A4-0043/97

Beslutning til orientering af Kommissionen om aarsagerne til udsaettelsen af decharge til Kommissionen for regnskabsafslutningen for EUGFL for regnskabsaaret 1992 (C(96)0417 - C4-0259/96)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til traktat om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 206,

- der henviser til finansforordningens artikel 89,

- der henviser til punkt 4 i sin afgoerelse af 5. april 1995 ((EFT C 109 af 01.05.1995, s. 51.)) om decharge til Kommissionen for gennemfoerelsen af det almindelige budget for 1992,

- der henviser til Kommissionens beslutninger af 10. april 1996 ((EFT L 117 af 14.05.1996, s. 19.)) og 20. november 1996 ((EFT L 323 af 13.12.1996, s. 26.)) om regnskabsafslutningen for regnskabsaaret 1992,

- der henviser til Revisionsrettens saerberetning nr. 1/97 om Kommissionens beslutning af 10. april 1996 og 20. november 1996 om regnskabsafslutning for regnskabsaaret 1992 og visse udgifter for 1993 med Kommissionens svar (C4-0063/97) ((EFT C 52 af 21.02.1997.)),

- der henviser til interimsbetaenkning fra Budgetkontroludvalget (A4-0043/97),

A. der henviser til artikel 206, stk. 3, i EF-traktaten, hvori det fastslaas, at Kommissionen traeffer alle egnede foranstaltninger til at efterkomme bemaerkningerne i Europa-Parlamentets afgoerelser om decharge i forbindelse med afholdelsen af udgifterne,

B. der henviser til, at dechargeproceduren for et givet regnskabsaar ikke kan betragtes som afsluttet, foer Europa-Parlamentet har behandlet de relevante regnskabsafslutningsbeslutninger, hvori der foretages finansielle korrektioner for de udgifter, der er gennemfoert i det paagaeldende regnskabsaar,

C. der henviser til, at regnskabsafslutningen skal sikre, at Faellesskabet ikke paalaegges udgifter, der er afholdt uden retsgrundlag,

D. der henviser til, at Domstolens retspraksis gentagne gange har fastslaaet, at Kommissionen helt kan afvise udgifter, der finansieres af EUGFL, hvis det er umuligt at fastslaa omfanget af de uretmaessigt udbetalte midler, og at bevisbyrden for omfanget af det faktiske tab ligger hos medlemsstaterne,

E. der henviser til, at overholdelsen af faellesskabslovgivningen boer vaere en selvfoelge og paa ingen maade maa fremmes eller koebes med oekonomiske indroemmelser til skade for faellesskabsbudgettet,

F. der henviser til punkt 2 i sin beslutning af 17. april 1996 om decharge til Kommissionen vedroerende regnskabsafslutningen for EUGFL for regnskabsaaret 1991 ((EFT C 141 af 13.5.1996, s. 107.)), hvori det accepterede anvendelsen af faste korrektioner som en legitim metode til at inddrive midler fra medlemsstaterne, forudsat at de anvendes som en objektiv vurdering af det faktiske tab for faellesskabsbudgettet som foelge af udgifter, der er afholdt i medlemsstaterne i strid med forordningerne,

G. der henviser til punkt 3 i samme beslutning, hvori det opfordrede Kommissionen til omgaaende at indstille den praksis, der havde vaeret anvendt i forbindelse med regnskabsafslutningsproceduren for 1991, hvor der er blevet forhandlet om de finansielle korrektioner ud fra andre kriterier end objektiv dokumentation for det faktiske tab for faellesskabsbudgettet,

1. er foruroliget over omfanget af finansielle korrektioner, der har vist sig noedvendigt som led i regnskabsafslutningen for 1992, og som beloeber sig til ca. 800 mio ecu; ser det som en bekraeftelse paa, at der fortsat er store problemer ved anvendelsen af faellesskabslovgivningen paa landbrugsomraadet;

2. konstaterer, at de korrektioner, Kommissionen skal fastsaette, udelukkende boer vaere baseret paa omfanget af det faktiske tab for faellesskabsbudgettet og ikke maa kunne forhandles ud fra andre kriterier; goer Kommissionen opmaerksom paa, at en fortsat laden haant om dette vil medfoere naegtelse af decharge og de dermed forbundne politiske konsekvenser;

3. misbilliger, at Kommissionen i sin ovennaevnte beslutning af 10. april 1996 saa bort fra sin egen finansinspektoers paategningsafslag og reducerede den finansielle korrektion for den offentlige oplagring af oksekoed i Irland med 30,3 mio ecu; misbilliger endvidere, at de finansielle korrektioner kun vedroerte 1990 og 1991, og at der ikke foretoges korrektioner for 1992 overhovedet, selv om der ifoelge Revisionsrettens oplysninger ogsaa konstateredes betragtelige mangler i 1992;

4. misbilliger, at der i forbindelse med Kommissionens beslutning om - paa grund af den mangelfulde kontrol i bomuldssektoren - at reducere den finansielle korrektion for Graekenland med 96,2 mio ecu er opstaaet indtryk af, at Kommissionen er noedt til at koebe sig til medlemsstaternes overholdelse af lovgivningen;

5. afstaar ud fra overordnede betragtninger af hensyn til retssikkerheden fra at kraeve, at Kommissionen reviderer disse beslutninger; opfordrer dog Kommissionen til i sin naeste regnskabsafslutningsbeslutning at fastsaette en finansiel korrektion, der tager hensyn til den risiko for tab, som EUGFL i 1993 loeb i den graeske bomuldssektor;

6. er foruroliget over omfanget af de finansielle tab, det kan komme til at koste faellesskabsbudgettet, at Kommissionens regnskabsafslutningstjeneste ikke har tilstraekkeligt personale til raadighed;

7. konstaterer, at forligsproceduren, der for foerste gang anvendtes ved afslutningen for 1992, har forsinket beslutningerne yderligere, og at det formaalstjenlige ved denne procedure endnu ikke er bevist;

8. udsaetter sin dechargeafgoerelse, indtil

a) det krav, det allerede stillede i sin beslutning af 17. april 1996 er opfyldt og den afdeling, der er ansvarlig for regnskabsafslutningen, gennem omrokeringer er udvidet med 15 stillinger,

b) Kommissionen i sin regel for beregningen af faste korrektioner har suppleret de hidtil gaeldende satser paa 2, 5 og 10% med en fjerde sats paa 25%, har klarlagt kriterierne for anvendelsen af disse satser og gjort det klart, at omfanget af korrektionerne alene skal rette sig efter omfanget af tabet for faellesskabsbudgettet, og at spoergsmaalet om, hvorvidt medlemsstaternes myndigheder har truffet effektive foranstaltninger for at afhjaelpe de paatalte kontrolmangler, dermed ikke laengere er et kriterium for fastsaettelsen af omfanget af korrektionen;

9. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Kommissionen.