A4-0102/99

Beslutning om Kommissionens meddelelse til Raadet, Europa-Parlamentet, Det OEkonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om Unionens oekonomi ved indfoerelsen af euroen: fremme af vaekst, beskaeftigelse og stabilitet (oekonomisk aarsberetning 1999) (KOM(99)0007 - C4-0043/99)

Europa-Parlamentet,

* der henviser til Kommissionens meddelelse KOM(99)0007 - C4-0043/99,

* der henviser til EF-traktatens artikel 103 og 104 C,

* der henviser til Raadets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvaagningen af budgetstillinger samt overvaagning og samordning af oekonomiske politikker ((EFT L 209 af 02.08.1997, s. 1.)),

* der henviser til Raadets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemfoerelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmaessigt store underskud ((EFT L 209 af 02.08.1997, s. 6.)),

* der henviser til Det Europaeiske Raads resolution om stabilitets- og vaekstpagten, vedtaget i Amsterdam den 17. juni 1997 ((EFT C 236 af 02.08.1997, s. 1.)),

* der henviser til Det Europaeiske Raads resolution om vaekst og beskaeftigelse, vedtaget i Amsterdam den 16. juni 1997 ((EFT C 236 af 02.08.1997, s. 3.)),

* der henviser til formandskabets konklusioner fra det ekstraordinaere topmoede i Luxembourg den 20. og 21. november 1997,

* der henviser til OEKOFIN-Raadets konklusioner af 1. december 1997 vedroerende skattepolitik,

* der henviser til Det Europaeiske Raads resolution af 12. og 13. december 1997 om samordningen af den oekonomiske politik i OEMU'ens tredje fase og om EF-traktatens artikel 109 og 109 B,

* der henviser til sin beslutning af 3. december 1998 ((Protokollen af denne dato, del II, punkt 12.)) om de internationale monetaere og finansielle kriser og deres indvirkning paa Den Europaeiske Unions oekonomi,

* der henviser til Det Europaeiske Raads konklusioner om beskaeftigelse, oekonomisk vaekst og stabilitet og isaer om udviklingen af en europaeisk beskaeftigelsespagt, vedtaget i Wien den 12. december 1998,

* der henviser til betaenkning fra Udvalget om OEkonomi, Valutaspoergsmaal og Industripolitik og udtalelse fra Udvalget om Beskaeftigelse og Sociale Anliggender (A4-0102/99),

A. der anfoerer, at Kommissionens oekonomiske beretning udgoer et uundvaerligt bidrag til den noedvendige debat om de politiske valg inden for rammerne af de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Faellesskabets oekonomiske og beskaeftigelsesmaessige politikker - en debat, hvori Parlamentet som den valgte forsamling, der repraesenterer Unionens befolkninger, er forpligtet til at udoeve et saerligt ansvar,

B. der bemaerker, at de elleve lande i eurozonen med indledningen af Den OEkonomiske og Monetaere Unions tredje fase paabegynder en ny proces for oeget europaeisk samarbejde, som er forbundet med en vanskelig omstillingsperiode, der vil vaere en udfordring for Den Europaeiske Unions oekonomiske og sociale fremtid og for Den Monetaere Unions maade at fungere paa,

C. der dog henviser til, at Kommissionen ikke har gjort sin oekonomiske aarsberetning mere nyttig ved at inddrage alternative vaekstscenarier for den europaeiske oekonomi, som den blev opfordret til af Parlamentet i dets beslutning af 30. april 1998 om meddelelse fra Kommissionen til Raadet, Europa-Parlamentet, Det OEkonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - Vaekst og beskaeftigelse i en stabilitetsorienteret OEMU - oekonomisk-politiske betragtninger med henblik paa de kommende overordnede retningslinjer for 1998 (KOM(98)0103 - C4-0135/98) (oekonomisk aarsberetning) ((EFT C 152 af 18.05.1998, s. 72.)),

D. der pointerer, at den monetaere politik foeres paa grundlag af de samlede vilkaar i eurozonen og ikke de saerlige forhold, der hersker i bestemte lande; der finder, at Faellesskabernes budget ikke er tilstraekkeligt til at regulere det oekonomiske klima, og at den rolle, som medlemsstaternes oekonomiske politik skal spille, og koordineringen af denne politik er af afgoerende betydning for den europaeiske oekonomiske strategi,

E. der fremhaever, at 20% af verdensoekonomien ifoelge Kommissionen kan anses for at vaere praeget af recession og 10% for at vaere taet paa oekonomisk tilbagegang;

F. der anfoerer, at OEMU'en styrker beskyttelsen af eurozonen mod udefrakommende finanskriser og uro, men ikke helt kan ophaeve virkningen af eksterne chokboelger, navnlig naar det gaelder Den Europaeiske Union i sin helhed; der paapeger, at Den Europaeiske Union vil vedblive med at lide under negative foelger, der skyldes den eksterne efterspoergsel og den oegede risiko, som banker, der driver virksomhed i de nyindustrialiserede lande, loeber, eller som hidroerer fra en mindskelse af virksomhedsledernes tillid,

G. der understreger, at udefrakommende chokboelger vil paavirke Den Europaeiske Unions medlemsstater forskelligt alt efter, hvor afhaengige de er af de haardest ramte lande,

H. der er af den opfattelse, at europaeisk oekonomi fortsat vil drage fordel af solide oekonomiske grundtal: gode investeringsafkast, historisk lav inflation og rente og forbedret budgetsituation,

I. der anfoerer, at lande med offentlige investeringer paa et paent niveau som regel ogsaa har de laveste budgetunderskud,

J. der betoner, at arbejdsloesheden trods den fortsatte vaekst, som Den Europaeiske Union har oplevet i 1998, ikke er faldet tilstraekkeligt, hvilket klart viser, at nye politiske foranstaltninger maa foejes til en ren vaekstorienteret politik, og at europaeisk oekonomi tilsyneladende har udviklet sig til at fungere med en utilstraekkelig beskaeftigelsesprocent,

K. der paapeger, at en reduktion af arbejdsloesheden kraever en staerkt beskaeftigelsesfremmende vaekst,

L. der er af den opfattelse, at en kraftig og varig nedgang i arbejdsloesheden afhaenger af vaesentlige differentierede stukturreformer paa grundlag af den enkelte nationale situation og af konkrete reformer vedroerende koordinering af den oekonomiske politik og beskaeftigelsespolitikken og boer vaere det centrale punkt i retningslinjerne for den europaeiske oekonomiske politik

M. mener, at en saadan nedgang i arbejdsloesheden kun vil vaere mulig gennem en staerk og varig vaekst, som det fremgaar af Kommissionens overslag, der angiver, at en vaekst som den, USA oplevede i perioden 1991-1998, kunne have foert til skabelse af 10 mio. nye arbejdspladser i Den Europaeiske Union,

N. der mener, at den synergi, som der nu tilstraebes mellem de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker og retningslinjerne for beskaeftigelsen kan udgoere en effektiv strategi, for saa vidt som hovedvaegten laegges paa oprettelse af produktive og varige arbejdspladser,

O. der ogsaa finder, at indfoerelsen af den faelles valuta boer indebaere, at strukturreformerne fremskyndes, idet den faelles valuta paa mange maader paavirker finansmarkederne, markedet for varer og tjenesteydelser og arbejdsmarkedet,

P. der paapeger, at Kommissionens rapporter om strukturpolitikken - benaevnt Cardiff I og Cardiff II - som endnu ikke foreligger, foerst vil blive omhandlet i den naeste beslutning om de overordnede retningslinjer for den oekonomiske politik,

Udviklingen i den internationale finansielle og oekonomiske situation

1. er bekymret over udviklingen i verdensoekonomien og de oekonomiske risici, som denne udvikling giver anledning til, og finder det foruroligende, at det er saa vanskeligt at forudse omfanget heraf;

2. er navnlig af den opfattelse, at det tager lang tid for Asien at overvinde den krise, som nu har varet i naesten to aar, fordi de nationale myndigheder mangler viljen til at gennemfoere de noedvendige strukturelle reformer, og paapeger samtidig, at den oekonomiske krise i Rusland ifoelge Kommissionen sandsynligvis vil give sig udslag i et nyt fald i BNP paa 10% og en risiko for hyperinflation;

3. er foruroliget over, at den oekonomiske krise i Brasilien har vedvarende karakter, og at den risikerer at brede sig til hele det latinamerikanske omraade og endog rive den nordamerikanske oekonomi med sig, og er forbavset over, at sidstnaevnte risiko ikke har vaeret genstand for en mere indgaaende analyse;

4. finder det til gengaeld glaedeligt, at landene i Central- og OEsteuropa under normale omstaendigheder fortsat vil opleve en staerk oekonomisk vaekst med en betydelig forbedring af deres oekonomiske noegletal og en stigende grad af integration i handelsforbindelserne med Den Europaeiske Union;

5. finder, at denne udvikling boer tilskynde Unionen til dels at stoette disse landes indsats, dels at fortsaette tiltraedelsesforhandlingerne paa en effektiv maade;

6. understreger, at den internationale finanskrise kraever saerlig aarvaagenhed og betaenksomhed for bl.a. at imoedegaa en situation med omfattende kreditstramninger (»credit crunch«), og anmoder derfor de kompetente nationale myndigheder i Europa om at arbejde taet sammen, naar det gaelder banktilsyn;

7. er bekymret over tendenserne til at overvurdere aktiemarkederne, navnlig boersen i New York, og den risiko, der ligger i alle dertil hoerende prissvingninger paa aktiver, der sammen med risikoen for, at den negative opsparing, der i oejeblikket kendetegner forbrugerne i USA, skal vende, fremmaner spoegelset om et sammenbrud paa aktiemarkederne, som vil traekke realoekonomien ned i en dyb global krise;

8. kraever i forbindelse med enhedsvalutaens indfoerelse en ny kultur i det politiske samarbejde mellem de for skattepolitik, pengepolitik og loenpolitik ansvarlige aktoerer paa europaeisk plan for at styrke EU's beslutningsevne og sikre beskaeftigelse, vaekst og stabilitet og understreger, at tilpasningsbetingede byrder som foelge af risici i verdensoekonomiens udvikling maa baeres i faellesskab inden for rammerne af en afstemt makrooekonomisk strategi;

Den oekonomiske situation og perspektiverne for Den Europaeiske Union

9. er af den opfattelse, at konvergensen mellem medlemslandenes oekonomier ikke er tilstraekkelig til at skabe en homogen oekonomisk blok paa trods af, at euroen nu udgoer en fuldgyldig moentenhed; mener derfor, at en for globaliserende analyse af Den Europaeiske Unions situation kan daekke over de modsaetninger, som praeger den oekonomiske og sociale realitet i medlemsstaterne;

10. understreger noedvendigheden af, at de europaeiske institutioner foruden Kommissionens oekonomiske aarsberetning ogsaa faar forelagt aarsberetninger om situationen i Den Europaeiske Union af anerkendte europaeiske oekonomiske institutter;

11. fremhaever isaer, at markedsorganer, -strukturer og -karakteristika og de relevante bestemmelser stadig er praeget af nationale forskelle til trods for de fremskridt, der er gjort hen imod enhedsmarkedet;

12. konstaterer, at Europa gennem et formaalstjenligt mix af budgetpolitik, monetaer politik og loenudvikling selv boer bringe oekonomien ind i en beskaeftigelsesskabende vaekst;

13. finder, at der paa trods af de foruroligende foelger af den internationale finanskrise ikke boer ses bort fra betydningen af de indenlandske oekonomiske faktorer, isaer virksomhedsledernes voksende tillid, som kunne paavirke omfanget af de produktive investeringer, og heller ikke fra den langvarige stilstand i private investeringer, som fortsaetter, selv om investeringsudbytterne har naaet hoejder, der ikke er set siden 1960'erne, ja endda hoejere;

14. understreger noedvendigheden af, at de automatiske stabilisatorers virkninger i store traek accepteres i tilfaelde af en staerkere opbremsning i den oekonomiske udvikling, og at en forsvarlig skattepolitik nedbringer det strukturelle budgetunderskud, men finder dog samtidig, at en overilet og procyklisk budgetpolitik ikke er hensigtsmaessig, da den gennem yderligere konsolidering forstaerker de konjunkturbetingede svaekkelsestendenser;

15. understreger, at de monetaere rammevilkaar for den makrooekonomiske strategi er saerlig vigtige, men finder i lyset af de konjunkturelle risici i den internationale oekonomiske udvikling, at en vaekstfremmende pengepolitik er noedvendig;

16. mener som Kommissionen og OEKOFIN-Raadet (jf. dets samling den 18. januar 1999), at der navnlig for landene i eurozonen boer vaere adgang til et forbedret system med statistiske oplysninger om udviklingen i situationen paa det oekonomiske, budgetmaessige og sociale omraade - ajourfoert hvert kvartal;

17. oensker paa baggrund heraf, at Kommissionens og Parlamentets midler til og muligheder for at foretage analyser styrkes for at forbedre deres bidrag til droeftelserne og forslagene om oekonomiske spoergsmaal;

18. ville saaledes gerne have haft mere praecise og mere grundige analyser land for land, sektor for sektor og region for region og oplysninger om udsigterne paa mellemlang sigt, for at goere det muligt at fremdrage de omraader, hvor medlemsstaterne er indbyrdes afhaengige, og dermed afdaekke dynamikken i europaeisk oekonomi;

19. glaeder sig over, at lanceringen af euroen vil bevirke, at der skabes et europaeisk kapitalmarked, der vil fremskynde den noedvendige reform af dette marked og forbedre virksomhedernes adgang til finansieringsmidler; understreger, at der i dette lys maa gennemfoeres omfattende reformer til fremme af vaeksten og beskaeftigelsen;

20. havde ogsaa gerne set analyser af konvergensprocessen i de saakaldte »pre-ins«-lande og af deres monetaere politik;

21. er foruroliget over de offentlige underskuds niveau, som det afspejler sig nu eller forventes i 1999 i de tre oekonomisk vigtigste lande i eurozonen: Tyskland, Frankrig og Italien (2% eller derover af BNP); paapeger, at disse lande i tilfaelde af krise risikerer ikke at have tilstraekkeligt spillerum i budgetmaessig henseende til at stoette den oekonomiske aktivitet, hvilket i betragtning af deres oekonomiske tyngde i eurozonen kunne faa alvorlige foelger for deres partnere;

22. kraever, at Det Europaeiske Raad satser paa en politik, som er baseret paa fornuftige makrooekonomiske grundsaetninger, der forbinder en stabilitetsorienteret pengepolitik og en solid budgetpolitik med noedvendigheden af at sikre tilstraekkelig koebekraft;

Opgaverne for den oekonomiske politik

23. minder om, at formaalet med stabilitets- og vaekstpagten er at opnaa budgetligevaegt paa mellemlang sigt, og mener derfor, at bestraebelserne paa at reducere de offentlige underskud boer fortsaettes uden forhoejelse af skatter og afgifter og om muligt med en nedgang i disse; deler Kommissionens synspunkt, at det fald i de offentlige investeringsudgifter, der er indtruffet i de senere aar, maa vendes; opfordrer i denne forbindelse indtraengende Kommissionen til fuldt ud at opfylde sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 104 C, stk. 3, naar den skal vurdere nationale stabilitets- og konvergensprogrammer;

24. erkender imidlertid, at det er noedvendigt at udvikle de offentlige investeringer ved at soerge for, at de er oekonomisk rentable og berettigede i social henseende; minder om, at investeringerne i menneskelige ressourcer, dvs. i almen og faglig uddannelse, og de interne infrastrukturer i Faellesskabet er meget vigtige, og erindrer i denne forbindelse om strukturfondenes og de transeuropaeiske nets betydning;

25. understreger, at det ville vaere af interesse at gennemfoere en undersoegelse, der foerer til en harmoniseret og sammenhaengende definition af de offentlige investeringer i Den Europaeiske Union som helhed;

26. fastholder, at stigningen i de offentlige investeringer kan foere til en omlaegning af de offentlige udgifter med det sigte at kunne reducere budgetunderskuddet paa samme tid;

27. anmoder Kommissionen om i sin oversigt over budgetstillingerne at medtage dels en gennemgang af sammenligningen mellem de offentlige underskud og de offentlige investeringsudgifter, saaledes som den ville goere i den rapport, den udarbejder i henhold til EF-traktatens artikel 104 C, stk. 3, dels en analyse af alle andre forhold, der skoennes relevante, herunder en analyse af dynamikken i og aarsagssammenhaengen mellem de stigende underskud og nedgangen i de offentlige investeringer;

28. finder, at de private investeringer er for utilstraekkelige, og opfordrer indtraengende det private erhvervsliv til, at det i betragtning af de gunstige vilkaar saasom hoeje afkast af investeringer, store fortjenester, lave inflations- og rentesatser bidrager til oeget beskaeftigelse i Europa gennem produktive investeringer og projekter som led i partnerskaber mellem den offentlige sektor og det private erhvervsliv;

29. opfordrer indtraengende medlemsstaterne til at fremme gennemfoerelsen af en konkret europaeisk beskaeftigelsespagt med benchmarking for beskaeftigelsespolitikken;

30. kraever en bedre og systematisk samordning af virksomheds-, kapital- og energibeskatning for omsider at lette skattebyrden paa arbejdsfaktoren;

31. havde gerne set, at der i den oekonomiske beretning var redegjort bedre for de oekonomiske politikkers oegede indbyrdes afhaengighed som et resultat af indfoerelsen af euroen, og at der i hoejere grad var taget hensyn hertil i beretningens analyser;

32. glaeder sig over, at Kommissionen i sin analyse knytter en reform af arbejdsmarkedet sammen med en reform af markedet for varer og tjenesteydelser og finansmarkederne;

33. erkender, at konkurrenceelementet paa markedet for varer og for tjenesteydelser vil kunne forbedres gennem stoerre prisfleksibilitet, modernisering af regelsaettene, fremme af ivaerksaetteraanden og indfoerelse af relevante konkurrencepolitikker;

34. anmoder Kommissionen om i oeget grad at vaere opmaerksom paa behovet for, at virksomhederne forbedrer deres tilpasningsevne med henblik paa at klare de teknologiske strukturaendringer, i hvilken forbindelse der maa sikres minimumsnormer for information og hoering paa europaeisk og nationalt plan;

35. mener, at en nedsaettelse af forbruget af ikke-varige ressourcer, udviklingen af nye tjenesteydelser og det tredje system vil skabe store muligheder for yderligere jobskabelse i informationssamfundet og udviklingen af nye teknologier;

36. finder, at en egnet vej til at oege beskaeftigelsen betydeligt er, at der tilskyndes til oprettelse af nye virksomheder og stilles risikovillig kapital og nye finansieringsformer til raadighed for isaer smaa og mellemstore virksomheder;

37. beklager bank- og finansforetagenders politik i Europa siden den 1. januar 1999 med hensyn til opkraevning af gebyrer i eurozonen - en adfaerd, der reducerer fordelene ved den faelles valuta og skader borgernes tillid til euroen; anmoder derfor Kommissionen om at traeffe alle noedvendige forholdsregler - ogsaa paa lovgivningsomraadet, hvis paakraevet - for at afhjaelpe denne situation;

38. opfordrer arbejdsmarkedets parter til under loenforhandlingerne at tage hensyn til de forventede stigninger i produktiviteten for at skabe optimale vilkaar for oeget beskaeftigelse;

39. kraever en mere aktiv arbejdsmarkedspolitik, som giver jobsoegende mulighed for at blive omskolet og forbedre deres kvalifikationer;

40. gentager sit krav om gennemfoerelse af princippet om livslang uddannelse, for at de fremtidige krav paa arbejdsmarkedet kan opfyldes og aeldre arbejdstageres muligheder oeges;

41. opfordrer medlemsstaterne og EU til at samordne egnede tiltag til lettelse af reintegationen i samfundet af befolkningsgrupper, der har vaeret ramt af social udstoedelse;

42. forlanger en kontinuerlig og omfattende overvaagning af loenomkostninger i den oekonomiske aarsberetning og i kvartalsvise publikationer for at imoedegaa en eventuel udvikling i uheldig retning, der kan hindre et formaalstjenligt og afbalanceret mix i den foerte politik;

43. goer endnu en gang opmaerksom paa, at det er noedvendigt at nedbringe arbejdsomkostningerne for de mindst kvalificerede arbejdstagere ved at mindske de bidrag, der er forbundet med de paagaeldende loenudbetalinger, uden dog at bringe socialsikringssystemernes finansiering i fare og/eller ved at anvende den reducerede momssats paa staerkt arbejdskraftintensive serviceydelser i hele Den Europaeiske Union; understreger, at dette skal ske for at fremme vaeksten og beskaeftigelsen samtidig med, at der gennemfoeres en passende uddannelsespolitik for at oege kvalifikationerne og produktiviteten;

44. forventer derfor, at der foretages investeringer paa omraaderne uddannelse, erhvervsuddannelse og videreuddannelse samt forskning og udvikling for at oege konkurrenceevnen paa verdensmarkedet;

45. stoetter, at medlemsstaterne forpligtes til en bedre koordinering af skattepolitikken, der vil kunne nedsaette de oekonomiske forvridninger og optimere det indre markeds funktion;

46. finder, at den monetaere politik er tilpasset den nuvaerende europaeiske og internationale oekonomiske situation, men at den om noedvendigt boer justeres, hvis den oekonomiske situation i eurozonen skulle forvaerres betydeligt, eller hvis der i eurozonen skulle vise sig en risiko for deflation;

47. mener ogsaa, at jo mere hensigtsmaessig udviklingen med hensyn til loenninger og budgetter er, desto mere vil den monetaere politik - inden for rammerne af en egnet »policy mix« - vaere endnu gunstigere for en foroegelse af beskaeftigelsen, samtidig med at den sikrer prisstabiliteten;

48. understreger, at det er noedvendigt at undersoege de forskellige mekanismer, der anvendes til at omsaette den monetaere politik i de forskellige lande i eurozonen, og at tage hensyn hertil ved gennemfoerelsen af de oekonomiske politikker;

49. minder om, at der for eurozonen og for Den Europaeiske Union skal gennemfoeres en dobbelt analyse for at udnytte de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker bedst muligt; understreger derfor, at der skal indledes overvejelser om, hvilken (formel eller uformel) institutionel ramme der skal gennemfoere dette krav; mener under alle omstaendigheder, at det vil vaere hensigtsmaessigt at sammenlaegge proceduren i tilknytning til de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker med proceduren for retningslinjerne for beskaeftigelsen;

50. gentager forslaget fra ovennaevnte beslutning af 30. april 1998 om den foregaaende oekonomiske aarsberetning om at medtage en »scenarie-analyse« - eventuelt underbygget af oekonometriske instrumenter - for bedre at foregribe risici og vaere klar med passende modforholdsregler i tilfaelde af, at konjukturudviklingen giver anledning til mindre gunstige oekonomiske udsigter;

51. finder, at usikkerheden i den internationale oekonomiske situation boer faa Kommissionen til at undersoege, hvordan og i hvilken konkret form der kan oprettes et krisestyringsinstrument, som - isaer inden for eurozonen - kan give hurtige og samordnede svar paa enhver kraftig opbremsning i den oekonomiske vaekst og paa risikoen for en chokeffekt;

52. forventer af Kommissionen, at den baserer sin henstilling om de overordnede retningslinjer for de oekonomiske politikker paa en kritisk og objektiv analyse af stabilitets- og konvergensprogrammerne med anbefalinger for de enkelte lande, og minder i den forbindelse Kommissionen om dens ansvar i henhold til EF-traktatens artikel 103, stk. 3;

53. beklager forsinkelserne i den formelle vedtagelse af de beskaeftigelsespolitiske retningslinjer for 1999 og opfordrer Kommissionen til at underrette Parlamentet om Raadets aendringer af dets udkast til »Jumboraadets« moede den 1. december 1998;

54. opfordrer Kommissionen til at soerge for, at de store oekonomisk-politiske retningslinjer bliver indskrevet i en ramme, der er koordineret med beskaeftigelsesstrategien;

55. opfordrer Raadet og Kommissionen til at afhjaelpe det demokratiske underskud i den oekonomiske politik og i beskaeftigelsespolitikken gennem en interinstitutionel aftale, som inddrager Parlamentet helt og holdent i beslutningsprocessen om de overordnede linjer i den oekonomiske politik og de oekonomisk-politiske retningslinjer;

56. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet og Kommissionen samt medlemsstaternes parlamenter.