Nr. C 270/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 26.11.  75 
II 
(Forberedende  retsakter) 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
Udtalelse  om »Den  europæiske  union« 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 128.  plenarforsamling  på forslag  fra sit præsidium  at afgive 
en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  132.  plenarforsamling  holdt  i 
Bruxelles  den 16. og 17. juli 1975  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  20, stk.  4, i forretnings-
ordenen, 
under  henvisning  til den  beslutning,  der  på forslag 
af præsidiet  blev  truffet  på den  128.  plenarforsam-
ling den  26. og 27. februar  1975,  om på eget  initiativ 
at afgive  en udtalelse  og til dette  formål  i henhold  til 
forretningsordenens  artikel  17 at nedsætte  et under-
udvalg,  som  skulle  forelægge  plenarforsamlingen  et 
forslag  til udtalelse, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af ord-
føreren,  hr. De Bruyn, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  132.  ple-
narforsamling  den 16. og 17. juli 1975,  mødet  den  16. 
juli 1975,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Stats-  og regeringscheferne  fra De europæiske  Fælles-
skabers  medlemsstater  har  ved  tre  lejligheder,  på møderne  i Paris  (19.-21.  oktober  1972),  i København 
(14. og 15. december  1973  og påny  i Paris  (9. og 10. 
december  1974),  »bekræftet  deres  fælles  vilje  til at 
opnå,  at Europa  taler  med  én stemme  i vigtige  inter-
nationale  spørgsmål«  og besluttet  »inden  dette  tiårs 
udløb  og under  fuldstændig  hensyntagen  til de alle-
rede indgåede  traktater  at omdanne  medlemsstaternes 
samlede  indbyrdes  forbindelser  til en  europæisk 
union«; 
på deres  seneste  møde  fandt  de det »hensigtsmæssigt, 
at De Ni så hurtigt  som  muligt  bliver  enige  om en hel-
hedsudformning  af den  europæiske  union«  og hen-
stillede  til Fællesskabets  institutioner  »at fremskynde 
fremlæggelsen  af deres  rapporter  til inden  udgangen 
af det første  halvår  af 1975«; 
de blev  enige  om at overdrage  premierministeren  for 
kongeriget  Belgien,  hr. Tindemans,  inden  udgangen 
af 1975  at forelægge  regeringscheferne  en sammenfat-
tende  rapport  udarbejdet  på grundlag  af institutioner-
nes rapporter  og de drøftelser,  som  han  vil føre  med 
26. 11. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 270/3 
regeringerne  og repræsentanter  for  den  offentlige 
mening  i Fællesskabet«; 
under  anvendelse  af initiativretten  vedtog  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalg  den  28. marts  1974  en udta-
lelse om »Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  place-
ring og rolle  set i lyset  af en udvikling  inden  for de 
europæiske  institutioner«  (*) og den  17. juli  1974  en 
udtalelse  om »Fællesskabets  situation«  (2) hvilket  var 
et første  bidrag  til de overvejelser,  der var blevet  sat i 
gang  på fællesskabsniveau  med  henblik  på at definere 
en europæisk  union  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE 
med 68  stemmer  mod  4, og idet  18 undlod  at 
stemme: 
1. Målene  med  en europæisk  union 
1.1. f)er  ligger  dybe  bevæggrunde  (skabelse  af 
varig  fred  mellem  Europas  stater,  bevarelse  af de de-
mokratiske  frihedsrettigheder,  Europas  rolle  i verden, 
økonomisk  genrejsning)  bag  opbygningen  af et sam-
let Europa.  De bevarer  stadig  hele  deres  gyldighed. 
Der er for  Europas  lande  ingen  anden  vej  end  at 
fortsætte  henimod  en forening. 
1.2. Enhver  udsættelse,  enhver  stilstand  i gennem-
førelsen  af et forenet  Europa  vil ikke  kunne  undgå  at 
bringe  det allerede  nåede  i fare.  Uden  en fast  sam-
menhæng  indadtil  i Europa  vil der ikke  kunne  skabes 
en holdbar  solidaritet  med  den  øvrige  verden. 
1.3. Den  europæiske  union  bør  derfor  være  lejlig-
heden  for medlemsstaterne  til at styrke  deres  indbyr-
des bånd  og således  skabe  den  nødvendige  forudsæt-
ning for,  at Europa  bevarer  sin politiske  og økono-
miske  uafhængighed  over  for den  øvrige  verden. 
1.4. Selv  om Europa  udøver  en vis tiltrækning  på 
resten  af verden,  kan  vor  verdensdel  dog  ikke  gøre 
sig håb  om at spille  en bestemmende  rolle  på interna-
tionalt  plan,  hvis  ikke  vi i højere  grad  hævder  vor 
egen  identitet. 
1.5. Den  europæiske  union  bør  bygge  på  en 
fuldstændig  gennemførelse  af traktaternes  bestemmel-
ser. På den  anden  side  skal  den  være  andet  og mere 
end det. 
1.6. En  europæisk  union  kan  ikke  tage  sin udfor-
dring  op, hvis  den  kun  er en rent  økonomisk  union. Den bør  derfor  sætte  sig det mål  at blive  en model 
for skabelsen  af en samfundsform,  som  bedre  svarer 
til de store  ønsker  hos  Europas  folk,  som  vil leve  i 
fred,  frihed  og tryghed,  og som  ønsker  ophævelse  af 
grænserne,  skabelse  af en naturligere  livsramme  og 
livsform,  mere  respekt  for menneskets  værdighed  og 
større  retfærdighed  gennem  fjernelsen  af uligheder. 
1.7. Af  alle  de nævnte  grunde  kan  opbygningen  af 
en europæisk  union  ikke  finde  sted  gennem  blotte 
samordninger  inden  for et mellemstatsligt  forbindel-
sessystem  i et frihandelsområde,  selv  ikke  i forbedret 
udgave.  Man  må  disponere  over  effektive  institutio-
ner, hvis  funktioner  og indbyrdes  forhold  klart  skal 
fastlægges. 
1.8. Den  europæiske  union  — med  mulighed  for i 
fremtiden  at udvikle  en fuldstændig  politisk  integra-
tion — må allerede  nu udstyres  med  en demokratisk 
fungerende  europæisk  myndighed  for  hurtigt  og 
fuldstændigt  at kunne  virkeliggøre  en fælleseuropæisk 
politik.  Institutionerne  må  opbygges  således,  at de 
aktivt  — efter  deres  respektive  beføjelser  — kan 
tage del i udformningen  af fælleseuropæiske  beslut-
ninger. 
1.9. Selv  om  den  fuldstændige  gennemførelse  af 
den europæiske  union  ikke  finder  sted  inden  for dette 
årti, er der  intet,  der  kan  eller  bør  hindre,  at visse 
målsætninger  opfyldes  hurtigere.  Ikke  blot  er det 
muligt  at gå et langt  stykke  af vejen  inden  for ram-
merne  af de gældende  traktater,  men  det er også  nød-
vendigt  at gøre  dette  for at gengive  Fællesskabet  dets 
troværdighed,  som  er svækket  af for mange  fejlslagne 
forsøg,  af slendrian  og langsommelighed:  for eksem-
pel kan  man  udføre  flertalsbeslutning  i Ministerrådet 
og iøvrigt  gribe  til artikel  235  og 236  i traktaten  om 
oprettelse  af EØF. 
1.10.  Der  bør  ske en klar  fastlæggelse  af de natio-
nale og de europæiske  myndigheders  respektive  befø-
jelser,  hvorunder  Fællesskabet  tillægges  kompetence  i 
alle spørgsmål,  hvor  en fælleseuropæisk  instans  viser 
sig bedre  egnet  til at løse  problemerne  end  national-
staterne  hver  for sig. 
1.11.  Dog  vil det kun  være  i den  udstrækning  en 
virkelig  politisk  vilje  til gradvis  at gennemføre  en 
europæisk  union  gør  sig  gældende,  at det  bliver 
muligt  at opnå  befolkningernes  tilslutning,  og det un-
der den  forudsætning,  at de opfatter  og forstår  den 
fælleseuropæiske  aktivitet,  hvilket  igen  indebærer,  at 
denne  finder  sted  på håndgribelig  måde  på passende 
niveauer,  og at befolkningerne  vedvarende  uddannes 
og informeres  på objektiv  måde. 
(!) EFT  nr. C 115  af 28. 9. 1974. 
(2) EFT  nr. C 125  af 16. 10. 1974. 1.12.  En  »pagt,  som  fastslår  målsætningerne  for 
den europæiske  union«  bør  udarbejdes  og forelægges 
medlemsstaterne  til tiltrædebe  efter  vedtagelse  i 
Nr. C 270/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 26.11.  75 
Europa-Parlamentet.  En sådan  »pagt«  bør  have  sit 
grundlag  i respekten  for demokratiske  regler  og for 
den politiske,  filosofiske  og kulturelle  pluralisme.  Den 
bør indeholde  en erklæring  om europæiske  borgeres 
rettigheder  og om de økonomiske  og sociale  mål,  den 
vil tilstræbe. 
1.13.  Den  europæiske  union  bør således  bidrage  til 
at samle  og forene  medlemsstaternes  befolkninger  og 
regeringer  ved i stigende  grad  at knytte  deres  skæbner 
sammen  i arbejdet  på det fælles  værk,  i kraft  af fælles 
institutioner,  som  åbner  døren  mod  en ny verden  for 
at integrere  sig deri  og arbejde  for fred,  frihed  og 
økonomisk  og social  fremgang. 2.6. Fællesskabets  sociale  foranstaltninger,  der 
hovedsagelig  er truffet  i forbindelse  med  de økono-
miske  beslutninger  eller  for at afbøde  visse  uheldige 
konsekvenser  heraf,  har,  uafhængigt  af den  alminde-
lige forbedring  af levestandarden  og de sociale  følge-
virkninger  heraf,  ikke  haft  den effekt,  man  havde  reg-
net med  til trods  for,  at der for nylig  er blevet  udar-
bejdet  et arbejdsmarkedsmæssigt  og socialt  hand-
lingsprogram  i1), der  endnu  kun  er et rammepro-
jekt. Af konkrete  resultater,  Fællesskabet  har  frem-
bragt,  kan  nævnes  forordningerne  om arbejdskraftens 
frie bevægelighed,  beskyttelsen  af vandrende  arbejds-
tagere,  og forhøjelse  af kvinders  løn i henhold  til arti-
kel 119  samt  den  europæiske  socialfonds  interventio-
ner. 
2. Fællesskabets  aktuelle  situation 
2.1. Gennem  lang  tids  fortsat  ekspansion,  stimule-
ret af oprettelsen  af det vældige  fælles  marked,  var De 
Seks's,  siden  De Ni's  Europa  præget  af relativ  vel-
stand:  høj  beskæftigelse,  mærkbar  højnelse  af leve-
standarden,  betydelig  udvikling  i produktion,  handel 
og forbrug. 
2.2. Dog  har der,  især  i de seneste  18 måneder,  vist 
sig økonomiske  og valutariske  vanskeligheder,  som 
yderligere  er blevet  skærpet  af mineraloliens  fordy-
relse.  Disse  vanskeligheder  har fremkaldt  stærk  infla-
tion og et nyt udbud  af arbejdsløshed. 
2.3 Selv  om ikke  alle  årsagerne  til denne  situation 
kan tillægges  EF-landene  eller  EF selv,  må det erken-
des, at Fællesskabet  på grund  af sine  strukturelle  og 
funktionelle  svagheder  har  været  særlig  sårbart  over 
for virkningerne  af balanceforstyrrelser  såvel  på det 
nationale  som  på det internationale  plan. 
2.4. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  opstillede 
allerede  i sin udtalelse  af 17. juli 1974  en liste  over  de 
resultater,  man  havde  nået  inden  for  rammerne  af 
traktaterne,  men  understregede  samtidig  de nederlag, 
man havde  lidt,  og søgte  at afdække  de dyberelig-
gende  årsager  hertil. 
2.5. Den  fælles  landbrugspolitik  har  været  og er 
stadig  det  mest  veludviklede  og mest  integrerede 
eksempel  på en fælles  indsats.  Som  følge  af mang-
lende  konvergens  i landenes  økonomiske  og 
monetære  politik  har  den  dog  nu nået  sin begræns-
ning.  Dette  fremmer  de tendenser  til national  protek-
tionisme,  som  nu dukker  op igen. 2.7. Der  eksisterer  imidlertid  stadig  alvorlige  øko-
nomiske  og sociale  skævheder  inden  for Fællesskabet. 
Først  efter  ofte  udsatte  forhandlinger  blev  man  enig 
om oprettelsen  af en fond  for regionaludvikling  (2); 
men den  blev  straks  forsynet  med  en fordelingsnøgle 
uden  den  mindste  forudgående  enighed  mHlem  de 
parter,  som  berøres  af fondens  interventioner. 
2.8. Af  lignende  eksempler  kunne  nævnes  de uhel-
dige forsinkelser  i forbindelse  med  gennemførelsen  af 
den økonomiske  og monetære  union  (3). Manglen  på 
solidaritet  inden  for energipolitikken,  inden  for den 
fælles  transportpolitik  (4) og inden  for industripolitik-
ken etc. 
2.9. Kort  sagt  skyldes  de positive  resultater,  Fæl-
lesskabet  har kunnet  opvise,  en kraftig  vækst  uden  at 
de nationale  politiske  myndigheder  har  gjort  noget 
egentligt  forsøg  på at styre  denne  på europæisk  plan. 
2.10 Fællesskabets  indsats  har ikke  været  tilstræk-
keligt  organiseret  og udviklet  og har  derfor  ikke 
manifesteret  sig i en fælles  holdning.  Virkningerne  af 
de stigende  oliepriser  har  til trods  for,  at begivenhe-
der rundt  om i verden  tværtimod  burde  tilskynde  til 
større  sammenhold,  øget  risikoen  for,  at opbygningen 
af ét Europa  tilintetgøres. 
2.11.  Den  europæiske  union  bør  derfor  være 
udstyret  med  effektive  institutioner,  der kan gribe  hur-
tigt ind  og medvirke  til realiseringen  af præcise  og 
konkrete  målsætninger. 
i1) EFT  nr. C 37 af 1. 4. 1974. 
(2) EFT  nr. C 8 af 31. 1. 1974. 
(3) EFT  nr. C 37 af 1. 4. 1974  og nr. C 115  af 28. 9. 1974. 
(4) EFT  nr. C 126  af 17. 11. 1974. 
26.11.75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 270/5 
3. Den  ^europæiske  unions  institutioner 
* 
3.1. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  har alle-
rede ved  en tidligere  lejlighed  i sin udtalelse  af 28. 
marts  1974  udtrykt  sig om den kritik,  man  kan  rette 
imod  den  måde,  de europæiske  institutioner  arbejder 
på nu. 
3.2. Skal  den  europæiske  union  realisere  de mål, 
den har sat sig, og dem,  den beslutter  sig for i fremti-
den, samt  gennemføre  den  politik,  der  er en 
forudsætning  for unionens  virkeliggørelse,  må den til-
deles  bestemte  beføjelser  og iråde  over  de dertil  sva-
rende  midler. 
3.3. Unionens  beføjelser  og opgaver  forudsætter 
legitimerede,  det vil sige  demokratiske,  og effektive 
institutioner.  Udvalget  ønsker  ikke  i detaljer  at be-
skrive  de krav,  man  må stille  til disse  institutioner, 
men vil blot  udtale  sig om de betingelser,  som  det 
finder  nødvendigt,  at disse  institutioner  opfylder. 
3.4. Allerførst  skal understreges,  at de institutioner, 
der allerede  er oprettet  efter  Romtraktaten,  bliver 
udnyttet  i for ringe  omfang.  Ministerrådet,  som  er 
overbelastet  af mindre  betydningsfulde  sager,  og som 
forholder  sig tavs  med  hensyn  til udnyttelsen  af fler-
talsreglen  selv  i tilfælde,  hvor  medlemsstaternes  vig-
tige interesser  ikke  sættes  på spil,  kan langtfra  på til-
fredsstillende  måde  fuldføre  de opgaver,  der er pålagt 
det. På baggrund  af de indhøstede  erfaringer  kan man 
få den  opfattelse,  at dette  hovedsagelig  skyldes  en 
forvanskning  af Traktaten;  Fællesskabets  Råd,  såle-
des som  dette  er fastsat  i Traktaten,  er nemlig  blevet 
erstattet  af møder  mellem  medlemsstaternes  ministre 
på de forskellige  områder. 
3.5. Kommissionen  er derfor  hæmmet  i sit initiativ, 
og effektiviteten  i dens  administrative  apparat  er 
stærkt  nedsat. 
3.6. Selv  når det er lykkedes  at træffe  fællesskabs-
beslutninger,  stiller  medlemsstaterne  sig på bagbe-
nene  og forsinker  deres  gennemførelse. 
3.7. Det  er ikke  blot  muligt,  men  også  slet og ret 
nødvendigt  at afhjælpe  denne  tingenes  tilstand.  Det 
vil være  utilstedeligt,  om målsætningen  for en fremti-
dig europæisk  union  skal  tjene  som  en slags  und-
skylding  for manglende  indsats  på dette  område.  Det 
som i virkeligheden  står  på spil,  er den  tillid,  er-
hvervslivet  og arbejdstagerne  har til de europæiske 
institutioner,  og dermed  hele  offentlighedens  holdning 
til disse.  Svækkes  denne  tillid,  ville  dette  være  til skade 
for hele  den fremtidige  samling  af Europa. 
3.8. Selv  om det institutionelle  system,  som  bygger 
på Rom-traktaten,  fortsat  bevarer  hele  sin værdi,  og selv om man  gør det effektivt  i enhver  henseende,  har 
det imidlertid  på visse  punkter  nået  sin begrænsning. 
Det fremgår  nu tydeligere  end nogensinde,  at den  ny 
etape  i opbygningen  af et Europa  forudsætter  nye 
landvindinger  på det politiske  og derfor  også  'på det 
institutionelle  område.  Dette  behov  for  afgørende 
fremskridt,  som  nu tydeligt  føles  af alle  iagttagere  af 
udviklingen  i Europa,  er i overensstemmelse  med 
ideen  om en europæisk  union. 
3.9. Virkeliggørelsen  af den  europæiske  union  vil 
nødvendigvis  ske gradvist  og i etaper,  men  må drives 
af sin egen  dynamik.  Unionen  skal  være  et afgørende 
skridt  fra den  nuværende  tingenes  tilstand  henimod 
oprettelsen  af en egentlig  europæisk  forbundsstat. 
3.9.1.  Kompetenceområder  må lægges  ind  under 
Fællesskabet,  bl.a.  der,  hvor  staternes  egne  handlinger 
ikke længere  svarer  til virkelighedens  krav,  og i denne 
overgansfase  skal  Fællesskabets  beføjelser  og stater-
nes beføjelser  fortsat  leve  side om side. 
•3.10.  Den  europæiske  union  skal  respektere  de 
enkelte  staters  særegenhed  og nationale  karakteri-
stika.  Fremfor  et unitaristisk  samfund  bør den  for-
søge at skabe  et pluralistisk  samfund  og ikke  syste-
matisk  tilstræbe  den videst  mulige  uniformering. 
3.11.  Den  bør endvidere  tilsikre  de økonomiske  og 
sociale  grupper  muligheden  for at deltage  aktivt  i for-
beredelsen  og formuleringen  af beslutninger,  der be-
rører  dem,  hvilket  i øvrigt  er et krav,  stats-  og rege-
ringscheferne  stillede  på mødet  i Paris  i oktober  1972. 
3.12.  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  finder  det 
væsentligt,  at der skabes  størst  mulig  klarhed  i forde-
lingen  af beføjelser  og arbejdsområder  mellem  insti-
tutionerne  i unionen. 
3.13.  Det  væsentligste  sigte  med  de møder,  stats-
og regeringscheferne  er begyndt  at holde  regelmæs-
sigt, og som  nu benævnes  »Det  europæiske  Råd«,  bør 
være  en tilskyndelse  og bekræftelse  af den  politiske 
vilje især  i den  indledende  fase  af Den  europæiske 
union. 
3.14.  Med  hensyn  til de fælles  europæiske  institu-
tioner  er det nødvendigt  at trække  en skillelinje  mel-
lem hver  enkelt  institutions  grundlæggende  funktio-
ner. 
3.15.  Inden  for samtlige  Fællesskabets  kompeten-
ceområder  bør den lovgivende  magt  efterhånden  og i 
stigende  grad  overdrages  til et europæisk  parlament, 
der vælges  gennem  direkte,  almindelige  valg.  Dette 
mål kunne  nås ret hurtigt,  eftersom  en valgt  forsam-
ling er forudsat  i Traktaten,  ligesom  et udkast  til valg-
lov er blevet  tilstillet  Ministerrådet  af Europa-Parla-
mentet  selv.  Det  er tanken  med  dette  parlament,  at 
\ 
Nr. C 270/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 26.11.75 
det skal  kunne  stemme  om et budget,  vedtage  fælles-
skabslove  og overdrages  opgaver  med  henblik  på kon-
trol af disses  gennemførelse.  Det  bør  desuden  ind-
rømmes  initiativet  på visse  områder. 
3.16.  Den  udøvende  magt  må  anskues  ud fra  to 
synsvinkler:  under  overgangsperioden  til den  euro-
pæiske  union  bør  tyngdepunktet  for den  besluttende 
magt  ligge  hos Ministerrådet,  mens  tyngdepunktet  for 
den udøvende  magt  bør ligge  hos Kommissionen. 
3.17.  Ministerrådet  bør  sammensættes  af en eller 
to permanente  ministre  for hver  medlemsstat.  Disse 
ministre  skulle  have  sæde  i deres  lands  regering,  som 
giver  dem  mandat.  For  at give  deres  forhandlinger  al 
ønskelig  effektivitet  kunne  de bistås  af fagministre, 
alt efter  hvilke  sager  det drejer  sig om. 
3.17.1.  Rådet  bør  deltage  i Parlamentets  debatter 
om forslag  til fællesskabslove  og med  hjælp  fra Kom-
missionen  overvåge  deres  gennemførelse  på nationalt 
plan. 
3.18.  Kommissionen,  det konkrete  udtryk  for selve 
Fællesskabet,  bør  gives  omfattende  initiativret  og 
udøvende  beføjelser.  Kommissionen  bør  fremlægge 
Europa-Parlamentet  et program,  som  den  agter  at 
realisere  i løbet  af sin mandatperiode,  samt  de midler, 
den har til hensigt  at anvende  dertil.  I Den  europæiske 
Unions  endelige  fase  skal  Europa-Parlamentet  ind-
sætte  Kommissionen  på dette  grundlag. 
3.18.1.  I  samråd  med  Ministerrådet  vil den  få til 
opgave  at udarbejde  forslag  til fællesskabslove,  der 
skal forelægges  parlamentet,  og at forsvare  disse  over 
for dette. 
3.19.  Det  økonomiske  og  sociale  Råd  skulle  som 
den institution,  der samler  repræsentanter  for de for-
skellige  økonomiske  og sociale  interessegrupper,  være 
i stand  til fuldt  ud at udøve  sin funktion  som  rådgiv-
nings-  og høringsorgan,  og  således  give  de politiske 
institutioner  mulighed  for  i beslutningsprocessen  at 
inddrage  de økonomiske  og sociale  kredses  syns-
punkter  og erfaring.  Udpegelsen  af Det  økonomiskq 
og sociale  Råds  medlemmer  skal  fortsat  ske på for-
slag af de nationale  regeringer  og ratificeres  af Mini-
sterrådet. 
3.19.1.  Der  bør  være  pligt  til at forelægge  Det 
økonomiske  og  sociale  Råd  beslutningsforslag  af 
økonomisk  og social  karakter,  og således  at udtalelse 
kan modtages  af Kommissionen,  Rådet  og Parlamen-
tet i tilbørlig  tid, hvilket  bevirker,  at alle  repræsentan-
ter for de økonomiske  og sociale  kredse  opnår  større deltagelse  i de beslutninger,  den  træffer  på fælles-
skabsplan. 
3.19.2.  Det  bør  have  beføjelse  til selv  at udforme 
sin forretningsorden.  Det  økonomiske  og sociale  Råd 
kunne  desuden  være  et forum,  hvor  kontakter  mel-
lem repræsentanter  for  alle  økonomiske  og sociale 
grupper  knyttes  i langt  større  omfang  både  inden  for 
Fællesskabet  og med  de lande,  der er associeret  med 
Fællesskabet. 
3.20.  Domstolen  skal  også  fremover  have  til 
opgave  at sikre  overholdelsen  af fællesskabsretten  i 
forbindelse  med  fortolkningen  og anvendelsen  af 
traktaterne,  Fællesskabets  love  og bestemmelserne 
vedrørende  gennemførelsen  af disse. 
\ 
3.21.  Revisionsretten  skal  varetage  de samme  funk-
tioner  som  lignende  institutioner  i medlemsstaterne, 
og som  er tæt knyttet  til den  europæiske  forsamling. 
3.22.  Selv  om hele  det institutionelle  apparat,  som 
beskrevet  ovenfor,  måtte  kræve  tillempninger  af trak-
taterne,  skal  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  pege 
på den  omstændighed,  at de gældende  traktater  rum-
mer vide  muligheder  for at virkeliggøre  de institutio-
nelle  målsætninger. 
4. Politisk  prioritering  ved skabelsen  af den 
europæiske  union 
4.1. Hvor  stor  og afgørende  en faktor  der end  kan 
ligge  i stats-  eller  regeringschefernes  politiske  vilje  og 
i effektive  fælles  institutioner,  vil en forudsætning  for 
den europæiske  union  være,  at den  også  er en økono-
misk  og  social  union,  og at der  udarbejdes  og 
iværksættes  en politik  til imødegåelse  af problemerne 
på disse  områder. 
4.1. Der  er ikke  tvivl  om,  at det er gennem  dens 
virkninger  på befolkningernes  daglige  liv, at unionen 
opnår  disses  tilslutning  og støtte.  Derfor  og på bag-
grund  af den  vigtige  plads,  forbrugerpolitiske  spørgs-
mål indtager  i den  offentlige  meningsdannelse,  bør 
det første  forbrugerpolitiske  handlingsprogram, 
Rådet  vedtog  den  14.  april  1975,  snarest  muligt 
omsættes  i konkrete  foranstaltninger. 
4.3. Uafhængigt  af igangværende  bestræbelser  og 
påbegyndte  undersøgelser  bør  den  europæiske  union, 
som på kort  sigt  burde  kontrollere  de vigtigste  fakto-
rer i den  nuværende  krise  (inflationen  og arbejdsløs-
heden),  på mellemlang  sigt  gennemføre  tilpasningen 
af de nationale  økonomier  til den  nye  situation  og 
finde  frem  til nye betalingsbalanceforhold. 
4.4. For  at opfylde  disse  målsætninger  må man  in-
den for den  europæiske  union  foretage  en planlæg-
ning på kort  og mellemlang  sigt  på det økonomiske 
26.11.  75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 270/7 
og sociale  område.  Inden  målsætningerne  fastlægges, 
må der  finde  et indgående  samarbejde  sted  mellem 
alle økonomiske  og sociale  kræfter  i Fællesskabet. 
Regelmæssig  udveksling  af synspunkter  bør  tilret-
telægges  mellem  Det  økonomiske  og sociale  Råd, 
Kommissionen  og Ministerrådet  om den  økonomiske 
politik,  skal  føres  i Fællesskabet. 
4.5. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  foreslår,  at 
der udformes  en fast  og sammenhængende  kerne  af 
den økonomiske  og  sociale  politik,  som  skal  følges 
op i Fællesskabet,  og hvis  enkelte  dele  efter  Udvalgets 
opfattelse  er uløseligt  forbundet  på en sådan  måde,  at 
enhver  forskydning  mellem  dem  uvægerligt  medfører 
nye alvorlige  forstyrrelser  og splittelse  af Fællesska-
bet. 
4.6. Uden  at undervurdere  betydningen  af den 
politik,  der skal  videreføres  eller  indledes  i andre  sek-
torer,  bør  dette  program  være  centret  omkring  føl-
gende  områder  og gradvis  gøres  til genstand  for 
fællesskabskompetencer,  der  falder  ind  under  den 
europæiske  union. 
4.7. Fremskyndelse  af oprettelsen  af den  økonomiske 
og montære  union;  nødvendig  støtte  til gennem-
førelsen  af det fælles  marked,  hvilket  indebærer: 
4.7.1.  Nødvendig  konvergens  mellem  medlemssta-
ternes  økonomiske  politik  og tilstrækkeligt  bindende 
foranstaltninger  til at tvinge  medlemsstaterne  til at 
tilpasse  sig denne. 
4.7.2.  I  forventning  om en fælles  valuta,  som  skal 
være  hovedmålet:  tilbagevenden  til stabil  paritet  mel-
lem de europæiske  valutaer  (»valutaslangen«)  hvilket 
er en nødvendig  forudsætning  for at gøre  medlems-
staterne  mindre  sårbare  over  for internationale  valu-
tariske  svingninger. 
4.7.3.  Tilvejebringelse  af egnede  finansielle  meka-
nismer,  hvilket  forudsætter  organer  med  egne  beføjel-
ser og med  fællesskabskompetencer  (fælles  låntag-
ning,  sammenskud  af reserverne,  forstærket  Fond  for 
monetært  samarbejde,  europæisk  eksportbank  osv.). 
4.7.4.  En  snæver  parallelisme  mellem  økonomisk 
politik  og valutapolitik. 
4.7.5.  Den  økonomiske  politik  bør  så meget  desto 
mere  samordnes  på europæisk  niveau,  som  den  skal 
imødekomme  et dobbeltkrav,  idet  den  dels  skal  til-
passe  sin udviklingsmodel  til befolkningernes  kvali-
tetskrav  og dels  skal  yde  sit bidjrag  til den  bedst 
mulige  udnyttelse  af verdens  ressourcer  med  henblik 
på en harmonisk  udvikling  af økonomierne. vis selektivitet  i anbringelsen  af offentlige  investerin-
ger og i tilskyndelsen  til private  investeringer  (Det 
økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse  af 29. maj 
1975  om »Omstrukturering  af økonomierne«). 
4.8. Iværksættelse  af  en  beskæftigelsespolitik  for 
Fællesskabet,  hvortil  midlerne  bør  tilvejebringes 
gennem  et fælles  budget 
4.8.1.  Først  og  fremmest  bør  den  europæiske 
union  tage  energisk  fat  på  beskæftigelsesproble-
merne  (*) for at sikre  retten  til arbejde. 
4.8.2.  På  baggrund  af de økonomiske  og sociale 
kredses  stadig  større  inddragelse  i Fællesskabets  be-
slutninger  på det økonomiske  og sociale  område  bør 
der sættes  følgende  mål for den europæiske  union: 
4.8.3.  Fjernelse  af de vanskeligheder  af enhver  art, 
der i øjeblikket  vanskeliggør  opstillingen  af ækviva-
lenser  mellem  eksamensbeviser  og andre  kvalifikatio-
ner. 
4.8.4.  Udformning  af en europæisk  politik  for  ind-
vandring  fra  tredjelande,  især  fra associerede  lande  i 
Europa  og Afrika. 
4.8.5.  Oprettelse  af en europæisk  arbejdsformid-
ling, hvorved  man  kan  komme  ud over  den  ofte  illu-
soriske  koordinering  af de nationale  arbejdsformid-
lingskontorer,  og som  endvidere  skal  ligge  inde  med 
viden  om arbejdsmarkedet  og have  kompetence  til at 
foretage  udligning  af tilbud  og  ansøgninger  om 
beskæftigelse,  udarbejde  prognoser  og give  retnings-
linjer. 
4.8.6.  Det,  den  europæiske  union  må tage  sigte  på, 
er en harmonisering  af arbejdsvilkårene,  hvilket  er en 
nødvendig  konsekvens  af beskæftigelses-  og uddan-
nelsespolitikken.  En effektiv  indsats  på dette  område 
kan kun  udspringe  af en europæisk  vilje,  da omkost-
ningerne  i forbindelse  hermed  kunne  bringe  mar-
kedskræfternes  frie spil i fare. 
4.8.7.  At  gennemføre  alle  disse  foranstaltninger  vil 
ikke kun  være  den  europæiske  lovgivningsmyndig-
heds  værk.  Det  påhviler  først  og fremmest  repræsen-
tanterne  for de økonomiske  og sociale  kredse,  hvilket 
nødvendigør,  at disse  frit  og autonomt  kan  nå til 
enighed  især  på sektorplanet  (2) og i et Europa 
præget  af solidaritet. 
4.8.8.  Da  det kan  forventes,  at befolkningerne  får 
mere  og mere  fritid,  hvilket  kræver,  at de nødvendige 
faciliteter  stilles  til rådighed,  bør  de sociokollektive 
infrastrukturer  kunne  imødese  en lang  periode  med 
stor vækst. 
4.7.6.  Et  sådant  mål  kan  ikke  nås  uden  en vækst, 
som er tilstrækkelig  afbalanceret.  Det  indebærer  en H EFT  nr. C 109  af 19. 9. 1974. 
(2) EFT  nr. C 115  af 28. 9. 1974. 
Nr. C 270/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 26.11.75 
4.8.9.  Endelig  bør  alle  juridiske  og tekniske  hin-
dringer  fjernes,  så den  frie  etableringsret  kan  udøves 
fuldt  ud efter  Rom-traktatens  principper. 
4.9. Vedtagelse  af en europæisk  regionalpolitik  (*) 
for at bremse  den  enorme  vækst  i den  bymæssige 
koncentration,  mindske  de sociale  og kulturelle  ulig-
heder,  skabe  beskæftigelse  på stedet,  skaffe  indtægt 
til den  lokale  arbejdskraft,  skabe  en mere  harmonisk 
fordeling  af erhvervsaktiviteten  på  Fællesskabets 
område,  fremme  udviklingen  af regionernes  natur-
givne  ressourcer  og for at beskytte  naturen  og land-
skabet. 
4.9.1.  For  at nå disse  mål  er det  væsentligt,  at 
regionerne  opnår  støtte  til forbedring  af deres  facilite-
ter og infrastrukturer.  Det er nødvendigt,  at der sker 
en samordning  af den  finansielle  støtte  fra de forskel-
lige europæiske  fonds  (EIB,  EUGFL,  Socialfonden  og 
Regionalfonden)  for  at forhindre,  at bevillingerne 
spredes  og derved  bliver  illusoriske. 
4.9.2.  Fællesskabet  skal  have  beføjelse  til at afgøre, 
hvilke  regioner  og lokaliteter,  der skal  have  støtte,  og 
hvilke  foranstaltninger,  der skal  iværksættes.  Der  kan 
eventuelt  defineres  europæiske,  regionale  områder  — 
ikke på basis  af eksisterende  grænser,  men  ud fra 
økonomiske  og sociale  kriterier. 
4.9.3.  Da  regionen  er et vigtigt  trin  mellem  fælles-
skabsinstanserne  og befolkningerne,  bør  de lokale 
offentlige  myndigheder,  borgerne  og fag-  og erhvervs-
organisationerne,  som  holder  strukturerne  i gang, 
inddrages  i udarbejdelsen  og gennemførelsen  af udvik-
lingsprogrammer. Særlig  vægt  bør  lægges  på bevarelsen  af energi,  et 
område  hvor  væsentlige  besparelser  kan  opnås  uden 
alt for store  omkostninger.  Endvidere  bør  Fællesska-
bets ressourcer  udvikles  — både  de klassiske  (kul-
brinter)  og de nye,  permanente  energikilder  (sol  og 
jordvarme)  og endelig  bør der udvikles  helt  nye  ener-
giformer  (brint). 
4.10.3.  På  den  udtrykkelige  forudsætning,  at mil-
jøet ikke  trues,  og at menneskets  sikkerhed  omhygge-
ligt beskyttes,  bør  kerneenergien  udvikles  i betydelig 
grad. 
4.10.4.  Fælles  investeringer  på europæisk  plan  kan 
i vid udstrækning  bidrage  til, at Fællesskabets  med-
lemsstater  kan  bære  de omkostninger,  de skal  betale 
for at tilvejebringe  den  bedst  mulige  relative  uafhæn-
gighed  på energiområdet.  Den  europæiske  union  bør 
fremme  skabelsen  af offentlige  eller  blandede  euro-
pæiske  selskaber,  som  skal  varetage  forskningen  på 
energiområdet  og udnytte  energikilderne. 
4.10.5.  Sådanne  forholdsregler  vil dog  ikke  kunne 
dække  Fællesskabets  energibehov,  og det i adskillige 
år frem. 
4.10.6.  Et  forenet  Europa  skal  som  selvstændig 
forhandlingspartner  føre  konstruktive  forhandlinger 
med de olieproducerende  lande,  om nødvendigt  sam-
tidig  med  almindelige  forhandlinger  om  råstoffer. 
Dette  er en ting,  den  europæiske  union  bør  virkelig-
gøre. 
4.11.  Udover  det foran  skitserede  mindsteprogram 
understreger  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  også 
betydningen  af den  fælles  landbrugspolitik  og indu-
stripolitikken. 
4.10.  Definitionen  af en europæisk  energipolitik 
4.10.1.  Kan  de gode  erfaringer  med  det første  kul-
og stålfællesskab  ikke  gøres  påny?  Europa  bør  orga-
nisere  sig for i størst  mulige  omfang  selv  at udnytte 
sine energikilder  og ikke  at blive  for afhængig  af sine 
nuværende  leverandører. 
4.10.2.  Europa  bør  derfor  øge  investeringerne  i de 
sektorer,  der gør det muligt  hurtigt  og i størst  mulige 
omfang  at mindske  afhængigheden  af importeret  olie. 
(*) EFT  nr. C 8 af 31. 1. 1974. 4.12.  Videreførelse  af den fcelles  landbrugspolitik 
4.12.1.  Den  status,  som  Udvalget  har udarbejdet  i 
sin studie  af 28.  november  1974,  viser,  at selv  om 
landbrugspolitikken  er den  mest  udbyggede  fælles-
skabspolitik,  er den  ved  at kvæles  som  følge  af man-
gelen  på en passende  monetær,  regional,  social,  skat-
temæssig  og handelspolitik. 
4.12.2.  Denne  skævhed  skal  kunne  hjælpes  gen-
nem skabelsen  af en europæisk  union,  og ved  samme 
lejlighed  bør  man  definere  landbrugets  rolle  i det 
moderne  samfund,  sikre  landbrugerne  en større  andel 
i det økonomiske  og sociale  fremskridt  og give  den 
fælles  landbrugspolitik  sit fulde  europæiske  og inter-
nationale  præg  under  bibeholdelse  af dens  grund-
læggende  principer:  markedets  enhed,  fællesskabs-
præferencen,  økonomisk  solidaritet. 
26. 11. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 270/9 
4.13.  En  industripolitik,  som  skal  lette  omstruk-
tureringen  af den  industrielle  aktivitet,  herunder  også 
de små  og medlemstore  virksomheder  under  hensyn-
tagen  til udsigterne  for den  teknologiske  udvikling, 
udviklingen  i verdenshandelen  og nødvendigheden  af 
at skabe  beskæftigelse. 
4.13.1.  Deri  europæiske  union  må  anvende  de 
mekanismer,  den  råder  over  (jf.  kapitlet  om  den 
økonomiske  og monetære  union)  for at sætte  gang  i 
nøglesektorerne. 
4.13.2.  Et  af midlerne  til at gennemføre  en fælles 
industripolitik  er udarbejdelsen  af en statut  for  det 
europæiske  aktieselskab  og skabelsen  af en egentlig 
europæisk  selskabsret. 
5. Den  europæiske  union  og den øvrige  verden 
5.1. Hvis  den  europæiske  union  i kraft  af indre 
sammenhæng  viser  evne  til at skabe  et samfund,  der 
er mere  åbent  for  menneskets  stræben,  dvs.  mere 
retfærdigt,  og som  sikrer  en bedre  livskvalitet,  vil det 
vise sig,  at Europa  har  glæde  af det i forbindelserne 
med resten  af verden.  Denne  nye  dimension  vil gøre 
det muligt  for unionen  over  for omverdenen  at ud-
vikle  en meget  åben  politik,  hvortil  de første  skridt 
er taget  i de seneste  år. 
5.2. Lomé-aftalen  og bestræbelserne  på at finde 
frem  til en middelhavspolitik  er betydelige  skridt, 
som kunne  danne  forbillede  for nye forbindelser  mel-
lem lande  med  forskelligt  udviklingsniveau.  Fælles-
skabets  repræsentanter  øger  endvidere  antallet  af 
kontakter,  der  tager  sigte  på at etablere  nye  samar-
bejdsforbindelser  med  et voksende  antal  lande  i ver-
den. 
5.3. Det  er meget  vigtigt  at Fællesskabet  kan 
fortsætte  sin  indsats  på dette  område  og således 
bidrage  til skabelsen  af en ny balance  i verden.  Men 
dette  vil kun  være  muligt  på to betingelser: 
5.3.1.  — først  og fremmest  må Fællesskabet  besidde 
en indre  sammenhæng,  som  står  mål  med 
de gode  hensigter  i målsætningerne  over 
for omverdenen.  På nuværende  tidspunkt 
kan man  spørge,  om  der  ikke  er ved  at 
1 udvikle  sig et misforhold  mellem  på den 
ene side  en væsentlig  forøgelse  af Kommis-
sionens  internationale  kontakter  og på den 
anden  side  svækkelsen  af Fællesskabets  in-
dre strukturer; 
5.3.2.  — hvis  Fællesskabet  ikke  råder  over  handle-
kraftige  og legitime  institutioner  vil  omver-
denen  ikke  kunne  fatte  egentlig  tillid  til det, 
og indadtil  vil det ikke  kunne  tilvejebringe den solidaritet,  der  er nødvendig  for  at 
kunne  imødegå  de alvorlige  følgevirknin-
ger, som  den  omlægning,  der er nødvendig 
i de internationale  økonomiske  forbindel-
ser, vil have  på vort  økonomiske  og sociale 
liv; 
5.3.3.  — Fællesskabet  bør  dernæst  råde  over  alle  de 
midler,  der  er nødvendige  for at fortsætte 
en aktiv  politik  overfor  tredjelande; 
5.3.4.  — medlemsstaterne  må  regelmæssigt  drøfte 
deres  udenrigspolitik,  så Europa  kan  tale 
med én stemme; 
5.3.5.  — dernæst  drejer  det sig om de instrumenter, 
som Fællesskabet  selv  bør  råde  over  for at 
kunne  handle.  Hidtil  har  kun  handelspoli-
tikken  været  underlagt  fællesskabskompe-
tence,  og dens  gennemførelse  er foregået 
temmelig  restriktivt; 
5.3.6.  — det  er nødvendigt,  at Fællesskabet  fremover 
gør en indsats  for  industrielt  samarbejde, 
som er et område,  hvor  der bør  tilvejebrin-
ges gode  forbindelser  med  mange  lande, 
navnlig  de energi-  og råstofproducerende 
lande. 
5.3.7.  Erfaringen  har  vist,  at Fællesskabet  kunne 
udøve  en afgørende  indflydelse  på dette  for fremtiden 
vigtige  område,  når det optrådte  med  sin egen  identi-
tet. 
5.4. Den  europæiske  unions  forhold  til de største 
industrilande  som  f.eks.  De forenede  Stater,  Japan 
og Canada,  bør  være  et loyalt  partnerskab  mellem 
ligestillede,  hvor  konfrontation  ikke  bør  mindske 
venskabet. 
5.5. Hvis  det  lykkes  den  europæiske  union  at 
skabe  effektiv,  indre  sammenhæng  mellem  dens  med-
lemmer,  kan  den  også  komme  til at virke  som  en 
afbalancerende  faktor  på grund  af samhandelen  med 
de europæiske  Østlande.  Den  bør  også  gradvis  eta-
blere  forbindelse  med  de andre  egne  i verden  som 
f.eks.  Asien  og Latinamerika,  som  kun  ønsker  at 
finde  en loyal  partner,  som  ikke  er præget  af ønsket 
om magtstilling. 
5.6. I  almindelighed  bør  forudgående  drøftelser  og 
samordninger  allerede  nu finde  sted  systematisk  for 
alle store  internationale  møder,  for at et enigt  Euro-
pas stemme  kan  blive  hørt. 
5.7. Europa  står  åbent  for alle  de andre  europæ-
iske lande  med  demokratisk  og pluralistisk  styreform, 
som anmoder  om optagelse,  og som  er enige  i unio-
nens  principper  og målsætning. 
Nr. C 270/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 26.11.75 
5.8. Hvis  Europa  "således  finder  sin  stil,  sin  egen 
identitet,  for  at bruge  et stående  udtryk,  vil Europa 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  16.  juli  1975. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Henri  CANONGE 
Formand 
BILAG 
til udtalelse  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  forhandlingerne: 
Punkt  3.16 
Punst  3.16  affattes  således: 
»Den  lovgivende  magt  skal  i det mindste  i en indledende  fase  varetages  af Europa-Par-
lamentet  og Ministerrådet  i forening«. 
Begrundelse 
Med  disse  ændringer  tydeliggøres  funktionsdelingen  mellem  institutionerne,  og samtidig  frem-
hæves  strukturernes  demokratiske  opbygning  som  mål. 
Afstemningsresultat 
29 stemmer  for,  42 stemmer  imod,  4 undlod  at stemme. % 
Punkt  3.17.2 
Punkt  3.17.2  affattes  således: 
»Sålænge  Parlamentet  ikke  til fulde  udfylder  sin lovgivende  rolle,  bør  de rådsbeslutninger, 
som er af lovgivningsmæssig  art, træffes  i fuld  offentlighed«. 
Begrundelse 
Tydeliggørelse  af nogle  af de anførte  punkter  og slettelse  af visse  selvmodsigelser  i teksten. 
Afstemningsresultat 
25 stemte  for,  38 stemte  imod,  22 undlod  at stemme. 
Punkt  3.18 
Punkt  3.18  affattes  således: 
»Kommissionen,  det konkrete  udtryk  for selve  Fællesskabet,  bør  gives  omfattende  initiativ-
ret og udøvende  beføjelser.  Kommissionen,  hvis  øvrige  medlemmer  udnævnes  af Rådet 
efter  samråd  med  den  allerede  valgte  formand,  skal  anmode  Europa-Parlamentet  om ind-
sættelse  og ved  mandatperiodens  begyndelse  forelægge  det  et program,  hvori  målsæt-
ningerne  og de midler,  den  ønsker  anvendt  til gennemførelsen  er fastlagt«. en gang  kunne  blive  et forum,  som  udgør  et varigt  og 
praktisk  bidrag  til fred  i verden. 
26. 11. 75 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 270/11 
Begrundelse 
Tydeliggørelse  af nogle  af de anførte  punkter  og slettelse  af visse  selvmodsigelser  i teksten. 
Afstemningsresultat 
22 stemte  for,  44 stemte  imod,  6 undlod  at stemme. 
Punkt  3.18 
Punkt  3.18  affattes  således: 
»Kommissionen,  det konkrete  udtryk  for selve  Fællesskabet,  bør  gives  omfattende  initiativ-
ret og udøvende  beføjelser.  Kommissionen  vælges  derfor  i en overgangsperiode  af Europa-
Parlamentet  på forslag  af Rådet,  idet  den  forelægger  et program,  som  den  agter  at realisere 
i løbet  af sin mandatperiode.  Det  må  være  målet  at stræbe  henimod,  at Kommissionen 
udnævnes  direkte  af Parlamentet«. 
Begrundelse 
Den europæiske  union  kan  kun  realiseres,  såfremt  dens  demokratiske  institutioner  systematisk 
udbygges.  I denne  forbindelse  skal  især  Parlamentets  stilling  styrkes.  Udover  budgetbeføjelserne 
er udnævnelsen  af Kommissionen  en af de vigtigste  demokratiske  beføjelser. 
Afstemningsresultat 
34 stemte  for,  42 stemte  imod,  6 undlod  at stemme. 
Punkt  3.19 
Punkt  3.19  affattes  således: 
»3.19.  Et  økonomisk  og  socialt  Råd,  hvis  status  som  rådgivende  organ  bør  ændres  til 
status  som  en forsamling,  hvor  de sociale  og økonomiske  grupper,  som  er organiseret  på 
europæisk  plan,  er repræsenteret;  Det  økonomiske  og sociale  Råd  bør  på dette  grundlag 
tildeles  status  som  europæisk  institution. 
3.19.1.  Repræsentive  europæiske  organisationer  udpeger  i slutfasen  dets  medlemmer, 
hvis udnævnelse  derefter  ratificeres  af det  europæiske  Ministerråd.  Arbejdsgivere  og 
arbejdstagere  bør være  ligeligt  repræsenteret  i Det  økonomiske  og sociale  Råd,  ligesom  der 
må iagttages  en rimelig  regional  spredning. 
3.19.2.  Det  økonomiske  og sociale  Råd  skulle  være  i stand  tii fuldt  ud at udfylde  sin 
funktion  som  rådgivende  og høringsorgan  og således  give  de politiske  institutioner  mulighed 
for i beslutningsprocessen  at inddrage  de økonomiske  og sociale  kredses  synspunkter  og 
erfaring«. 
Afstemningsresultat 
29 stemte  for,  51 stemte  imod,  2 undlod  at stemme. 
Punkterne  3.19.1  og 3.19.2 
De nuværende  punkter  3.19.1  og 3.19.2  omnummereres  til 3.19.3  og 3.19.4. 
Der indsættes  et nyt punkt  efter  3.19.2: 
»Der  må opretholdes  gode  kontakter  med  de nationale  og regionale  økonomiske  og sociale 
råd, mens  de nødvendige  europæiske  sektorudvalg  må  finde  husly  i det  økonomiske  og 
sociale  råds  organisation«. 
Begrundelse 
Dette  ændringsforslag  har  især  til formål  at gøre  det  klart,  at Fællesskabets  økonomiske  og 
sociale  Råd  i så høj  grad  som  mulig  må repræsentere  de sociale  og økonomiske  kredse  i 
Europa.  Samme  antal  repræsentanter  for  arbejdsgiverne  og for  arbejdstagerne  indebærer  i 
denne  forbindelse  ikke  en to-sidet  sammensætning  af det økonomiske  og sociale  råd. 
Nr. C 270/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 26.11.75 
Afstemningsresultat 
27 stemte  for,  43 stemte  imod,  11 undlod  at stemme. 
Punkt  4.12.2 
Efter  punkt  4.12.2  indføjes  følgende: 
»4.12.3.  Landbruget  vil kun  trives,  hvis  det  sikrer  producenterne  en tilstrækkelig  ind-
komst.  Selvom  de store  enheders  politik  har  vist  sig nødvendig  af hensyn  til rentabiliteten 
af visse  masseafgrøder  må den  dog  give  plads  for mindre,  men  uden  tvivl  mere  speciali-
serede  brug. 
4.12.4.  Desuden  bør  man  fremme  udviklingen  af andelsforetagender  og omlægningen  af 
visse  brug,  som  er for opsplittede«. 
Afstemningsresultat 
34 stemte  for,  43 stemte  imod,  8 undlod  at stemme. 
Punkt  4.13.2 
Efter  punkt  4.13.2  tilføjes  et nyt punkt  4.14: 
»Socialpolitikken  omfatter  alle  sider  af den  europæiske  befolknings  tilværelse.  I sin fort-
satte  gradvise  gennemførelse  udgør  den  målsætningen  for  den  økonomiske  politik  i alle 
dens  former  og den  bør  fortsættes  og drives  af alle  organiserede  økonomiske  og sociale 
kræfter  og ved  et samarbejde  mellem  alle  fællesskabsinstitutionerne«. 
Begrundelse 
Det er en stor  mangel,  at der i dette  kapitel  ikke  er nogen  udtrykkelig  omtale  af socialpolitikken, 
og man  risikerer,  at denne  udeladelse  kan  udgøre  en fare  for de områder,  som  Det  økonomiske 
og sociale  Udvalg  til stadighed  hovedsageligt  beskæftiger  sig med. 
Afstemningsresultat 
26 stemte  for,  26 stemte  imod,  24 undlod  at stemme. 
Udtalelse  om  »Forenklingsprogrammet« 
Den  tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er endnu  ikke  offentliggjort  i De 
Europæiske  Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  21.  marts  1975  i medfør  af artikel  198  i Traktaten  om  oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det  nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg  vedtog  på  sin  132.  plenarforsamling  holdt  i 
Bruxelles  den  16. og 17.  juli  1975  sin udtalelse  om  det  nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: