Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om En europæisk-asiatisk samarbejdsstrategi inden for miljø« (98/C 129/11)

Kommissionen besluttede den 14. oktober 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, som udpegede Joop Koopman til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. februar 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 352. plenarforsamling af 25. og 26. februar 1998, mødet den 25. februar 1998, med 92 stemmer for, 6 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Baggrund

1.1. Miljøsituationen

1.1.1. Kommissionen tegner i sin meddelelse et mørkt billede af den miljømæssige forringelse i landene i Sydasien, Østasien og Sydøstasien ().

1.1.2. Vandforureningen betragtes som Asiens mest akutte miljøproblem. Denne form for forurening er skyld i meget høj dødelighed og sygelighed, især blandt børn. I store områder er der mangel på ferskvand. I Singapore er der allerede kronisk vandmangel (), og Indien er ved at komme i samme situation.

Luftforureningen skaber også alvorlige sundhedsproblemer. Emissionerne af luftforurenende partikler og svovldioxid er blandt de højeste i verden. Asiens andel af drivhusemissionerne udgjorde 20 % i 1985 og forventes at stige til 25-30 % inden år 2000 ().

1.1.3. Affaldsforvaltningen er forbundet med store problemer og vil fortsat frembyde en stor helbredsrisiko, navnlig for den fattige befolkning, og øge omkostningerne i forbindelse med fremtidig oprensning, da den økonomiske vækst og urbaniseringsgraden forventes at forblive høj.

Forringelsen af jordbunden er betydelig i hele Asien, hovedsagelig fordi landbrugerne søger at holde sig selvforsynende med fødevarer.

Skovrydningen har nået et sådant omfang, at traditionelle eksportører såsom Filippinerne og Thailand praktisk taget har udtømt deres skovressourcer. Indien, som tidligere var selvforsynende er blevet en betydelig importør. Endelig er det nødvendigt at nævne tabet af biologisk mangfoldighed.

Den biologiske mangfoldighed er alvorligt truet i skovene i Sri Lanka, det østlige Himalaya og i det sydlige Indien. Det fremgår af Kommissionens meddelelse, at næsten trefjerdedele af de naturlige leve- og voksesteder i regionen er gået tabt eller er blevet uigenkaldeligt ødelagt.

1.2. Årsager

1.2.1. Meddelelsen fremhæver tre faktorer, som ligger til grund for denne miljøsituation: manglende institutionel kapacitet til at tackle miljøproblemer, Asiens store og voksende befolkning og den medfølgende industrialisering og urbanisering.

Af Asiens befolkning på 2,8 mia., over halvdelen af jordens befolkning, lever 700 mio. i absolut fattigdom. Størstedelen af disse er koncentreret i Sydasien.

Befolkningen forventes at vokse med næsten to procent om året og med dobbelt så meget i de store byer, hvor størstedelen af den industrielle udvikling stadig foregår.

1.3. Eksisterende europæisk-asiatisk miljøsamarbejde

1.3.1. På fællesskabsplan er der allerede indgået en række aftaler med de asiatiske lande. Kommissionen har anslået sine 1994-forpligtelser til 130 mio. ecu. 40 % af midlerne blev allokeret til tropeskove, 30 % til landområder og ca. 8 % til henholdsvis ferskvand og styrkelse af institutionerne. Biologisk mangfoldighed, bymiljø og forureningskontrol fik tilsammen tildelt ca. 5 % af de disponible midler.

1.3.2. EU støtter en række programmer, hvortil der anvendes særlige kanaler og værktøjer, bl.a. programmer, som henhører under det videnskabelige og teknologiske samarbejde, samarbejdsprogrammet EU/Kina om miljøstyring, økonomisk samarbejde gennem Europæiske Erhvervsfremme- og Innovationscentre (EBIC), som er oprettet i samarbejde med medlemsstaternes lokale handelskamre og erhvervssammenslutninger og via et teknologivindue (TW), som udelukkende beskæftiger sig med miljøet (Det Regionale Institut for Miljøteknologi - RIET), »Asia-Invest Programme«, »European Community Investment Partners«, Fællesskabets generelle præferenceordning (GSP) og endelig Den Europæiske Investeringsbanks (EIB) udlånsaktiviteter, som i øjeblikket centrerer sig om energi og transport.

1.3.3. Herudover bør der nævnes en række initiativer, der har til formål at skabe bedre forbindelser og fremme partnerskaber mellem EU og grupper af asiatiske lande. I 1996 offentliggjorde Kommissionen sin meddelelse: Nye impulser til befordring af forbindelserne mellem Den Europæiske Union og ASEAN (). I fælleserklæringen fra EU/ASEAN-ministermødet i februar 1997 henvises der til beslutningen om at oprette en uformel miljøarbejdsgruppe. Samme sted blev der dagen efter afholdt det første ASEM ()-møde. I sluterklæringen herfra blev der henvist til de fremskridt, der var gjort med oprettelsen af det asiatisk-europæiske center for miljøteknologi i Thailand, som stats- og regeringscheferne havde truffet beslutning om i marts 1996.

1.3.4. EU's medlemsstater opretholder en lang række bilaterale miljøforbindelser med asiatiske lande.

Følgende finansieringskilder kan nævnes: offentlig udviklingshjælp, erhvervsfremmeprojekter, egne midler blandt større virksomheder, der i samarbejde med lokale partnere søger ind på miljømarkederne, og lån ydet af private europæiske banker.

Den samlede strøm af midler og programmer fra de enkelte medlemsstater kendes ikke, da der ikke findes mekanismer til registrering heraf.

2. Meddelelsens europæisk-asiatiske miljøsamarbejdsstrategi

2.1. Meddelelsen har til formål at »øge effektiviteten og effekten af det europæisk-asiatiske miljøsamarbejde i almindelighed.« Den foreslår nøgleforanstaltninger, der kunne tjene som en reference for samarbejdet og opfordrer til frivillig koordinering mellem alle europæiske aktører med henblik på at øge effekten af de midler, der strømmer fra Europa til Asien. Strategien omfatter 17 (udviklings-)lande: ASEAN's medlems- og ansøgerlande, bortset fra Brunei og Singapore (), landene i Sydasien og Kina.

2.2. Meddelelsen giver fire hovedbegrundelser for lanceringen af denne nye strategi.

For det første konstateres det, at (mange) miljøproblemer går på tværs af de nationale grænser. Det gælder fx virkninger af drivhusgasemissioner, nedbrydning af ozonlaget og tab af biologisk mangfoldighed.

For det andet medvirker fattigdom direkte til miljøforringelsen, da bæredygtige alternativer for udnyttelsen af naturressourcerne ikke (i tilstrækkelig grad) står til rådighed for de fattige. For det tredje er den nuværende miljøforringelse og den fortsatte miljøbelastning begyndt at true den økonomiske udvikling i disse regioner. På grund af økonomiernes globale karakter vil virkningerne også kunne mærkes i Europa (). Endelig giver Asiens miljøbestræbelser europæiske virksomheder muligheder for at bidrage til at imødekomme disse udfordringer til gensidig fordel.

2.3. Kommissionens strategi og forslag er baseret på tre aktionslinjer.

For det første må der ske en mobilisering af den private sektor. Dette er ikke kun nødvendigt for at tiltrække tilstrækkelig kapital - inden år 2000 vil der være behov for 34 mia. ecu om året, men også fordi en markedsbaseret approach »kunne fremme en mere effektiv anvendelse af ressourcerne«.

For det andet bør man fremfor det naturlige miljø lægge større vægt på by- og industrirelaterede miljøproblemer, forureningsforebyggelse og renere teknologier, da disse spørgsmål er blandt de mest presserende.

Kommissionen går endvidere ind for at satse på »win-win-muligheder« ved at tage udgangspunkt i Europas stærke sider såsom: opbygning af miljøstyringskapacitet, udstyr og teknologier til nedbringning og forebyggelse af forurening samt innovation, forskning og udvikling.

2.4. Kommissionen ønsker, at der navnlig samarbejdes om disse tre nøgleområder, som udgør Europas stærke sider, og forelægger en praktisk vejledning for hvert område.

Det foreslås at føre en miljødialog på grundlag af strategier, som skal udvikles for hvert af de nævnte lande.

Der opfordres til synergi med medlemsstaternes programmer og til allokering af tilstrækkelige midler.

2.5. Meddelelsen nævner til sidst fire kriterier, som skal ligge til grund for udvælgelsen af EU's samarbejdsaktiviteter.

De fire kriterier er: gensidig interesse, komplementaritet med medlemsstaternes aktiviteter, samspil med multilaterale organisationer og bæredygtighed.

3. Generelle bemærkninger

3.1. ØSU hilser denne klart formulerede meddelelse velkommen og støtter de grundprincipper, som forslagene bygger på. Meddelelsen redegør for problemerne, behovet for handling og samarbejdsstrategien på en komprimeret, men overbevisende måde. Logikken i meddelelsen er så klar, at man næsten fristes til at overse eller undervurdere de betydelige hindringer og dødvandesituationer, som kan forventes at dukke op, og som må overvindes, inden man til sidst kan høste frugten af de gennemførte projekter. At disse problemer er meget store, fremgår også af de drøftelser, der blev ført, og de tilsagn, der blev givet på Kyoto-konferencen om klimaændringer i december 1997.

ØSU ønsker i denne sammenhæng endnu en gang at understrege vigtigheden af bæredygtighed på alle planlægningsniveauer.

Med vækstpausen i 1997 skulle der være tilstrækkelig tid til at indarbejde miljøbeskyttelse og princippet om bæredygtig udvikling i den nye økonomiske strategi, som de pågældende lande bør anlægge. Samarbejdet med EU og erfaringerne på dette område kan udnyttes fuldt ud via en sådan strategi.

3.2. ØSU går ud fra, at Kommissionens manglende behandling af disse hindringer ikke skyldes, at den ikke er klar over dem eller ønsker at tillægge dem ringe betydning, men at den mener, at Fællesskabet i almindelighed, Kommissionen, medlemsstaternes regeringer og arbejdsmarkedets parter i bredest mulig forstand, bør tage sig sammen og nå til enighed om de rammebestemmelser, som Kommissionen foreslår. Når først EU har fastlagt sin strategi, herunder enighed vedrørende spørgsmålet om Europas stærke sider, og Asien derefter også har fastlagt sin strategi, vil næste fase være at fastsætte mål, som vil ligge til grund for udformningen af programmer og projekter. I denne fase vil opmærksomheden blive rettet mod sådanne hindringer.

3.3. Dette er også årsagen til, at Kommissionen endnu ikke har fundet det nødvendigt at konsultere andre internationale organer eller de enkelte lande i Asien, inden den færdiggjorde sin meddelelse. ØSU kan følge denne tankegang, men logikken indeholder også elementer af et cirkelbevis, for man kunne forestille sig, at det ville være lettere at opnå enighed om rammebetingelserne, hvis parterne bedre forstod, hvad de indebar. En antydning af en reaktion fra deltagende asiatiske lande på den foreslåede samarbejdsstrategi forekommer at være et oplagt parameter at gå ud fra.

3.4. Det fremgår ikke af meddelelsen, hvordan strategien skal følges op. Hvad agter Kommissionen at gøre, når Rådet er nået til enighed? ØSU opfordrer Kommissionen til at oplyse, på hvilken måde den vil føre forhandlingerne med partnerlandene i Asien og med de internationale organisationer (), som også arbejder inden for dette område, da det vil hjælpe dem til at formulere deres holdning til strategien.

3.5. Meddelelsen fremhæver med rette behovet for en bedre koordinering af programmer og projekter, som medlemsstaterne gennemfører med de asiatiske lande. Hensigten er at undgå dobbeltarbejde og styrke samspillet mellem programmerne. I betragtning af den direkte årsagssammenhæng mellem miljøbeskyttelse og fattigdomsbekæmpelse bør relevante udviklingssamarbejdsprogrammer inkorporeres i sådanne ordninger (). ØSU er klar over, at det er de fattige, som rammes hårdest af miljøforringelsen, og som er dårligst rustet til at forsvare sig imod eller undgå virkningerne af forureningen. Det må imidlertid erkendes, at det ofte, selv på nationalt plan, er vanskeligt at opnå den fornødne koordination, da forskellige organer er vant til at følge egne samarbejdsmønstre, -netværk og -metoder. Hertil kommer, at samordningsbestræbelser kan opfattes som indblanding i interne anliggender (). Det vil derfor være nødvendigt at oprette mekanismer såsom ekspertgrupper, som kan bidrage til at fremme koordinationen, og som kan synliggøre de fordele, ordningerne kan have for deltagerne.

3.6. Det må erkendes, at de 17 lande, som er udvalgt til at deltage i strategien er væsensforskellige. De tilhører ikke noget bestemt partnerskab og har heller ikke nogen fælles forbindelse med EU. ØSU er enig i, at der må fastlægges en særlig miljøstrategi for hver enkelt partnerland, men det ville være særdeles uhensigtsmæssigt, hvis EU var nødsaget til at indlede særskilte forhandlinger med hvert land om en samarbejdsstrategi. ASEM dækker ganske vist Sydøstasien og Østasien, men der er endnu ikke oprettet sådanne forbindelser med Sydasien (). Måske kunne ESCAP blive et vigtigt forum for en dialog med Asien, da det indtager en anerkendt rolle i miljøsamarbejdet.

3.7. Skønt der er stigende erkendelse i en række asiatiske lande af miljøforringelsens skadelige virkninger for sundheden og den økonomiske udvikling, er der ofte ingen overordnet vision om en bæredygtig udvikling. Der er et akut behov for at styrke den institutionelle kapacitet til at klare disse problemer. Institutionerne må gøres mere effektive, også på grund af de nyoprettede nationale miljødepartementers forholdsvis svage position (). ØSU er derfor helt enig i vigtigheden af at forbedre miljøstyringskapaciteten. Det er også enig med Kommissionen i, at EU's medlemsstater kunne yde et væsentligt bidrag på dette område ().

3.8. ØSU konstaterer med tilfredshed, at meddelelsen lægger vægt på den private sektors rolle i imødekommelsen af Asiens miljømæssige udfordringer. Det er meget vigtigt, at erhvervs- og interesseorganisationerne deltager i strategien, og der bør gøres en aktiv indsats for at inddrage disse organisationer. En stor del af litteraturen om emnet støtter tesen om, at større inddragelse af det private erhvervsliv og øget anvendelse af markedsbaserede løsninger, som er betinget og understøttet af et »befordrende« miljø, samt god forvaltningspraksis (kapacitetsopbygning) er de mest effektive midler til at sikre en bæredygtig udvikling ().

3.9. ØSU bifalder bemærkningerne fra formanden for Asien/Europa-mødet i Bangkok i marts 1996, som også synes at støtte en sådan approach. Dette element i strategien må imidlertid uddybes med henblik på at skabe gennemsigtige mekanismer, så den private sektor kan udfylde sin rolle på en effektiv måde.

3.10. ØSU håber derfor, at UNICE vil tage dette emne op på »Europe Asia Business Forum«, som vil blive afviklet inden ASEM II.

3.11. ØSU støtter endvidere det tredje aktivitetsområde i Kommissionens strategi: styrkelse af det europæisk-asiatiske F& U-netværk på miljøområdet. Teknologisk udvikling er en af Europas stærke sider og kunne spille en central rolle i samarbejdsstrategien til gensidig fordel for de involverede lande.

3.12. Endelig går ØSU ind for den opprioritering af by- og industrirelaterede miljøproblemer, som Kommissionen foreslår i sin meddelelse. På grund af disse problemers akutte karakter, er det i høj grad nødvendigt at øge budgetlinjen for teknologioverførsel, bymiljø og forureningskontrol, hvortil der i øjeblikket tildeles under 10 % af EU's miljømidler. Det er dog stadig vigtigt at bidrage til bevarelsen af de naturlige leve- og voksesteder.

4. Særlige bemærkninger

4.1. ØSU mener, at der bør rettes særlig opmærksomhed mod den rolle, som SMV spiller i Asien. I mange udviklingslande bidrager SMV i betydelig grad til eksporten. I Indien tegner SMV sig for eksempel for 90 % af eksporten af tekstil- og lædervarer. Disse virksomheder kan have behov for hjælp til at imødekomme de høje miljøstandarder, som måske gælder for deres kunder på de udenlandske markeder. Der er tegn på, at SMV bidrager forholdsvis meget til industriforureningen, men der er et (stort) potentiale for forbedring af miljøstyringskapaciteten via bedre administrativ praksis, forudsat at den fornødne infrastruktur er på plads ().

4.2. ØSU noterer sig den beslutning, der er taget af ASEM's stats- og regeringschefer om oprettelse af et asiatisk-europæisk center for miljøteknologi i Thailand, men henleder opmærksomheden på Det Regionale Institut for Miljøteknologi (RIET) i Singapore, som Fællesskabet og Singapore sammen etablerede i 1993. I løbet af de tre år, RIET har eksisteret, er det, som det også fremgår af meddelelsen, blevet et center for ekspertise i overførsel og udveksling af knowhow og tjenester på miljøområdet mellem Europa og Asien.

ØSU mener, at det ville gavne både de europæiske og asiatiske ASEM-partnere, hvis man søgte at opnå komplementaritet mellem det nye miljøinstitut og RIET. Mens RIET er orienteret mod erhvervslivet, hvor den søger at fremme god praksis på miljøområdet, kan det nye institut beskæftige sig med miljøspørgsmålenes samfundsmæssige aspekter, navnlig ved at fremsætte synspunkter vedrørende miljøpolitik, den institutionelle ramme og kapacitet. Instituttet kan også stimulere den strategiske miljøplanlægning og tjene som forum for konsultation og dialog.

4.3. I meddelelsen fremhæves det, at udenlandske virksomheder er i færd med at etablere produktionsfaciliteter i visse asiatiske lande for at høste fordelen ved disse landes mindre strenge miljøforanstaltninger. ØSU understreger, at dette ikke finder sted i noget stort omfang ().

ØSU vil naturligvis i højere grad være imod en udflytning af udenlandske virksomheder, hvis incitamentet hertil er en sænkning af miljøstandarderne i de pågældende asiatiske lande. Det opfordrer i denne sammenhæng til, at Kommissionen i forbindelse med multilaterale forhandlingsrunder, fx OECD-forhandlingerne om en multilateral aftale om investering (MAI) og WTO-forhandlingerne, aktivt støtter strategien »non-lowering of domestic standards« (ingen sænkning af de nationale standarder). Fænomenet viser klart behovet for at tilskynde de asiatiske lande til at forbedre deres miljøforhold samt relevansen netop nu af den foreslåede strategi.

4.4. ØSU anbefaler endelig, at alle dele af de budgetposter, der har at gøre med miljøaspekter og samarbejde med Asien, samles under en slags rammeprogram i stil med det program for forskning og teknologisk udvikling, der omtales i traktatens artikel 130 I eller det nyligt foreslåede rammeprogram for energi. En sådan administrativ omrokering af budgetposterne ville i høj grad øge gennemsigtigheden af EU's miljøpolitik. Øget gennemsigtighed ville samtidig give den politiske beslutningstager bedre indsigt i eventuelle sammenhænge mellem de forskellige programmer, som ligger på bordet, og forsyne ham med et simpelt værktøj til at fremme samordningen og synergien mellem de godkendte ordninger.

Bruxelles, den 25. februar 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EU opererer med følgende klassifikation: Sydasien - Afghanistan, Bangladesh, Bhutan, Indien, Maldiverne, Nepal, Pakistan og Sri Lanka. Østasien - Kina, (Hong Kong), Korea, Macao, Taiwan og Japan. Sydøstasien - ASEAN-landene (Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien), som består af Brunei, Indonesien, Malaysia, Filippinerne, Singapore, Thailand og Vietnam + ansøgerlandene Cambodja, Laos og Myanmar.

() Mindre end 1 000 kubikmeter pr. person om året. Den dårlige vandforsyning er begyndt at få konsekvenser for den økonomiske udvikling og for sundheden.

() Nepal og Bhutan forbruger mindre end 20 kg olieækvivalent pr. indbygger om året i modsætning til Kina, Thailand, Malaysia og Singapore, som forbruger over 600 kg. De tilsvarende tal for Europa og USA er henholdsvis 4 000 kg og 8 000 kg.

() KOM(96) 314 endelig udg., 3. juli 1996. I artikel 3.1.4 nævnes en række miljøområder, hvor der ønskes (mere) samarbejde.

() Asien/Europa-topmøde. Det første møde mellem stats- og regeringschefer fra ti asiatiske lande (ASEAN + Kina, Korea og Japan) og EU og dets medlemsstater fandt sted i marts 1996. Det andet møde vil blive afholdt i London i april 1998.

() Man har udelukket disse to lande fra den foreslåede strategi, da deres økonomiske udviklingsniveau langt overstiger de øvrige landes niveau.

() Et eksempel herpå er virkningerne af usikkerheden på finansmarkederne i en række asiatiske lande, som i oktober 1997 førte til et skarpt fald i disse landes noteringer på den vestlige verdens børser.

() Bl.a. ESCAP (FN's Økonomiske og Sociale Kommission for Asien og Stillehavsområdet), Verdensbanken og UNCTAD.

() I Kommissionen ligger ansvaret herfor (de asiatiske lande) hos Generaldirektorat I (F) og I B (C).

() Den succes, som EU's fællesgruppe vedrørende Kina har haft, viser, at samarbejde kan fremme virkeliggørelsen af de enkelte afdelingers mål.

() Den Sydasiatiske Sammenslutning for Regionalt Samarbejde (SAARC) kan dog muligvis udfylde en sådan funktion.

() Væksten i erhvervslivets miljøstyringskapacitet påvirkes i positiv retning af handelsmæssige hensyn (handel med mere udviklede lande). Forvaltningskapaciteten vil måske blive styrket via udenlandske investeringer. Et eksempel herpå er indførelsen af giftaffaldsforvaltning i Filippinerne. Udenlandske virksomheder, som ønsker at oprette produktionsenheder, vil måske - hvis der ikke træffes foranstaltninger fra regeringens side - i sidste ende beslutte selv at løse problemerne med giftigt og farligt affald, da de ikke »har råd til« at blive beskyldt for at tage for let på tilstedeværelsen af giftigt affald på deres grund.

() I denne forbindelse bør man nævne implementeringen af ISO 14000-serien (miljøforvaltningssystemer) i udviklingslande, hvilket vil gøre det lettere for virksomheder at kontrollere de miljømæssige virkninger af deres aktiviteter. I mange asiatiske lande har man anvendt en proaktiv fremgangsmåde. På regionalt plan har man fx oprettet en teknisk arbejdsgruppe under ASEAN's rådgivende udvalg for standarder og kvalitet.

() For eksempel: The World Bank, The State in a changing world, 1997, s. 163-165, United Nations, State of the environment in Asia and the Pacific, 1995, kapitel 19, Social Economic Council (Nederlandene), Den private sektors rolle i det internationale samarbejde (på nederlandsk), 1997.

() Se også fodnote 5, s. 51, og f.eks.: Unctad. TE/B/COM I/EM. 4/2 af 18. august 1997 (punkt 55-61).

() KOM(96) 54 endelig udg. af 28.2.1996, KOM(96) 314 endelig udg., 3.7.1996. I artikel 3.1.4 nævnes en række miljøområder, hvor der ønskes (mere) samarbejde (meddelelse om handel og miljø).

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag fik mere end 25 % af de afgivne stemmer, men blev forkastet under gennemgangen:

Punkt 4.3

De første to afsnit erstattes af følgende:

»ØSU lægger vægt på Kommissionens oplysninger om udenlandske virksomheders oprettelse af produktionsenheder i visse asiatiske lande med henblik på at drage fordel af disse landes mindre strenge miljøregler.

Fremme af miljøstandarder, der beskytter folkesundheden og styrker en bæredygtig udvikling, bør være et centralt og varigt element i EU's samarbejdsstrategi over for de asiatiske lande. ØSU opfordrer derfor Kommissionen til at indlede en proces, som kan føre til gensidigt accepterede udformninger af internationale standarder, og til inden for rammerne af multilaterale forhandlinger (OECD og evt. WTO) aktivt at støtte princippet om gensidig anerkendelse af grundlæggende miljøstandarder og om ikke-sænkning af nationale standarder.

Gennemførelsen af miljøstandarder afhænger endvidere af den politiske situation i det pågældende land. Ægte demokrati og gennemsigtighed, handlingsfrihed for NGO'er og effektive sikkerhedskontrolprocedurer er nødvendige garantier for, at nationale og internationale standarder kan fungere effektivt. Det vil desuden være hensigtsmæssigt at undersøge mulighederne for sanktionsbestemmelser, der kan have en forebyggende virkning, og mere retfærdige regler for erstatning til ofre for miljøulykker.«

Begrundelse

Der er en tendens til at udnytte mindre udviklede miljøbestemmelser. Hertil kommer, at erstatningsbestemmelserne for ofrene for miljøulykker er forbundet med langt mindre omkostninger i visse lande. Vi bør ikke bagatellisere dette problem, hvilket rapporten synes at gøre: katastrofen i Bhopal i Indien og dens dramatiske konsekvenser for tusindvis af ofre, som kun har modtaget minimal erstatning efter flere års retssager, må ikke glemmes.

Det er nødvendigt at fremme universelle standarder og forbedre de nationale lovgivninger på grundlag af indhøstede erfaringer og bevidstgørelsesinitiativer. Hvis der ikke tages hensyn til miljøet i forbindelse med handel og investeringer, er der fare for, at der drives konkurrenceforvridende dumping (dumping strider imod WTO's konkurrenceprincipper).

Afstemningsresultat

For: 41, imod: 46, hverken for eller imod: 7.