DA Den Europæiske Unions Tidende C 347/73

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Rådets forordning om administrativt samarbejde og bekæmpelse af svig vedrørende merværdiafgift (omarbejdning) —

KOM(2009) 427 endelig — 2009/0118 (CNS)

(2010/C 347/11)

Ordfører: Umberto BURANI

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 23. september 2009 under henvisning til EF traktatens artikel 93 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Forslag til Rådets forordning om administrativt samarbejde og bekæmpelse af svig vedrørende merværdiafgift (Omarbejdning)

KOM(2009) 427 endelig – 2009/0118 (CNS).

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som vedtog sin udtalelse den 2. februar 2010.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 460. plenarforsamling den 17.-18. februar 2010, mødet den 17. februar, følgende udtalelse med 203 stemmer for, 1 imod og 5 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1 Rådets forordning nr. 1798/2003 om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift har været i kraft siden 1. januar 2004. Kommissionen skal hvert tredje år forelægge en rapport om dens anvendelse; Sideløbende med denne forpligtelse, som blev opfyldt med rapporten fra august 2009, har Kommissionen fremlagt et nyt forslag til forordning (omarbejdning). Med dette forslag foretager Kommissionen forskellige rettelser til de retlige rammer for den gældende forordning i lyset af de første års erfaringer med anvendelsen af den. Kommissionens vigtigste erklærede mål hermed er at give medlemsstaterne et mere effektivt instrument i hænde til bekæmpelse af svig gennem et bedre administrativt samarbejde.

1.2 En god indfaldsvinkel til læsningen af forslaget kan findes i Kommissionens rapport, hvori det hedder, at anvendelsen af forordningen ikke er tilfredsstillende af mange forskellige grunde. Kort sagt »er det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne på momsområdet stadig ikke intensivt nok til at få bugt med momsunddragelse og -svig inden for Fællesskabet«: således udtrykker Revisionsretten sig og Kommissionen har medtaget denne kommentar ordret i sin rapport.

1.3 EØSU peger på, at modstanden mod forandringer er til stor skade for medlemsstaterne og EU; Der kan godt ligge visse praktiske årsager til grund herfor, men dybest set er der tale om et uudsagt ønske om at beskytte særinteresser, som sættes over hensynet til det fælles bedste.

1.4 Rent praktisk er der forskellige tilgange til, hvorledes de grænseoverskridende transaktioner skal gribes an: på den ene side vil man gerne lægge vægten på det administrative samarbejde som sådan og på den anden side er der en tendens til at betragte bekæmpelsen af svig som vigtigst. Kommissionen råder over to rådgivende organer, som beskæftiger sig med disse to aspekter: ATFS-gruppen (1) og SCAC-udvalget (2) (se punkt 2.3 nedenfor): en fusion mellem disse eller en fælles, koordineret struktur ville måske kunne bidrage til at bygge bro over den latente konflikt mellem de to tilgange.

1.5 Det største problem er dog modstanden på det politiske plan, som har givet sig konkret udslag i indsigelsen mod Revisionsrettens kompetence til at føre tilsyn med, om forordningen anvendes korrekt: en medlemsstat har forelagt dette spørgsmål for Domstolen.

1.6 Det nye forslag indeholder en række fornyelser – for mange til at blive nævnt i en opsummerende tekst; Her anføres kun de vigtigste. For eksempel: Forpligtelsen for medlemsstaterne til at gennemføre forordningen i alle enkeltheder inden for de fastsatte frister. Hvis den vedtages vil denne bestemmelse give Kommissionen beføjelse til at pålægge sanktioner, hvilket er mere nødvendigt end nogensinde.

1.7 Oprettelsen af et centralt forbindelseskontor i hver medlemsstat skulle kunne strømline og rationalisere samarbejdssystemet; Forpligtelsen til at videregive oplysninger om afgiftspligtige personer, som er bosat på det nationale område, stadfæstes og muligheden for at nægte at gennemføre en undersøgelse på anmodning af en anden myndighed begrænses til nogle få afgrænsede tilfælde. Disse bestemmelser er særligt vigtige for undersøgelser vedrørende fjernsalg; EØSU mener i øvrigt, at de først kan blive effektive, når der elektroniske datasystemer bliver indført overalt: det vil derfor være klogt at kræve sådanne indført senest i 2015, hvor overgangsperioden udløber.

1.8 Flere artikler indeholder forskellige automatismer: automatiseret adgang på eget initiativ til oplysninger, der er til nytte for andre myndigheder, pligt til at give feedback på modtagne oplysninger, automatiseret adgang til databaser. Alt dette kræver, at der indføres fælles procedurer - en opgave, som Kommissionen bør tage fat på hurtigst muligt.

1.9 Det vækker nogen undren, at der nu indføres en bestemmelse om, at embedsmænd fra andre medlemsstater, der er berørt af undersøgelserne, kan være til stede også andre steder end kontorerne i den bistandssøgte medlemsstat: EØSU mener ikke, at denne bestemmelse er hensigtsmæssig, da der jo er tale om fortrolige og følsomme oplysninger.

1.10 Indførelsen af en fælles til bekæmpelse af momssvig (Eurofisc) er nok den vigtigste nyskabelse: den skal tilrettelægge hurtig og multilateral udveksling af oplysninger. EØSU støtter uforbeholdent dette initiativ, men henleder samtidigt opmærksomheden på et aspekt, som det længe har slået til lyd for: behovet for at skabe en sammenkædning og et samarbejde med de andre organer, som har til opgave at bekæmpe organiseret kriminalitet og hvidvaskning.

2. Indledning

2.1 Den 1. januar 2004 trådte Rådets forordning nr. 1798/2003 om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift i kraft. Forordningen blev hilst velkommen af de fleste medlemsstater, som delte Kommissionens ønske om at forbedre de retlige rammer for det administrative samarbejde og skabe et instrument til bekæmpelse af svig (3). I henhold til artikel 45 skulle Kommissionen hvert tredje år forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om betingelserne for anvendelsen af denne forordning: den seneste rapport, som blev fremlagt i henhold til denne bestemmelse var rapporten af 18. august 2009 (4).

2.2 I mellemtiden er man dog blevet mere bevidst om problemerne med skattesvig; På momsområdet pegede Kommissionens meddelelse om det nødvendige i, at der udvikles en samordnet strategi til forbedring af bekæmpelsen af skattesvig af 31. maj 2006 (5) udsendte på nødvendigheden af at udvikle en samordnet strategi for bekæmpelsen, navnlig af »karruselsvig« (6) (7). En efterfølgende meddelelse (8) indeholdt en kortsigtet handlingsplan.

2.3 Kommissionen har nu fremlagt et forslag til forordning, som sigter mod (9)»omarbejdning« af den foregående. Det er resultatet af Kommissionens overvejelser, som den dels selv har gjort sig, dels er blevet inspireret til af input udefra: medlemsstaternes rapporter om anvendelsen af forordningen fra 2004, deres besvarelser af specifikke spørgsmål, Revisionsrettens særberetning nr. 8/2007, EP's beslutning af 2. september 2008, 2008/2033 (INI). Hertil skal føjes bidraget fra ekspertgruppen vedrørende strategien for bekæmpelse af skattesvig (ATFS-gruppen) og fra Det Stående Udvalg for Administrativt Samarbejde (SCAC).

3. Generelle bemærkninger

3.1 Ovennævnte rapport KOM(2009) 428 endelig er en værdifuld nøgle til fortolkningen af den nye forordning, idet Kommissionen her giver udtryk for sin utilfredshed med anvendelsen af den gældende forordning. Denne utilfredshed kan sammenfattes i Revisionsrettens bemærkning, som Kommissionen selv citerer: »trods de nye ordninger, … er det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne på momsområdet stadig ikke intensivt nok til at få bugt med momsunddragelse og -svig inden for Fællesskabet«. Kommissionen har gjort sit bedste for at forbedre bestemmelserne og gøre dem lettere at anvende, men den egentlige årsag til de dårlige resultater ligger i den modvilje mod forandring, som næres af nogle eller måske mange nationale myndigheder. Bortset fra de håndgribelige vanskeligheder af organisatorisk eller teknologisk art må man se i øjnene, at villigheden til at samarbejde fuldt ud endnu i dag støder mod en sidste forhindring, nemlig beskyttelsen af særinteresser, hvad enten disse er reelle eller foregivne. På intet andet område end skatteområdet har den europæiske tanke så svært ved at slå igennem.

3.2 Et godt administrativt samarbejde er den grundlæggende forudsætning for en korrekt gennemførelse af de grænseoverskridende transaktioner og det er afgjort i de nationale myndigheders og borgernes interesse; Men begrebet »korrekt afvikling« indebærer også, at de pågældende transaktioner gennemføres under overholdelse af skattereglerne. De to begreber er to sider af samme sag: administrativt samarbejde og bekæmpelse af skattesvig hænger tæt sammen; Kommissionen tager konsekvensen heraf og foreslår oprettelse af en fælles struktur (Eurofisc).

3.3 Kommissionen råder over to rådgivende organer, som sikrer den input fra højtstående eksperter: ATFS-gruppen og SCAC-udvalget (se punkt 2.3): en sammensmeltning af disse til et enkelt organ (eller oprettelse af to koordinerede grupper med en fælles beslutningsstruktur) ville måske kunne bidrage til at bygge bro over den latente »interessekonflikt«mellem de to tilgange, den administrative og den skattemæssige. Reglerne til bekæmpelse af skattesvig er ikke altid helt forenelige med en forenkling af de administrative procedurer og omvendt; Modstanden mod forandring udspringer, i hvert fald delvist, af forskellige krav vedrørende et og samme problem.

3.4 Det ser dog ud til, at de største problemer ligger på det politiske plan: i den rapport, der nævnes i punkt 2.1, understreges det efter henvisningen til besvarelsen af spørgeskemaet (se punkt 2.3), at Kommissionen har givet medlemsstaterne muligheden for at »tilkendegive deres mening om det administrative samarbejde«. Det er forbløffende, at »kun to medlemsstater viste interesse for at gå ind i en åben diskussion med Kommissionen …«. Hertil føjer sig en bemærkelsesværdig hændelse: en medlemsstat har ligefrem anfægtet Revisionsrettens beføjelse til at foretage revisioner af gennemførelsen af forordningen vedrørende administrativt samarbejde og spørgsmålet undersøges nu af Domstolen. Disse omstændigheder taler for sig selv og levner ikke meget plads til optimisme, hvad angår fremtiden.

3.5 Et andet aspekt af politisk art vedrører det administrative samarbejde mellem skattemyndighederne og myndighederne med ansvar for bekæmpelse af hvidvaskning af penge hidrørende fra organiseret kriminalitet og terrorisme: der er tale om et krav, som EØSU længe har insisteret på og som der for indeværende ikke synes at være enighed om (10).

4. Særlige bemærkninger

De vigtigste ændringer, som indføres med den nye forordning, er forøgelse af medlemsstaternes ansvar for samarbejdet, præcis fastlæggelse af de oplysninger, de skal stille til rådighed og kan få udleveret, begrænsning af adgangsretten til oplysninger. Desuden skitseres principperne for de rammer, som skal sikre kvaliteten af oplysningerne, og medlemsstaternes ansvar for at videregive korrekte og ajourførte oplysninger bliver præciseret; Endelig fastlægges et retsgrundlag til indførelse af en struktur, der muliggør et målrettet samarbejde fortrinsvis med henblik på at bekæmpe svig (Eurofisc).

4.1.1 EØSU påskønner og støtter Kommissionen: den nye forordning er faktisk et afgørende fremskridt for reguleringen af dette område. Gennemførelsen af disse bestemmelser vil – hvis medlemsstaterne ønsker det – forbedre de offentlige finansers stilling, mht. såvel procedureforenkling som bekæmpelse af svig.

4.2 EØSU fremsætter i det følgende nogle bemærkninger til de vigtigste fornyelser, der foreslås med den nye forordning: på den ene side er disse bemærkninger udtryk for et ønske om at samarbejde, men på den anden side er de også resultatet af en objektiv vurdering af de problemer, som endnu stiller sig i vejen for et godt administrativt samarbejde.

Artikel 1 fastlægger udtrykkeligt i stk. 1, at et af de vigtigste mål med den omarbejdede forordning er at »bekæmpe momssvig«, og i stk. 2 fastlægges betingelserne for, hvordan medlemsstaterne skal handle for at »beskytte momsindtægterne i samtlige medlemsstater«. Den nugældende forordning er formuleret blødere og mindre præcist: den indskrænker sig således til at fastsætte»regler og procedurer for udveksling af visse oplysninger«.

4.3.1 Fornyelsen er ikke af ringe betydning: forpligtelsen til at samarbejde aktivt betyder, at medlemsstaterne skal gennemføre forordningen i alle enkeltheder inden for de fastsatte frister. EØSU kan kun være enigt heri, men tvivler på, at medlemsstaterne virkeligt er i stand til eller ønsker at tilpasse sig de nye bestemmelser, eftersom de gældende ikke en gang er blevet omsat til tiden og uden undtagelser. Endvidere indebærer forskrifternes bindende karakter, at Kommissionen har beføjelse til at pålægge sanktioner og at Revisionsretten skal undersøge, om forordningen er gennemført korrekt: et punkt, som ikke alle er enige i. I den rapport, der omtales i punkt 2.1, nævner Kommissionen tilfældet med Tyskland, som har gjort indsigelse mod en overtrædelsesprocedure og Revisionsrettens beføjelse til at foretage revisioner. Den afgørelse, som Domstolen træffer i denne sag vil få afgørende betydning for det fremtidige administrative samarbejde på momsområdet.

4.3.2 Den nye formulering af artiklen viser således, at der også på skatteområdet er forskellige tendenser inden for europæisk politik: udlægningen af traktaterne ud fra forskellige synsvinkler fører ofte til, at Kommissionen må forsvare sine beføjelser og at medlemsstaterne søger at bevare deres nationale privilegier. EØSU mener ikke, at det skal tage stilling, men ønsker blot, at der af vedtagelsen af den nye traktat fødes et nyt Europa med oprigtig tilslutning fra medlemsstaterne til de grundlæggende principper.

4.4 Artikel 4 forpligter medlemsstaterne til at oprette et centralt forbindelseskontor med ansvar for kontakterne til de øvrige medlemsstater. EØSU glæder sig over denne beslutning, men minder om, at et centralt kontor kun kan fungere godt, hvis det råder over effektive forgreninger på landsplan: en forudsætning, som i dag ikke synes at blive respekteret overalt.

Artikel 7 (tidligere artikel 5) bekræfter, at en medlemsstat er forpligtet til at give oplysninger om en afgiftspligtig etableret i den pågældende medlemsstat, hvis en anden medlemsstat anmoder herom. I nogle bestemte tilfælde (11) kan den bistandssøgte myndighed afvise at foretage en undersøgelse, men kun hvis den allerede har givet den bistandssøgende myndighed oplysninger mindre end to år forinden; dog skal medlemsstaten giver oplysninger om de transaktioner, som den afgiftspligtige person har gennemført i de seneste to år.

4.5.1 De nye bestemmelser er særligt vigtige for fjernsalg og de tilsigter en god politik for administrativt samarbejde; desværre er de selv i deres nuværende form kun blevet gennemført delvist, især fordi it-strukturen endnu er mangelfuld. EØSU mener derfor, at det ville være bedre at lade overgangsperioden, som gælder for andre bestemmelser, også gælde for bestemmelserne om fjernsalg, således at de først bliver bindende i 2015, når Rådets forordning (EF) nr. 143/2008 (12) træder i kraft.

4.6 Artikel 15 afklarer betydningen af »automatisk udveksling« af oplysninger, som allerede findes i artikel 17 i den nuværende forordning: medlemsstaterne skal spontant og på eget initiativ videregive de oplysninger, som kan være nyttige for en anden medlemsstat for at beskytte dens skatteindtægter. Denne tydeliggørelse har stor rækkevidde: når og hvis bestemmelsen bliver overholdt konsekvent, vil spontan fremsendelse af oplysninger, som andre myndigheder har interesse i, være et bevis på, at forvaltningerne har taget begrebet administrativt samarbejde til sig.

4.7 Artikel 17 hænger egentligt sammen med artikel 15, idet den fastsætter, at der skal foretages tilbagemelding til de myndigheder, som har givet oplysningerne: samarbejde går ikke kun ud på at udlevere oplysninger, men også på at informere dem, som har leveret dem, om resultaterne af de foranstaltninger, der er truffet efterfølgende.

4.8 Artikel 18 (tidligere artikel 22) specificerer de data, som medlemsstaterne skal indlæse i deres databaser. EØSU mener, at disse bestemmelser vil have en positiv effekt på to fronter: dels vil de medvirke til at få ordningen for informationsudveksling via VIES (13) til at fungere bedre, dels vil de minde medlemsstaterne om anvendelsen af direktiv 2006/112/EF for så vidt angår tildeling, ændring og afmelding af momsregistreringsnummer; korrekt anvendelse af disse bestemmelser er vigtig, fordi momssvig i stort omfang er baseret netop på momsregistreringen. Brugerne vil også få ikke ringe gavn heraf, især takket være de fornyelser, der indføres mht. minimumsstandarder for databaser i artikel 23 og 24.

4.9 Artikel 22, som fastsætter, at hver medlemsstat skal give de øvrige medlemsstaters myndigheder automatiseret adgang til sine egne databaser, vækker nogen undren; EØSU bemærker, at direkte adgang - omend med den bistandssøgte myndigheds forudgående samtykke (14) - skaber problemer mht. forståelse af sproget og korrekt fortolkning og anvendelse af oplysningerne. Kommissionen erkender selv problemet: i 23. betragtning siger den faktisk, at der »bør … fastlægges fælles procedurer for at sikre disse oplysningers sammenlignelighed …« og samme tanke går igen i en anden sammenhæng i 27. betragtning. EØSU mener, at bestemmelsen om automatiseret adgang bør udskydes til senere, når de fælles administrative og elektroniske procedurer er indført af alle medlemsstater.

Artikel 29, som omhandler deltagelse i administrative undersøgelser for embedsmænd fra de berørte medlemsstater, fastsætter i stk. 1, at de pågældende embedsmænd kan være til stede i kontorerne, men også»ethvert andet sted« (i praksis på de afgiftspligtiges forretningssteder). Samtidig ophæves i stk. 2 bestemmelsen om, at den bistandssøgte medlemsstat fastlægger bestemmelserne om den bistandssøgende myndigheds embedsmænds deltagelse i undersøgelserne. Endvidere bekræftes det, at skønt den bistandssøgende myndigheds embedsmænd ikke gør ikke brug af »de kontrolbeføjelser, der er tillagt den bistandssøgte myndigheds embedsmænd« … kan de imidlertid »få adgang til samme lokaler og dokumenter, som sidstnævnte har adgang til …«.

4.10.1 Disse beføjelser og prærogativer synes ikke at være hverken hensigtsmæssige eller berettigede; EØSU beder om, at bestemmelsen tages op til revision og overvejes grundigere. Hvis en embedsmand fra en anden medlemsstat kan være til stede på en afgiftspligtig persons forretningssted, kan han/hun få kendskab til»en erhvervsmæssig, industriel eller faglig hemmelighed eller en oplysning, hvis offentliggørelse vil stride mod almene interesser«. Dette er ordlyden i artikel 56, stk. 4, som fastsætter de tilfælde, hvor videregivelse af oplysninger kan afslås; Så vil det være endnu mere uacceptabelt, at en embedsmand fra en anden medlemsstat kan få kendskab til sådanne oplysninger gennem sin tilstedeværelse på den afgiftspligtiges forretningssted.

Artikel 34 til 39 indeholder en fornyelse, nemlig indførelsen af en fælles struktur til bekæmpelse af momssvig og –unddragelse. Denne struktur, som i rapporten (15) betegnes »Eurofisc« vil først og fremmest få til opgave at tilrettelægge hurtig og multilateral udveksling af oplysninger gennem indsamling og formidling af oplysninger som led i det administrative samarbejde. De enkelte artikler omhandler forskellige aspekter af det nye organs virksomhed. Det står dog endnu ikke klart, om der er tale om en centraliseret eller decentraliseret struktur.

4.11.1 EØSU bifalder oprettelsen af et organ, som centraliserer og formidler oplysninger; Før dette organ begynder sit arbejde, vil det dog være nødvendigt at revidere forordningen for at bringe de relevante bestemmelser i overensstemmelse med den nuværende ordning for bilateralt samarbejde.

4.11.2 Der er dog et andet aspekt i forbindelse med oprettelsen af Eurofisc, som ikke tages op nogetsteds i forordningen eller i begrundelsen: samarbejdet og kontakten med andre organer, som har til opgave at bekæmpe organiseret kriminalitet og hvidvaskning af penge. I mange til – i hvert fald i de alvorligste sager – er momsunddragelse ikke en isoleret lovovertrædelse, men er knyttet til smugling af varemærkeforfalskede varer, narkotikasmugling, smugling af krigsmateriel og alle mulige former for aktiviteter, som udøves og kontrolleres af den organiserede kriminalitet og terroristgrupper. Der findes ikke – hverken i nogen bestemmelse eller i praksis – et struktureret samarbejde mellem de organer, som beskæftiger sig med forskellige aspekter af et og samme fænomen, eller med forskellige fænomener, som kan tilskrives de samme organisationer: dette fører til dobbeltarbejde, ineffektivitet og ofte kompetencekonflikter.

4.11.3 EØSU udtaler sig indgående om samarbejdet mellem skattemyndighederne og de kriminalitets- og terrorismebekæmpende politimyndigheder i en anden udtalelse om god forvaltning på politik og forvaltning på skatteområdet (16); Grundlæggende drejer det sig om behovet for en bedre koordinering mellem skattedirektiverne og direktiverne om hvidvaskning af penge. Det er uacceptabelt, at der er forskellige organer, såsom myndighederne med ansvar for direkte og indirekte skatter, told, politi og efterretningstjenester, som alle har samme eller nært beslægtede mål, men som ikke har nogen indbyrdes kontakt eller aftaler om samarbejde.

4.11.4 EØSU er klar over, at der er problemer af praktisk og administrativ art forbundet med en sådan løsning og at det har lange udsigter, men det minder om, at den største vanskelighed faktisk ligger i medlemsstaternes politiske vilje, som ikke findes i dag. Kommissionen bør i øvrigt virke som katalysator og inddrage det administrative samarbejde mellem de efterforskende enheder i sine mellem- og langsigtede programmer.

4.12 Forslaget til forordning nævner ikke datoen for ikrafttrædelsen og fastsætter kun, at den vil træde i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende; dog fastsættes det i artikel 45, at en række bestemmelser baseret på det elektroniske samarbejde vil gælde fra den 1. januar 2015. Denne dato forekommer realistisk, hvis alle medlemsstaterne viser vilje hertil og er i stand til at overholde den.

4.13 I henhold til artikel 51 skal medlemsstaterne gennemføre (interne) revisioner af samarbejdsordningens funktion: det er ganske givet en nødvendig foranstaltning, som måske udspringer af erfaringerne med eksterne revisioner (jf. punkt 3.4 og 4.3.1), hvor man afventer Domstolens afgørelse. EØSU stille i øvrigt spørgsmålstegn ved den reelle effektivitet af en foranstaltning, som overlader det til medlemsstaterne at kontrollere sig selv.

4.14 Artikel 56 (tidligere artikel 40), hvorefter medlemsstaterne har ret til ikke at levere oplysninger og til ikke at foretage undersøgelser, hvis lovgivningen i den pågældende medlemsstat ikke tillader det, eller hvis der er fortrolige aspekter i form af industriel eller faglig hemmelighed forbundet hermed. Der bør tilføjes et nyt stk., hvori det præciseres, at denne bestemmelse ikke gælder for de tilfælde, som er beskyttet af bankhemmeligheden. Denne problematik bør sættes ind i den bredest mulige kontekst, dvs. knyttes sammen med ophævelsen af bankhemmeligheden og bestemmelserne om bekæmpelse af hvidvaskning af penge; Det er dog tvivlsomt, om oplysninger, som indhentes hos en person, »der handler som repræsentant eller betroet person«, er omfattet at bankhemmeligheden eller tavshedspligten. EØSU så gerne, at dette blev afklaret.

Bruxelles, den 17. februar 2010 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Ekspertgruppen vedrørende strategien for bekæmpelse af skattesvig.

(2) Det Stående Udvalg for Administrativt Samarbejde.

(3) EØSU har udarbejdet udtalelse om forordningen, EUT C 267 af 27.10.2005, s. 45.

(4) KOM(2009) 428 endelig. Rapporten kommenteres ikke direkte i nærværende EØSU-tekst; I øvrigt er de oplysninger og udtalelser, som Kommissionen er fremkommet med, en værdifuld nøgle til forståelse af meningen med de foreslåede foranstaltninger i den nye forordning.

(5) KOM(2006) 254 endelig.

(6) Dette har i visse tilfælde udviklet sig til svig på EU-plan i forbindelse med forsvundne forhandlere (»Missing Trader Intra-Community Fraud«), KOM(2009) 511 endelig, s. 3.

(7) Denne meddelelse har EØSU også kommenteret i sin udtalelse om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om det nødvendige i, at der udvikles en samordnet strategi til forbedring af bekæmpelsen af skattesvig; EUT C 161 af 13.7.2007, s. 8.

(8) KOM(2008) 807 endelig.

(9) KOM(2009) 427 endelig.

(10) Jf. EØSU's udtalelse om »Fremme af god politik og forvaltning på skatteområdet«.

(11) De tilfælde, hvor udlevering af oplysninger kan nægtes, er nævnt i bilaget (nyt) til forordningen, og omhandler en række tjenesteydelser såsom fjernsalg, tjenesteydelser vedrørende fast ejendom og løsøregenstande, virksomhed i tilknytning til transport, teleydelser og radio- og tv-spredningstjenester.

(12) Rådets forordning (EF) nr. 143/2008 af 12. februar 2008 om ændring af forordning (EF) nr. 1798/2003 med hensyn til indførelse af foranstaltninger til administrativt samarbejde og udveksling af oplysninger i forbindelse med reglerne om leveringsstedet for tjenesteydelser, særordningerne og tilbagebetalingsproceduren for moms, EUT L 44 af 20.2.2008, s. 1.

(13) VIES: VAT Information Exchange System.

(14) I artikel 7 hedder det: »På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed de … oplysninger.«

(15) KOM(2009) 428 endelig, se punkt 2.1.

(16) Kommissionens meddelelse om fremme af god politik og forvaltning på skatteområdet, KOM(2009) 201 endelig.