ved forskellige lejligheder understreget, at de europæiske borgere har brug for mere (og bedre) Europa, ikke mindre Europa (6), netop fordi den politiske krise i EU udspringer af, at der mangler en strategisk vision for fremtiden og evne til at finde passende svar på den økonomiske og finansielle krise.

2.3. I forbindelse med midtvejsrevisionen af FFR 2014-2020 (7) i 2016 anerkendte EØSU Kommissionens bestræbelser og især den fleksibilitet, der er blevet indført for at hamle op med uforudsete kriser, og den resultat- og præstationsorienterede tilgang. Alligevel forekom de konkrete forslag og de afsatte midler allerede dengang ikke at være tilstrækkelige til at håndtere EU's udfordringer og prioriteter, eftersom FFR snarere er resultatet af et ikke særligt ambitiøst kompromis mellem medlemsstater, der er optaget af deres »nettobalance« og gevinsterne for bestemte interessegrupper, end et instrument til opnåelse af EU's interesser som helhed.

2.4. På den baggrund er udvalget enig i den tilgang, der skitseres i oplægget: »det væsentlige ved et moderniseret EU-budget« er »den merværdi, der hidrører fra, at indtægterne samles, og at der opnås resultater, som ikke kan nås gennem ukoordinerede nationale udgifter« (8).

2.5. Opnåelse af mere og bedre Europa kræver, at vi først identificerer de politiske prioriteter, der har størst europæisk merværdi, og derefter afsætter de ressourcer, der er nødvendige dertil, og som skal være grundlaget for reformen af EU-budgettet. På den baggrund vil det ikke længere give mening, at EU afsætter under 1 % indtægterne og kun 2 % af de offentlige udgifter i de 28 lande til sit eget budget — en udvikling, der i øvrigt hele tiden går i den forkerte retning (9). Dette niveau forekommer fuldkomment utilstrækkeligt i forhold til de nye udfordringer for EU og de chok og kriser, som det skal kunne håndtere.

2.5.1. Forhøjelsen af EU-budgettet bør følges op af en betydelig kvalitativ forbedring i form af en omlægning af dets struktur under såvel udgiftsposterne som de egne indtægter. Dette bør ske under hensyntagen til hensigtsmæssige kriterier om rationalisering, effektivitet og virkning af budgettet og gennem direkte og gennemsigtig kommunikation med borgerne.

2.5.2. Forhøjelsen og den kvalitative forbedring af EU-budgettet bør tillige omfatte en saglig og tilbundsgående høring af civilsamfundet som repræsenteret i EØSU for at garantere, at udgifterne bruges på de områder, hvor der reelt er et behov på lokalt og regionalt plan, og at de får positiv indvirkning på borgernes velfærd i samfundets interesse.

2.6. Det er ikke et tilfælde, at de nye udfordringer forbundet med ændringerne i den geopolitiske situation og de nødvendige tilpasninger til konsekvenserne af den økonomiske og finansielle krise, har vist, at EU har et fuldkomment utilstrækkeligt budget og er havnet i en krise, der i første omgang var økonomisk og finansiel, men efterfølgende har udviklet sig til en social og i sidste ende politisk krise.

2.6.1. Det er en politisk krise, der har sit udspring i misforholdet mellem på den ene side de voksende bekymringer og deraf følgende forventninger til EU fra EU-borgerne, som efterlyser mærkbare positive virkninger for deres dagligdag, og på den anden side de begrænsede beføjelser og økonomiske ressourcer, som EU har i dag. Det er dette misforhold, der er kilden til den voksende intolerance og nationalistiske og populistiske strømninger, som sætter spørgsmålstegn ved det europæiske projekt og selve EU.

2.7. Debatten om EU's fremtid kommer således i en tid med mange økonomiske, sociale, politiske og institutionelle bekymringer og uvisheder for EU-borgerne (10). For det første er konsekvenserne af den finansielle og økonomiske krise stadig til at tage og føle på for især lav- og mellemindkomster i visse geografiske områder i de medlemsstaterne, som blev hårdest ramt. For det andet er der den deraf opståede udbredte skepsis over for, om medlemsstaternes og EU's politikker er i stand til at sikre den økonomiske velstand og sociale samhørighed i en tid med globalisering og international konkurrence (11). For det tredje er der den stigende tilstrømning af migranter og flygtninge på flugt fra krig og fattigdom i Afrika og Mellemøsten. For det fjerde har Det Forenede Kongeriges udtræden af EU på det seneste vist, at EU ikke er et endeligt og uigenkaldeligt valg, og at dette kan sprede sig til andre medlemsstater.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Hvad angår udgifter er det allervigtigste princippet om europæisk merværdi, hvilket kan synes paradoksalt i en tid, hvor der på den ene side er flere og flere, der kræver større indflydelse til de nationale regeringer og endda i ekstreme tilfælde udtræden af EU, mens det på den anden side efterhånden er svært at argumentere for princippet om »fair return«, opdelingen af medlemsstater i nettobidragsydere og nettomodtagere og ad hoc-korrektioner for de enkelte medlemsstater.

3.1.1. Det er imidlertid helt rigtigt af Kommissionen at fremhæve dette princip, da bred politisk enighed om at understøtte EU's tiltag kan gøre det muligt at indrette EU's budget således, at der på EU-plan opnås reelle fordele for de europæiske borgere, som de enkelte medlemsstater ikke kan realisere på egen hånd.

3.1.2. EØSU er derfor enig med Kommissionen i, at princippet om europæisk merværdi bør stå centralt i debatten om EU's finanser i fremtiden og indebære (12): — en forfølgelse af de mål, der følger af de grundlæggende principper i EU-retten, især EU-traktatens artikel 3 om, at borgerne skal sikres anstændige levevilkår med respekt for deres velfærd (13); — en fastlæggelse af et budget, der skaber europæiske offentlige goder, som kan bidrage til forsvaret af de grundlæggende europæiske frihedsrettigheder, det indre marked og den økonomiske og monetære union (14).

3.1.3. Det er på denne baggrund, at det er altafgørende, at artikel 311 i TEUF, der lyder »Unionen tilvejebringer de nødvendige midler med henblik på at nå sine mål og gennemføre sin politik«, fuldt ud overholdes.

3.2. I oplægget godtgøres det klart, at løsningen på de globale udfordringer og kriser nødvendigvis må være europæisk, idet EU's budgetmidler må samles på en måde, der er hensigtsmæssig, synergier med nationale budgetter udnyttes, og midlerne kanaliseres i retning af programmer med høj europæisk merværdi, således at: — der gennem mellemlange investeringer kan sættes nyt skub i den økonomiske, sociale og miljømæssige udvikling, beskæftigelsen, innovationen og konkurrenceevnen i en tid med stagnerende produktivitet og investeringer, aldrende befolkninger og klimaændringer; — de dårligst stillede regioner og de mest udsatte sociale grupper, der er blevet hårdt ramt af såvel den vedvarende økonomiske krise som af de negative konsekvenser af globaliseringen, beskyttes (15); — der på både indtægts- og udgiftssiden kan handles rettidigt og fleksibelt i forhold til de asymmetriske chok, der rammer nogle medlemsstater, migrations- og flygtningekrisen, bekymringerne for den interne sikkerhed, eksterne nødsituationer og et fælles forsvar.

3.3. Den største europæiske merværdi fås med de foranstaltninger, som EØSU allerede har identificeret i forbindelse med FFR suppleret med de tiltag, der er nævnt i EØSU's resolution om hvidbogen (16), nemlig: — en samordnet europæisk industripolitik for at øge beskæftigelsen og stimulere konkurrenceevnen i en social markedsøkonomi, der fremmer dialogen mellem alle de berørte aktører, investeringer og støtten til små og mellemstore virksomheder (SMV'er); — fremme af opadgående social konvergens sideløbende med økonomisk konvergens i form af beskæftigelse og sociale resultater gennem implementering af den europæiske søjle for sociale rettigheder og styrkelse af Den Europæiske Socialfond (ESF); — en migrationspolitik, der garanterer flygtninge beskyttelse i henhold til international ret og integration i EU, et fælles asylsystem, bekæmpelse af ulovlig migration og menneskehandel og legale adgangsveje til EU; — bekæmpelse af klimaforandringerne på grundlag af Parisaftalen og en indsats for grøn omstilling ved at fremme 2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling i alle EU-politikker; — reform af den fælles landbrugspolitik for derved at nå målene om miljøkvalitet, udvikling af landdistrikterne, fødevaresikkerhed og indkomststøtte til landbrugerne; — reform af samhørighedspolitikken med klar identifikation af resultater, systematisk kontrol under gennemførelsen og efterfølgende konsekvensanalyse med vægt på gennemsigtighed og partnerskaber; — finansiering af store investeringer i infrastruktur, transeuropæiske net, forskning og innovation, i første omgang med midler fra Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer (EFSI) og Horisont 2020; — et selvstændigt budget for euroområdet, hvorfra der midlertidigt kan overføres betydelige midler i tilfælde af regionale chok, og som kan modvirke alvorlige recessioner i hele området og garantere den nødvendige finansielle stabilitet (17) med en stabiliserende makroøkonomisk funktion, der beskytter investeringer og forebygger arbejdsløshed og jobusikkerhed.

3.3.1. Den stabiliserende makroøkonomiske funktion synes at være særlig vigtig, da en af årsagerne til den strategiske krise i EU og de populistiske strømninger er de negative konsekvenser for de samfundsgrupper og produktionssektorer, der er taberne i globaliseringen og den teknologiske og digitale omstilling. Selvom medlemsstaterne har få muligheder for at handle på egen hånd og påvirke arbejdsmarkedet og velfærdssystemet, er der endnu ikke på EU-niveau blevet skabt et socialt sikkerhedsnet, der muliggør, at alle borgere mærker fordelene ved vækst og international konkurrence (18).

3.4. EU-budgettet skal derfor kunne levere de midler, der er nødvendige for at forfølge de strategiske prioriteter, og der skal i dets struktur og i den måde, det evalueres og ajourføres på, anvendes hensigtsmæssige kriterier om rationalisering, effektivitet og virkning (19), dvs.: — større fokus på præstationer og resultater; — evaluering af kvaliteten af regelsættet for anvendelse af EU's budgetmidler; — analyse af udgiftsudviklingen som en løbende mellemfristet proces, hvor hvert regnskabsår markerer en bestemt etape i den udvikling, der er nødvendig for opnåelsen af de respektive resultater; — behovet for at tage højde for den meget tætte forbindelse mellem EU-budgettet, forvaltningen af den økonomiske politik og de aktuelle dynamikker i den europæiske økonomi; — nødvendigheden af at sikre kontinuitet i EU’s budgetpolitik og opfylde og evaluere politikkens mål.

3.4.1. Især skal reglen om budgetbalance suppleres af andre indikatorer, som måler udgifternes effektivitet og indvirkningen på borgernes velfærd, og som skal fastlægges under det europæiske semester ved hjælp af hensigtsmæssige metoder og i en passende form i enighed med Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.

3.5. Dertil kommer, at mangfoldigheden af EU-midler efterhånden har skabt et meget komplekst og ikke særligt gennemsigtigt system. Udover traditionelle tilskud og støtte findes der også finansieringsinstrumenter som EFSI og strukturfondene, der via en løftestangseffekt skal tiltrække private midler, og forskellige instrumenter som den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM), der er oprettet af eurolandene uden for EU-regi med finansiel stabilisering som mål (20).

3.6. Hvad angår indtægter, er EØSU enig i analysen i rapporten Future financing of the EU fra Gruppen på Højt Plan vedrørende Egne Indtægter, der har Mario Monti som formand (21). Det er særligt vigtigt at nå til enighed om et nyt budget, der i højere grad kommer til at bestå af autonome, gennemsigtige og rimelige egne indtægter. De bør tilføres EU-budgettet direkte uden at gå via medlemsstaterne, men uden at øge skattetrykket og belaste de dårligst stillede borgere og de små og mellemstore virksomheder mere end nu.

3.6.1. Især vil nogle af de nye indtægter (selskabsbeskatning — FKSSG (22) — af især multinationale selskaber og beskatning af finansielle transaktioner, brændstof og CO2-emissioner), der foreslås i rapporten, tilføre indtægtssiden en europæisk merværdi, idet de vil blive opkrævet på det mest hensigtsmæssige niveau, så der dels sikres et tværnationalt beskatningsgrundlag, dels gribes ind over for den globale miljøpåvirkning.

3.6.2. I den forbindelse understreger EØSU endvidere, at det er vigtigt at bekæmpe skatteunddragelse, bl.a. gennem øget gennemsigtighed (23), og alle former for illoyal skattekonkurrence mellem medlemsstaterne.

3.7. Brexit kommer uundgåeligt til at få konsekvenser for EU-budgettet efter 2020. Endnu har ingen EU-institution officielt sat tal på (24), men Brexit vil resultere i et budgetunderskud, som der skal kompenseres for på en af følgende tre måder: i) forhøjelse af medlemsstaternes nationale bidrag til EU, ii) nedskæringer af EU's udgifter, iii) en kombination af de to. Det er på den baggrund, at Brexit på en og samme tid udgør en trussel og en mulighed for EU-budgettet.

3.7.1. Brexit indebærer en risiko, for hvis de forestående forhandlinger om FFR efter 2020 overvejende kommer til at handle om »fair return«-princippet, vil fronterne mellem nettobidragsydere og nettomodtagere blive trukket op og princippet om europæisk merværdi glide i baggrunden, og der vil blive skabt endnu større usikkerhed om EU-projektet.

3.7.2. Samtidig repræsenterer Brexit en stor mulighed for at reformere EU-budgettet og forbedre det kvalitativt og kvantitativt gennem en gennemgribende omlægning af udgiftsmekanismerne og i tråd med forslaget i Montirapporten etablere en vigtig ordning med egne indtægter for EU. På den måde vil det blive muligt at udforme et EU-budget, der tjener som eksempel, der virker, og som er effektivt og gennemsigtigt, så det i EU-borgernes øjne giver mening, og fordelene ved Europa og omkostningerne, hvis der ikke er noget Europa, bliver lette at få øje på.

3.7.3. Derfor vil det være hensigtsmæssigt, a) at Kommissionen så snart som muligt sætter tal på konsekvenserne af Brexit, hvad enten det bliver et blødt eller hårdt brud, for EU-budgettets indtægter og udgifter, hvilket allerede burde være sket i oplægget med henblik på bl.a. forslaget til FFR efter 2020; b) at der tages fat på en seriøs, åben og offentlig diskussion om EU-budgettet med alle institutionelle, politiske og sociale aktører, civilsamfundet og de europæiske borgere; c) at der under ingen omstændighedernes skæres i midlerne til samhørighedspolitikken og de sociale målsætninger, da de er helt afgørende instrumenter for udviklingen i EU. I en situation med forskellige og modstridende interesser vil det således ved udformningen af EU-budgettet blive muligt på åben og demokratisk vis at træffe de valg, der kan tilgodese alle disse interesser, og nå frem til løsninger, der har bred tilslutning fra parterne.

Bruxelles, den 19. oktober 2017. Georges DASSIS Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Denne pakke omfatter EØSU-udtalelserne Den økonomiske politik i euroområdet 2017 (tillægsudtalelse) (se side 216 i denne EUT), Midtvejsevalueringen af handlingsplanen for kapitalmarkedsunionen (se side 117 i denne EUT), En dybere Økonomisk og Monetær Union inden 2025 (se side 124 i denne EUT), og Oplæg om fremtiden for EU's finanser i 2025.

(2) EØSU's resolution om Kommissionens hvidbog om Europas fremtid og derudover, 6. juli 2017 (EUT C 345 af 13.10.2017, s. 11.

(3) EUT C 451 af 16.12.2014, s. 10 og EUT C 332 af 8.10.2015, s. 8.

(4) EØSU's resolution af 6. juli 2017»Kommissionens hvidbog om Europas fremtid og derudover«: »EØSU mener ikke, at et valg mellem forskellige scenarier er en hensigtsmæssig metode til at fremme fælles fodslag og fælles mål eller til at fastlægge vejen frem.«EUT C 345 af 13.10.2017, s. 11.

(5) EUT C 248 af 25.8.2011, s. 75, EUT C 229 af 31.7.2012, s. 32, EUT C 451 af 16.12.2014, s. 10 og EUT C 487 af 28.12.2016, s. 62.

(6) »…løsningen på problemerne er ikke mindre, men mere og bedre Europa« (EUT C 351 af 15.11.2012, s. 36).

(7) EUT C 75 af 10.3.2017, s. 63, punkt 1.1.

(8) COM(2017) 358 final, s. 6 (i den danske sprogversion).

(9) I Rådets afgørelse om EU's egne indtægter (2014/335/EU, Euratom) er budgetloftet fastsat til 1,2 % af bruttonationalproduktet (BNP), men det, denne udtalelse lægger op til (i første omgang fastlæggelse af de politiske prioriteter og dernæst de nødvendige ressourcer hertil), er, at der ikke skal være et på forhånd fastlagt loft for EU-budgettet.

(10) EUT C 75 af 10.3.2017, s. 63, punkt 2.3.

(11) Kun en tredjedel af EU-borgerne har tillid til EU og EU's institutioner. Kommissionen, »Public opinion in the European Union«, Standard Eurobarometer 85, maj 2016,

(12) COM(2017) 358 final, s. 9 (i den danske sprogversion).

(13) »Unionens mål er at fremme freden, sine værdier og befolkningernes velfærd«.

(14) »Unionen opretter et indre marked. Den arbejder for en bæredygtig udvikling i Europa baseret på en afbalanceret økonomisk vækst og prisstabilitet, en social markedsøkonomi med høj konkurrenceevne, hvor der tilstræbes fuld beskæftigelse og sociale fremskridt ….« (artikel 3, stk. 3, i TEU).

(15) COM(2017) 240 final; Growing unequal? Income distribution and poverty in OECD countries, OECD, 2008; Divided we stand: why inequality keeps rising, OECD, 2011; In It Together: Why Less Inequality Benefits All, OECD, 2015.

(16) EØSU's resolution af 6. juli 2017: Kommissionens hvidbog om Europas fremtid og derudover, punkt 13 (EUT C 345 af 13.10.2017, s. 11).

(17) EUT C 177 af 18.5.2016, s. 41, punkt 3.5.

(18) EUT C 75 af 10.3.2017, s. 63, punkt 4. Se P. De Grauwe, What Future for the EU After Brexit?, CEPS, oktober 2016.

(19) EUT C 75 af 10.3.2017, s. 63.

(20) Future financing of the EU. Final report and recommendations of the High Level Group on Own Resources, december 2016, s. 82-84.

(21) Future financing of the EU. Final report and recommendations of the High Level Group on Own Resources, december 2016.

(22) Som EØSU allerede i 2011 udtalte sig positivt om i udtalelsen om Et fælles konsolideret selskabsskattegrundlag, EUT C 24 af 28.1.2012, s. 63, og i 2017 i udtalelsem on Fælles (konsolideret) selskabsskattegrundlag (endnu ikke offentliggjort i EUT).

(23) EUT C 487 af 28.12.2016, s. 62.

(24) Det Forenede Kongeriges anslåede årlige gennemsnitlige bidrag til EU-budgettet — ifølge forskellige forskningsinstitutioner — varierer fra 8 mia. EUR (Institute for Fiscal Studies; Centre for European Policy Studies) over 10 mia. EUR (J. Delors Institute Berlin — Bertelsman Stiftung) til 20-27 mia. EUR (European Policy Centre). Se Institute for Fiscal Studies, 2016, The Budget of the EU: a guide. IFS Briefing Note BN 181. Browne, J., Johnson, P., Phillips, D.; CEPS, 2016, The impact of Brexit on the EU Budget: A non-catastrophic event. J. Nunez Ferrer; D. Rinaldi, Policy Brief 347; J.Delors Institute Berlin — Bertelmans Stiftung, 2017, Brexit and the EU Budget: Threat or Opportunity? J. Haas — E. Rubio; EPC, 2017, EU Budget post-Brexit — Confronting reality, exploring viable solutions. E. Chonicz. Debatoplæg.