P6_TA(2006)0382

EU-udviklingsbistand

Europa-Parlamentets beslutning om mere, bedre og hurtigere EU-udviklingsbistand — 2006-bistandseffektivitetspakken (2006/2208(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kommissionens meddelelse om mere, bedre og hurtigere EU-udviklingsbistand (KOM(2006)0087),

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om mere effektiv EU-udviklingsbistand — En fælles ramme for udarbejdelsen af landestrategipapirer og fælles flerårig programmering (KOM(2006)0088),

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om udviklingsfinansiering og bistandseffektivitet — Udfordringer i forbindelse med optrapning af EU-bistanden 2006-2010 (KOM(2006)0085),

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om hurtigere opfyldelse af millenniumudviklingsmålene — Udviklingsfinansiering og udviklingsbistandens nyttevirkning (KOM(2005)0133),

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om sammenhæng i udviklingspolitikken — Hurtigere opfyldelse af millenniumudviklingsmålene (KOM(2005)0134),

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om hurtigere opfyldelse af millenniumudviklingsmålene — Den Europæiske Unions bidrag (KOM(2005)0132),

- der henviser til konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 10.- 11. april 2006 om udviklingsfinansiering og bistandseffektivitet: levere mere, bedre og hurtigere,

- der henviser til Rom-erklæringen om harmonisering, vedtaget den 25. februar 2003 efter forummet på højt plan om harmonisering, og Paris-erklæringen om bistandseffektivitet, vedtaget den 2. marts 2005 efter forummet på højt plan om bistandseffektivitet (herefter "Paris-erklæringen"),

- der henviser til sin beslutning af 16. februar 2006 om det nye finansielle instrument i forbindelse med millenniumudviklingsmålene [1],

- der henviser til resolution A/RES/55/2 fra FN's Generalforsamling om millenniumerklæringen,

- der henviser til rapport fra Jeffrey Sachs, rådgiver for FN's generalsekretær, "Investing in Development: A Practical Plan to Achieve the Millennium Development Goals",

- der henviser til Monterrey-konsensussen af 22. marts 2002 om udviklingsfinansiering,

- der henviser til fælleserklæringen fra Rådet og medlemsstaternes regeringsrepræsentanter i Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen om EU's udviklingspolitik, kaldet "den europæiske konsensus" [2] (herefter "den europæiske konsensus om udvikling"),

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg: EU-strategi for Afrika — En EU/Afrika-pagt til fremme af Afrikas udvikling (KOM(2005)0489),

- der henviser til sin beslutning af 17. november 2005 om en udviklingsstrategi for Afrika [3],

- der henviser til New York-erklæringen af 14. september 2005 om innovative udviklingsfinansieringskilder, der blev vedtaget på topmødet den 14.- 16. september 2005 om gennemførelsen af milleniumudviklingsmålene, hvori 79 lande allerede har givet udtryk for deres støtte til lanceringen af en første pilotmekanisme i form af et solidaritetsbidrag til flybilletter,

- der henviser til Landaus rapport om nyskabende kilder til udviklingsfinansiering bestilt af firepartsgruppen og offentliggjort i 2004 samt rapporten fra Atkinson med titlen "New Sources of Development Finance: Funding the Millennium Development Goals", som FN's universitet (UNU-WIDER) offentliggjorde i 2004,

- der henviser til sin beslutning af 18. maj 2006 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et instrument til finansiering af udviklingssamarbejdet og det økonomiske samarbejde [4],

- der henviser til sin beslutning af 6. april 2006 om bistandseffektivisering og korruption i udviklingslandene [5],

- der henviser til sin beslutning af 12. april 2005 om EU's rolle i forbindelse med gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene [6],

- der henviser til sin beslutning af 14. marts 2006 om revisionen af Den Internationale Valutafonds strategi [7],

- der henviser til meddelelsen af 7. juni 2006 fra den afrikanske gruppe i Verdenshandelsorganisationen (WTO)'s landbrugskomité, som vedrører betingelserne for forhandlingerne om landbrugsmidler (06-0000) (TN/AG/GEN/18),

- der henviser til rapporten fra marts 2006 med titlen "Evaluation de l'Appui de la Banque au Commerce, 1987-2004", som er udgivet af Verdensbankens Independent Evaluation Group (IEG),

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udviklingsudvalget og udtalelse fra Udvalget om International Handel (A6-0270/2006),

A. der henviser til, at EU yder over halvdelen af verdens offentlige bistand og dermed er den største bistandsyder i verden, men at denne position ikke giver sig udslag i et reelt lederskab, som kan gøre en forskel på den internationale scene,

B. der henviser til, at den europæiske konsensus om udvikling lægger grunden til en fælles vision for EU's udviklingspolitik gennem værdier, principper, målsætninger og instrumenter, der er fælles for medlemsstaterne, Rådet, Parlamentet og Kommissionen,

C. der henviser til, at det overordnede mål med denne politik er at udrydde fattigdom som led i bæredygtig udvikling, herunder at nå millenniumudviklingsmålene,

D. der henviser til, at Kommissionen for første gang siden vedtagelsen af den europæiske konsensus om udvikling sigter mod en strategisk planlægning af ikke blot den bistand, som den yder og/eller forvalter, men også af den bilaterale bistand, som medlemsstaterne yder, idet den stræber efter at opfylde de forpligtelser, der blev indgået i Paris-erklæringen (ejerskab, tilpasning, harmonisering, resultatbaseret forvaltning og gensidigt ansvar),

E. der henviser til, at den manglende sammenhæng mellem de forskellige EU-politikker er en hindring for bistandseffektiviteten og i øvrigt er i strid med EF-traktatens artikel 178,

F. der henviser til, at talrige undersøgelser har vist, at bistandens afbinding i ikke at stille nogen betingelser for bistandens oprindelse eller tildelingsmåde er afgørende for at forbedre dens effektivitet, navnlig når det gælder fødevarebistand,

G. der henviser til, at partnerlandenes ejerskab af udviklingsstrategier og -programmer er et af de væsentlige principper i den europæiske konsensus om udvikling og i Paris-erklæringen,

H. der henviser til, at der i henhold til ovennævnte rapport udarbejdet af Jeffrey Sachs for FN er behov for mindst 50 mia. USD mere om året for at nå millenniumudviklingsmålene i 2015,

I. der henviser til, at Den Europæiske Union har forpligtet sig til at afsætte 2mia. EUR om året, hvoraf 1mia. kommer fra medlemsstaterne og 1mia. fra Kommissionen, til bistand til udviklingslandenes handelskapacitet,

J. der henviser til, at EU i Rådets ovennævnte konklusioner bekræftede de forpligtelser, der blev indgået den 24. maj 2005 med hensyn til en forøgelse af bistandens omfang, dvs. at EU kollektivt vil yde mindst 50 % af stigningen i de offentlige udviklingsbistandsmidler til Afrika, og at EU stadig er den eneste bistandsydergruppe, der har indgået væsentlige, målbare og forudseelige forpligtelser om at øge bistanden til et beløb på over 84 mia. EUR i 2015,

K. der henviser til, at under hensyntagen til de restriktioner, som er fastlagt i de finansielle overslag 2007-2013 (konklusioner fra formandskabet for Det Europæiske Råd i Bruxelles den 15.- 16. december 2005) for EU's budget skal hovedparten af bistandsstigningen (mellem 80 % og 90 %) komme fra medlemsstaterne,

L. der henviser til, at selv om EU ifølge tal fra Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) for 2005 tilsyneladende er på rette vej, når det gælder om at nå de målsætninger, der er fastsat for 2006, er der stadig fire medlemsstater, hvis bistandsniveau ligger under den minimumsgrænse på 0,33 % af BNI, der er nævnt i Barcelona-kompromiset,

M. der henviser til, at EU ifølge de seneste tal fra Komitéen for Udviklingsbistand under OECD navnlig har bogført gældslettelserne som udviklingsbistand i 2005 (hovedsagelig for Irak og Nigeria), hvilket udgør 9mia. EUR, selv om der i Monterrey-konsensussen udtrykkeligt er taget højde for, at den finansiering, som bevilges i form af gældslettelser, ikke bør hentes fra udviklingsbistandsmidler, der normalt er beregnet på at blive ydet direkte til udviklingslandene,

N. der henviser til, at ud over fænomenet med en kunstig oppustning af det offentlige udviklingsbistandsbeløb og som følge af en ineffektiv forvaltning når en stor del af den bistand, som alle EU-medlemsstaterne bevilger, ikke direkte frem til befolkningerne i de sydlige lande, som den er rettet imod,

O. der henviser til, at gennemførelsen af de forpligtelser, som G8-landene indgik i Gleneagles, nemlig at forhøje udviklingsbistanden med 50mia. USD om året inden 2010, i vidt omfang ligger inden for løfterne, da den effektive bistand fraregnet virkningerne af eftergivelsen af de fattigste landes gæld kun er steget med 5 mia. USD i 2005,

P. der henviser til, at det internationale samfund for at opfylde sine forpligtelser allerede har været samlet to gange siden september 2005 for at fortsætte diskussionerne om nyskabende kilder til udviklingsfinansiering,

Q. der henviser til, at indførelse af nyskabende finansieringsinstrumenter vil gøre det muligt ikke blot at identificere nye ressourcer, men også at forbedre kvaliteten af udviklingsfinansieringen, særlig med hensyn til ressourcernes stabilitet og forudsigelighed, hvilket er væsentligt for, at der kan opretholdes nationale strategier på lang sigt,

R. der henviser til, at grundlaget for en mere effektiv europæisk udviklingssamarbejdspolitik er fastsættelse af præcise mål, som skal gennemføres, og indikatorer til måling af de fremskridt, der er gjort,

S. der henviser til, at donorerne i Paris-erklæringen forpligtede sig til at fastsætte målsætninger for 2010 i overensstemmelse med de 12 indikatorer, der er fastsat heri, og at indføre et effektivt system til kontrol af, om de enkelte parter overholder disse målsætninger,

T. der henviser til det presserende behov for på en holdbar måde at tage fat på gældsproblemet, som er en væsentlig bremse for gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene,

U. der henviser til, at der er international enighed om at gå fra en lettelse til en eftergivelse af de fattige landes gæld, således som millenniumerklæringen og G8-landenes beslutning i 2005 om at eftergive gælden viser,

1. understreger det reelle fremskridt med hensyn til effektiviteten, der er sket med de seneste forslag fra Kommissionen i dens tre sidste meddelelser; og noterer sig Rådets ovennævnte konklusioner, som medtager en del af de forslag, der er indeholdt i de tre meddelelser;

2. anmoder medlemsstaterne og Kommissionen om at arbejde hen imod bistandseffektivitet inden for rammerne af værdierne i FN's verdenserklæring om menneskerettigheder og FN-konventionerne, f.eks. den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder;

3. betragter forsøget på at udvælge "primære donorer" i særlige sektorer på nationalt niveau som et interessant fremskridt;

4. anmoder medlemsstaterne og Kommissionen om sammen at gøre den størst mulige indsats for, at EU taler med én stemme, så vi kan opbygge og videreføre et lederskab, som ikke blot er baseret på størrelsen af de beløb, der ydes til udviklingssamarbejdet, men ligeledes på en styrket effektivitet;

5. mener, at hvis fattigdommen skal bekæmpes effektivt, bør en meget større del af den offentlige udviklingsbistand, som de internationale donorer yder, først og fremmest sendes til de fattigste lande og befolkninger; beklager, at Unionen ikke har fastsat præcise målsætninger i den retning;

6. mener, at den fiskeriaftale, der er indgået med udviklingslande, bør sigte på at forbedre disse landes mulighed for at kunne forvalte fiskeriet i deres farvande hensigtsmæssigt, herunder at kontrollere og overvåge fiskeriaktiviteter og udføre videnskabelig forskning i stedet for blot at omfatte betaling for retten til at fange fisk;

7. mener, at hvis EU's bistand skal være effektiv, skal der sikres tilstrækkeligt politisk rum til udviklingslande, og bistandseffektiviteten skal vurderes i forhold til det konkrete fremskridt hen imod at nå millenniumudviklingsmålene;

8. anmoder Kommissionen og alle EU's medlemsstater om nøje at overholde de målsætninger og principper, der er fastlagt i den europæiske konsensus om udvikling, og navnlig den vigtige målsætning om at bekæmpe fattigdom;

9. anmoder EU om at forsvare og fremme denne politik, som respekterer menneskerettighederne og modtagerlandenes ret til at fastlægge deres egne politikker, i alle de multilaterale organer, som EU deltager i, og inden for rammerne af de bilaterale forbindelser;

10. anmoder EU om i dets udviklingspolitik at tage højde for anbefalingerne i FN's sammenfattende rapport om udviklingen i økosystemerne i anledning af årtusindskiftet, hvori det slås fast, at ødelæggelsen af verdens økosystemer vil være en hindring for at nå millenniumudviklingsmålene, og om at gøre en indsats for at vende den omfattende nedbrydning;

11. anmoder medlemsstaterne og Kommissionen om at gøre en indsats i fællesskab og sammen med de andre donorer i OECD's Komité for Udviklingsbistand med henblik på i komitéen at støtte gennemførelsen af Paris-erklæringen;

12. anmoder medlemsstaterne og Kommissionen om snarest muligt at gennemføre de henstillinger, som Kommissionen foreslår, og som Rådet delvist har overtaget, hvilket betyder, at der skal gøres en kraftig indsats for — om nødvendigt radikalt — at ændre deres bistandssystem og/eller deres procedurer for ydelsen af bistand med den målsætning at øge effektiviteten heraf betydeligt via en bedre samordning af programmerne, aktionernes komplementaritet og politikkernes sammenhæng;

13. understreger, at bistandseffektivitet skal opnås gennem en togrenet strategi, som går ud på at sætte fokus på f.eks. koordination, komplementaritet, harmonisering og tilpasning, men også på indhold; understreger, at områder såsom bekæmpelse af korruption, kapacitetsopbygning i forbindelse med en stor indsats for at forhindre hjerneflugt og katastroferisikoreduktion er nøgleområder i denne forbindelse;

14. understreger, at en mere effektiv samordning bør ledsages af en komplementaritet i aktionerne, der går i retning af en bedre arbejdsfordeling mellem medlemsstaterne selv samt mellem medlemsstaterne og Kommissionen, med fokus på de enkelte lande og på primære partnerlande, så problemet med glemte lande og sektorer imødegås; understreger donoratlassets relevans i den forbindelse;

15. understreger, at donorkoordination og arbejdsfordeling skal følge partnerlandets prioriteringer, idet målet er tilpasning til partnerlandets prioriteringer og procedurer;

16. erkender, at koordination og arbejdsfordeling ikke kan ske isoleret, og derfor skal Den Europæiske Union ikke udelukkende fokusere på intern arbejdsfordeling, men altid have et donorperspektiv;

17. anmoder de pågældende medlemsstater om ikke at udskyde den budgetstigning, der er påkrævet i henhold til de løfter, de gentagne gange har givet om i 2015 og uden bogholderimæssige kunstgreb at nå op på et minimumsbeløb for den offentlige udviklingsbistand på 0,56 % af BNI i 2010 og 0,7% af BNI i 2015 med den meget konkrete målsætning at frigøre yderligere midler til en effektiv og styrket udviklingsbistand; understreger over for disse medlemsstater, at de spiller en væsentlig rolle på dette område;

18. anmoder EU om at holde sig for øje, at en forøgelse af den offentlige udviklingsbistand ikke giver mening, hvis forøgelsen ikke ledsages af en væsentlig forbedring af såvel dens effektivitet som dens kvalitet, og om således at være med til at sørge for, at denne forbedring får absolut førsteprioritet i de enkelte medlemsstaters og de pågældende EU-institutioners udviklingssamarbejdspolitik;

19. anmoder de enkelte medlemsstater om årligt at opstille en præcis og gennemskuelig liste, hvor der skelnes klart mellem de beløb, der anvendes direkte til udviklingsbistand, og de beløb, der er sat af til andre initiativer, som ikke direkte hører under udviklingsbistanden, f.eks. gældslettelse, på baggrund af et fælles referencedokument, der er udarbejdet af Kommissionen; fastholder, at disse beløb udtrykkeligt skal udelukkes fra beregningerne af de samlede udgifter til udviklingsbistand;

20. bemærker, at debatterne om de initiativer, der eventuelt kan betragtes som hørende under udviklingsbistand, vil fortsætte i 2007 inden for rammerne af OECD's Komité for Udviklingsbistand for at blive afsluttet på topmødet på højt niveau i Ghana i begyndelsen af 2008; understreger, at det er fast besluttet på at deltage aktivt i disse debatter;

21. anmoder Kommissionen om at blive informeret om betingelserne for tildelingen af det mandat, den udøver i OECD's Komité for Udviklingsbistand, om indholdet i fastlæggelsen af den holdning, som den forsvarer i komitéen, og om denne komités organisations- og funktionsbestemmelser;

22. anmoder medlemmerne af OECD's Komité for Udviklingsbistand om at definere målsætninger for 2010 i overensstemmelse med de 12 indikatorer, der blev fastsat i Paris-erklæringen, og navnlig mål for konditionalitet, gensidigt ansvar og forudsigelighed, og om at oprette en effektiv opfølgningsmekanisme;

23. støtter det fælles programmeringsinitiativ, som Kommissionen har foreslået og Rådet har godkendt, og som i første omgang omfatter 11 AVS-lande samt Vietnam og Nicaragua; mener, at den programmering, der nu forberedes for AVS-landene, kunne være et godt udgangspunkt; understreger imidlertid betydningen af at sikre, at pilotinitiativer ikke er i strid med eksisterende fælles foranstaltninger i partnerlandene, f.eks. strategier for fælles bistand, men i stedet styrker eksisterende processer;

24. noterer sig og værdsætter Kommissionens arbejde med udvikling af resultatindikatorer for sine aktiviteter, men noterer sig ligeledes, at de fleste indikatorer drejer sig om intern evaluering, at budgetstøtten og sektorprogrammerne ikke evalueres ved hjælp af disse indikatorer, og at der endnu ikke findes indikatorer for virkning og bæredygtighed til evaluering af afsluttede projekter;

25. anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om i fællesskab at fastsætte resultatindikatorer, som er afpasset efter indikatorerne for millenniumudviklingsmålene, navnlig for så vidt angår budgetstøtten, således at de nationale parlamenter og det lokale civilsamfund samt Europa-Parlamentet kan spore resultaterne af Den Europæiske Unions bidrag;

26. understreger, at den fælles programmering skal fremme et partnerskab, der er baseret på nationalt ejerskab og gensidigt ansvar;

27. understreger, at såvel hjælpe- som handelsforanstaltninger kan og skal spille en vigtig rolle i forbindelse med opfyldelse af millenniummålene;

28. anmoder Kommissionen om at undersøge, hvordan retfærdig handel kan udvikles til en model for bæredygtig handelspolitik, som kunne fremme en afvejet handel mellem Nord og Syd, og om at identificere de handelshindringer, der har størst indvirkning på de fattigste i verden;

29. anerkender betydningen for udviklingslandene af mere stabile råvarepriser og opfordrer Kommissionen til at foreslå foranstaltninger med dette sigte;

30. anmoder Kommissionen om at klarlægge, i hvilken grad modtagerlandene og civilsamfundet får fuld kontrol over deres udviklingspolitik med det nødvendige politiske rum i forbindelse med udarbejdelsen af analysen, diagnosen og den fælles strategiske politik med henblik på at fremme modtagerlandenes reaktion;

31. mener, at modtagerlandene selv demokratisk skal fastlægge nationale og regionale udviklingspolitikker, og at demokratisk valgte parlamenter skal føre øget kontrol med programgennemførelsen;

32. understreger betydningen af gennemsigtighed og bekæmpelse af korruption, når det gælder bistandseffektiviteten; minder i den forbindelse om henstillingerne i Parlamentets ovennævnte beslutning om bistandseffektivisering og korruption i udviklingslandene; bekræfter sin støtte til kampagnen "Offentliggør, hvad De betaler", der opfordrer multinationale selskaber til at offentliggøre oplysninger om betalinger til regeringer;

33. gentager sine henstillinger vedrørende bistandseffektivitet og korruption i udviklingslande; opfordrer Kommissionen og Rådet til at afsætte en passende procentdel af budgetstøtten til kontrolinstanser i civilsamfundet, oprette et internationalt system for sortlistning for at forhindre banker i at låne penge til korrupte regimer, forbyde offentlige indkøbsaftaler med firmaer, som har været involveret i korrupte aktiviteter i et udviklingsland, og indtrængende opfordre alle medlemsstater til at ratificere FN-konventionen mod korruption fra 2003;

34. henviser endvidere til betydningen af god regeringsførelse og eksistensen af stabile retsstatsforhold samt gennemsigtige og forudselige lovgivningsmæssige, juridiske og institutionelle strukturer som nødvendige forudsætninger for et klima, der begunstiger økonomisk udvikling;

35. anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at udvide det decentraliserede direkte samarbejde med de lokale enheder i udviklingslandene;

36. mener, at medfinansiering kan spille en rolle som katalysator for EU-midler og således bidrage til at fremme indførelsen af en egentlig europæisk politik for udviklingssamarbejde;

37. noterer sig Kommissionens forslag om at fremme oprettelse af et fleksibelt og bæredygtigt instrument, der skal medvirke til at nå millenniummålene; anmoder om en præcisering af, hvordan et sådant instrument skal fungere og forvaltes;

38. beklager i modsætning til Kommissionen, at de fremskridt, som visse medlemsstater gør med opfyldelsen af de forpligtelser, der tager sigte på en gradvis afbinding [8] af udviklingsbistanden, ikke er tilfredsstillende, selv om denne ordning er meget ventet af de lokale producenter og de sydlige befolkninger, som kunne få stor gavn af dette; anmoder medlemsstaterne om allerede nu at afbinde fødevarebistanden og tildelingen af den til de mindst udviklede lande, sådan som OECD anbefaler;

39. udtrykker bekymring over, at EU's budgetstøttepolitik til fordel for udviklingslande i stigende grad er underlagt internationale finansielle institutioners betingelser, hvilket tvinger udviklingslandene til at opfylde Den Internationale Valutafonds betingelser for at kunne få udviklingsbistand fra Unionen; mener, at denne centraliserede konditionalitet er i strid med politikken om modtagerlandenes ejerskab;

40. anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at sørge for, at aktører i modtagerlande, herunder organisationer i civilsamfundet, får tilstrækkelig information, så det bliver lettere for dem at få adgang til de programmer, der er til rådighed;

41. anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at fremme initiativer til fælles udvikling, idet der ved dette forstås udnyttelse af potentialet i indvandrersamfund i de udviklede lande til gavn for udviklingen i deres oprindelsesland;

42. anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at inddrage kvalificerede personer fra kredse i udviklingsprogrammer, der ønsker at bidrage konkret og at arbejde i deres hjemland for at stille deres kompetencer til rådighed for udviklingen;

43. understreger at der for at forbedre bistandseffektiviteten, der kommer til udtryk i konkrete fremskridt på stedet, er stærkt behov for nyskabende finansielle instrumenter og yderligere ressourcer, og at de ikke kan erstatte de forpligtelser, der allerede er indgået i forbindelse med offentlig udviklingsbistand;

44. stiller sig positivt til EU's udtrykkelige vilje til at indføre innovative ordninger for finansiering af udvikling med henblik på at sikre en stabil, effektiv og forudsigelig handel;

45. understreger, at Kommissionen ikke bør betragtes som den 26. EU-donor, men at den komparative fordel ved fællesskabsbistand i stedet bør fastsættes; gentager betydningen af de områder, der er fastsat i den europæiske konsensus om udvikling, f.eks. Unionens globale tilstedeværelse, størrelsen af dets budget for udviklingssamarbejde, styrkelse af den politiske sammenhæng, fremme af bedste praksis for udvikling, forenkling af koordinations- og harmoniseringsprocesserne samt fremme af demokrati og menneskerettigheder; opfordrer Den Europæiske Union til at indtage en klar holdning i dette spørgsmål;

46. anmoder medlemsstaternes nationale parlamenter om at føre øget kontrol med de bevilgede midler og med de bilaterale samarbejdsprogrammers gennemførelse;

47. beklager, at HIPC-initiativet til fordel for de stærkt gældstyngede fattige lande ikke har bidraget med en bæredygtig løsning på gældsproblemet, og at gældssituationen i de fleste berørte lande ikke er blevet forbedret, som ovennævnte rapport fra Verdensbanken har vist;

48. glæder sig over det norske initiativ om at bestille en undersøgelse på Verdensbank- eller FN-niveau om det centrale spørgsmål om det uberettigede i gælden; opfordrer EU og medlemsstaterne til at fremme initiativet i internationale kredse, således at dette spørgsmål bliver anerkendt internationalt, og at den "odiøse karakter" af visse medlemsstaters bilaterale gæld undersøges med henblik på at annullere den;

49. beklager, at Rådet ikke er rede til at afsætte nye midler til hjælpe- og handelsforanstaltninger i den finansielle ramme for 2007-2013; finder, at disse foranstaltninger ikke må finansieres på bekostning af andre aktiviteter, der sigter mod opfyldelse af millenniummålene; mener, at dette vil være usammenhængende og uacceptabelt, da det er nødvendigt med nye finansielle instrumenter og yderligere midler;

50. fremhæver betydningen af WTO's "Aid for Trade"-initiativ, som giver udviklingslandene mulighed for at forbedre deres handelskapacitet og at gennemføre de aftaler, der er indgået i WTO-regi, med henblik på at drage fordel af disse og at øge udviklingslandenes handel ved at lette deres integration i den internationale samhandel; gentager sin støtte til den nye budgetpost "Aid for Trade", der forbedrer såvel transparensen som den demokratiske kontrol;

51. glæder sig over Kommissionens forslag om at styrke koordineringen inden for det handelsrelaterede udviklingssamarbejde; fremhæver i denne sammenhæng behovet for forbedrede koordineringsforanstaltninger mellem alle donorer i almindelighed og især i modtagerlandet; understreger behovet for, at EU sammen med de øvrige internationale donorer skaber gensidighed i forbindelse med udviklingsbistanden;

52. mener, at det er nødvendigt, at Den Europæiske Union yder bistand som led i sine sukkerstøtteforanstaltninger til fordel for AVS-landene, således at disse kan tilpasse sig de nye krav som led i reformen af den europæiske sukkerordning; er til gengæld af den opfattelse, at de midler, der er afsat til omstruktureringsbistand, ikke må anvendes på bekostning af andre foranstaltninger, der gennemføres som led i Unionens udviklingspolitik, og især ikke på bekostning af bevillingerne til millenniummålene;

53. minder Kommissionen om dens løfte om en "Round for Free" for udviklingslandene i WTO; kræver, at Kommissionen og Rådet gør deres bedste for at hindre, at de mindst udviklede lande bliver ofre for stærkere handelsblokkes interesser;

54. anerkender, at Kommissionen og AVS-landene ønsker at opnå større effektivitet gennem et udvidet regionalt samarbejde via de økonomiske partnerskabsaftaler; anmoder i dette øjemed om de nødvendige garantier og en realistisk tidsplan for en gradvis og asymmetrisk åbning af handelen for at sikre, at de økonomiske partnerskabsaftaler stimulerer den økonomiske vækst i AVS-landene effektivt;

55. opfordrer alle udviklingslande og alle de nyindustrialiserede lande til at følge modellen i EU-initiativet "Alt undtagen våben" ved at garantere de mindst udviklede lande markedsadgang helt uden afgifter og kvoter;

56. henviser til Kommissionens beretning, hvoraf det fremgår, at de mindst udviklede lande profiterer mindst af EU's præferenceordning; opfordrer Kommissionen til at træffe nye foranstaltninger, således at de fattigste lande kan profitere optimalt af EU's handelspræferencer;

57. mener, at selv om den finansielle støtte, som Den Europæiske Union afsætter, er vigtig, er det også vigtigt at tage fat på væsentlige reformer af globale finansielle og kommercielle institutioner med henblik på at indarbejde en multidimensionel strategi, der er baseret på rettigheder;

58. minder om sin ovennævnte beslutning om revisionen af Den Internationale Valutafonds strategi, hvori det opfordrede medlemsstaterne til at samle en gruppe lande ("constituency"), først og fremmest en gruppe af lande fra euroområdet for på lang sigt at sikre en sammenhængende europæisk repræsentation, som formanden for Økofin-Rådet og Kommissionen bliver tilknyttet, idet den nævnte gruppe er underlagt Parlamentets kontrol;

59. anmoder om en revision af de internationale finansielle institutioners funktion, først og fremmest en tilpasning af afstemningssystemet til den nuværende situation, idet udviklingslandene får mere indflydelse, og den nuværende ulige sammensætning af landegrupperne bliver revideret;

60. opfordrer i betragtning af de mange FN-rapporter, herunder rapporten fra Jeffrey Sachs, de internationale finansielle institutioner til, at en holdbar gæld i et udviklingsland forstås som det gældsniveau, der gør det muligt for et land at nå millenniumudviklingsmålene uden at øge dets gældsbyrde; anmoder medlemsstaternes repræsentanter i de internationale finansielle institutioner om at slå til lyd for en sådan ny definition;

61. minder om forslaget i ovennævnte beslutning om revisionen af Den Internationale Valutafonds strategi om, at betingelserne for bistand og lån fra de internationale finansielle institutioner fastsættes inden for rammerne af et tæt samarbejde med FN-institutionerne; erkender, at disse betingelser i mange tilfælde har haft en negativ virkning på de sociale og økonomiske indikatorer i udviklingslande;

62. foreslår, at der nedsættes en arbejdsgruppe, som skal have ansvar for en effektivisering af den europæiske bistand og opfølgning på den europæiske konsensus om udvikling, og som skal bestå af medlemmerne af Udviklingsudvalget; opfordrer Kommissionen, medlemsstaterne, ikke-statslige udviklingsorganisationer, repræsentanter for civilsamfundet og fagforeninger til at deltage i den og foreslår, at der udvælges en række lande som "casestudies" for at give Parlamentet og Udviklingsudvalget et meget bedre billede af indsatsen og resultaterne på nationalt plan;

63. understreger, at det er bydende nødvendigt, at EU mere systematisk fører globalt sammenhængende politikker; glæder sig over, at spørgsmålet om sammenhæng mellem de forskellige EU-politikker er blevet opført på dagsordenen for det finske formandskab, som det forventer sig meget af;

64. understreger nødvendigheden af sammenhæng mellem EU's forskellige politikområder og af koordinering af og komplementaritet mellem EU's og medlemsstaternes indsats for effektiviteten af hjælpen, navnlig på lokalt niveau; anser den manglende sammenhæng for at være i strid med EF-traktatens artikel 178;

65. mener, at EU's politik for bistandseffektivitet bør omfatte en sammenhæng mellem handel, udviklingssamarbejde og den fælles landbrugs- og fiskeripolitik med henblik på at undgå direkte eller indirekte negative virkninger på udviklingslandes økonomier;

66. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen.

[1] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0063.

[2] EUT C 46 af 24.2.2006, s. 1.

[3] "Vedtagne tekster", P6_TA(2005)0445.

[4] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0217.

[5] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0141.

[6] EUT C 33 E af 9.2.2006, s. 311.

[7] "Vedtagne tekster", P6_TA(2006)0076.

[8] Se forklaringen i punkt F.

--------------------------------------------------