Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

INDLEDNING

Arbejdet med sikring af skibe og havne blev indledt inden for Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) i februar 2002. I lyset af dette fandt Kommissionen det mest hensigtsmæssigt at afvente resultatet af forhandlingerne inden for IMO frem for at udvikle ensidige initiativer.

Den 12. december 2002 vedtog IMO efter en diplomatisk konference på fem dage en ændring af den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS-konventionen - Safety Of Life At Sea) og navnlig et nyt kapitel med titlen "særlige tiltag til fremme af maritim sikring" samt en international kode for sikring af skibe og havnefaciliteter (ISPS-kode - International Ship and Port Facility Security).

Formålet med disse instrumenter er at tage højde for den maritime sikring i forbindelse med selve sejladsen og på havnefaciliteterne [1].

[1] Havnefaciliteter udgøres af udstyr og faciliteter, der fungerer som grænseflade mellem havnen og skibet.

Rækkevidden af arbejdet med maritim sikring, der udføres inden for IMO, er begrænset til skibe og de havnefaciliteter, der udgør en del af grænsefladen mellem skib/havn. Kommissionen vil senere fremsætte et lovgivningsinitiativ om sikkerheden i Fællesskabets havne.

Det skal bemærkes, at alle medlemsstaterne er berørt som flagstater, mens 13 af dem er berørt som havnestater.

Ændringen af SOLAS-konventionen og ISPS-kodens A-del omfatter bestemmelser, der alle er obligatoriske; B-delen i samme kode består af henstillinger, som de kontraherende stater anmodes om at iværksætte [2].

[2] Disse bestemmelser gælder passagerskibe, fragtskibe med en bruttotonnage på 500 eller derover, MODU'er og havnefaciliteter til betjening af international trafik. Ændringen af SOLAS-konventionen betragtes som værende vedtaget pr. 1. januar 2004, medmindre en tredjedel af de regeringer, der har underskrevet konventionen, eller kontraherende regeringer, hvis handelsflåder udgør mindst 50 % af verdens samlede bruttotonnage for handelsskibe, inden denne dato har meddelt IMO, at de gør indsigelse mod disse ændringer. ISPS-koden træder i kraft den 1. juli 2004, når kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen (særlige tiltag til fremme af maritim sikring) træder i kraft.

De væsentligste bestemmelser i disse internationale instrumenter er følgende.

De obligatoriske bestemmelser (ændring af SOLAS-konventionen og ISPS-kodens A-del) er en nødvendig forudsætning for fremme af den maritime sikring.

De vedrører skibenes udstyr med en permanent mærkning med skibets identifikationsnummer, et automatisk identifikationssystem (AIS), et sikringsalarmsystem på skibet, der bruges til at slå alarm, hvis skibet udsættes for en fjendtlig handling, samt udarbejdelse af den Fortløbende Skibshistoriske Oversigt, et egentligt identitetsdokument, hvor skibets historie opføres.

De omfatter ligeledes en samling af aktive og passive sikringsforanstaltninger baseret på tre sikringsniveauer (normalt, øget, forhøjet), der indføres efter en risikoanalyse. De indebærer navnlig pligt til at udpege ansvarlige for gennemførelsen af sikringsforanstaltninger (sikringsansvarlige på skibet, i rederiet og på havnen), udarbejde sikringsplaner i henhold til risikoanalysen (skib og havnefaciliteter) og udstede et internationalt sikringscertifikat for skibet. Foranstaltningen suppleres med uddannelse af personalet samt øvelser.

Afhængigt af risikoen for befolkning, ejendom og miljø er der ligeledes mulighed for at udarbejde en sikringserklæring mellem skibet og havnefaciliteten, hvori de respektive parters ansvar fastlægges. Samtidig er der med henblik på sikringen mulighed for, at havnestatens myndigheder kan foretage kontrol af skibet i havnen, eller før det anløber. De forskellige parters (kontraherende regeringer, rederier, skibskaptajner, havnefaciliteter) ansvar og forpligtelser defineres i øvrigt klart.

ISPS-kodens B-del består af en række meget detaljerede henstillinger, der er tænkt som vejledning til de forskellige aktører i forbindelse med gennemførelsen af de obligatoriske foranstaltninger.

De kontraherende staters ansvar består bl.a. i at udpege en anerkendt sikringsinstans (med ansvar for levering af sikringstjenester til havnefaciliteter og skibe) og nationale eller regionale kontaktsteder vedrørende maritim sikring i forbindelse med forvaltning af sikringsniveauer og udveksling af oplysninger på sikringsområdet. Denne del af ISPS-koden indeholder også detaljerede forslag angående såvel skibe som havneanlæg i forbindelse med risikoanalyse og sikringssplaner samt uddannelse af personale og øvelser. Det anføres i øvrigt, hvordan og i hvilke tilfælde der skal udarbejdes en sikringserklæring mellem skibet og de modtagende havnefaciliteter.

***

Ændringen af SOLAS-konventionen og ISPS-koden skal træde i kraft den 1. juli 2004. Dette giver tid til at træffe alle de nødvendige forberedelser. Visse bestemmelser skal således gennemføres forud for denne dato.

Disse internationale instrumenter indeholder i øvrigt bestemmelser, hvis rækkevidde skal præciseres på fællesskabsplan. Deres anvendelse er begrænset til international søfart, mens sikringsspørgsmålet skal anskues mere overordnet og derfor udvides til visse nationale transportformer, idet der samtidig foretages en graduering i lyset af ricisienes art og konsekvenser.

Visse bestemmelser i ændringen af SOLAS-konventionen fra december 2002 påvirker instrumenter, der allerede er medtaget i Fællesskabets regelværk. Der er tale om:

- Ændringer af regel 19 i kapitel V i SOLAS-konventionen om bestemmelser vedrørende medtagelse af navigationssystemer og -udstyr ombord. Disse bestemmelser om det automatiske identifikationssystem for skibe (AIS) skal tilpasses i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/59/EF af 27. juni 2002 om oprettelse af et trafikovervågnings- og trafikinformationssystem for skibsfarten i Fællesskabet.

- Ændringer af regel 3 og 5 i kapitel XI-1 i SOLAS-konventionen om skibes identifikationsnummer og den Fortløbende Skibshistoriske Oversigt. Disse bestemmelser skal navnlig anvendes i lyset af Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om havnestatskontrol med skibe.

***

Kommissionen finder således, at der er behov for foranstaltninger med henblik på at:

- garantere og kontrollere gennemførelsen på fællesskabsplan af hovedmålsætningen med disse internationale instrumenter, bedre sikring af skibe og havnefaciliteter.

- sikre en harmoniseret gennemførelse og lige betingelser i hele Den Europæiske Union med hensyn til adgang og kontrol af markeder og aktiviteter vedrørende den maritime sektoren.

Derfor vil Kommissionen gøre følgende:

- Foretage en tilpasning gennem komitologiproceduren af ovennævnte direktiver 2002/59/EF og 95/21/EF for at indarbejde de relevante bestemmelser fra de nye regler i SOLAS-konventionen ud over de i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen og ISPS-koden indeholdte.

- Foreslå Europa-Parlamentet og Rådet hurtigst muligt at vedtage en forordning om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter, som skal omsætte kapitel XI-2 i IMO's SOLAS-konvention og ISPS-koden, som skal danne grundlag for en harmoniseret vejledning i fortolkning og gennemførelse samt kontrol fra Fællesskabets side, og som udvider visse bestemmelser til at omfatte indenlandsk fart.

***

nødvendigheden af en forordning

- Gennemførelsen af ændringen af SOLAS-konventionen og ISPS-koden kan variere fra medlemsstat til medlemsstat, eftersom disse instrumenter indeholder bindende bestemmelser, men ligeledes bestemmelser, som er åbne for fortolkning og tilpasning, samt bestemmelser med karakter af henstillinger. Det er nødvendigt med en ensartet gennemførelse og kontrol af skibe fra tredjelande, som besøger vores kyster og havne.

- Medlemsstaterne kan vedtage nationale bestemmelser med forskellig rækkevidde og forskellige ikrafttrædelsesdatoer. En manglende harmonisering af foranstaltningerne vil være til skade for søtransportsektoren. Det kan føre til skævheder i det ønskede sikringsniveau og let kunne medføre konkurrenceforvridning mellem medlemsstaterne.

- Målsætningen om en styrkelse af sikkerheden for søfarten kan ikke nås, hvis man udelukkende begrænser sig til den internationale søtransport, men kræver, at bestemmelserne udvides til indenlandsk fart, hvilket kun kan ske på harmoniseret vis gennem en fællesskabsforanstaltning.

- Endelig bør der træffes foranstaltninger, der tilskynder medlemsstaterne til at fremme fast rutefart inden for Fællesskabet med et tilfredsstillende sikringsniveau ad ruter, der benytter specifikke, tilhørende havnefaciliteter.

FORSLAGETS HOVEDPRINCIPPER

- Med hensyn til målsætningen om at skabe grundlaget for en harmoniseret fortolkning og gennemførelse samt en kontrol på fællesskabsplan af særlige tiltag til fremme af maritim sikring gennem ændringen af SOLAS-konventionen og indførelsen af ISPS-koden, indeholder forordningen følgende bestemmelser:

- Visse bestemmelser i ISPS-kodens B-del, som i øjeblikket har form af henstillinger, gøres obligatoriske for på den ene side at nå det tilstræbte sikringsniveau og på den anden side at undgå forskellige tolkninger fra medlemsstat til medlemsstat. Disse bestemmelser vedrører sikringsplaner og -evalueringer for skibe og havnefaciliteter, de kontraherende regeringers ansvar for visse dele af sikringsopgaverne samt rederiets pligt til at give kaptajnen oplysninger om operatørerne af skibet.

- Medlemsstaterne opfordres til med henblik på at fremme nærskibsfart inden for Fællesskabet og i henhold til regel 11, kapitel XI-2 i IMO's SOLAS-konvention at fremme aftaler vedrørende sikringsordninger for fast rutefart inden for Fællesskabet for at undgå at svække det tilstræbte overordnede sikringsniveau. Der indføres en bestemmelse for forudgående overensstemmelseskontrol før underskrivelsen af disse aftaler.

- Det præciseres, hvilke bestemmelser medlemsstaterne skal indføre vedrørende havne, der kun lejlighedsvis betjener internationale rejsende.

- Der fastlægges en ordning for sikkerhedskontrol, før skibe uanset oprindelse anløber en af Fællesskabets havne samt sikkerhedskontrol i havnene.

- Der stilles krav om en nationalt ansvarlig myndighed med ansvar for kontrol af skibe og havnefaciliteter samt en tidsplan for en fremrykket gennemførelse af visse af forordningens bestemmelser.

- Der indføres en inspektionsprocedure til efterprøvelse af kontrolforanstaltningerne vedrørende gennemførelsen af de nationale planer, der vedtages inden for rammerne af denne forordning.

- Agenturet, som oprettes ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning 1406/2002/EF den 27. juni 2002 om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed [3], skal bistå Kommissionen ved udførelsen af dennes opgaver.

[3] EFT L 208 af 5.8.2002, s. 1-9.

- Der indføres en procedure for ændring af bestemmelserne i nærværende forordning.

- Med hensyn til indenlandsk søtransport finder Kommissionen, at den overordnede målsætning vedrørende maritim sikring kun kan nås gennem indførelse af visse bestemmelser for denne transportform. For at sikre lige betingelser for markedsadgang skal disse foranstaltninger efter Kommissionens opfattelse gennemføres ensartet i alle medlemsstaterne. Dette skal ske under hensyntagen til proportionaliteten i de foranstaltninger, der skal træffes over for de potentielle risici. Der prioriteres passagertransporten højst. Dette må imidlertid ikke blive en uforholdsmæssig stor hindring for rutefarten, når blot det ønskede overordnede sikringsniveau ikke sænkes. Derfor indeholder forordningen følgende:

- Alle bestemmelserne i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen og ISPS-kodens A-del udvides til passagerskibe, der sejler i indenlandsk fart, hvor de kommer mere end 20 sømil væk fra kysten, og bestemmelserne i de samme tekster vedrørende gennemførelsen af sikringsvurderinger, udarbejdelse af sikringsplaner samt udpegelse af sikringsansvarlige for rederier og skibe udvides til andre skibe, der anvendes til indenlandsk fart.

- Man definerer de nærmere bestemmelser i ordninger vedrørende sikkerheden for passagerskibe i fast indenlandsk rutefart, hvor de kommer længere end 20 sømil væk fra kysten.

- Der indføres mulighed for undtagelser på faste betingelser, der til enhver tid kan kontrolleres, fra forpligtelsen til at foretage forudgående sikringskontrol, når skibe, der sejler i fast rutefart inden for en medlemsstat eller mellem to eller flere medlemsstater, anløber en havn.

- Juridiske overvejelser

Kommissionen foreslår, at forordningens retsgrundlag bliver artikel 80, stk. 2, i EF-traktaten, uden at dette foregriber medlemsstaternes lovgivning vedrørende national sikkerhed og eventuelle foranstaltninger, der måtte blive truffet på grundlag af afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union.

SÆRLIGE OVERVEJELSER

Artikel 1:

I denne artikel defineres forordningens formål.

Artikel 2:

Denne artikel indeholder en definition af de centrale begreber, der anvendes i forordningen. De fleste af disse er baseret på begreber, der anvendes i de særlige tiltag til fremme af maritim sikring, som IMO's diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002, og som medførte en ændring af SOLAS-konventionen og ISPS-koden.

Artikel 3:

I denne artikel defineres de fælles foranstaltninger og forordningens anvendelsesområde.

De særlige tiltag til fremme af maritim sikring gennem en ændring af SOLAS-konventionen og ISPS-koden, er gældende for følgende typer af fartøjer, der sejler i international fart:

- Passagerskibe, herunder højhastighedspassagerfartøjer;

- Fragtskibe, herunder højhastighedsfartøjer, med en bruttotonnage på 500 eller derover;

- MODU'er; og

havnefaciliteter, der leverer tjenester til sådanne skibe, der sejler i international fart.

Gennem denne forordning udvides alle foranstaltningerne i IMO's tekster til passagerskibe, som sejler i indenlandsk fart, hvor de kommer mere end 20 sømil væk fra kysten, samt de havnefaciliteter, der betjener dem.

Samtidig udvides bestemmelserne i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-kodens bestemmelser om sikringsvurdering, udarbejdelse af sikringsplaner samt udpegelse af sikringsansvarlige for rederier og skibe til de øvrige fartøjer, der sejler i national fart (passagerskibe, herunder højhastighedspassagerfartøjer; lastskibe, herunder højhastighedsfartøjer, med en bruttotonnage på 500 eller derover) samt de havnefaciliteter, der betjener dem.

ISPS-kodens B-del indeholder en række henstillinger vedrørende gennemførelsen af de bindende instrumenter fra IMO (særlige tiltag til fremme af maritim sikring, som medfører ændring af SOLAS-konventionen og ISPS-kodens A-del), som medlemsstaterne skal tage det allerstørste hensyn til.

Med henblik på at øge sikringsniveauet for Fællesskabets maritime trafik og for at undgå forskellige tolkninger medlemsstaterne imellem, hvilket kan føre til konkurrenceforvridning, skal nedenstående punkter i ISPS-kodens B-del gøres obligatoriske gennem nærværende forordning:

- 1.12 : om en løbende undersøgelse af relevansen af skibenes sikringsplaner samt en revision af disse,

- 1.16 : om sikringsvurderinger af havnefaciliteter samt en regelmæssig revision af disse,

- 4.1 : om beskyttelse af sikringsplaners og -vurderingers fortrolighed,

- 4.5 : om minimumskompetencer for anerkendte sikringsorganisationer, som medlemsstaterne kan give til opgave at foretage sikringsvurderingen af havnefaciliteterne og på vegne af den kompetente myndighed i medlemsstaterne kan godkende sikringsplanerne for skibe samt kontrollere og certificere, at skibene overholder sikringsbestemmelserne,

- 4.8 : om medlemsstaternes indførelse af sikringsniveauer for skibe og havnefaciliteter,

- 4.14, 4.15, 4.16 : om oprettelse af centrale eller regionale kontaktpunkter for sikringsplaner for havnefaciliteter samt sikringsoplysninger, der skal videregives til skibenes, rederiernes og havnenes sikringsansvarlige,

- 4.18 : om dokumenter, der gør det muligt at identificere de instanser, som staten har bemyndiget til at forestå sikkerhedsinspektioner,

- 4.24 : om skibenes indførelse af de sikringsforanstaltninger, der anbefales af den stat, i hvis territorialfarvand de sejler,

- 4.28 : om hensyntagen til nye krav, der opstår som følge af sikringsopgaver, når skibenes bemandingsplan fastlægges,

- 4.41 : om formidling af oplysninger mellem staterne ved udvisning eller afvisning fra en havn,

- 4.45 : om behandling af skibe fra en stat, der ikke er part i konventionen,

- 6.1 : om rederiets forpligtelse til at give kaptajnen oplysninger om operatørerne af skibet,

- 8.3 til 8.10: om minimumsstandarder i forbindelse med sikringsvurderingen af skibet,

- 9.2 : om minimumsstandarder i forbindelse med evalueringen af skibets sikringsplan,

- 13.6 og 13.7: om intervallerne mellem sikkerhedsøvelser og sikkerhedsuddannelse for skibenes besætninger samt for rederiernes og skibenes sikringsansvarlige,

- 15.3 og 15.4: om minimumsstandarder i forbindelse med sikringsvurderingen af havnefaciliteterne,

- 16.3 og 16.8: om minimumsstandarder i forbindelse med evalueringen af havnefaciliteternes sikringsplan,

- 18.5 og 18.6: om intervallerne mellem sikkerhedsøvelser og sikkerhedsuddannelse på havnefaciliteterne samt for havnefaciliteternes sikringsansvarlige,

Artikel 4:

I denne artikel bekræftes de enkelte medlemsstaters pligt til at fremsende de krævede oplysninger Den Internationale Søfartsorganisation i henhold til regel 13 (fremsendelse af oplysninger) om SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, og denne forpligtelse indføres i forhold til Kommissionen og de øvrige medlemsstater. Disse oplysninger vedrører de nationale myndigheder, der er ansvarlige for sikring af skibe og i havne, eksistensen af godkendte sikringsplaner for havnene, disponible kontaktpunkter, der døgnet rundt kan modtage og behandle de forskellige typer af alarmer og oplysninger vedrørende maritim sikring samt rådgive og yde bistand i samme forbindelse, godkendelse af anerkendte sikringsorganisationer, aftaler om andre ordninger på sikringsområdet samt tilsvarende ordninger på sikringsområdet.

Artikel 5:

I denne artikel gives medlemsstaterne mulighed for indbyrdes at indgå bilaterale eller multilaterale aftaler i henhold til regel 11 (aftaler om andre ordninger på sikringsområdet) om SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og navnlig sådanne foranstaltninger, der er nødvendige for at fremme fast rutefart med kort overfartstid inden for Fællesskabet med brug af specifikke, tilhørende havnefaciliteter.

I andet led i stk. 2 gives Kommissionen mulighed for at evaluere udkast til aftaler, før disse indgås, i henhold til beskyttelsesproceduren.

Med stk. 4 får medlemsstaterne mulighed for at indføre ordninger på sikringsområdet for passagerskibe, der anvendes til fast indenlandsk rutefart, der fører dem mere end 20 sømil væk fra kysten, samt for de havne, der betjener dem, på den betingelse, at dette ikke må forringe det tilstræbte overordnede sikringsniveau. Ved de i artikel 10 fastlagte kontrolbesøg vurderer Kommissionen kontrolbestemmelserne for disse foranstaltninger.

Artikel 6:

I denne artikel behandles havnefaciliteter beliggende i havne, der kun lejlighedsvis betjener den internationale maritime trafik, hvor det vil være en uforholdsmæssigt stor opgave konstant at anvende de sikringsbestemmelser, der fastlægges i nærværende forordning. De enkelte medlemsstater fastlægger i henhold til de udførte sikringsvurderinger en liste over de berørte havne og de erstatningsforanstaltninger, der kan sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. Medlemsstaterne meddeler alle disse oplysninger til Kommissionen og kun listen til de øvrige medlemsstater.

Artikel 7:

Med denne artikel gives alle skibe, der meddeler, at de har til hensigt at anløbe en medlemsstats havn, pligt til på forhånd at indsende oplysninger om dets internationale sikringscertifikat og de sikringsniveauer, som det opererer med og tidligere har opereret med, samt alle andre praktiske sikringsoplysninger.

I denne artikel kræves det, at medlemsstaterne udnævner en "kompetent havnesikrings myndighed", som sikrer en koordineret gennemførelse af de sikringsforanstaltninger for skibe og havnefaciliteter, der foreskrives i denne forordning.

Endelig skal medlemsstaterne opbevare en oversigt over de procedurer, som er taget i anvendelse i denne forbindelse for de enkelte skibe.

Artikel 8:

Med denne artikel indføres der mulighed for undtagelser fra forpligtelsen til at foretage forudgående sikkerhedskontrol, når skibe, der sejler i fast rutefart inden for en medlemsstat eller mellem to eller flere medlemsstater, anløber en havn. Denne undtagelse er knyttet til kravet om, at rederiet løbende skal stille en liste over de pågældende skibe til rådighed for de pågældende medlemsstaters myndigheder tilligemed alle oplysninger, der normalt vil være påkrævet i de enkelte tilfælde.

De enkelte berørte medlemsstater fremsender i øvrigt listen over de berørte rederier og skibe til Kommissionen.

Artikel 9:

Sikringskontrollerne i havnen sker normalt på foranledning af medlemsstaternes kompetente sikringsmyndigheder.

Tilstedeværelsen af et internationalt sikringscertifikat på skibet kan imidlertid også kontrolleres af inspektører, der handler inden for rammerne af havnestatskontrollen i henhold til Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om havnestatskontrol [4], ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/106/EF af 19. december 2001 [5].

[4] EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1-19.

[5] EFT L 19 af 22.1.2002, s. 17-31.

Denne artikel giver således mulighed for at supplere de pågældende administrative foranstaltninger, når disse er anderledes.

Artikel 10:

I denne artikel nævnes medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til administration, kontrol og tilvejebringelse af de nødvendige midler for gennemførelsen af målsætningerne for denne forordning, og det kræves, at de vedtager en national plan for gennemførelsen af forordningens bestemmelser.

Der skal oprettes en nationalt ansvarlig myndighed med ansvar for sikring af skibe og havnefaciliteter, som er Kommissionens kontaktled i forbindelse med gennemførelsen af nærværende forordning.

Stk. 3 indeholder en tidsplan for en forudgående gennemførelse af visse foranstaltninger i henhold til resolution 6, som IMO's diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002, således at sikringsordningen kan træde i kraft den 1. juli 2004, som er den dato, IMO har fastsat. Tidsplanen omfatter følgende foranstaltninger:

- Udnævnelse af en nationalt ansvarlig myndighed som defineret i foregående afsnit inden den 1. januar 2004;

- Udarbejdelse af sikringsvurderinger for skibe og havnefaciliteter samt udnævnelse af sikringsansvarlige for skibe, rederier og havnefaciliteter inden den 1. marts 2004;

- Godkendelse af skibes og havnefaciliteters sikringsplaner inden den 1. maj 2004;

- Udstedelse af internationale sikringscertifikater for skibe inden den 1. juni 2004.

I stk. 4-6 defineres en procedure for indførelsen af inspektioner under overvågelse af Kommissionen med henblik på kontrollere effektiviteten af gennemførelseskontrollen for de enkelte nationale systemer.

I stk. 7 bestemmes det, at agenturet, som oprettes ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning 1406/2002/EF den 27. juni 2002 om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed [6], i henhold til forordningen skal bistå Kommissionen ved udøvelsen af dennes opgaver.

[6] EFT L 208 af 5.8.2002, s. 1-9.

Artikel 11:

Med denne artikel får Kommissionen gennem forskriftsproceduren mulighed for at gennemføre kommende ændringer af SOLAS-konventionen og ISPS-koden samt for på grundlag af de indhøstede erfaringer at gøre andre bestemmelser i ISPS-kodens B-del end dem, der gøres obligatoriske gennem denne forordning, obligatoriske eller for at definere en harmoniseret ordning for anvendelsen af de bestemmelser i ISPS-kodens B-del, der er gjort obligatoriske.

Artikel 12:

Kommissionen bistås af et udvalg, der arbejder i overensstemmelse med forskriftsproceduren (artikel 5 i Rådets beslutning 1999/468/EF af 28 juni 1999 om fastsættelsen af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen [7]) samt beskyttelsesproceduren (artikel 6 i samme afgørelse).

[7] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

Udvalget er oprettet i medfør af artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2099/2002/EF af 5. november 2002 om oprettelse af et udvalg for maritim sikring og forebyggelse af forurening fra skibe (USS) [8].

[8] EFT L 324 af 29.11.2002, s. 1.

Artikel 13:

I denne artikel kræves det, at medlemsstaterne indfører sanktioner i tilfælde af overtrædelser af bestemmelserne i denne forordning. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

Artikel 14:

Med henblik på overholdelse af fristen for gennemførelse af de særlige tiltag til fremme af maritim sikring, som indføres ved ændringen af SOLAS-konventionen og ISPS-koden, som IMO vedtog den 1. juli 2004, samt fremme af en gradvis og veltilrettelagt gennemførelse træder nærværende forordning i kraft på den tyvende dag efter offentliggørelsen i De Europæiske Unions Tidende.

Den finder anvendelse pr. 1. juli 2004 med undtagelse af bestemmelserne i artikel 10.3, som træder i kraft og finder anvendelse på de datoer, der anføres i denne artikel. Dette vedrører:

- Udnævnelse af en nationalt ansvarlig myndighed inden den 1. januar 2004;

- Udarbejdelse af sikringsvurderinger for skibe og havnefaciliteter samt udnævnelse af sikringsansvarlige for skibe, rederier og havnefaciliteter inden den 1. februar 2004;

- Godkendelse af skibes og havnefaciliteters sikringsplaner inden den 1. maj 2004;

- Udstedelse af internationale sikringscertifikater for skibe inden den 1. juni 2004.

Bilag 1:

Dette bilag indeholder kapitel XI-2 (særlige tiltag til fremme af maritim sikring) til SOLAS-konventionen.

Bilag 2:

Dette bilag indeholder ISPS-kodens A-del.

Bilag 3:

Dette bilag indeholder ISPS-kodens B-del.

2003/0089 (COD)

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter

(EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen [9],

[9] EFT C [...], [...], p.[...].

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg [10],

[10] EFT C [...], [...], p.[...].

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [11],

[11] EFT C [...], [...], p.[...].

efter proceduren i traktatens artikel 251 [12], og

[12] EFT C [...], [...], p.[...].

ud fra følgende betragtninger:

(1) Bevidst skadevoldende handlinger og terrorisme hører blandt de alvorligste trusler mod idealerne om demokrati og frihed samt de frihedsværdier, der udgør selve essensen af Den Europæiske Union.

(2) Det er vigtigt til enhver tid at sikre søtransportsektoren i Det Europæiske Fællesskab og de borgere, der benytter denne, mod trusler om overlagte kriminelle handlinger.

(3) Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002 ændringer af SOLAS-konventionen om sikkerhed for menneskeliv på søen samt en international kode for sikring af skibe og havnefaciliteter (ISPS-koden). Formålet med disse instrumenter er at forbedre sikringen af skibe, der anvendes i den internationale samhandel og de tilhørende havnefaciliteter, og de indeholder obligatoriske bestemmelser, hvis dækningsområde inden for Fællesskabet bør præciseres, samt bestemmelser i form af henstillinger, hvoraf nogle skal gøres obligatoriske inden for Fællesskabet.

(4) Gennemførelsen af de sikringsmæssige mål, som beskrives i betragtning (2), bør ske gennem vedtagelse af fælles standarder for fortolkning, gennemførelse og fællesskabskontrol af de bestemmelser, som Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002, medmindre andet gælder ifølge medlemsstaternes lovgivning vedrørende den nationale sikkerhed og foranstaltninger, som måtte blive indført i medfør af afsnit VI i traktaten om oprettelse af Den Europæiske Union. Gennemførelsesbeføjelserne overdrages til Kommissionen med henblik på vedtagelse af detaljerede gennemførelsesbestemmelser.

(5) I denne retsakt overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder anerkender.

(6) Ud over skibe, der benyttes til international maritim trafik, og de havnefaciliteter, der benyttes til samme, skal skibe, der sejler i national fart inden for Fællesskabet, samt de tilhørende havnefaciliteter sikres bedre, navnlig passagerskibe på grund af det store antal menneskeliv, som denne trafik kan sætte på spil.

(7) ISPS-kodens B-del indeholder en række henstillinger, der bør gøres obligatoriske inden for Fællesskabet med henblik på en koordineret gennemførelse af de sikringsmæssige mål, der beskrives i betragtning (2).

(8) Med henblik på at bidrage til den anerkendte og nødvendige målsætning om at fremme nærskibsfart inden for Fællesskabet bør medlemsstaterne opfordres til i henhold til regel 11, kapitel XI-2 i IMO's SOLAS-konvention at fremme aftaler vedrørende sikringsordninger for fast rutefart til søs inden for Fællesskabet for at undgå at svække det tilstræbte overordnede sikringsniveau.

(9) For havnefaciliteter beliggende i havne, der kun lejlighedsvis betjener international søtrafik, kan det være en uforholdsmæssig stor opgave konstant at anvende de sikringsbestemmelser, der indføres ved nærværende forordning. Det er op til de enkelte medlemsstater i henhold til de sikringsvurderinger, de foretager, at udarbejde en liste over de berørte havne og de erstatningsforanstaltninger, der kan sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau.

(10) Medlemsstaterne skal foretage aktiv kontrol af overholdelsen af sikringsreglerne på skibe af alle oprindelser, der anmoder om at anløbe en af Fællesskabets havne. Det er vigtigt, at medlemsstaterne udnævner en "kompetent havnesikringsmyndighed", som sikrer en koordineret gennemførelse af de sikringsforanstaltninger for skibe og havnefaciliteter, der foreskrives i nærværende forordning. Denne myndighed skal kræve, at ethvert skib, der anmoder om tilladelse til at anløbe en medlemsstats havn, forud indsender oplysninger om dets internationale sikringscertifikat samt de sikringsniveauer, som det opererer med og tidligere har opereret med, samt alle andre praktiske oplysninger vedrørende sikring.

(11) Der skal være mulighed for, at medlemsstaterne kan indføre undtagelser fra det systematiske krav om oplysninger i foregående betragtning i forbindelse med rutefart inden for Fællesskabet eller nationalt, hvis de rederier, der besejler de pågældende ruter, til enhver tid kan levere disse oplysninger på anmodning af medlemsstaternes kompetente myndigheder.

(12) Sikkerhedskontroller på havnen kan foranlediges af medlemsstaternes kompetente sikringsmyndigheder, men for det internationale sikringscertifikats vedkommende ligeledes af inspektører, der handler inden for rammerne af havnestatskontrollen i henhold til Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om havnestatskontrol af skibe [13], som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/106/EF af 19. december 2001 [14]. Det skal således sikres, at de relevante myndigheder supplerer hinanden, når der er flere myndigheder involveret.

[13] EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1-19.

[14] EFT L 19 af 22.1.2002, s. 17-31.

(13) På nationalt plan bidrager forskellige parter til gennemførelsen af sikringsforanstaltninger, og derfor skal de enkelte medlemsstater udpege en enkelt, kompetent myndighed, der har til opgave at koordinere og kontrollere gennemførelsen af sikringsforanstaltninger for søtransportsektoren på nationalt plan. Medlemsstaterne skal indføre de nødvendige instrumenter og en national plan for gennemførelse af denne forordning med henblik på at opfylde den sikringsmæssige målsætning, som beskrives under betragtning (2), navnlig gennem en tidsplan for tidlig iværksættelse af bestemte foranstaltninger, i henhold til bestemmelserne i resolution 6, som IMO's diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002. Effektiviteten af de kontroller, der gennemføres i de enkelte nationale systemer, skal efterprøves ved inspektioner, der overvåges af Kommissionen.

(14) Det agentur, som er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning 1406/2002/EF af 27. juni 2002 om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed [15], skal bistå Kommissionen ved dennes inspektionsopgaver samt ved opbevaring af og opfølgning på de oplysninger, som medlemsstaterne indberetter.

[15] EFT L 208 af 5.8.2002, s. 1-9.

(15) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen [16]. Disse opgaver skal overdrages udvalget om maritim sikring og forebyggelse af forurening fra skibe (USS), som er nedsat ved artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2099/2002/EF af 5. november 2002 om oprettelse af et udvalg for maritim sikring og forebyggelse af forurening fra skibe (USS) [17].

[16] EFT L 184 af 17.1.1999, s. 23.

[17] EFT L 324 af 29.11.2002, s. 1.

I denne forbindelse bør der indføres en procedure for ændring af denne forordning med henblik på dels at tage hensyn til udviklingen i de internationale instrumenter, dels, i lyset af de indhøstede erfaringer, at gøre andre bestemmelser i ISPS-kodens B-del obligatoriske end dem, der allerede gøres obligatoriske ved denne forordning.

(16) Målene for denne forordning, som er at indføre og anvende hensigtsmæssige foranstaltninger inden for søtransportpolitikken, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af forordningens europæiske dimension bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, er forordningen begrænset til de grundlæggende fælles bestemmelser, der er nødvendige for at opfylde formålet om sikring af skibe og havnefaciliteter, og går ikke ud over det, der er nødvendigt for at nå dette mål -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

Formål

1. Formålet med denne forordning er at indføre og iværksætte fællesskabsforanstalt ninger med henblik på at forbedre sikringen af skibe, der anvendes til international samhandel og national trafik samt tilhørende havneanlæg mod truslen om overlagte kriminelle hand linger.

2. Forordningen har i øvrigt til formål at skabe grundlaget for harmoniseret fortolkning og gennemførelse samt kontrol på fællesskabsplan af de særlige tiltag til fremme af maritim sikring, som Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) diplomatiske konference vedtog den 12. december 2002 i form af en ændring af SOLAS-konventionen (Safety Of Life At Sea) og indførelse af ISPS-koden (International Ship and Port facility Security).

Artikel 2

Definitioner

I denne forordning gælder følgende definitioner:

1. "SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring": Ændringer i form af tilføjelse af kapitel XI-2 i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) inter nationale konvention om sikkerhed for menneskeliv til søs (SOLAS-konventionen) som ændret ved IMO's diplomatiske konference den 12. december 2002, ændringerne er indeholdt i resolution 1 fra den nævnte diplomatiske konference og er gengivet i bilag 1 til denne forordning.

2. "ISPS-kode": Den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter (ISPS-kode), vedtaget af Den Internationale Søfartsorganisations diplomatiske konference den 12. december 2002.

3. "ISPS-kodens A-del": Præamblen og de obligatoriske bestemmelser, som udgør ISPS-kodens A-del, vedrørende bestemmelserne i kapitel XI-2 i Den Internationale Søfartsorga nisations (IMO) internationale konvention fra 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen som ændret ved Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) diplomatiske konference den 12. december 2002; bestemmelserne er indeholdt i resolution 2 fra samme diplomatiske konference og er gengivet i bilag 2 til denne forordning,

4. "ISPS-kodens B-del": Vejledningen, der udgør ISPS-kodens B-del, om bestemmelser ne i kapitel XI-2 i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) internationale konvention fra 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen og ISPS-kodens A-del, der blev vedtaget ved Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) diplomatiske konference den 12. december 2002; vejledningen er indeholdt i resolution 2 fra den nævnte diplomatiske konference og er gengivet i bilag 3 til denne forordning.

5. "maritim sikring": Kombinationen af foranstaltninger samt menneskelige og materielle ressourcer, der har til formål at beskytte søfarten mod trusler fra overlagte kriminelle handlinger.

6. "nationalt ansvarlig myndighed": Den nationale myndighed, som hver medlemsstat udpeger som ansvarlig for sikring af skibe og havnefaciliteter.

7. "kompetent havnesikringsmyndighed": Myndighed, som hver medlemsstats nationalt ansvarlige myndighed udpeger med den opgave i hver havn i Fællesskabet at samordne gennemførelsen af de sikringsforanstaltninger for skibe og havnefaciliteter, der foreskrives i denne forordning.

8. "international søtransport": Enhver forbindelse ad søvejen fra en havn i en medlemsstat til en havn uden for den pågældende medlemsstat eller omvendt.

9. "indenlandsk søtransport": Enhver forbindelse ad søvejen mellem en havn i en medlemsstat og den samme havn eller en anden havn i samme medlemsstat.

10. "rutefart": en række sejladser, der er tilrettelagt med henblik på at sikre forbindelsen mellem to eller flere havne:

a) i henhold til en offentliggjort fartplan eller

b) med en sådan regelmæssighed eller hyppighed, at det fremtræder som en systematisk række sejladser.

11. "havnefacilitet": Et sted, hvor grænsefladen mellem skib og havn forekommer. Dette omfatter områder som ankerpladser, ventepladser og ankomstfaciliteter fra søsiden.

12. "grænseflade mellem skib og havn": betyder det samspil, der opstår, når et skib direkte og umiddelbart inddrages i overførslen mellem skib og havn af personer eller gods eller udførelsen af havnetjenesteydelser.

Artikel 3

Fælles bestemmelser og anvendelsesområde

1. Inden for international søtransport anvender medlemsstaterne SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-kodens A-del, jf. definitionen i artikel 2, i deres helhed og på de betingelser og for de skibe, rederier og havnefaciliteter, der er fastlagt i de nævnte tekster.

2. For national søtransport gælder kravene i ovenstående stk. 1 på samme måde for passagerskibe, der sejler i indenlandsk fart, og som hører til klasse A, jf. artikel 4 i Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe [18], samt for deres rederier og de havnefaciliteter, der betjener dem.

[18] EFT L 144 af 15.5.2002, s. 1-115.

Bestemmelserne i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-kodens bestemmelser om sikringsvurdering, udarbejdelse af sikringsplaner samt udpegelse af sikringsansvarlige i rederier og på skibe gælder for andre skibe end dem, der er anført i regel 2, stk. 1.1 (anvendelse/skibstype), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, og som sejler i indenlandsk fart. De samme krav finder anvendelse på de havnefaciliteter, der betjener dem.

3. Ved gennemførelsen af de bestemmelser, der følger af stk. 1 og 2 ovenfor tager medlemsstaterne det størst mulige hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del, jf. artikel 2, nr. 4.

4. Medlemsstaterne efterlever bestemmelserne i følgende punkter af ISPS-kodens B-del, som om disse var obligatoriske:

- 1.12 (revision af skibenes sikringsplaner)

- 1.16 (sikringsvurdering af havnefaciliteter)

- 4.1 (beskyttelse af sikringsplaners og -vurderingers fortrolighed)

- 4.5 (minimumskompetencer for anerkendte sikringsorganisationer)

- 4.8 (udarbejdelse af sikringsniveauer)

- 4.14, 4.15, 4.16 (kontaktpunkter og oplysninger vedrørende havnefaciliteternes sikringsplaner)

- 4.18 (identifikationsdokumenter)

- 4.24 (skibenes anvendelse af de sikringsforanstaltninger, der anbefales af den stat, i hvis territorialfarvand de sejler)

- 4.28 (skibenes besætninger)

- 4.41 (formidling af oplysninger mellem staterne ved udvisning eller afvisning fra en havn)

- 4.45 (skibe fra stater, der ikke er part i konventionen)

- 6.1 (rederiets forpligtelse til at give kaptajnen oplysninger om operatørerne af skibet)

- 8.3 til 8.10 (minimumsstandarder vedrørende sikringsvurdering af skibet)

- 9.2 (minimumsstandarder vedrørende skibets sikringsplan)

- 13.6 og 13.7 (intervallerne mellem sikkerhedsøvelser og sikkerhedsuddannelse for skibenes besætninger samt for rederiernes og skibes sikringsansvarlige)

- 15.3 og 15.4 (minimumsstandarder vedrørende sikringsvurdering af havnefacilite terne)

- 16.3 og 16.8 (minimumsstandarder vedrørende havnefaciliteternes sikringsplan)

- 18.5 og 18.6 (intervallerne mellem sikkerhedsøvelser og sikkerhedsuddannelse på havnefaciliteterne samt for havnenes sikringsansvarlige).

5. Med dette formål revideres havnefaciliteternes sikringsplaner regelmæssigt som fastsat i punkt 1.16 i ISPS-kodens B-del; det gøres, hver gang der sker en ændring af en havnefacilitets art eller anvendelsesformål og senest efter tre år efter planens udarbejdelse eller seneste revision.

6. De enkelte medlemsstater giver ligeledes Kommissionen og de øvrige medlemsstater kontaktoplysninger for de kontaktpersoner, der omtales i punkt 4.16 i ISPS-kodens B-del, samt oplysningerne i henhold til punkt 4.41 i ISPS-kodens B-del, når et skib bortvises fra eller nægtes adgang til en havn i Fællesskabet.

Artikel 4

Formidling af oplysninger

De enkelte medlemsstater meddeler Den Internationale Søfartsorganisation, Kommissionen og de øvrige medlemsstaterne de oplysninger, der kræves i henhold til regel 13 (meddelelse af oplysninger) i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring.

Artikel 5

Søtransport inden for Fællesskabet og indenlandsk søtransport

1. I henhold til denne forordning kan regel 11 (alternative sikringsaftaler) i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring finde anvendelse på fast rutefart, der drives inden for Fællesskabet under anvendelse af tilhørende specifikke havnefaciliteter.

2. Med henblik herpå kan medlemsstaterne hver især indgå bilaterale eller multilaterale aftaler i henhold til den nævnte regel og navnlig sådanne, som er nødvendige for at fremme nærskibsfart inden for Fællesskabet.

De berørte medlemsstater anmelder udkastene til aftaler til Kommissionen.

Kommissionen undersøger, om der gennem udkastene til aftaler sikres et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, navnlig i henhold til bestemmelserne i stk. 2 i ovennævnte regel 11, og om disse er i overensstemmelse med fællesskabsretten. Hvis udkastene til aftaler ikke opfylder disse kriterier, træffer Kommissionen inden for fire måneder en afgørelse i henhold til proceduren i artikel 12, stk. 3; i sådanne tilfælde ændrer de berørte medlemsstater udkastene forud for den endelige indgåelse af aftalerne.

3. Intervallerne for revisionen af sådanne aftaler i henhold til stk. 4 i regel 11 i Særlige tiltag til fremme af maritim sikring må ikke overstige tre år.

4. Medlemsstaterne kan indføre sådanne sikringsarrangementer for passagerskibe, der anvendes til indenlandsk rutefart, og som er omfattet af denne forordnings artikel 3, stk. 2, første afsnit, samt for de havne, der betjener dem, forudsat at det ikke svækker det tilsigtede overordnede sikringsniveau.

Den berørte medlemsstat meddeler disse foranstaltninger til Kommissionen sammen med de periodiske revisioner inden den 1. juli hvert år.

Vilkårene for anvendelse af disse foranstaltninger kontrolleres af Kommissionen efter bestemmelserne i denne forordnings artikel 10, stk. 4-7.

Artikel 6

Lejlighedsvis international søtransport

1. De enkelte medlemsstater udarbejder på baggrund af den foretagne sikringsvurdering af havnefaciliteter en liste over de berørte havne og fastlægger omfanget af de foranstaltninger, der træffes til gennemførelse af regel 2, stk. 2 (omfanget af reglernes anvendelse for havnefaciliteter, der lejlighedsvis betjener skibe i international fart), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring.

2. De enkelte medlemsstater giver senest den 1. juli 2004 Kommissionen meddelelse om indholdet af denne liste og om de trufne foranstaltninger.

3. De enkelte medlemsstater giver inden samme dato de øvrige medlemsstater meddelelse om indholdet af denne liste.

Artikel 7

Sikringskontrol forud for anløb af en havn i Fællesskabet

1. Når et skib, der er omfattet af bestemmelserne i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-koden eller af denne forordnings artikel 3, giver meddelelse om, at det har til hensigt at anløbe en havn i en medlemsstat, kræver den kompetente sikringsmyndighed i den pågældende medlemsstat de oplysninger, der kræves i henhold til regel 9, stk. 2.1 (skibe, der har til hensigt at anløbe en anden kontraherende stats havn), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring. Denne myndighed analyserer de meddelte oplysninger og anvender eventuelt de procedurer, der fastlægges i stk. 2 i samme regel.

2. De i foregående stykke omtalte oplysninger fremsendes:

a) mindst 24 timer i forvejen eller

b) senest på det tidspunkt, hvor skibet forlader den foregående havn, hvis rejsen er kortere end 24 timer, eller

c) så snart disse oplysninger foreligger, hvis anløbshavnen er ukendt eller ændres under rejsen.

3. Der opbevares en rapport over den procedure, som det enkelte skib følger.

Artikel 8

Undtagelser fra sikringskontrol inden et skib anløber en havn

1. Medlemsstaterne kan fritage rutefart mellem havne på deres område fra kravet i artikel 7, når følgende betingelser er opfyldt:

a) Rederiet, der driver ovenfor anførte rutefart, udarbejder og ajourfører en liste over de benyttede skibe og videresender denne til den kompetente sikringsmyndighed i den pågældende havn.

b) For hver rejse, der foretages, stilles oplysningerne, som kræves i henhold til stk. 2.1 i regel 9 i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring, til rådighed for den kompetente havnesikringsmyndighed på dennes anmodning. Rederiet skal udarbejde et internt system, der sikrer en øjeblikkelig videresendelse af de pågældende oplysninger til den kompetente havnesikringsmyndighed døgnet rundt, så snart anmodningen om oplysninger modtages.

2. Når der drives international rutefart mellem to eller flere medlemsstater, kan de enkelte berørte medlemsstater anmode de øvrige medlemsstater om en undtagelse for den pågældende tjeneste. Alle de berørte medlemsstater samarbejder om at indføre en undtagelse for den pågældende tjeneste i overensstemmelse med stk. 1.

3. Medlemsstaterne kontrollerer regelmæssigt, at betingelserne i stk. 1 og stk. 2 er opfyldt. Når mindst en af disse betingelser ikke længere er opfyldt, ophæver medlemsstaterne straks undtagelsen for det pågældende rederi.

4. Medlemsstaterne udarbejder en liste over rederier og skibe, der er fritaget i henhold til denne artikel, og sørger for, at listen holdes ajour. De meddeler disse oplysninger til Kommissionen.

Artikel 9

Sikringskontrol i Fællesskabets havne

1. Certifikatkontrollen som fastsat i regel 9, stk. 1.1 (kontrol af skibe i havn), i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring foretages i havnen enten af den kompetente havnesikringsmyndighed, jf. artikel 2, stk. 7, eller af de skibsinspektører, der er defineret i artikel 2, stk. 5, i Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om havnestatskontrol [19], som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/106/EF af 19. december 2001 [20].

[19] EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1-19.

[20] EFT L 19 af 22.1.2002, s. 17-31.

2. Når en skibsinspektøren, der foretager havnestatskontrol, ikke hører under den kompetente havnesikringsmyndighed, jf. denne forordnings artikel 2, stk. 7, og finder, at der er begrundet mistanke om, at skibet ikke opfylder SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring eller ISPS-koden, meddeler han straks dette til den kompetente havnesikringsmyndighed, som herefter anvender foranstaltningerne i regel 9, stk. 1.2 og 1.3, i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring.

Artikel 10

Gennemførelse og efterlevelseskontrol

1. Medlemsstaterne gennemfører de administrative og kontrolmæssige opgaver, der udspringer af bestemmelserne i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring og ISPS-koden. De sikrer sig, at alle nødvendige midler afsættes og anvendes til gennemførelse af denne forordning.

2. I overensstemmelse med regel 13 i SOLAS-konventionens særlige tiltag til fremme af maritim sikring udpeger medlemsstaterne den nationale myndighed, der er ansvarlig for sikring af skibe og havnefaciliteter. Denne nationalt ansvarlige myndighed er Kommissionens kontaktled ved anvendelsen af denne forordning.

3 Medlemsstaterne vedtager hver især en national plan for gennemførelsen af denne forordning. De træffer alle foranstaltninger, der kan sikre en fremskyndet gennemførelse af følgende tiltag:

- Udnævnelse af en nationalt ansvarlig myndighed som defineret i foregående afsnit inden den 1. januar 2004.

- Udarbejdelse af sikringsvurderinger for skibe og havnefaciliteter samt udnævnelse af sikringsansvarlige for skibe, rederier og havnefaciliteter inden den 1. marts 2004.

- Godkendelse af skibes og havnefaciliteters sikringsplaner inden den 1. maj 2004.

- Udstedelse af internationale sikringscertifikater for skibe inden den 1. juni 2004.

4. Seks måneder efter den dato, hvorfra denne forordning finder anvendelse, indleder Kommissionen i samarbejde med den i stk. 2 omtalte myndighed inspektioner for at efterprøve kontrolbestemmelserne for gennemførelsen af de nationale planer, der er vedtaget inden for rammerne af denne forordning. Ved disse inspektioner tages der hensyn til de oplysninger, der er afgivet af den i stk. 2 nævnte myndighed, navnlig kontrolrapporter. Nærmere bestemmelser om disse inspektioner fastsættes efter fremgangsmåden i artikel 12, stk. 2.

5. De tjenestemænd, som Kommissionen pålægger at foretage inspektioner i henhold til stk. 4, fremlægger, før de udfører opgaven, en skriftlig tilladelse fra Kommissionens tjenestegrene, hvori inspektionens art, formål og forventede startdato angives. Kommissionen giver i god tid de medlemsstater, der berøres af inspektionen, meddelelse om denne.

Med henblik på at kontrollere den faktiske gennemførelse af de nationale planer kan disse inspektioner efter behov udvides til de tjenester, der har ansvaret for kontrol af havneanlæg, rederier og skibe. I disse tilfælde foretages inspektionerne uden forudgående varsel.

Den pågældende medlemsstat underkaster sig inspektionerne og sørger for, at de berørte organisationer og personer også underkaster sig inspektionerne.

6. Kommissionen fremsender inspektionsrapporterne til den pågældende medlemsstat, som senest tre måneder efter modtagelsen meddeler, hvilke foranstaltninger den har truffet for at rette op på eventuelle fejl. Rapporten og svaret fra den i stk. 2 omtalte myndighed fremsendes til det udvalg, der er nedsat i medfør af artikel 12, stk. 1.

7. Det europæisk agentur for søfartssikkerhed, oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1406/2002/EF af 27. juni 2002 [21], bistår i overensstemmelse med sin forretningsorden Kommissionen ved dennes inspektionsopgaver samt ved opbevaring af og opfølgning på de oplysninger, som medlemsstaterne meddeler i overensstemmelse med denne forordnings artikel 3, stk. 6, samt artikel 4, 5, 6, 8 og 10.

[21] EFT L 208 af 5.8.2002, s. 1-9.

Artikel 11

Ændringer

Efter fremgangsmåden i artikel 12, stk. 2, kan der vedtages bestemmelser med henblik på:

- inden for rammerne af denne forordning at anvende senere ændringer til de internationale instrumenter, som der henvises til i forordningen

- i lyset af de indhøstede erfaringer at udvide forpligtelserne i henhold til denne forordnings artikel 3, stk. 4, så de også omfatter andre punkter i ISPS-kodens B-del, eller at fastlægge en harmoniseret ordning for, hvordan disse forpligtelser skal efterleves.

Artikel 12

Udvalget

1. Kommissionen bistås af udvalget for maritim sikring og forebyggelse af forurening fra skibe (USS), som oprettes i medfør af artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2099/2002/EF af 5. november 2002 om oprettelse af et udvalg for maritim sikring og forebyggelse af forurening fra skibe (USS) [22].

[22] EFT L 324 af 29.11.2002, s. 1.

2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [23] i overensstemmelse med samme afgørelses artikel 8.

[23] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

Det tidsrum, der nævnes i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til en måned.

3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 6 og 7 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 i overensstemmelse med samme afgørelses artikel 8.

Artikel 13

Sanktioner

De sanktioner, der anvendes ved overtrædelse af denne forordning, skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

Artikel 14

Ikrafttræden

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Den finder anvendelse fra den 1. juli 2004 med undtagelse af bestemmelserne i artikel 10, stk. 3, som træder i kraft og finder anvendelse fra de datoer, der anføres i denne artikel.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

Udfærdiget i Bruxelles, den [...].

På Europa-Parlamentets vegne På Rådets vegne

Formand Formand

BILAG 1

ÆNDRINGER TIL BILAGET TIL DEN INTERNATIONALE KONVENTION AF 1974 OM SIKKERHED FOR MENNESKELIV PÅ SØEN MED ÆNDRINGER

"KAPITEL XI-2

SÆRLIGE TILTAG TIL FREMME AF MARITIM SIKRING

Regel 1

Definitioner

1 Medmindre andet udtrykkeligt er bestemt, gælder følgende definitioner ved anvendelsen af dette kapitel:

.1 "Bulkcarrier" betyder en bulkcarrier som defineret i kapitel IX, regel 1.6.

.2 "Kemikalietankskib" betyder et kemikalietankskib som defineret i kapitel VII, regel 8.2.

.3 "Gastankskib" betyder et gastankskib som defineret i kapitel VII, regel 11.2.

.4 "Højhastighedsfartøj" betyder et fartøj som defineret i kapitel X, regel 1.2.

.5 "Mobile offshore drilling unit (MODU)" betyder en mekanisk fremdrevet MODU som defineret i kapitel IX, regel 1, der ikke er på plads.

.6 "Olietankskib" betyder et olietankskib som defineret i kapitel II-1, regel 2.12.

.7 "Rederi" betyder et rederi som defineret i kapitel IX, regel 1.

.8 "Grænseflade mellem skib og havn" betyder det samspil, der opstår, når et skib direkte og umiddelbart inddrages i overførslen mellem skib og havn af personer eller gods eller udførelsen af havnetjenesteydelser.

.9 "Havnefacilitet" er et område, der fastlægges af den kontraherende stat eller af den udpegede myndighed, hvor grænsefladen mellem skib og havn findes. Alt efter omstændighederne kan der være tale om ankerpladser, ventepladser og søværts indsejlingsområder.

.10 " Aktiviteter mellem skibe" betyder aktiviteter, der ikke er forbundet med en havnefacilitet, men som indebærer overførsel af personer eller gods fra et skib til et andet. .11 "Udpeget myndighed" betyder den eller de organisationer eller den eller de administrationer, der inden for den kontraherende stat er udpeget som værende ansvarlig for gennemførelsen af bestemmelserne i dette kapitel om dels sikring af havnefaciliteter, dels grænsefladen mellem skibet og havnen set fra havnefacilitetens synspunkt.

.12 "The International Ship and Port Facility Security (ISPS) Code" betyder den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter. Den indeholder en A-del (med obligatoriske bestemmelser) og en B-del (med vejledende bestemmelser) vedtaget den 12. december 2002 ved resolution 2 på konferencen for kontraherende stater til den internationale konvention af 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen (SOLAS), som kan ændres af Organisationen på betingelse af, at:

.1 ændringer til kodens A-del vedtages, sættes i kraft og får retsvirkning i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel VIII i SOLAS-konventionen om procedurer for ændring af SOLAS-konventionens bilag bortset fra kapitel I, og at

.2 ændringer til kodens B-del vedtages af IMO's maritime sikkerhedskomité (MSC) i overensstemmelse med dens forretningsorden.

.13 "Sikringsrelateret hændelse" betyder enhver mistænkelig handling eller omstændighed, som udgør en trussel mod et skib, herunder en MODU og et højhastighedsfartøj, eller mod en havnefacilitet, grænseflade mellem skib og havn eller aktiviteter mellem skibe.

.14 "Sikringsniveau" er en angivelse af graden af risiko for, at en sikringsrelateret hændelse vil blive forsøgt eller vil forekomme.

.15 "Sikringserklæring" betyder en aftale indgået mellem et skib og enten en havnefacilitet eller et andet skib, som det har berøring med, hvori de sikringstiltag, som de hver især vil gennemføre, beskrives nærmere.

.16 "Anerkendt sikringsorganisation" betyder en organisation med passende ekspertise i sikringsanliggender og med relevant viden om skibs- og havnedrift, der er bemyndiget til at udføre en vurderings-, verificerings-, godkendelses- eller certificeringsaktivitet som krævet i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del.

2 Når begrebet "skib" anvendes i regel 3 til regel 13, omfatter det også MODU'er og højhastighedsfartøjer.

3 Når begrebet "alle skibe" anvendes i dette kapitel, betyder det alle skibe, som dette kapitel finder anvendelse på.

4 Når begrebet "kontraherende stat" anvendes i regel 3, 4, 7, 10, 11, 12 og 13, henvises der også til den "udpegede myndighed".

Regel 2

Anvendelse

1 Dette kapitel finder anvendelse på:

.1 følgende typer skibe i international fart:

.1.1 passagerskibe, herunder højhastighedspassagerfartøjer,

.1.2 lastskibe, herunder højhastighedsfartøjer, med en bruttotonnage på 500 eller derover og

.1.3 MODU'er samt

.2 havnefaciliteter, der betjener sådanne skibe i international fart.

2 Uanset bestemmelserne i stk. 1.2 skal de kontraherende stater afgøre, i hvilken udstrækning dette kapitel og de relevante afsnit i ISPS-kodens A-del finder anvendelse på de havnefaciliteter inden for deres territorium, som lejlighedsvis skal betjene skibe, der anløber eller afsejler fra havnefaciliteterne i forbindelse med international fart, selv om disse havnefaciliteter primært anvendes af skibe, der ikke er i international fart.

2.1 De kontraherende stater skal i overensstemmelse med stk. 2 basere deres beslutninger på en sikringsvurdering af havnefaciliteten, som foretages ifølge bestemmelserne i ISPS-kodens A-del.

2.2 En kontraherende stat må ikke med en beslutning, som den træffer i henhold til stk. 2, modarbejde det sikringsniveau, som søges opnået i kraft af dette kapitel eller ISPS-kodens A-del.

3 Dette kapitel finder ikke anvendelse på krigsskibe, troppetransportskibe eller andre skibe, som ejes eller drives af en kontraherende stat og kun bruges i dennes tjeneste til ikke-kommercielle formål.

4 Intet i dette kapitel skal være til skade for staters rettigheder eller pligter i henhold til international ret.

Regel 3

Kontraherende staters sikringsforpligtelser

1 Enhver administration skal fastlægge sikringsniveauer og sørge for, at skibe, der er berettiget til at føre dens flag, får oplysninger om sikringsniveauet. Når der sker ændringer i sikringsniveauet, skal oplysningerne herom ajourføres, alt efter hvad omstændighederne måtte kræve.

2 Enhver kontraherende stat skal fastlægge sikringsniveauer og sørge for, at havnefaciliteterne inden for dens territorium og skibe, inden de anløber, eller mens de er i havn inden for deres territorium, underrettes herom. Når der sker ændringer i sikringsniveauet, skal oplysningerne herom ajourføres, alt efter hvad omstændighederne måtte kræve.

Regel 4Krav til rederier og skibe

1 Ethvert rederi skal opfylde de relevante krav i dette kapitel og i ISPS-kodens A-del under hensyntagen til den vejledning, der gives i ISPS-kodens B-del.

2 Ethvert skib skal opfylde de relevante krav i dette kapitel og i ISPS-kodens A-del under hensyntagen til den vejledning, der gives i ISPS-kodens B-del. Desuden skal det bekræftes og certificeres, at det opfylder de nævnte krav, således som det angives i ISPS-kodens A-del.

3 Ethvert skib skal forud for anløb eller under ophold i havnen inden for en kontraherende stats territorium opfylde kravene til det sikringsniveau, som den pågældende kontraherende stat har fastlagt, hvis dette sikringsniveau er højere end det, der er fastlagt af det pågældende skibs administration.

4 Skibe skal uden ugrundet ophold reagere på enhver ændring til et højere sikringsniveau.

5 Når et skib ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del eller ikke kan opfylde kravene til det sikringsniveau, som Administrationen eller en anden kontraherende stat har fastlagt for dette skib, skal skibet underrette den relevante kompetente myndighed herom forud for enhver grænseflade mellem skib og havn eller forud for indsejling i havnen, uanset hvad der måtte indtræffe først.

Regel 5

Rederiers særlige ansvar

Rederiet skal sikre, at skibsføreren til hver en tid har oplysninger til sin rådighed om bord, som kan anvendes af de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd til at fastslå:

.1 hvem der er ansvarlig for udnævnelse af besætningsmedlemmer eller andre personer, som på det pågældende tidspunkt er ansat eller beskæftiget om bord på skibet i en funktion, der vedrører skibets erhvervsmæssige drift,

.2 hvem der har beslutningsansvaret, for så vidt angår skibets anvendelse, og

.3 hvem der i tilfælde af, at skibet anvendes i henhold til et certeparti, har indgået en sådan aftale om certeparti.

Regel 6

Skibets sikringsalarmsystem

1 Der skal installeres et sikringsalarmsystem i alle skibe, nærmere bestemt:

.1 i skibe bygget den 1. juli 2004 eller senere,

.2 senest ved det første radiosyn efter den 1. juli 2004 i passagerskibe, herunder højhastighedspassagerfartøjer, som er bygget før den 1. juli 2004,

.3 senest ved det første radiosyn efter den 1. juli 2004 i olietankskibe, kemikalietankskibe, gastankskibe, bulkcarriers og højhastighedslastfartøjer med en bruttotonnage på 500 eller derover, som er bygget før den 1. juli 2004, samt

.4 senest ved det første radiosyn efter den 1. juli 2006 i andre lastskibe med en bruttotonnage på 500 eller derover og MODU'er, som er bygget før den 1. juli 2004.

2 Når skibets sikringsalarmsystem aktiveres, skal det:

.1 igangsætte og sende en sikringsalarm fra skibet til en kompetent myndighed i land, som er udpeget af Administrationen, der under disse omstændigheder kan omfatte rederiet, med angivelse af skibet og dets position og af, at skibets sikring er truet eller er blevet bragt i fare,

.2 ikke sende sikringsalarmen til andre skibe,

.3 ikke aktivere alarmer om bord på skibet og

.4 fortsætte sikringsalarmen, indtil den afbrydes og/eller nulstilles.

3 Skibets sikringsalarmsystem skal:

.1 kunne aktiveres fra broen og fra mindst et andet sted og

.2 være i overensstemmelse med funktionsnormer, der ikke er ringere end de af Organisationen vedtagne.

4 Aktiveringspunkterne for skibets sikringsalarmsystem skal være således konstrueret, at alarmen ikke kan igangsættes utilsigtet.5 Kravet om et sikringsalarmsystem på skibet kan opfyldes ved anvendelse af det radiosystem, der er installeret med henblik på at opfylde kravene i kapitel IV, forudsat at alle kravene i denne regel er opfyldt.

6 Når en Administration modtager underretning om en sikringsalarm fra et skib, skal den straks underrette den eller de stater herom, i hvis nærhed skibet opererer på det pågældende tidspunkt.

7 Når en kontraherende stat modtager underretning om en sikringsalarm fra et skib, som ikke er berettiget til at føre dens flag, skal den pågældende stat straks underrette den relevante administration herom og om fornødent den eller de stater, i hvis nærhed skibet opererer på det givne tidspunkt.

Regel 7

Trusler mod skibe

1 Enhver kontraherende stat skal fastlægge sikringsniveauer og sørge for, at oplysninger herom tilgår skibe, der opererer i eller har meddelt deres hensigt om at sejle ind i dens territorialfarvand.

2 Enhver kontraherende stat skal tilvejebringe et kontaktpunkt, hvorigennem sådanne skib kan anmode om råd eller assistance, og hvortil de kan rapportere eventuelle sikringsrelaterede bekymringer om andre skibe, bevægelser eller meddelelser.

3 Når en angrebsrisiko er blevet identificeret, skal den berørte kontraherende stat underrette de berørte skibe og deres administration om følgende:

.1 sikringsniveauet på det pågældende tidspunkt,

.2 eventuelle sikringstiltag, som de berørte skibe bør gennemføre for at beskytte sig selv mod angreb, i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del, samt

.3 de fornødne sikringstiltag, som kyststaten måtte have besluttet at gennemføre.

Regel 8

Skibsførerens skøn i forbindelse med skibets sikkerhed og sikring

1 Skibsføreren må ikke hindres af rederiet, befragteren eller nogen anden person i at træffe eller iværksætte beslutninger, som efter hans faglige bedømmelse måtte være nødvendige for at opretholde skibets sikkerhed og sikring. Dette omfatter nægtelse af adgang til skibet for personer (undtagen personer, der er identificeret som behørigt bemyndiget af en kontraherende stat) eller deres effekter og nægtelse af at laste ladninger, herunder containere eller andre lukkede lasttransportenheder.

2 Hvis der efter skibsførerens faglige bedømmelse under driften opstår en konflikt mellem de sikkerhedskrav henholdsvis sikringskrav, som gælder for skibet, skal han efterleve de krav, der er nødvendige for at opretholde skibets sikkerhed. I sådanne tilfælde kan skibsføreren indføre midlertidige sikringstiltag og skal straks sende underretning herom til Administrationen og om fornødent til den kontraherende stat, i hvis havn skibet opererer, eller hvis havn det har til hensigt at anløbe. Sådanne midlertidige sikringstiltag, der iværksættes i henhold til denne regel, skal i så høj grad som muligt være forenelige med det gældende sikringsniveau. Når et sådant tilfælde påvises at foreligge, skal Administrationen sikre, at konflikten løses, og at muligheden for en gentagelse minimeres.

Regel 9

Foranstaltninger til kontrol og overholdelse af reglerne

1 Kontrol af skibe i havn

1.1 I dette kapitel er alle skibe, som kapitlet finder anvendelse på, underlagt kontrol af embedsmænd, som er behørigt bemyndiget af en anden kontraherende stat, når de befinder sig i en af den pågældende stats havne; disse embedsmænd kan være de samme, som udfører de i kapitel I, regel 19, nævnte funktioner. Denne kontrol skal være begrænset til en verificering af, at der forefindes et gyldigt internationalt sikringscertifikat om bord eller et gyldigt midlertidigt internationalt sikringscertifikat, som er udstedt i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del (certifikat), som, hvis det er gyldigt, skal accepteres, medmindre der er klare grunde til at formode, at skibet ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del.

1.2 Når der foreligger sådanne klare grunde, eller når der ikke på anmodning kan fremvises et gyldigt certifikat, skal de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd pålægge skibet et eller flere af de i stk. 1.3 nævnte kontrolforanstaltninger. Sådanne foranstaltninger, der pålægges skibet, skal stå i rimeligt forhold til forsømmelsen, idet der tages hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del.

1.3 Sådanne kontrolforanstaltninger omfatter følgende: inspektion af skibet, forsinkelse af skibet, tilbageholdelse af skibet, begrænsninger i skibets drift, herunder dets bevægelser inden for havnen, eller skibets udvisning af havnen. De kan i tilgift eller alternativt omfatte andre mindre, administrative eller korrigerende forholdsregler

2 Skibe, der har til hensigt at anløbe en anden kontraherende stats havn

2.1 Med henblik på at sikre, at skibet opfylder dette kapitel forud for indsejling i havnen, således at man undgår at skulle pålægge skibet kontrolforanstaltninger eller tage andre skridt, kan en kontraherende stat ved anvendelsen af dette kapitel kræve af skibe, der har til hensigt at anløbe en af dens havne, at de oplyser nedenstående til de af den pågældende stat behørigt bemyndigede embedsmænd:

.1 at skibet er i besiddelse af et gyldigt certifikat og navnet på den udstedende myndighed,

.2 hvilket sikringsniveau der på det givne tidspunkt gælder for skibet,

.3 hvilket sikringsniveau skibet opererede under i tidligere anløbne havne, hvor der har været en grænseflade mellem skibet og havnen inden for den i stk. 2.3 angivne tidsramme,

.4 eventuelle særlige eller yderligere sikringstiltag, som blev iværksat af skibet i tidligere anløbne havne, hvor der har været en grænseflade mellem skibet og havnen inden for den i stk.

.5 at passende procedurer for skibets sikring blev opretholdt under eventuelle aktiviteter mellem skibe inden for den i stk. 2.3 angivne tidsramme

.6 eller andre praktiske sikringsrelaterede oplysninger (men ikke detaljer om skibets sikringsplan), idet der tages hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del. 2.3 angivne tidsramme,

På den kontraherende stats forlangende skal skibet eller rederiet fremskaffe en bekræftelse heraf, som er acceptabel for den pågældende kontraherende stat.

2.2 Alle skibe, som dette kapitel finder anvendelse på, og som har til hensigt at anløbe en havn i en anden kontraherende stat, skal tilvejebringe de i stk. 2.1 angivne oplysninger på anmodning fra de af den pågældende stat behørigt bemyndigede embedsmænd. Skibsføreren kan afvise at give sådanne oplysninger, men det kan i så fald indebære, at skibet nægtes adgang til havnen.

2.3 Skibet skal opbevare optegnelser over de i stk. 2.1 angivne oplysninger om de seneste ti anløb af havnefaciliteter.

2.4 Hvis de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd i den havn, som skibet har til hensigt at anløbe, efter at have modtaget de i stk. 2.1 beskrevne oplysninger har klare grunde til at tro, at skibet ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del, skal disse embedsmænd forsøge at etablere kommunikation med og mellem skibet og Administrationen med henblik på at rette op på forsømmelsen. Hvis denne kommunikation ikke fører til, at skibet retter op på den manglende opfyldelse af kravene, eller hvis disse embedsmænd i øvrigt har klare grunde til at tro, at skibet ikke opfylder kravene i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del, kan de tage andre skridt over for det pågældende skib som angivet i stk. Sådanne skridt, der tages over for skibet, skal stå i rimeligt forhold til forsømmelsen, idet der tages hensyn til vejledningen i ISPS-kodens B-del.

2.5 Sådanne skridt omfatter følgende:

.1 et krav om, at der rettes op på de ikke-opfyldte krav,

.2 et krav om, at skibet fortsætter til et nærmere angivet sted inden for den kontraherende stats territorialfarvand eller indre farvande,

.3 en inspektion af skibet, hvis skibet har til hensigt at anløbe en af den kontraherende stats havne, og det allerede befinder sig i denne stats territorialfarvand, eller

.4 nægtelse af adgang til havnen.

Inden sådanne skridt tages, skal skibet underrettes om den kontraherende stats hensigter. Skibsføreren kan herefter tilbagekalde hensigten om at anløbe den pågældende havn. I sådanne tilfælde gælder denne regel ikke.

3 Tillægsbestemmelser

3.1 I tilfælde af:

.1 at et skib pålægges en kontrolforanstaltning, som ikke er en mindre, administrativ eller korrigerende forholdsregel som nævnt i stk. 1.3., eller

.2 at et af de i stk. 2.5 nævnte skridt tages, skal en af den kontraherende stat behørigt bemyndiget embedsmand straks skriftligt underrette Administrationen herom og angive, hvilke kontrolforanstaltninger der er blevet pålagt skibet, hvilke skridt der er taget, samt begrundelserne herfor. Den kontraherende stat, der har iværksat de pågældende kontrolforanstaltninger eller skridt, skal ligeledes underrette den anerkendte sikringsorganisation, som har udstedt certifikatet for det berørte skib, og Organisationen, når sådanne kontrolforanstaltninger eller skridt er iværksat.

3.2. Når skibet nægtes adgang til havnen eller udvises heraf, bør myndighederne i havnestaten formidle de relevante fakta til myndighederne i den stat, hvor skibet herefter har til hensigt at anløbe havne, hvis den kendes, og i enhver anden relevant kyststat, idet der tages hensyn til retningslinjer, som skal udarbejdes af Organisationen. Det skal sikres, at en sådan underretning sker fortroligt og sikkert.

3.3 Et skib skal kun nægtes havneanløb i henhold til stk. 2.4 og 2.5 eller kun udvises af en havn i henhold til stk. 1.1.-1.3, hvis de af den kontraherende stat behørigt bemyndigede embedsmænd har klare grund til at tro, at skibet udgør en umiddelbar trussel mod personers, skibes eller anden ejendoms sikring eller sikkerhed, og når der ikke findes anden passende måde at fjerne denne trussel på.

3.4. De i stk. 1.3 nævnte kontrolforanstaltninger og de i stk. 2.5 nævnte skridt skal i henhold til denne regel kun gennemføres, indtil den manglende kravsopfyldelse, der har givet anledning til iværksættelsen af kontrolforanstaltninger eller skridt, er blevet korrigeret til den kontraherende stats tilfredshed, idet der tages hensyn til skibets eller Administrationens eventuelle handlingsforslag.

3.5. Når kontraherende stater udøver kontrol i henhold til stk. 1 eller tager skridt i henhold til stk. 2:

.1 skal der udfoldes enhver mulig bestræbelse på at undgå, at et skib unødigt tilbageholdes eller forsinkes. Hvis et skib alligevel udsættes for unødig tilbageholdelse eller forsinkelse, skal det være berettiget til kompensation for det tab eller den skade, det måtte have lidt, og

2 adgang til skibet skal ikke hindres, hvis den er nødvendig i nødstilfælde, af humanitære årsager eller i sikringsøjemed.

Regel 10

Krav til havnefaciliteter

1 Enhver havnefacilitet skal opfylde de relevante krav i dette kapitel og i ISPS-kodens A-del under hensyntagen til den vejledning, der gives i ISPS-kodens B-del.

2 Enhver kontraherende stat med en eller flere havnefaciliteter inden for sit territorium, som denne regel finder anvendelse på, skal sikre,:

1 at en sikringsvurdering af havnefaciliteterne foretages, gennemgås revideres og godkendes i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del, og

2 at en sikringsplan for havnefaciliteterne udarbejdes, gennemgås, godkendes og iværksættes i henhold til bestemmelserne i ISPS-kodens A-del.

3 Enhver kontraherende stat skal udpege og videreformidle de foranstaltninger, der er nødvendige at tage stilling til i en sikringsplan for en havnefacilitet på de forskellige sikringsniveauer, herunder hvornår en sikringserklæring kræves fremlagt.

Regel 11

Alternative sikringsaftaler

1 Når en kontraherende stat gennemfører dette kapitel og ISPS-kodens A-del, kan den skriftligt indgå bilaterale eller multilaterale aftaler med andre kontraherende stater om alternative sikringsarrangementer, der dækker international skibstrafik med kort overfartstid på faste ruter mellem havnefaciliteter beliggende inden for de respektive territorier.

2. Sådanne aftaler må ikke være til skade for sikringsniveauet på andre skibe eller i havnefaciliteter, der ikke er dækket af aftalen.

3 Skibe, der er dækket af en sådan aftale, må ikke indgå i aktiviteter med skibe, der ikke er dækket af aftalen.

4. Sådanne aftaler skal jævnligt revideres i lyset af de indhøstede erfaringer og eventuelle ændringer i de særlige omstændigheder ved eller vurderede trusler mod sikringen af de skibe, havnefaciliteter eller ruter, der er dækket af aftalen.

Regel 12

Ækvivalente sikringsarrangementer

1 En Administration kan tillade et bestemt skib eller en gruppe af skibe, der er berettiget til at føre dens flag, at gennemføre andre sikringstiltag, som svarer til dem, der er nævnt i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del, forudsat at sådanne sikringstiltag er mindst lige så effektive som det i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del foreskrevne. Den administration, som tillader sådanne sikringstiltag, skal formidle de nærmere detaljer herom til Organisationen.

.2 Når en kontraherende stat gennemfører dette kapitel og ISPS-kodens A-del, kan den tillade en bestemt havnefacilitet eller gruppe af havnefaciliteter, der er beliggende inden for dens territorium, og som ikke er dækket af en aftale indgået i henhold til regel 11, at gennemføre sikringstiltag, der er ækvivalente med de i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del foreskrevne, forudsat at sådanne sikringstiltag er mindst lige så effektive som de i dette kapitel eller i ISPS-kodens A-del foreskrevne. Den kontraherende stat, som tillader sådanne sikringstiltag, skal formidle de nærmere detaljer herom til Organisationen.

Regel 13

Videreformidling af oplysninger

1. Senest den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat videreformidle nedenstående oplysninger til Organisationen og gøre dem tilgængelige til orientering for rederier og skibe:

1. navn og kontaktadresse på dens nationale myndighed(er), som har ansvaret for sikring af skibe og havnefaciliteter,

2. de områder inden for dens territorium, der er omfattet af de godkendte sikringsplaner for havnefaciliteter,

3 navn og kontaktadresse på de personer, der er udpeget til at stå til rådighed døgnet rundt med hensyn til at modtage og reagere på enhver underretning fra en kontraherende stat, der udfører de i regel 6.2.1 nævnte sikringsalarmer fra skib til land,

4 navn og kontaktadresse på de personer, der er udpeget til at stå til rådighed døgnet rundt med hensyn til at modtage og reagere på enhver underretning fra en kontraherende stat, der udfører de i regel 9.3.1 nævnte kontrolforanstaltninger og foranstaltninger i forbindelse med regeloverholdelse, samt.

5 navn og kontaktadresse på de personer, der er udpeget til at stå til rådighed døgnet rundt med hensyn til at yde rådgivning eller assistance til skibe, og som skibene kan underrette om eventuelle sikringsrelaterede bekymringer som nævnt i regel 7.2. Den skal derefter ajourføre sådanne oplysninger, så snart der forekommer ændringer heri. Organisationen skal videreformidle oplysningerne til andre kontraherende stater til orientering for disses embedsmænd.

2 Senest den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat oplyse Organisationen om navn og kontaktadresse på enhver anerkendt sikringsorganisation, som er bemyndiget til at handle på dens vegne, samt nærmere oplysninger om det særlige ansvar og betingelserne for den bemyndigelse, som er overdraget disse organisationer. Sådanne oplysninger skal ajourføres, så snart der forekommer ændringer heri. Organisationen skal videreformidle oplysningerne til andre kontraherende stater til orientering for disses embedsmænd.

3 Senest den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat videreformidle en liste til Organisationen over de godkendte sikringsplaner for de havnefaciliteter, som er beliggende inden for dens territorium, sammen med oplysning om det eller de områder, der er omfattet af hver enkelt godkendt sikringsplan for en havnefacilitet, og den tilhørende godkendelsesdato, hvorefter det skal videreformidles, når:

.1 ændringer i det eller de områder, der er omfattet af en godkendt sikringsplan for en havnefacilitet, skal indføres eller er blevet indført. I sådanne tilfælde skal det videreformidles, hvilke ændringer der er sket i det eller de områder, der er omfattet af planen, og fra hvilken dato disse ændringer er trådt eller skal træde i kraft.

.2 en godkendt sikringsplan for en havnefacilitet, der er tidligere har figureret på den til Organisationen fremsendte liste, skal tilbagekaldes eller er blevet tilbagekaldt. I sådanne tilfælde skal det videreformidles, fra hvilken dato tilbagekaldelsen var eller bliver gældende. Underretning af Organisationen skal ske så hurtigt som praktisk muligt, og

.3 der skal foretages tilføjelser til listen over godkendte sikringsplaner for havnefaciliteter. I sådanne tilfælde skal det videreformidles, hvilket eller hvilke områder der er omfattet af planen, og godkendelsesdatoen angives.

4 Fra den 1. juli 2004 skal enhver kontraherende stat hvert femte år tilsende Organisationen en revideret og ajourført liste over alle de godkendte sikringsplaner, der er gældende for de havnefaciliteter, som er beliggende inden for dens territorium, og det eller de områder, som er omfattet af hver af de godkendte sikringsplaner for havnefaciliteter, samt de tilhørende godkendelsesdatoer (tillige med godkendelsesdatoer for enhver ændring hertil). Denne liste overflødiggør og erstatter alle de oplysninger, der er formidlet til Organisationen i henhold til stk. 3 i løbet af de foregående fem år.

5. Enhver kontraherende stat skal underrette Organisationen om, at der er indgået en aftale i henhold til regel 11. Underretningen skal indeholde følgende:

.1 navnene på de kontraherende stater, som har indgået aftalen,

.2 de havnefaciliteter og faste ruter, som er omfattet af aftalen,

.3 tidsintervallet for revision af aftalen,

.4 aftalens ikrafttrædelsesdato og

.5 oplysninger om eventuelle høringer af andre kontraherende stater. Herefter skal den så hurtigt, som det er praktisk muligt, videreformidle oplysninger herom til Organisationen, nåpr aftalen ændres eller udløber.

6 Enhver kontraherende stat, der i henhold til bestemmelserne i regel 12 tillader ækvivalente sikringsarrangementer for et skib, der er berettiget til at føre dens flag, eller for en havnefacilitet, der er beliggende inden for dens territorium, skal underrette Organisationen herom i detaljer.

7 Organisationen skal stille oplysninger, der er videreformidlet i henhold til stk. 3, til rådighed for andre kontraherende stater, når den anmodes herom."

BILAG 2

INTERNATIONAL KODE FOR SIKRING AF SKIBE

OG HAVNEFACILITETER

PRÆAMBEL

1 Ved den diplomatiske konference om maritim sikring, som blev afholdt i London i december 2002, vedtog man nye bestemmelser i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 og i denne kode, som øger den maritime sikring. Disse nye bestemmelser udgør de internationale rammer, som skibe og havnefaciliteter i samarbejde kan anvende til at opspore og forhindre handlinger, der truer sikringen af søtransportsektoren.

2 På baggrund af de tragiske begivenheder den 11. september 2001 enedes man ved det 22. møde i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO's) forsamling i november 2001 om at udvikle nye foranstaltninger vedrørende sikring af skibe og havnefaciliteter med henblik på vedtagelse ved en konference i december 2002 blandt de kontraherende stater i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 (også kendt som den diplomatiske konference om maritim sikring). Forberedelsen af den diplomatiske konference blev overladt til IMO's maritime sikkerhedskomité (MSC) på grundlag af bidrag fra medlemsstaterne, tværstatslige organisationer og ikke-statslige organisationer i samråd med IMO.

3 For at fremskynde udviklingen og vedtagelsen af hensigtsmæssige sikringsforanstaltninger nedsatte MSC ved sit første ekstraordinære møde i november 2001 en særlig arbejdsgruppe om maritim sikring, som mødtes i perioden mellem MSC's møder. Denne arbejdsgruppes første møde blev afholdt i februar 2002, og resultaterne af drøftelserne blev rapporteret til MSC og behandlet ved dets 75. møde i marts 2002, hvor man nedsatte en ad hoc-arbejdsgruppe, som skulle videreudvikle de fremsatte forslag. Ved MSC's 75. møde behandlede man denne arbejdsgruppes rapport, og man anbefalede, at arbejdet skulle videreføres gennem endnu et møde i den særlige arbejdsgruppe, som blev afholdt i september 2002. Ved MSC's 76. møde drøftede man resultaterne af arbejdsgruppens møde i september 2002 og det arbejde, der blev udført ved arbejdsgruppens møde, som blev afholdt i forbindelse med komitéens 76. møde i december 2002, umiddelbart forud for den diplomatiske konference, og man enedes om den endelige udgave af de tekstudkast, som skulle behandles ved den diplomatiske konference.

4 Ved den diplomatiske konference (9.-13. december 2002) vedtog man desuden ændringer af bestemmelserne i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 (SOLAS 74), idet man fremskyndede gennemførelsen af kravet om at installere automatiske identifikationssystemer og vedtog nye regler i kapitel XI-1 i SOLAS 74 om angivelse af skibets identifikationsnummer og opbevaring af en fortløbende skibshistorik. Ved den diplomatiske konference vedtog man desuden en række resolutioner, som bl.a. omfatter gennemførelse og revision af nærværende kode, teknisk samarbejde og samarbejde med Den Internationale Arbejdsorganisation og Verdenstoldorganisationen. Man erkendte, at der kan være behov for gennemgang og ændring af visse nye bestemmelser vedrørende maritim sikring, når disse to organisationer har udført deres arbejde.

5 Bestemmelserne i kapitel XI-2 i SOLAS 74 og denne kode gælder både skibe og havnefaciliteter. Beslutningen om at udvide SOLAS 74 til at omfatte havnefaciliteter blev truffet ud fra den betragtning, at SOLAS 74 er det hurtigste middel til at sikre, at de nødvendige sikringsforanstaltninger hurtigt træder i kraft og får effekt. Man enedes dog også om, at bestemmelserne vedrørende havne udelukkende skulle gælde for grænsefladen mellem skib og havn. Det overordnede spørgsmål om sikring af havneområder vil blive behandlet gennem yderligere fælles bestræbelser hos Den Internationale Søfartsorganisation og Den Internationale Arbejdsorganisation. Derudover enedes man om, at bestemmelserne ikke skulle omfatte den umiddelbare reaktion på et angreb eller eventuelle nødvendige oprydningsaktiviteter efter et sådant angreb.

6 Ved udformningen af bestemmelserne har man lagt stor vægt på at sikre forenelighed med bestemmelserne i den internationale konvention om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold fra 1978 med ændringer, den internationale kode for sikker skibsdrift (ISM-koden) og det harmoniserede system for syn og certificering.

7 Bestemmelserne afspejler en markant ændring af den internationale søfartsindustris indgangsvinkel til spørgsmålet om sikring af søtransportsektoren. Det erkendes, at de muligvis vil pålægge visse kontraherende stater en væsentlig ekstrabyrde. Vigtigheden af teknisk samarbejde, som skal hjælpe de kontraherende stater med at gennemføre bestemmelserne, anerkendes fuldt ud.

8 Gennemførelse af bestemmelserne vil kræve fortsat, effektivt samarbejde og forståelse blandt alle parter, som anvender eller beskæftiger sig med skibe og havne, herunder skibsbesætninger, havnepersonale, passagerer, lastejere, aktører inden for skibs- og havneforvaltning samt myndigheder med ansvar for sikring på nationalt og lokalt plan. Eksisterende praksis og procedurer vil skulle revideres og ændres, hvis de ikke garanterer et tilstrækkeligt sikringsniveau. Af hensyn til øget maritim sikring vil shipping- og havneindustrierne og de nationale og lokale myndigheder skulle bære større byrder.

9 Der skal tages hensyn til retningslinjerne i del B i denne kode ved gennemførelsen af de sikringsbestemmelser, der opstilles i kapitel XI-2 i SOLAS 74 og i del A i denne kode. Det erkendes dog, at retningslinjernes anvendelighed kan variere afhængigt af havnens/skibets beskaffenhed, branchen og/eller lasten.

10 Denne kodes indhold må ikke fortolkes eller anvendes på en måde, som strider imod den fornødne respekt for de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, som er fastlagt i de relevante internationale instrumenter, navnlig vedrørende søfolk og flygtninge, herunder Den Internationale Arbejdsorganisations erklæring om principper og grundlæggende rettigheder på arbejdspladsen og de internationale standarder vedrørende søfolk og havnearbejdere.

11 I erkendelse af, at konventionen om lettelse af international samfærdsel ad søvejen fra 1965 med ændringer foreskriver, at de offentlige myndigheder skal lade udenlandske besætningsmedlemmer gå i land, mens det skib, som de ankommer med, er i havn, forudsat at reglerne vedrørende skibets ankomst overholdes, og de offentlige myndigheder ikke kan nægte dem tilladelse til at gå i land af hensyn til folkesundheden eller den offentlige orden og sikkerhed, skal de kontraherende stater, når de godkender skibes og havnefaciliteters sikringsplaner, tage i betragtning, at skibets besætning lever og arbejder om bord og har behov for landlov og adgang til velfærdsydelser på land, herunder lægebehandling.

Del A

OBLIGATORISKE KRAV VEDRØRENDE BESTEMMELSERNE I KAPITEL xi-2

I DEN internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen, 1974,

MED ÆNDRINGER

1. Generelt

1.1. Indledning

Denne del af den internationale kode for sikring af skibe og havnefaciliteter indeholder obligatoriske bestemmelser, som anføres i kapitel XI-2 i den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 med ændringer.

1.2. Målsætninger

Målsætningerne for denne kode er:

.1 at fastlægge internationale rammer for samarbejde mellem kontraherende stater, regeringsorganer, lokale myndigheder samt shipping- og havneindustrier for at opspore sikringstrusler og træffe præventive foranstaltninger mod sikringsrelaterede hændelser, som berører skibe eller havnefaciliteter, der anvendes i international samhandel

.2 at fastlægge de kontraherende staters, regeringsorganernes, de lokale myndigheders og shipping- og havneindustriernes respektive roller og ansvar på nationalt og internationalt plan, hvad angår maritim sikring

.3 at sikre tidlig og effektiv indsamling og udveksling af sikringsrelaterede oplysninger

.4 at tilvejebringe metoder til sikringsvurdering for at have planer og procedurer klar til at reagere på ændringer i sikringsniveauet; samt

.5 at sikre tiltroen til, at der er iværksat tilstrækkelige og rimelige maritime sikringsforanstaltninger.

1.3. Funktionelle krav

For at leve op til målsætningerne indeholder denne kode en række funktionelle krav. Disse omfatter, men er ikke begrænset til:

.1 indsamling og vurdering af oplysninger vedrørende sikringstrusler og udveksling af disse oplysninger med de relevante kontraherende stater

.2 krav om ajourføring af kommunikationsprotokoller for skibe og havnefaciliteter

.3 forhindring af uautoriseret adgang til skibe, havnefaciliteter og disses områder med adgangsbegrænsning

.4 forebyggelse af medtagning af ulovlige våben, antændelige indretninger og sprængstoffer på skibe og havnefaciliteter

.5 tilvejebringelse af midler til alarmering som reaktion på sikringstrusler eller -hændelser

.6 krav om sikringsplaner for skibe og havnefaciliteter, som baseres på sikringsvurderinger; samt

.7 krav om uddannelse og øvelser for at sikre indgående kendskab til sikringsplanerne og -procedurerne

2. Definitioner

2.1. Medmindre andet anføres, har følgende begreber denne betydning i denne del:

.1 Konvention betyder den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen fra 1974 med ændringer

.2 Regel betyder en regel i konventionen

.3 Kapitel betyder et kapitel i konventionen

.4 Skibets sikringsplan betyder en plan, som udarbejdes for at sikre anvendelse af foranstaltninger om bord på skibet, der skal beskytte personer om bord, last, lasttransportenheder, storesrum eller skibet mod risiciene ved en sikringsrelateret hændelse

.5 Havnefacilitetens sikringsplan betyder en plan, som udarbejdes for at sikre anvendelse af foranstaltninger, der skal beskytte havnefaciliteten og skibe, personer, last, lasttransportenheder og storesrum inden for havnefaciliteten mod risiciene ved en sikringsrelateret hændelse

.6 Skibets sikringsofficer betyder den person om bord på skibet, som rapporterer til skibsføreren, og som er udpeget af rederiet som ansvarlig for sikring af skibet, herunder gennemførelse og ajourføring af skibets sikringsplan og for forbindelse med rederiets og havnefacilitetens sikringsofficerer

.7 Rederiets sikringsofficer betyder den person, som rederiet har udpeget til at sikre, at der gennemføres en sikringsvurdering af skibet, og at der udarbejdes en sikringsplan for skibet, som forelægges for godkendelse og derefter gennemføres og ajourføres. Derudover har sikringsofficeren ansvaret for forbindelsen til havnefacilitetens og skibets sikringsofficerer.8 Havnefacilitetens sikringsofficer betyder den person, der udpeges som ansvarlig for udarbejdelse, gennemførelse, revision og ajourføring af havnefacilitetens sikringsplan og for forbindelsen til skibets og rederiets sikringsofficerer

.9 Sikringsniveau 1 er det niveau, hvor hensigtsmæssige, minimale beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes til enhver tid

.10 Sikringsniveau 2 er det niveau, hvor hensigtsmæssige, supplerende beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes i en periode pga. forhøjet risiko for en sikringsrelateret hændelse

.11 Sikringsniveau 3 er det niveau, hvor yderligere, specifikke beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes i en begrænset periode, hvis en sikringsrelateret hændelse er sandsynlig eller overhængende, selvom det måske ikke er muligt at udpege det specifikke mål

2.2. I denne kode omfatter termen "skib" mobile offshore-boreenheder og højhastighedsfartøjer som defineret i regel XI-2/1.

2.3. I forbindelse med omtale af havnefaciliteter omfatter begrebet "kontraherende stat" en reference til den "udpegede myndighed", når det anvendes i afsnit 14 til 18.

2.4. Termer, som ikke defineres specifikt i denne del, har den betydning, som de tillæges i kapitel I og XI-2.

3. Anvendelse

3.1. Denne kode finder anvendelse på:

1 følgende typer skibe i international fart:

.1 passagerskibe, herunder højhastighedsfartøjer

.2 lastskibe, herunder højhastighedsfartøjer, med en bruttotonnage på 500 eller derover og

.3 MODU'er samt

2 havnefaciliteter, der betjener sådanne skibe i international fart.

3.2. Uanset bestemmelserne i afsnit 3.1.2, skal de kontraherende stater afgøre omfanget af anvendelsen af denne del af koden på de havnefaciliteter inden for deres territorium, som, selvom de primært anvendes af skibe, der ikke er i international drift, lejlighedsvis skal betjene skibe, som ankommer fra eller afsejler på en international rejse.

3.2.1. De kontraherende stater skal basere deres beslutninger i henhold til afsnit 3.2 på en sikringsvurdering af havnefaciliteterne, som gennemføres i overensstemmelse med denne del af koden.

3.2.2. Beslutninger, som en kontraherende stat træffer i henhold til afsnit 3.2, må ikke bringe det sikringsniveau, der søges opnået med kapitel XI-2 eller denne del af koden, i fare.

3.3. Denne kode gælder ikke krigsskibe, sømilitære hjælpeskibe eller andre skibe, som ejes eller drives af en kontraherende stat og kun anvendes i statslig, ikke-kommerciel drift.

3.4. Afsnit 5 til 13 og 19 i denne del gælder rederier og skibe, således som anført i regel XI-2/4.

3.5. Afsnit 5 og 14 til 18 i denne del gælder havnefaciliteter, således som anført i regel XI-2/10.

3.6. Bestemmelserne i denne kode gælder med forbehold af staternes rettigheder og forpligtelser i henhold til international lov.

4. De kontraherende staters ansvar

4.1. Med forbehold af bestemmelserne i regel XI-2/3 og XI-2/7 skal de kontraherende stater fastsætte sikringsniveauerne og opstille retningslinjer for beskyttelse mod sikringsrelaterede hændelser. Jo højere sikringsniveau, desto større sandsynlighed for en sikringsrelateret hændelse. Blandt faktorer, der skal overvejes ved fastsættelse af sikringsniveauet, kan nævnes:

.1 hvor troværdige oplysningerne om truslen er;

.2 hvor velfunderede oplysningerne om truslen er;

.3 hvor specifikke eller presserende oplysningerne om truslen er; samt

.4 de potentielle konsekvenser af en sådan sikringsrelateret hændelse.

4.2. Når de kontraherende stater fastsætter sikringsniveau 3, skal de efter behov udstede hensigtsmæssige instruktioner og tilvejebringe sikringsrelaterede oplysninger til de skibe og havnefaciliteter, som kan blive berørt.

4.3. De kontraherende stater kan uddelegere visse af deres sikringsrelaterede pligter i henhold til kapitel XI-2 og denne del af koden til en anerkendt sikringsorganisation, dog med undtagelse af:

.1 at fastsætte det gældende sikringsniveau;

.2 at godkende en sikringsvurdering af en havnefacilitet og efterfølgende ændringer af en godkendt vurdering;

.3 at fastslå, hvilke havnefaciliteter der skal udpege en sikringsofficer for faciliteten;

.4 at godkende en sikringsplan for en havnefacilitet og efterfølgende ændringer af en godkendt plan;

.5 at gennemføre kontrol- og tilpasningsforanstaltninger i henhold til regel XI-2/9; samt

.6 at fastsætte kravene til en sikringserklæring.

4.4. De kontraherende stater skal i den udstrækning, de finder det hensigtsmæssigt, afprøve effektiviteten af sikringsplanerne for skibe og havnefaciliteter, evt. ændringer af disse planer, som de har godkendt, eller - for skibes vedkommende - planer, som er blevet godkendt på deres vegne.

5. Sikringserklæring

5.1. De kontraherende stater skal afgøre, hvornår der er behov for en sikringserklæring, ved at vurdere den risiko, som grænsefladen og aktiviteterne mellem skib og havn eller mellem skibe indbyrdes udgør for personer, ejendom og miljø.

5.2. Et skib kan anmode om udarbejdelse af en sikringserklæring, hvis:

.1 skibet befinder sig på et højere sikringsniveau end den havnefacilitet eller det skib, som det er i kontakt med;

.2 der findes en aftale om sikringserklæringer mellem kontraherende stater, som omfatter visse internationale ruter eller særlige skibe på disse ruter;

.3 der har været en sikringstrussel eller -hændelse, som har berørt skibet eller havnefaciliteten;

.4 skibet befinder sig ved en havnefacilitet, som ikke er blevet pålagt at have og gennemføre en godkendt sikringsplan; eller

.5 skibet udfører aktiviteter med et andet skib, som ikke er blevet pålagt at have og gennemføre en godkendt sikringsplan for skibet.

5.3. Anmodninger om udarbejdelse af en sikringserklæring i henhold til dette afsnit skal imødekommes af den pågældende havnefacilitet eller det pågældende skib.

5.4. Sikringserklæringen skal udarbejdes af:

.1 skibsføreren eller skibssikringsofficeren på vegne af skibet/skibene og, om fornødent,

.2 havnefacilitetens sikringsofficer eller - hvis den kontraherende stat foretrækker dette - et andet organ med ansvar for sikring på landsiden på vegne af havnefaciliteten.

5.5. Sikringserklæringen skal omhandle de sikringskrav, som skal opfyldes i fællesskab af en havnefacilitet og et skib (eller flere skibe indbyrdes), ligesom den skal specificere hver parts ansvar.

5.6. De kontraherende stater skal under hensyntagen til bestemmelserne i regel XI-2/9.2.3 angive den minimumsperiode, hvori sikringserklæringer skal opbevares af havnefaciliteterne inden for deres territorium.

5.7. Administrationerne skal under hensyntagen til bestemmelserne i regel XI-2/9.2.3 angive den minimumsperiode, hvori sikringserklæringer skal opbevares af skibe, som