KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 28.06.1995 
KOM(95) 306 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
FORBINDELSERNE MELLEM DEN EUROPÆISKE UNION OG CUBA 

FORBINDELSERNE MELLEM DEN EUROPÆISKE UNION OG CUBA 
(MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET) 
Formålet med denne meddelelse er kort at gøre rede for, dels hvorfor det er nødvendigt 
at skabe nye internationale og regionale bånd for at opnå en fredelig og vellykket 
overgang til markedsøkonomi og politisk pluralisme på Cuba, dels hvilken ledende 
rolle EU i kraft af sin særlige vægt i den sammenhæng vil kunne spille. 
Forholdene har ændret sig på Cuba siden 1989, efter at landet som følge af 
COMECON's opløsning mistede sit eneste internationale bånd. Der er allerede indført 
en række økonomiske reformer, og andre er på vej. 
Åbningen over for omverdenen af samtlige sektorer i det cubanske samfund vil, selvom 
det sker gradvist, medføre gennemgribende samfundsmæssige forandringer. EU's 
politik bør som i andre tilfælde baseres på den faste overbevisning, at 
menneskerettighederne forstås og beskyttes bedre i samfund, hvor der er fri 
bevægelighed for varer, investeringer, personer og idéer. Derfor bør EU søge at støtte 
Cubas bestræbelser for at videreføre en politisk åbning over for omverdenen. Dermed 
får EU en udmærket anledning til at tilskynde Cuba til at deltage aktivt i det 
internationale samfund på alle - både økonomiske og politiske - områder, og anspore 
landet til at indlede en dialog. 
Denne meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Parlamentet omfatter en række 
overvejelser vedrørende: 
Den økonomiske og politiske situation på Cuba 
Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Cuba 
Et forslag fra Kommissionen med henblik på at etablere en dialog mellem EU og 
Cuba. 
I. DEN ØKONOMISKE OG POLITISKE SITUATION PÅ CUBA 
A) PEN ØKONOMISKE SITUATION 
a) Udviklingen siden 1989 og allerede indførte reformer 
Ved COMECON's opløsning i 1989 mistede Cuba sit eneste internationale 
bånd. Cuba mistede på én og samme gang sin vigtigste leverandør og sin 
største kunde. 
Modsat den almindelige forventning og til trods for den alvorlige efterfølgende 
krise (f.eks. var Cubas import og eksport i 1993 ca. 4 gange mindre end i 
1989), har den kommunistiske bloks opløsning ikke ført til det cubanske styres 
fald. 
Systemets "uventede" overlevelse kan bl.a. forklares af følgende faktorer: 
- Frygten hos en stor del af befolkningen for at vende tilbage til rendyrket 
kapitalisme gennem en ukontrolleret økonomisk overgang (dirigeret af 
kapitalstrømmene fra Miami), som efter cubanernes opfattelse ville kunne 
medføre et tab af suverænitet og endog identitet; 
- Tilsynekomsten af en gruppe reformatorer, som synes at udbygge og styrke 
deres stilling i stadig højere grad; 
- Indførelsen på disse reformatorers initiativ af en række økonomiske 
reformer, som ganske vist er partielle eller utilstrækkelige, men som tager 
sigte på sanering, økonomisk åbning over for resten af verden og 
tilvejebringelse af gunstige vilkår for private initiativer. Visse af disse 
foranstaltninger, såsom liberaliseringen af landbrugsmarkederne eller 
besiddelsen af fremmedvaluta, synes at være blevet vedtaget med henblik 
på at danne grundlaget for fremtidige reformer (bilag A indeholder en 
beskrivelse af de vigtigste reformer, der er indført). 
Disse punktuelle reformer har allerede haft følelige virkninger. F.eks. er den 
cubanske peso, hvis kurs i juli 1994 var på 130 for 1 dollar (på 
sortbørsmarkedet), nu steget til 30 pesos for 1 dollar. 
De seneste tal og vurderinger viser i øvrigt et let genopsving i den cubanske 
økonomi. 
Ikke desto mindre har den krise, der blev udløst i 1989, grebet dybt ind i de 
systemer for social sikkerhed og uddannelse, som Cuba havde bygget op. De 
cubanske myndigheder finder dog, at det er yderst vigtigt, at der fortsat 
opretholdes et så højt niveau som muligt på områderne folkesundhed og 
uddannelse. 
b) Forestående økonfrnifrke reformer 
Det er planlagt, at der til sommer skal indføres en række vigtige reformer: 
- Reform af loven om udenlandske investeringer 
Denne reform vil navnlig skulle omfatte en forenkling af samtlige 
administrative formaliteter i forbindelse med udenlandske investeringer, 
muligheden for, at en udenlandsk investor kan opnå 100% kontrol i de 
fleste sektorer, en liberalisering af betingelserne for ansættelse af cubansk 
personale osv. 
- Udvidelse af loven om "el trabajo por cuenta propia" (små selvstændige 
erhvervsdrivende) 
I juli 1993 blev der vedtaget en lov, ifølge hvilken cubanerne kan nedsætte 
sig "for egen regning" for at udøve visse selvstændige erhverv (ca. 100 
erhverv er blevet liberaliseret). Hvis loven bliver udvidet, vil også andre 
erhverv være omfattet af disse regler, men først og fremmest vil 
akademikkere (som hidtil ikke har kunnet gøre anvendelse af loven) nu 
kunne benytte denne mulighed. 
- Iværksættelse af et omfattende program for omstrukturering af 
virksomheder. 
Denne omstrukturering vil indebære en privatisering af virksomheder (de 
virksomheder, i hvilke størsteparten af den indskudte kapital kan være 
udenlandsk), således at de fleste virksomheder bliver "autonome", og de 
urentable virksomheder lukkes. Højtstående cubanske embedsmænd har 
meddelt befolkningen, at denne omstrukturering vil føre til afskedigelse af 
ca. 500 000 arbejdstagere, som så primært gennem udviklingen af private 
initiativer må prøve at komme tilbage på arbejdsmarkedet. 
En sådan overgansproces kræver betydelige ofre fra befolkningens side, og 
man kan ikke udelukke, at der vil opstå en vis social utilfredshed. 
BYUDVIKLINGEN I DE POLITISKE FORHOLD OG MENNESKERET­
TIGHEDSSITUATIONEN 
Det cubanske styre opfylder fortsat ikke de demokratiske kriterier, hverken på 
det institutionelle eller forfatningsmæssige plan eller for så vidt angår de 
grundlæggende frihedsrettigheder (foreningsfrihed, ytringsfrihed osv.). 
I adskillige rapporter udarbejdet af medlemsstaternes ambassadører behandles 
spørgsmålet om politiske fanger i Cuba. I øjeblikket skulle der være flere 
hundrede politiske fanger; de behandles på samme måde som normale fanger, 
og selvom der er fremsat klager over psykologisk pres og tendentiøse og 
forhastede rettergange, har der i de seneste år været yderst få eksempler på 
fysisk overlast. 
Bortset fra det specielle problem med politiske fanger bør følgende forhold 
fremhæves: 
- Cuba har ikke ratificeret de store internationale instrumenter på 
menneskerettighed sområdet 
- Castro-styret udøver fortsat en betydelig kontrol over befolkningen 
- Denne kontrol er dog begyndt at aftage som følge af den økonomiske 
åbningsproces % 
- Repressionen tager primært sigte på at forhindre, at der opstår en 
organiseret opposition. 
Under sit nylige besøg i Frankrig (15. marts) gik Fidel Castro med til, at 
NGO'en "France-Libertés" organiserede en mission med henblik på at 
indhente oplysninger om de politiske fangers situation. 
Denne mission, der bestod af ledende ansvarlige fra "France-Libertés", den 
internationale sammenslutning af menneskerettighedsorganisationer, 
"Médecins du Monde" og "Human Rights Watch/Americas", opholdt sig i 
Cuba fra den 28. april til den 5. maj og mødtes med 24 politiske fanger, som 
den selv havde udvalgt. 
Missionens deltagere beklagede, at de politiske fanger blandes med 
almindelige straffefanger, og konstaterede, at den udmålte straf var meget 
streng og at visse rettergange havde været forhastede. Derimod havde ingen af 
fangerne været udsat for fysisk overlast under undersøgelsesfasen (til gengæld 
klagede de over psykisk pres, bl.a. gennem isolering). 
Missionsholdet drøftede længe disse spørgsmål med Fidel Castro og foreslog 
ham, at holdet fortsatte sit arbejde på Cuba i samarbejde med myndighederne. 
Efter dette besøg blev en del politiske fanger løsladt, bl.a. Sebastian Arcos, 
grundlæggeren at "Comité pro Derechos Humanos de Cuba". På baggrund af 
Sebastian Arcos' symbolske status er hans betingelsesløse frigivelse blevet 
fortolket som et varsel om, at der fremover vil blive tolereret en vis grad af 
intern opposition. 
Desuden er det interessant at bemærke, at der i løbet af de seneste år er dukket 
et meget stort antal NGO'er op i Cuba. De fleste er helt klart udløbere af 
administrationen (og svarer således ikke til den europæiske definition af en 
NGO), men visse organisationer har formået at skabe et reelt råderum og kan 
således anses for at være de første, spæde tegn på, at der er ved at opstå et 
civilt samfund. 
Gutierrez Menoyo, der efter 22 års fængsel på Cuba lever i eksil i Miami og 
er leder af oppositionsbevægelsen "Cambio CubanoVtog for ganske nyligt til 
La Havana for at deltage i et seminar om "Demokrati baseret på 
medbestemmelse", hvori også en række cubanske regeringsrepræsentanter 
deltog. Som følge af sit møde med præsident Fidel Castro erklærede Gutierrez 
Menoyo, at selve tilrettelæggelsen af dette seminar på Cuba var et tegn på 
politisk åbning fra styrets side. 
U. FORBINDELSERNE MELLEM DEN EUROPÆISKE UNION OG CUBA 
a) Indledning 
Cuba er det eneste latinamerikanske land, som EU/Det Europæiske Fællesskab 
endnu ikke har indgået en samarbejdsaftale med. Der eksisterer dog fri 
samhandel mellem de to parter (Cuba nyder bl.a. fordel af GSP-ordningen) og de 
diplomatiske forbindelser er normale (11 medlemsstater har ambassadører i Cuba, 
og Kommissionen er repræsenteret der gennem lederen af sin delegation i 
Mexico). 
b) Rådet 
Rådet har flere gange i løbet af de seneste tre år drøftet Cuba-situationen, bl.a. på 
grundlag af de rapporter, som medlemsstaternes ambassadører har udarbejdet. 
Det er under disse drøftelser blevet fremhævet, at der ved udformningen af 
forbindelserne med Cuba bør tages hensyn til overgansprocessen. 
c) Europa-Parlamentet 
Europa-Parlamentet har i to beslutninger klarlagt sin holdning til Cuba. 
I sin beslutning af 15. september 1993 fordømmer Europa-Parlamentet den 
såkaldte "Tonicelli-lov" (amerikansk lov af ekstraterritorial rækkevidde vedtaget 
i 1992 med henblik på at styrke embargoen), understreger sit ønske om en bedre 
overholdelse af menneskerettighederne på Cuba og opfordrer Den Europæiske 
Union og Cuba til at udvide den politiske, økonomiske og kulturelle dialog med 
henblik på snarest muligt at indgå en samarbejdsaftale. Det opfordrer ligeledes 
Kommissionen til straks at iværksætte økonomiske samarbejdsaktioner, der kan 
bidrage til en åbning af den cubanske økonomi. 
I sin beslutning af 29. september 1994, som blev vedtaget i forbindelse med 
"balseros"-krisen (bådflygtninge-krisen), understreger Europa-Parlamentet 
nødvendigheden af at ændre forholdene på Cuba, udtrykker tilfredshed med de 
første kontakter med de cubanske flygtninge og opfordrer USA til at hæve 
blokaden for at undgå en social opstand. Det opfordrer EU til i større omfang at 
inddrage Cuba i sine samarbejdsprogrammer i regionen og til straks at indlede 
forhandlinger med den cubanske regering med henblik på indgåelse af en 
rammeaftale om samarbejde. 
Det fremgår af disse to beslutninger, at Europa-Parlamentet mener, at det, for at 
Cuba kan gennemføre en fredelig og vellykket overgang til markedsøkonomi og 
politisk pluralisme, er nødvendigt, at Den Europæiske Union aktivt støtter landet, 
så det får mulighed for at blive reintegreret i det internationale samfund. 
d) Medlemsstaterne 
De fleste medlemsstater opretholder stærke, bilaterale økonomiske forbindelser 
med Cuba og støtter deres virksomheders bestræbelser for at etablere sig på det 
cubanske marked (delegationer af erhvervsfolk, aftaler om beskyttelse af 
investeringer, eksportkreditter osv.). 
Således er en væsentlig del af de ca. 200 "joint ventures", der i de seneste år er 
skabt på Cuba, blevet oprettet på europæiske virksomheders initiativ. 
Bilag C indeholder en liste over de vigtigste internationale aftaler, der er indgået 
mellem Cuba og medlemsstaterne, samt en oversigt over de seneste besøg og 
missioner af politisk eller økonomisk art, som medlemsstaternes repræsentanter 
eller visse private organer har gennemført på Cuba. 
e) Fællesskabets indsats; humanitær bistand og punktuelle aktioner til støtte 
for reformerne 
Før 1993 eksisterede der praktisk taget intet samarbejde med Cuba (kun 
begrænset bistand i form af indirekte fødevarehjælp gennem 
Verdensfødevareprogrammet). 
Siden 1993 har Kommissionen på baggrund af medlemsstaternes drøftelser inden 
for rammerne af Det Politiske Samarbejde og i lyset af ovennævnte beslutninger 
vedtaget af Europa-Parlamentet iværksat dels et humanitært bistandsprogram, 
dels en række punktuelle aktioner, der er afpasset efter Cubas særlige behov og 
tager sigte på at støtte visse reformer. 
De humanitære bistandsaktioner gennemføres via Det Europæiske Fællesskabs 
Kontor for Humanitær Bistand (ECHO). Formålet med denne bistand er at hjælpe 
de mest sårbare cubanske befolkningsgrupper (syge, kvinder, børn, gamle). 
Bistanden iværksættes direkte af europæiske NGO'er, som har fået overdraget 
ansvaret for den fuldstændige gennemførelse af de projekter, Kommissionen har 
godkendt. Europa-Parlamentet har flere gange udtrykt tilfredshed med denne 
humanitære bistand, og medlemsstaternes ambassadører i La Havana fremhævede 
effektiviteten heraf, da kommissæren med ansvar for humanitær bistand for nylig 
aflagde besøg på Cuba. 
I 1993 blev der ydet i alt 5 mio. ECU til humanitær bistand til fordel for den 
cubanske befolkning, og i 1994 beløb bistanden sig til 14 mio. ECU. Ifølge alle 
eksperter og udtalelser fra bl.a. medlemsstaternes ambassadører i Cuba bør denne 
bistand videreføres under hensyntagen til Cubas socio-økonomiske situation. I 
1995 vil den humanitære bistand sandsynligvis nå op i en størrelsesorden, der 
svarer til tallet for 1994. 
For så vidt angår de punktuelle samarbejdsaktioner, tilstræbes det først og 
fremmest at iværksætte visse aktioner via europæiske NGO'er (idet disses 
tilstedeværelse bidrager til at holde liv i det cubanske samfund og bevare spirerne 
til et civilt samfund). 11994 blev der finansieret NGO-projekter for i alt 2,5 mio. 
ECU, og man forventer også at nå op på dette niveau i 1995. 
Desuden er der iværksat nogle få, isolerede økonomiske 
samarbejdsforanstaltninger med henblik på at støtte reformerne. F.eks. vil 
programmet for uddannelse af virksomhedsledere i markedsøkonomi, som starter 
til oktober, give 120 cubanere mulighed for at få en mastergrad i de pågældende 
fag. Et andet eksempel er det ugentlige fjernsynsprogram "Espacio Europa", hvor 
der vises en europæisk film og et sammendrag af nyhederne i den forløbne uge 
(Euronews). Midlerne til dette samarbejde er blevet forøget fra 500 000 ECU i 
1994 til ca. 5 mio. ECU i år. Desuden har Europa-Parlamentet oprettet to 
specifikke budgetposter (SMV'er på Cuba og NGO'er på Cuba). 
Det forventes, at der inden for de kommende måneder vil kunne iværksættes et 
pilotprogram for strukturel fødevarehjælp (støtte til genstart af visse 
landbrugssektorer). 
ffl. CUBAS FORBINDELSER MVTi ftiNF. NÆRMESTE NABOLANDE 
a)HSA 
Forbindelserne mellem USA og Cuba udvikler sig langsomt, men er fortsat et 
kontroversielt emne i USA. Nogle mener, at den økonomiske udvandring kan 
bremses og den økonomiske reformproces fremskyndes, hvis der indtages en 
konstruktiv holdning. Andre støtter lovforslaget "Cuban Liberty and Democracy 
Solidarity Act of 1995", som tager sigte på at gennemføre en konfrontations- og 
isolationspolitik. EU har klart tilkendegivet, at den grundlæggende er imod dette 
forslag. 
Den amerikanske embargo letter ikke Cubas muligheder for at gennemføre en 
hurtig og sikker udvikling henimod markedsøkonomi og pluralisme. Et åbent 
handelssamkvem med USA vil kunne forøge de daglige kontakter og utvivlsomt 
lette overgansprocessen. 
Embargoen virker hæmmende på den cubanske reformproces. Helms-Burton 
lovforslaget vil kun forværre virkningerne heraf. Dette lovforslag er stadig til 
behandling, men hvis bestemmelserne i det vedtages, vil det medføre følgende1: 
- En unilateral internationalisering af embargoen (der er tale om 
ekstraterritoriale bestemmelser, som tager sigte på at få virksomheder fra 
tredjelande til at afstå fra at handle med Cuba); 
Bilag B indeholder en beskrivelse af "Helms-Burton'Movforslaget og de 
internationale reaktioner herpå. 
8 
- En udvidelse af striden mellem USA og Cuba vedrørende ejendom tilhørende 
amerikanske statsborgere og eksilcubanere, der har opnået amerikansk 
statsborgerskab. 
Det forholder sig sådan, at striden mellem USA og Cuba vedrørende 
ekspropriationerne hidtil har været klart afgrænset. De erstatningskrav, der er 
antaget, er dem, som i overensstemmelse med en bestemt procedure er indgivet 
før 1972. 5 911 erstatningskrav er blevet anset for at være gyldige. 38 
amerikanske virksomheder tegner sig tilsammen for ca. 86% af det samlede 
beløb, der kræves betalt af Cuba. Det er denne afgrænsning af striden og det 
begrænsede antal betydningsfulde klageindgivere, der gør det muligt at 
gennemføre en forhandling mellem de to stater (Cuba har indgået 
erstatningsaftaler med andre stater, hvis statsborgere havde lidt skade). 
Der er mange indikatorer, der tyder på, at de cubanske reformatorer ikke vil 
kunne opnå et afgørende kvalitativt og kvantitativt gennembrud, medmindre Cuba 
får en chance for at etablere nye internationale forbindelser i den nye 
verdenssituation. 
Den nuværende amerikanske administration er åbenlyst imod "Helms-Burton"-
forsiaget og går ind for en mere nuanceret politik over for Cuba (nylig aftale om 
migration med Cuba, Warren Christophers erklæringer i Kongressen, hvor han 
anførte, at man for første gang kan se svage bevægelser henimod 
markedsøkonomi på Cuba, Præsident Clintons udpegelse af en særlig udsending). 
Desuden har den amerikanske presse (bl.a. "The New York Times" af 17. maj 
1995) omtalt en nylig, intern Pentagon-rapport om Cuba (dette dokument på 300 
sider har titlen "The Military and Transition in Cuba: Reference Guide for Policy 
and Crisis Management"). I denne rapport skulle Pentagon bekræfte, at Cuba er 
gået ind i en historisk overgangsproces, hvor Fidel Castro spiller en central rolle, 
og at det af hensyn til USA's strategiske interesser vil være bedre at støtte de 
igangværende økonomiske og politiske reformer end at gennemføre straffende 
sanktioner. Denne analyse støttes tilsyneladende af the National Security Council. 
Det bør ligeledes bemærkes, at den amerikanske offentlighed i stigende grad 
tilslutter sig den opfattelse, at det er nødvendigt at indtage en positiv holdning til 
det cubanske spørgsmål. I de seneste to år er der således blevet ydet bistand til 
Cuba for i alt 65 mio. dollars gennem NGO'er, kirker og andre velgørende 
organisationer. 
b) Mexico 
Cuba opretholder priviligerede forbindelser med Mexico. Begge parter har aflagt 
mange politiske besøg hos den anden part (f.eks. var præsident Fidel Castro til 
stede ved indsættelsen af præsident Ernesto Zedillo). Dertil kommer, at Mexico 
økonomisk set er stærkt repræsenteret på Cuba. 
Eksempelvis har en stor mexicansk industrigruppe netop opkøbt 50% af kapitalen 
i telefonselskabet Telefonica Cubana. Der er indgået adskillige bilaterale aftaler 
mellem de to lande, bl.a. om olieforsyninger. 
c) Canada 
For så vidt angår Canada, har man på det seneste kunnet konstatere en 
intensivering af forbindelserne med Cuba. Formanden for den cubanske 
nationalforsamling, Ricardo Alarcon, og Cubas udenrigsminister, Roberto 
Robaina, aflagde for nylig et officielt besøg i Canada. 
På samme måde aflagde Canadas vice-udenrigsminister nyligt besøg i Cuba. 
Canada har netop genoptaget sit udviklingssamarbejde med Cuba og er nu i færd 
med at udarbejde de første NGO-projekter. De canadiske virksomheder er stærkt 
repræsenterede på Cuba. De to lande har netop paraferet en aftale om beskyttelse 
og fremme af investeringer. 
d) CARICOM 
I april 1993 blev der trods pres fra visse amerikanske politiske grupper nedsat en 
blandet kommission Cuba/Caricom, som skal drøfte spørgsmål af fælles interesse 
og planlægge eventuelle fælles tiltag. 
Desuden har Caricom ihærdigt støttet Cubas ansøgning om fuldgyldigt 
medlemskab af Sammenslutningen af Vestindiske Stater (AEC). 
Den Blandede Kommission har bl.a. overvejet, om det vil være hensigtsmæssigt, 
at Cuba kan deltage (især som leverandør af faglig bistand) i visse regionale 
samarbejdsprojekter i Vestindien, der omfatter finansiering fra forskellige 
internationale donorer (IDB, Verdensbanken, Det Europæiske Fællesskab osv.). 
IV. DE FREMTIDIGE FORBINDELSER MELLEM DEN EUROPÆISKE 
UNION OG CUBA 
EU er i kraft af sin særlige vægt sandsynligvis den af Cubas partnere, der er 
bedst placeret til at lancere et reformstøttende initiativ. Hvis vi forbreder os 
omhyggeligt, både med vore cubanske samtalepartnere og vore partnere fra 
Cuabs nabolande, vil EU kunne lancere et program, som vil kunne opnå 
tilslutning fra andre vigtige partnere såsom Canada, Mexico, Rio-gruppen og 
Caricom. 
Et sådant initiativ til en styrkelse af forbindelserne mellem EU og Cuba skulle 
kunne gøre det muligt for Cuba på ny at etablere solide, multilaterale og 
pluralistiske forbindelser med det internationale samfund, hvilket er nødvendigt 
for, at der virkeligt kan komme gang i den interne overgangsproces. 
10 
For at opnå en sådan styrkelse skal der etableres en dialog om konsultationer med 
de cubanske samtalepartnere, der gør det muligt at fastlægge niveauet og 
rammerne for forbindelserne på baggrund af udviklingen inden for de 
økonomiske og institutionelle reformer. 
Helt konkret vil dialogen åbne mulighed for en fuldstændig og tilbundsgående 
udveksling af synspunkter vedrørende de igangværende reformer og især 
udviklingen af det civile samfund og foranstaltninger til sikring og styrkelse af 
det private inititativ og den personlige frihed. Dialogen bør ligeledes omfatte den 
fremtidige udvikling af forbindelserne mellem EU og Cuba samt de rammer, som 
det vil være hensigtsmæssigt at etablere herfor. 
På denne måde vil parterne sammen kunne undersøge, hvilken form for støtte 
Cuba ønsker til videreførelsen af sin åbnings- og reformproces. 
Hvis Ministerrådet tilslutter sig denne fremgangsmåde, vil Kommissionen indlede 
sonderende samtaler med henblik på at identificere, hvilken ramme der vil være 
hensigtsmæssig for de fremtidige forbindelser mellem Den Europæiske Union og 
Cuba. 
11 
Bilag A 
De vigtigste reformer 
"The Economist Intelligence Unit" fremlagde i december 1994 i en publikation med 
titlen "Cuba: Prospects for reform, trade and investment" (s. 19) følgende oversigt over 
de vigtigeste økonomiske reformer, der er indført på Cuba: 
Kronologisk oversigt over de økonnnyskf» ffn^ringpr 
Februar 1982: Statsrådet godkender 
lovbaseret dekret nr. 50 om 
økonomiske sammenslutninger mellem 
cubanske og udenlandske foretagender. 
Dekretet tillader udenlandske 
investeringer gennem joint ventures, 
men interessen herfor er beskeden. 
April 1987: Turistsammenslutningen 
Cubanacån oprettes uafhængigt af Det 
Nationale Turistinstitut med den opgave 
at finde udenlandske partnere til 
hotelprojekter. 
December 1989: Berlin-muren falder. 
Inden der er gået et år, er det 
handelsesystem, som Cuba over 30 år 
har opbygget med Sovjetblokken, brudt 
sammen. 
Maj 1990: Det første joint venture­
hotel åbner i Varadero; hotellet ejes af 
det spanske selskab Sol Meliå og den 
cubanske sammenslutning Cubanacån. 
1990-92: Der indføres foranstaltninger 
med henblik på at decentralisere 
statshandelssystemet, således at nye 
selskaber får en betydelig autonomi. 
Masseafskedigelse af statsansatte 
bureaukrater. Der udarbejdes planer 
med henblik på at reformere landets 
valuta og reducere statstilskuddene. 
November 1990: For første gang gør 
det cubanske handelskammer offentligt 
et fremstød på en handelsmesse for at tiltrække udenlandske investeringer i 
Cuba. 
Oktober 1991: På det cubanske 
kommunistpartis fjerde kongres 
fremlægges der forslag til ændringer af 
konstitutionen (se nedenfor) og 
retningslinjer for en ny økonomisk 
strategi efter Sovjetunionens opløsning. 
Juli 1992: Nationalforsamlingen ændrer 
Cubas konstitution med henblik på at 
beskytte udenlandske investeringer i 
Cuba, ændre definitionen af 
ejendomsbegrebet og statens 
økonomiske rolle, bringe en ende på 
statens monopol på udenrigshandelen og 
anerkende det private initiativ, der 
gennemføres af selskaber og 
økonomiske sammenslutninger. 
Ministerrådet eller dets 
forretningsudvalg får ret til at 
overdrage ejerskabet af en bestemt 
økonomisk enhed, hvis den 
økonomiske udvikling dermed 
fremmes. 
Juli 1992: Der indføres et nyt 
engrosprissystem med henblik på at 
opnå, at priserne bedre afspejler de 
faktiske omkostninger til udenlandsk 
input. 
Februar 1993: I Calgary og London 
finder den første internationale runde 
sted, hvorunder der forhandles om 
oliekoncessioner til Cuba. 
12 
Juli 1993: Fidel Castro bebuder 
lovgivning om cubaneres anvendelse af 
hård valuta og fri bevægelighed herfor i 
landet (lovdekret 140), udvidelse af 
mulighederne for selvbeskæftigelse 
inden for produktion og servicefag samt 
leasing til private producenter af 
statsejet jord, der skal forarbejdes af 
kooperativer eller familier. 
August 1993: Som følge af den største 
omrokering af regeringen i Cubas nyere 
historie udskiftes minsteren for 
sukkerindustrien samt landbrugs-, 
finans- og kommunikationsministrene. 
December 1993: Statsrådet godkender 
salget af jord til det mexicanske selskab 
Cemex som led i en aftale om 
investeringer i cementfabrikken Mariel. 
Marts 1994: Netherlands Caribbean 
Bank NV - som er et joint venture-
foretagende mellem ING Bank of the 
Netherlands og den cubanske Acemex-
gruppe - får tilladelse til at åbne sit 
første repræsentationskontor i Havana; 
dette er den første udenlandske 
deltagelse i cubansk erhvervsliv siden 
nationaliseringen i 1960/61. 
April 1994: Der oprettes syv nye og 
nedlægges en række andre ministerier 
som led i en større omorganisering. Der 
udnævnes for første gang en 
turistminister. 
Maj 1994: Nationalforsamlingen 
bebuder en række radikale 
skattebestemmelser, som tager sigte på 
at skabe ligevægt på statens budget ved 
at hæve priserne og reducere tilskud til 
underskudsgivende statsforetagneder. Juni 1994: Cuba går med til at sælge 
49% af aktierne i det statsejede 
telekommunikationsforetagende Emtel 
til det mexicanske selskab Grupo 
Domos. 
Juni 1994: Det canadiske 
mineralselskab Sherritt og det cubanske 
statsforetagende General Nickel Co. 
aftaler at oprette et fællesejet 
foretagende for udvinding, raffinering 
og markedsføring af nikkel. De 
fællesejede aktiver omfatter nikkel-
raffineringsanlæg i Cuba og Canada 
samt nikkel- og koboltkoncessioner i 
Cuba. 
Juli 1994: Sammenslutningen af 
Vestindiske Stater (AEC) oprettes med 
Cuba som et af de stiftende 
medlemmer. 
August 1994: Nationalforsamlingen 
bebuder, at der for første gang siden 
1967 vil blive indført ejendoms- og 
indkomstskatter med virkning fra 
begyndelsen af 1995. 
September 1994: Forsvarsminister 
Raûl Castro meddeler, at der fra den 1. 
oktober vil blive tilladt frie markeder 
for landbrugsprodukter; dette omfatter 
hele landbrugssektoren. 
Oktober 1994: Regeringen erklærer, at 
knappe forarbejdnings- og 
forbrugsvarer fremover må sælges 
direkte til offentligheden af 
enkeltpersoner og lokale statsejede 
industrier, og at det så er de handlende 
- og ikke staten - som fastsætter 
priserne. Ligesom for handelen med 
landbrugsprodukter vil sælgerne skulle 
betale salgsafgifter, og transaktionerne 
skal finde sted i cubanske pesos. 
13 
Det bør tilføjes, at i landbruget er de fleste af statsbedrifterne blevet omdannet til 
kooperativer (Unidades Båsicas de Production Agricola), således at de er administrativt 
autonome og bygger på princippet om fordeling af ejendomsretten til jorden mellem 
kooperativets medlemmer (som kan sælge en del af deres produktion direkte på de frie 
landbrugsmarkeder, der blev oprettet i oktober 1994). 
I februar erklærede Fidel Castro i sin tale for "Federation de las Mujeres Cubanas" for 
første gang, at de markedsøkonomiske elementer, der var indført, var definitive, at der 
vil følge andre foranstaltninger af denne art og at befolkningen må forvente omfattende 
afskedigelser (500 000 forventes afskediget i løbet af de kommende måneder), som vil 
blive absorberet af en forøgelse af de udenlandske investeringer og større muligheder 
inden for det private initiativ. 
På et andet område kan det nævnes, at der i april 1994 i La Havana blev organiseret en 
første konference med deltagelse af moderate repræsentanter for eksilcubanere, og at 
det planlægges at afholde endnu en sådan konference i november i år. 
14 
Bilag B 
ffielnvrPurton lovforslaget 
Indledning 
Lovforslaget "Cuban Liberty and Democratic Solidarity Act of 1995", der er fremlagt 
af senator Jessie Helms, er i øjeblikket til behandling i kongressen og vil måske blive 
vedtaget i juli måned. 
De vigtigste lyesf emmelser og deres lovlighed 
Lovforslagets sigte skulle være at fremskynde en fredelig overgang til demokrati i 
Cuba ved at forøge presset på landet ved hjælp af bl.a. følgende foranstaltninger: 
Ny mulighed for amerikanske statsborgere for til en ad hoc-kommission at 
indgive erstatningskrav for ekspropriation uden kompensation, også selvom de 
pågældende havde cubansk statsborgerskab på det tidspunkt, hvor ekspropriationen 
fandt sted; 
De personer, der fremlægger sådanne krav, får ret til at rejse tiltale over for 
enhver udlænding, som, uanset hvor indirekte det er sket, har nydt fordel af den 
eksproprierede ejendom, og få den pågældende dømt til at betale fuld erstatning 
(inklusive renter og omkostninger) herfor op til et beløb svarende til det tredobbelte af 
den skade, der er lidt (f.eks. kan et europæisk hotelselskab blive dømt til at betale fuld 
erstatning til en cubansk landbruger, der gennem naturalisering har opnået amerikansk 
statsborgerskab, og på hvis jord den cubanske regering efter ekpropriationen har ladet 
opføre et hotel, som derefter er blevet udlejet til det pågældende europæiske selskab); 
Repræsentanter (og disses hustruer og børn) for udenlandske selskaber, som har 
deltaget i transaktioner med eksproprieret ejendom (dvs. som - omend yderst indirekte 
- har nydt fordel heraf), kan blive nægtet indrejsevisa til USA; 
Forbud mod långivning fra amerikanske banker og deres filialer til de 
pågældende udlændinge; 
Nedskæring af amerikansk støtte til Rusland og de nye uafhængige stater i 
forhold til disses bistand til Cuba (herunder også den leje, som Rusland betaler for 
benyttelsen af militærbasen og radioovervågnmgsstationen i Lourdes, som russerne 
ifølge Clinton-administrationen har brug for til at kontrollere, om USA overholder 
nedrustningsaftalerne) ; 
Nedskæring af USA's bidrag til internationale finansieringsinstitutioner, der yder 
lån til Cuba; 
Forbud mod amerikansk import af sukkerprodukter fra lande, som selv 
importerer cubansk sukker. 
Visse af disse bestemmelser er klart i strid med fastetablerede principper i international 
ret eller WTO-regleme og tager sigte på at opnå en unilateral internationalisering af 
embargoen. 
15 
De første internationale reaktioner 
Mange stater, bla. Canada, Mexico og flere medlemsstater, har officielt tilkendegivet 
over for de amerikanske myndigheder, at de er klart imod lovforslaget fra Helms. For 
så vidt angår EU, er det værd at fremhæve 2 reaktioner: Sir Leon Brittan meddelte i sit 
brev af 15. marts 1995 til Warren Christopher, at Kommissionen grundlæggende er 
imod forslaget, og formandskabet gentog på EU's vegne denne principielle opposition i 
en erklæring af 5. april 1995. 
Clinton-administrationen har reageret kraftigt mod dette forslag ved at fremlægge et 
memorandum, hvori det fremhæves, at visse bestemmelser heri er ulovlige, at det 
sandsynligvis ikke vil fremme en fredelig overgangsproces og at det vil kunne skade 
USA's overordnede interesser på sikkerhedsområdet (under henvisning til 
bestemmelserne vedrørende Rusland). 
16 
Bilag C 
Internationale aftaler indgået meUem Cuba og medlemsstaterne samt besøg af 
politisk eller wkonomisk art, som repræsentanter for medlemsstaterne eller visse 
private organisationer tør aflagt P& Cufra 
Nedenfor følger til orientering en oversigt over nogle af de seneste besøg af politisk 
eller økonomisk art samt de vigtigeste og/eller nyeste bilateraler aftaler, der er indgået 
med Cuba. 
Besøg 
Tyskland: 
En delegation fra Forbundsrepublikkens handelsministerium for at drøfte 
spørgsmålet om en aftale om beskyttelse og fremme af investeringer (1994) 
Klaus Jiirgen Hedrich, statssekretær i bistands- og udviklingsministeriet (1994) 
Lothar Bisky, formand for PDS (1994) 
En delegation af højtstående repræsentanter fra Mercedes Benz-gruppen (1994) 
Danmark: 
Lasse Budtz, formand for Socialdemokratiets udenrigspolitiske udvalg (1995) 
Spanien: 
Apolonio Ruiz Ligero, statssekretær for udenrigshandel (1994) 
José Luis Decenta, statssekretær for internationalt og iberisk-amerikansk 
samarbejde (1994) 
Carmen Alborch, kulturminister (1994) 
Frankrig: 
Michel Charasse, senator og rådgiver for præsidenten (1994) 
Jean-Pierre Desgeorges, næstformand for CNPF International i spidsen for en 
vigtig delegation af forretningsfolk (1995) 
Danielle Mitterand (1995) 
Finland: 
Petri Tuomi Nikula, direktør for kulturelle anliggender (1994) 
Grækenland: 
Elizabeth Papazoi, vicemiljøminister (1994) 
17 
Italien: 
Massimo Velloti, formand for det italienske landbrugerforbund (1994) 
Ludo Rattazzi, formand for luftfartsselskabet Air Europe (1994) 
Nederlandene: 
Hans Fortuin, departementchef i økonomiministeriet (1994) 
Klaas de Jonq, direktør for industri- og handelsdepartementet i landbrugs-, 
fiskeri- og miljøministeriet (1994) 
Direktøren for RRII i turist- og transportinstituttet (1994) 
Willi van Wout, formand for udenrigshandelskontorets institut for Latinamerika 
(1994) 
De Vilder, formand for Amsterdams handelskammer, i spidsen for en delegation 
af 35 forretningsfolk (1994) 
Det Forenede Kongerige: 
Adrian Beamish, vicestatssekretær i udenrigsministeriet (1994) 
Ian Taylor, handels- og teknologiminister, i spidsen for en vigtig delegation af 
forretningsfolk (1994) 
David Jessop, direktør for Caribbean Trade Advisory Group (1994) 
David Suratgar, næstformand for bestyrelsen for Morgan Grenfel International, 
næstformad for West India Committee og formand for Caribbean Council for 
Europe (1994) 
Baronesse Young, tidligere udenrigsminister, som æresformand for en delegation 
af ca. 40 forretningsfolk 
Sverige: 
En delegation af forretningsfolk (1994) 
Pierre Chorri, viceudenrigsminister samt statssekretær for samarbejde (besøg 
planlagt til juni 1995) 
Bilaterale aftaler 
Østrig 
Aftale om gældskonsolidering (20.02.87) 
Aftale om luftfartsvirksomhed (11.02.92) 
Danmark 
Aftale om genforhandling af gælden ( 18.03.87) 
18 
Spanien 
Aftale om videnskabeligt og teknisk samarbejde (10.09.78) 
Handelsaftale (23.01.79) 
Aftale om kulturelt og uddannelsesmæssigt samarbejde (17.03.82) 
Aftale om samarbejde inden for filmindustrien (18.01.90) 
Aftale om fremme og beskyttelse af investeringer'(27.05.94) 
Aftale om fremme og gensidig beskyttelse af investeringer (27.05.94) 
Frankrig 
Aftale om gældskonsolidering mellem Cuba og Frankrig (09.06.87) 
Luftfartsaftale (13.10.93) 
Finansprotokol (25.03.94) 
Der forhandles i øjeblikket om en aftale om beskyttelse og fremme af 
investeringer 
Finland 
Aftale om programmet for kulturelt samarbejde (17.03.94) 
Italien 
Aftale om omstrukturering af udlandsgælden (24.02.87) 
Aftale om beskyttelse af investeringer (07.05.93) 
Nederlandene 
Luftfartsaftale (03.02.93) 
Luftfartsaftale mellem Cuba og de Nederlandske Antiller 
Der forhandles i øjeblikket om en aftale om beskyttelse og fremme af 
investeringer 
Portugal 
Portugisisk-cubansk handelsprotokol (31.01.1980) 
Forbundsrepublikken Tyskland 
Luftfartsaftale (18.06.93) 
Der forhandles i øjeblikket om en aftale om beskyttelse og fremme af 
investeringer 
Det Forenede Kongerige 
Aftale om gældskonsolidering (24.09.87) 
Aftale om fremme og beskyttelse af investeringer (30.01.95) 
19 

ISSN 0254-1459 
KOM(95) 306 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-95-347-DA-C 
ISBN 92-77-91207-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
2D