Initiativ fra Den Hellenske Republik med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om oprettelse af et netværk af indvandringsforbindelsesofficerer

(2003/C 140/10)

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, nr. 3), litra b), og artikel 66,

under henvisning til initiativ fra Den Hellenske Republik,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Ifølge planen for forvaltning af EU-medlemsstaternes ydre grænser, som Rådet nåede til enighed om på samlingen den 13. juni 2003, skal der oprettes netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til tredjelande.

(2) I konklusionerne fra mødet den 21. og 22. juni 2002 anmodede Det Europæiske Råd i Sevilla om, at der oprettes et netværk af forbindelsesofficerer for indvandringsspørgsmål fra medlemsstaterne inden udgangen af 2002.

(3) På samlingen den 28. og 29. november 2002 vedtog Rådet konklusioner om forbedring af indvandringsforbindelsesofficerernes netværk, idet det noterede sig formandskabets rapport, som viser, at der findes et netværk af forbindelsesofficerer i de fleste af de lande, der er nævnt i rapporten, men også bemærker, at der er behov for at styrke netværket yderligere.

(4) Det vil være ønskeligt at formalisere eksistensen og funktionen af et sådant netværk - idet man bruger de erfaringer, der er gjort ved driften af løbende projekter, herunder det belgisk ledede ILO-netværksprojekt for det vestlige Balkan - i en retligt bindende akt, der fastlægger pligten til at indføre visse former for samarbejde mellem medlemsstaternes indvandringsforbindelsesofficerer, målsætningerne for et sådant samarbejde, disse forbindelsesofficerers opgaver og relevante kvalifikationer samt deres ansvar over for værtslandet og udsendelsesmedlemsstaten.

(5) Det vil også være ønskeligt at formalisere den måde, hvorpå Fællesskabets relevante institutioner informeres om de aktiviteter, der udføres i indvandringsforbindelsesofficerernes netværk, således at de kan træffe eller foreslå de foranstaltninger, der måtte være nødvendige for yderligere at forbedre den overordnede forvaltning af personkontrollen ved medlemsstaternes eksterne grænser.

(6) For så vidt angår Island og Norge er denne forordning en videreudvikling af Schengen-reglerne i overensstemmelse med den aftale, som Rådet for Den Europæiske Union har indgået med Republikken Island og Kongeriget Norge om disse staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og den videre udvikling af Schengen-reglerne(1), der falder ind under artikel 1, litra A og E, i Rådets afgørelse 1999/437/EF(2) om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale.

(7) I henhold til artikel 1 og 2 i den protokol om Danmarks stilling, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, der ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i denne medlemsstat. Da denne forordning udbygger Schengen-reglerne i henhold til bestemmelserne i afsnit IV i tredje del af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, træffer Danmark i henhold til denne protokols artikel 5 inden seks måneder efter, at Rådet har vedtaget denne forordning, afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre forordningen i sin nationale lovgivning.

(8) Det Forenede Kongerige deltager i denne forordning i overensstemmelse med artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 8, stk. 2, i Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(3).

(9) Irland deltager i denne forordning i henhold til artikel 5 i protokollen om integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 6, stk. 2, i Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om Irlands anmodning om at deltage i visse bestemmelser i Schengen-reglerne(4).

(10) Det Forenede Kongeriges og Irlands deltagelse i denne forordning er begrænset til Fællesskabets ansvar for at træffe foranstaltninger til udbygning af Schengen-reglerne mod organisation af ulovlig indvandring i Det Forenede Kongerige og Irland, idet disse medlemsstater ikke inddrages i forvaltningen af de ydre grænser med henblik på at forebygge ulovlig indvandring i de medlemsstater, som har afskaffet eller har givet tilsagn om at afskaffe kontrollen ved deres indre grænser.

(11) Denne forordning udgør en udbygning af Schengen-reglerne eller har på andre måder forbindelse hertil i henhold til artikel 3, stk. 1, i 2003-tiltrædelsesakten -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

1. Ved "indvandringsforbindelsesofficer" forstås en repræsentant for en af medlemsstaterne, som indrejsekontrollen eller andre kompetente myndigheder udsender til et eller flere tredjelande for i de pågældende lande at etablere og opretholde kontakt med myndighederne med henblik på at bidrage til forebyggelse og bekæmpelse af ulovlig indvandring, tilbagesendelse af ulovlige indvandrere og håndtering af lovlig migration.

2. I denne forordning betragtes også forbindelsesofficerer, der beskæftiger sig med indvandringsspørgsmål som en del af deres opgaver, som indvandringsforbindelsesofficerer.

3. Indvandringsforbindelsesofficerer kan udsendes til medlemsstaternes nationale konsulære myndigheder i tredjelande eller til andre medlemsstaters relevante myndigheder, og også til tredjelandes kompetente myndigheder, i et rimeligt tidsrum, der fastlægges af udsendelsesmedlemsstaten.

4. Denne forordning foregriber ikke de opgaver, som indvandringsforbindelsesofficerer udfører inden for rammerne af deres beføjelser i overensstemmelse med national ret eller særlige aftaler med værtslandet.

Artikel 2

1. Hver medlemsstat skal sørge for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer etablerer og opretholder direkte kontakt med de kompetente myndigheder i værtslandet og alle relevante organisationer i værtslandet med henblik på at fremme og fremskynde indsamling og udveksling af oplysninger.

2. Indvandringsforbindelsesofficerer indsamler oplysninger til brug på enten operationelt eller strategisk plan eller begge. Disse oplysninger vedrører især følgende spørgsmål:

a) strømme af ulovlige indvandrere, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem værtslandet

b) de ruter, som disse strømme af ulovlige indvandrere følger for at nå medlemsstaternes områder

c) ulovlige indvandreres "modus operandi", herunder det anvendte transportmiddel, inddragelse af mellemmænd, osv.

d) eksistensen af og aktiviteterne i kriminelle organisationer, der er inddraget i smugling af indvandrere

e) hændelser og begivenheder, der kan være eller kan blive årsagen til nye udviklinger i strømmene af ulovlige indvandrere

f) metoder til eftergørelse eller forfalskning af identitetspapirer og rejselegitimation

g) måder og midler til at bistå myndighederne i værtslandene med at forebygge ulovlige indvandringsstrømme, der kommer fra eller bevæger sig i transit gennem deres områder

h) måder og midler til at lette tilbagesendelse og repatriering af ulovlige indvandrere til deres hjemlande

i) den lovgivning og retspraksis, der er relevant for ovennævnte spørgsmål

j) oplysninger fremsendt via varslingssystemet.

3. Indvandringsforbindelsesofficerer kan også yde bistand med at fastlægge identiteten af tredjelandsstatsborgere og lette deres tilbagesendelse til hjemlandet.

4. Medlemsstaterne sikrer, at deres indvandringsforbindelsesofficerer udfører deres opgaver inden for deres ansvarsområde og i henhold til de bestemmelser, herunder bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger, der er fastsat i national ret og i eventuelle aftaler eller arrangementer med værtslandene.

Artikel 3

1. Medlemsstaterne orienterer hinanden, Rådet og Kommissionen om deres udstationeringer af indvandringsforbindelsesofficerer i tredjelande, med en beskrivelse af deres pligter. Kommissionen forelægger hvert år en oversigt for Rådet om medlemsstaternes udsendelse af indvandringsforbindelsesofficerer.

2. Hver medlemsstat orienterer også de øvrige medlemsstater om sine planer om udstationering af indvandringsforbindelsesofficerer i tredjelande for at give dem mulighed for at vise interesse for at indgå en samarbejdsaftale med den pågældende medemsstat om denne udstationering, jf. artikel 5.

Artikel 4

1. Medlemsstaterne sørger for, at deres indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til samme tredjelande, opretter lokale eller regionale samarbejdsnetværk mellem hinanden. Inden for disse netværk skal indvandringsforbindelsesofficererne:

a) mødes regelmæssigt, og når det er nødvendigt

b) udveksle oplysninger og praktiske erfaringer

c) fremme udviklingen af fælles praksis og fælles politikker, herunder visumpolitikker

d) samordne de holdninger, der skal indtages i kontakter med værtslandets myndigheder

e) samordne de holdninger, der skal indtages i kontakter med kommercielle flyselskaber

f) tilrettelægge oplysningsmøder og uddannelseskurser for det diplomatiske og konsulære personale ved medlemsstaternes missioner i værtslandet

g) vedtage fælles indstillinger til metoderne for indsamling og rapportering af strategisk relevante oplysninger, herunder risikoanalyser, til udsendelsesmedlemsstaternes kompetente myndigheder

h) udarbejde halvårlige rapporter om deres fælles aktiviteter

i) etablere regelmæssige kontakter med tilsvarende netværk i tilgrænsende tredjelande, hvis det er hensigtsmæssigt.

2. Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers lokale repræsentanter har ret til at deltage i de møder, der tilrettelægges inden for netværket af indvandringsforbindelsesofficerer. Andre organer og myndigheder kan også indbydes, hvis det er hensigtsmæssigt.

3. Det er den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, der tager initiativet til at holde møderne som nævnt i stk. 1, litra a). Hvis denne medlemsstat imidlertid ikke er repræsenteret i landet eller regionen, tager medlemsstaten, der varetager det fungerende formandskab, initiativet til at holde mødet.

Artikel 5

1. Medlemsstaterne kan bilateralt eller multilateralt aftale, at indvandringsforbindelsesofficerer, der er udsendt til et tredjeland af en medlemsstat, tillige varetager en eller flere andre medlemsstaters interesser.

2. Medlemsstaterne kan også aftale, at deres indvandringsforbindelsesofficerer fordeler visse opgaver imellem sig.

Artikel 6

For at sikre en ensartet forvaltning af oplysningerne og den nødvendige samordning med henblik på Rådets indsamling, evaluering og videre brug af oplysningerne, kan medlemsstaterne tilsende Rådet oplysninger af særlig betydning om spørgsmål vedrørende grænseforvaltning, bekæmpelse af ulovlig indvandring samt tilbagesendelse og repatriering af ulovlige indvandrere.

Artikel 7

1. Den medlemsstat, der varetager formandskabet for Rådet for Den Europæiske Union, eller, hvis denne medlemsstat ikke er repræsenteret i det pågældende land eller den pågældende region, den medlemsstat, der fungerer som sådan, udarbejder ved udgangen af hvert halvår en rapport til Rådet og Kommissionen om aktiviteterne i de netværk af indvandringsforbindelsesofficerer, i hvilke den har en repræsentant, og om situationen i værtslande for så vidt angår emner i relation til ulovlig indvandring.

2. Rapporten udarbejdes efter en model og i et format, der fastsættes af Kommissionen.

3. Rapporterne vil være en væsentlig kilde til information med henblik på forberedelsen, ved udgangen af hvert formandskab, af en evalueringsrapport, der udarbejdes af formandskabet i samarbejde med Kommissionen og forlægges Rådet, om den aktuelle situation i det enkelte tredjeland, hvortil medlemstaternes indvandringsforbindelsesofficerer er udsendt.

4. Kommissionen udarbejder på grundlag af ovennævnte rapporter en sammenfattende, faktuel rapport, der forelægges for Europa-Parlamentet og Rådet inden årets udgang. Når Kommissionen forelægger sin sammenfattende, faktuelle rapport for Rådet, kan den fremsætte sådanne forslag eller komme med sådanne anbefalinger, som den finder hensigtsmæssige vedrørende forbedring af netværket af indvandringsforbindelsesofficerer og vedrørende den aktuelle situation i det enkelte tredjeland.

Artikel 8

Denne forordning berører ikke bestemmelserne om det konsulære samarbejde på lokalt plan i de fælles konsulære instrukser til de diplomatiske og konsulære repræsentationer(5).

Artikel 9

Denne forordning træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

Udfærdiget i...

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT L 176 af 10.7.1999, s. 36.

(2) EFT L 176 af 10.7.1999, s. 31.

(3) EFT L 131 af 1.6.2000, s. 43.

(4) EFT L 64 af 7.3.2002, s. 20.

(5) EFT C 313 af 16.12.2002, s. 1.