Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse vedrørende information og høring af arbejdstagerne« (96/C 212/08)

Europa-Kommissionen besluttede den 20. november 1995 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den ovennævnte meddelelse.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Ursula Engelen-Kefer til ordfører og Bernard Boussat til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 2. maj 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 336. plenarforsamling af 29.-30. maj 1996, mødet den 29. maj 1996, med 118 stemmer for, 3 imod og 13 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. For at forstå Kommissionens meddelelse om information og høring af arbejdstagerne er det nødvendigt at foretage en elementær skelnen mellem de spørgsmål, der behandles i teksten.

2. Information og høring af arbejdstagerne er nemlig ikke det samme som arbejdstagernes medbestemmelse i virksomheden eller i de selskabsretligt etablerede virksomhedsorganer. De to ting er af forskellig art. Denne nødvendige skelnen foretager Kommissionen ikke. Den behandler de to ting ens. Dens overvejelser og de tre opstillede løsningsmodeller bygger derfor på uholdbare præmisser.

3. Derfor forekommer det fornuftigt at skille information og konsultation, som forekommer i større eller mindre omfang i næsten alle medlemsstater, fra medbestemmelsen, som også eksisterer i nogle medlemsstater, men følger en anden praksis og tjener andre formål.

4. Et fællesskabsinitiativ forudsætter for det første, at de ordninger, der allerede består i de enkelte medlemsstater, er bekendte. Kommissionens meddelelse indeholder imidlertid ikke nogen analyse af disse ordninger. Først ved hjælp af en sammenlignende analyse kan det konstateres, i hvilket omfang der består overensstemmende eller indbyrdes afvigende ordninger i de enkelte lande, og i hvilken grad det er rimeligt eller nødvendigt, at Fællesskabet griber ind. Derfor bør Kommissionen gøre status over situationen og med henblik herpå udarbejde en sammenlignende studie over emnet.

5. Der er tale om et overordentligt komplekst og ømtåleligt emne, der primært angår forholdet mellem arbejdsgiverne og arbejdstagerne og deres repræsentanter. Netop om et sådant emne forekommer det fornuftigt og ønskeligt, at diskussionen først og fremmest føres mellem arbejdsmarkedets parter og følger den hertil indførte procedure, den sociale dialog, og at man afventer resultaterne heraf. I denne forbindelse forekommer følgende betragtninger relevante.

6. Alle hidtil vedtagne EF-direktiver drejer sig udelukkende om information og høring af arbejdstagerne. Direktivet om europæiske samarbejdsudvalg fastlægger disse spørgsmål på overnationalt plan for så vidt angår virksomheder og koncerner, der opererer på EU-niveau.

7. Direktiverne om kollektive afskedigelser og om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder indeholder bestemmelser om information og høring af arbejdstagernes repræsentanter i medlemsstaterne, men kun på nationalt plan.

8. Før der eventuelt tages et nyt EU-initiativ vedrørende information og høring af arbejdstagerne, bør den sammenlignende studie, der er omtalt under punkt 4, forelægges arbejdsmarkedets parter til drøftelse, så de kan afgøre, om det er hensigtsmæssigt - i givet fald helst på grundlag af en aftale - at udforme en europæisk rammelovgivning, som kan udfyldes i medlemsstaterne. Erfaringerne med direktivet om europæiske samarbejdsudvalg har vist, at det også er yderst fremmende for frivillige forhandlinger, når lovgiveren sørger for en sådan ramme, som arbejdsmarkedets parter selv kan udfylde inden for en vis tidsfrist.

9. Også forslagene til de seks selskabsretlige instrumenter, Kommissionen omtaler, må betragtes hver for sig, fordi de på arbejdsgiversiden berører flere forskellige retsformer, der varierer stærkt fra land til land og heller ikke er lige stærkt udbredte. Men navnlig sker inddragelsen af arbejdstagerne i disse forskellige instrumenter på meget forskellig vis, og det er netop det, Kommissionens meddelelse drejer sig om.

10. I de hidtidige forslag om det europæiske selskabs statut er der ikke bare tale om information og høring af arbejdstagerne, men om medbestemmelse for arbejdstagernes repræsentanter i virksomhedens organer. Sådanne medbestemmelsesregler findes ganske vist ikke i alle, men dog i nogle af medlemsstaterne. Hverken direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, der kun giver arbejdstagerne ret til information og høring, eller en kommende global EF-rammeordning for information og høring af arbejdstagerne på nationalt plan (under forbehold af punkt 8) kan betragtes som fuldgyldig erstatning for arbejdstagernes medbestemmelse i virksomheden.

11. Vedtagelse af en statut for det europæiske selskab må ikke betyde, at virksomheder i medlemsstater med videregående medbestemmelsesordninger kan unddrage sig denne udvidede medbestemmelse ved at vælge den europæiske retsform.

12. Der kan ikke være tale om at overføre en bestemt medbestemmelsesmodel, der kun eksisterer i én eller nogle få medlemsstater, til de andre medlemsstater. Der må derfor findes en løsning, så det forhindres, at arbejdstagernes medbestemmelse kan omgås ved hjælp af et europæisk retsinstrument. Arbejdstagerne i den pågældende medlemsstat må ikke berøves nogle rettigheder, blot fordi EU ikke er i stand til at give arbejdstagerne en medbestemmelsesret, som rækker ud over blot og bar information og høring.

13. Set fra de medlemsstaters synspunkt, der har sådanne videregående medbestemmelsesrettigheder for arbejdstagerne, er de muligheder, som Kommissionen opstiller i løsningsmodel 2 og 3, derfor ikke tilstrækkelige i sig selv. Der må tværtimod findes en løsning, der sikrer, at de medbestemmelsesordninger, der findes i medlemsstaterne, ikke kan forringes eller omgås ved hjælp af nogen form for europæisk selskab.

14. De betænkeligheder, der er kommet til udtryk ovenfor, nemlig at eksisterende medbestemmelsesordninger kan omgås, gælder navnlig i forbindelse med det europæiske selskabs statut. De gælder imidlertid også for de andre europæiske virksomhedsformer (den europæiske forening, det europæiske andelsselskab, det europæiske gensidige selskab). Det ville derfor være tilrådeligt, at forslagene herom løses fra det europæiske selskab og vedtages separat. Denne beslutning bør træffes så hurtigt som muligt for at skabe lige konkurrencevilkår mellem kapitalselskaber og interessentskaber. For at fremskynde denne frist bør forholdene mellem lønmodtagerne og de fremtidige europæiske kooperativer, gensidige selskaber og foreninger som arbejdsgivere betragtet omfattes af egnede bestemmelser, der tager højde for disse selskabers særlige karakter. Det er nødvendigt at inddrage repræsentanter for andelsselskaber, gensidige selskaber og foreninger i udarbejdelsen af en sådan europæisk juridisk ramme.

Bruxelles, den 29. maj 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg