Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Kommissionens arbejdsarbejdsdokument: "Forholdet mellem beskyttelse af den indre sikkerhed og efterlevelse af internationale beskyttelsesforpligtelser og -instrumenter"

(KOM(2001) 743 endelig)

(2002/C 149/09)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. januar 2002 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Daniel Retureau til ordfører uden studiegruppe. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. april 2002.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 390. plenarforsamling af 24.-25. april 2002, mødet den 24. april 2002, følgende udtalelse med 92 stemmer for og 1 hverken for eller imod.

1. Indledning

1.1. Dette arbejdsdokument er Kommissionens svar på konklusion 29 fra den ekstraordinære samling i Rådet (retlige og indre anliggender) den 20. september, der blev afholdt i kølvandet på det frygtelige attentat i New York den 11. september 2001. Hovedsigtet med arbejdsdokumentet er at finde politiske, retlige og praktiske løsninger vedrørende den indre sikkerhed, dvs. beskyttelsen af de europæiske samfund mod terrorister og terrorhandlinger på EU's område.

1.2. Rådet opfordrede Kommissionen til "hurtigst muligt at undersøge forholdet mellem beskyttelse af den indre sikkerhed og efterlevelse af internationale beskyttelsesforpligtelser og -instrumenter".

1.3. Kommissionens arbejdsdokument omhandler de beskyttelsesinstrumenter, der gælder for asylansøgere eller personer, der er blevet tilkendt flygtningestatus eller en anden form for beskyttelse i én af medlemsstaterne. Kommissionen ser ikke blot på beskyttelsesordningerne i Genève-konventionen og dennes protokol (ratificeret af samtlige medlemsstater), men også på andre internationale og regionale tekster, der tilbyder international beskyttelse til personer, der af hensyn til deres sikkerhed er tvunget til at forlade deres hjemland eller opholdsland, og som ansøger om beskyttelse i en af EU's medlemsstater.

1.4. I arbejdsdokumentet undersøges først de retlige muligheder, som instrumenterne giver for at udelukke personer, der ikke fortjener international beskyttelse, med særlig vægt på de personer, der er involveret i terrorhandlinger eller andre former for kriminalitet (kapitel 1). Dernæst gennemgås den retlige opfølgning af udelukkelsen af visse personer fra international beskyttelse (kapitel 2). Derefter behandles muligheden for at harmonisere de enkelte medlemsstaters retlige og administrative bestemmelser såvel som administrativt samarbejde og anvendelse af den åbne koordinationsmetode (kapitel 3) Arbejdsdokumentet afsluttes med en analyse af bestemmelserne om "indre sikkerhed" i den gældende EU-lovgivning og i den kommende lovgivning vedrørende asyl og indvandring (kapitel 4).

1.5. Som Kommissionen påpeger, bygger arbejdsdokumentet på to hovedprincipper:

- ægte flygtninge og asylansøgere må ikke blive ofre for de seneste begivenheder,

- terrorister eller personer, der støtter dem finansielt eller på anden måde, skal ikke have let adgang til EU-medlemsstaternes område.

1.6. Asyl fremstilles som en kanal, hvorigennem terrorismen kan trænge ind i EU, dog med det forbehold, at terrorister i praksis næppe vil benytte asylkanalen særlig meget, da andre, ulovlige kanaler er mere diskrete - som f.eks. de, der anvendes i forbindelse med kriminalitet eller andre former for ulovlig virksomhed. Kommissionen tilslutter sig fuldt ud UNHCR's synspunkt, nemlig at det er mere hensigtsmæssigt om nødvendigt at gennemføre de udelukkelsesbestemmelser, der allerede er fastlagt i flygtningekonventionens artikel 1 F, end at udarbejde nye bestemmelser eller undtagelsesbestemmelser.

1.7. Udelukkelseskriterierne og deres anvendelse i forbindelse med terrorisme

1.7.1. Der eksisterer ingen international definition på terrorisme i de forskellige internationale eller europæiske aftaler, som medlemsstaterne har indgået. Domstole kan i en given sag anvende betegnelsen alt efter sagens omstændigheder. Terrorisme findes ikke blandt kriterierne i flygtningekonventionens artikel 1 F, men ifølge Kommissionen kan den være omfattet af en eller flere af de tre kategorier af generelle kriterier, som konventionen anerkender som begrundelse for at udelukke en person fra asylretten (med undtagelse af den anden kategori, da terrorisme i sit væsen er en forbrydelse af politisk art eller med politiske eller ideologiske mål), nemlig hvis denne

- har begået en forbrydelse mod freden, en krigsforbrydelse eller en forbrydelse mod menneskeheden, således som disse forbrydelser er defineret i de relevante internationale instrumenter,

- har begået en alvorlig ikke-politisk forbrydelse uden for tilflugtslandet, inden han som flygtning fik adgang til dette,

- har gjort sig skyldig i handlinger, der er i strid med De Forenede Nationers mål og grundsætninger(1).

1.7.2. Ifølge retspraksis og diverse resolutioner fra FN's generalforsamling og sikkerhedsråd udgør terrorisme tydeligvis en udelukkelsesgrund i henhold til artikel 1 F(a). Hvad angår artikel 1 F(c), har FN's generalforsamling - navnlig i resolution 1373 af 28. september 2001 - erklæret, at "terrorhandlinger, -metoder og -fremgangsmåder er i modstrid med De Forenede Nationers mål og principper", og at "bevidst finansiering og planlægning af og ansporing til terrorhandlinger ligeledes er i modstrid med De Forenede Nationers mål og principper".

1.7.2.1. Disse terrorhandlinger består ifølge national retspraksis blandt andet i flykapring og andre former for kapring, gidseltagning, bombeattentater osv.

1.7.3. Kommissionen tilføjer, at medlemskab af en terroristgruppe i nogle tilfælde i sig selv kan betragtes som personlig og bevidst deltagelse eller samtykke, der indebærer meddelagtighed, selvom der naturligvis i hvert enkelt tilfælde bør tages hensyn til omstændighederne og graden af involvering.

1.7.4. Kommissionen er af den mening, at terrorisme bør medføre nægtelse eller fratagelse af flygtningestatus eller anden beskyttelsesstatus.

2. Bemærkninger

2.1. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg støtter uden forbehold udarbejdelsen af en overordnet og koordineret EU-strategi for bekæmpelse af terrorisme såvel som en tilnærmelse af de forskellige definitioner og retlige opfølgninger af terroristiske forbrydelser. EU er i sin fulde ret til at beskytte enhver person, der opholder sig på eller rejser gennem dets territorium, samt offentlig og privat ejendom mod enhver form for terrorangreb og forhindre, at grupper eller enkeltpersoner planlægger, organiserer og finansierer sådanne angreb.

2.2. Årsagerne til terrorisme i såvel EU som tredjelande er talrige og bunder ofte i politiske og åndelige kriser, ideologiske motiver af politisk og religiøs art, nationalistiske krav osv. Derfor bør løsningerne så vidt muligt være forebyggende og tilpasset de bagvedliggende årsager. Dette kan ske på forskellige måder, blandt andet ved at søge en fredelig løsning på konflikter, indføre strafferetlig forfølgelse eller økonomiske og sociale foranstaltninger. EU bør finde frem til en metode, der står i rimeligt forhold til truslernes årsag og beskaffenhed.

2.3. ØSU stiller dog spørgsmålstegn ved, hvorvidt det overhovedet tjener noget formål at fokusere på asylpolitikken i bekæmpelsen af terrorisme, og frygter, at det kan føre til restriktive tiltag i strid med flygtningekonventionen, eller tiltag, der indskrænker menneskerettighederne. ØSU erkender dog samtidig, at artikel 1 F, litra a) og c), i givet fald kan udgøre et retsgrundlag for udelukkelse fra flygtningestatus eller enhver anden form for beskyttelse, hvis det kan bevises, at den tildelte beskyttelse reelt anvendes med det formål at udøve terrorhandlinger.

2.4. ØSU henleder navnlig opmærksomheden på sin udtalelse(2) om Kommissionens forslag til Rådets direktiv om minimumsstandarder for tildeling og fratagelse af flygtningestatus, og på den principielle holdning, som ØSU indtog til sagen i den forbindelse.

2.5. ØSU er af den klare holdning, at enhver persons ret til at påberåbe sig retten til at ansøge om asyl ikke bør anfægtes, og at "non-refoulement"-princippet bør respekteres fuldt ud, også i krisesituationer og situationer, hvor freden og sikkerheden er truet. I disse tilfælde bør myndighederne være desto mere påpasselige.

2.6. Som Kommissionen selv understreger det, er asylkanalen ikke den kanal, terrorister hyppigst anvender for at trænge ind i et givent område, og en flygtningestatus er ikke en af de mest praktiske måder at dække over terrorhandlinger på, selv om en sådan hypotese ikke kan afvises fuldstændigt på forhånd.

2.7. Derudover skaber det problemer, at der mangler en international eller fælles definition af terrorisme. Man bør ikke undervurdere risikoen for en udvidet fortolkning af udelukkelsesbestemmelserne og en overdreven anvendelse af dem i tilfælde, som ikke kan kædes direkte sammen med forberedelse og udøvelse af kriminelle handlinger, der normalt defineres som terrorhandlinger af medlemsstaternes love og domstole.

2.8. De internationale og regionale menneskerettighedsnormer bør være en konstant referenceramme for fortolkningen og anvendelsen af Genève-konventionen og dens protokol om beskyttelse af flygtninge. Af regionale normer kan blandt andet nævnes konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, den europæiske konvention mod tortur og EU-charteret om grundlæggende rettigheder, som blev bekendtgjort i Nice, og som udtrykkeligt behandler spørgsmålet om asylretten.

2.9. Særlig retten til forsvar og en retfærdig procedure kan ikke ophæves på baggrund af en mistanke om eller en tiltale for terrorisme. Den legitime kamp mod terrorisme kan hverken retfærdiggøre, at garanti og beskyttelse forringes, eller at "non-refoulement"-princippet tilsidestilles.

2.10. ØSU gør ligeledes opmærksom på mange landes overdrevne brug af begrebet terrorisme, som tjener til at miskreditere politiske modstandere, der opholder sig i landet eller befinder sig i eksil. Man bør derfor tage nøje hensyn til den enkelte sags reelle omstændigheder og foretage en uvildig undersøgelse understøttet af konkrete beviser, alt imens man vogter sig for at overfortolke visse bestemmelser eller udvide dem ved analogi for således at definere bestemte handlinger som terrorhandlinger eller sidestille dem hermed og som følge heraf rette tiltale mod en person, der har ansøgt om eller allerede er blevet tildelt en eller anden form for beskyttelse.

2.11. ØSU frygter således, at der stilles forskellige krav til den standard, som bevismidlerne skal have i straffesager, og den standard, som bevismidlerne skal have i forbindelse med udelukkelse eller fratagelse af beskyttelsesstatus. Det er ifølge arbejdsdokumentet tilstrækkeligt, at "der er alvorlig grund til at antage", at en person har givet sig af med én af de handlinger, der defineres som terrorhandlinger, eller har været medskyldig i en sådan handling, bl.a. "tilskyndet" hertil, uden at det kræves bevist, at den pågældende person reelt har gjort sig skyldig i den handling (1.4.4.). ØSU anmoder om, at der enten forelægges beviser på denne handling, eller at der i det mindste foretages en tilstrækkeligt tilbundsgående undersøgelse, der kan tilvejebringe seriøse og overensstemmende beviser på, at den pågældende person har været involveret i en aktivitet, der var bestemt til at volde skade eller som har voldt skade på personer eller ejendom med henblik på at udbrede skræk og rædsel. Det er ikke nok blot at have en mistanke herom.

2.12. Derudover bør afvisning af beskyttelse i medfør af flygtningekonventionen eller en anden form for international beskyttelsesordning ikke nødvendigvis føre til udvisning til hjemlandet eller til et tredjeland, særlig ikke til et land, hvor menneskerettighederne ikke respekteres i samme fulde grad som på europæisk område. Det samme princip bør gælde i forbindelse med en udleveringsprocedure. Kommissionens arbejdsdokument er imidlertid for uklart på dette område og bør uddybes. Fratagelsesproceduren bør ikke automatisk omfatte pårørende og familiemedlemmer, medmindre det kan bevises, at de også er involveret i en eller anden form for terroristvirksomhed.

2.13. Endvidere er ØSU meget foruroliget over risikoen for, at arbejdsdokumenterne om bekæmpelse af terrorisme giver grundlag for at fastslå eller blot antyde, at der eksisterer en forbindelse mellem asylansøgere eller ansøgere af international beskyttelse på den ene side og personer, der har gjort sig skyldige i terrorhandlinger, på den anden side - eller mellem udenlandske arbejdstagere og terrorisme.

2.14. Terrorisme anskues i arbejdsdokumentet ikke som en "forbrydelse mod freden". ØSU mener imidlertid, at krigshandlinger, der udøves i fredstid med den hensigt at fremkalde væbnede konfrontationer i et bestemt land eller statskup ledet af militæret eller en diktator, eller for at forværre en konflikt mellem lande i et forsøg på at fremprovokere en militær eskalering, kan defineres som forbrydelser mod freden.

2.15. Til gengæld bør man anvende begrebet "terrorisme" om handlinger i krigstid med den største forsigtighed. Handlinger udført af befrielsesbevægelser, særlig de, som anerkendes af FN, modstand mod en væbnet intervention, der kommer udefra (med undtagelse af de interventioner, der besluttes af FN's sikkerhedsråd) og krigshandlinger mellem parterne i en borgerkrigssituation betegnes generelt som "terroristiske" af modparten, men som lovlige handlinger af den part, der udfører dem. Man bør derfor se nærmere på det politiske system, årsagerne til konflikten, om de midler, som er blevet anvendt over for f.eks. et totalitært regime eller et ulovligt militærindgreb, kan betegnes som legitime - for i hvert enkelt tilfælde at kunne bedømme objektivt, hvilke handlinger der kan defineres som "terrorhandlinger", krigsforbrydelser, forbrydelser mod freden eller i modstrid med FN's mål og grundsætninger.

2.16. For at visse terrorhandlinger kan betegnes som krigsforbrydelser, skal der være tale om alvorlige handlinger, der er udført i forbindelse med et relativt omfattende væbnet sammenstød, eller i forbindelse med tilstrækkeligt intensive og omfattende militæroperationer, der finder sted inden for en begrænset periode, og som udføres af væbnede guerillasoldater eller paramilitære styrker og er rettet mod civilbefolkningen eller demokratisk udpegede øvrighedspersoner.

2.17. Ifølge den resolution, som FN's generalforsamling vedtog på et tidspunkt, hvor verden stadig var dybt rystet, strider terrorisme mod FN's mål og grundsætninger. ØSU mener, at også denne resolution i medfør af Genève-konventionens artikel 1 F bør fortolkes på baggrund af de konventioner og sædvaneprincipper, der er forbundet med menneskerettighederne, og at handlinger, der skal bedømmes, ikke bør være genstand for udvidede fortolkninger eller analoge ekstrapoleringer med det formål at kunne betegne dem som terrorhandlinger og følgelig i modstrid med FN's mål og grundsætninger.

2.18. Hvad angår internationale forbrydelser (krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden - som bl.a. dem, der er omfattet af den interamerikanske konvention - og folkedrab), bør medlemsstaterne overveje at vedtage det fornødne grundlag for at udstyre sig med international retskompetence, så der kan slås mere effektivt ned på dem. Personer, der har gjort sig skyldige i den slags forbrydelser, ville således ikke være fristet til at ansøge om beskyttelse i en medlemsstat, hvor de kunne risikere at blive straffet for handlinger begået i et tredjeland.

2.19. ØSU mener, at det måske er mere passende at "fastfryse" ansøgningerne eller den tildelte flygtningestatus end at vedtage (1.4.2) forslaget om at afvise en ansøgning med den begrundelse, at den ikke kan behandles, når den er indgivet af personer, der er genstand for en retsanmodning om udlevering eller sigtelse, som en international straffedomstol har fremsat på baggrund af en afgørelse eller en konvention fra FN. Når asylansøgeren står anklaget for en alvorlig forbrydelse i sit hjemland eller i et andet land, bør man grundigt undersøge rigtigheden af denne forbrydelse og sikre, at der virkelig er tale om en forbrydelse i forhold til den europæiske strafferet og ikke blot i forhold til lovgivningen i det land, som har fremsat retsanmodningen, eftersom der kan være risiko for, at denne definerer offentlige politiske demonstrationer, udtryk for "samfundsnedbrydende" idéer osv. som "forbrydelser". Når domstolen har truffet sin afgørelse, og såfremt asylansøgeren frigives, kan asylansøgningen genoptages fra det punkt, hvor den blev "fastfrosset", eller beskyttelsen atter træde i kraft. Til gengæld kan ansøgningens behandling afvises, eller beskyttelsen fratages, hvis personen findes endeligt skyldig i en alvorlig forbrydelse eller en terroraktivitet, der kan berettige denne afvisning eller fratagelse af beskyttelsesstatus.

2.20. Der bør i forbindelse med afvisning eller udlevering tages hensyn til, hvad der venter asylansøgeren eller den person, hvis beskyttelse er frataget, i det afvisende land eller udleveringslandet. Hvis der er grund til at frygte, at personen vil blive udsat for dødsstraf, tortur eller anden grusom eller nedværdigende behandling, bør der rejses indsigelse mod afvisning eller udlevering, uanset om den pågældende persons handlinger berettiger til afvisning eller fratagelse af beskyttelse.

2.21. Nogle landes tildeling af økonomiske og sociale rettigheder til personer, der er udelukket fra en beskyttelsesstatus, men som ikke kan udsendes, kan måske virke som en magnet, men man bør efter ØSU's mening ikke rette sig ind efter lande, som ikke respekterer selv de mest elementære menneskerettigheder. De grundlæggende sociale og økonomiske rettigheder, som de bør have adgang til i overensstemmelse med blandt andet Nice-charteret og Den Europæiske Socialpagt, bør være de samme i alle medlemsstaterne, således at disse personer på lovlig vis kan ernære sig selv og eventuelt deres familie. Medlemsstaterne bør komme til enighed omkring dette punkt.

2.22. Frem for at oprette specialiserede udvisningsenheder mener ØSU, at det på baggrund af de få sager, som det kunne tænkes at dreje sig om, måske vil være mere passende i det enkelte tilfælde, hvor der hersker tvivl, at tilkalde sagkyndige eller dommere, der er specialiseret i bekæmpelse af terrorisme og strafferet, til at understøtte de enheder, der er ansvarlige for behandlingen af ansøgningen. At oprette permanente specialiserede udvisningsenheder risikerer på baggrund af det begrænsede antal sager at føre til, at der gøres overdrevet brug af dem, blot fordi de eksisterer, og følgelig at der sker en stigning i antallet af afviste sager.

2.23. At man i nogle medlemsstater har indført særlige interne retningslinjer for udelukkelse for således at nå frem til den "bedste praksis" risikerer at medføre lignende risici for at komme ud på et sidespor. Dette udelukker ikke nødvendigheden af at gå dem efter i sømmene for at undgå en praksis, der afviger for meget eller ligefrem er i modstrid med konventionens udelukkelsesbestemmelser. De "europæiske" lister over udelukkede personer, som der stilles forslag om i informationsudvekslingsordningen (1.5.3), risikerer også at føre til overdreven udelukkelse, hvis kriterierne ikke bringes i samklang, eller hvis listerne ikke ajourføres regelmæssigt, eksempelvis i tilfælde, hvor en udleveret person i mellemtiden er blevet renset for en alvorlig anklage. Dertil kommer problemer forbundet med beskyttelsen af fortrolige personoplysninger og hensynet til privatlivet, hvilket er særligt relevant i forholdet til den pågældendes hjemland, hvis dette ikke har de samme kriterier for beskyttelse af personlige oplysninger, ikke respekterer menneskerettighederne tilstrækkeligt, eller hvis landets styre ikke er reelt demokratisk.

2.24. ØSU støtter Kommissionens bestræbelser på at formulere fælles definitioner eller i det mindste på at udarbejde en liste over handlinger, der entydig kan betegnes som terrorisme. Ikke desto mindre anmoder ØSU om, at der ikke nedfældes for generelle formuleringer, der kan hæftes på situationer uden sammenhæng med terrorisme, såsom politiske eller sociale konflikter. Der bør stilles høje krav til bevismaterialet, og der bør tages højde for graden af den enkelte persons involvering. EU har ikke desto mindre behov for at fastsætte konvergerende og almindeligt anerkendte kriterier for at undgå enhver risiko for at køre af sporet eller enhver væsentlig afvigelse i bedømmelsen af en sag.

2.25. I de tilfælde hvor de personer, der er udelukket fra beskyttelsesordningerne, men som ikke kan udsendes, ikke falder ind under en international domstols kompetence, bør man finde frem til en måde, hvorpå de kan dømmes (universel kompetence), og mere generelt, hvordan de skal behandles i overensstemmelse med menneskerettighedsbestemmelserne under deres ophold i EU. ØSU er klar over, at der er tale om et ømfindtligt spørgsmål, og enhver tilbageholdelse skal ske i overensstemmelse med den nationale lovgivning og de internationale menneskerettigheder. Husarrest kan udgøre et alternativ, men det ville være at fornægte ofrenes retlige krav, hvis en forbrydelse ikke straffedes.

2.26. Hvad angår kapitel 3 om tilnærmelse af love, administrative bestemmelser og administrativ praksis henviser ØSU til sin udtalelse om minimumsstandarder for tildeling og fratagelse af flygtningestatus(3).

2.27. ØSU understreger imidlertid, at en ophobning af supplerende regler ikke bør føre til mere restriktive fremgangsmåder. Der er behov for en mere åben og ekstensiv fortolkning af Genève-konventionen for at tage højde for de stadig mere forskelligartede former for angreb på personers rettigheder og fysiske eller moralske integritet - som ikke nødvendigvis kommer fra en stats side. EU bør definere sig som et område, der yder universel beskyttelse af menneskets rettigheder, og tilpasse sin asylpolitik derefter.

2.28. Kapitel 4 omhandler asylansøgere, flygtninge og migranter i lyset af den "indre sikkerhed".

2.29. Før ØSU tager fat på gennemgangen af arbejdsdokumentets forslag, ønsker det at understrege, at international terrorisme på ingen måde bør kædes sammen med asylansøgere eller migranter - en sådan sammenhæng bør end ikke antydes. Den mindste officielle antydning af en eventuel forbindelse risikerer at opmuntre fremmedangste og racistiske organisationer og ideer. Man må tværtimod forhindre, at intolerante opfattelser af denne art udvikles - i tråd med EU's politik for bekæmpelse af racisme og diskrimination.

2.30. Kommissionen foreslår i sit arbejdsdokument en revision af EU's foranstaltninger til beskyttelse af den indre sikkerhed "i lyset af de nye omstændigheder". Omfanget af terroristiske forbrydelser i USA er steget, men det skal bemærkes, at den organisation, som er blevet udpeget som den ansvarlige herfor, i øjeblikket jagtes på internationalt plan, og at risikoen for terrorhandlinger i øvrigt er permanent. Det er på sin plads at revidere de gældende bestemmelser i Europa, hvis de ikke effektivt beskytter det europæiske område, eller hvis de giver mulighed for, at organisationer, som opererer i tredjelande, skaber sig en base i EU. Udvalget anbefaler, at dette forhold undersøges, før man går i gang med ændringer eller tilpasninger, som måtte være hensigtsmæssige i lyset af denne undersøgelse.

2.31. Den midlertidige beskyttelse, som gives i tilfælde af massetilstrømning af flygtninge(4), bør ikke indebære, at den enkelte får en mindre grad af beskyttelse, og den kan ikke være et permanent substitut for asyl. Udelukkelse fra denne beskyttelse bør følge regler, der er lige så strenge som de regler, der gælder for beskyttelse i medfør af asylretten og tildeling af flygtningestatus.

2.32. Hvad angår Eurodac-identifikationssystemet, som Rådet har godkendt for at styrke den indre sikkerhed, og som registrerer identitet og fingeraftryk af såvel asylansøgere som personer, der ulovligt har krydset grænserne, rejser udvalget spørgsmålet, om det virkelig er acceptabelt for asylansøgere, som ikke begår nogen forbrydelse, og som kun beder om at få del i en internationalt anerkendt rettighed.

2.33. Udvalget foretrækker suspension af asylproceduren i forbindelse med en international straffeprocedure eller en retsanmodning om udlevering som tidligere omtalt, frem for ren og skær udelukkelse fra proceduren, fordi asylanmodningen ikke kan behandles.

2.34. I forbindelse med arbejdsdokumentets punkt 4.3.2 understreger udvalget, at kriteriet om finansiel støtte til en organisation, der er knyttet til terroristiske aktiviteter, bør behandles med forsigtighed. Velgørende, solidariske og politiske organisationer kan have forbindelse til terrorisme, uden at bidragsyderne har kendskab til det. Der bør derfor altid føres bevis for, at bidragsyderne er fuldt vidende om, at deres bidrag går direkte til finansiering af terroristiske aktiviteter.

2.35. Desuden bør man aldrig sætte lighedstegn mellem deltagelse i politiske, fagforenings-, religiøse eller andre organisationer og terroristiske aktiviteter, selvom enkelte medlemmer eller ledere af disse organisationer skulle have påviselige forbindelser med gerningsmændene til terroristiske forbrydelser. Der skal føres bevis for det moralske element, fuld bevidst deltagelse og fuld viden om, hvad sagen går ud på. Dette er ikke givet via et simpelt medlemskab af en organisation af ovennævnte type, som er lovligt oprettet eller rent faktisk eksisterer i et land inden for eller uden for EU.

2.36. En organisation, som ikke selv begår terrorhandlinger, men som politisk retfærdiggør væbnede aktioner under bestemte omstændigheder, samtidig med at den for sin egen del går ind for fredelig politisk virksomhed, bør heller ikke automatisk anklages for medskyldighed i terrorisme. Dette gælder dens medlemmer og de personer, der støtter den finansielt, såvel som de ovenfor nævnte personer.

2.37. Udvalget foreslår, at der som led i den åbne koordinationsmetode, arbejdsdokumentet foreslår, udarbejdes en fælles definition og afgrænsning af terroristiske forbrydelser og medskyldighed i terrorisme.

2.38. I Kommissionens arbejdsdokument pkt. 4.4.3 foreslås der ændringer af forskellige artikler i direktivforslaget vedrørende status som fastboende udlænding. Bl.a. foreslår Kommissionen, at stk. 7 i artikel 13, som forbyder at anvende hasteprocedurer ved udvisning af fastboende udlændinge, udgår. Udvalget mener, at man bør anvende den almindelige udvisningsprocedure for fastboende udlændinge, hvis der eksisterer en velbegrundet risiko for terrorhandlinger.

3. Konklusion

3.1. ØSU støtter helt og holdent udarbejdelsen af en koordineret EU-strategi for bekæmpelse af terrorisme og tilslutter sig den åbne koordinationsmetode, som Kommissionen anbefaler(5). ØSU maner dog til størst mulig forsigtighed og besindighed i forbindelse med udformningen af metoder til at forebygge og straffe terrorisme trods den dybt følelsesmæssige reaktion, der forståeligt nok fulgte på de afskyvækkende attentater den 11. september i USA, og som også ses i forbindelse med andre terrorforbrydelser, der begås i forskellige europæiske lande eller tredjelande.

3.2. ØSU slår til lyd for, at Kommissionen og de øvrige EU-institutioner under alle omstændigheder sikrer, at de fælles politikker og tiltag i bekæmpelsen af terrorisme udformes i overensstemmelse med de internationale forpligtelser, navnlig de almene og geografisk begrænsede aftaler, som har til formål at beskytte menneskerettighederne, og til enhver tid sætter overholdelse af flygtninges og asylansøgeres rettigheder og værdighed i højsædet.

3.3. Refoulementsforbuddet bør fortsat ligge til grund for såvel den fælles politik som de nationale politikker vedrørende flygtninge, asylansøgere og personer, der ansøger om beskyttelse. Hver enkelt sag bør behandles individuelt, og der bør stilles effektive klagemuligheder til rådighed for enhver person, der afslås beskyttelse.

3.4. Endelig bør politikkerne vedrørende flygtninge og asylansøgere ikke forveksles med indvandringspolitikkerne. Desuden bør de på ingen måde bidrage til opretholdelsen af racistiske og diskriminerende påstande, som har tendens til at gøre personer fra tredjelande til syndebukke for sociale problemer og kriminalitet, og som ansporer til had og forkastelse af "de andre".

3.5. Retten til at ansøge om asyl eller beskyttelsesstatus i henhold til Genève-konventionens og protokollens beskyttelsesordninger eller andre former for beskyttelse bør under ingen omstændigheder svækkes eller fornægtes af de politikker, der skal bekæmpe terrorisme og garantere den indre sikkerhed, og heller ikke af indvandringspolitikkerne eller af forhastede reaktioner på flygtningestrømme, der skyldes konflikter som f.eks. på Balkan. Massive tilstrømninger af flygtninge bør modtages effektivt og solidarisk.

3.6. Overholdelsen af menneskerettighederne og de internationale beskyttelsesinstrumenter bør gå forud for alle andre overvejelser, men ØSU er bevidst om behovet for at forbedre den fælles politik for den indre sikkerhed og bekæmpelse af terrorisme. Der må dog ikke sættes spørgsmålstegn ved disse principper og denne politiske og humanistiske etik i indsatsen på at sikre en effektiv beskyttelse af personer og ejendom, og der bør derfor tilstræbes en balance mellem de forskellige krav, som forsvaret af de forskellige rettigheder og friheder rejser.

Bruxelles, den 24. april 2002.

Göke Frerichs

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Jf. "Særlig samling af retningslinjer og stillingtagen til specifikke punkter", som UNHCR har udgivet med henblik på gennemførelsen af denne artikels bestemmelser.

(2) Se EFT C 193 af 10.7. 2001 (ordfører: Vitor Melícias Lopez).

(3) Se ØSU's udtalelse om "Kommissionens forslag til Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsborgere og statsløse som flygtninge, eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse". (ordfører: Ann Le Nouail-Marlière).

(4) Se vedrørende dette emne ØSU's udtalelse i EFT C 311 af 31.10.2000 (ordfører: Giacomina Cassina).

(5) Se ØSU's udtalelse, som forventes vedtaget på plenarforsamlingen, den 29.-30. maj 2002 (ordfører: Soscha zu Eulenburg).