Nr. C 341/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.12.83 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
. Forkastet ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev 
forkastet af Udvalget under debatten: 
Side 12, pkt. 4.5. 
I sidste afsnit tilføjes følgende: 
»Man bør ligeledes have leverandørernes behov in mente, især med hensyn til computer soft­
ware«. 
Resultatet af afstemningen 
24 stemte for, 35 stemte imod, 11 undlod at stemme. 
Udtalelse om forslag til Rådets forordning om prisdannelsen for godstransport ad 
landevej mellem medlemsstaterne 
Den tekst, som er udtalelsens genstand, er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers 
Tidende nr. C 265 af 9. oktober 1982, side 5. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttende den 5. oktober 1982, i medfør af artikel 75 i traktaten om oprettelse 
af Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale 
Udvalg om det nævnte forslag. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog sin udtalelse på sin 210. plenarforsamling 
afholdt i Bruxelles den 28. og 29. september 1983. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG 
HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 75, 
under henvisning til Rådets beslutning af 5. oktober 
1982 om at anmode om Udvalgets udtalelse om 
ovennævnte forslag ('), 
(') EFTnr. C 265 af 9. 10. 1982, s. 5. under henvisning til beslutning truffet af Udvalgets 
præsidium den 13. oktober 1982 om i henhold til 
forretningsordenens artikel 22 at pålægge Afdelin­
gen for transport og kommunikation at udarbejde 
udtalelse og beretning om emnet, 
under henvisning til afdelingens udtalelse vedtaget 
på det 151. møde den 14. september 1983, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
C. A. Bos, 
19. 12. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 341/39 
under henvisning til forhandlingerne på den 
210. plenarforsamling den 28. og 29. september 
1983, mødet den 29. september 1983, og 
ud fra følgende betragtninger: 
1. ifølge artikel 21 i Rådets forordning (EØF) 
nr. 2831/77 af 12. december 1977 om prisdan­
nelsen for godstransport ad landevej mellem 
medlemsstaterne (') skal Rådet senest den 
31. december 1982 træffe afgørelse om den 
fremtidige ordning på dette område; stadig 
ifølge artikel 21 finder forordningen anvendelse 
indtil den 31. december 1983, 
2. på mødet den 7.jurii 1983 har Rådet imidlertid 
»med forbehold af Det økonomiske og sociale 
Udvalgs udtalelse« truffet en afgørelse; ifølge 
den skal prisdannelsen inden for godstransport 
ad landevej mellem medlemsstaterne i fremti­
den principielt bygge på et system af vejledende 
tariffer, dog med mulighed for at aftale bi- eller 
multilaterale gaffeltariffer; 
3. da Det økonomiske og sociale Udvalg ikke offi­
cielt er informeret om detaljer i Rådets drøftel­
ser, kan det kun tage stilling til det kommissi­
onsforslag, det har fået forelagt — 
med 41 stemmer mod 13, mens 8 medlemmer hver­
ken stemte for eller imod 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1. Harmoniseret ramme om prisdannelsen inden for 
godstransport ad landevej 
Udvalget glæder sig over Kommissionens bestræbel­
ser for at skabe en harmoniseret ramme om prisdan­
nelsen inden for godstransport ad landevej mellem 
medlemsstaterne. 
En sådan ramme kunne udgøre et bærende element 
i den fælles transportpolitik, der i hovedsagen skal 
skabe et ensartet ellers fælles indre transportmarked. 
Dog er det nok en kendsgerning, at forudsætnin­
gerne for en virkelig gennemført transportpolitik 
inden for Fællesskabet endnu ikke er til stede. Der­
for kan Kommissionens forslag også kun betragtes 
som et skridt på vejen henimod en fælles transport­
politik og som et bidrag til tilvejebringelsen af en 
sådan politik. 
(') EFTnr. L 334 af 24. 12. 1977, s. 22. Det kan imidlertid ventes, at udformningen af et 
fælles prisdannelsessystem for godstransport ad lan­
devej vil påvirke integrationsprocessen, og at kravet 
om gensidig konultation vil virke stimulerende. 
Udvalget fastslår udtrykkeligt, at en EF-ramme om 
prisdannelsen ikke gør det mindre nødvendigt, end­
sige overflødigt, at harmonisere konkurrencebetin­
gelserne inden for godstransport ad landevej. Tvær­
timod er det en nødvendig konsekvens, at bestræ­
belserne for harmonisering på konkurrenceområdet 
videreføres i forstærket takt. 
2. Betydningen af den fælles ramme om prisdannel­
sen inden for godstransport ad landevej 
De store forskelle, der for tiden findes mellem de ti 
medlemsstaters transportpolitik, gør det meget svært 
at finde en fællesnævner på dette område. Efter 
Udvalgets opfattelse behøver det imidlertid ikke 
nødvendigvis at føre til, at Kommissionens forslag 
ikke får nogen praktisk betydning. Da der er tale om 
et skridt på vejen henimod en fælles transportpolitik 
på et delområde og om en referenceramme for pris­
dannelsen, bør og skal det få konkrete virkninger. 
3. Minimumsmål: Bilateral fastsættelse 
Da forordningen skal bidrage til at skabe et fælles 
transportmarked, må tarifferne i det mindste fast­
sættes af medlemsstaterne på bilateralt grundlag. 
For ensidigt fastsatte tariffer kan ikke blot anvendes 
til kunstigt at fremme de nationale eksportinteresser, 
men er derudover årsag til, at der ikke findes vejle­
dende tariffer for en medlemsstats indgående trafik. 
For et udenlandsk transportfirma, der tager gods 
med på tilbageturen fra en medlemsstat, er den vej­
ledende tarif for den pågældende stat ikke et til­
strækkeligt holdepunkt, medmindre den er i over­
ensstemmelse med firmaets egne driftsmæssige for­
hold. Udvalget henviser desangående til EØF-trak-
tatens artikel 78, ifølge hvilken der skal tages hensyn 
til transportvirksomhedernes økonomiske situation. 
I realiteten udgør transporten mellem to medlems­
stater — udtur og hjemtur — ét marked, om end præ­
get af nationalitetsmæssige forskelle. I den forbin­
delse spiller de forskellige omkostningsmæssige 
situationer og valutasvingningerne en særlig rolle 
for virksomhedernes rentabilitet og likviditet. 
Nr. C 341/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 12. 83 
Men problemer som omkostningsforskelle og likvi­
ditetskrav løses ikke med unilateralt fastsatte tarif­
fer; de ignoreres blot. Hvis tarifferne derimod for­
handles bilateralt, kommer disse problemer af sig 
selv frem, og man tvinges til at finde en løsning 
inden for en overskuelig frist. 
4. Vejledende tariffer og obligatoriske tariffer: to-
eller ensporethed 
I nogle medlemsstater går transportpolitikken stadig 
i retning af obligatoriske tariffer. Uforbindende pris­
henstillinger tillades knap. 
Skønt Udvalgets flertal foretrækker ordningen med 
vejledende tariffer, er der et mindretal, som går ind 
for obligatoriske tariffer. Dette mindretal repræsen­
terer først og fremmest nogle store lande med bety­
delig transsittrafik. 
a) En mellemvej 
Udvalget gør opmærksom på, at der findes en mel­
lemvej mellem uforbindende prishenstillinger og 
obligatoriske tariffer. Dermed anerkendes det, at 
stabilisering af prisniveauet er af stor betydning for 
markedets funktion. Denne mellemvej går ud på, at 
der — vedvarende eller i visse tilfælde — indføres 
anmeldelsespligt for befordringspriser, som ligger 
under en fastsat nedre grænse. En transportvirksom­
hed må så kunne påvise, at sådanne priser er drifts­
økonomisk forsvarlige. 
b) Ensartet beregningsmetode 
Udvalget konstaterer endvidere, at hverken et 
system af uforbindende prishenstillinger eller et 
system af obligatoriske tariffer under de forelig­
gende omstændigheder forekommer gennemførligt 
på alle forbindelser mellem medlemsstaterne. Der er 
endog landepar, for hvis vedkommende det ikke 
ville have megen mening at opstille en tarif. Allige­
vel behøver disse strukturelle omstændigheder ikke 
at afføde resignation. 
Efter Udvalgets opfattelse er det, trods modsætnin­
gen mellem de to tarifsystemer, ikke nødvendigt at 
arbejde med to fuldstændig forskellige systemer. For 
ethvert prissystem må baseres på omkostningerne 
(med udgangspunkt i kontinuerlig drift) og på mar­
kedsforholdene. Dette gælder lige så vel for et 
system af anbefalede priser som for obligatoriske 
tariffer. Af omkostninger og markedsforhold kan der 
både afledes en vejledende tarif og en obligatorisk 
gaffeltarif. Afgørende er kun, at samme beregnings­metode anvendes i forbindelse med alle bilateralt 
fastsatte tariffer, uanset disses art, så der på grund­
lag af denne metode også kan afledes obligatoriske 
minimal-, normal- og maksimaltariffer. 
Dermed hindres i vidt omfang en dobbelt ramme 
om prisdannelsen inden for vejgodstransporten i 
EF. Kun i formen og angående de nærmere 
omstændigheder ville der så bestå en forskel; det 
ville imidlertid ikke ødelægge systemet, om der 
under visse omstændigheder og på bestemte trafik­
relationer tolereredes en afvigelse fra den vejle­
dende tarif på en bestemt procentsats i ned- eller 
opadgående retning. Under alle omstændigheder er 
udgangspunkterne for tarifdannelsen med samme 
beregningsmetode ensartede. 
c) Kontrol med tarifferne 
Hvad angår de obligatoriske tariffer anser Udvalget 
det for formålstjenligt at komme ind på et særligt 
problem, der har at gøre med tarifovervågningen. 
Obligatoriske tariffer fungerer kun, hvis bilateralt 
aftalte tariffer overvåges af begge involverede med­
lemsstater. Det forudsætter, at det dertil nødvendige 
apparat forefindes. Desuden må det, når bestemte 
forudsætninger er til stede, være muligt at indgå 
særaftaler og aftale særtariffer under de- obligatori­
ske tariffer, forudsat det er driftsøkonomisk forsvar­
ligt. 
5. Tariffastsættelse 
a) Vejledende tariffer 
Vejledende tariffer bør fastsættes sådan, at de anbe­
falede befordringspriser fører til, at der kontinuerligt 
er befordringsydelser til rådighed. Der er tilstrække­
ligt med praktiske erfaringer til, at dette princip kan 
realiseres. For at opnå stabil markedsligevægt kan 
urentabel handlen fra transportudbyderes side ude­
lukkes ved hjælp af dertil egnede foranstaltninger. 
Grundlaget for tariffastsættelsen bør være omkost­
ningerne ved at frembringe transportydelserne. 
Kostprisen bygger så på en normal udnyttelse af 
lastekapaciteten og på overholdelse af love og admi­
nistrative forskrifter, ikke mindst på det sociale 
område. Desuden må den vejledende tarif levne en 
margen til uforudsete eller ikke-kvantificerbare 
omkostninger; denne margen kan fastsættes på 
grundlag af erfaringer og data fra transportvirksom­
hederne. 
19. 12. 83 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 341/41 
Kostprisen kan offentliggøres i almenforståelig form 
og kan sættes i relation til et køretøjs eller en virk­
somheds typiske befordringsydelser. 
b) Obligatoriske tariffer 
Kommissionens forslag om at fastsætte de obligato­
riske tariffer på grundlag af de variable omkostnin­
ger er ikke gennemførligt. Set over en kort periode er 
de variable omkostninger identiske med de rent 
afstandsafhængige omkostninger, som imidlertid 
kun udgør en yderst begrænset del af omkostnin­
gerne og derfor ikke har stor praktisk betydning for 
virksomheden. 
Tager man udgangspunkt i en længere periode er 
alle omkostninger variable; så omfatter begrebet 
»variable omkostninger« alle omkostninger. Det 
ville derfor være hensigtsmæssigt ved fastlæggelsen 
af en obligatorisk tarif at basere margenen (marge­
nerne) på de omkostningsforskelle, der er betingede 
af forskellig efterspørgsel efter transportydelserne 
(dvs. på markedsforholdende). På den måde kan det 
konstateres, om befordringspriser, der ligger en 
bestemt procentsats under den vejledende tarif, af 
driftsøkonomiske grunde er berettigede. Dermed 
skabes der plads til transportvirksomheder, der på 
grund af deres marked kan gennemføre transporter 
under den gennemsnitlige markedspris. I den for­
bindelse ville det dog være nødvendigt med særligt 
bindende regler for at hindre misbrug af obligatori­
ske tariffer (illoyal konkurrence). 
Den ovenfor omtalte ordning, indførelse af en nedre 
grænse, ville kunne virke stærkt prisstabiliserende. 
Samtidig kunne den sikre ensartet beregning. (Tarif­
fer på grundlag af kontinuitet og markedsforhold.) 
Bruxelles, den 29. september 1983. Hvor langt under den offentliggjorte vejledende 
tarif, mindstetariffen eller den nedre grænse bør 
fastsættes, kan Udvalget ikke afgøre for øjeblikket. 
Faren ved for høje mindstetariffer med deraf føl­
gende forstyrrelser på markedet må afvejes mod 
faren ved en mindstetarif/nedre grænse, der ligger 
langt under de gennemsnitlige omkostninger, og 
således gør prisdannelsesrammen absurd. 
6. Fastsættelsesprocedure og terminer 
Hvad angår procedurerne for fastsættelse af tarif­
ferne anser Udvalget det for nødvendigt, at regerin­
gerne får ansvaret for, på forslag af transportvirk­
somhederne og efter høring af speditørerhvervet, at 
opstille tarifferne. Fastsætter staterne ikke tarifferne, 
får de næppe nogen virkning og bliver evt. slet ikke 
opstillet. I så fald er speditørerne heller ikke sikret 
en passende indtægt. 
Skønt man af formelle grunde kan afvise at lade vej­
godstransporterhvervets arbejdstagere medvirke ved 
tariffastsættelsen (der er ikke tale om, at speditører­
hvervets arbejdstagere skal deltage i konsultatio­
nerne), nærer Udvalget ingen tungtvejende betæn­
keligheder ved konsultation af deres repræsentanter. 
Hvordan dette i detaljer skal ordnes, bør overvejes 
nærmere; det er ikke af den grund nødvendigt af 
forlænge fristen for den foreslåede ordnings ikraft­
træden. 
De i forslaget nævnte procedureterminer betyder 
efter Udvalgets opfattelse en væsentlig forbedring i 
forhold til den nuværende forordning. Tariffer på 
grundlag af omkostnings- og markedsforhold er pr. 
definition kun mulige, hvis ændringer i omkost­
nings- og markedsforholdene kommer til udtryk i 
priserne inden for et passende kort tidsrum. 
Francis CEYRAC 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 341/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 12. 83 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Forkastede ændringsforslag 
Følgende ændringsforslag, som var indgivet i overensstemmelse med forretningsordenen, blev 
forkastet af Udvalget under debatten: 
Side 5 
Pkt. a) En mellemvej 
Hele punktet udgår. 
Begrundelse 
Hovedsynspunktet i udtalelsen er indeholdt i det foranstående afsnit: et »flertal foretrækker ord­
ningen med vejledende tariffer...«. Den i punkt a) foreslåede »mellemvej« vil kunne indebære 
en urimelig administrativ belastning for transportvirksomhederne, når der i forbindelse med hver 
enkelt befordring kan blive afkrævet en kalkulation, der viser, at prisen er »driftsøkonomisk for­
svarlig«. Mellemvejen vil derved kunne virke mere protektionistisk end obligatoriske tariffer. 
Afstemningsresultat 
Stemmer for: 25, stemmer imod: 27, stemmer hverken for eller imod: 2. 
Side 9, pkt. 5 b) 
Før pkt. 6 indføjes følgende: 
»Til de variable omkostninger, der omtales i forordningsforslagets artikel 12, hører de kom­
mercielle udgifter. Enten i denne eller i en særlig artikel bør følgende præciseres: 
»En særlig tarif anvendes for transporter, der udføres ved en speditørs mellemkomst. Fra 
minimumsprisen fradrages en procentdel, som repræsenterer de kommercielle ydelser, som 
speditøren udfører i transportvirksomhedens sted.« 
Begrundelse 
For vejgodstransportmarkedet gælder, at det i forbindelse med de fleste transporter, der udføres i 
Fællesskabet, er støttevirksomheder, der hverver kunderne, fremskaffer fragten og står for admi-
nistrativt-kommercielle opgaver som at yde forskud og påtage sig risikoen ved uerholdelige for­
dringer. 
Derfor må forordningen rumme bestemmelser, som sikrer, at transportvirksomhederne kan betale 
for denne vigtige kommercielle funktion, der bidrager til at koordinere vejtransporten i Fælles­
markedet. Transportvirksomhederne overlader jo en del af deres opgaver til støttevirksomhe­
derne; så må forordningen også give dem mulighed for at betale disse en del af den pris, de 
opnår hos brugerne, selv i de tilfælde hvor denne pris er lig med minimumstariffen. 
De facto som de jure accepterer speditøren (det er jo speditøren, der sigtes til med betegnelsen 
støttevirksomhed) transporten i sit eget navn og på egen risiko og overlader det til en transport­
virksomhed at udføre den. Transportvirksomheden fakturerer sin ydelse til speditøren og bereg­
ner sig markedsprisen eller tariffen, fratrukket en kommission (som er støttevirksomhedens afløn­
ning). Støttevirksomheden afregner med kunden til normal pris, hvad enten denne er fastsat frit 
eller ved lov. 
Afstemningsresultat 
Stemmer for: 21, stemmer imod: 26, stemmer hverken for eller imod: 10.