Konsultationsmemorandum

1.Den 8. marts 2019 nåede delegationerne fra Amerikas Forenede Stater (USA), Den Europæiske Union (EU), Island og Norge til enighed ad referendum om teksten til en aftale vedrørende tidsbegrænsning af aftaler om at stille luftfartøjer med besætning til rådighed ("aftalen", der er vedlagt som tillæg A), som de ville forelægge deres respektive myndigheder til godkendelse. En liste over delegationsmedlemmerne er vedlagt som tillæg B.

2.USA's delegation og EU's delegation gav udtryk for det synspunkt, at ophavsmændene til lufttransportaftalen mellem Amerikas Forenede Stater og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, der er undertegnet den 25. og 30. april 2007, som ændret ved protokollen om ændring af lufttransportaftalen mellem Amerikas Forenede Stater og Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater, der er undertegnet den 24. juni 2010. juni ("lufttransportaftalen mellem USA og EU"), havde til hensigt at fremme fleksibilitet i driftsaftalerne mellem luftfartsselskaber, jf. artikel 10, stk. 9. USA's delegation, EU's delegation, Islands delegation og Norges delegation gav også udtryk for det synspunkt, at ophavsmændene til lufttransportaftalen mellem Amerikas Forenede Stater, Den Europæiske Union og dens medlemsstater, Island og Kongeriget Norge ("lufttransportaftalen mellem de fire parter"), hvorved lufttransportaftalen mellem USA og EU finder anvendelse på Island og Norge, have til hensigt at fremme en tilsvarende fleksibilitet.

3.USA's delegation udtrykte betænkeligheder med hensyn til, om anvendelsen af forordning (EF) nr. 1008/2008 udgør en hindring for amerikanske luftfartsselskabers udøvelse af kommercielle rettigheder, herunder som anvendt i henhold til lufttransportaftalen mellem de fire parter, og påpegede, at USA siden 2014 via Det Fælles Udvalg har arbejdet for at sikre, at luftfartsselskaber, der ønsker at benytte sig af adgangen til de kommercielle leasingmarkeder i henhold til artikel 10, stk. 9, vil kunne gøre dette. USA's delegation mindede om den betydelige indsats, som U.S. Department of Transportation havde ydet for at skabe nye markedsmuligheder med hensyn til at stille luftfartøjer med besætning til rådighed, hvilket i februar 2008 førte til offentliggørelsen af reviderede retningslinjer i bind 73, nr. 41, i Federal Register. USA's delegation fremførte endvidere, at dens beslutning om at indlede forhandlinger og udarbejde aftalen og om at forelægge aftaleteksten til godkendelse ikke berørte dens holdning til ovennævnte forordning.

4.Som svar herpå anførte EU's delegation, Islands delegation og Norges delegation, at de ikke delte den amerikanske delegations betænkeligheder med hensyn til anvendelsen af forordning (EF) nr. 1008/2008, og at de er af den opfattelse, at USA's pålæggelse af tidsbegrænsninger på aftaler om wetlease mellem europæiske luftfartsselskaber, som defineret i artikel 1, stk. 1, i aftalen, vil udgøre en hindring for europæiske luftfartsselskabers udøvelse af kommercielle rettigheder i henhold til lufttransportaftalen mellem USA og EU, herunder som anvendt i henhold til lufttransportaftalen mellem de fire parter. Disse delegationer fremførte endvidere, at deres beslutning om at indlede forhandlinger og udarbejde aftalen og om at forelægge aftaleteksten til godkendelse ikke berørte deres holdning til ovennævnte forordning og den amerikanske praksis.



5.Navnlig i lyset af de omfattende luftfartsrelationer mellem parterne i aftalen understregede EU's delegation, Norges delegation og Islands delegation, at der med denne aftale ikke skabes præcedens for forhandlingen af tilsvarende aftaler mellem EU, Island eller Norge og eventuelle tredjelande.

6.Som svar på et spørgsmål fra den amerikanske delegation om Islands og Norges anvendelse af forordning (EF) nr. 1008/2008 og denne aftale bekræftede Islands delegation og Norges delegation, at forordning (EF) nr. 1008/2008 anvendes af Island og Norge ved indarbejdelse i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde ("EØS-aftalen"). Islands delegation og Norges delegation bemærkede endvidere, at aftalen er en folkeretlig aftale, som vil være bindende for Island og Norge.

7.EU's delegation bemærkede, at i henhold til EU-retten, og navnlig artikel 216, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), vil aftalen, som vil udgøre en del af EU-retten, være bindende for medlemsstaterne, selv om de ikke er parter i aftalen i folkeretlig henseende; som følge heraf må medlemsstaterne i medfør af EU-retten ikke handle i strid med aftalen, f.eks. ved at indføre tidsbegrænsninger for aftaler om wetlease, som er uforenelige med aftalen.

8.EU's delegation bemærkede endvidere, at EU har enekompetence til at indgå aftalen, jf. artikel 3, stk. 2, i TEUF, hvilket udelukker medlemsstaterne fra at handle i denne sammenhæng.



9.I den forbindelse bemærkede EU's delegation, at dersom en medlemsstat handler i strid med aftalen, f.eks. ved at pålægge aftaler om wetlease tidsbegrænsninger, som ikke er i overensstemmelse med aftalen, og medlemsstaten, eftersom aftalen udgør en del af EU-retten, derved undlader at overholde en EU-retlig forpligtelse, da er Europa-Kommission den EU-institution, som i henhold til TEUF har ansvaret for håndhævelsen af EU-retten og kan anlægge en sag mod medlemsstaten ved Den Europæiske Unions Domstol i henhold til artikel 258 i TEUF. Delegationen bemærkede endvidere, at dersom en medlemsstat skulle handle i strid med aftalen, ville EU i henhold til aftalen være ansvarlig for en sådan handling og være omfattet af procedurerne i artikel 3 og 5.

10.I den forbindelse og som svar på et spørgsmål fra USA's delegation bekræftede EU's delegation, at Europa-Kommissionen ikke har beføjelser i henhold til EU-retten, herunder navnlig EØS-aftalen, til at sikre Islands og Norges anvendelse af aftalen. En eventuel overtrædelse af aftalen fra Islands eller Norges side ville være omfattet af procedurerne i artikel 3 og 5. Islands delegation og Norges delegation bekræftede disse erklæringer.