Nr. C 41/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
Udtalelse om Kommissionens meddelelse om Fællesskabet og Tysklands forening 
(91/C 41/07) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 3. september 1990 at anmode om Det 
økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om Kommissionens meddelelse med forslag til 
retsakter vedrørende de tekniske tilpasninger og overgangsforanstaltninger, der er nødvendige 
for det tidligere DDR-områdes integration i Fællesskabet. 
Det forberedende arbejde henvistes til en studiegruppe under ØSU's sektion for EF's eksterne 
forbindelser, handels- og udviklingspolitik. Jens Peter PETERSEN blev udpeget til hovedord­
fører i henhold til forretningsordenens artikel 18. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 281. plenarforsamling, den 20. november 
1990, enstemmigt følgende udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. Siden åbningen af grænserne den 9. november 
1989 har den tyske foreningsproces udviklet en dyna­
mik, som selv de største optimister for blot et år siden 
ville have betragtet som umulig. Med stigende utålmo­
dighed pressede DDR's befolkning på for at opnå en 
hurtig forening af de to tyske stater. Alle politiske 
forestillinger om en gradvis og langsom sammensmelt­
ning blev på ingen tid skyllet bort af en stadig kraftigere 
strøm af DDR-borgere, der flyttede til Forbundsrepu­
blikken. Den mindste tøven ville have udløst yderligere 
udvandringer og bevirket, at DDR's økonomi blev tap­
pet for endnu flere kræfter (1). 
Drivkraften bag den fredelige revolution var be­
folkningens indre trang til politisk og økonomisk frihed. 
Individet blev vigtigere end kollektivet, friheden vigtige­
re end magten og mennesket vigtigere end staten. Demo­
krati med frihed og social markedsøkonomi blev de nye 
nøgleord. Det var ikke tilfældigt, at man krævede begge 
dele på én gang: i DDR blev man sig stadig mere 
bevidst, at det økonomiske og det politiske system er 
indbyrdes afhængige og meget tæt forbundne. 
Det økonomiske og sociale Udvalg bifalder de to tyske 
staters forening, som er et produkt af borgernes vilje. 
ØSU forventer, at foreningen vil bidrage til at styrke 
og sikre det frie samfunds grundelementer i Europa: 
personlig frihed, social retfærdighed og samfundsmæs­
sig solidaritet. ØSU går endvidere ud fra, at de to 
Tysklandes forening vil fremskynde integrationsproces­
sen i Det Europæiske Fællesskab, både i politisk og i 
økonomisk henseende. 
Det skal dog nævnes, at der stadig kan spores bekym­
ring og angst ikke blot blandt borgere i de andre EF-
(*) I informationsrapporten » Fællesskabets økonomiske forbin­
delser med de østeuropæiske lande«, der er udarbejdet af 
sektionen for EF's eksterne forbindelser, handels- og ud­
viklingspolitik, har ØSU indgående behandlet DDR's politi­
ske udvikling efter åbningen af grænserne og de økonomiske 
aspekter (CES 492/90 fin). lande, men også i det tidligere DDR. De europæiske 
partnere nærer især bekymring over eventuelle negative 
konsekvenser for EF's yderligt beliggende regioner, men 
de frygter også større økonomiske byrder, som de min­
dre velstillede medlemslande ikke vil kunne bære. I 
den nyintegrerede del af Tyskland har den manglende 
tryghed rod i arbejdsløsheden, som indtil videre stadig 
stiger, og i de eksistensproblemer, denne medfører. 
I denne forbindelse minder ØSU om sin udtalelse om 
Delors-rapporten om Den økonomiske og monetære 
Union (2). ØSU gav heri udtryk for sin bekymring over 
forskellen i velfærd i EF og understregede, at de struk­
turtilpasninger, der i nogle medlemsstater er nødvendi­
ge inden realiseringen af Den økonomiske og monetære 
Union, ikke må ske på de dårligst stillede sociale grup­
pers og regioners bekostning. ØSU beklagede derfor, at 
der ikke er forudset ledsageforanstaltninger til afhjælp­
ning af eventuelle økonomiske og sociale problemer. På 
baggrund af Tysklands forening får disse udsagn en 
særlig vægt. 
1.2. Afskaffelsen af grænserne og styrkelsen af de 
demokratiske strukturer er med sikkerhed bærende ele­
menter, også for en intensivering af det økonomiske 
samarbejde med nabolandene i Mellem- og Sydøsteuro­
pa. Det er opmuntrende at se, at stadig flere østeuropæ­
iske stater med centraliseret planøkonomi begynder at 
udvikle demokratiske strukturer og opbygge markeds­
økonomiske systemer. Et tættere pan-europæisk samar­
bejde på det økonomiske område kommer dermed 
inden for synsvidde. Dette bliver udfordringen for Det 
Europæiske Fællesskab. 
Det er klart, at bestræbelserne på at styrke den økono­
miske samhørighed i EF, at realisere det indre marked 
ved udgangen af 1992 og at skabe et snævrere samarbej­
de med de østeuropæiske stater, indebærer både chan-
(2) Dok. ØSU nr. 1135/89, EFT nr. C 329 af 30. 12.1989. 
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/15 
cer og risici for stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet. 
Efter ØSU's opfattelse er det af afgørende betydning, 
at EF holder sig til de garantier, der er givet i den nye 
Lomé-konvention. EF må fortsat sikre, at der heller 
ikke i fremtiden lægges hindringer i vejen for AVS-
staternes adgang til deres traditionelle markeder i Eu­
ropa. 
1.3. EF har reageret hurtigt og konstruktivt på den 
fredelige revolution i DDR og på de to Tysklandes 
foreningsproces. EF har taget alle de skridt, der var 
nødvendige for at sikre en hurtig integration af DDR i 
Fællesskabet. Allerede den 17. januar 1990 erklærede 
Kommissionens formand Jacques Delors over for Euro­
pa-Parlamentet, at Østtyskland havde sin plads i EF, 
såfremt det ønskede det. Det var dog en forudsætning, 
at denne proces havde rod i den frie selvbestemmelses­
ret, fandt sted på fredelig og demokratisk vis og blev 
gennemført under overholdelse af principperne i Helsin-
ki-aftalerne, i nær sammenhæng med øst-vest-dialogen 
og i perspektivet af den europæiske integration. Der 
kan ikke herske tvivl om, at de to tyske stater har 
gennemført foreningen netop i denne ånd. 
Som reaktion på den dynamik, der begyndte at aftegne 
sig i den tyske foreningsproces, udviklede EF-Kommis-
sionen allerede på et tidligt tidspunkt en tretrinsplan 
for DDR's integration i EF som en del af et forenet 
Tyskland. Det Europæiske Råd tilsluttede sig fuldt ud 
denne plan på sit topmøde i Dublin den 28. april 1990. 
I formandskabets konklusioner hed det, at Det Euro­
pæiske Råd uden forbehold støttede Tysklands for­
ening. EF var overbevist om, at Tysklands forening — 
som et resultat af det tyske folks frie vilje — ville blive 
en positiv faktor i Europas udvikling i almindelighed 
og EF's udvikling i særdeleshed. 
Det første trin i Kommissionens plan er en » mellemlig­
gende tilpasningsfase «, som blev indledt med ikrafttræ­
delsen af den tysk-tyske monetære, økonomiske og 
sociale union. Efter dette trin følger » overgangsfasen «, 
der starter med de to Tysklandes politiske forening, og 
denne munder til sidst ud i den afsluttende fase, hvor 
hele EF-lovgivningen anvendes fuldt ud. 
1.4. Allerede på topmødet i Dublin besluttede man, 
at Kommissionen snarest muligt og i form af en samlet 
rapport skulle fremsætte forslag til Rådet om de påkræ­
vede overgangsforanstaltninger, om hvilke Rådet så 
omgående ville træffe beslutning. 
Kommissionen har i mellemtiden forelagt sin meddelel­
se om »Fællesskabet og Tysklands forening»(*), som 
er et velegnet forslag til hurtig overgang til og tilpasning 
af EF-lovgivningen efter DDR's integration i Fælles­
skabet. 
ØSU værdsætter dette omfangsrige kommissionsdoku-
ment, der er udarbejdet under et usædvanligt stort 
(J) Dok. KOM(90) 400 endelig udg. — Bind HIL tidspres, og betragter det som et vigtigt og uundværligt 
bidrag til en hurtig integration af de fem nye tyske 
delstater i Det Europæiske Fællesskab. ØSU kan i vid 
udstrækning tilslutte sig de tilpasnings- og overgangs­
foranstaltninger, der i dokumentet foreslås indført for 
det tidligere DDR-område. ØSU's forslag om ændringer 
og tilføjelser samt enkelte kritiske bemærkninger frem­
sættes i det følgende, hvor de enkelte afsnit i forslags­
pakken behandles. 
2. Fællesskabsretten og Tysklands forening 
2.1. DDR's statslige integration i De Europæiske 
Fællesskaber blev gennemført med DDR's indtræden i 
Forbundsrepublikken Tyskland den 3. oktober 1990. 
De forslag, Kommissionen har fremlagt, vedrører kun 
de direkte konsekvenser af Tysklands forening for EF 
Fællesskabets beføjelser og den afledte fællesskabsret. 
2.2. Det tidligere DDR's juridiske integration i Fæl­
lesskabet blev gennemført i etaper. 
Allerede gennem den første Staatsvertrag (statstraktat) 
af 18. maj 1990 om oprettelsen af en monetær, økono­
misk og social union mellem Forbundsrepublikken 
Tyskland og det daværende DDR pr. 1. juli 1990 fik 
centrale områder af den vesttyske lovgivning gyldighed 
i det tidligere DDR's område. Da lovgivningen på disse 
områder er i overensstemmelse med EF-retten, blev der 
således taget et stort skridt hen mod integrationen på 
det monetære, økonomiske og sociale område allerede 
før udvidelsen af EF's ydre grænser den 3. oktober 1990, 
selv om der på det tidspunkt stadig var tale om to 
særskilte stater. 
I medfør a'f Einigungsvertrag (enhedstraktaten) mellem 
de to tyske stater af 31. august 1990 fik hele EF-lov­
givningen gyldighed i det tidligere DDR's område med 
virkning fra den 3. oktober 1990, hvor tiltrædelsen 
fandt sted. Som anført i enhedstraktatens artikel 10 
gælder således Traktaterne om De Europæiske Fæl­
lesskaber tillige med ændringer og suppleringer til disse 
samt de retsakter, der er udstedt med hjemmel i Trakta­
terne om De Europæiske Fællesskaber. 
Med enhedstraktaten har man samtidig ændret talrige 
forbundslove med henblik på deres anvendelse i de nye 
tyske delstater. Enkelte af disse ændringer skal dog 
først godkendes af det fællestyske parlament. 
2.3. Tysklands forening fører automatisk til anven­
delse af fællesskabsretten på det tidligere DDR's områ­
de, og dette sker uden ændringer af Traktaterne eller 
andre retsakter, der er en del af den primære ret. 
Den afledte ret kan for størstepartens vedkommende 
straks bringes i anvendelse. Dette bevirker, at 80% af 
Nr. C 41/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
fællesskabsretten allerede nu gælder i det tidligere 
DDR. Hertil hører frem for alt lovgivningen på det 
udenrigsøkonomiske område og på toldområdet, de 
fleste direktiver om tekniske handelshindringer, bestem­
melserne om kapitalens frie bevægelighed, den frie eta­
bleringsret, fri udveksling af tjenesteydelser, konkurren­
ce- og selskabslovgivningen, indirekte skatter og offent­
lige indkøb. 
På visse områder, som udgør ca. 20 % af EF-lovgivning-
en, er der dog behov for en række overgangsforan­
staltninger, så der kan tages højde for de særlige økono­
miske og juridiske forhold i det tidligere DDR, og så 
man kan sikre en både systematisk og socialt bæredygtig 
integration af de fem nye delstater i De Europæiske 
Fællesskaber. Overgangsordningerne er blevet fastlagt 
særskilt for de enkelte områder og sektorer, og de kan 
vedtages med hjemmel i det samme retsgrundlag som 
de pågældende forskrifter inden for den afledte ret. De 
er begrænset til at omfatte det absolut nødvendige, så 
tilpasningsprocessen i det tidligere DDR kan forløbe så 
hurtigt som muligt, og integrationen i det fælles marked 
fremskyndes. 
2.4. I det omfang, Kommissionen opererer med over­
gangsforanstaltninger, omfatter disse hovedsageligt tek­
niske tilpasninger og midlertidige undtagelsesord­
ninger, som skal gælde i en vis periode efter tidspunktet 
for den formelle forening. 
ØSU er enig med Kommissionen i, at følgende princip­
per skal overholdes i disse tilfælde: 
— accept af den gældende fællesskabsret må være ud­
gangspunktet og det endelige mål, 
— overgangsarrangementer kan kun tillades i det om­
fang, den økonomiske, sociale eller juridiske situa­
tion objektivt gør disse nødvendige, 
— de nødvendige undtagelser eller fravigelser må være 
tidsbegrænsede og medføre færrest mulige forstyr­
relser i fællesmarkedets funktion. 
Overgangsforanstaltningerne tager udgangspunkt i EF's 
integrationsniveau inden for de forskellige områder og 
sektorer. De er som regel tilpasset de tidsmæssige hori­
sonter for opfyldelsen af EF's politiske mål, dvs. at 
undtagelsesordningerne vedrørende det indre marked 
kan gælde indtil 1992-1993, og ordningerne på miljøom­
rådet frem til 1995. Ud over overgangsforanstaltninger­
ne foreslås der også nye ordninger, hvor der tages 
højde for den øgede produktionskapacitet som følge af 
Tysklands forening, f.eks. en forhøjelse af sukkerkvoten 
for det forenede Tyskland. 2.5. Man gik oprindelig ud fra, at overgangs- og 
tilpasningsforanstaltningerne kunne transformeres til 
tysk ret eller ville kunne gælde umiddelbart i det tidlige­
re DDR i tide inden foreningen af de to tyske stater. 
DDR's fremskyndede tiltræden den 3. oktober 1990 
krævede dog, at der blev iværksat en yderligere proce­
dure vedrørende midlertidige foranstaltninger for at 
undgå overtrædelser af EF-retten, indtil de endelige 
overgangsordninger sættes i kraft. Ved Rådets afgørelse 
af 17. september 1990 blev Kommissionen med Europa-
Parlamentets samtykke bemyndiget til at iværksætte 
midlertidige foranstaltninger for det tidligere DDR; 
f.eks. kunne visse forskrifter, som ikke var i overens­
stemmelse med EF-retten, opretholdes i dette område i 
en overgangsperiode. 
Det økonomiske og sociale Udvalg har rent objektivt 
ikke været i stand til at tage stilling til de midlertidige 
foranstaltninger, der blev sat i kraft den 29. september 
1990, inden for den frist på 10 dage, som Rådet havde 
sat. Men på grund af de politiske og tidsmæssige for­
hold var det dog også efter ØSU's opfattelse absolut 
nødvendigt at iværksætte sådanne foranstaltninger. 
Kun på den måde kunne det forhindres, at der opstod et 
retsligt tomrum indtil Rådets afgørelse om de endelige 
overgangsforanstaltninger. ØSU godkender efterfølgen­
de denne interimsprocedure. 
2.6. Ved en to-trins-procedure uddelegeredes der den 
27. september 1990 gennem EF-Kommissionen lovgiv­
ningsbeføjelser til Forbundsrepublikken Tyskland med 
henblik på gennemførelse af midlertidige foran­
staltninger. I kraft af artikel 4, stk. 1, i samtykkeloven 
(Zustimmungsgesetz) til Einigungsvertrag, har den 
tyske forbundsregering beføjelser til at udsætte eller 
tilpasse anvendelsen og gennemførelsen af umiddelbart 
gældende EF-lovgivning og tysk lovgivning, som er 
afledt af EF-lovgivning. 
På grundlag af disse beføjelser har forbundsregeringen 
med forbundsrådets samtykke den 29. september vedta­
get » Bekendtgørelse om transformering af fællesskabs­
lovgivning til det i artikel 3 i Einigungsvertrag nævnte 
område«. Den indeholder de undtagelsesbestemmelser, 
som EF-Kommissionen har foreslået som endelige over­
gangsforanstaltninger. I bilagene til Einigungsvertrag 
findes allerede en række yderligere undtagelsesordnin­
ger, som er i overensstemmelse med Kommissionens 
forslag. De sikres på EF-plan af EF-retsakter. 
Ved hjælp af denne interimsløsning er de overgangs- og 
tilpasningsordninger, som Kommissionen har foreslået, 
allerede i vidt omfang gældende ret. Det er Rådet, der 
skal afgøre, om de skal gælde ud over den 31. december 
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/17 
1990. Rådets afgørelse foregribes på ingen måde af de 
midlertidige foranstaltninger. 
2.7. For at undgå vanskeligheder i Tyskland eller 
andre medlemslande og for at afklare andre enkeltheder 
har EF-Kommissionen fået beføjelse til ud over de mid­
lertidige foranstaltninger at træffe supplerende midlerti­
dige foranstaltninger efter en forskriftsudvalgsprocedu-
re i overensstemmelse med » Rådets afgørelse af 13. juli 
1987 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen 
af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommis­
sionen«. Ifølge denne procedure kan Kommissionen 
vedtage forslag, såfremt Rådet ikke træffer en afgørelse 
inden for en kort frist. På landbrugsområdet skal even­
tuelle gennemførelsesforanstaltninger vedtages efter 
forvaltningskomitéproceduren. 
ØSU anser en sådan fleksibilitetsklausul, der ligesom 
de allerede gældende midlertidige foranstaltninger kun 
gælder til den 31. december 1990, for nødvendig. Også 
i de øvrige EF-medlemsstaters interesse må det være 
muligt hurtigt at vedtage eventuelle beskyttelsesforan­
staltninger. 
2.8. Hvad angår produktion og import af visse varer, 
der ikke opfylder EF-kravene, skal disse varer ifølge 
Kommissionens overgangsbestemmelser forblive i det 
tidligere DDR. For at sikre, at denne bestemmelse nøje 
overholdes, er der fastsat kontrol med det endelige 
bestemmelsessted. I denne forbindelse har Kommissio­
nen i samarbejde med den tyske forbundsregering ud­
sendt en meddelelse, hvor de påtænkte overvågnings-
og kontrolforanstaltninger undersøges nøje. De dækker 
især de varer, der produceres i det tidligere DDR, de 
varer, der toldfrit indføres i dette område fra visse 
tredjelande, og landbrugsprodukter i det tidligere 
DDR C1). 
Kontrolforanstaltninger kan gennemføres både af tyske 
og af Kommissionens kompetente organer og — som 
allerede nu — i andre medlemsstater. Overtrædelse af 
de vedtagne overgangsforanstaltninger medfører sank­
tioner (toldsanktioner, beslaglæggelse, tilbagekaldelse 
af importtilladelser, bøder indtil 10 000 DM). Medlems­
staterne kan også forlange af Kommissionen, at den 
i tilfælde af betydelige markedsforstyrrelser ophæver 
toldfritagelsen for en vare og genindfører den normale 
toldsats for den pågældende vare. 
Skønt Kommissionens foranstaltningspakke indeholder 
et omfangsrigt kontrolsystem, hersker der stadig tvivl 
på flere områder. ØSU gør navnlig opmærksom på, at 
der er begrundet risiko for, at overgangsbestemmelserne 
kan omgås netop ved den tidligere grænse mellem DDR 
(!) Dok. ØSU(90) 1983 endelig udg. og Forbundsrepublikken. ØSU appellerer til den tyske 
forbundsregering og til Kommissionen om at gøre rime­
lig brug af de givne kontrolmuligheder, ikke mindst for 
i tide at imødegå eventuelle krav om særskilt mærkning 
af disse varer. 
3. Makroøkonomiske konsekvenser af Tysklands for­
ening 
3.1. Efter Kommissionens opfattelse vil de to Tysk­
landes forening få positive konsekvenser på det makro­
økonomiske plan. Ikke blot den stigende efterspørgsel 
efter » vestlige « forbrugsgoder, men også det overvæl­
dende behov for produktionsanlæg og maskiner, det 
være sig til erstatning af forældede anlæg eller til opbyg­
ning af nye virksomheder, vil have en gunstig indvirk­
ning på den samlede efterspørgsel. Denne efterspørg­
selsstigning vil gavne industri- og byggesektoren, men 
også tjenesteydelsessektoren, især på handels-, bank-
og forsikringsområdet. For at øge den økonomiske styr­
ke og løse de sociale overgangsproblemer i de fem 
nye tyske delstater skal det offentlige yde en betydelig 
økonomisk støtte, hvormed det offentliges låneoptagel­
se vil stige kraftigt; dermed vil der også udgå stærke 
ekspansive impulser fra finanspolitikken. 
3.2. I de forløbne måneder er der blevet spekuleret 
meget over, hvordan Tysklands forening vil påvirke de 
andre EF-lande på det makroøkonomiske plan. Det er 
uden tvivl korrekt, at de forventede efterspørgsels- og 
vækstimpulser også vil komme de vestlige handelspart­
nere til gode, først og fremmest landets partnere inden 
for EF. Følgerne af stigende import (alt imens stigningen 
i udlandsefterspørgslen er dæmpet) begynder allerede 
så småt at blive mærkbare: Tysklands store overskud 
på betalingsbalancens løbende poster (i 1989 stadig 104 
milliarder DM) begynder at svinde ind, medens andre 
EF-lande opnår bedre betalingsbalanceresultater. 
Denne omfordeling gavner den internationale til­
pasningsproces, og der opnås en højere grad af konver­
gens i EF-landenes betalingsbalanceresultater. 
Da det vil kræve meget store kapitalressourcer at forny 
og modernisere erhvervslivet i det tidligere DDR, vil der 
også ske en mærkbar nedgang i Forbundsrepublikkens 
nettokapitaleksport, der steg støt gennem firserne. På 
den baggrund frygter mange, at den tyske økonomis 
engagement i de fem nye delstater kunne ske på bekost­
ning af andre EF-lande som f.eks. Spanien, Portugal 
eller Irland. I den forbindelse forventer Kommissionen 
imidlertid, at de tyske virksomheder fortsat vil foretage 
investeringer i de andre EF-lande uafhængigt af de 
store kapitalmasser, der vil tilflyde de nye delstater. 
Engagementer, der i økonomisk henseende betragtes 
som gunstige, vil med sikkerhed også blive gennemført 
fremover. 
Nr. C 41/18 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
3.3. Laver man en foreløbig opgørelse, kan det imid­
lertid ikke benægtes, at de makroøkonomiske realiteter 
afviger stærkt fra forventningerne. Det tidligere DDR's 
industrielle grundlag indsnævres under presset fra den 
internationale konkurrence, og arbejdsløsheden stiger 
støt fra måned til måned. Ifølge de førende tyske kon­
junkturforskningsinstitutters seneste analyse af den 
samlede økonomi er den påkrævede omlægning forbun­
det med overvældende vanskeligheder. Man havde gan­
ske vist forventet vanskeligheder, men ikke i den størrel­
sesorden, som de nu antager. 
Forskningsinstitutterne skønner, at den nødvendige om­
lægning af den østtyske økonomi vil strække sig over 
meget lang tid. I analysen hedder det: »Det viser sig 
allerede nu at være meget vanskeligt at gennemføre 
privatiseringen, at afklare ejendomsforholdene, at oplø­
se monopolvirksomhederne og at opbygge en effektiv 
offentlig sektor. Helt umuligt bliver det på kort tid at 
modernisere infrastrukturerne, at opbygge en moderne 
økonomi med arbejdsdeling, at udvikle en differentieret 
lønstruktur og at løse miljøproblemerne. Det kan endnu 
ikke forudses, hvor længe omlægningsfasen vil 
vare.» (1). Afsvækningsprocessen vil — ifølge forskning­
sinstitutterne — i hvert fald fortsætte indtil midten af 
1991; først da forventer man — hvor beskeden den 
end måtte blive — en gradvis økonomisk fremgang. 
Institutterne regner med, at arbejdsløsheden vil toppe 
med ca. 1,7 millioner i løbet af 1991, og i det kommende 
vinterhalvår forventes 2 millioner arbejdere at være på 
nedsat arbejdstid. 
3.4. På baggrund af de stærkt divergerende vurderin­
ger fra henholdsvis Kommissionen og de tyske konjunk­
turforskningsinstitutter kan man stille sig det spørgs­
mål, om den ene af disse vurderinger er helt urealistisk. 
Efter ØSU's mening må svaret være nej. Det er tværti­
mod yderst sandsynligt, at de makroøkonomiske konse­
kvenser, Kommissionen har skitseret, vil indtræde på 
mellemlang sigt. Problemet med Kommissionens ud­
sagn ligger alene i, at man har ignoreret tidsfaktoren 
og undladt at behandle overgangsfasen, der er præget 
af dybtgribende friktioner. Generelle udsagn om økono­
miske virkninger kan — hvor korrekte de end måtte 
være — næppe tjene som støtte for økonomisk-politiske 
beslutninger. Man må håbe, at de vanskelige tilpas­
ningsprocesser, den østtyske økonomi står overfor, ikke 
vil indvirke for stærkt på de tilpasnings- og overgangs­
ordninger, Kommissionen har foreslået. I hvert fald kan 
det ikke udelukkes, at nogle af de ambitiøse overgangs­
frister — f.eks. på miljøområdet — meget hurtigt vil 
vise sig at være illusoriske på grund af de østtyske 
virksomheders manglende investeringsevne. 
(!) Die Lage der Weltwirtschaft und der deutschen Wirtschaft 
im Herbst 1990. 4. Udenrigsøkonomiske aspekter 
4.1. Siden den 3. oktober 1990 har Det Europæiske 
Fællesskabs fælles handelspolitik i princippet også 
været gældende for virksomhederne i det tidligere DDR. 
I virkeligheden blev dette princip allerede realiseret, da 
den første Staatsvertrag trådte i kraft den 1. juli 1990. 
Siden den dato har stort set de samme told-, udenrigsø­
konomiske og skatteretlige bestemmelser været gælden­
de i de nye delstater og i Forbundsrepublikken Tysk­
land. Med andre ord indgik EF allerede før de to tyske 
staters formelle forening en de-facto-toldunion med det 
tidligere DDR; den 1. august 1990 blev den suppleret 
med en de-/ac£o-landbrugsunion. Efter dette tidspunkt 
er handelen med landbrugsprodukter — både med EF 
og med tredjelande — foregået efter de pågældende EF-
bestemmelser. 
4.2. Det kan ikke bestrides, at Tysklands forening 
har medført en række åbne spørgsmål på det udenrigsø­
konomiske område. For det første drejer det sig om, i 
hvilket omfang EF kan (eller skal) indtræde i det tidlige­
re DDR's internationale rettigheder og forpligtelser, og 
for det andet om hvorvidt traktater, der er indgået af 
EF, kan anvendes på det nye fællesskabsområde. 
Man må ikke ignorere konsekvenserne af Tysklands 
forening for det tidligere DDR's nabolande og vigtigste 
handelspartnere. Og endelig drejer det sig om handels­
forbindelserne mellem COMECON-landene og virks­
omhederne i det tidligere DDR. 
Både COMECON-landene og EF har en interesse i, 
at de eksisterende handelsforbindelser opretholdes og 
udbygges yderligere. Forbundsrepublikken Tyskland og 
det tidligere DDR har tillige garanteret handelspartner­
ne i COMECON, at de ikke behøver frygte alvorlige 
ulemper som følge af Tysklands forening, som f.eks. en 
brat ophævelse af bestående traktatmæssige forpligtel­
ser. Beskyttelsen af en sådan berettiget forventning 
(» Vertrauensschutz») er ikke blot nedfældet i Staatsver­
trag, den findes også i Einigungsvertrag og er endvidere 
igen og igen blevet bekræftet i forskellige erklæringer 
fra den tyske forbundsregerings side, navnlig over for 
Sovjetunionen, som var det tidligere DDR's vigtigste 
handelspartner. 
4.3. For ØSU er beskyttelse af den berettigede for­
ventning af central betydning i den internationale ar­
bejdsdeling. Den tillægges særlig betydning i forbindelse 
med Tysklands forening. I en tid, hvor der i Østeuropa 
foregår en storstilet politisk omstillings- og fornyelse-
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/19 
sproces for at indføre demokratiske og markedsøkono­
miske ordens- og samfundssystemer, hvor COME-
CON-landene udfolder store bestræbelser for at libera­
lisere udenrigshandelen og giver udtryk for absolut 
berettigede ønsker om en stærkere integration i verdens­
handelen, er det ØSU's opfattelse, at det er tidens krav, 
at der indrømmes disse stater » Vertrauensschutz«. 
4.4. ØSU hilser det velkommen, at EF på mange 
måder støtter reformprocessen i Central- og Østeuropa, 
uanset om det sker ved indgåelse af handels- og samar­
bejdsaftaler, eller gennem 24-lande-gruppens multilate­
rale støtteprogram, som det på Pariser-topmødet i mid­
ten af 1989 blev pålagt Kommissionen at koordinere. 
Det må også anses for positivt, at EF for en overgangs­
periode vil tillade en mængde- og værdimæssig toldsu­
spension for import af visse industri- [herunder Det 
europæiske Kul- og Ståfællesskab (EKSF-]) og land­
brugsvarer, som sker inden for rammerne af mellem­
statslige aftaler mellem det tidligere DDR, COME-
CON-landene og Jugoslavien, såfremt varerne forbliver 
i det tidligere DDR. Om overgangsperioden som fore­
slået af Kommissionen kun skal vare ét år (med mulig­
hed for forlængelse med yderligere ét år) må overvejes. 
Måske er det mere tidsbesparende og forbundet med 
færre gnidninger straks at fastsætte en to-års overgangs­
periode. 
4.5. I øvrigt må der udvises tålmodighed. Man kan 
ikke på kort tid få et land ud af et uføre, der skyldes 
en mislykket kommandoøkonomi. Kvantitative måltal, 
planstørrelser og anvendelse af penge udelukkende som 
modregningsenhed — som hidtil har været dagens 
orden i handelen mellem COMECON-landene — kan 
næppe heller trylles bort fra den ene dag til den anden. 
Og endnu én ting skal man huske: Intensiveringen af 
vare- og tjenesteydelsessamhandelen med COMECON-
landene må ikke fortolkes som en énvejshandel. Natur­
ligvis vil den påtrængende nødvendige modernisering 
og udbygningen af produktionspotentialet og af infra­
strukturerne udløse et kraftigt importsug. Men vareud­
vekslingen med de central- og østeuropæiske stater kan 
på lang sigt kun opbygges på et sundt grundlag, såfremt 
disse stater også kommer ind på de vestlige markeder, 
således at de selv kan indtjene den nødvendige valuta. 
4.6. Integreringen af det tidligere DDR i den ver­
densøkonomiske arbejdsdeling skal følge principperne 
i den frie (og fair) verdenshandel, således som de er 
nedfældet i Den Almindelige Overenskomst om Told 
og Udenrigshandel (GATT). Da DDR tiltrådte For­
bundsrepublikken Tyskland, udvidedes GATT's gyl­
dighedsområde automatisk, idet et ikke-GA1 1 -medlem indirekte tilsluttede sig GATT uden tiltrædelsesproce­
dure. 
Som anført indledningsvis gælder EF's handelspolitik 
også i det tidligere DDR fra den dag, da de to tyske 
stater forenedes. Men af juridiske økonomiske og politi­
ske grunde er de allerede omtalte, tidsmæssigt begræn­
sede overgangs- og tilpasningsforanstaltninger påkræ­
vede, ikke mindst for at undgå manglende kontinuitet 
i udviklingen. ØSU deler derfor Kommissionens opfat­
telse, at den skal underrette GATT om de påtænkte 
foranstaltninger. Det er ganske vist et åbent spørgsmål, 
om det er tilstrækkeligt med en underretning. Efter 
ØSU's opfattelse er der i dette tilfælde ikke tale om en 
blot og bar underretning, men derimod om at ansøge 
GATT-partnerne om deres samtykke til en såkaldt wai-
ver, det vil sige en foreløbig GATT-undtagelsesordning. 
Men det forudsætter forhandlinger med GATT. Først 
og fremmest må GATT-partnerne være overbevist om, 
at de tilpasnings- og overgangsforanstaltninger, EF 
planlægger på det handelspolitiske område, ikke på 
længere sigt fører til diskriminering af en af partnerne. 
5. Det indre marked 
5.1. Hvad de vigtigste områder under liberaliserin­
gen af det indre marked og de tilhørende EF-gennemfø-
relsesretsakter angår, vil de fem nye tyske forbundsdel-
staters integration i det Europæiske Fællesskab kunne 
ske uden undtagelsesordninger. Dette gælder navnlig 
for følgende områder : 
— toldunionen; 
— offentlige aftaler; 
— industriel og intellektuel ejendomsret; 
— fri bevægelighed; 
— finansielle tjenesteydelser, selskabsret og beskat­
ning; 
— indirekte beskatning. 
5.2. På området tekniske forskrifter vil de fleste di­
rektiver ligeledes kunne finde anvendelse uden undta­
gelsesbestemmelser. For anvendelsen af direktiverne om 
kosmetiske produkter, maskiner og elektrisk udstyr, 
tekstilprodukter, færdigpakninger og krystalglas opere­
res der med overgangsordninger (frem til 31. december 
1992). Tilpasningsfristen for retsforskrifterne vedrøren­
de farmaceutiske specialiteter og veterinærmedicinske 
præparater er dog udvidet til at gælde frem til den 31. 
december 1995. 
De foreslåede overgangsfrister på de ovennævnte områ­
der er efter ØSU's mening egnede til at løse de eksiste-
Nr. C 41/20 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
rende tilpasningsproblemer, og kan derfor accepteres. 
I denne sammenhæng skal der endnu en gang henvises 
til bestemmelsen om, at DDR-produkter og varer im­
porteret fra COMECON-lande, som ikke er i overens­
stemmelse med EF-direktiverne, ikke må bringes i om­
sætning i andre områder af Fællesskabet end i det 
tidligere DDR-område. Det påhviler Tyskland at træffe 
alle fornødne foranstaltninger til sikring af, at sådanne 
varer forbliver i det tidligere DDR. De pågældende 
foranstaltninger skal være forenelige med Traktaten, 
især med de i artikel 8 a fastsatte mål, og må ikke 
indebære kontrol eller andre formaliteter ved grænserne 
mellem medlemsstaterne. Omvendt beder ØSU Kom­
missionen om at overvåge, at andre EF-medlemsstater 
ikke ser sig foranlediget til at stramme deres kontrolfor­
anstaltninger eller formaliteter. Det ville jo være fatalt, 
dersom de ambitiøse planer om inden udgangen af 1992 
at etablere et integreret Europa uden indre grænser 
blev undermineret på denne måde. Det vil blive hilst 
velkommen, hvis erhvervslivet i det tidligere DDR alle­
rede i det kommende år måtte koncentrere alle sine 
anstrengelser om hurtigt at foretage den nødvendige 
tilpasning til EF-normer og EF-kvalitetskrav. 
5.3. På området liberale erhverv kan de direktiver, 
der indfører en ordning med automatisk gensidig aner­
kendelse af eksamensbeviser på grundlag af en EF-
definition på uddannelsens minimumsindhold, efter 
nogle få tekniske ændringer bringes umiddelbart i an­
vendelse. Ud over den almindelige ordning om anerken­
delse af eksamensbeviser findes der også en række speci­
fikke ordninger for læger, sygeplejersker, tandlæger, 
dyrlæger, jordemødre, arkitekter og farmaceuter. En 
tilpasningsfrist (på 18 måneder) er der kun behov for i 
forbindelse med anvendelsen af harmoniseringsdirekti­
vet vedrørende videreuddannelse til speciallæge. 
ØSU er indforstået med forslaget til Rådets tilpasnings-
direktiv; man går i den forbindelse ud fra, at medlems­
staternes anerkendelse af sådanne kvalifikationsbeviser 
for erhverv, for hvilke der gælder bestemte regler, og for 
hvis udøvelse der kræves bevis for erhvervsuddannelse, 
først finder sted efter omhyggelig prøvelse af den fore­
lagte dokumentation. Her bør ud over de faglige kvalifi­
kationer også den politiske baggrund for kvalifikations­
beviser tillægges betydning. 
5.4. På konkurrencelovgivningens område er der, 
hvad angår anvendelsen af EØF-traktatens artikler 85 
og 86 samt den afledte EF-ret (forordning nr. 17 om 
kontrol med virksomhedssammenslutninger, for­
ordninger vedrørende gruppefritagelser m.v.), ikke 
noget behov for undtagelsesregler. Kommissionen sik­
rer, at anvendelsen af disse artikler sker på et ikke-
diskriminerende grundlag. 
Med hensyn til kontrollen med statsstøtte er formelle 
tilpasningsregler heller ikke nødvendige. Hvis der i en­
kelte brancher skulle indtræde betydelige vanskelighed­
er, bør Kommissionen reagere på fleksibel måde på 
grundlag af EØF-traktatens artikeler 92 og 93. Et særtil­fælde udgør skibsbygningssektoren (forslag om æn­
dring af sjette direktiv om støtte til skibsbygningsindu­
strien og udkast til det kommende syvende direktiv). 
Forslagene afviger — muligvis utilsigtet — noget fra 
hinanden i ordlyd i den tyske udgave, men fastsætter 
dog samstemmende, at driftsstøtte til bygning og om­
bygning af skibe i det tidligere DDR kan betragtes som 
forenelig med fællesmarkedet, såfremt: 
— skibsbygningsindustrien har iværksat et systematisk 
og specifikt strukturomlægningsprogram, herunder 
kapacitetsnedskæringer, der kan gøre denne industri 
konkurrencedygtig efter udgangen af 1992, 
— støtten nedsættes gradvis. 
ØSU kan acceptere disse forslag. Det mener dog ikke, 
at den indrømmede overgangsfrist på to år er tilstræk­
kelig. På værfterne i det tidligere DDR er der et betragte­
ligt behov for tilpasninger, som hurtigst muligt fører til 
nye strukturer og øget produktivitet. De første skridt 
er allerede taget. Herudover er man i gang med undersø­
gelser, hvoraf nogle først vil ligge klar i 1991. Selv om 
de pågældende omstruktureringsforanstaltninger måtte 
blive gennemført i et støt tempo, skal man ikke forvente, 
at værfterne inden for det tidsrum, der resterer, vil 
kunne nå op på fuld konkurrencedygtighed. 
I denne sammenhæng henviser ØSU til sin udtalelse af 
19. september 1990 (ØSU nr. 1057/90) om »Forslag til 
Rådets direktiv om støtte til skibsbygningsindustri­
en« (1). ØSU fandt generelt Kommissionens forslag util­
fredsstillende; efter ØSU's mening blev der således lagt 
for meget vægt på princippet om degressiv støtte, lige­
som direktivets gyldighedsperiode var for kort. 
6. Den fælles landbrugspolitik 
6.1. Indpasningen af landbruget i det tidligere DDR 
i den fælles EE-landbrugspolitik er en stor udfordring 
på grund af forskelle i institutionelle og økonomiske 
forudsætninger. EF-Kommissionen forsøger på de cen­
trale områder af landbrugspolitikken at arbejde med 
det mindst mulige antal undtagelsesordninger og at 
underlægge disse stramme tidsmæssige begrænsninger. 
Efter ØSU's opfattelse bør Kommissionen samtidig ga­
rantere, at ingen region i EF, for hvilken EF-landbrugs-
politikken er af vital betydning, på nogen måde bliver 
stillet ringere som følge af de foreslåede undtagelse­
sordninger. 
6.2. I henhold til artikel 15 i statstraktaten mellem 
de to tyske stater har det tidligere DDR forpligtet sig 
(!) KOM(90) 248 endelig udg. 
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/21 
til at indføre et prisstøttesystem og et ydre beskyttelses­
system, som stemmer overens med EF's markedsordnin­
ger. Målet var hurtigst muligt at tilpasse producentpri­
serne til EF-landbrugsprisniveauet. Med dette skridt 
foretog DDR — endnu inden foreningen — det nok 
vigtigste skift i sin landbrugspolitik, da det vel nok 
er prisen, som er det vigtigste styringsværktøj i en 
markedsøkonomi. 
6.3. Hvad der imidlertid falder i øjnene er de enorme 
forskelle i produktionsniveauerne i de to dele af Tysk­
land. Trods stort set samme jordbundskvalitet ligger de 
gennemsnitlige hektarudbytter for en gennemsnitsbe-
drift 20-30 % under værdierne i Forbundsrepublikken; 
specielt på sukkerroeproduktionens område halter pro­
duktiviteten langt bagefter. Hektarudbyttet i den vege­
tabilske produktion vil dog kunne øges væsentligt på 
det relativt korte sigt, dersom der introduceres moderne 
produktionsteknikker, bedre såsæd samt mere dynami­
ske ledelsesformer. 
Dette vil uden tvivl skærpe situationen på EF-land-
brugsmarkedet, som allerede gennem mange år har 
kæmpet med strukturelle overskud. Foranstaltninger til 
aflastning af markedet er derfor uomgængeligt nødven­
dige også i tiltrædelsesområdet, dersom videreførelsen 
af reformerne af den fælles landbrugspolitik ikke skal 
bringes i fare. Det er nødvendigt, at principperne i den 
fælles landbrugspolitik respekteres. Dette gælder bl.a., 
når det drejer sig om interventionsmængder og produk­
tionskvoter. 
— Med hensyn til kvoten for sukkersektoren foreslår 
Kommissionen en basismængde på 870 000 t hvidt 
sukker. ØSU mener, at man ikke kommer uden om 
en yderligere mærkbar sænkning af basismæng­
derne. 
— Kommissionens forslag opererer også med reduktio­
ner inden for mælkeproduktionen. Den nationale 
mælkeproduktionsordning i det tidligere DDR vil 
ganske vist fortsat være i kraft til mælkeproduk­
tionsårets udløb, men fra 1. april 1991 vil kvote­
ordningssystemet også blive indført i tiltrædelses-
området. I stedet for de 8 millioner t, svarende til 
den gennemsnitlige årlige produktion i 1986/1988, 
vil der for mælkeproduktionsåret 1991/1992 kun 
blive fastsat en samlet garantimængde på 6,6 millio­
ner t. 
6.4. De drastiske produktionsreduktioner i mælke­
produktionen kræver en mærkbar nedskæring af malke­
kvægbestanden i det tidligere DDR på groft skønnet 
20 %. For at sikre at de kødbjerge, der hermed opstår, 
ikke medfører forstyrrelser på det meget følsomme EF-
marked for kødprodukter, tilråder ØSU, at kødet eks­
porteres til østlandene. I Sovjetunionen og helt klart 
også i andre lande skulle der indtil videre fortsat være 
stor interesse for import af landbrugsprodukter. Selvføl­
gelig vil mangel på valuta kunne blive en hindring. Derfor foreslår ØSU, at der i særlige nødstilfælde ydes 
disse lande fødevarehjælp. 
Hvis imidlertid reformbestræbelserne i de østeuropæ­
iske lande også vinder frem inden for landbruget, vil 
disse lande sætte alt ind på selv at blive eksportører af 
landbrugsprodukter. Ifølge en prognose fra det ameri­
kanske landbrugsministerium er der helt klart belæg 
for denne antagelse. USA forudser at de østeuropæiske 
lande i løbet af de næste ti år på vigtige vareområder 
udvikler sig til landbrugseksportører. 
6.5. DDR er specielt bagud i udvikling på områder 
som kvalitetsstandarder for vegetabilske og animalske 
produkter, men også inden for forarbejdning og mar­
kedsføring. Der er mangel på slagte- og kølehuse og 
på kødforarbejdningsanlæg, for blot at nævne nogle 
enkelte eksempler. Forædlingsindustrien i det tidligere 
DDR vil derfor ikke — i det mindste ikke i en umiddel­
bar fremtid — være i stand til at efterleve alle EF-
forskrifter. Derfor foreslår Kommissionen overgangs­
ordninger frem til 31. december 1992. Bestemmelsen 
om, at produkter, som ikke opfylder EF-kvalitetsnor-
merne og EF-sundhedsnormerne samt andre normer 
(f.eks. veterinær- og dyrebeskyttelseslovgivningen), kun 
må afsættes på det tidligere DDR's område, ligger i 
logisk forlængelse heraf. ØSU opfordrer kraftigt Kom­
missionen til, gennem effektive kontrolforanstaltninger, 
at sikre, at også denne bestemmelse nøje overholdes. 
6.6. Det tidligere DDR's landbrugsorganisations-
struktur adskiller sig markant fra strukturerne i For­
bundsrepublikken og de øvrige EF-medlemsstater. 
Førstnævnte er resultatet af en politik, som har været 
ført i årtier med en industrialisering af landbruget som 
forbillede. Ekspropriationer og kollektivisering var de 
vigtigste redskaber til virkeliggørelsen af det mål, man 
havde sat sig: et gennemorganiseret, industrialiseret 
landbrug. Nok findes der i tiltrædelsesområdet forskel­
lige bedriftsformer, men det er dog produktionskoope-
rativerne (LPG), der dominerer. De blev grundlagt i 
kollektiviseringsfasen fra 1952-1960 og senere videreud­
viklet. Sidste år havde disse kooperativer, som på ingen 
måde må sammenlignes med de kooperationsformer, 
som 'findes i EF-landene, ansvaret for ca. 85 % af det 
samlede dyrkede areal. 
Den vigtigste, men givetvis også den vanskeligste land­
brugspolitiske opgave i det tidligere DDR er om­
brydningen af de strukturer, det centraldirigerede sy­
stem har affødt. I denne omstrukturering må der satses 
på en familiebrugsbaseret landbrugsstruktur, da en 
sådan jo levner plads til et bredt spektrum af fuldtids-
og deltidsbedrifter. 
6.7. De strukturfremmeforanstaltninger, som anven­
des i EF, vil næppe med håb om succes kunne iværksæt­
tes i det tidligere DDR. Sådanne foranstaltninger kan 
Nr. C 41/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
endog i visse tilfælde volde mere skade end gavn, påpe­
ges det fra Kommissions-side. På den baggrund har 
Kommissionen tilpasset de bestående strukturpolitiske 
foranstaltninger til de specifikke forhold i tiltrædelses-
området. Målet med disse tilpasninger er ikke blot at 
imødekomme de store produktionskooperativers 
behov, men også at yde familiebrugene effektiv hjælp 
med videreudvikling og modernisering. 
6.8. ØSU har set indgående på det pågældende sæt af 
foranstaltninger. Mange af foranstaltningerne er fuldt 
tilpasset de specifikke forhold, men i en række tilfælde 
bør de modificeres. Om de fastsatte frister i det enkelte 
tilfælde er realistiske, er dog et spørgsmål. Dette gælder 
ikke blot særbestemmelserne i forordning (EØF) nr. 
797/85, men også forslaget om tilpasning af forordning 
(EØF) nr. 866/90.1 henhold til artikel 13 i denne forord­
ning er fremme af ethvert investeringsprojekt udelukket 
i tilfælde af, at arbejdet i forbindelse hermed er påbe­
gyndt mere end seks måneder forud for datoen for 
Kommissionens modtagelse af ansøgningen om tilskud. 
Efter ØSU's mening er denne frist, i betragtning af den 
vanskelige overgangsfase, DDR står overfor, næppe 
tilstrækkelig. Specielt eftersom man endnu ikke har 
fastlagt strukturerne for delstatsmyndighederne, der 
fremtidigt vil være ansvarlige for behandlingen og vide­
resendelsen af de pågældende ansøgninger om investe­
ringsstøtte, vil det være indikeret at forlænge fristen til 
9 måneder. 
6.9. ØSU bifalder udtrykkeligt, at Kommissionen 
med henblik på at stabilisere produktionen og forbedre 
produktionen i landdistrikterne har foreslået en brak­
lægnings- og ekstensiveringsordning. Det er korrekt at 
medtage kartoffelarealerne. Efter ØSU's mening ville 
det være ønskeligt at udvide braklægningsordningen 
yderligere; dette gælder for stærkt kontaminerede jor­
der, som bør udtages af produktionen, da de ikke er 
egnede til levnedsmiddelproduktion. 
6.10. For at lette produktionskooperativernes om­
stilling foreslår Kommissionen, at maksimumsbeløbet 
til støtteberettigede investeringer forhøjes, samt at det 
maksimale antal svin og malkekøer i forbindelse med 
investeringsstøtte ligeledes sættes i vejret. ØSU er enig 
med Kommissionen i, at det er nødvendigt at fremme 
en omstrukturering af landbrugskooperativerne, men 
betingelsen er, at der ikke sker en forøgelse af antallet 
af svin, og at der foretages en reduktion af antallet af 
malkekøer i DDR-området. 
Det kan hverken være i tiltrædelsesområdernes, koope­
rativers eller familiebedrifters interesse at modtage finansiel støtte for foranstaltninger, som i sidste instans 
vil være uøkonomiske. I betragtning af overskuddene 
på det fælles landbrugsmarked, kan det ikke være rime­
ligt, at bedrifterne i det tidligere DDR skal gennemløbe 
en investeringsfase, som for længst har vist sig økono­
misk meningsløs og økologisk forfejlet i det øvrige EF. 
ØSU foreslår Kommissionen, at de til rådighed stående 
midler sættes målrettet ind på omkostningsreducerende 
foranstaltninger, som ikke fører til produktionsforøgel-
se. Navnlig bør alt sættes i værk for, at der i tiltrædelses-
området opbygges effektive, smidige forarbejdnings- og 
afsætningssystemer i nært samspil med landbrugser­
hvervet. 
7. Transport og telekommunikation 
7.1. Transport- og telekommunikationsstrukturerne 
i det tidligere DDR er utilstrækkelige, overbelastede, 
forældede og ikke driftssikre. Den hidtidige dirigistiske 
infrastrukturpolitik har medført en overbelastning af 
jernbanenettet, stærkt forvredet udbygningen af tra­
fikvejene og forsømt telekommunikationsområdet. Der 
er behov for betydelige investeringer, hvis man vil beva­
re fundamentet, fremme udbygningen og optimere in­
frastrukturkvaliteten. 
7.2. Efter Kommissionens opfattelse vil en integre­
ring af det tidligere DDR's transportsektor i EF kun 
kræve et begrænset antal overgangsforanstaltninger. 
Overgangsbestemmelserne er tidsmæssigt således plan­
lagt, at et integreret EF-transportmarked stort set kan 
være gennemført i 1992. 
ØSU godkender i vidt omfang overgangs- og tilpas­
ningsforanstaltningerne. For så vidt angår søfarten, er 
ØSU imidlertid i tvivl om, hvorvidt en fireårig over­
gangsordning virkelig skulle være påkrævet for at til­
passe de af DDR indgåede søtransportaftaler. De stater, 
der har undertegnet De Forenede Nationers adfærdsko­
deks for linjekonferencer har forpligtet sig til ikke at 
indgå bilaterale lastdelingsaftaler indbyrdes, og EF-lan-
dene har endvidere garanteret at lade alle sådanne afta­
ler med lande, der ikke har tiltrådt kodeksen, udløbe 
med udgangen af 1992. Det ses ikke klart, hvorfor det 
skulle være nødvendigt med en yderligere frist på to år 
for tiltrædelsesområdet. ØSU mener, at Kommissionen 
bør drage omsorg for, at også det tidligere DDR's 
aftaler på dette område løber ud allerede inden 1. januar 
1995. 
Inden for vejtransportsektoren er det vigtigste spørgs­
mål tidsfristerne for installation af fartskrivere til kon­
trol af det kørende personales køre- og hviletider. Kom-
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/23 
missionen opererer med en treårig overgangsperiode, 
idet den henviser til den utilstrækkelige værkstedskapa-
citet i det tidligere DDR. ØSU erkender, at dette kan 
begrunde en længere overgangsfrist; det er dog ØSU's 
faste overbevisning, at fristen højst bør være på to år. 
Da en del af de berørte køretøjer allerede er udstyret 
med EF-kontroludstyr, er der ingen særlig grund til at 
frygte en overbelastning af værkstederne. Kommissio­
nens andet argument, hvorefter man gerne vil give de 
mindre transportvirksomheder mulighed for at udskifte 
deres i mange tilfælde 20 til 28 år gamle vognpark og 
undgå en kostbar omstilling, er nok fremsat i den rigtige 
hensigt, men er heller ikke overbevisende. Man må 
ikke glemme, at fartskriveren i høj grad bidrager til 
skabelsen af bedre arbejdsvilkår (køre- og hviletider) 
og til fremme af trafiksikkerheden. I øvrigt er ØSU 
ikke klar over, hvilken kontrol der i øvrigt tænkes 
foranstaltet i overgangsperioden, da dette spørgsmål 
overhovedet ikke tages op i Kommissionens dokument. 
7.3. Behovet for investeringer til afgørende nødven­
dige infrastrukturfornyelser i de fem nye delstater om­
vurderes fortløbende i opadgående retning. Forbundsre­
geringens transportministerium er i sin seneste vurde­
ring nået op over 125 milliarder DM alene til trafiknet­
tet. Disse investeringer skal i første omgang bruges til 
at bringe det tidligere DDR's transportnet op på vestligt 
niveau. Beløbet skal fordeles med knap 50 milliarder 
DM til jernbanenettet, ca. 60 milliarder DM til hoved­
landeveje, amts- og kommuneveje samt 8 milliarder 
DM til flod- og kanaltransporten. I dette beløb er 
hverken medregnet udbygning af den eksisterende kapa­
citet, udbedring af de nødvendige mangler i transport­
nettet eller normal vedligeholdelse. 
På baggrund af dette omfattende finansieringsbehov 
og nødvendigheden af en gennemførelse af de mest 
presserende projekter inden for et overskueligt tidsrum, 
er de offentlige budgetter klart stillet over for uover­
kommelige krav. Det må derfor overvejes, hvorledes 
man finder andre former for infrastrukturfinansiering. 
Frem for alt er det nødvendigt at mobilisere privat 
kapital. Eksempler som Kanaltunnelen, Skandinavien­
forbindelsen og magnetbanen Transrapid viser, at pri­
vat finansiering udmærket kan være en gangbar vej. 
7.4. Det er hævet over enhver tvivl, at det genfor­
enede Tyskland af geografiske grunde bliver et europæ­
isk transportknudepunkt, som forbinder vest og øst 
samt nord og syd. Efterspørgslen efter transportydelser 
vil vokse, specielt når det indre marked er gennemført. 
I dag findes der stadig restriktioner og hindringer for 
transporten mellem landene, men i morgen vil det være 
uden betydning, om en transport foregår inden for et lands egne grænser eller tværs gennem Europa. Dette 
betyder, at man fremover må se på og vurdere de 
voksende infrastrukturinvesteringer i en europæisk 
sammenhæng; i denne forbindelse spiller jernbanen en 
ganske særlig rolle, ikke blot ud fra trafikpolitiske 
synspunkter, men også ud fra den fysiske planlægnings 
og miljøpolitikkens synsvinkel. Udviklingen hen imod 
en europæisk infrastrukturplanlægning aftegner sig 
skarpere. På denne baggrund finder ØSU det positivt, 
at Kommissionen agter nøje også at følge øst/vest­
aksens infrastrukturudvikling, således at en sammen­
tømring af den europæiske økonomiske zone ikke læg­
ges hindringer i vejen, og så man undgår at skabe 
flaskehalse for varetransporten til EF-området. 
7.5. De frie markedskræfter vil i stadig større omfang 
gøre sig gældende på det europæiske transportmarked, 
hvilket betyder øget konkurrence inden for transport­
sektoren. Det afgørende er, at der skabes lige startbetin­
gelser samt liberaliseres og harmoniseres. ØSU henstil­
ler derfor til Kommissionen at sørge for, at medlemssta­
ternes markedsordninger på transportområdet kommer 
til at holde trit med de liberale bestemmelser. Transport 
og infrastruktur er det naturlige grundlag for et stort 
europæisk marked, da de tilvejebringer forudsætninger­
ne for videre økonomisk vækst og samfundsmæssige 
fremskridt. 
7.6. Udviklingen i det tidligere DDR og åbningen af 
markederne i Østeuropa stiller også telekommunika­
tionsvæsenet over for nye opgaver. Televæsenet i de 
nye tyske delstater befinder sig i en højst miserabel 
tilstand. Ledningsnettet til telefontrafikken stammer 
stadig fra 20'erne, telefonledningerne er angiveligt ned­
slidt for over 90%'s vedkommende, og kun 17% af 
befolkningen har telefontilslutning. Teletjenester som 
fax, teletex og Btx er stort set ukendte fænomener. 
Efter de seneste vurderinger skal der til modernisering 
og udbygning af telekommunikationsinfrastrukturen i 
tiltrædelsesområdet investeres i alt 55 milliarder DM 
frem til 1997. 
Efter Kommissionens opfattelse kan de vigtigste EF-
retsinstrumenter for tele-området anvendes øjeblikke­
ligt. Kun to EF-direktiver (liberaliseringen af markedet 
for forbrugerapparater; mobilradio-frekvenser) skal til­
passes. 
8. Strukturpolitik 
8.1. Økonomien i det tidligere DDR står over for en 
vanskelig strukturomlægning. Overgangen fra et system 
til et andet, fra en centralt ledet planøkonomi til en 
social markedsøkonomi indebærer nødvendigvis en 
dybtgående omstrukturering. På mange områder er 
virksomhederne ikke konkurrencedygtige. Deres pro­
duktprogram opfylder i vid udstrækning ikke de kvali-
Nr. C 41/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
tetsstandarder, der normalt kræves på internationalt 
plan. Produktiviteten varierer meget og når kun op på 
30-50 % af niveauet i Vesttyskland, den høje kapitalko­
efficient, energiforbruget, der pr. indbygger ligger over 
gennemsnittet, og den betænkelige miljøødelæggelse 
vidner om systematisk bortødslen af menneskelige res­
sourcer, energi og miljø. 
8.2. På baggrund af denne forfærdende status er 
det ifølge EF-Kommissionen også nødvendigt med EF-
støtte, og i den forbindelse spiller Fællesskabets struk­
turfonde en vigtig rolle. ØSU viser forståelse for Kom­
missionens forslag om at optage de fem nye forbunds-
delstater som støtteområder i EF's strukturfonde. Såle­
des understreges samtidig det tidligere DDR's integre­
ring i Det Europæiske Fællesskab. 
Kommissionen foreslår et særprogram for strukturud­
viklingen i det tidligere DDR på 3 milliarder ECU 
for perioden fra 1991 til 1993. Denne bevilling skal 
finansieres ved hjælp af en forhøjelse af strukturfondene 
og sker altså ikke på bekostning af andre medlemsstater 
i EF. Efter ØSU's opfattelse skal denne bevilling revide­
res ved udgangen af 1993 og nedbringes i det omfang, 
der er sket en bedring i den generelle økonomiske 
situation i området. Desuden går ØSU ud fra, at man 
også i fremtiden gør alt for at undgå konflikter om 
fordelingen af fondsmidlerne mellem de fattigere regio­
ner i EF's perifere områder og det forenede Tyskland. 
Allerede på topmødet i Dublin den 28. april 1990 gav 
den tyske forbundsregering formelt afkald på en EF-
deltagelse i finansieringen af Tysklands forening. 
8.3. Kommissionen anfører med rette, at omlægnin­
gen af økonomien i det tidligere DDR må ske hurtigt. 
Derfor har den foreslået en forenklet procedure for 
udviklingsplanerne. Der findes kun én udviklingsplan 
for de nye tyske delstater, Og selv denne ene plan kan 
være mindre udførlig, end det ellers er sædvane. Den 
tyske forbundsregering er for tiden i færd med at udar­
bejde denne udviklingsplan, der skal forelægges i 
Bruxelles inden den 31. januar 1991. Inden marts 1991 
skal der på grundlag heraf opstilles en fællesskabsstøtte­
ramme, hvor strukturfondsinterventionerne, bevillings­
anvendelsen og den tyske samfinansiering fastlægges. 
8.4. Når denne forenklede procedure vurderes, må 
der tages hensyn til, at det statistiske grundlag i det 
tidligere DDR er overordentlig dårligt, at tallene er 
fordrejede og mangelfulde. I den nuværende situation 
forekommer det heller ikke muligt at foretage en pålide­
lig planlægning af den dybtgående tilpasningsproces og dermed strukturfondsinterventionerne to år frem i 
tiden. Det er for tiden objektivt umuligt at udpege 
regioner i det tidligere DDR og udarbejde tilsvarende 
interventionsplaner for regioner, der ifølge EF-kriterier 
er tilbagestående, ramt af den industrielle tilbagegang 
eller som har tilpasningsproblemer i landbruget. Her 
er det nødvendigt at være fleksibel. Derfor handler 
Kommissionen også konsekvent, når den i første om­
gang giver afkald på at skelne mellem mål nr. 1, nr. 2-
og nr. 5b-regioner. Desuden bør fondstilskuddene i så 
vidt omfang som muligt tildeles som globaltilskud, hvis 
anvendelse skal afstemmes mellem Forbundsstaten og 
de nye tyske delstater. 
8.5. Efter foreningen af de to tyske stater rejser der 
sig det spørgsmål, hvad der skal ske med støtteprogram­
merne for området op mod den tidligere DDR-grænse 
og for Berlin. Begge støtteprogrammer har til formål at 
opveje ulemper, der forårsages af Tysklands deling. 
Men nu er begrundelsen for programmerne faldet væk. 
Den tyske forbundsregering vil derfor i 1990 forelægge 
en lov om afvikling over 7 år af de delingsbetingede 
støtteprogrammer. ØSU er af den opfattelse, at denne 
overgangsfrist er alt for lang og bør forkortes væsent­
ligt. 
9. Energi 
9.1. Det tidligere DDR's energiforsyningssystem er 
mangelfuldt og belaster miljøet i en sådan grad, at der 
opstår sundhedsrisici. Det er ensidigt baseret på landets 
brunkulsressourcer, og andre energikilder såsom mine­
ralolie, naturgas, kerneenergi og stenkul tegner sig for 
relativt lave andele af energiproduktionen. Systemet er 
kendetegnet ved en lav udnyttelsesgrad i den energifor­
brugende anlægsmasse og ligeledes i forbindelse med 
energiomdannelsen, især inden for strømforsyningen. I 
strøm- og gasnettene opstår der store energitab ved 
fordelingen og overførslen. 
I det tidligere DDR dækker brunkul næsten 70 % af det 
samlede primærenergibehov. Brunkulsforekomsterne 
vil med den nuværende udvinding slå til de næste 60 til 
70 år og udgør således ikke nogen flaskehals. Der opstår 
imidlertid flaskehalsproblemer som følge af denne ener­
gikildes disponibilitet, kvalitet, manglende rentabilitet 
og miljøkonsekvenser. På grund af brunkullenes høje 
svovlindhold tæller det tidligere DDR med en udledning 
på over 5 millioner t blandt de største S02-emittenter i 
Europa, idet der ikke forefindes filtreringsanlæg. Dertil 
kommer, at mængden af afskrællede lag stiger med 
udvindingen, grundvandsniveauet falder, og forbruget 
af landområder tiltager. 
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/25 
Godt og vel 80% af elproduktionen, der udgør i alt 
23 000 mW er baseret på brunkul. Den energiteknik, 
der anvendes hertil, er fuldstændig forældet. Det samme 
gælder lav-, middel- og højtemperatur-koksværkerne, 
hvor brunkullene forædles til brændstoffer og kemiske 
råstoffer. Den forældede kraftværksteknik belaster mil­
jøet hårdt. Ingen af kraftværkerne i det tidligere DDR 
råder over fungerende anlæg til nedbringelse af S02-
og NOx-emissionen. Støvfiltre anvendes ikke konstant 
— hvis de overhovedet findes. 
Energiforsyningssystemet er desuden stærkt subventio­
neret. Dette vil ganske vist ændre sig, men på nuværen­
de tidspunkt er der intet, der tilskynder til rationel 
energianvendelse. Det resulterer nødvendigvis i et pri­
mærenergiforbrug pr. indbygger, som er ret højt i for­
hold til gennemsnittet, og som ligger næsten 20 % over 
forbruget i den øvrige del af Forbundsrepublikken 
Tyskland. 
9.2. Alt i alt fremgår det, at energiforsyningssituatio­
nen må anses for at være yderst kritisk i det tidligere 
DDR. Det er et presserende anliggende at omstrukturere 
energisystemet fuldstændigt. Nøgleelementerne i denne 
strukturomlægning er vedvarende energibesparelser og 
en effektiv energiforsyning. Samtlige anlæg inden for 
energisektoren skal moderniseres fra grunden og samti­
dig gøres sikre i teknisk henseende, miljøvenlige, egnede 
til klimaet og rentable. Det er nødvendigt at ændre og 
afbalancere energikildesammensætningen, så der bliver 
plads ikke blot til fossile brændstoffer og vedvarende 
energi, men også til kerneenergi; i forbindelse med 
sidstnævnte skal sikkerhedskravene bringes op på hø­
jeste niveau. Monopolstrukturerne inden for mineralo­
liesektoren skal nedbrydes. Der er brug for at skabe en 
konkurrencesituation — overalt, hvor det er muligt. 
9.3. Kommissionens dokument omfatter kun få und­
tagelsesordninger på energiområdet. Kun i forbindelse 
med information og konsultation vedrørende priser på 
råolie og mineralolieprodukter samt indberetning om 
henholdsvis import og eksport af kulbrinter foreslås der 
en overgangsperiode på 12 måneder. Disse undtagel 
sesordninger bifalder ØSU. Det forekommer dog nød­
vendigt at fremsætte to supplerende bemærkninger i 
tilknytning til Kommissionens afsnit om strukturom­
lægning af energisektoren. For det første anføres det 
her, at gasimporten fra de nuværende 8 milliarder m3, 
der kommer fra Sovjetunionen, vil stige til 16 milliarder 
m3 i år 2000. Denne prognose forekommer ØSU at 
være for optimistisk, i hvert fald foreligger der ingen 
pålidelige oplysninger, som kan underbygge denne for­
ventning. For det andet bør man i afsnittet om levering 
af brændselselementer til de reaktorer, der er i drift, 
ikke kun henvise til, at der produceres natururan i det 
tidligere DDR. Man bør også oplyse, at Sovjetunionen 
ejer 95 % af uranudvindingsvirksomheden Uranbergbau Wismuth AG. Selv om Wismuth AG vil indstille sin 
minedriftsvirksomhed i slutningen af dette årti, må det 
være nødvendigt at indlede forhandlinger med Sovjetu­
nionen. Dette er ikke mindst tilfældet i betragtning af, 
at EURATOM skal indgå som ejer af alle særlige fossile 
materialer i det tidligere DDR's område. 
9.4. På såvel nationalt som internationalt plan er 
energipolitikken underlagt makroøkonomiske mål­
sætninger; det er derfor nødvendigt at gøre alt, hvad 
der er muligt, for at energipolitikken kan bevare eller 
genfinde sin handlekraft på de pågældende niveauer. 
Energiproblemer kan ikke længere løses fra den ene dag 
til den anden inden for det enkelte lands grænser. 
Energipolitik er en langsigtet opgave, som kræver et 
nært samarbejde og en nøje afstemning på tværs af 
grænserne. Det er nødvendigt at samarbejde på europæ­
isk plan. Denne erkendelse er ikke ny, men hidtil har 
man ikke handlet i overensstemmelse dermed. De Euro­
pæiske Fællesskaber har således endnu ikke formået at 
udvikle en fælles energipolitik, selv om det allerede 
længe har været nødvendigt at afstemme EF-landenes 
adfærd, hvis man skal løse de presserende opgaver: at 
nedsætte energiforbruget, at erstatte mineralolien med 
andre energikilder, at fremskynde udviklingen af mo­
derne energiteknologi og at styrke energiforskningen. 
ØSU bifalder og støtter derfor på det kraftigste initiati­
vet fra den nederlandske premierminister, Ruud Lub­
bers, der på Det Europæiske Råds møde den 25. juni 
1990 i Dublin opfordrede til oprettelse af et Europæisk 
Energifællesskab. 
10. Sociale anliggender og uddannelse 
10.1. På baggrund af det tidligere DDR's hurtige 
politiske og juridiske integration i Forbundsrepublikken 
Tyskland er det nødvendigt at gøre en stor indsats 
for også at realisere den samfundsmæssige og sociale 
integration. ØSU tillægger de sociale aspekter af Tysk­
lands forening overordentlig stor betydning. I denne 
forbindelse henviser Det økonomiske og sociale Udvalg 
til de talrige udtalelser, i hvilke de forskellige samfunds­
mæssige grupper, der er repræsenteret i ØSU, har be­
handlet de grundlæggende forudsætninger for gennem­
førelsen af den økonomiske og sociale samhørighed. I 
udtalelsen om »Udviklingen i den sociale situation i 
Fællesskabet i 1989» {l) har ØSU udtalt, at social mar­
kedsøkonomi-og tankerne bag et »Borgernes Europa« 
er afgørende for politiske og samfundsmæssige frem­
skridt hen imod en europæisk union. ØSU er af den 
overbevisning, at disse faktorer også er afgørende årsa­
ger til De Europæiske Fællesskabers tiltrækningskraft 
for de nye demokratier i Østeuropa. 
(!) EFT nr. C 225 af 10. 9. 1990. 
Nr. C 41/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
10.2. ØSU kan i vid udstrækning tilslutte sig de 
få tilpasnings- og overgangsordninger, Kommissionen 
finder nødvendige på det socialpolitiske område. I det 
følgende fremsættes supplerende bemærkninger og hen­
stillinger i tilknytning til de enkelte kommissionsforslag: 
— ØSU bifalder, at princippet om fri bevægelighed for 
lønmodtagere er indført uden overgangsbestemmel­
ser samtidig med Tysklands forening. Efter afskaf­
felsen af den tysk-tyske grænse ville det hverken 
være acceptabelt eller praktisk muligt at behandle 
tyske erhvervsaktive på forskellig vis. I denne for­
bindelse henledes opmærksomheden på de spanske 
og portugisiske arbejdstagere, hvis bevægelighed er 
begrænset frem til 1993. 
— Fællesskabsbestemmelserne vedrørende vandrende 
arbejdstageres sociale sikring har hidtil fundet an­
vendelse straks efter et nyt medlemslands tiltræden. 
EF-Kommissionen gør dog opmærksom på, at de 
gældende forordninger (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) 
nr. 574/72 skal tilpasses på flere punkter som følge 
af Tysklands forening. Ifølge Kommissionen kan 
tilpasningen dog først ske, når det står klart, hvorle­
des den sociale sikringslovgivning i det tidligere 
DDR's område vil komme til at se ud. ØSU har 
svært ved at følge denne argumentation, da Kom­
missionen allerede længe har vidst, at Forbundsre­
publikkens arbejdsret og socialsikringslovgivning 
omgående ville få gyldighed i de nye delstater. ØSU 
anmoder derfor Kommissionen om hurtigt at frem­
lægge forslag til de tilpasninger, der formodes at 
blive nødvendige, så de hurtigst muligt kan vedtages 
af Rådet. 
— På området ligebehandling af mænd og kvinder 
samt inden for arbejdsretten er der ikke behov for 
tilpasninger. Forskrifterne på disse områder har 
været gældende ret siden oprettelsen af den tysk­
tyske monetære, økonomiske og sociale union. 
— Der findes nu 15 EF-direktiver og direktivforslag 
om beskyttelse af arbejdstagerne på arbejdspladsen, 
der — i det omfang de er blevet vedtaget af Rådet 
— skal gennemføres i medlemsstaternes lovgivning 
senest den 31. december 1992. Hvad angår anvendel­
sen af direktiverne om beskyttelse af arbejdstagere 
mod de risici, der er forbundet med at være udsat 
for kemiske, fysiske og biologiske agenser under 
arbejdet, foreslår Kommissionen en overgangsperio­
de indtil den 31. december 1992. De vanskelige 
forhold, der gør sig gældende i det tidligere DDR 
som følge af de forældede industrianlæg samt de 
administrative, tekniske og uddannelsesbetingede 
problemer, gør det tilsyneladende umuligt at fast­sætte en kortere overgangsfrist eller endog omgåen­
de at bringe direktivet i anvendelse. 
— Kvalificeringen af arbejdsstyrken indtager en nøgle­
position i forbindelse med strukturomlægningen af 
det østtyske erhvervsliv. Omstillingen fra planøko­
nomi til social markedsøkonomi skal støttes gennem 
en omfattende kvalificeringsindsats. Denne indsats 
skal opfattes som en vigtig investering i en bedre 
fremtid. 
— De erhvervsaktive i det tidligere DDR er ret velkvali­
ficerede på det formelle plan. Ca. 80 % af de beskæf­
tigede har en erhvervsuddannelse. Kvalifikation­
skravene i et socialistisk samfund afviger dog stærkt 
fra kravene i et land med konkurrencebaseret mar­
kedsøkonomi. Der er først og fremmest mangel på 
kendskab til og erfaring i anvendelse af moderne 
produktions-, informations- og kommunikationste­
knikker; dette grundlag skal man først til at skabe 
nu. Derudover er der betydelige mangler på de 
felter, der går ud over det rent faglige: selvstændig­
hed, initiativ og kreativitet var ikke efterspurgte 
goder inden for planøkonomien. På alle niveauer er 
der derfor et akut behov for omskoling og videreud­
dannelse. Dertil hører også arbejdsstyrkens ret til 
på lige fod med andre at deltage i alle Fællesskabets 
uddannelsesprogrammer. ØSU finder det positivt, 
at der ikke er behov for at tilpasse lovgivningen på 
dette område. ØSU henstiller dog, at Kommissionen 
tager initiativ til hurtigst muligt at give borgerne i 
de fem nye delstater omfattende informationer om 
de talrige EF-programmer inden for området er­
hvervsuddannelse. Dette bør ske efter nøje afstem­
ning med de kompetente tyske myndigheder. 
10.3. Man bør hurtigst muligt formidle befolkningen 
i de nye delstater de oplysninger, der er nødvendige for 
at sikre en effektiv forbrugerbeskyttelse, så oplysnings­
niveauet kan tilnærmes niveauet i resten af EF. Ikke 
alene Forbundsrepublikkens myndigheder og forbruge­
rorganisationer bør bidrage hertil, det er også påkrævet, 
at EF gennemfører oplysningskampagner. 
Efter ØSU's mening bør man overveje, om det ikke ville 
være hensigtsmæssigt at integrere forbrugeroplysningen 
i de mere generelle fællesskabsprogrammer inden for 
uddannelse og videreuddannelse. 
10.4. For at kunne opbygge demokratiske strukturer 
og forbedre arbejds- og levevilkårene i det tidligere 
DDR er der også behov for en velfungerende social 
selvforvaltning. Arbejdsvilkårene skal revideres og ud­
formes på grundlag af en autonom interesseudligning. 
ØSU bifalder, at der nu — for første gang siden 1933 
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/27 
— på ny er organisationsfrihed for arbejdsmarkedspar­
terne, der som følge af erhvervslivets vanskelige om­
stillingsproces og den stigende arbejdsløshed i de nye 
delstater står over for særligt ansvarsfulde opgaver. De 
skal have styrke til at nå til enighed om fælles mål 
og prioriteter. De skal tjene interesseudligningen og 
fungere som mæglere mellem individet og staten. 
11. Miljø og nuklear sikkerhed 
11.1. I store dele af det tidligere DDR er luft, vand 
og jord forurenet i betydelig grad. Der har ganske vist 
været iværksat en omfattende miljøbeskyttelseslovgiv­
ning, og siden 1972 har miljøbeskyttelsen været nedfæl­
det i forfatningen. Men i den praktiske politik har 
miljøpolitiske interesser kun spillet en underordnet 
rolle. Mangelen på effektive miljøbeskyttelsesstrukturer 
har dog betydet, at miljøbeskyttelsesbestemmelserne 
under ingen omstændigheder har kunnet overholdes. 
Årsagerne til den kraftige miljøforurening er i flere 
henseender systembetinget. Således bærer den tidligere 
DDR-regerings afgørelse om at bevare teknisk forælde­
de produktionsstrukturer, at øge anvendelsen af brun­
kul og at fremskynde den industrielle produktion på 
energiintensive områder en væsentlig del af ansvaret 
for miljøforureningen. Der hersker total mangel på 
tilskyndelser til råstof- og energibesparende adfærd. 
11.2. Det alvorligste miljøproblem er den kraftige 
luftforurening. Et årligt udslip på over 5 millioner t S02 
gør det tidligere DDR til en af de største S02-forurenere 
i Europa. Problemerne findes i hovedsagen i energifor­
syningen, som for næsten 70 % 's vedkommende er base­
ret på brunkul som primærenergi. 
Høj emission samtidig med relativ knaphed på vand 
fører også til en betydelig vandforurening og dermed 
til flaskehalse i vandforsyningen. Kun godt 20% af 
vandressourcerne har en kvalitet svarende til xirikke-
vand, hvilket skyldes de teknisk set utilstrækkelige eller 
totalt manglende kommunale og industrielle spilde­
vandsanlæg. Resultatet er, at cadmium, kviksølv og bly 
i stort omfang ledes ud i Elben og dermed i det åbne 
hav. 
Det ser ikke bedre ud med jordbundsforureningen. Den 
forcerede brunkulsudvinding kræver store arealer, som 
efter brydningen ligger øde hen. En genopdyrkning 
vil tage årtier. Affaldsbehandlingen er en skærpende 
omstændighed. På grund af råstofmangelen opnås gan­
ske vist en høj genanvendelsesrate, men for restaffaldet 
eksisterer der kun i begrænset omfang systematiske bortskaffelsesordninger. Lossepladserne er overbelaste­
de, og en del af dem udgør en fare for grundvandet. 
11.3. En samlet status tegner et dystert billede af 
miljøsituationen i tiltrædelsesområdet. Med den første 
statstraktats ikrafttræden fik Forbundsrepublikkens 
miljølovgivning øjeblikkelig gyldighed i det tidligere 
DDR. For så vidt som den forbundstyske lovgivning 
retter sig efter EF-miljøbestemmelserne, er miljølov­
givningen i det tidligere DDR formelt i overensstemmel­
se med EF-lovgivningen. Dette gælder bl.a. immissions-
beskyttelse, sikkerhed og strålingsbeskyttelse i nukleare 
anlæg, vandforvaltning, affaldsforvaltning og lov­
givningen om kemiske stoffer og vedrører derfor frem 
for alt anlæggelsen og driften af anlæg og den hertil 
knyttede regelgivning. Med det tidligere DDR's indtræ­
den i Forbundsrepublikken blev også EF-forskrifter ved­
rørende produkter og stoffer (f.eks. drikkevandsdirekti­
vet) og EF-miljøkvalitetsnormer ført ud i livet. 
11.4. EF-Kommissionen har på denne baggrund 
gennemgået næsten 200 EF-direktiver og -forordninger 
på miljøområdet for at se, i hvor vidt omfang der måtte 
være brug for overgangsforanstaltninger. Kommissio­
nen foreslår sådanne i tilfælde, hvor miljøsituationen 
er så alvorlig, at EF-normerne ikke vil kunne efterleves 
på tidspunktet for Tysklands forening. Det drejer sig 
konkret om områderne vand, luft og affald. 
ØSU er enig med Kommissionen i, at EF-forskrifterne 
bør føres ud i livet så hurtigt som muligt. Som følge af 
den vanskelige situation, de nødvendige strukturtil­
pasninger og det fortsat uklare billede, man har af 
miljøforureningens faktiske omfang, finder ØSU dog, 
at det ville være fornuftigt at overveje at forsyne de 
foreslåede overgangsfrister med en smidighedsklausul. 
En sådan ville betyde, at Kommissionen hurtigt og 
enkelt kunne indrømme f.eks. en forlængelse af fristerne 
eller træffe supplerende foranstaltninger i takt med 
indhøstningen af nye erfaringer. Smidighedsklausulen 
skulle dog kun finde anvendelse på forskrifter vedrøren­
de anlæg og ikke på varernes beskaffenhed og produkt­
kvalitet. 
11.5. I modsætning til miljøområdet foreslås der 
ingen overgangsforanstaltninger for området nuklear 
sikkerhed. Med det tidligere DDR's tiltrædelse til For­
bundsrepublikken er Euratom-traktaten også trådt, i 
kraft for tiltrædelsesområdets vedkommende, hvorved 
denne traktats artikel 33, 35, 36 og 37 umiddelbart 
bliver gældende ret i dette område. Dette muliggør, at 
nukleare anlæg, som ikke lever op til EF-beskyttelses-
normerne, straks kan nedlukkes. ØSU bifalder uden 
forbehold den klare linje, Kommissionen her har lagt. 
12. EKSF 
12.1. Den østtyske jern- og stålindustris integration 
i EF vil rejse en række alvorlige industrielle, sociale og 
Nr. C 41/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 2. 91 
regionale problemer. Ingen af virksomhederne, som i 
alt fordeler sig på 15 bedrifter, vil — hedder det fra 
Kommissionen — kunne overleve i deres nuværende 
form. Virksomhederne må moderniseres, omstrukture­
res og rationaliseres. ØSU er enig i denne analyse, og 
fremhæver specielt Kommissionens konklusion, hvoref­
ter et betydeligt tab af arbejdspladser vil være en uund­
gåelig konsekvens. 
12.2. På baggrund af den vanskelige og tidkrævende 
omstruktureringsproces mener ØSU ikke, at Kommis­
sionen er gået tilstrækkeligt i dybden med løsningen af 
problemerne. Kommissionen er ganske vist rede til at 
følge den forventede omstilling i den østtyske stålindu­
stri op med EKSF-instrumenter og til at yde tilpasnings-
støtte i form af lån fra strukturfonden. Den agter imid­
lertid at anvende støtteordningen for jern- og stålindus­
trien, indført med beslutning 322/89/EKSF, der som 
bekendt kun under bestemte omstændigheder åbner 
mulighed for støtte til lukning, forskning, miljøbeskyt­
telse og regionale investeringer, med en snæver fortolk­
ning. Dermed kan der hverken ydes støtte til dækning 
af driftstab eller driftsstøtte (heller ikke i den periode, 
hvor en virksomhed arbejder på at sikre sin levedygtig­
hed) eller investeringsstøtte. Trods disse supplerende 
bemærkninger fastslår ØSU med tilfredshed, at Kom­
missionen i god tid har omsat EKSF-instrumenterne i 
praktiske foranstaltninger. 
12.3. Kommissionens påpegelse af, at stålværfterne 
i de fem nye forbundsdelstater hurtigst muligt skal 
bringes ud af intensivbehandlingen med støtteforan­
staltninger, er givetvis rigtig. På den anden side er der 
behov for en vidtgående fleksibilitet på baggrund af 
den lange og svære helbredelsesproces. I andre lande, 
som er tiltrådt EF, specielt i Spanien, har der således 
været overgangsordninger. Også i det foreliggende til­
fælde bør Kommissionen for at løse omstillingsproble-
merne operere med en overgangsordning, som uden 
tvivl mærkbart ville befordre stålværfternes sundheds­
mæssige retablering. 
13. Finansielle aspekter af Tysklands forening 
13.1. I månedsvis har politikere, økonomiforskere 
og den brede offentlighed beskæftiget sig med det bræn­
dende spørgsmål, hvilke byrder Tysklands forening vil 
medføre, og hvordan alt dette skal finansieres. De andre 
EF-lande frygter i stigende grad, at finansieringen af 
Tysklands forening vil få negativ indvirkning dels på 
penge- og kapitalmarkederne, dels på prisniveauet i 
disse lande. Det drejer sig trods alt om trecifrede mil­liardbeløb i DM, der skal tilvejebringes på mellemlang 
sigt, for at man kan modernisere og udbygge infrastruk­
turerne i de nye delstater (transport, telekommunika­
tion, kommuner), udbedre de katastrofale miljøskader 
og sanere de forurenede jordarealer (ifølge visse skøn 
er 20 000-30 000 arealer under mistanke for at lide af 
gamle skader). Man må heller ikke glemme det store 
kapitalbehov i forbindelse med private investeringer og 
de høje udgifter til boligbyggeriet. 
13.2. I tredje bind af det foreliggende dokument har 
Kommissionen givet de første oplysninger om de konse­
kvenser, Tysklands forening vil få for Fællesskabets 
budget. Kommissionen meddeler med rette, at det drejer 
sig om foreløbige skøn, som man tvunget af omstæn­
dighederne måtte udarbejde på et usikkert og ufuld­
stændigt grundlag. På udgiftssiden er det især land­
brugsudgifterne, der tegner sig for de store beløb; Kom­
missionen skønner, at de vil andrage mellem 700 og 
1 250 millioner ECU i 1991 (dvs. 11 måneder, når der 
tages højde for de administrative frister). Den store 
margen viser, hvor vanskeligt det er at vurdere de 
fremtidige forbrugsmønstre og produktionsudviklingen 
i de nye delstater. Hertil kommer et beløb på 1 milliar­
der ECU for 1991, som skal ydes under særprogrammet 
for strukturudviklingen i det tidligere DDR's område. 
Til dækning af merudgifter inden for andre politiske 
områder kalkulerer Kommissionen med yderligere 150 
millioner ECU. Disse merudgifter modsvares af en ind­
tægtsforøgelse på 1,5 milliard ECU, som skønnes at 
blive det tidligere DDR's bidrag til Fællesskabets egne 
indtægter. I betragtning af de talrige usikkerhedsmo­
menter, der nødvendigvis er knyttet til disse skøn, opfat­
ter ØSU talangivelserne som en bred orientering, der 
ganske vist er prisværdig, men som næppe kan stå 
distancen i en saglig diskussion. 
13.3. I Den Tyske Forbundsdags budgetudvalg fandt 
der den 7. november 1990 en høring sted, som vedrørte 
de byrder, Tysklands forening medfører, samt finansie­
ringen deraf. Dette udvalg havde gerne set, om en 
repræsentant fra EF-Kommissionen kunne have udtalt 
sig om disse spørgsmål ud fra et fællesskabssynspunkt. 
Gennem sin indtræden i De Europæiske Fællesskaber 
har Forbundsrepublikken Tyskland påtaget sig et sær­
ligt ansvar i såvel politisk som økonomisk henseende. 
Efter forbundsbudgetudvalgets mening indebærer dette 
ansvar også, at man skal beskæftige sig indgående med 
de konsekvenser, Tysklands forening muligvis kan have 
for andre EF lande, og at man skal tage hensyn hertil, 
når man udformer Tysklands fremtidige økonomiske, 
finans- og socialpolitik. 
I perspektivet af realiseringen af enhedsmarkedet og 
fremskridtene hen imod den planlagte økonomiske og 
monetære union gøres der opmærksom på, at ØSU 
gentagne gange har slået til lyd for øget konvergens i 
den økonomiske udvikling og for bedre samordning af 
medlemslandenes økonomiske politik. Disse krav er 
efter ØSU's opfattelse nu mere aktuelle end nogensinde. 
18. 2. 91 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 41/29 
ØSU opfordrer den tyske Forbundsregering til på ny at 
tage et første skridt og til at give Det Europæiske 
Råd en redegørelse for de finanspolitiske beslutninger 
vedrørende finansieringen af de byrder, der opstår som 
følge af Tysklands forening, og samtidig oplyse, hvilke konsekvenser foreningen får for andre medlemslande 
på det makroøkonomiske plan. Et sådant skridt ville 
givetvis fjerne mange bekymringer og i høj grad bidrage 
til at øge det tillidsfulde samarbejde mellem Fællesska­
bets medlemslande også på det økonomiske område. 
Bryssel, den 20. november 1990. 
Fran?ois STAEDELIN 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om beskyttelse af kvindelige arbejds­
tagere under graviditet og efter barsel (!) 
(91/C 41/08) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 22. oktober 1990 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 118 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for social-, familie-, uddannelses- og 
kulturspørgsmål, som udpegede Beatrice Rangoni Machiavelli til ordfører. Sektionen vedtog 
sin udtalelse den 15. november 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 281. plenarforsamling, den 20. november 
1990, uden stemmer imod, mens 5 hverken stemte for eller imod følgende udtalelse. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU støtter forslaget, der med rette sammenkæ­
der den sundheds- og sikkerhedsmæssige beskyttelse af 
kvinder i forbindelse med graviditet og barsel med 
bevarelsen af deres rettigheder til beskæftigelse og ind­
komst. Det anses også for positivt, at forslaget indehol­
der foranstaltninger, som kan gøre det lettere for kvin­
derne at have børn, og som kan hjælpe med til at rette 
op på den demografiske uligevægt, herunder be­
folkningens aldring, der kendetegner de fleste medlems­
stater i EF. 1.2. Forslaget ligger på linje med de rettigheder og 
foranstaltninger, der er fastsat i Fællesskabspagten og 
det ledsagende handlingsprogram, og det falder også i 
tråd med de synspunkter, ØSU har givet udtryk for i 
forskellige udtalelser vedrørende følgende spørgsmål: 
— grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale 
rettigheder i Fællesskabet (2), hvori der lægges særlig 
vægt på »barnets, moderens og familiens ret til 
juridisk og økonomisk beskyttelse«, 
— bevisbyrden (3), hvori det erklæres, at passende an­
sættelsesprocedurer og anvendelse af moderne tek­
nikker inden for personaleledelse er nødvendige for 
at modvirke den potentielle forskelsbehandling på 
grundlag af køn, 
C1) EFT nr. C 281 af 9. 11. 1990, s. 3. (2) EFT nr. C 126 af 23. 5. 1989, punkt III Al. 
(3) EFT nr. C 337 af 31. 12. 1988, punkt 1.3., litra d.