Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Landbokvindens rolle i en bæredygtig udvikling af EU's landbrug"

(2000/C 204/07)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 21. oktober 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Landbokvindens rolle i en bæredygtig udvikling af EU's landbrug".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Juana Borrego Izquierdo og María Sánchez Miguel til ordførere ifølge sektionsbeslutning af 19. april 2000. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. maj 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 373. plenarforsamling af 24. og 25. maj 2000 (mødet den 24. maj) med 109 stemmer for, 1 imod og 2 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Lige rettigheder og muligheder for mænd og kvinder har været og er fortsat et internationalt, nationalt og EU-mål, der første gang blev skriftligt anerkendt i FN-Pagten af 1946. Siden da har man med talrige aktioner, politiske foranstaltninger og regler tilstræbt lige muligheder for mænd og kvinder, eksempelvis med Rom-traktaten af 1957(1) og den nylige Amsterdam-traktat af 1997, som ændrer EU- og EF-traktaten, samt de forskellige ligestillingsprogrammer(2).

1.2. I Den Europæiske Union omfattes landbokvinder af en politik, som indtil vedtagelsen af Agenda 2000 i praksis ikke er anvendt fuldt ud. Af relevante bestemmelser kan nævnes politikken for landdistriktudvikling, som omtales i Agenda 2000's kapitel om den fælles landbrugspolitik, reformen af den fælles landbrugspolitik, som Det Europæiske Råd i Berlin traf beslutning om den 24. og 25. marts 1999(3), Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte fra EUGFL til landdistrikter og Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om generelle bestemmelser vedrørende strukturfondene.

2. Udtalelsens mål

2.1. Denne udtalelse skal bidrage til at give et klarere billede af kvindernes stilling og rolle i EU's landdistrikter, da man i de hidtidige strategier for landdistriktudvikling ikke har været tilstrækkeligt opmærksom på aspekter som spredning i jobudbuddet for kvinder på landet samt kvinders forskellige behov i henseende til beskæftigelse og uddannelse.

2.2. Da der ikke har kunnet fremskaffes ajourførte, hovedsagelig statistiske oplysninger, tages der udgangspunkt i en opgørelse over landbokvinders stilling, reelle behov og ønsker, med det sigte at belyse landbokvindernes erfaringer i EU i henseende til uddannelse og integrering i landbomiljøet samt de hindringer, som de støder på ved udøvelse af en lønnet aktivitet og deltagelse i den formelle økonomi.

2.3. Der vil ligeledes blive fremsat forslag til, hvorledes den vigtige rolle, som kvinderne spiller for en bæredygtig udvikling af landdistrikterne, kan blive anerkendt, og hvorledes deres erhvervsmæssige, politiske, økonomiske og sociale status kan forbedres.

3. Landbokvinder og landdistriktudvikling i EU

3.1. Kvinder - nøglen til landdistriktudvikling

3.1.1. De foreliggende oplysninger om landbokvinder er dels koncentreret om kvinderne som landbrugere og kvinderne som mødre, men begrebet "landbokvinder" er ikke synonymt med "landbrugere". Selv om sidstnævnte udgør en betydelig procentvis andel af de kvinder, som bor og arbejder i landdistrikter, der er afhængige af landbruget, har denne udtalelse et bredere sigte, idet man beskæftiger sig med spørgsmål omkring integreret udvikling og diversificering af landdistrikter.

3.1.2. Begrebet "kvindelig landbruger" omfatter kvinder, der er beskæftiget i landbruget, det være sig som bedriftsindehaver, medindehaver eller ægtefælle til en landmand, der er hel- eller deltidsbeskæftiget på bedriften. Det fremgår af de statistiske oplysninger, at de i dag udgør en tredjedel af den erhvervsaktive befolkning i landbruget; kun 10 % af det samlede tal på 34 % er bedriftsindehavere, selv om antallet af kvindelige bedriftsindehavere svinger fra land til land. Der kan sondres mellem to landegrupper: I de lande, der er kendetegnet ved et strukturelt efterslæb, ligger procentdelen af kvindelige bedriftsindehavere over EU-gennemsnittet, mens procenttallet i de lande, hvor landbruget er specialiseret og intensivt, ligger under EU-gennemsnittet.

3.1.3. Den nye forordning om landdistriktudvikling (1257/1999) indeholder en stor del af principperne fra Cork-konferencen i 1996, hvoraf kan nævnes kravet om en bæredygtig politik for landdistriktudvikling, en tværfaglig og flersektoriel indsats og følgelig en integreret indfaldsvinkel og en indsatsstrategi med diversificerede løsninger, garanti for korrekt brug af naturressourcer, øget subsidiaritet og medindflydelse via bredere inddragelse af de lokale myndigheder.

3.1.4. Der er grund til at fremhæve den grundlæggende betydning, som landbokvinder kan få for det sæt af tiltag, som omtales i den nævnte forordnings artikel 33(4), for landbrugets miljøpolitik, for Agenda 2000 og for den nylige reform af den fælles landbrugspolitik.

3.1.5. Da EU's landdistrikter er meget forskelligartede, må landdistriktudviklingspolitikken følge subsidiaritets- eller komplementaritetsprincippet og være baseret på samarbejde på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan.

3.1.6. Det skal fremhæves, at landbruget har flere forskellige funktioner; dette princip er nedfældet i erklæringen fra Det Europæiske Råd i Luxembourg, som afholdtes den 12. og 13. december 1997.

3.1.7. Udfordringen består i at anlægge en integreret indfaldsvinkel med det sigte at udvikle et alsidigt landbrug, som formår at sætte skub i landdistrikternes og deres indbyggeres udvikling. Til at gennemføre denne proces, som baseres på lokale ressourcer, er det ikke alle landdistrikter, der råder over de samme muligheder for at udvikle sig; de har hver især deres egen profil og egne karakteristika, som skal danne udgangspunkt for søsætning af lokale projekter(5).

3.1.8. Landdistrikterne er karakteriseret ved deres alsidighed. Vi må derfor uden at udvise berøringsangst erkende, at landbrugspolitikken og politikken for landdistriktudvikling må betragtes som et udeleligt hele, for selv om det i dag nok er landbruget, som er krumtappen i landdistrikterne, kan situationen ændre sig radikalt i en mere eller mindre fjern fremtid, især i de mest ugunstigt stillede regioner. Opgaven med at opretholde konkurrenceevnen kan kun tages op af dem, som gennemfører en bedriftsomstrukturering og diversificerer økonomien og dermed skaber en stærk erhvervsstruktur, der kan dække befolkningens behov. Kvinderne har i den forbindelse en særlig rolle, idet de er omdrejningspunktet i et bæredygtigt samfund.

3.2. Forandringer i Europas landdistrikter

3.2.1. Landdistrikterne undergår for tiden en kraftig forandring, som kommer til udtryk i gennemgribende strukturændringer: en tilbagegang i antallet af landmænd, landbefolkningens aldring, affolkning samt tab af kulturel identitet.

3.2.2. I de seneste år er der ganske vist foretaget en betydelig forbedring af infrastrukturerne og produktionsapparatet i landdistrikterne, men der foregår stadig en afvandring fra de områder, som i mange tilfælde i forvejen er tyndt befolkede. Hertil kommer, at det netop er de unge og dynamiske befolkningsgrupper, som det er vanskeligst at holde på.

3.2.3. Årsagerne til denne udvikling er at finde i dels de dårlige indkomst- og beskæftigelsesudsigter, dels den vanskelige adgang til faciliteter og tilbud inden for uddannelse, sundhed, kultur og fritid samt den ringe sociale anseelse, som landbrugsvirksomhed og landbolivet har, og endelig de problemer med at få kontakt udadtil, som mange landbokvinder støder på.

3.2.4. Kvindernes stigende erhvervsfrekvens berører også landdistrikterne, idet der i stadig flere tilfælde sættes ind på at skaffe kvinder erhvervsarbejde, således at det bliver mere og mere nødvendigt at tage hensyn til kvinder som dynamiske aktører i det økonomiske og sociale liv. I bestræbelserne på at puste liv i de ugunstigt stillede områder og på at fremme den lokale udvikling er det nødvendigt at tilvejebringe sådanne vilkår, at kvinderne forbliver i eller vender tilbage til disse områder.

4. Undervisning og uddannelse

4.1. Undervisning og uddannelse af landdistrikternes befolkning er en vigtig udviklingsfaktor. Beviset herpå er, at landdistrikternes indbyggere anses for nogle af grundpillerne i Den Europæiske Unions fremtidige udvikling. EU's Råd har anerkendt dette med udsagnet i hvidbogen om den europæiske arbejdsmarkedsmæssige og sociale politik om, at investering i uddannelse og undervisning er en af hovedbetingelserne for EU's konkurrenceevne og for vore samfunds samhørighed.

4.2. Det er almindeligt anerkendt, at uddannelse har stor betydning for udviklingen inden for samtlige erhvervssektorer. I landdistrikterne har uddannelse en altoverskyggende betydning, fordi den danner grundlag for landdistrikternes fremtidige udvikling, både på grund af de ændringer, som finder sted i landdistrikterne, og på grund af disses særlige økonomiske og sociale forhold.

4.3. I informationsberetningen om "Kvindernes rolle i det økonomiske og sociale liv, navnlig deres integration på arbejdsmarkedet" hedder det følgende: "Erhvervsuddannelse og -vejledning bør målrettes mod kvindernes behov, og indsatsen bør spredes tilstrækkeligt bredt ud over landet. Oplæringen for kvinder bør ikke blot omfatte de færdigheder, som er nødvendige for at bestride et bestemt job, men bør også tage hensyn til de generelle og uddannelsesmæssige mål. Herigennem vil man kunne fylde eventuelle huller i den almindelige uddannelse (især blandt kvinder, som er analfabeter eller funktionelle analfabeter), og man vil ikke blot kunne sætte kvinder i stand til at varetage et job, men også hjælpe dem til at udnytte deres reelle og potentielle muligheder".

4.4. I de todelte uddannelsessystemer, som findes i nogle medlemsstater, består der det store problem, at kvinder, som bor i landdistrikter, hovedsagelig på grund af deres alder ikke har adgang til regulerede erhvervsuddannelser, som gør det muligt at opnå et officielt diplom, ligesom de kvinder, der faktisk har mulighed for at opnå en erhvervsuddannelse, kun får udstedt egnethedsattester, som sætter dem i stand til at opnå et arbejde, men uden at uddannelsen anerkendes officielt. Endvidere skal det fremhæves, at landbokvinderne kun uddannes i et begrænset antal fag; der må derfor sørges for uddannelse inden for alle de fag, hvor landbokvinder er underrepræsenteret. Uddannelsestilbuddene bør afpasses efter de faktiske behov i de enkelte områder, og der må sørges for anerkendelse af eksamensbeviserne uden for den region, hvor de er opnået, som led i en ensartet ordning for anerkendelse af diplomer(6).

4.5. Der skal også peges på den væsentlige rolle, som fjernundervisning kan spille i landdistrikter.

4.6. De fleste steder i verden modtager flere mænd end kvinder en akademisk uddannelse, og dette fænomen er særligt udtalt i landdistrikter. I de fleste EU-lande har erhvervsuddannelse et mere bymæssigt præg, som svarer dårligt til uddannelsesbehovene i landdistrikterne. Der bør sættes ind med en landbrugsuddannelse, og ikke blot en uddannelse med industrielt sigte.

4.7. Et vigtigt tiltag, som kan bidrage til landdistrikternes udvikling, ligger i EU-programmer som LEADER+(7) med sigte på erhvervelse af færdigheder samt uddannelse i innovation og teknologier, således at man reelt anerkender kvindernes betydning for landdistrikternes økonomi(8).

4.8. Endvidere findes der et program EQUAL, med et generelt budget bestemt for kvinder, handicappede og etniske minoriteter.

5. Beskæftigelse

5.1. Det er en kendsgerning, at arbejdsløsheden i landdistrikter rammer langt flere kvinder end mænd.

5.2. Den store forskel i erhvervsfrekvens i landdistrikter og byområder skyldes ikke blot, at der er tale om landdistrikter, men hænger også sammen med kønnet.

5.3. Et andet forhold, som påvirker denne forskel, er alderen, idet landbokvinder bruger mindre tid på uddannelse, da de som regel begynder tidligere på arbejdsmarkedet.

5.4. Kvindernes deltagelse i de tre vigtigste erhvervssektorer (landbrug, industri og tjenesteydelser) vidner om den høje grad af kvindebeskæftigelse i tjenesteydelsessektoren og den omsiggribende tendens til turisme i landdistrikter.

5.5. Kvinderne i landdistrikter er især beskæftiget inden for ufaglærte områder eller fag med ringe kvalifikationsniveau, og deres erhvervsarbejde hæmmes især af følgende forhold: utilstrækkelige beskæftigelsesmuligheder, transportafstande og -vanskeligheder, uegnede service- og hjælpefaciliteter, ulige opgavefordeling i hjemmet og i familien, ringere løn end til mænd samt visse kulturelle mønstre.

5.6. På det ekstraordinære topmøde om beskæftigelse i Luxembourg (20. og 21. november 1997)(9) fastlagde man de grundlæggende retningslinjer for 1998 og lagde hovedvægten på kapitel 4 om styrkelse af politikken for lige muligheder.

5.7. Kvindekooperativer spiller en grundlæggende rolle for jobskabelsen og erhvervsaktiviteten i produktionsområderne som et supplement til den egentlige landbrugsdrift i kraft af fremstilling og markedsføring af håndværksprodukter, som der består et stort marked for i dag, samt levering af tjenesteydelser i landdistrikter såsom landboturisme. Selv om kooperativerne er ulige fordelt i EU, er det i de medlemsstater, hvor de tegner sig for den største andel af den samlede landbrugsvirksomhed, at de er mest effektive set ud fra et produktionsmæssigt og kommercielt synspunkt, hvilket er et bevis på deres store bidrag til landbrugets udvikling og til bedrifternes levedygtighed.

6. Landbokvindernes særlige problemer inden for EU's landbrug

6.1. Bedriftsindehavere

6.1.1. Et af de problemer, som melder sig i enhver gennemgang af landbrugssektoren, vedrører det vanskelige i at definere, hvilke menneskelige ressourcer landbruget i de forskellige lande råder over. De forskelligartede forhold, som knytter sig til landbrugsarbejde (bedriftsindehavere, bedriftsledere, familiemedhjælp, ansatte, osv.), landbrugsaktivitetens omfang (deltidsarbejde, hovederhverv, fuldtidsbeskæftigelse, fast stilling, fast stilling med afbrydelser, sæsonarbejde, osv.), manglen på en klar sondring mellem decideret landbrugsarbejde, fødevareproduktion og håndværksmæssig produktion, samt anvendelse af særlige socialsikringsordninger som en tilflugtsmulighed er elementer, som gør det vanskeligt at definere, hvem der hører med til gruppen af landbrugsbeskæftigede. Problemet bliver endnu større, når der er tale om kvinder, idet disses arbejde i landbruget traditionelt skjules, og fordi der ikke findes en klar sondring mellem arbejde udført på selve bedriften og arbejdsopgaver, som kan henføres til husholdningen eller andre former for aktiviteter på landet.

6.1.2. Når man skal undersøge forholdene, bør der tillige tages hensyn til en række vigtige faktorer som f.eks. følgende:

6.1.2.1. De statistiske kilder er stærkt forskellige, hvilket gør det næsten umuligt at foretage en udtømmende sammenligning af de statistiske oplysninger. Endvidere behandler de enkelte kilder ikke hver kategoris adfærd særskilt.

6.1.2.2. Beskatningsforhold er en anden faktor, som er med til at skjule mænds arbejde. Stillingen som bedriftsleder flyttes tit fra den ene ægtefælle til den anden, som regel når manden har hovedbeskæftigelse uden for landbruget, idet sigtet er at fordele indkomsterne og at nedsætte familiens skattebyrde.

6.1.2.3. Den særlige socialsikringsordning for landbruget, som bruges til at sikre kvinden pensionsrettigheder.

6.1.3. I EU er de fleste landbrugsbedrifter familiebedrifter. EU tæller 7 mio. bedrifter, hvoraf 67 % dækker et areal på mellem 1 og 10 hektarer, dvs. at de hører til familiebedrifterne. Fem millioner af disse bedrifter findes i Sydeuropa, nemlig Italien, Spanien, Grækenland og Portugal, hvilket afspejler historiske og kulturelle forhold samt identiteten inden for landbruget i Europa. Imidlertid trues deres eksistens af manglende kendskab til eller manglende forståelse for den rolle og plads, som tilkommer landbruget i Europa, og som har afgørende betydning for landdistrikternes bevarelse og udvikling(10).

6.1.4. Det bør fastslås, hvor mange kvinder der bidrager til bedrifternes økonomiske aktivitet, idet der menes at være tale om omkring halvdelen af det samlede bidrag til landbruget, til de nationale økonomier og til Den Europæiske Unions økonomi; derefter kan man så udregne, hvor stor en andel lønmodtagernes og bedriftsindehavernes arbejde udgør.

6.1.5. Kvindelige landbrugeres arbejde på familiebedrifter er usynligt af to årsager: Det omfatter ikke blot arbejdsopgaver i husholdningen, men også en stor del af de produktive opgaver, som det er vanskeligt at gøre op i tal. Omfanget af kvindernes bidrag undervurderes derfor og værdsættes ikke tilstrækkeligt.

6.2. Landbokvinder og social sikring

6.2.1. Det vanskelige i at orientere om landbokvinder og socialsikring i EU beror på de forskellige ordninger, som finder anvendelse. Kort sagt findes der en generel ordning for alle arbejdstagere, uanset beskæftigelse og arbejdssted, og en særlig ordning i forskellige afskygninger for de forskellige erhverv, deriblandt landbrugsarbejde.

6.2.2. Den generelle socialsikringsordning indebærer en række fordele for de tilsluttede set i forhold til de særlige ordninger, hvilket har stor betydning for kvindelige lønmodtagere inden for landbruget, idet de har krav på dækning i tilfælde af sygdom, barsel, ferie, pensionering osv.

6.2.3. I de særlige ordninger derimod gælder disse rettigheder kun for kvinder, hvis de er bedriftsindehavere eller lønmodtagere inden for landbruget; hvis kvinderne har en anden status, har de kun ret til sygesikring som ægtefæller(11). Dette er en af årsagerne til, at landbokvinder på et sent tidspunkt tilslutter sig socialsikring, nemlig når de søger at opnå de rettigheder, som de ikke kan erhverve ved at tilslutte sig den særlige ordning, herunder specielt pensionsrettigheder.

6.2.4. Det ville være rimeligt, om man fra EU's side sørgede for opfølgning af gennemførelsen af direktiv 86/613/EØF om anerkendelse af ægtefællers erhvervsarbejde, hvis hovedformål er at reducere forskellene mellem indholdet af de forskellige socialsikringsordninger inden for landbruget.

6.2.5. Formodentlig tilmelder kvinder sig den almindelige socialsikringsordning, fordi de ud over arbejde på familiebedriften ikke har andet arbejde, dvs. at de egentlig er selvstændige. Dette kan bero på de juridiske vanskeligheder, som kvinder, der bidrager til landbrugets socialsikringsordning, støder på. Disse vanskeligheder hænger sammen med kravet om, at deres arbejde i en vis udstrækning skal være "sædvanligt", hvilket er et noget vagt og undertiden urealistisk krav for at blive omfattet af socialsikringsordningen, idet det hænger sammen med bedriftens økonomiske størrelse. Bedriftens økonomiske karakter ser således ud til at være afgørende for omfanget af de kvindelige landbrugeres bidrag.

7. Forslag og konklusioner

7.1. Lige muligheder for mænd og kvinder i landdistrikter bør indebære en forbedring af livskvaliteten og bør indgå i samtlige EU-politikker vedrørende landdistriktudvikling. I den henseende er det vigtigt at gennemføre princippet om mainstreaming i disse politikker, ligesom Kommissionen bør være opmærksom på ØSU's forslag i forbindelse med udarbejdelsen af det kommende program for lige muligheder, som træder i kraft i 2001.

7.2. Det er meget vigtigt, at ligestillingspolitikkerne sætter kvinderne i stand til at blive på deres oprindelige hjemsteder, således at man kan bevare den nødvendige befolkningsmæssige balance og en bæredygtig udvikling.

7.3. Landdistrikterne skal gøres til et attraktivt område, hvor man råder over grundlæggende infrastrukturer (kommunikation, sundhed, vuggestuer/børnehaver, biblioteker), som også kan give kvinderne lettere adgang til både uddannelse og beskæftigelse. Indførelse af afløsningsordninger og hjælp med bedriftsstyring er ligeledes meget vigtig.

7.4. Der bør skabes en bedre koordinering mellem det lokale, regionale, nationale og europæiske niveau, idet man i højere grad bør inddrage institutionerne og samtidig sætte mere skub i udviklingen.

7.5. Der bør sættes mere fokus på det nødvendige i en aktivitetsspredning, hvor kvinderne ofte spiller en hovedrolle (SMV'er, regionale produkter, håndværk og landboturisme), da dette vil give stødet til en større alsidighed.

7.6. Undervisnings- og erhvervsuddannelsessystemerne bør samordnes med produktionssystemerne, så afvandringen fra landet kan bremses. Man bør først prioritere en almen grunduddannelse (herunder fjernundervisning) for derpå at kunne udnytte ressourcerne og kvalifikationerne samt tilbyde en anerkendt erhvervsuddannelse eller en erhvervsuddannelse, der afsluttes med et officielt diplom, idet sigtet er at tage højde for arbejdsmarkedets nye behov.

7.7. ØSU finder det vigtigt at give kvinderne på landet adgang til en uddannelse, hvor der tages hensyn til deres særlige situation, således at de opnår større selvtillid, og så de sættes i stand til at medvirke i beslutningsprocessen og indpasses bedre i det socioøkonomiske miljø, som de er omgivet af. Man bør sætte skub i anvendelsen af lokale, finansielle ressourcer til fremme af projekter inden for landdistriktudvikling.

7.8. Det er nødvendigt at bevare EF-initiativer som LEADER+ og EQUAL af hensyn til fremme af lige muligheder; hovedvægten bør lægges på uddannelse, som er en central udviklingsfaktor, og initiativerne bør omfatte en del, som specifikt tager sigte på kvinder i landdistrikter.

7.9. ØSU er tilhænger af, at der hen ad vejen i de forskellige medlemsstater indføres bestemmelser, som gør det muligt at forlige familieliv og erhvervsarbejde, idet der bør indføres muligheder for at forhandle sig frem til en smidiggørelse af arbejdsdagen, således at der opnås en rimelig fordeling af ansvaret mellem mænd og kvinder. Der bør også sættes ind med nye tiltag, som imødekommer samfundets behov for pleje, ikke mindst af børn, ældre, syge og handicappede. Endelig bør der indføres særlige foranstaltninger til beskyttelse i forbindelse med barselsorlov.

7.10. Man bør fremme brugen af finansieringsteknik i långivningen i landdistrikterne for at opnå bedre synergier mellem private og offentlige midler, så man nedbringer de mindre og mellemstore virksomheders finansielle byrder, og så der gives adgang til rentelettede lån eller smålån, da dette vil kunne gøre det lettere at igangsætte iværksætterinitiativer fra kvinders side(12).

7.11. Strukturfondsreformen kan spille en væsentlig rolle for skabelse af velstand i landdistrikter, ved at hovedvægten lægges på unge og på alle de nye aktiviteter, som kvinder kan udøve. De programmer, som vedtages af Socialfonden, bør tage højde for landbokvindernes behov, især med hensyn til formidling af de nye teknologier, således at der åbnes bedre muligheder for kvalifikationer samt fremme af produkter og erhvervsaktiviteter.

7.12. Hvis landdistriktudviklingen forudsættes at være en endogen og stabil proces, er den kvindelige landbefolkning nødt til at slutte sig sammen i foreninger eller arbejdsgrupper, således at de kan blive aktører i en positiv landdistriktudvikling, hvor der sættes skub i uddannelsen af menneskelige ressourcer, og hvor der udformes strategier med det sigte i højere grad at inddrage lokale aktører i udviklingen.

7.13. Det ville være til stor gavn, hvis der blev taget skridt til og afsat midler til at koordinere samtlige eksisterende landbokvindebevægelser og -organisationer i medlemsstaterne. Dette skulle gøre det muligt, at landbokvinderne repræsenteres permanent i samtlige institutioner inden for EU. Herigennem vil man kunne muliggøre en bedre information samt erfaringsudveksling, hvorunder man bør se nærmere på problemerne i de enkelte områder og søge at finde frem til løsninger herpå.

7.14. Med hensyn til de særlige problemer, som hvervet som bedriftsindehaver giver anledning til, mener ØSU, at man hurtigst muligt bør anerkende den arbejdsindsats, som ægtefæller udfører på bedriften i de lande, hvor dette endnu ikke er tilfældet. Med hensyn til socialsikringsbidrag kunne en løsning bestå i at indføre et enkelt bidrag for selvstændige og familiemedhjælpere.

Bruxelles, den 24. maj 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Rom-traktatens artikel 119, som er oprindelsen til den europæiske politik til fordel for lige muligheder, og som knæsætter princippet om lige løn til mænd og kvinder, er blevet grundstenen i en egentlig politik med et socialt sigte.

(2) I dag det 4. handlingsprogram for lige muligheder (1996-2000).

(3) Den nye politik for landdistriktudvikling, som er nedfældet i den fælles landbrugspolitik, har bl.a. til formål at forbedre leve- og arbejdsvilkårene samt lige muligheder.

(4) Denne artikel i forordningen vedrører udelukkende landdistrikter og indeholder en række foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, hvoraf følgende kan nævnes: markedsføring af kvalitetsprodukter, grundlæggende tjenesteydelser for befolkningen i landdistrikter, diversificering af landbrugserhvervet og anden beslægtet virksomhed med det sigte at skabe alternative indkomstkilder, fremme af turisme og håndværk, afløsning og bistand med bedriftsstyring osv.

(5) For nærmere oplysninger om landbrugets alsidighed henvises til udtalelsen om "En politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel", EFT C 368, af 20.12.99, s. 76, udtalelsen om "Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug - Agenda 2000", EFT C 368 af 20.12.99, s. 76.

(6) Den Europæiske Unions Råd har udtalt sig i denne retning i hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse.

(7) På indeværende tidspunkt er hovedlinjerne i LEADER+-programmet, som især tager sigte på støtte til pilotprojekter til udvikling af landdistrikternes eget potentiale, blevet godkendt.

(8) Der henvises her til udtalelsen om "LEADER+", punkt 4.10 (EFT C 51 af 23.2.2000), hvori der specifikt henvises til landbokvindernes behov.

(9) 1998 var det år, hvor processen for anerkendelse af princippet om lige muligheder blev konsolideret, idet dette anses for et væsentligt element i den europæiske jobskabelsesmodel.

(10) Statistisk kilde: Eurostat, Europa i tal, 5. udgave.

(11) EF-direktiv om anerkendelse af ægtefællers arbejde, 86/613/EØF af 11. december 1986.

(12) I Sverige findes der eksempelvis en bank for kvinder.