9. 2. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/7 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om gennemførelse af princippet om 
ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale 
sikringsordninger 
(84/C 35/04) 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 134 af 21. maj 1983, side 7. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 23. maj 1983, i medfør af artikel 100 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg 
om det nævnte emne. 
Fremgangsmåde 
Forslaget blev henvist til Afdelingen for sociale anliggender, og E. Brian Roycroft 
udnævntes til ordfører. 
Afdelingens udtalelse blev vedtaget med 34 stemmer for, 9 imod, mens 5 undlod at 
stemme den 10. november 1983. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Udvalget vedtog sin udtalelse med stort flertal, idet dog 15 stemte imod, og 4 undlod 
at stemme på den 213. plenarforsamling den 14. og 15. december 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Udvalget kan i det store og hele godkende for­
slaget til Rådets direktiv om gennemførelse af prin­
cippet om ligebehandling af mænd og kvinder 
inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsord­
ninger. Det er også enig i, at medlemskabet af disse 
ordninger er en del af arbejdsvilkårene i den for­
stand, at det er en direkte eller indirekte følge af 
arbejdskontrakten eller udøvelsen af det pågæl­
dende erhverv, i overensstemmelse med artikel 119 i 
Rom-traktaten. 
1.2. Princippet om ligebehandling inden for 
erhvervstilknyttede ordninger bør derfor gennemfø­
res og overholdes, der hvor der eksisterer kollektive 
overenskomster eller virksomhedsordninger, der er 
baseret på særlige »løntilbageholdelser« eller midler 
til »personaleudgifter«. 
Generelt set findes der to fortolkningsmuligheder af 
princippet om ligebehandling: 
— Princippet kan fortolkes under hensyntagen til 
den enkelte mands og kvindes daglige levestan­dard. I dette tilfælde skal de periodiske ydelser 
og bidrag være identiske, eller 
— Princippet kan fortolkes under hensyntagen til 
den samlede ydelse, som gennemsnitsmanden 
og gennemsnitskvinden modtager henholdsvis 
ved død eller ved udtræden af arbejdsmarkedet 
som følge af sygdom. I denne forbindelse kunne 
man anvende forskellige beregningselementer 
for de to køn. De periodiske ydelser kunne 
f.eks. være de samme, men arbejdsgivernes 
bidrag forskellige på grund af, at kvinden i gen­
nemsnit vil modtage ydelser over en længere 
årrække. Omvendt kunne de periodiske ydelser 
være forskellige, men arbejdsgiverens bidrag de 
samme, eller man kunne kombinere de to ved at 
finde en vis middelværdi for ydelserne og bidra­
gene. 
Udvalget erkender, at det undertiden kræver finansi­
elle mekanismer at gennemføre og opretholde lige 
rettigheder, men mener dog, at den første af de to 
fortolkninger, nemlig den, der beror på den daglige 
levestandard og den enkeltes personlige velbefin­
dende, er den mest tilfredsstillende rent menneske­
ligt set. Udvalget konstaterer, at man ved denne 
fremgangsmåde taler om nettoarbejdsindkomst 
(som giver sig udslag i arbejdsgiverbidragene) samt 
Nr. C 35/8 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 2. 84 
nettopensionsindtægt (som giver sig udslag i ydel­
serne). 
Udvalget erkender dog, at dette indebærer vanske­
ligheder, som det vil gå ind på flere steder i det 
efterfølgende. Det er væsentligt at tage disse i 
betragtning, da man på ingen måde, selv om man 
erkender de lovbestemte sociale sikringsordningers 
centrale placering, bør stille hindringer i vejen for, at 
disse udbygges eller forbedres gennem fornuftige 
erhvervstilknyttede ordninger. På den anden side 
bør man heller ikke tilskynde til overdreven kumula­
tion af erhvervstilknyttede ydelser, som i realiteten 
skaber uligheder eller privilegier, der er i strid med 
ligebehandlingen. 
1.3. Udvalget erkender, at der især vil opstå pro­
blemer, hvor de erhvervstilknyttede forsikringsord­
ninger er baseret på kapitaldannelsesprincippet og 
formidles af private forsikringsgivere, hvis politik 
det netop er at skelne mellem forskellige risikokate­
gorier, herunder også mellem erhvervsaktive mænd 
og erhvervsaktive kvinder. (Skønt det er vanskeligt 
at indhente pålidelige data, har Kommissionen 
knap nok forsøgt at behandle dette nøgleproblem). 
Udvalget mener ikke desto mindre, at ligebehand­
ling er et altafgørende princip, der er forankret i 
traktaten, og det bør sikres, at det gennemføres på 
en måde, alle anser for retfærdig. 
På baggrund heraf må det helt klart betragtes som 
uretfærdigt, at kapitaldannelseordningerne systema­
tisk stiller kvinder dårligere på grundlag af en ikke-
tabgivende risikovurdering, f.eks. skal kvinder 
betale en højere sygeforsikringspræmie på grund af 
deres større sygelighed, men samtidig afkræves de et 
større bidrag eller modtager lavere ydelser på grund 
af deres højere middellevetid. På den anden side 
kan man ikke med rimelighed forvente, at de private 
forsikringsgivere skal arbejde med tab på begge 
områder, f.eks. kræve den samme sygeforsikrings­
præmie af mænd som af kvinder på trods af den 
højere risiko, samt betale kvinder den samme pen­
sion som mænd efter betaling af samme bidrag, til 
trods for at de som følge af den højere middellevetid 
vil modtage den i en længere periode. 
En mulig løsning på dette dilemma kunne bl.a. være 
at indføje bestemmelser om tilvejebringelsen af 
yderligere midler. Forskellen i de ydelser, som bl.a. 
private forsikringsgivere beregner, kunne — for at 
overholde princippet om ligebehandling — f.eks. 
dækkes af: 
— den virksomhed, som man har tilbudt en 
erhvervstilknyttet sikringsordning og/eller — de mandlige arbejdstagere, hvis bidrag ville 
blive bragt på højde med kvindernes gennem 
kollektive overenskomster og/eller 
— statslige organer, som også kunne yde bidrag 
(f.eks. til mindre virksomheder). 
1.4. Gennemførelsen af ligebehandling bør heller 
ikke indebære, at lavtlønnede mænd og kvinder 
under en vis indkomstgrænse, som er eller bliver 
omfattet af kapitaldannelsesordninger eller andre 
erhvervstilknyttede ordninger, stilles dårligere, ved 
at de afkræves højere eller nye bidrag, som kan være 
vanskelige at betale. For at beskytte minoriteten af 
virkelig lavtlønnede arbejdstagere bør bidragene i 
påkommende tilfælde fordeles på de relevante 
bedre lønnede kvindelige og mandlige arbejdstagere 
og/eller arbejdsgivere. Dette betyder, at en virkelig 
lavtlønnet arbejdstager bør opnå en vis nedsættelse i 
bidragssatserne. 
1.5. Uanset hvordan man i sidste ende fordeler til­
vejebringelsen af de yderligere midler, bør det ende­
lige ansvar for, at der ikke foregår nogen diskrimine­
ring ved fastsættelsen af de ansattes bidrag og beta­
lingen af ydelser påhvile arbejdsgiveren og ikke 
f.eks. aktuaren. Dette skal understreges i direktivet. 
Det kan derfor blive nødvendigt at nævne, at direk­
tivet kun gælder for ordninger, som arbejdsgiveren 
bidrager til. 
1.6. Udvalget fastslår at det for at kunne garantere 
ens bidrag og ydelser ikke er nødvendigt ved vurde­
ringen af omkostningerne at anvende aktuartabeller, 
der er fælles for begge køn, hvilket let kunne kuld­
kaste den finansielle planlægning af en ordning. 
Det bør klart fremgå af direktivet, at aktuarmæssige 
vurderinger skal foretages på et fornuftigt og reali­
stisk grundlag, og at udjævningen af forskellen mel­
lem ydelserne og bidragene sker senere gennem 
arbejdsgiver/arbejdstageraftaler, og i påkommende 
tilfælde under medvirken af offentlige myndigheder 
som beskrevet i pkt. 1.3. 
1.7. Man må også erkende, at ens erhvervstilknyt­
tede ordninger for begge køn kunne skabe vanske­
ligheder i mindre virksomheder, hvilket kan resul­
tere i en opsplitning i en række individuelle ordnin­
ger eller endog føre til, at der slet ikke findes nogen 
ordning. Det ville måske være rimeligt, at der blev 
fastlagt et vist minimumsantal af beskæftigede, 
hvorunder det skulle være tilladt at lade kønsbetin-
gede aktuarmæssige forskelle komme til udtryk i 
ydelserne og/eller bidragene. 
9. 2. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/9 
1.8. I denne forbindelse er det værd at nævne de 
selvstændige. Her giver anvendelsen af ligebehand­
lingsprincippet anledning til vanskeligheder. En 
selvstændig har pr. definition ingen arbejdsgiver. 
Hvis direktivet kun omhandler gruppeordninger, 
bør dette komme tydeligt til udtryk. Gruppeordnin­
ger er i realiteten normalt heller ikke andet end en 
samling af individuelle kontrakter, hvor hver bidra­
ger til sin egen konto. Det forekommer hensigts­
mæssigt at undersøge, om dette problem kan løses, 
uden at man udelukker de selvstændige fra direkti­
vets anvendelsesområde. 
1.9. Det må erkendes, at det ganske vist er muligt 
at gennemføre ensartethed i forbindelse med regel­
mæssigt tilbagevendende bidrag og ydelser, hvilket 
også bør ske, men at der derimod opstår problemer 
og uregelmæssigheder, hvor der hersker mulighed 
for at få pensionsydelser udbetalt helt eller delvis 
som et samlet kontantbeløb eller omvendt. F.eks. 
kan man for det samme faste beløb ikke opnå de 
samme aldersrenter på det frie marked. Det kan der­
for blive nødvendigt at udelukke udøvelsen af dette 
valg fra direktivets anvendelsesområde. Intet i det 
foregående udelukker således, at man tager aktuar-
mæssige faktorer for de to køn i betragtning ved 
beregningen af enhver frivillig ydelse, hvor der ude­
lukkende er tale om et frit valg fra arbejdstagerens 
side. (I forbindelse med førtidspensionering skal 
udbetalingen af periodiske ydelser dog ikke betrag­
tes som et alternativ i denne forstand, idet omstæn­
dighederne i forbindelse med førtidspensionering — 
f.eks. dårligt helbred og udsigten til overflødiggø­
relse — ofte ikke gør det til et reelt frit valg). 
1.10. Udvalget gør også Kommissionen og Rådet 
opmærksom på, at der i forbindelse med ligebe­
handlingen inden for de erhvervstilknyttede sik­
ringsordninger kan opstå organisatoriske vanskelig­
heder som følge af det hurtigt voksende antal af 
fleksible pensionsordninger og førtidspensionerings­
ordninger. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Artikel 3 i direktivet, hvor man i store linjer 
nævner de grupper af den erhvervsaktive befolk­
ning, der berøres, er undertiden vildledende og 
burde uddybes nærmere. Især kan direktivet kun 
dække de personer, »der søger arbejde«, som tidli­
gere har haft beskæftigelse. Det kan ikke dække det 
voksende antal af personer uden erhvervserfaring. Hvad angår »selvstændige erhvervsdrivende« bør 
disses situation som nævnt undersøges nærmere. 
2.2. Med hensyn til artikel 5 og artikel 6, stk. 1, 
litra b) bør man ved fastsættelsen af ens bidrag til de 
erhvervstilknyttede sikringsordninger også tage hen­
syn til forskelle fra den ene sektor til den anden og 
inden for de enkelte erhverv. Det kan let tænkes, at 
f.eks. visse lavtlønnede deltidsansatte kvindelige 
arbejdstagere vil protestere imod, at de tvinges til at 
bidrage til ordninger, som er udformet med henblik 
på bedrelønnede fuldtidsansatte arbejdstagere i en 
bestemt virksomhed. Hvordan dette problem even­
tuelt kan løses, behandles i pkt. 1.4. 
2.3. I artikel 6, stk. 1, litra f) om ensartet fastsæt­
telse af pensionsalderen burde man henvise til arti­
kel 9, som (om end på visse betingelser) stadfæster 
retten til netop på dette punkt at udsætte gennemfø­
relsen af ligebehandlingsprincippet. 
2.4. Artikel 6, stk. 1, litra h) og i) om ens beregning 
af ydelser og bidrag på trods af aktuarmæssige for­
skelle burde uddybes og begrundes bedre. 
Netop problemet om risikovurdering behandler 
Kommissionen meget tvetydigt. Den forsøger først 
at vige udenom ved at fremføre, at »der er stor for­
skel på middellevetiden for kategorier af mandlige 
arbejdstagere fra fag til fag. Når der normalt ikke 
tages hensyn til dette ved beregningen af ydelser, er 
det heller ikke logisk alene for kvindernes vedkom­
mende at lægge denne faktor til grund«. Senere 
indrømmer den imidlertid, at »det skal understreges, 
at direktivet ikke er til hinder for, at der kan tages 
hensyn til aktuarmæssige faktorer, men det modsæt­
ter sig, at der anvendes forskellige aktuarmæssige 
faktorer for de to køn.« Kommissionen understreger 
desuden, at »meget tyder på«, at de erhvervsaktive 
kvinders middellevetid »ikke svarer til gennemsnit­
tet af den samlede kvindelige befolkning«, hvorved 
det tilkendegives, at der ikke eksisterer nogen reel 
forskel i risikoen mellem mandlige og kvindelige 
arbejdstagere, hvad angår middellevetiden, og at en 
»generel sikring« er den bedste løsning. 
Argumentet er simpelthen ikke overbevisende, og 
det underbygges ikke. Der fremføres ingen begrun­
delse for, hvorfor private forsikringsgivere tilsynela­
dende med fuldt overlæg diskriminerer mod kvinder 
i kapitaldannelsesordninger, når der ikke findes gyl­
dige risikogrunde for at gøre det. Det fundamentale 
princip om ligebehandling og dets gennemførelse 
Nr. C 35/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 2. 84 
via en »generel sikring« fortjener en bedre argumen­
tation. 
I denne forbindelse kan der fremføres yderligere to 
konkrete ting: 
Under hensyntagen til at arbejdsgiveren eventuelt 
skal betale yderligere midler for at udjævne forskel­
len mellem ydelserne og bidragene, bør artikel 6, 
stk. 1, litra i) affattes således: 
»forskellige satser for arbejdsgiverbidrag« osv. 
Hvis princippet om yderligere midler (uanset frem­
gangsmåde) for at opnå ensartede bidrag og ydelser 
for arbejdstagerne accepteres, kunne artikel 6, stk. 1, 
litra h) og i) måske forenkles betydeligt og affattes 
således: 
»h) ydelser hvis niveau og beløbsstørrelse varie­
rer 
i) forskellige satser for arbejdsgiverbidrag«. 
2.5. Sidste del af artikel 6, stk. 2, hvori det hedder 
»... the said bodies must take account of the prin-
ciple of equal treatment« bør affattes således: 
»... the said bodies must observe the principle of 
equal treatment«. (Dette medfører ikke nogen 
ændring af den danske version). 
2.6. Hvad angår artikel 8 der det nødvendigt med en 
mere realistisk tidsfrist end den 1. januar 1986 for at 
kunne gennemføre visse af de mere komplicerede 
bestemmelser i forbindelse med ligebehandling 
inden for de erhvervstilknyttede ordninger, især 
kapitaldannelsesordningerne. Udvalget foreslår, at 
fristen sættes til højest to år efter direktivets vedta­
gelse. Det er ganske givet nødvendigt at undgå unø­
dige forsinkelser, men man må ikke glemme behovet 
for en gnidningsløs overgang, ikke mindst i de 
begunstigedes interesse. 
Bruxelles, den 14. december 1983. 2.7. I samme forbindelse skal det nævnes, at den 
mulighed, medlemsstaterne får i henhold til artikel 9 
for at udsætte den obligatoriske gennemførelse af 
ligebehandlingsprincippet på to væsentlige punkter, 
nemlig fastsættelse af pensionsalderen og pensionen 
til overlevende ægtefælle, er et resultat af, at de også 
er udelukket fra direktiv 79/7/EØF om de obligato­
riske ordninger. 
Udvalget ønsker en hurtig, men realistisk gennemfø­
relse af det foreslåede direktiv om erhvervstilknyt­
tede sikringsordninger. Det er derfor skuffet over, at 
de to ovennævnte punkter endnu ikke er blevet 
behandlet i et nyt direktiv om de lovbestemte ord­
ninger. Kommissionen udtrykker sig alt for vagt om 
tidsplanen for og indholdet i dette planlagte direk­
tivforslag om de lovbestemte ordninger. F.eks. kan 
de problemer, som mangler på eller de uensartede 
regler for enkemandspension skaber, kun løses, hvis 
direktivet om gradvis gennemførelse af princippet 
om ligebehandling af mænd og kvinder på den soci­
ale sikrings område (19. december 1978) ikke ude­
lukker enkemandspension fra sit anvendelsesom­
råde. 
Denne ret til udsættelse svækker hele tilliden til 
direktivforslaget om de erhvervstilknyttede sikrings­
ordninger. Det kunne måske også afføde en hel 
række af huller f.eks. i forbindelse med fleksibel 
pensionering og førtidspensioneringsordninger, hvor 
man kunne benytte sig af ulige bidrag og ydelser. 
Kunne det f.eks. tænkes, at forskelsbehandlingen på 
grund af, at en ordning ikke giver en kvinde mulig­
hed for at blive fuldt ydelsesberettiget, henføres 
under artikel9? 
2.8. I artikel 11 omtales, hvordan »retslige instan­
ser« og »andre kompetente instanser« er med til at 
sikre, at princippet om ligebehandling ikke tilside­
sættes. På hvilken måde kan EF-institutionerne 
bidrage til at gøre det lettere at gøre rettigheder 
gældende? 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
9. 2. 84 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 35/11 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Forekastede ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag til afdelingens udtalelse, som var indgivet i overensstemmelse med for­
retningsordenen, blev forkastet af Udvalget under debatten: 
Side 2, andet afsnit, første punktum 
I tredje linje erstattes »den første af de to fortolkninger« med »den anden af disse fortolkninger«. 
Bemærkning: Hvis dette ændringsforslag vedtages, skal hele udtalelsen bringes i overensstem­
melse hermed. 
Begrundelse: 
I kommissionsforslaget (KOM(83) 217 endel.) hedder det på side 8, under pkt. h), at der ikke bør 
anvendes forskellige aktuarmæssige faktorer for de to køn. I udtalelsen er man enig i Kommissio­
nens opfattelse. Forfatteren til dette ændringsforslag er imod denne opfattelse af følgende 
grunde: Det er en kendsgerning, at der er forskel på mænd og kvinder, hvad angår middellevetid, 
invaliditet og dødelighed. På mange felter tager man inden for de erhvervstilknyttede ordninger 
hensyn til disse faktorer, når man fastlægger medlemmernes rettigheder (ydelser) og forpligtelser, 
uden at man dermed tilsigter nogen forskelsbehandling. Ligebehandlingen af mænd og kvinder, 
hvad angår pensionsrettigheder, kan aldrig være absolut. Hvis bidragene er de samme, vil ydel­
serne være forskellige; hvis ydelserne er de samme, vil bidragene være forskellige. 
Et eksempel vil belyse dette: 
En mandlig og en kvindelig arbejdstager, begge 65 år, er berettigede til en pension på f.eks. 
10 000 hfl. pr. år. Statistisk set er den gennemsnitlige levetid for en mand på 65 13,8 år og for en 
kvinde på 65 18 år (Nederlandsk dødelighedstavle 1976-1980). 
I dette tilfælde vil manden ved sin død således have modtaget ialt 138 000 hfl. og kvinden 
180 000 hfl. 
Omvendt: 
Hvis man går ud fra, at det samlede pensionsbeløb, der står til rådighed for begge fra det 65. år, er 
ens, vil kvindens årlige pension naturligvis være mindre end mandens, eftersom den i hendes til­
fælde skal strække sig over flere år. 
Det er derfor umuligt inden for ét system at fastlægge en forpligtelse til lige ydelser og lige bidrag 
for mænd og kvinder kombineret med en forpligtelse til at anvende det samme aktuarmæssige 
grundlag for mænd og kvinder. 
Resultatet af afstemningen 
stemmer for: 26, stemmer imod: 66, undlod at stemme: 5. 
Side 6, pkt. 1.8. 
Sidste punktum affattes således: 
»Det forekommer derfor hensigtsmæssigt at udelukke de selvstændige fra direktivets anven­
delsesområdet«. 
Nr. C 35/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 9.2.84 
Begrundelse 
Det står ikke klart, hvorfor de selvstændige overhovedet skal omfattes af direktivet. Artikel 119, 
som direktivforslaget bygger på, omhandler den løn, som arbejdstageren »som følge af arbejds­
forholdet modtager fra arbejdsgiveren«. Der er ikke tale om noget arbejdsgiver/arbejdstagerfor-
hold i forbindelse med de selvstændige, og disses pensionsordninger bør derfor ikke være omfat­
tet af direktivet. 
Resultatet af afstemningen 
stemmer for: 38, stemmer imod: 63, undlod at stemme: 4. 
Side 9, pkt. 2.6. 
Andet punktum affattes således: 
»Det foreslås, at gennemførelsesfristen sættes til mindst fem år, efter at medlemsstaterne har 
fået meddelelse om, at direktivet er blevet vedtaget.« 
Begrundelse 
Denne frist svarer til den frist, der gælder for gennemførelsen af det tilsvarende direktiv om lov­
bestemte ordninger (Rådets direktiv af 19. december 1978). Den anses for at være minimumsfri­
sten til at foretage den nødvendige omfattende høring af arbejdsgiverrepræsentanter og admini­
stratorer af forsikringsordningen samt revision af visse bestemmelser, og til at indhente de 
kontrollerende myndigheders godkendelse af foreslåede ændringer. 
Resultatet af afstemningen 
stemmer for: 42, stemmer imod: 62, undlod af stemme: 8. 
Udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om sammenlignelighed mellem 
erhvervsuddannelsesbeviser i Det europæiske Fællesskabs medlemsstater 
(84/C 35/05) 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 264 af 4. oktober 1983, side 5. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 30. september 1983, i medfør af artikel 128 i traktaten om opret­
telse af Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale 
Udvalg om det nævnte forslag. 
Procedure 
Afdelingen for sociale anliggender fik til opgave at udarbejde denne udtalelse og 
udpegede Herbert Nierhaus som ordfører. 
Afdelingen vedtog sin udtalelse på det 166. møde den 10. november 1983 med 24 
stemmer for, en imod, mens en undlod at stemme.