ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Valget af løsningsmodeller er baseret på fire nøgleparametre: udformningen af anvendelsesområdet, rækken af forpligtelser i forbindelse med illoyal handelspraksis, arkitekturens hastighed og fleksibilitet samt håndhævelsesrammen.

Løsningsmodel 1 er et ikkedynamisk instrument med forpligtelser til selvkontrol, der er rettet mod klart definerede former for urimelig praksis fra gatekeepernes side inden for specifikke centrale platformstjenester. Denne løsningsmodel præsenteres med to delmodeller for anvendelsesområdet udelukkende på grundlag af kvantitative tærskler. Delmodel 1.A er baseret på en høj tærskel, mens delmodel 1.B er baseret på en lavere tærskel.

Løsningsmodel 2 er et semifleksibelt instrument, der kombinerer en række forpligtelser til selvkontrol og forpligtelser med reguleringsdialog, en mekanisme til ajourføring af praksis og en mekanisme til identificering af nye gatekeepervirksomheder. Denne løsningsmodel præsenteres med to delmodeller for anvendelsesområdet på grundlag af kvantitative tærskler og kvalitativ udvælgelse. Delmodel 2.A er baseret på en høj tærskel, mens delmodel 2.B er baseret på en lavere tærskel, begge i kombination med kvalitativ udvælgelse.

Løsningsmodel 3 er et fuldt fleksibelt instrument, der omfatter en dynamisk ajourføringsmekanisme, der giver mulighed for at medtage yderligere centrale platformstjenester og yderligere forpligtelser, når dette anses for hensigtsmæssigt og berettiget efter en markedsundersøgelse. Anvendelsesområdet for denne løsningsmodel er udelukkende baseret på kvalitative tærskler.

Den foretrukne løsningsmodel er løsningsmodel 2, da den giver mulighed for rettidig indgriben i forbindelse med den mest skadelige praksis og en mere gradvis tilgang til foranstaltninger, der kræver yderligere tilpasning og specificering. Den giver desuden mulighed for at tackle nye former for illoyal praksis og markedssvigt i forbindelse med gatekeepere, som forventes at indtage en stærk position i den nærmeste fremtid, hvilket gør det muligt at afhjælpe markedssvigt i et digitalt miljø i konstant forandring.
Den nuværende TEN-E-forordning har fastsat en ny tilgang til planlægning af grænseoverskridende infrastruktur, der samler interessenter i et regionalt samarbejde for at fastlægge og hjælpe med at gennemføre projekter af fælles interesse, der yder det største bidrag til det indre energimarked, forsyningssikkerhed og bæredygtighed. Den kræver også, at medlemsstaterne strømliner tilladelsesprocedurer for projekter af fælles interesse og sikrer betingelserne for adgang til finansiering fra Connecting Europe-faciliteten (CEF). Evalueringen af den nuværende TEN-E-forordning viste, at selv om målene i den nuværende forordning stadig i vid udstrækning er gyldige, skal deres fokus på 2020/2030-målene forbedres for at afspejle den nye politiske kontekst og målet om klimaneutralitet inden 2050 under den europæiske grønne pagt. Ud over den nye politiske kontekst og de nye mål er den teknologiske udvikling gået stærkt i det sidste årti.

Følgende to centrale problemer er blevet konstateret: 1) Typen og omfanget af den grænseoverskridende infrastrukturs udvikling er ikke fuldt ud tilpasset EU's energipolitiske mål, navnlig hvad angår den europæiske grønne pagt og målet om klimaneutralitet, og 2) forsinkelser i projektgennemførelsen. Det øgede klimamål for 2030 og målet om klimaneutralitet i den europæiske grønne pagt og en ren planet for alle kræver en betydelig omstilling af det europæiske energisystem for både udbud og efterspørgsel. En infrastruktur skal derfor være på plads for at understøtte denne europæiske energiomstilling, herunder hurtig elektrificering med en fordobling af andelen af vedvarende elproduktion, en kraftig stigning i vedvarende og kulstoffattige gasser, integration af energisystemet og en større anvendelse af innovative løsninger. Ikke alle infrastrukturkategorier, der er relevante for energiomstillingen, er i øjeblikket berettigede til status som projekter af fælles interesser (f.eks. brint), og nogle afspejler ikke i tilstrækkelig grad den teknologiske udvikling (f.eks. intelligente net). Forsinkelser i gennemførelsen af prioriterede projekter, der er påvist som nødvendige for at nå EU's klima- og energipolitiske mål, ville bringe den påkrævede accelererede ændring i energisystemet i fare. Gennemførelsen af centrale infrastrukturprojekter tager stadig for lang tid. I 2020 blev 27 % af elektricitetsprojekter af fælles interesser i gennemsnit forsinket med 17 måneder i forhold til deres oprindeligt planlagte ibrugtagningsdato.
Som reaktion på presserende operationelle behov og opfordringer fra medlovgiverne til øget støtte fra Europol blev der i Kommissionens arbejdsprogram for 2020 bebudet et lovgivningsinitiativ "med henblik på at styrke Europols mandat for at styrke det operationelle politisamarbejde". Dette er et af de vigtigste tiltag i strategien for EU's sikkerhedsunion fra juli 2020. I overensstemmelse med opfordringen i de politiske retningslinjer til at "afsøge alle muligheder, når det handler om at beskytte vores borgere", forventes dette initiativ at ville styrke Europol for at hjælpe medlemsstaterne med at bevare borgernes sikkerhed.

Som løsning på de tre største problemer, der er konstateret, søger initiativet at nå følgende målsætninger:

1)Målsætning I: Muliggøre et effektivt samarbejde mellem private parter og retshåndhævende myndigheder for at bekæmpe kriminelles misbrug af grænseoverskridende tjenesteydelser.

2)Målsætning II: Gøre det muligt for de retshåndhævende myndigheder at analysere store og komplekse datasæt med henblik på at opdage grænseoverskridende forbindelser i fuld overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder.

3)Målsætning III: Give medlemsstaterne mulighed for at anvende nye teknologier til retshåndhævelse.
·Løsningsmodel 3, som repræsenterer et højt ambitionsniveau, er en mere disruptiv tilgang, som dog stadig er teknisk gennemførlig. Ved denne løsningsmodel fastsættes der grænseværdier og tærskler for overensstemmelse inden for en fastsat frist.

·Løsningsmodel 2, som repræsenterer et middelhøjt ambitionsniveau, styrker gradvist kravene og øger ambitionsniveauet for både produktions- og bortskaffelsesfasen for batterier primært ved at indføre oplysningskrav.

2.genvindingsmarkedernes suboptimale funktion og utilstrækkeligt lukkede materialekredsløb, som begrænser EU's muligheder for at afbøde forsyningsrisikoen i forbindelse med råstoffer

1.manglen på rammebetingelser, der skaber incitamenter til at investere i produktionskapacitet for bæredygtige batterier, som hænger sammen med potentielt divergerende lovgivningsrammer på det indre marked

Denne konsekvensanalyse omhandler et forslag til en forordning, som afløser batteridirektivet. Den har til formål at omhandle tre grupper af stærkt forbundne problemer i forbindelse med batterier:

Kommissionens foretrukne løsningsmodel er en kombination af løsningsmodel 2 og løsningsmodel 3. Den omfatter en række foranstaltninger i værdikæden, f.eks. muligheden for et "second life" til industribatterier, forøgelse af indsamlingsmålet for udtjente bærbare batterier fra 65 %, forøgelse af nyttiggørelsen af materialer, indførelse af nye krav til genvindingseffektiviteten for bly- og litiumionbatterier, forbedring af ydeevnen og holdbarheden, fastsættelse af krav til kulstofintensitet, håndtering af utilstrækkelige informationsstrømme og indførelse af krav om due diligence i forbindelse med råstoffers oprindelse.

Juridisk set vil overgangen fra et direktiv til en forordning føre til direkte krav for alle erhvervsdrivende og en række nationale myndigheder og andre organer. Dette vil medvirke til at forbedre harmoniseringen, skabe den nødvendige retssikkerhed og gøre det muligt at håndhæve et fuldt integreret marked i hele Unionen alle faser af batteriers livscyklus.

Der vil være visse finansielle omkostninger forbundet med nogle af foranstaltningerne, men der forventes ingen væsentlige virkninger for virksomheder og forbrugere. Der vil også ske en let forøgelse af den administrative byrde, særlig i forbindelse med kravene vedrørende CO2-fodaftryk og genvundet indhold.

Fordelene opvejer imidlertid klart omkostningerne. Den foreslåede forordning vil afhjælpe de problemer, der er forbundet med den aktuelle situation. Den vil forbedre det indre markeds funktion, reducere miljøpåvirkningerne, f.eks. drivhusgasemissioner, og reducere miljømæssige og sociale risici. Den vil desuden medføre betydelige indirekte fordele i form af nye job i sektoren for produktion og genvinding af litiumbatterier.
II.menneskers/organisationers mulighed for at anvende retssystemer i andre EU-lande, når de har behov for det (mangel på digitale værktøjer, der letter adgangen til domstolsprøvelse i grænseoverskridende sager)

Det generelle mål med initiativet er at forbedre adgangen til domstolsprøvelse og effektiviteten af det grænseoverskridende retlige samarbejde ved at etablere en digital kommunikationskanal, der muliggør en effektiv anvendelse af digitale værktøjer i forbindelse med procedurer for grænseoverskridende retligt samarbejde.

Grænseoverskridende spørgsmål ligger uden for de nationale retssystemers rækkevidde, da nationale søgsmål ikke kan række ud over nationale grænser. Målet med initiativet kan derfor ikke nås på en tilstrækkelig harmoniseret måde af medlemsstaterne alene og kan kun nås på EU-plan.

Hvilke løsninger er der overvejet for at nå målene? Foretrækkes en bestemt løsning frem for andre? Hvis ikke, hvorfor?

Kommissionen vedtager en henstilling, der tilskynder medlemsstaterne til at gøre det muligt at anvende digitale værktøjer i forbindelse med procedurer for grænseoverskridende retligt samarbejde. Kommissionen fortsætter også med at udvikle de eksisterende IT-systemer uden at skabe et retsgrundlag for deres anvendelse i grænseoverskridende sager.
Ud over hovedformålet med at håndhæve en grundlæggende rettighed vil løngennemsigtighedsforanstaltninger fremme et kulturelt skift i ligestillingsspørgsmål og føre til mere fokuserede og målrettede politiske tiltag på dette område. For arbejdstagerne forbedrer løngennemsigtigheden jobtilfredsheden og medarbejderengagementet. Det øger bevidstheden og styrker arbejdstagernes, navnlig kvinders, mulighed for at søge erstatning for uberettigede lønforskelle på individuelt plan og kønsskævheder i forbindelse med lønfastsættelse og jobevaluering. For arbejdsgiverne fører gennemførelsen af løngennemsigtighed til bedre fastholdelse af medarbejdere, øget attraktivitet og større rentabilitet. Samfundet som helhed vil drage fordel af et højere niveau og (ligeledes vigtigt) en bedre forståelse for ligestilling. Mere ligestilling for så vidt angår løn forbedrer tildelingen og anvendelsen af ressourcer, reducerer ulighed og bidrager til bæredygtig udvikling. Generelt kan løngennemsigtighedsforanstaltninger medføre betydelige adfærdsændringer. Hvor store fordelene bliver, afhænger af graden af overholdelse af lovgivningen og af omfanget af arbejdsgivernes opfølgende foranstaltninger.

Foranstaltningspakkens potentielle virkninger er beregnet ud fra en hypotese om en overordnet reduktion på 3 procentpoint i den ubegrundede del af lønforskellen mellem kønnene. Dette ville føre til et fald i andelen af personer udsat for fattigdomsrisiko i EU, fra 16,3 % i gennemsnit til ca. 14,6 %, med betydelige forskelle mellem lande og husstandstyper. Dette vil igen føre til en generel stigning på 6,9 % i den samlede indtjening og en generel reduktion, både hvad angår ulighed på arbejdsmarkedet og ulighed i disponibel indkomst. Fattigdomsrisikosatsen er hovedsagelig reduceret for husstande med enlige forældre, hvoraf 85 % er kvinder. Der er også positive virkninger for de nationale budgetter: De offentlige indtægter fra direkte skatter og sociale bidrag vil stige med ca. 7,5 %, mens sociale overførsler (kontantydelser) vil falde, hovedsagelig som følge af et fald i indtægtsbestemte ydelser, med ca. 0,4 %.
Målet med initiativet er at:

A) sikre, at det er bæredygtigt for udbyderne at levere roaming til hjemmetakst, og at de kan få dækket omkostningerne ved at levere roamingtjenester på engrosniveau, idet der bevares incitamenter til at investere i de besøgte net, og den indenlandske konkurrence på de besøgte markeder ikke fordrejes.

B) opnå, at roamingkunder reelt oplever roaming til hjemmetakst, samt give slutbrugerne tillid til at forblive opkoblede, når de rejser inden for Unionen. Forbrugere og erhvervsslutbrugere bør ved roaming sikres samme tjenestekvalitet, som de har derhjemme, kunne anvende innovative tjenester og drage fordel af øget gennemsigtighed for at undgå chokregninger som følge af brugen af tillægstjenester. Det bør ligeledes sikres, at alle har samme adgang til beredskabstjenester, som de ville have derhjemme.

C) fremme innovation, sikre engrosroamingadgang til de netteknologier, hvortil der anmodes om adgang, og hjælpe udbyderne med at undgå tab forbundet med tillægstjenester. Initiativet har derudover til formål at skabe forenkling og nedbringe den administrative byrde for udbyderne og interessenterne.
Referencescenariet er finansiering gennem indkaldelser i arbejdsprogrammet for Horisont Europa. Denne løsningsmodel vil ikke gøre det muligt at mobilisere institutionaliseret national finansiering til foranstaltningerne. Virkningen vil være begrænset til resultaterne af de enkelte projekter.

Den anden mulighed er at oprette et samfinansieret partnerskab, hvor et konsortium af nationale metrologiinstitutter finansierer aktioner sammen med Horisont Europa. Mulighederne for deltagelse af enheder uden for konsortiet af metrologiinstitutter vil blive begrænset under denne mulighed.

Den tredje mulighed er et institutionaliseret partnerskab i henhold til artikel 185 i TEUF. På grundlag af forudgående forpligtelser for hele initiativets løbetid vil det fungere som løftestang for institutionaliseret national finansiering i retning af et langsigtet system af bæredygtige europæiske metrologinetværk, der vil fokusere på opbygning af kapacitet til metrologisk forskning på EU-plan på centrale områder, der har indvirkning på nye teknologier og samfundsmæssige udfordringer. Denne finansieringsmulighed vil give mulighed for at inddrage en bred vifte af eksterne deltagere i en "metrologiværdikæde", herunder standardiseringsorganer og tilsynsmyndigheder samt industrien og andre slutbrugere. Dette er derfor den foretrukne løsning.
Trods de betydelige fremskridt, der er gjort i det seneste årti med hensyn til modernisering af infrastrukturen for lufttrafikstyring (ATM), kan op til 10 % af CO2-emissionerne fra flyvning henføres til en fragmenteret ATM-infrastruktur, som ikke fuldt ud udnytter digitaliseringen og automatiseringen. Disse emissioner kan undgås. Covid-19-krisen har desuden haft en betydelig indvirkning på lufttransporten og afsløret svaghederne i de nuværende ATM-systemer. Der har aldrig tidligere har der været et sådant pres på ATM-infrastrukturen for at gøre den mere omkostningseffektiv, modstandsdygtig og skalerbar over for udsving i trafikken og for at tage højde for nye typer af luftfartøjer.

Innovationscyklussen inden for ATM bør også afkortes, så sektorens industrielle aktører kan forblive konkurrencedygtige og støtte en bred vifte af applikationer inden for transport (f.eks. passagerer, fragt, droner og mobilitet i byerne), forsvar og sikkerhed (civil-militært samarbejde om luftrumsstyring).

For at løse disse mange problemer i en hurtigt skiftende og kompleks kontekst er der behov for en betydelig kollektiv indsats for at fremme samarbejde og investeringer i innovation, som ikke kan løses af en enkelt interessent eller medlemsstat alene. Luftfart er af natur international og kræver en fælles koordineret indsats.
Som led i Kommissionens arbejdsprogram for 2020 under prioriteten "Et Europa klar til den digitale tidsalder" planlægger Kommissionen at revidere maskindirektivet (direktiv 2006/42/EF om maskiner (MD)). Revisionen bidrager til både den digitale omstilling og til et velfungerende indre marked. I februar 2020 offentliggjorde Kommissionen en hvidbog om kunstig intelligens, der blev ledsaget af en "Rapport om de konsekvenser, som kunstig intelligens, tingenes internet og robotteknologi vil have for sikkerhed og erstatningsansvar". I rapporten blev det konkluderet, at EU's nuværende lovgivning om produktsikkerhed — særligt MD — indeholder en række huller, der skal afhjælpes.

De generelle mål med MD er: i) at sikre fri bevægelighed for maskiner på det indre marked og ii) at garantere en høj grad af beskyttelse for brugere af maskiner og andre udsatte personer. I Refit-evalueringen af MD (SWD (2018)160) blev det konkluderet, at direktivet generelt er relevant, effektivt, virkningsfuldt og sammenhængende. I evalueringen blev det også konkluderet, at MD har EU-merværdi, men det blev også fremført, at der var behov for specifikke forbedringer og forenkling. Evalueringen fastslog, at MD muliggør teknologisk udvikling i den digitale tidsalder, da MD understøttes af principperne i den "nye metode" (den "nye metode" indebærer, at lovgivningen fastsætter obligatoriske grundlæggende krav, og lader det være op til standardiseringsorganisationerne at fastsætte de tekniske detaljer, der er nødvendige for at opfylde disse krav). Det blev dog fastslået i evalueringen, at der er behov for en yderligere analyse af MD for at vurdere effektiviteten og formålstjenligheden fremover. Denne yderligere analyse bør omfatte udviklingen inden for digitalisering, som f.eks. tingenes internet, kunstig intelligens og den nye generation af autonome robotter.

Revisionen af MD har navnlig til hensigt at løse følgende problemer: i) MD dækker ikke i tilstrækkelig grad nye risici, der opstår som følge af nye teknologier, ii) retlig usikkerhed på grund af manglende klarhed omkring anvendelsesområde og definitioner og mulige huller i sikkerheden i traditionelle teknologier, iii) utilstrækkelige bestemmelser for højrisikomaskiner, iv) monetære og miljømæssige omkostninger, der skyldes omfattende papirbaseret dokumentation, v) uoverensstemmelser med andre EU-retsakter om produktsikkerhed og vi) fortolkningsforskelle som følge af gennemførelsen.
Kunstig intelligens (AI) er en ny teknologi til generelle formål og består af en meget stærk vifte af computerprogrammeringsteknikker. Udbredelsen af AI-systemer har et stort potentiale til at skabe samfundsmæssige fordele, økonomisk vækst og fremme EU's innovation og konkurrenceevne på verdensplan. I visse tilfælde kan anvendelsen af AI-systemer imidlertid give problemer. Visse AI-systemers særlige egenskaber kan skabe nye risici med hensyn til 1) sikkerhed og 2) grundlæggende rettigheder samt forstærke sandsynligheden for eller alvorligheden af eksisterende risici. AI-systemer 3) gør det også vanskeligt for håndhævende myndigheder at kontrollere, at de eksisterende regler overholdes, og håndhæve dem. Disse problemer fører igen til 4) retlig usikkerhed for virksomheder, 5) en potentielt langsommere udbredelse af AI-teknologier på grund af manglende tillid blandt virksomheder og borgere samt 6) lovgivningsmæssige tiltag fra de nationale myndigheders side for at afbøde eventuelle eksternaliteter, der risikerer at opsplitte det indre marked.

Formålet med den lovgivningsmæssige ramme er at afhjælpe disse problemer for at sikre et velfungerende indre marked ved at skabe gunstige betingelser for udvikling og anvendelse af pålidelig kunstig intelligens i Unionen. De specifikke mål er at: 1) sørge for, at AI-systemer, der bringes i omsætning og anvendes, er sikre og i overensstemmelse med den eksisterende lovgivning om grundlæggende rettigheder og med Unionens værdier, 2) sikre retssikkerhed med henblik på at fremme investering og innovation inden for kunstig intelligens, 3) forbedre forvaltningen og den effektive håndhævelse af den eksisterende lovgivning om grundlæggende rettigheder og sikkerhedskrav til AI-systemer og 4) fremme udviklingen af et indre marked for lovlige, sikre og pålidelige AI-systemer og forhindre markedsfragmentering.
Konsekvensanalyse af forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om en ramme for en europæisk digital identitet og tillidstjenester på det indre marked

A.Behov for handling

Hvad er problemet, og hvorfor er det et problem på EU-plan?

For det andet er der ulige vilkår for levering af tillidstjenester, og forordningens anvendelsesområde er utilstrækkeligt.

For det første er den øgede efterspørgsel fra offentlige og private tjenester efter pålidelig elektronisk identifikation og brugerforventningerne til gnidningsløse og pålidelige løsninger til at identificere og dele særlige kendetegn på tværs af grænserne i en lang række offentlige og private brugstilfælde ikke opfyldt. Dertil kommer, at de digitale identitetsløsninger, der er til rådighed, ikke i tilstrækkelig grad løser problemer med datakontrol og -sikkerhed.

I øjeblikket forhindrer huller i lovgivningen, gennemførelsesmangler og den markedsmæssige, teknologiske og samfundsmæssige udvikling borgere og virksomheder i at gøre fuld brug af eID og tillidstjenester i EU. På den baggrund og i lyset af de mål, der er fastsat i det politiske mandat fra formanden for Kommissionen og Det Europæiske Råd, har dette initiativ til formål at løse følgende hovedproblemer:

d) sikre lige vilkår for levering af kvalificerede tillidstjenester i EU, og at tjenesterne anerkendes.

c) give borgerne fuld kontrol over deres personoplysninger og garantere deres sikkerhed, når de anvender digitale identitetsløsninger

b) sikre, at offentlige og private tjenester kan have tillid til pålidelige og sikre digitale identitetsløsninger på tværs af grænserne

Det overordnede mål med tiltaget er at sikre et velfungerende indre marked, navnlig i forbindelse med levering af digitale offentlige og private tjenester på tværs af grænser og sektorer. Initiativets specifikke mål afspejler det politiske mandat, der er formuleret af formanden for Kommissionen og i Det Europæiske Råds konklusioner, hvori der opfordres til en europæisk digital identitet, hvis mål er at:

Hvad er merværdien ved at handle på EU-plan (nærhedsprincippet)?

For at sikre effektiviteten og interoperabiliteten af den europæiske digitale identitet vil en indsats på EU-plan give større fordele sammenlignet med tiltag udelukkende på medlemsstatsplan. Der er åbenlyse begrænsninger ved nationale foranstaltninger inden for eID og tillidstjenester i national sammenhæng, idet de direkte fordele stort set eller udelukkende vil være begrænsede til en enkelt medlemsstat, hvilket vil føre til yderligere fragmentering. Det vil give et bedre resultat på EU-plan at håndtere systemiske problemer i forbindelse med den frie bevægelighed ved hjælp af en udbredt brug af eID og tillidstjenester med henblik på at få adgang til varer og tjenesteydelser i hele Europa.

Hvilke løsninger er der overvejet for at nå målene? Foretrækkes en bestemt løsning frem for andre? Hvis ikke, hvorfor?