Nr. C 189/22 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 7. 8 
Udtalelse om iværksættelse af den anden Lomé-konvention 
Den tekst, som har været genstand for udtalelsen, er offentliggjort i De Europæiske 
Fællesskabers Tidende nr. C 93 af 16. april 1980, side 8. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Rådet besluttede den 2. maj 1980 i medfør af artikel 198 i traktaten om oprettelse af 
Det europæiske økonomiske Fællesskab, at høre Det økonomiske og sociale Udvalg 
om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 188. plenarforsamling, afholdt i 
Bruxelles den 26. og 27. maj 1981, sin udtalelse om det nævnte emne. 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE 
UDVALG HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig arti­
kel 198, 
under henvisning til anmodning af 2. maj 1980 fra 
Rådet for De europæiske Fællesskaber om Udval­
gets udtalelse om »Henstilling med henblik på 
Rådets forordning (EØF) om indgåelse af den 
anden Lomé-konvention AVS-EØF« og om selve 
den anden Lomé-konvention, 
under henvisning til beslutning truffet af dets præsi­
dium den 28. april 1980 om at pålægge afdelingen 
for forbindelser med tredjelande at forberede 
Udvalgets behandling af iværksættelsen af den 
anden Lomé-konvention, 
under henvisning til dets forretningsorden, særlig 
artikel 20, stk. 3, 
under henvisning til dets tidligere udtalelser om 
Lomé-konventionen, dens iværksættelse og fremtids­
perspektiverne ('), samt dets udtalelser om de for­
skellige aspekter af samarbejdet mellem industri­
lande og udviklingslande, 
under henvisning til dets udtalelse af 30. october 
1980 om »Henstilling med henblik på Rådets for­
ordning (EØF) om indgåelse af den anden Lomé-
konvention AVS/EØF« (2), 
(») EFTnr. C 116 af 30. 9. 1974, 
EFTnr. C 35 af 16. 2. 1976, 
EFTnr. C 114 af 7. 5.1979. 
(2) EFTnr. C 331 af 17. 12. 1980. under henvisning til udtalelse vedtaget af afdelin­
gen for forbindelser med tredjelande på mødet den 
12. maj 1981, 
under henvisning til mundtlig beretning aflagt af 
ordføreren, Jean-Claude Clavel, 
under henvisning til forhandlingerne på den 
188. plenarforsamling den 26. og 27. maj 1981 — 
enstemmigt, idet dog 3 undlod at stemme, 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
1.1. Udvalget skylder sig selv at udtale sig om, 
hvordan man bedst kan sikre, at den anden AVS/ 
EØF-konvention, nu da den træder i kraft, gennem­
føres således, at den styrker samarbejdet mellem EF 
og AVS-staterne til gensidig interesse for alle parter 
og fører til en afbalanceret udvikling af AVS-sta­
terne. 
1.2. Udvalget konstaterer, at resultaterne af den 
første Lomé-konvention ikke fuldt og helt har 
opfyldt samtlige parters forventninger; den bemær­
ker, at den nye konvention på trods af forbedrin­
gerne i forhold til den første ikke vil kunne løse alle 
AVS-staternes problemer og især de stater, hvis øko­
nomiske og sociale situation forværres mere og 
mere; det beklager, at de økonomiske og sociale 
kredse praktisk talt ikke har været indraget i iværk­
sættelsen af Lomé I eller udarbejdelsen af Lomé II. 
30.7.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/23 
1.3. Udvalget mener, at både målsætningerne og 
gennemførelsen af den form for samarbejde, der er 
blevet skabt med Lomé-konventionen, bør fortsæt­
tes og forbedres, hvilket AVS-staternes regeringer 
selv erkender. Dette kontraktmæssigt forpligtende 
udviklingssamarbejde mellem Fællesskabet og tres 
lande i den tredje verden kan yde et nyttigt bidrag 
til nord/syd-dialogen og skabelsen af en ny interna­
tional økonomisk og social orden. 
1.4. Udvalget fremfører på den anden side, at en 
fortsættelse af samarbejdspolitikken, sådan som den 
kommer til udtryk i Lomé-konventionen, ikke bør 
stå i vejen for en fælles udviklingspolitik over for 
andre lande i den tredje verden. Selv om visse 
EF-lande placerer sig pænt blandt de industrilande, 
der yder bistand til udviklingslandene, er det ønske­
ligt, at alle EF-lande snarest opfylder det fastsatte 
mål for den offentlige udviklingsbistand på 0,7 % af 
BNI, og at der tilstræbes en større harmonisering af 
deres bilaterale indsats. 
1.5. Udvalget er overbevist om, at konventionen, 
til trods for dens klare bestemmelser, kun vil give 
håndgribelige resultater, hvis EF og AVS-staterne 
med åbenhed og samarbejdsvilje står sammen om at 
gennemføre den til fremme af udviklingen. 
1.6. For at gøre Fællesskabets udviklingsbistands-
politik effektiv, er det nødvendigt at samordne den 
med EF's øvrige politik eller de økonomiske, sociale 
og landbrugsmæssige foranstaltninger. AVS-staterne 
bør også udnytte de midler, EF stiller til deres rådig­
hed, bedst muligt. Der bør derfor iværksættes en 
omfattende oplysende virksomhed og bevidstgørelse 
af offentligheden både i EF og AVS-staterne, såle­
des at konventionen fuldt ud får den tilsigtede virk­
ning og ikke blot bliver et middel til finansiel 
bistand. 
2. Handelssamarbejde 
2.1. Udvalget minder om, at det i sin udtalelse af 
12. juli 1978 om »Iværksættelse af Lomé-konventio­
nen — indgåelse af en ny konvention« (*) lagde 
vægt på de vigtigste målsætninger, som det ønskede 
skulle indgå i den nye konvention, nemlig: 
(i) EFTnr. C 114 af 7. 5. 1979. — fri adgang til Fællesskabets marked, forøgelse af 
antallet af produkter fra udviklingslandene samt 
fjernelse af ikke-toldmæssige hindringer; 
— fastholdelse af princippet om ikke-gensidighed i 
forbindelse med de fordele, der indrømmes af 
EF; 
— en mere afbalanceret handelsstruktur og forø­
gelse af andelen af produkter forarbejdet i 
AVS-staterne; 
— regelmæssige samråd mellem EF og AVS-sta­
terne, navnlig om følsomme produkter; 
— udvidelse af de berørte parters indenlandske og 
regionale markeder; 
— handelsfremmende foranstaltninger. 
2.2. På baggrund af resultaterne siden undertegnel­
sen af den første Lomé-konvention konstaterer 
Udvalget, at markederne ikke er blevet åbnet så 
meget, som parterne med rimelighed havde kunnet 
forvente. Det noterer sig, at den nye konvention 
sandsynligvis vil betyde nye fremskridt, og under­
streger, at Fællesskabet selv skal bidrage hertil med 
sin egen handelspolitik. Men selv om AVS-staterne 
forventer sig meget af en forøgelse af deres handel 
med EF, er det også nødvendigt, at de udbygger 
deres indbyrdes samhandel og handelen med tredje­
lande. For tredjelande er det en fordel, at EF giver 
afkald på invers-præferencer. AVS-staterne bør søge 
at opnå handelsindrømmelser til gengæld herfor. 
2.3. Det er i øvrigt nødvendigt med en bedre 
samordning af konventionens forskellig aspekter — 
handels-, industri-, regional- og landbrugspolitik — 
hvis handelen mellem AVS-staterne og EF, mellem 
AVS-staterne indbyrdes og mellem AVS-staterne og 
tredjelande skal spredes og øges mere regelmæssigt 
og hurtigere. 
2.4. Udviklingslandene må især kunne skabe et 
produktions- og handelsmønster, som ikke udeluk­
kende er baseret på eksport af råvarer, men også 
afstemt efter deres hjemmemarkedsbehov samt 
mulighederne for at eksportere færdigvarer. 
2.5. I de få tilfælde, hvor den frie adgang for pro­
dukter fra AVS-staterne kunne skabe vanskeligheder 
for visse aktiviteter i EF, bør alle til rådighed stå­
ende EF-instrumenter tages i anvendelse for at gen­
nemføre de nødvendige tilpasninger inden for Fæl­
lesskabet. I det hele taget understreger Udvalget 
betydningen af udveksling af oplysninger samt sam­
råd mellem konventionens parter og i særdeleshed i 
Nr. C 189/24 ' De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 7. 81 
forbindelse med følsomme produkter. Udvalget 
anmoder EF og medlemsstaterne om i størst muligt 
omfang at begrænse anvendelsen af beskyttelses­
klausuler og protektionistiske foranstaltninger, som 
kun kan skade AVS-staterne og Fællesskabet selv. 
2.6. Udvalget påpeger, at det ville være i AVS-sta-
ternes interesse at føre en importpolitik, som ikke 
hindrer oprettelsen af lokale virksomheder, der er 
levedygtige på lang sigt. Dette kunne indebære en 
selektiv ophævelse af visse toldafgifter og ikke-told-
mæssige hindringer. 
2.7. Visse AVS-staters handel støder på særlige 
vanskeligheder som følge af valutasituationen (valu­
tasvingninger, toldmæssige forskelle, manglende 
konvertibilitet, prisforskelle osv.). Som følge heraf 
foregår der en omfattende ikke-registreret samhan­
del over gennemtrængelige grænser til skade for 
disse landes økonomi og befolkningens leveniveau. 
Udvalget mener, at disse problemer bør undersøges 
nøje for at finde løsninger, der angriber årsagerne 
snarere end virkningerne. 
2.8. Udvalget fremhæver forbedringen af de han-
delsfremmende foranstaltninger i den nye konven­
tion, da disse ikke længere begrænses til eksporten 
til EF, men omfatter alle de problemer, som samt­
lige led i produktionsprocessen rejser på såvel de 
nationale og regionale markeder, samt på alle inter­
nationale markeder. Det er nødvendigt, at der gen­
nemføres konkrete foranstaltninger på dette område. 
2.9. Udvalget ønsker, at konventionens parter fore­
tager en tilbundsgående analyse af de problemer, 
som udvidelsen af EF skaber og disses indflydelse 
på EØF/AVS-forbindelserne og iværksættelsen af 
konventionen. 
3. STABEX 
3.1. Udvalget noterer sig forbedringerne af STA-
BEX-ordningen i Lomé II, som er i overensstem­
melse med visse af Udvalgets forslag, bl. a. udvi­
delse af listen over produkter og forbedring af betin­
gelserne for STABEX-intervention. Udvalget mener, 
at denne udbygning af STABEX-ordningen vil 
kræve en tilpasning af forvaltningen, hvorfor even­
tuelle forslag om en ny udvidelse af STABEX må 
afhænge af, om den udvidede STABEX fungerer til­
fredsstillende. Det håber imidlertid, at listen over 
produkter, som ordningen finder anvendelse på, kan 
udvides (artikel 26) til at omfatte visse produkter, som påvirkes af kraftige prissvingninger, og som er 
af vital interesse for visse AVS-stater. Det anmoder 
om, at man som fastsat i konventionen gennemfø­
rer, at STABEX finder anvendelse på samhandelen 
mellem AVS-stater. 
3.2. Da Udvalget lægger vægt på STABEX-over-
førslernes anvendelse, ønsker den, at artikel 23, 
stk. 2 og artikel 41, stk. 3 i konventionen tages i 
anvendelse. Udvalget ville i øvrigt gerne have oplys­
ninger om resultaterne af Kommissionens undersø­
gelser af STABEX-ordningens indvirkning på AVS-
staternes økonomi. 
3.3. I håbet om at øge deres eksportindtægter fore­
tager visse AVS-stater en forædling af de produkter, 
der omfattes af STABEX-ordningen. Man må sikre 
sig, at ordningen fortolkes således, at disse stater 
ikke straffes sammenlignet med de stater, der ikke 
gør en sådan indsats. 
3.4. Udvalget frygter, at midlerne til STABEX-ord­
ningen ikke er tilstrækkelige bl. a. på grund af den 
vedvarende inflation og konsekvenserne af sving­
ninger i verdensmarkedsprisen på visse produkter 
under STABEX-ordningen. Hvilke begrænsninger 
vil der ske i overførslerne, og hvilke kriterier vil der i 
de enkelte tilfælde blive fastlagt for at mindske 
dem? 
3.5. Udvalget spekulerer på, hvorvidt og hvornår 
erfaringerne med STABEX vil gøre det muligt at 
overveje en udvidelse af ordningen til fordel for 
samtlige udviklingslande. Det håber, at EF i samar­
bejde med AVS-staterne vil videreføre sine bestræ­
belser på åt bevæge de vigtigste industrilande til at 
medvirke til realiseringen af dette mål. 
3.6. Udvalget erkender fordelene ved STABEX-
ordningen, men fastslår, at den kun delvist kan 
afbøde de alvorlige ulemper, som de svingende pri­
ser og afsætningsmuligheder på verdensmarkedet 
skaber for udviklingslandene. I øvrigt har Udvalget 
konstateret, at STABEX ikke fandt anvendelse, når 
den reelle virkning af faldet i enhedspriserne skjules 
af en produktionsstigning. Det ønsker at under­
strege, at Fællesskabet ufortøvet bør fortsætte sine 
bestræbelser på at tilskynde alle lande til at tilstræbe 
en regulering af verdensmarkedspriserne, som kan 
forhindre forringelsen af bytteforholdet. Dette gæl­
der ligeledes for produkterne under SYSMIN-ord-
ningen. 
30. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende N-r. C 189/25 
4. Sysmin 
4.1. Udvalget mener, at det både er i Fællesskabet 
og AVS-staternes interesse at opretholde eller sna­
rere øge sidstnævntes produktions- og eksportkapa­
citet for mineprodukter og håber, at SYSMIN i 
denne henseende vil yde det bidrag, som forventes 
af den. Derfor bør man på alle områder, hvor det er 
muligt, drage fordel af erfaringerne med STABEX-
ordningen. 
5. Investeringer 
5.1. Udvalget understreger behovet for en rimelig 
geografisk fordeling af investeringerne, hvad enten 
det drejer sig om offentlige eller private i de berørte 
lande for at fjerne store fattigdomshærgede områ­
der, hvorfra der foregår en afvandring af arbejds­
kraft til de mere gunstigt stillede områder. 
5.2. Det konstaterer, at det almindeligvis er lettere 
at oprette virksomheder i nærheden af hovedstæ­
derne og større byer med en god infrastruktur end i 
mere fjerntliggende områder. Dette må der tages 
hensyn til ved midlernes anbringelse. Under gen­
nemførelsen af investeringer bør man desuden ved 
hjælp af traditionelle bestemmelser sørge for en god 
samordning af industriprojekterne og infrastruktu­
rerne (veje, elektricitet, telekommunikation osv.). 
5.3. Det mener, at der bør være en god balance 
mellem omfattende, koncentrerede investeringer og 
mere beskedne investeringer, men med en hurtig 
afsmittende virkning. 
5.4. Udvalget erkender, at i mange tilfælde bør 
lånene tilbagebetales over en længere periode end i 
industrilandene. Det understreger, at hver gang det 
er nødvendigt, bør finansieringsplanen for projektet 
omfatte ikke blot basisinvesteringen, men også 
udgifterne til igangsættelsen, fortsættelsen og vedli­
geholdelsen af projektet, indtil investeringen bærer 
frugt. 
5.5. Udvalget udtrykker endnu engang beklagelse 
over manglen på en juridisk ramme for beskyttelse 
af investeringer i AVS-staterne og henviser til sin 
udtalelse af 11. december 1980 C1). 
(i) EFTnr. C 353 af 31. 12. 1980. I denne udtalelse understreges det, at de ikke-kom-
mercielle risici kan virke afskrækkende på investo­
rerne — især små og mellemstore virksomheder — 
eller tilskynde dem til kun at investere, når pengene 
kan hurtigt tilbage. 
I denne udtalelse fremføres det, at Fællesskabet og 
AVS-staterne for at sikre den nødvendige kontinui­
tet og vækst i investeringerne i udviklingslandene 
bør forhandle sig frem til adfærdskodekser med 
bestemmelser om fremme og gensidig beskyttelse af 
investeringer, overholdelse af visse sociale normer, 
betingelserne for bilæggelse af stridigheder og kom­
pensation i tilfælde af ekspropriation. Desuden 
foreslås det, at EF tager initiativ til at udarbejde en 
investeringsgarantiordning og især for investeringer, 
der berører flere lande på en gang, og at det bestræ­
ber sig på at harmonisere de nationale garantiord­
ninger. 
6. Industrielt samarbejde 
6.1. Udvalget håber, at konventionens større 
anvendelsesområde og de mere præcise målsætnin­
ger for det industrielle samarbejde vil resultere i en 
reel industriel udvikling i AVS-staterne i overens­
stemmelse med deres særlige behov. 
6.2. Blandt alle disse foranstaltninger lægger 
Udvalget især vægt på uddannelse, industriel infor­
mation og industrifremmende foranstaltninger, tek­
nologisk samarbejde, forarbejdning af AVS-råstoffer 
på stedet og udvikling af mindre og mellemstore 
industrivirksomheder. Udvalget mener, at oprettel­
sen af AVS/EØF-joint ventures i AVS-staterne kan 
bidrage positivt til disse landes industrielle udvik­
ling. 
6.3. Centret for industriel udvikling 
6.3.1. Udvalget udtrykker tilfredshed med, at man 
i Lomé II har udvidet centrets rolle og midler for at 
gøre det til et praktisk operativt organ, der blandt 
andet kan bidrage til at fremme levedygtige industri­
projekter, der opfylder AVS-staternes behov, 
udnytte mulighederne for joint ventures, træffe rele­
vante foranstaltninger med hensyn til industriel 
Nr. C 189/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 7. 81 
uddannelse og information. Efter indkøringsvanske­
lighederne håber Udvalget inderligt, at centret med 
den nye konvention vil få sin fulde betydning. Det 
er dog ikke sikker på, at budgettet på 25 ERE vil 
være tilstrækkeligt hertil. Det beklager, at denne 
bevilling fradrages de beløb, der i konventionen er 
afsat til det regionale samarbejde (artikel 81, stk. 5, i 
konventionen), mens en særlig bevilling ville have 
været ønskelig. 
6.3.2. Centrets behov vil være store især for at 
kunne fremme oprettelsen af små og mellemstore 
virksomheder i AVS-staterne ved f. eks. at bistå med 
forudgående feasibility-undersøgelser ved hjælp af 
»modeller«, information for at tilskynde og indkredse 
dem, der kunne tænke sig at opføre virksomheder i 
AVS-staterne, information om mulighederne for tek­
nisk og finansiel bistand, forbindelser med de eksi­
sterende virksomhedskontaktkontorer, tilskyndelse 
til oprettelse af sådanne kontorer osv. 
6.3.3. For at centret fuldt ud kan spille sin rolle, 
må det kunne samarbejde med: 
— virksomheder, personligheder og organer i EF, 
som er i stand til at bistå med erfaringer, rådgiv­
ning, uddannelse, investeringer, teknologi, mar-
kedsføringsviden osv.; 
— tilsvarende organer, som allerede eksisterer, eller 
som skal oprettes i AVS-staterne, og som kan 
formidle oplysninger, stimulere virksomhederne 
og fremme udviklingen; 
— samt Kommissionens delegerede i AVS-sta­
terne. Deres syn på projekterne er til stor nytte, 
så man undgår at finansiere overflødige under­
søgelser eller ikke-nødvendige projekter, samt 
sikrer, at projekterne er i overenstemmelse med 
de berørte landes udviklingsbehov. 
6.3.4. Med en sådan fordeling af beføjelserne 
skulle det kunne undgås, at centret drukner i et 
udvælgelsesarbejde samtidig med, at det bevarer 
kontrollen med projekterne. Kun herved vil centret 
kunne blive et virkelig funktionsdygtigt organ. 6.3.5. Det er beklageligt, at ingen repræsentanter 
for arbejdsmarkets parter i AVS og EØF, på trods af 
Udvalgets tidligere forslag herom, har sæde i cen­
trets rådgivende råd. Man bør finde frem til, hvor­
dan disse kan inddrages aktivt i det rådgivende råds 
arbejde. 
6.4. Energisamarbejde 
6.4.1. Det er nødvendigt, at man meget hurtigt 
opfylder udviklingslandenes behov for forskning, 
initiativer og investeringer på energiområdet. Energi 
er en forudsætning for deres industrialisering, og 
den nuværende pris og knaphed herpå bør ikke hin­
dre deres udvikling. 
6.4.2. Udvalget understreger, at foranstaltninger 
som led i energisamarbejdet bør være yderst prakti­
ske og skal kunne gennemføres øjeblikkeligt på det 
niveau, hvor det er mest nødvendigt. Man bør prio­
ritere små og mellemstore projekter med tilknytning 
til økonomiske og sociale foranstaltninger i landdi­
strikterne. 
6.5. Små og mellemstore virksomheder 
6.5.1. Udvalget har tidligere understreget den store 
vægt, det tillægger, at de små og mellemstore virk­
somheder i AVS-staterne opretholdes, og at deres 
levedygtighed sikres især inden for sektorer som 
byggevirksomhed, maskinteknik, elektricitet, lev­
nedsmiddelindustri, smedearbejde, snedkeri m. m. 
Men Lomé-konventionen synes at kunne gøre mere 
for at hjælpe de små og mellemstore virksomheder. 
6.5.2. Udvalget noterer derfor med tilfredshed, at 
et særligt kapitel i Lomé II er viet faglig bistand og 
finansiering til fordel for mindre og mellemstore 
virksomheder. Det er overbevist om, at en priorite­
ring af denne type virksomheder kan fremme en vel­
funderet udvikling i AVS-staterne, hvis den indgår i 
en generel plan for økonomisk udvikling og især 
baseres på udviklingen af landdistrikterne. 
6.5.3. Udvalget glæder sig over, at de små og mel­
lemstore virksomheder har fået en så vigtig plads 
som støtteværdige formidlere af udviklingen og den 
industrielle diversificering; men det er dets opfat­
telse, at foranstaltninger til fremme af udviklingen 
af sådanne virksomheder i AVS-staterne må tage 
30. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/27 
hensyn til de enkelte staders konkrete muligheder og 
behov, hvis de skal være effektive. Dette indebærer, 
at aktionerne må varieres efter hver stats særlige 
karakteristika, det være sig naturrigdomme, forhån­
denværende kvalifikationer, industrialiseringsgrad, 
kommunikationsmidler, afsætningsmuligheder etc. 
6.5.4. Det skal understreges, at inden for land­
brugssektoren er de små og mellemstore virksomhe­
der ikke alene med til at fremme indførelsen af tek­
niske hjælpemidler og serviceydelser, der er nødven­
dige for landbrugsproduktionen og afsætningen 
heraf, man kan ligeledes gå ind i forarbejdningen af 
yderst specialiserede landbrugslevnedsmiddelpro-
dukter på linje med kooperativer og producentsam­
menslutninger. 
6.5.5. Betragter man de disponible ressourcer og de 
landbrugs-, håndværks-, industri- og handelsmæs­
sige aktiviteter, der kan danne grundlaget for, at en 
udvikling af de små og mellemstore virksomheder 
kan indledes eller videreføres, vil man generelt kon­
statere, at landbrug, fiskeri og minedrift kan udgøre 
de første elementer i en økonomisk struktur, der kan 
fremme udviklingen af sådanne virksomheder inden 
for industri, handel og tjenesteydelser. 
6.5.6. Det er først og fremmest op til AVS-staterne 
selv at foretage en prioritering og skabe et klima, der 
fremmer udviklingen af små og mellemstore virk­
somheder. Dette vil kræve undersøgelser af de 
naturrigdomme og produktionstyper, som svarer til 
de økonomiske muligheder og det indenlandske 
markeds behov, men også til efterspørgselen udefra. 
Da udviklingen af små og mellemstore virksomhe­
der skal have en positiv og varig virkning på 
beskæftigelsen, er det af betydning på forhånd at 
undersøge mulighederne for at skaffe arbejdskraft 
samt uddannelsesbehovene. 
6.5.7. Hvis de små og mellemstore virksomheder 
skal udvikles med held og bidrage til befolkningens 
velfærd, er det ofte nødvendigt, at man under hen­
syntagen til de enkelte landes specifikke sociologi­
ske karakteristika er opmærksom på den formelle 
ramme om de sociale relationer, forholdet mellem 
arbejdstager og arbejdsgiver, mellem de økonomi­
ske kredse og de offentlige myndigheder, samtidig 
med at man sørger for at få etableret egnede fag- og 
erhvervsorganisationer. 
6.5.8. Desuden må de AVS-stater, som ønsker at 
integrere udviklingen af små og mellemstore virk­
somheder i deres økonomiske politik som helhed 
iværksætte en række foranstaltninger til begræns­ning af deres finansielle risici ved at oprette garanti­
fonds eller tilvejebringe de nødvendige finansielle 
midler i form af kreditter, subventioner eller præ­
mier osv. Det er væsentligt, at de lokale myndighe­
der samordner de tilladelser, der gives til udenland­
ske investeringer med de investeringsfremmende 
foranstaltninger, der ydes lokale, små og mellem­
store virksomheder for at beskytte disses konkurren­
ceevne. 
6.6. Industriel uddannelse 
6.6.1. Udvalget er overbevidst om, at der stadig* 
skal gøres en væsentlig indsats for at højne den fag­
lige uddannelse i AVS-staterne for at imødekomme 
behovene for udvikling af industrien og de små og 
mellemstore virksomheder. Udvalget håber, at man 
blandt andet for virksomhedsledere, mellemledere, 
teknikkere og faglærte arbejdere vil skabe uddannel­
sesfaciliteter, der er afstemt efter de enkelte AVS-
staters behov. Udvalget mener, at denne uddannelse 
bør foregå i AVS-staterne og om muligt på regionalt 
plan for at sikre, at de uddannede personer beskæf­
tiges i AVS-staterne bagefter. 
6.6.2. Udvalget mener, at man med en omfattende 
industriel uddannelse blandt andet bør bidrage til at 
øge afkastet af investeringerne, ved at AVS-statsbor-
gerne får ansvaret for opfølgningen af disse inve­
steringer, installationernes drift, deres vedligehol­
delse og reparationen heraf. 
6.6.3. Udvalget mener, at de økonomiske og soci­
ale kredse i EF bør bidrage til denne uddannelse. 
6.6.4. Sluttelig ønsker Udvalget, at det i beslutnin­
ger vedrørende EF-støttede projekter præciseres, 
hvilken andel af midlerne der afsættes til uddan­
nelse af funktionærer, teknikkere, faglært arbejds­
kraft samt sidstnævntes ansættelsesperiode for at 
undgå, at frugten af uddannelsen går tabt. Det ville 
være ønskeligt, om EUF og EIB i deres effektivise­
ringsbestræbelser var opmærksomme på dette 
punkt. 
6.7. Supplerende finansiering 
6.7.1. I en fælleserklæring, der er vedføjet som 
bilag til konventionen, træffes der i princippet 
beslutning om en supplerende finansiering af det 
Nr. C 189/28 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 7. 81 
industrielle samarbejde. Dette spørgsmål skal 
underkastes en detaljeret analyse inden for de første 
ni måneder efter konventionens undertegnelse. 
Udvalget håber, at denne analyse afsluttes hurtigt og 
bringes i anvendelse. Man bør ligeledes tage hensyn 
til de særlige foranstaltninger på dette område til 
fordel for de mindst udviklede lande. 
7. Landbrugssamarbejde 
7.1. Den anden Lomé-konvention er den første 
konvention mellem EØF og AVS-staterne, som 
indeholder et særligt kapitel om landbrugssamar­
bejde, hvis principper, målsætninger og foranstalt­
ninger er i overensstemmelse med Udvalgets ønsker. 
Det mener, at man bør prioritere udviklingen af 
landbruget på grund af fødevaresituationen i mange 
AVS-stater, som ofte er blevet meget afhængige af 
importen af fødevarer. Derudover er en stor del af 
befolkningen beskæftiget inden for landbruget og 
har behov for at finde beskæftigelse på stedet sna­
rere end at afvandre til byerne, hvor de måske ikke 
finder beskæftigelse. 
7.2. Iværksættelsen af landbrugsaspektet i konven­
tionen bør sætte fornyet skub i AVS/EØF-samarbej-
det, for selv om 40 % af EUF-bevillingerne er blevet 
anvendt til udvikling af landdistrikterne, må man 
konstatere, at de fleste AVS-staters fødevaresitua­
tion konstant er blevet forringet. 
7.3. Prioriterede målsætninger 
7.3.1. Ifølge Udvalget bør man prioritere følgende 
målsætninger: 
— diversificering af landbrugsproduktionen for at 
opnå selvforsyning med levnedsmidler; 
— forædling af landbrugsproduktionen lokalt ved 
skabelsen af en landbrugslevnedsmiddelindu-
stri; 
— rationel udnyttelse af skovbrugsressourcerne; 
— modernisering og levering af materiel til fiskeri­
erhvervet; 
— beherskelse af vandressourcerne for at bidrage 
til løsningen af tørkens fundamentale problemer 
og konsekvenserne heraf; 
— tilvejebringelse af teksniske og sociale infra­
strukturer og faciliteter, der er nødvendige for 
udviklingen af landdistrikterne. På disse forskellige områder vil det være nødvendigt 
med større bevillinger fra EUF samt bistand for at 
kunne forbedre projekternes kvalitet og effektivitet. 
7.3.2. Udvalget mener, at tidsmæssig kontinuitet er 
nøglen til gennemførelsen af disse målsætninger, 
som bør være en integrerende del af en sammen­
hængende national landbrugspolitik. Landbrugerne 
vil ikke være tilskyndet til at øge deres produktion, 
medmindre de. opnår lønnende priser; for levneds­
midlers vedkommende afhænger dette af den førte 
landbrugspolitik, og for eksportvarer afhænger det 
af STABEX-ordningens effektivitet eller snarere af 
en regulering af verdensmarkedspriserne som nævnt 
i pkt. 3.6. 
7.3.3. Landbrugsaspektet omfatter ligeledes visse 
bestemmelser vedrørende sikring af fødevareforsy­
ningen, og Udvalget kræver i denne forbindelse 
bl. a.: 
— at Fællesskabet i overenstemmelse med EØF-
erklæringen, der er vedføjet som bilag til kon­
ventionen, bidrager til AVS-staternes fødevare­
forsyningssikkerhed ved at anvende bestemmel­
serne i den fælles landbrugspolitik; 
— at fødevarebistanden kombineres bedre med 
projekterne for udvikling af landdistrikterne. 
7.4. Midler og metoder 
7.4.1. Udvalget mener, at man især må lægge vægt 
på følgende metoder til at nå disse prioriterede mål: 
— fremme af familiebedrifter inden for landbru­
get; 
— grunduddannelse og faglig videreuddannelse af 
landbrugerne og deres familier; 
— iværksættelse af egnede metoder til udbredelse 
af oplysninger om teknisk viden og socio-øko-
nomisk bistand; 
— udbredelse af teknologi, der er afstemt efter 
landbrugets udviklingsniveau; 
— forskning og samordning af indsatsen for udvik­
ling af infrastrukturerne i landdistrikterne; 
— gradvis indførelse af en afbalanceret og effektiv 
økonomi baseret på overenskomster; 
30. 7. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/29 
— udvikling af samarbejdet mellem producenter 
og forskellige former for sammenslutninger. 
7.5. Tilskyndelse til sammenslutninger 
7.5.1. Udvalget mener, at konventionens målsæt­
ninger for landbrugssektoren og landdistrikterne let­
tere ville kunne nås, hvis landbrugerne blev tilskyn­
det til at slutte sig sammen med det formål »at sikre 
deres egen udvikling« (artikel 83, litra f) bl. a. ved at 
hæve landbrugernes produktivitet, ved at landbru­
gerne selv i højere grad forarbejder og udnytter land­
brugsprodukterne ved at foretage fælles indkøb af 
produktionsmidler (sæd, gødning, redskaber) og ved 
at skabe kooperativer til udnyttelse af landsbrugma-
teriel. 
7.5.2. Udvalget er overbevist om, at frie sammen­
slutninger eller kooperativer med sådanne formål er 
til stor gavn for landbrugets og landdistrikternes 
udvikling. Det ønsker derfor, at dannelsen af 
sådanne organer i AVS-staterne støttes, og at EF 
fortsat understreger behovet for udbredelsen af 
sådanne faglige organisationer i disse lande. 
7.5.3. Derudover bør Fællesskabet og AVS-sta­
terne sørge for at inddrage offentlige udviklingsor­
ganer, lokale sammenslutninger og faglige organisa­
tioner i landdistrikterne i gennemførelsen af projek­
ter og programmer vedrørende landbruget og land­
distrikterne. Som formidlere af udvikling bør disse 
instanser i videst muligt omfang have finansiel og 
teknisk støtte i henhold til artikel 94, der indeholder 
en liste over modtagere af bistand. Derved kunne 
man også opnå den bedst mulige decentralisering af 
projekter og programmer. 
7.6. Det tekniske center for samarbejde på land­
brugsområdet og i landdistrikterne 
7.6.1. Udvalget betragter skabelsen af dette center 
som noget positivt. Det håber, at centret bliver et 
forbindelses- og samordningsorgan, der tilvejebrin­
ger information og arrangerer møder; og det opfor­
drer til, at alle kræfter sættes ind på, at det hurtigt 
kan træde i funktion og råde over de nødvendige 
materielle og finansielle midler og den nødvendige ledelse. Udvalget erklærer sig rede til at bistå centret 
i dets arbejde. 
8. Finansielt og teknisk samarbejde 
8.1. Finansielle midler 
8.1.1. Udvalget beklager, at man ikke i tilstrække­
ligt omfang har taget hensyn til købekraftens udhu­
ling, energikrisen, forøgelsen af antallet af AVS-sta-
ter, deres demografiske vækst og den forværring af 
deres situation, som dette medfører. 
Det håber, at man under iværksættelsen af Lomé II 
vil kunne finde supplerende finansiering fra forskel­
lige kilder, som kunne medvirke til en bedre gen­
nemførelse af konventionens målsætninger. Derud­
over bør alle konventionens muligheder udnyttes 
med størst mulig effektivitet. 
8.1.2. Udvalget konstaterer, at ikke alle de afsatte 
midler var taget i anvendelse ved den første Lomé-
konventiones udløb og henleder derfor medlemssta­
ternes og AVS-staternes opmærksomhed på alvoren 
i denne situation og på nødvendigheden af at forbe­
dre procedurerne for at gøre dem mere effektive, 
hurtigere og lettere at administrere samt bidrage til 
en hurtigere formulering og udvælgelse af gode pro­
jekter, således at betalingsterminerne afkortes. 
8.1.3. Under indtryk af de hidtidige erfaringer, den 
rejste kritik samt behovet for øget effektivitet anbe­
faler Udvalget: 
— at de projekter, der ønskes finansieret, opfylder 
faktiske behov, er velplanlagte og gennemfør­
lige; 
— at konsulenter og eksperter udvælges med omhu 
og med den nødvendige tekniske, sociologiske 
og kulturelle viden til at klare de særlige lokale 
vilkår i de områder, hvor de skal arbejde; 
— at den anvendte teknologi tilpasses de lokale 
forhold, samt brugernes behov og formåen; 
— at man prioriterer indtægtsskabende projekter, 
samt de økonomiske og sociale infrastrukturer, 
der nødvendigvis må ledsage dem; 
— at der på lokalt plan sikres grundig overvågning 
og opfølgning af de indledte projekter, og at 
Nr. C 189/30 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30.7.81 
eksperterne også bidrager til løsningen af indkø­
ringsvanskeligheder. 
8.1.4. Som konklusion mener Udvalget at måtte 
understrege, at de praktiske resultater af konventio­
nen, uanset omfanget af de disponible ressourcer til 
den anden Lomé-konventions iværksættelse, og især 
hvis midlerne er utilstrækkelige til at gennemføre de 
ønskede mål, i stor udstrækning vil afhænge af føl­
gende: valget og undersøgelsen af projekterne, en 
reel samordning af projekterne og de nødvendige 
infrastrukturer, udvælgelsen og uddannelsen af de 
personer, der skal realisere dem i hele udnyttelsespe-
rioden. 
8.2. Regionalt og interregionalt samarbejde 
'8.2.1. Udvalget billiger den øgede betydning, der i 
den nye konvention tillægges regionalt og interregi­
onalt samarbejde, således at et projekt kan omfatte 
flere AVS-stater eller både AVS-stater og disses 
nabostater, som ikke tilhører denne gruppe. Denne 
udvikling bør fremmes af de bestræbelser på mel­
lemstatsligt samarbejde, som AVS-staterne allerede 
har udfoldet. 
8.2.2. Udvalget finder, at Fællesskabet og de 
berørte AVS-stater, når dette er muligt, bør udar­
bejde integrerede udviklingsprojekter inden for ram­
merne af nationale og regionale programmer (mel­
lem AVS-stater), der inddrager flere af de interventi­
oner, der omhandles i konventionens enkelte kapit­
ler. 
8.2.3. Markedsfremmende foranstaltninger (kapi­
tel III i afsnittet handelssamarbejde) kunne f. eks. 
knyttes sammen med projekter til skabelse af land­
brugsindustrielle foretagende (afsnit VI om land-
brugssamarbejde). Der kunne i denne forbindelse 
eventuelt ydes teknisk bistand. 
8.2.4. En sådan kombinering af projekter kunne 
modvirke for stor spredning af den finansielle støtte 
og medføre, at man bedre kunne opfylde en hel regi­
ons eller mikroregions økonomiske og handelspoli­
tiske målsætninger. 
8.3. Mikroprojekters betydning 
8.3.1. Mikroprojekter er en uerstattelig kilde til 
udviklingsbistand i de områder, hvor det er mest 
påkrævet, og hvor virkningerne vil vise sig hurtigst. De har særlig stor betydning i landdistrikterne og 
landbrugssektoren, hvor befolkningen selv kan være 
ansvarlig for disse projekter og drage direkte nytte 
af resultaterne. 
8.3.2. Desuden gør denne form for projekter det 
muligt for lokale samfund og sammenslutninger i 
industrilandene, som ønsker at yde et konkret 
bidrag til et udviklingsprojekt, at spille en aktiv 
rolle. Dette kan betyde, at der opstår en solidaritet, 
som er af stor betydning for de mindre udviklede 
landes fremtid. EF og AVS-staterne kan og bør spille 
en vigtig rolle i forbindelse med dette personlige 
engagement i udviklingsprojekterne. 
8.3.3. Udvalget tilslutter sig derfor den støtte, som 
den nye konvention giver disse mikroprojekter. Det 
ser gerne, at erhvervs- og samfundskredsene i EF 
yder deres bidrag, sådan som visse organisationer 
allerede har gjort det. 
9. Almindelige bestemmelser om de mindst udvik­
lede AVS-stater uden søkyst eller som er ø-stater 
9.1. Udvalget billiger, at man i den nye konvention 
klart skelner mellem de mindst udviklede AVS-sta­
ter uden søkyst eller som er østater, og de øvrige, og 
at der i de enkelte kapitler henvises til de foranstalt­
ninger, der er nødvendige for at hjælpe førstnævnte, 
samt at man i konventionen klart har udtrykt poli­
tisk vilje hertil ved at samle alle specifikke artikler i 
et særligt kapitel. 
9.2. For at drage fuld fordel af disse bestemmelser 
er det vigtigt, at de berørte stater foretager en priori­
tering, og at de er særlig omhyggelige med opstillin­
gen af deres udviklingsmålsætninger. Kun.hvis de 
gør rimelige forsøg på at forudsige deres egne 
behov, vil Fællesskabet kunne imødekomme deres 
specifikke problemer. 
10. Sociale aspekter i konventionen 
10.1. Den anden Lomé-konvention kan ikke ude­
lukkende ses ud fra en økonomisk synsvinkel. Den 
har også en social dimension, som skal fremhæves i 
forbindelse med konventionens iværksættelse. 
30.7.81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 189/31 
10.2. Udvalget konstaterer med tilfredshed, at den 
nye konvention i bilag XV indeholder bestemmelser 
om vandrende arbejdstagere. Det mener, at konven­
tionens parter under iværksættelsen af dette bilag 
kunne drøfte muligheden for at supplere de fastsatte 
bestemmelser bl. a. under hensyntagen til de forslag, 
det fremsatte i sin udtalelse om Lomé-konventionen 
i juli 1978 (pkt. 3.7.2 og 3.7.3). 
Det er nødvendigt, at arbejdstagerne og deres fami­
lier fra de pågældende lande omfattes af en ordning, 
der ikke resulterer i nogen forskelsbehandling sam­
menlignet med den pågældende EF- eller AVS-stats 
egne statsborgere. 
10.3. På linje hermed mener Udvalget, at man vil 
kunne forbedre mulighederne for at rekruttere 
europæiske højere funktionærer og teknikere til at 
arbejde i AVS-staterne, hvis de sikres en personlig 
status, der i tilstrækkeligt omfang garanterer dem 
sikkerhed og fri bevægelighed. 
10.4. Udvalget beklager, at man i konventionen 
ikke omtaler sociale minimumsnormer, som partner­
landenes erhvervsliv skal overholde, og henviser i 
denne forbindelse til sin udtalelse om »Udviklings­
samarbejde og de økonomiske og sociale konse­
kvenser af overholdelsen af visse internationale nor­
mer for arbejdsvilkår« (J). 
Det håber i denne forbindelse, at især EF og AVS-
staterne vil kunne forhandle sig frem til en »social 
aftale« som supplement til konventionen og med 
bl. a. følgende punkter: 
— gensidig forpligtelse til at ratificere og anvende 
en række ILO-konventioner med normer, som 
især vil influere på landenes sociale beskyttelse; 
— krav om, at de EF-virksomheder, der investerer i 
AVS-staterne, overholder en række bestemmel­
ser vedrørende beskæftigelse, faglig uddannelse, 
hygiejne og sikkerhedsvilkår samt undgår at for­
urene og forringe miljøet. 
10.5. Udvalget mener, at en logisk følge af Lomé-
konventionen må være en aktiv omstrukturerings-
(i) EFTnr. C 230 af 8. 9. 1980. og beskæftigelsespolitik i EF, således at man undgår 
de sektorielle eller regionale vanskeligheder, som 
kunne opstå. 
10.6. Endvidere skal Udvalget henlede opmærk­
somheden på betydningen af faglig uddannelse. 
Dette bør ikke alene være et virksomhedsanlig-
gende, men bør være et led i en økonomisk og social 
helhedspolitik, hvori også arbejdstagernes og 
arbejdsgivernes (herunder også landbrugernes) fag­
lige organisationer skal inddrages. 
11. Erhvervs- og samfundskredsenes medvirken ved 
den anden Lomé-konventions gennemførelse 
11.1. Det har altid ligget Udvalget på sinde, at 
arbejdstagerog arbejdsgiverorganisationerne i AVS 
og EØF rådspørges både under konventionens udar­
bejdelse og iværksættelse, og det beklager derfor, at 
man ikke har taget hensyn hertil under udarbejdel­
sen af den anden Lomé-konvention. 
11.2. De noterer med tilfredshed AVS/EØF-erklæ-
ringen ad artikel 168, stk. 6, hvor man taler om 
afholdelsen af ad hocmøder under Rådets auspicier 
og erkender betydningen af en reel dialog mellem 
arbejdsmarkedets parter i medlemsstaterne og i 
AVS-staterne. 
Udvalget kræver, at Rådet i medfør af ovennævnte 
og i modsætning til, hvad der var tilfældet under 
Lomé I, regelmæssigt tilrettelægger sådanne møder, 
således at man i fællesskab kan gennemgå de pro­
blemer, som iværksættelsen af konventionen rejser og 
bl. a. alle problemer i forbindelse med den industri­
elle udvikling, udviklingen af landbruget, fremme af 
små og mellemstore virksomheder, centrene for 
industriel udvikling og samarbejde på landbrugsom­
rådet — deres forvaltning og foranstaltninger — 
mikroprojekter, uddannelsesproblemer og konventi­
onens sociale konsekvenser som helhed. 
11.3. Udvalget ønsker at fremhæve den interesse, 
som Den rådgivende AVS/EØF-forsamling og dets 
paritetiske udvalg har udvist for at gennemføre 
regelmæssige drøftelser med erhvervs- og samfunds-
kredsene i AVS og EØF og skal i denne forbindelse 
udtrykke tilfredshed med, at artikel 175, stk. 7, insti­
tutionaliserer denne fremgangsmåde. 
Det håber, at sådanne møder fortsat vil blive 
afholdt, og at man i snævert samarbejde med Det 
paritetiske Udvalg og repræsentanterne for erhvervs-
og samfundskredsene i AVS og EØF forbedrer for­
beredelsen og betingelserne for afviklingen af disse 
Nr. C 189/32 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 7. 81 
møder. Det håber bl. a., at man finder en løsning på gen i EF og i AVS-staterne. På denne måde kunne 
de finansielle problemer, som møderne rejser. den anden Lomé-konvention antage sin sande 
betydning udover dens egentlige ordlyd ved gensi-
11.4. Sådanne drøftelser kan uden tvivl føre til digt at forpligte befolkningen i EF og AVS-staterne 
større kendskab og bedre forståelse hos befolknin- til at fremme den økonomiske udvikling. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 27. maj 1981. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formandfor 
Det økonomiske og sociale Udvalg