KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABEB 
C0M(94) 427 endelig udg. 
Bruxelles, den 19.10.1994 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET 
STYRKELSE AF DEN EUROPÆISKE UNIONS MIDDELHAVSPOLITIK: 
ETABLERING AF ET EURO-MIDDELHAVSPARTNERSKAB 
RESUME 
1. Som Det Europæiske Råd fremhævede det på samlingen i Lissabon i juni 1992 
er det sydlige og østlige Middelhavsområde tillige med Mellemøsten geografiske 
områder, i hvilke Unionen har store interesser med hensyn til sikkerhed og social 
stabilitet. Det Europæiske Råd på Korfu og det efterfølgende udenrigsministerråd 
opforderede på linje med dette synspunkt Kommissionen til at forelægge 
retningslinjer for en styrkelse på kort og mellemlang sigt af Fællesskabets 
Middelhavspolitik for fred, sikkerhed og socioøkonomisk udvikling i regionen. 
Rådet vil skulle overveje muligheden af en Euro-Middelhavskonference i 1995. 
2. Denne meddelelse skal ses som en reaktion herpå. Den udgør et bidrag til 
drøftelserne på en sådan konference. Den behandler i hovedsagen forbindelserne 
med Maghreb- og Mashrak-landene og Israel, men også betydningen af 
Fællesskabets forbindelser med Tyrkiet, såvel som med Cypern, Malta i udsigten 
til disses tiltrædelse. Forbindelserne med det tidligere Jugoslaviens lande er ikke 
behandlet i denne meddelelse. 
3. Fællesskabet har siden 1989 samlet sin opmærksomhed om politikken over for 
de central- og østeuropæiske lande og Middelhavsområdet. Forbindelserne med 
hver region bygger på deres specifikke behov og evner. Strategien for de central-
og østeuropæiske lande forud for tiltrædelse griber på ingen måde ind i 
Fællesskabets forpligtelser over for Middelhavsregionen. 
4. Europa og Middelhavslandene er på mange områder afhængige af hinanden, især 
vedrørende miljø, energi, migration, handel og investeringer. Fællesskabet har 
en absolut interesse i at hjælpe Middelhavslandene til at imødegå de 
udfordringer, de står over for. 
5. Målet bør være at arbejde hen imod et Euro-Middelhavspartnerskab. Dette vil 
begynde med en proces, der gradvis etableres af frihandel, støttet med en 
væsentlig finansiel bistand. Den vil derefter udvikle sig gennem tættere politisk 
og økonomisk samarbejde hen imod en nær associering, hvis indhold vil blive 
fastlagt i fællesskab på et senere tidspunkt. 
6. Udviklingen henimod et område mellem Europa og Middelhavet med fred og 
stabilitet vil blive indledt gennem en nær politisk dialog baseret på respekten for 
demokrati, god regeringsskik og menneskerettigheder. Dialogen bør udvides til 
at omfatte sikkerhedsspørgsmål og føre til, at der indføres foranstaltninger til at 
konsolidere freden. 
7. På det økonomiske område bor Fællesskabet inden for rammerne af WTO 
fremme frihandel med individuelle partnerlande i Middelhavsområdet, hvilket vil 
kræve, at landene indleder én proces, der skal føre til modernisering af deres 
økonomier og øget konkurrencedygtighed. Denne proces vil kræve en lang 
overgang og vilje fra Fællesskabet til at tilbyde hjælp, især til strukturtilpasninger 
og økonomisk omstrukturering. På lang sigt vil dette føre til oprettelse af det 
største frihandelsområde i verden bestående af den udvidede Union, de lande i 
Central- og Østeuropa, der på det tidspunkt endnu ikke er blevet medlemmer, og 
alle de Middelhavslande, der ikke er medlemmer af Fællesskabet. 
8. Ud over frihandel bør Fællesskabet være forberedt på at gå ind i et vidtrækkende 
samarbejde med Middelhavslandene på en række områder, der vil blive fastlagt 
i fællesskab. Det kan være tale om industrielt samarbejde, energi, miljø, 
informations- og kommunikationsteknologier, tjenesteydelser, forskning og 
teknologi, decentraliseret samarbejde, ulovlig narkotikahandel,ulovlig indvan­
dring og turisme. 
9. De operationelle konklusioner bør omfatte: 
en hurtig afslutning af de igangværende forhandlinger med Israel, 
Marokko, Tunesien og Tyrkiet; 
en forøgelse i den faglige og finansielle bistand, herunder iværksættelse 
af et samlet MED-bistandsprogram, der fra 1995 til 1999 i alt vil kræve 
S'SOOmto. ECU; 
opmuntring af private investeringer; 
en dialog om økonomisk politik; 
foranstaltninger til fremme af regionalt samarbejde (indbyrdes samhandel 
i regionen, kumulative oprindelsesregler, EU-støtte til underregionale 
grupperinger). 
10. Kommissionen støtter en Euro-Middelhavskonference i 1995, der skal aftale de 
politiske og økonomiske retningslinjer for de fremtidige forbindelser, der kan føre 
til oprettelse af en institutionel ramme. 
I. Indledning 
1. Det Europæiske Råd udtalte på sin samling i juni 1992 i Lissabon, at det sydlige 
og østlige Middelhavsområde tillige med Mellemøsten var geografiske områder, 
i hvilke Unionen havde store interesser med hensyn til sikkerhed og social 
stabilitet. På linje hermed gav Det Europæiske Råd på Korfu Rådet et mandat til 
sammen med Kommissionen at foretage en vurdering af Den Europæiske Unions 
overordnede politik for Middelhavsområdet og eventuelle initiativer til at styrke 
denne politik på kort og mellemlang sigt, og samtidig overveje muligheden af en 
konference for Den Europæiske Union og dens Middelhavspartnere. 
Til opfølgning af disse konklusioner opfordrede Rådet (udenrigsministrene) den 
18. juli 1994 Kommissionen til at forelægge retningslinjer for en udbygning af 
Unionens Middelhavspolitik på kort og længere sigt for fred, stabilitet, sikkerhed 
og økonomisk og social udvikling i regionen, således at Det Europæiske Råd i 
Essen kan indtage en fælles holdning til de fremtidige forbindelser mellem 
Unionen og Middelhavsområdet. Rådet ville overveje muligheden for at afholde 
en konference med deltagelse af Unionen og dens partnere i Middelhavsområdet. 
Denne meddelelse er en reaktion på dette ønske. Den beskæftiger sig i første 
række med Maghreb- og Mashrak-landene og Israel, samtidig med at man noterer 
sig betydningen af Fællesskabets forbindelser med Tyrkiet, såvel som med 
Cypern og Malta i udsigten til disses tiltrædelse. Forbindelserne med det tidligere 
Jugoslaviens lande behandles ikke i denne meddelelse. 
2. Siden 1989 har Fællesskabet på grund af de hurtige geoplitiske ændringer 
fokuseret på en politik for støtte af den økonomiske udvikling både i Central- og 
Østeuropa og i Middelhavsområdet. Det har støttet de central- og østeuropæiske 
lande i deres bestræbelser for gradvis at integrere deres økonomier i de 
vesteuropæiske og verdensmarkedsøkonomien. 
Fællesskabets politik over for de central- og østeuropæiske lande på den ene side 
og dens partnere mod syd på den anden side udspringer af forskellige 
geografiske, historiske, politiske, økonomiske og kulturelle omstændigheder. Det 
er Fællesskabets politik at afpasse sine forbindelser med hver region efter 
regionens specifikke behov og evner. Det fremgår af denne meddelelse, at den 
strategi forud for tiltrædelse, som Fællesskabet fører over for de central- og 
østeuropæiske lande, på ingen måde griber ind i dens forpligtelse til at knytte 
nærmere forbindelser med naboerne i Middelhavsområdet. 
3. Meddelelsen indeholder følgende elementer: 
- en redegørelse for udfordringerne og Fællesskabets interesser i området (bilag 
1), som Kommissionen allerede henledte opmærksomheden på i 19891, 
- en redegørelse for de positive resultater af og svaghederne ved den aktuelle 
Middelhavspolitik (bilag 2), 
- en redegørelse for Kommissionens tanker på lang sigt med hensyn til de 
fremtidige forbindelser mellem Europa og dets naboer i det sydlige 
Middelhavsområde, 
- praktiske henstillinger vedrørende initiativer på kort og mellemlang sigt med 
henblik på en gradvis realisering af disse tanker ved begyndelsen af den 21. 
århundrede. 
II. Udfordringer og prioriteter 
4. Middelhavsbækkenet er et område af strategisk betydning for Fællesskabet. Fred 
og stabilitet i regionen er af største interesse for Europa. 
For at konsolidere denne fred og stabilitet i regionen skal en række udfordringer 
tages op, især: 
- at støtte politiske reformer, respekten for menneskerettighederne og 
ytringsfriheden som et middel til at inddæmme ekstremisme; 
- at fremme økonomiske reformer, der fører til varig vækst og bedre levevilkår 
samt en deraf følgende mindskelse af volden og lettelse af migrationspresset. 
Fællesskabet og Middelhavspartnerne er på mange områder afhængige af 
hinanden: det gælder i allerhøjeste grad på miljøbeskyttelsesområdet. Europas 
interesser i regionen er mangeartede og går fra sektorer som energiforsyning og 
indvandring til handel og investeringer (bilag 4). 
Et andet eksempel er problemer affødt af narkotikaproduktion,-handel og 
-misbrug, som må angribes i fællesskab, da der består risiko for, at de kan give 
anledning til gensidige beskyldninger. 
Ustabilitet i regionen vil have negative følger for alle lande i Unionen. 
Befolkningen i ikke-medlemsstaterne i Middelhavsområdet vil kunne nå op på 
400 mio. ved år 2035 ledsaget af en voksende indkomstkløft (se bilag 1), hvis 
befolkningsudviklingen ikke hurtigt opvejes og styres med et hurtigt økonomisk 
opsving og en passende befolkningspolitik. Det fornødne økonomiske opsving 
. forudsætter en væsentlig indsats fra landenes side med hensyn til liberalisering 
og omstrukturering af deres økonomier, samtidig med at Fællesskabet fører en 
i SEK(89) 1961 endelig udg. af 23.11.1989. 
5 
politik til at hjælpe dem med at imødegå de politiske, økonomiske og 
befolkningsmæssige udfordringer. 
En stor del af den nuværende indvandrerbefolkning i Fællesskabet har oprindelse 
i området, som de ofte har bevaret nære forbindelser til, og til hvis økonomi de 
bidrager gennem pengeoverførsler. Hvis migrationspresset ikke. styres nøje 
gennem planlagt samarbejde med de pågældende lande, kan det alt for let føre til 
konflikter, der kan være til skade for såvel de internationale forbindelser som 
indvandrerne selv. 
Alle medlemsstaterne vil på den anden side drage fordel af større stabilitet og 
velstand i regionen. Sådanne forhold vil øge handels- og investeringsmulighederne 
og styrke grundlaget for samarbejde på politisk og økonomisk plan. I en tid med 
globalisering og mere udtalt regionalisering i Asien og Latinamerika er det 
specielt nødvendigt, at Fællesskabet integrerer sine naboer mod syd på basis af 
i fællesskab vedtagne regler. Der vil i integrationen skulle tages hensyn til 
behovene i Fællesskabets egne fattigere regioner, hvoraf mange er beliggende i 
Middelhavsområdet. 
På et tidspunkt, hvor fredsprocessen i Mellemøsten skrider godt frem, selvom 
stabiliteten i Algeriet er blevet undermineret af politisk vold, vil det være 
passende at udstikke mulighederne for at udbygge freden gennem samarbejde, 
dialog og gensidig forståelse. 
Spørgsmålet er hastende ikke blot fra et politisk men også et økonomisk 
synspunkt. Det er derfor i Fællesskabets absolutte interesse, at der sættes ind for 
at hjælpe disse lande til at tage udfordringerne op. 
5. Fællesskabet har allerede gennemført væsentlige politiske aktioner til støtte af 
regionen som helhed med den nye Middelhavspolitik for 1992-96 (en vurdering 
af disse aktioner gives i bilag 2). 
Kommissionen har fastlagt en strategi for Fællesskabets politik over for 
Maghreblandene2, Mashrak-landene og Israel3 og for støtte af fredsprocessen i 
Mellemøsten4. I sidstnævnte sammenhæng kan nævnes følgende tre vigtige 
elementer: 
- et femårsprogram for bistand til de besatte områder omfattende 500 mio. ECU 
i gavebistand og EIB-lån; 
- et tilbud om at opgradere Fællesskabets bilaterale forbindelser med alle de 
berørte lande; 
- Fællesskabets støtte af det regionale samarbejde, særlig i forbindelse med 
Unionens varetagelse af formandskabet i arbejdsgruppen for regional 
økonomisk udvikling i forbindelse med de multilaterale aspekter af fredsprocessen. 
SEK(92) 40 endelig udg. af 30. april 1992. 
KOM(93) 375 endelig udg. af 8. september 1993. 
KOM(93) 458 endelig udg. af 29. september 1993. 
6. Evalueringen af Middelhavspolitikken som sådan har hidtil opvist blandede 
resultater. Den frie adgang til Fælleskabets marked for industrivarer har haft 
positive virkninger, særlig for de lande, der med held har gennemført 
økonomiske reformer. Men selv disse lande har hidtil ikke været i stand til at 
drage fordel af den fulde integration af deres økonomier i det globale 
arbejdsmarked, da mange sektorer beskyttes bag høje toldskranker. 
Resultaterne af det finansielle samarbejde har ligeledes været blandede. Støtten 
til strukturtilpasning har bidraget effektivt til at dække specifikke behov, men den 
har ikke haft nogen egentlig gennemslagskraft. Aktioner med sigte på at knytte 
forbindelse mellem den nordlige og den sydlige del af Middelhavsområdet, som 
hidtil kun har udgjort en lille del af samarbejdsbestræbelserne, er blevet vel 
modtaget i vide kredse og bør styrkes. Erfaringerne har vist, at de anvendte 
instrumenter og førte politikker har været for snævre og ineffektive i forhold til 
regionens behov. De midler, der har været afsat til Middelhavspolitikken, har 
været langt fra tilstrækkelige til at dække behovene (se de komparative tal i bilag 
3). 
III. Retningslinjer for de fremtidige forbindelser 
7. Fællesskabets Middelhavspolitik bør være multidimensional og omfatte de mange 
områder, hvor der består et indbyrdes afhængighedsforhold. Dens indsats på det 
økonomiske område vil skulle ses i sammenhæng med Fællesskabets overordnede 
politiske mål. 
Hvad der er brug for, er en strategi på længere sigt. Euro-
Middelhavspartnerskabet, der må opfattes som en ramme under stadig udvikling, 
er et langsigtet mål, som elementerne i denne meddelelse vil bringe nærmere 
virkeliggørelse. Det er nødvendigt at træffe forberedelser allerede nu. 
Unionens indsats bør derfor rettes mod støtte til at oprette et område med 
stabilitet og sikkerhed samt skabe betingelser for en varig og bæredygtig 
økonomisk udvikling i Middelhavslandene. Med et klart engagement i 
økonomiske reformer kan de pågældende lande nå et højere beskæftigelsesniveau 
og mindske velstandskløften over for Fællesskabet. Dette kan bedst lettes 
gennem en gradvis oprettelse af et økonomisk samarbejdsområde, der omfatter 
Fællesskabet og Middelhavslandene, og hvis vigtigste indhold er gradvis 
indførelse af frihandel og tættere økonomisk integration ledsaget af tilstrækkelig 
støtte fra Unionen til de økonomiske og sociale tilpasninger, som denne proces 
vil indebære, samt et tættere politisk og sikkerhedsmæssigt samarbejde. 
(i) Opbygning af et område mellem Europa og Middelhavslandene med politisk 
stabilitet og sikkerhed 
8. Det vigtigste mål for Unionens Middelhavspolitik er at opnå fred og stabilitet i 
regionen. Dette mål bør forfølges med alle Unionens til rådighed værende midler, 
herunder den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. For at kunne virke effektivt 
må Unionen så vidt muligt handle med samlede tiltag snarere end med isolerede 
initiativer. 
9. Som nævnt i Det Europæiske Råds konklusioner fra Lissabon i juni 1992 er det 
sydlige og østlige Middelhavsområde tillige med Mellemøsten geografiske 
områder, i hvilke Unionen har store interesser med hensyn til sikkerhed og social 
stabilitet. I øjeblikket er de politiske, økonomiske og sociale forhold i flere af 
disse lande kilde til ustabilitet, der kan føre til massemigration, fundamentalistisk 
ekstremisme, terrorisme, narkotikahandel og organiseret kriminalitet. Dette kan 
få skadelige virkninger for såvel selve regionen som for Unionen. 
10. Unionen har en interesse i at samarbejde med de berørte lande for at reducere 
disse kilder til ustabilitet. Unionen bør mere generelt søge at fremme gode 
naboskabsforbindelser for at hindre en uddybning af nord/syd-kløften mellem 
Unionen og Middelhavspartnerne og i stedet bringe regionens lande og folk 
nærmere hinanden. 
En af prioriteterne er at fremme en politisk dialog mellem Unionen og dens 
Middelhavspartnere baseret på respekten for menneskerettighederne og de 
demokratiske principper, god regeringsskik og retsstaten, der udgør et væsentligt 
element i forbindelserne mellem parterne. 
Hvad angår den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, identificerede Det 
Europæiske Råd i Lissabon det sydlige og østlige Middelhavsområde som et 
prioriteret område for fælles aktion. De nye muligheder, som FUSP byder på, 
burde med støtte i EF-aktiviteter sætte Unionen i stand til at arbejde effektivt 
sammen med Middelhavspartnerne om at forbedre stabiliteten og sikkerheden i 
regionen. 
11. På sikkerhedsområdet er spredning af ikke-konventionelle våben kilde til større 
bekymring. Under henvisning til fredsprocessen i Mellemøsten og til behovet for 
at fjerne de resterende trusler mod sikkerheden i landene i regionen bør Unionen 
gøre en indsats for at overtale alle Middelhavspartnerne til at afstå fra at gribe til 
ikke-konventionelle militære løsninger. 
Den politiske dialog med Unionens Middelhavspartnere bør styrkes og udvides 
til også at omfatte sikkerhedsspørgsmål. Som WEU-ministrene fremhævede det 
i Kirchberg-erklæringen bør en sådan dialog, der allerede er indledt med 
Maghreb-landene, udvides yderligere til også at omfatte Egypten og gradvis andre 
ikke-WEU Middelhavslande. 
12. En adfærdskodeks for Middelhavslandene til løsning af uoverensstemmelser ville 
også være et nyttigt initiativ, som Unionen kunne drøfte med Middelhavs­
partnerne. Der vil.kunne fastlægges andre tilllidsskabende foranstaltninger på det 
politiske og militære område i samarbejde med WEU og transatlantiske partnere. 
Union vil kunne tilbyde mægling til losning af vedvarende konflikter. 
Sammen med Vestunionen, og interesserede Middelhavspartnere bør EU sætte sig 
i stand til at identificere kilder til ustabilitet og potentiel konflikt på et tidpligt 
stadium. Med støtte fra Unionen har samarbejdet med Middelhavslandene 
vedvarende været et vigtigt emne for CSCE-opfølgningsmøder og -seminarer, og 
vil også blive et vigtigt emne på Budapest-konferencen og topmødet i december 
1994. Der vil kunne overvejes en yderligere udvikling på den almindelige 
Middelhavskonference, der skal finde sted i 1995. 
13. Der er allerede gjort vigtige fremskridt mod stabilitet i regionen inden for 
rammerne af fredsprocessen i Mellemøsten, som sætter Unionen og dens naboer 
i det østlige Middelhavsområde i stand til at udvikle deres indbyrdes forbindelser 
ved at befordre økonomiske og sociale betingelser for en varig fred, en 
bæredygtig udvikling og politisk stabilitet. 
(ii) Opbygning af et økonomisk samarbejdsområde mellem Europa og 
Middelhavslandene 
14. Realisering af målsætningerne for Fællesskabets Middelhavspolitik forudsætter, 
at Fællesskabet engagerer sig meget bredere og mere aktivt i partnerlandenes 
socioøkonomiske udvikling. 
Fællesskabets politikker vedrørende handelsforbindelser og økonomisk og 
finansielt samarbejde må udformes under hensyntagen til dette. 
a) Frihandel 
15. Risikoen for økonomisk uorden og socioøkonomisk destabilisering synes i de 
kommende år at være størst i Middelhavsområdet. Det er naturligt, at både 
Fællesskabet og dens naboer i Middelhavsområdet burde søge at lægge sig fast 
på en hensigtsmæssig politik til at tackle deres problemer med økonomisk og 
politisk reform. 
Baggrunden for de forhandlinger eller sonderende drøftelser, der har været i gang 
i de sidste to år med Marokko, Tunesien, Egypten og Algeriet, er at inddrage 
disse lande nærmere i det spirende paneuropæiske frihandelsnet og dermed 
- strømline deres forskrifter og økonomiske politik 
- øge deres konkurrenceevne på længere sigt 
- tiltrække mange flere private direkte investeringer, særlig fra Europa 
- at forbedre den gensidige forståelse 
- og frem for alt fremskynde en bæredygtig økonomisk og social udvikling. 
Udfordringerne for Middelhavslandene er særlig vanskelige og komplekse, især 
for landene i Maghreb og Mashrak, og dette hovedsagelig af fire grunde: 
- deres udviklingsniveau er i almindelighed meget lavere (se sammenligningerne 
i bilag 4), 
- de skal håndtere en befolkningstilvækst (over 2% om året, hvilket vil sige en 
fordobling på omkring 30 år), som forværrer den allerede bestående høje, 
strukturbetonede underbeskæftigelse og tillige øger de sociale omkostninger 
(uddannelse, sundhed osv.), 
- de råder ikke over nogen veluddannet arbejdsstyrke, idet en stor del af 
befolkningen stadig er analfabeter, 
- kulturelle og sociale traditioner kan gøre omstillingsprocessen vanskeligere. 
16. Middelhavslandene, der vil skulle bære omkostningerne ved den tilpasning, som 
er nødvendig for at klare udfordringerne i forbindelse med frihandel, insisterer 
i forbindelse med oprettelsen af et frihandelsområde med Fællesskabet og 
overtagelsen af en række handelsrelaterede fællesskabsforskrifter (told, 
standarder, konkurrence, beskyttelse af intellektuel ejendomsret, liberalisering af 
tjenesteydelser, frie kapitalbevægelser osv.) på fire grundlæggende aspekter: 
- behovet for lange overgangsordninger og sikre beskyttelsesordninger; 
- behovet for en bedre adgang for deres landbrugseksport, 
- behovet for øgede finansieringsstrømme fra offentlige og private kilder til at 
sætte gang i deres økonomier, 
- muligheden for at kunne regne med Fællesskabets hjælp til at fremskynde en 
modernisering af deres sociale og økonomiske systemer. 
17. Forudsat at situationen udvikler sig som forventet i øjeblikket, er Europa og 
Middelhavslandene i overensstemmelse med WTO-forpligtelserne på vej mod et 
stort frihandelsområde mellem Europa og Middelhavslandene, som skal være på 
plads omkring år 2010. 
Det vil omfatte 
- gensidig frihandel med alle forarbejdede varer mellem Fællesskabet under 
udvidelse og de fleste Middelhavslande 
- præferentiel og gensidig adgang for landbrugsprodukter af interesse for begge 
parter 
- og frihandel mellem Middelhavslandene indbyrdes3. 
Frihandelsområdet mellem Europa og Middelhavslandene vil blive det største 
frihandelsområde i verden bestående af 30-40 lande med en befolkning på 600-
800 millioner. 
Det skal oprettes gradvis, på en smidig måde og på et frivilligt gundlag. 
Processen er allerede i gang, idet Israel er længst fremme med indførelsen af 
frihandel med både Fællesskabet og EFTA-landene samtidig med, at det har 
indledt drøftelser med visse central- og østeuropæiske lande. Fristen for 
etableringen af toldunion med Tyrkiet er 1995. 
Cypern og Malta er på deres side inddraget i en proces for tiltrældelse af 
Fællesskabet. 
5 Israel og Tyrkiet bliver sandsynligvis de første Middelhavslande, der indgår en 
indbyrdes frihandelsaftale., 
10 
En gradvis gennemførelse af et sådant frihandelsområde mellem Europa og 
Middelhavslandene vil i første række kunne øge handelen kraftigt både mellem 
Europa og Middelhavslandene og - hvad der er mindst lige så vigtigt - mellem 
Middelhavslandene indbyrdes, idet en vidtgående handelsliberalisering som til 
fulde bevist af de europæiske erfaringer vil kunne blive en betydelig drivkraft i 
et udvidet og mere dybtgående samarbejde i området. 
Et internt samarbejde i erhvervslivet og et væsentligt større antal joint ventures 
mellem Europa og Middelhavslandene vil øge konkurrenceevnen for de to 
regioners industri- og, erhvervssektor og forbedre deres stilling på 
verdensmarkedet. 
Der vil skulle lægges større vægt på at anspore til stærkere bånd mellem vore 
partnere og de fattigere af Fællesskabets Middelhavsregioner for at fremme en 
for begge parter større udvikling. 
b) Finansiel bistand 
18. Kommissionen mener, at der er nødvendigt med en væsentlig forøgelse af den 
finansielle bistand til Middelhavslandene for at virkeliggøre målene for 
Middelhavspolitikken og for at hjælpe de berørte lande til at tage udfordringerne 
op. Kommissionen foreslår, at Fællesskabets finansielle støtte rettes mod følgende 
fem prioriterede mål: 
- støtte af den økonomiske modernisering og omstrukturering i de lande, der er 
rede til at åbne deres markeder som led i nye associeringsaftaler, 
- støtte til strukturtilpasning i de lande, der er mindre langt fremme med denne 
proces, med henblik på at forberede dem på frihandel med Fællesskabet, 
- støtte til regionalt samarbejde, særlig inden for miljø, 
- styrkelse af det økonomiske og finansielle samarbejde mellem nord og syd og 
blandt landene i det sydlige og østlige Middelhavsområde indbyrdes, særlig på 
grundlag af programmer for decentraliseret samarbejde, der kan knytte 
forbindelser mellem personer, der optræder på det kulturelle, sociale og 
økonomiske felt (erhvervslivet, universiteter, forskningscentre, regionale og 
lokale myndigheder, byer osv.), 
~ støtte til fredsprocessen i Mellemøsten. 
19. Fællesskabet kan naturligvis ikke påtage sig alle disse opgaver alene. I 
betragtning af de betydelige interesser, der står på spil i denne region, er det 
imidlertid nødvendigt, at Unionen profilerer sig på en tydelig og troværdig måde. 
De finansielle ressourcer, som Fællesskabet vil kunne stille til rådighed til de 
berørte lande', vil selv efter en væsentlig forøgelse stadig være begrænsede.set i 
forhold til deres behov. For nærværende fremlægger Kommissionen følgende 
retningslinjer til overvejelse: 
11 
- etablering af en substantiel økonomipolitisk dialog med landene i regionen med 
henblik på at indkredse deres specifikke behov og at fastslå prioriteter, og 
hvilke instrumenter Fællesskabet kan bringe i anvendelse, 
- styrkelse af mekanismerne for koordination af Fællesskabets aktion (inkl. 
EIB's) med de relevante internationale finansieringsinstitutioners aktion (særlig 
Verdensbanken og IMF), 
- Styrkelse af koordinationen mellem Fællesskabet og medlemssstaterne. 
- evaluering af mulighederne for koordination af alle Fællesskabets finansielle 
instrumenter (herunder långivning) til at dække hvert lands specifikke mål og 
behov. 
c) , Samarbejde 
20. Foruden oprettelsen af et frihandelsområde skal partnerne i Europa og 
Middelhavsområdet være rede til at indgå i et nærmere indbyrdes forhold inden 
for en række sektorer. Det er for tidligt at forsøge at definere den nøjagtige form 
og det nøjagtige indhold af dette forhold, som vil skulle udformes på basis af 
konsultationer med partnerlandene selv. Fællesskabet bør dog allerede gøre det 
klart, at den er rede til at give sig i kast med en dynamisk proces. Blandt 
mulighederne for et nærmere samarbejde kan nævnes: 
- etablering af løbende dialog og samråd om en lang række handels- og 
investeringsrelaterede anliggender (indirekte beskatning, standarder, 
toldprocedurer osv.), 
- intensivering af industrisamarbejdet (underentrepriser, teknologioverførsel, 
erhvervsuddannelse, joint ventures osv.), 
- styrkelse af samarbejdet om energispørgsmål, dvs. sammenkobling af netværk, 
energibesparende teknologi og udvikling af solenergiressourcer, 
- tilgodeseelse af den sociale dimension: hvad angår uddannelse, de ringe 
standarder med hensyn til arbejdsforhold, sundhed og sikkerhed på 
arbejdspladsen er der behov for en omgående og vidtrækkende indsats fra 
Unionens side til at forbedre lovgivning, politikken vedrørende 
arbejdsmarkedets parter og socialsikringsspørgsmål, 
- udvidet samarbejde på miljøområdet med henblik på beskyttelse af 
Middelhavet og en øget indsats for at bevare fornyelige ressourcer og 
bekæmpe forurening, erosion, ørkendannelse osv., 
- intensivering af bestræbelserne for at fremme en bæredygtig udvikling ved at 
behandle emner såsom integreret forvaltning af vandressourcer, 
energiforsyning og -bevarelse, befolkningsvækst og bydannelse, 
- styrkelse af udveksling og samarbejde vedrørende informationssamfundet, især 
på specifikke områder såsom den lovgivningsmæssige ramme, standardisering, 
infrastrukturer og nye informations- og kommunikationsteknologier, 
12 
- samarbejde mellem regioner, lokale myndigheder og byer, 
- udvidelse af samarbejdet ud over handelsaspekterne til også at omfatte 
områder som f.eks. transport og den dermed forbundne infrastruktur, 
bankvæsen og andre former for tjenesteydelser, 
- liberalisering af kapitalbevægelser, 
- etablering af et tættere videnskabeligt samarbejde, 
- løsning af spørgsmål af fælles interesse for partnerne inden for området (f.eks. 
turisme, ulovlig indvandring, terrorisme og organiseret kriminalitet), 
- en erkendelse i bilaterale aftaler af behovet for et samarbejde om fremstilling 
af, handel med og misbrug af ulovlige narkotiske stoffer; et sådant samarbejde 
vil blive mere effektivt, hvis det gennemføres som led i et Euro-
Middelhavspartnerskab. 
Europa og Middelhavslandene vil derfor efterhånden blive inddraget i et 
samvirke, et gensidigt afhængighedsforhold og en gensidig associering. 
IV. Konklusion: Euro-Middelhavspartnerskabet 
21. Fællesskabets langsigtede strategi for oprettelse af et Euro-
Middelhavspartnerskab, der indebærer et område med fred og stabilitet 
omfattende Unionen, Central- og Østeuropa samt det sydlige og østlige 
Middelhavsområde, medfører en nær og fortsat dialog mellem de berørte parter. 
22. Unionen bør på sin side være rede til at føre en regelmæssig politisk dialog med 
sine Middelhavspartnere om respekten for menneskerettighederne og de 
demokratiske principper og god regeringsskik, der skal udgøre et væsentligt 
element i deres forbindelser. Denne dialog skal ledsage intensiveringen af 
forbindelserne på det økonomiske, finansielle og sociale område. 
Unionen bør tilskynde til regionalt samarbejde mellem Middelhavslandene og 
være rede til at indlede en dialog med alle subregionale grupper, der måtte blive 
dannet. 
23. Samtidig vil Unionen skulle gennemføre en lang række politikker på området for 
økonomisk, finansielt og socialt samarbejde. 
Kommissionen vil, når det udarbejder sine forslag, forlige kravene i henhold til 
den fælles landbrugspolitik med Fællesskabets internationale forpligtelser, 
herunder også forpligtelserne inden for WTO. 
24. Med henblik herpå anbefaler Kommissionen, at der gøres følgende, som bygger 
på den politik, Fællesskabet gennem længere tid har ført over for 
Middelhavslandene: 
24.1 På kortere sigt håber Kommissionen hurtigt at kunne afslutte forhandlingerne om 
nye aftaler med Israel, Marokko og Tunesien som det første skridt mod 
11 
oprettelsen af et frihandelsområde i regionen og føre drøftelser med andre lande, 
der ønsker at indgå i nye kontraktmæssige ordninger. Det forudsætter en vis 
smidighed fra Rådets side, særlig hvad angår handelen med landbrugsprodukter 
og finansiel bistand. Kommissionen skal ligeledes fremhæve, at der er et 
presserende behov for inden udgangen af 1994 at få afsluttet de igangværende 
drøftelser med Tyrkiet om fuldførelse af toldunionen, hvilket vil udgøre en 
kvalitativ ændring i forholdet mellem Tyrkiet og Den Europæiske Union. 
Endvidere vil Kommissionen i begyndelsen af 1995 fremlægge statusrapporter om 
Cypern og Malta. 
24.2 På mellemlang sigt vil en omstilling af Middelhavsområdet til et område med 
relativ velfærd og stabilitet og med et bredt regionalt samarbejde og frihandel 
inden for Middelhavsområdet såvel som med Europa kræve en betydelig faglig 
og finansiel bistand fra Fællesskabet til Middelhavslandene. 
Det er Kommissionens opfattelse, at der vil blive behov for en stor indsats til at 
støtte en bæredygtig socio-okonomisk udvikling i disse lande, at bidrage til deres 
strukturtilpasning og tilskynde til regionalt samarbejde. Der bør specielt fokuseres 
på lande, der både er rede til at give sig i kast med en vidtgående modernisering 
af deres økonomiske og sociale systemer og villige til at samarbejde med 
Fællesskabet om forvaltningen af de afhængighedsforbindelser, der knytter de to 
sider af Middelhavsområdet sammen. Unionen vil med henblik herpå skulle 
udarbejde et overordnet MED-samarbejdsprogram, som det blev gjort med 
PHARE-programmet for Central- og Østeuropa. 
24.3 Frihandelsområdet mellem Europa og Middelhavslandene vil kun kunne blive en 
succes til gensidig fordel, hvis de private europæiske direkte investeringer øges 
betydeligt i de kommende år. 
Med henblik herpå vil de forskellige støtteprogrammer for joint ventures mellem 
europæiske virksomheder og virksomheder i Middelhavslandene (MED Invest, 
ECIP, transaktioner med risikovillig kapital) blive yderligere styrket. 
24.4 Med henblik på at lette de nødvendige økonomiske tilpasninger er Kommissionen 
rede til at indlede en substantiel dialog om økonomisk politik med alle lande, med 
hvilke der er indgået associeringsaftaler for dermed at støtte den økonomiske 
omstruktureringsproces. 
24.5 Det regionale samarbejde mellem Middelhavslandene indbyrdes forudsætter en 
vedvarende støtte fra Unionen. 
Der vil kunne tages følgende praktiske skridt, hvor situationen tillader det: 
- de Middelhavslande, der har indgået associeringsaftaler med Unionen, bør 
anspores til at forhandle om lignende aftaler indbyrdes for at øge samhandelen 
internt i regionen, der i øjeblikket kun udgør ca. 5% af landenes samlede 
udlandshandel, og derved tiltrække betydelig flere private investeringer til 
regionen, 
- der bør gælde kumulative oprindelsesregler i handelen mellem 
Middelhavslandene indbyrdes og mellem Middelhavslandene og Fællesskabet, 
14 
- Fællesskabet bør fortsætte med aktivt at støtte underregionale grupperinger i 
Middelhavsområdet, særlig med passende finansiering af regionale institutioner 
og infrastrukturprogrammer og ved at fremme dialogen og samarbejdet mellem 
disse grupperinger. 
24.6 Kommissionen mener, at angivelse af et beløb i en finansieringsoversigt ikke bør 
foregribe forslagets skæbne. Rådet og Europa-Parlamentet vil skulle spille med 
tallene efter at have undersøgt forslagene vedrørende de central- og østeuropæiske 
lande og Middelhavslandene. Finansieringsoversigter udgør en del af 
informationerne til Rådet og Parlamentet. 
Kommissionen mener ligeledes, at slutresultatet skal afspejle en passende ligevægt 
mellem de to regioner, der udgør den største prioritet for Unionen, og tillige 
muliggøre en styrkelse af den pågældende politik og dermed være en egnet 
reaktion på de behov, der vil opstå, når denne politik iværksættes, og endelig 
være troværdig for Unionens partnere. 
På denne baggrund mener Kommissionen, at der for at gennemføre den brede 
"vifte af politikker, der er omhandlet ovenfor, i perioden fra 1995 til 1999 i alt vil 
blive behov for et vejledende beløb af størrelsesordenen 5 500 mio. ECU for alle 
ikke-medlemsstaterne i Middelhavsområdet (med undtagelse af Albanien og det 
tidligere Jugoslavien).6 Dette er ud over øget långivning fra EIB og andre 
internationale finansielle institutioner, bilateral bistand fra medlemsstaterne og 
øgede private investeringer som følge af forbedringerne af det økonomiske og 
politiske klima. 
24.7 Kommissionen tilslutter sig fuldt ud tanken om en MED-konference i 1995. 
En sådan ministerkonference vil kunne danne forum for drøftelser af de 
langfristede udsigter for Euro-Middelhavspartnerskabet om økonomisk og politisk 
samarbejde efter de retningslinjer, der er omhandlet i denne meddelelse. 
Alle Middelhavslandene (dvs. de lande, der grænser op til Middelhavet samt 
Jordan), som har indgået aftaler med Unionen, bør indbydes til denne konference. 
Konferencen vil skulle nå til enighed om en række økonomiske og politiske 
retningslinjer for Euro-Middelhavspolitikken ind i det næste århundrede, som vil 
kunne nedfældes i et i>yt charter. Et sådant charter vil skulle være foreneligt med 
Unionens indsats i CSCE. Den kan følges op inden for institutionelle rammer, der 
om fornødent vil kunne bygge på erfaringerne med CSCE-processen. 
Konferencen skal dermed bidrage til en større bevidstgørelse blandt politiske 
ledere og erhvervslivet i verden som helhed om, at Middelhavsområdet er rede 
til at give sig i kast med et modigt forehavende, der gradvis vil forandre det til 
en region med stabilitet og fred, hurtig økonomisk udvikling, samfundsændringer 
og sidst men ikke mindst politisk pluralisme. 
Kommissionen vil senere udarbejde detaljerede forslag om prioriteter, betingelser 
og. instrumenter for det finansielle samarbejde. 
15 
25. Kommissionen opfordrer Det Europæiske Råd i Essen til at give sit samtykke til, 
at disse retningslinjer og operationelle henstillinger tjener som grundlag for 
Urtionens langfristede politik over for Middelhavsområdet. 
Retningslinjerne bor af udenrigsministrene tages op til fornyet overvejelse en 
gang om året i lyset af de fremskridt, der gøres. 
16 
BILAG 
Bilag 1: Økonomisk udvikling i Mellemøsten og Nordafrika (frem fil år 2010)* 
Bilag 2: Oversigt over resultater øg svagheder ved EF's nuværende Middelhavspolitik. 
Bilag 3: Forudsete forpligtelsesbevillinger på Fællesskabets budget til fordel for de 
centrat- og østeuropæiske lande samt Middelhavslandene. 
Bilag 4: EF's forbindelser med Middelhavslandene og laniene i Central- og Østeuropa. 
BILAG 1 
ØKONOMISK UDVIKLING I MELLEMØSTEN OG NORDAFRIKA 
(FREM TIL ÀR 2010) 
1. Inden for rammerne af den Arbejdsgruppe for Regional Økonomisk Udvikling, 
der er nedsat i forbindelse med fredsprocessen i Mellemøsten, har 
Verdensbanken1 foretaget en vurdering af de fremskridt, der kan gøres i regionen 
i de kommende 20 år. 
2. På baggrund af sine erfaringer fra regionen og tidligere resultater foreslog 
Verdensbanken et "udfordrende, men alligevel muligt fremtidsperspektiv", nemlig 
at tilstræbe en fordobling af det regionale BNP i 2010. Det blev beregnet, at det 
for at nå dette mål var nødvendigt med en vækst i BNP på 3% i perioden fra 
1990 til 2000 og 5% fra 2000 til 2010. 
3. Dette scenarie forudsætter: 
- - fred i området (og deraf følgende minskede militærudgifter); 
- gennemførelse af en bred vifte af økonomiske politikker; 
- effektivt regionalt samarbejde på alle områder af fælles interesse; 
- af hensyn til den sociale og politiske bæredygtighed, at der på kort sigt ydes 
udenlandsk bistand (offentlig støtte) til at afhjælpe de negative virkninger af 
omkostningerne ved de økonomiske reformer; 
- passende tilførsel af kapital (indenlandsk opsparing, overførsler fra arbejdere 
i udlandet, direkte udenlandske investeringer og kommercielle lån) på 
mellemlang sigt. 
4. På grund af befolkningsfaktoren er det resulterende BNP per capita desværre 
stadig ikke opmuntrende. Velstandsforholdet mellem EU og landene i Maghreb 
og Machrak, der i øjeblikket er "en til ti", vil være på vej til at nå "en til tyve". 
5. Denne kløft vil også øges mellem Israel og dets arabiske nabolande. Israels BNP 
per capita vil være 25 gange større. Landets samlede BNP for 7 mio. mennesker 
vil svare til BNP for 134 mio. mennesker i området. 
6. Disse mål er - skønt de kan være krævende nok - utilstrækkelige. Den dynamik, 
der skabes ved en gradvis åbning af de mellemøstlige og nordafrikanske 
økonomier for den konkurrencedygtige økonomi i EU, er den ekstra faktor, der 
kan ændre regnestykket afgørende. 
Economic and Social Development in the Middle bast and North Africa. 
Discussion Paper series no. 3. Oktober 1992 - Ishac Diwan, ledende økonom, og 
Lyn Squire, cheføkonom. 
\S 
BEFOLKNING (i mio,) 
REGION 
MAGHREB 
MASHRAK 
ISRAEL 
I ALT 1990 
58 
83 
5 
146 2010 
90 
134 
7 
231 Vækst 
+ 55% 
+ 61% 
+ 40% 
+ 58% 
BNP (mia. $) 
REGION 
MAGHREB 
Machrak 
ISRAEL 1990 
82 
68 
53 2010 
158 
126 
118 Vækst 
+ 93% 
+ 85% 
+ 123% 
BNP PER CAPITA ($) 
REGION 
MAQHREB 
Machrak 
ISRAEL 
EU 1990 
1 410 
810 
10 600 
16000 2101 
1 750 
940 
16 860 
24 000 Vækst 
+ 340 
+ 130 
+ 6 260 
+ 8 000 
19 
BILAG 2 
OVERSIGT OVER RESULTATER OG SVAGHEDER VED 
EF'S NUVÆRENDE MIDDELHAVSPOLITIK 
1. HISTORISK OVERSIGT 
Siden 1960'erne har Fællesskabet gradvist opbygget aftalemæssige forbindelser 
med de fleste ikke-medlemsstater i Middelhavsområdet. Aftalerne var oprindelig 
begrænset til samhandel og havde som vigtigste punkt fri adgang for industrivarer 
og specifikke indrømmelser for visse landbrugsprodukter, men blev i 1970,erne 
udvidet til at omfatte et økonomisk og finansielt samarbejde, som skulle ledsage 
den økonomiske udvikling og fremme samarbejdet mellem de to sider af 
Middelhavsområdet. Efter at Grækenland i 1981 og Spanien og Portugal i 1986 
var blevet medlemmer af Fællesskabet findes der nu følgende former for 
forbindelser: associeringsaftaler med Tyrkiet, Cypern og Malta med henblik på 
en toldunion, samt samarbejdsaftaler med de andre tredjelande i 
Middelhavsområdet. Siden 1989 har der været frihandel med industrivarer mellem 
EU og Israel, mens de ensidige indrømmelser over for Maghreb- og Machrak-
landene, der blev givet i henhold til den samlede Middelhavspolitik i 1970'erne, 
stadig er i kraft. v 
For at afhjælpe konsekvenserne af Spaniens og Portugals medlemskab blev der 
indgået tillægsprotokoller med Middelhavstredjelandene, hvorved der kunne gives 
større indrømmelserne for landbrugsprodukter. 
Indtil da havde Fællesskabet i sin Middelhavspolitik fulgt en traditionel 
fremgangsmåde baseret på to søjler, nemlig på den ene side handelsindrømmelser 
og på den anden side finansielt samarbejde, der i hovedsagen var rettet môd en 
klassisk projektbistand. 
Ved udgangen af 1989 fremlagde Kommissionen på grundlag af en status over 
Fællesskabets Middelhavspolitik på den ene side og på den anden side som følge 
af de geopolitiske ændringer efter Berlinmurens fald en analyse af forbindelserne 
, med tredjelandene i Middelhavsområdet, således som de stod på daværende 
tidspunkt, og foreslog forskellige veje frem for en ajourføring af denne aktion i 
dokumentet "Mod en ny Middelhavspolitik" (SEK(89) 1961, endelig udg. af 
23.11.1989 og SEK(90) 812 endelig udg. af 1.6.1990) under hensyntagen til de 
udfordringer, som Europa og dets sydlige partnere stod over for. 
Med denne nyorientering, den nye Middelhavspolitik, som Rådet vedtog i 
december 1990, blev de igangværende aktiviteter styrket, og samtidig blev der 
tilføjet en ny dimension i form af en dynamisering af Fællesskabets forbindelser 
med tredjelandene i Middelhavsområdet gennem en styrkelse af Fællesskabets 
indsats med støtte til økonomiske reformer for at fremhjælpe den proces for 
åbning over for udlandet og for strukturreformer, som var i gang i visse 
Middelhavslande. 
Desuden bidrog den nye Middelhavspolitik til en betydelig kvalitetsmæssig 
forbedring af forholdet med indførelsen af et regionalt samarbejde og et 
samarbejde med berøring til alle tredjelandene i Middelhavsområdet, navnlig det 
2D 
decentraliserede samarbejde, hyøryea' der Jqjpne çt^bleres etyirføUgt^aftøerstøb, 
som hidtil havde været fraværende i politikken over for Middelhavslandene. 
For desuden at tage behørigt hensyn til underregionale forhold har Kommissionen 
stillet forslag vedrørende de fremtidige forbindelser med Maghreb (SEK(92) 40 
endelig udg. af 30.4.1992) og Mashrak (KOM(93) 375 endelig udg. af 
29.9.1993). I disse meddelelser foreslog Kommissionen en nærmere integration 
mellem Europa og Maghreb- og Mashrak-landene, hvilket har ført til de 
forhandlinger, der nu er i gang eller forventes indledt med en række tredjelande 
i Middelhavsområdet (i første omgang Marokko, Tunesien og Israel) om 
fremtidige aftaler, der hviler på fire grundpiller: politisk dialog, frihandel med 
industrivarer, økonomisk, socialt og kulturelt samarbejde samt passende finansielt 
samarbejde. Det.vil betyde en virkelig uddybning af de partnerskabsforbindelser, 
der er indledt med den nye Middelhavspolitik. 
Endelig udarbejdede Kommissionen i september 1993 en meddelelse om 
Fællesskabets støtte af fredsprocessen \ Mellemøsten (KOM(93) 458 endelig udg. 
af 29.9.1993), hvori det fremhæves, hvilken betydning det har for Europa, at 
palæstinenserne hjælpes i deres udvikling mod selvstændighed, at de bilaterale 
samarbejdsaftaler tilpasses, og at det regionale samarbejde i Mellemøsten støttes. 
Det drejer sig således om med tiden at opnå en gradvis og kvalitetsmæssigt 
forbedret tilnærmelse, som kan bane vejen for et virkeligt samarbejdsområde 
mellem Europa og Middelhavsområdet. 
2. STATUS 
2.1 Samhandel 
For så vidt angår industrivarer har den fri adgang til fællesskabsmarkedet en 
uafviselig positiv virkning på Middelhavslandenes økonomier. Mellem 1979 og 
1993 steg fremstillede varers andel af eksporten for Middelhavslandene som 
helhed fra 28% til 54%. Dette gennemsnit dækker dog over forskellige 
præstationer: I Maghreb, hvor Marokko og Tunesien med held har iværksat 
økonomiske reformpolitikker, steg andelen henholdsvis fra 24% til 66% og fra 
40% til 77%. Israel og Tyrkiet nåede eller overskred ligeledes en andel på 70% 
i 1992. 
På grund af den endnu relativ høje beskyttelse i de fleste økonomier i regionen 
er der ikke sket en tilstrækkelig stor diversificering af eksporten, og der består 
stadig et betydeligt strukturbetinget underskud på Middelhavstredjelandenes 
betalingsbalance over for Unionen. Man konstaterer således en ofte meget stærk 
koncentration af eksporten fra disse lande på et begrænset antal sektorer (eller 
varer), hvilket på mellemlang sigt giver en ikke ubetydelig svaghed. 
Det skal i øvrigt bemærkes, at selvbegrænsningsordningerne for visse varer i 
tekstil- og bcklædningssektoren ikke har udgjort en større forhindring for vore 
Middelhavspartnere, for den fleksible forvaltning og gradvise liberalisering har 
i årenes løb ført til, at de har opnået en voksende markedsandel i Fællesskabet 
i forhold til de lande, der er underkastet Multifiberarrangementet. 
21 
For så vidt angår landbrugsprodukter er adgangen til fællesskabsmarkedet 
blevet forbedret betydeligt i de to sidste årtier. De vigtigste landbrugsprodukter 
med oprindelse i Middelhavslandene har nydt godt af en gradvis afskaffelse af 
told, for visse følsomme produkter inden for rammerne af toldkontingenter. Selv 
ud over disse kontingenter har de pågældende produkter været omfattet af 
præferentielle rettigheder. 
Selvom eksporten i absolutte tal er i vedvarende stigning, er den del, alndbruget 
tegner sig for, faldende: kun for Marokkos og Tyrkiets vedkommende udgør 
denne del 15% af den samlede eksport til Fællesskabet. 
Dette antyder ikke i sig selv, at der består noget større problem, tværtimod, for 
i udviklingsprocessen har konkurrencen inden for landbrugssektoren altid været 
mindre dynamisk end i forarbejdningssektoren. 
Landbrugshandelen viser derimod set ud fra Middelhavslandenes import, at 
politikken for diversificering af landbrugsproduktionen ikke er lykkedes, fordi de 
fleste lande ikke har været i stand til at øge deres fødevareselvforsyning med 
basisprodukter. 
2.2 Finansielt og fagligt samarbejde 
Fællesskabets bistand har udgjort 0,1% af BNI for budgetmidlernes ved­
kommende og 0,3% af BNI for EIB-lån. Den har været rettet mod vigtige 
sektorspecifikke behov (erhvervsuddannelse, udvikling af landdistrikter osv.), 
men har ikke kunnet få væsentlige markoøkonomiske virkninger. Desuden har de 
politiske forhold og tunge administrative procedurer i visse lande haft en negativ 
indflydelse på gennemførelsen. 
Fællesskabets bistand - EIB-lån og budgetmidler taget under ét - til tredjelandene 
i Middelhavsområdet er klart blevet styrket, idet der ud over finansieringen af 
klassiske samarbejdsprojekter i prioriterede sektorer (erhvervsuddannelse, 
udvikling af landdistrikter osv.) er indført strukturtilpasningsstøtte, der som følge 
af en hurtigere udbetaling af støtten har bidraget til - omend ktin i beskedent 
omfang - til at underbygge de økonomiske reformer. Det har desuden hjulpet til 
at styrke politikken på det sociale område (sundhed, uddannelse, socialt 
boligbyggeri), navnlig ved hjælp af counterpartmidler. Men støtten er i 
betragtning af de stærkt forgældende Middelhavslandes behov stadig 
utilstrækkelig. 
Nogle af de pågældende Middelhavslande har dog siden 1980'erne som følge af 
tilpasningsprogrammer, der er aftalt med Bretton Woods-institutionerne, gjort 
opmuntrende fremskridt i retning af økonomiske reformer. Det gælder særlig 
Marokko, Tunesien, Jordan og Tyrkiet. Men beskyttelsen af økonomierne er 
fortsat betydelig, og der kræves endnu en ganske betydelig liberaliseringsindsats. 
I andre lande synes reformprocessen at tage længere tid, fordi de har indledt 
deres økonomiske omstrukturering på et senere tidspunkt, hvilket gør opgave så 
meget mere vanskelig, som problemer har tendens til at blive forværret. 
Fællesskabet har ganske vist med sine strukturtilpasningsmidler (300 mio. ECU) 
på budgettet ønsket - omend i beskedent omfang - at bidrage til den økonomiske 
3a 
reformproces ide lan*ie, hvor en sådan ejr i gang, yécj $ ærerøærtø 
counterpartmidlerne fra importprogrammer til de sociale sektorer (uddannelse, 
sundhed, socialt boligbyggeri). Men fordi der er tale om beskedne beløb, kan de 
disponible ressourcer kun få beskedne virkninger. 
En anden vigtig nyskabelse i den nye Middelhavspolitik, nemlig samarbejdet om 
spørgsmål af interesse for alle Middelhavslandene, kræver dog en mere 
nuanceret bedømmelse. På den ene side, synes der både blandt lokalsamfundene 
og universiteter været stor interesse for de decentraliserede samarbejds­
programmer, der vedrører nøglealctører i det civile samfund. 
På den anden side er der iværksat mange flere initiativer for etablering af 
virksomhedskontakter, særlig mellem SMV, med støtte i diverse 
fællesskabsinstrumenter som f.eks. MED INVEST. Det må betragtes som en 
vigtig udvikling. 
Derimod har den usikre politiske situation gjort, at det egentlige regionale 
samarbejde er forblevet på fosterstadiet, skønt der dog har været positive signaler 
efter den gunstige udvikling i fredsprocessen i Mellemøsten. 
Udviklingen i samarbejdet har i de seneste år været støttet med en bredere vifte 
af instrumenter, men den samlede budgetstøtte fra Fællesskabet repræsenterer 
i gennemsnit kun 3% af den samlede bistand til Middelhavsområdet i perioden 
1989-92. 
Det kan som konklusion anføres, at resultaterne af Fællesskabets indsats hidtil 
trods en mere positiv udvikling siden indførelsen af den nye Middelhavspolitik 
har været blandede, og at de udfordringer, som vore partnere står over for i de 
kommende år, i betragtning af det, der står på spil for Europa på det politiske og 
socioøkonomiske plan, kræver særlig opmærksomhed og en finansiel støtte, der 
svarer til udfordringernes størrelse. 
is 
Bilag 3 
FORUDSETE FORPLIGTELSESBEVILINGER PÀ FÆLLESSKABETS BUDGET 
TIL FORDEL FOR DE CENTRAI^ OG ØSTEUROPÆISKE LANDE SAMT 
MIDDELHAVSLANDENE 
(i mio. ECU») 
MED I ALT 
heraf B7-4 
C/ØEur 
B7-60 1991 
327 
217 
760 1992 
419 
326 
1 000 1993 
407 
364 
1 036 1994 
473 
450 
985 
Afrundede beløb. 
>t. 
FINANSIELT SAMARBEJDE HIDTIL MED 
TREDJELANDENE I MIDDELHAVSOMRÅDET 
De tredjelande i Middelhavsområdet, der er knyttet Ul Fællesskabet ved associer 
ringsaftaler eller samarbejdsaftaler, har siden 1978 haft adgang til femårige 
finansprotokoller omfattende budgetmidler og EIB-lån. Fjerde generation af 
finansprotokollerne omfatter perioden 1992-96. 
Maghreb- og Mashrak-landene har i perioden 1978-91 modtaget et samlet beløb 
på 1 337 mio. ECU i form af EIB-lån (inkl. Israel, der på grund af sit 
udviklingsniveau kun har adgang til EIB-lån). 
Fjerde finansprotokoller med disse lande (1992-96), der er under gennemførelse, 
omfatter 1 075 mio ECU i budgetmidler (herunder 300 mio. ECU til støtte af 
strukturtilpasningen i de lande, der har indledt økonomiske reformer), og 1 330 
mio. ECU i EIB-lån. 
Desuden, som led i den nye Middelhavspolitik, en finansieringsramme, der er 
fastsat til 230 mio. ECU for 1992-96, og som er øremærket til foranstaltninger 
med berøring til alle tredjelandene i Middelhavsområdet. EIB disponerer i samme 
sammenhæng over et beløb på 1 800 mio. ECU til lån til regionale projekter (1 
300 mio. ECU) og miljøprojekter (500 mio. ECU). 
Landene i den nordlige del af Middelhavsområdet (Cypern, Malta og Tyrkiet) har 
i perioden 1965-93 haft et budgetstøttebeløb på 672,5 mio. ECU til rådighed og 
EIB-lån på 262 mio. ECU. 
Det skal bemærkes, at EF er den største bistandsyder til den palæstinensiske 
befolkning i de besatte områder. Fællesskabets bidrag udgør omkring 100 mio. 
ECU for 1993 og ca. 86 mio. ECU for 1994. 
Desuden kan der for tredjelandene i Middelhavsområdet finansieres 
foranstaltninger via forskellige budgetposter med begrænsede beløb på områder 
som f.eks. befolkning, migration og miljø. 
is 
Bilag 4 
EF'S FORBINDELSER MED MIDDELHAVSLANDENE OG LANDENE I 
CENTRAL-OG ØSTEUROPA* 
1. Befolkning 
(mio. indbyggere) 1992 2010 
EF* 347 376 
Middelhavslandene 209 304 
Central-og Østeuropa HO 116 
Kilde: Population reference Bureau, Data Sheet 1992. 
2. Bruttonationalprodukt (BNP) pr. region 
(mia. $) 1992 
EF 6 677 
Middelhavslandene 332 
Central-og Østeuropa 212 
Kilde: Verdensbankens rapport om udviklingen i verden 1994. 
3. Bruttonationalprodukt (BNP) per capita 
(i $) 1992 
EF 19242 
Middelhavslandene '* 1 589 
Central- og Østeuropa 1 927 
For landene i Maghreb og Mashrak var BNP per capita i 1992 993 $. 
Middelhavslandene: Marokko, Algeriet, Tunesien, Libyen, Egypten, Israel, 
Jordan, Libanon, Syrien og Tyrkiet. 
De central- og osteuropæiske lande: Polen, Ungarn, Den Tjekkiske Republik, 
Slovakiet, Bulgarien, Rumænien, de baltiske lande, Albanien og Slovenien. 
Xfc 
4. EF's samhandel med Middelhavslandene Off landênë i ISenifcftU £å Østeyropa1 
I mio. ECU 
< 
EKSPORT 
IMPORT 
HANDELS­
BALANCE . 
MED 
I alt - . 
- landbrugspr.2 
- forarbej. var.3 
C/Østeuropa 
I alt 
- landbrugspr. 
- forarbej. var. 
MED 
I alt 
- landbrugspr. 
- forarbej. var. 
C/Østeuropa' 
lait 
- landbrugspr. 
- forarbej. var. 
MED 
C/Østeuropa 1990 
36,2 
4,6 
28,5 
12,1 
1,5 
9,6 
34,5 
3,4 
11,9 
13,0 
2,7 
8,0 
+ 1,7 
- 0,9 1993 
45,6 
4,7 
37,4 
26,1 
2,9 
21,4 
33,2 
3,3 
14,0 
20,3 
2,6 
15,2 
+ 12,4 
+ 5,8 
Kilde: Eurostat. 
Middelhavslandene: Marokko, Algeriet, Tunesien, Libyen, Egypten, Israel, 
Jordan, Libanon, Syrien og Tyrkiet. 
De central- og østeuropæiske lande: Polen, Ungarn, Den Tjekkiske Republik, 
Slovakiet, Bulgarien, Rumænien, Albanien. 
Definition af kategorien "landbrugsprodukter": SITC: 0 + 1 + 2 + 4 ^ 27 ^ 28. 
Definition af kategorien "fremstillede varer": SITC: 5 + 6 + 7 + 8-68. 
iy 
5. EF's energiafhængighed 
I % af den samlede 1992 
import * 
ENERGI I ALT Middelhavslandene 24 
Central-og Østeuropa 1 
NATURGAS Middelhavslandene , . 32 
Central- og Østeuropa 0 
OLIE Middelhavslandene 27 
Central- og Østeuropa 0,5 
Kilde: Eurostat og toldstatistikker. 
* Importen er angivet som nettoimport (import minus eksport). 
6. EF's direkte investeringer i udlandet (1992) 
I: mio. ECU 
Middelhavslandene 751 
Central- og Østeuropa 1 612 
Kilde: Eurostat. 
7. Indvandrere i EF fordelt på nationalitet (1992) 
mio. personer 
Middelhavslandene 4,6 
Central- og Østeuropa 0,7 
Kilde: Eurostat (afrundede tal). 
2* 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
1. FORANSTALTNINGENS BETEGNELSE 
Styrkelse af Den Europæiske Unions Middelhavspolitik: etablering af et Euro-
Middelhavspartnerskab. 
2. BUDGETPOST 
B7-40 
3. RETSGRUNDLAG 
Alle retsgrundlag, der er nævnt i kapitel B7-40. 
4. BESKRIVELSE AK FORANSTALTNINGEN 
4.1. Foranstaltningens overordnede mål 
- at fremme den socio-økonomiske udvikling i tredjelande i Middelhavsområdet, 
- at følge processen for modernisering og økonomisk omstrukturering i 
tredjelandene i Middelhavsområdet med henblik på gradvis at oprette et 
frihandelsområde, 
- at fremme de direkte investeringer i regionen ved oprettelse af joint ventures 
(MED Invest, ECIP, risikovillig kapital), 
- at støtte jobskabelsen, særlig gennem oprettelse af SMV, 
- at fremme det regionale samarbejde, også på miljøområdet (regionale 
projekter, programmer for decentraliseret samarbejde, specifikke 
foranstaltninger på miljøområdet), 
- at støtte fredsprocessen i Mellemosten. 
4.2. Foranstaltningens varighed og reglerne for dens forlængelse 
Den aktuelle Middelhavspolitik omfatter perioden 1992-1996. Denne politik bør 
styrkes for perioden 1995-1999. 
4.3. Berørte befolkninger 
Hele befolkningen i de tredjelande i Middelhavsområdet, der er knyttet til Den 
Europæiske Union ved aftaler. 
21 
5. KLASSIFIKATION AF UDGIFTERNE/INDTÆGTERNE 
5.1. OU/IOU afhængigt af de forskellige budgetposter. 
5.2. OB. 
5.3. Indtægtstype: ingen. 
6. UDGIFTERNES/INDTÆGTERNES ART 
- 100% gavebistand: en stor del af de planlagte foranstaltninger tager form af 
100% gavcbistand til driftsudgifterne til et program eller projekt; 
- gavebistand til samfinansiering med andre finansieringskilder i den offentlige 
eller private sektor; samfinansiering med andre kapital indskydere, NGO'er 
eller den private sektor; 
- rentegodtgørelse; i visse tilfælde kan der overvejes rentegodtgørelse ved EIB-
lån; 
- er der planlagt hel eller delvis tilbagebetaling af Fællesskabets finansielle støtte 
i tilfælde af foranstaltningens økonomiske succes? nej 
- medfører den planlagte foranstaltning en ændring af indtægtsniveauet: nej 
- genanvendelse: ingen. 
7. FINANSIELLE VIRKNINGER 
7.1. Beregning af de samlede omkostninger ved foranstaltningen 
Den vejledende flerårige finansielle programmering, der findes i bilaget, viser 
behovet for at styrke Den Europæiske Unions indsats i Middelhavsområdet under 
henvisning til de udfordringer, de pågældende tredjelande skal tage op. 
Set på baggrund af de pågældende landes behov er de finansielle midler, der er 
nødvendige til, at de økonomiske reformer skal lykkes, fortsat relativ beskedne, 
omend de repræsenterer en mærkbar forøgelse i forhold til den aktuelle situation, 
hvilket i øvrigt skyldes det lave udgangspunkt. Kommissionen foreslår med 
forbehold af den årlige budgetprocedure for perioden (1995-1999) et vejledende 
beløb på 5 500 mio. ECU til kapitel B7-40 "Samarbejde med landene i 
Middelhavsområdet". 
7.2. Fordeling på foranstaltningens elementer 
Fordelingen alliænger af detaljerede forslag, som Kommissionen vil fremkomme 
med. 
lo 
7.3. Vejledende forfaldsplan for bevillingerne 
Se vedlagte tabel. 
8. BESTEMMELSER VEDRØRENDE IMØDEGÅELSE AF SVIG (OG 
RESULTATERNE HERAF) 
De programmer og projekter, der finansieres som led i samarbejdet med de 
pågældende lande i Middelhavsområdet, er genstand for regelmæssig overvågning 
og systematisk revision, som foretages af Kommissionens tjenestegrene eller af 
disse beføjede personer, tillige med Revisionsretten. 
9. COST-BENEFIT-ANALYSE 
9.1. Kvantificerbare specifikke mål, berørt befolkning 
- Specifikke mål: forbundet med det overordnede mål. Formålet med de 
foranstaltninger, der skal gennemføres under dette kapitel, er som led i det i 
punkt 4.1. beskrevne overordnede mål helt eller delvis at finansiere 
programmer på følgende områder: 
modernisering og omstrukturering af industristrukturen i tredjelandene 
i Middelhavsområdet 
støtte til den private sektor, særlig SMV, og investeringsfremme 
modernisering af økonomiernes institutionelle funktion, særlig finans- og 
skattesystemerne 
udvikling af et socialsikringssystem med foranstaltninger på 
jobskabelsesområdet for at bekæmpe fattigdom 
bidrag til en niveauhøjnelse i økonomierne ved hjælp af foranstaltninger 
til forbedring af de økonomiske og sociale infrastrukturer 
støtte af miljobeskyttclsesforanstaltninger i Middelhavsområdet 
fremme af det regionale samarbejde niellem de berørte lande 
støtte af oprettelsen og udviklingen af netværk for decentraliseret 
samarbejde, særlig ikkc-statslige organisationer 
støtte af fredsprocessen i Mellemøsten, særlig inden for rammerne af 
arbejdsgruppen vedrørende regional økonomisk udvikling og programmet 
for bistand til den palæstinensiske befolkning i de besatte områder. 
- Berørt befolkning: der foretages eventuelt en sondring efter mål, og der gives 
en præcisering af de endelige begunstigede af intervention via Fællesskabets 
budget og de benyttede mellemled. 
De endelige modtagere af bistanden i de pågældende lande er de 
befolkningsgrupper, der berøres af de forskellige programmer og projekter. 
2>\ 
9.2. Begrundelse for foranstaltningen 
- Behovet for intervention via Fællesskabets budget: 
Det Europæiske Råd på Korfu fremhævede behovet for en styrkelse af Den 
Europæiske Unions Middelhavspolitik for at fremme freden og stabiliteten i 
denne region, der er af strategisk betydning for Unionen. 
De pågældende lande i Middelhavsområdet har i betragtning af den énorme 
indsats, der skal gøres med hensyn til økonomiske reformer behov for én 
væsentlig støtte fra Den Europæiske Union til at garantere, at oprettelsen af 
frihandelsområdet lykkes. 
- Valg af retningslinjer for interventionen: 
De forskellige retningslinjer for intervention, der fastlægges i 
samarbejdsprogrammet med de berørte lande i Middelhavsområdet, er afpasset 
efter hvert lands situation og hver enkelt sektor. Der vil forud for 
gennemførelsen af de foranstaltninger, der skal finansieres, blive foretaget 
identifikations- og gennemførlighedsundersøgelser. 
- Vigtigste usikkerhedsmomenter, der kan påvirke foranstaltningens 
specifikke resultater: 
Den økonomiske reformproces, der skal gennemføres eller udvikles, er 
behæftet med usikkerhedsmomenter i betragtning af risiciene af social art og 
udviklingen i verdensøkonomien. Den politiske udvikling i regionen er tillige 
betingende for fremskridt i reformerne. 
9.3. Opfølgning og evaluering af foranstaltningen 
Kommissionens tjenestegrene i Bruxelles og dens delegationer i de berørte lande 
vil nøje følge, hvorledes samarbejdet forløber. 
Desuden er der for nylig taget et edb-system i brug (RAP) til at folge 
foranstaltningen. '* • 
Hvert program underkastes desuden regelmæssig revision, der foretages af 
uafhængige eksperter, vedrørende såvel de tekniske som de finansielle aspekter. 
YL 
FINANSIELT ^/mjmmMmmimM^ÉåjMmmm 
i MIDDELHAVSOMRÅDET 
Kapitel B7-40 
I løbende ECU (mio.) 
1994 
427 1995 
492* 1996 
700 1<>97 
1 080 1998 
I 495 1999 
1 733 1995/ 
1999 
5 500 
Foreløbigt budgetforslag 1995, 
s* 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 427 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-94-466-DA-C 
ISBN 92-77-81189-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
3V