Nr. C 116/52 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
Udtalelse  om »Foreløbige  foranstaltninger,  der skal  iværksættes,  indtil  Den  europæiske 
Regionalfond  oprettes« 
Udvalgets  udtalelse  har ingen  tekst  som  grundlag. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Beslutning  truffet  af Udvalgets  præsidium  den  17. maj  1974  i medfør  af artikel  20.3  i 
forretningsordenen  om at udarbejde  en yderligere  udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  121.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles  den 26. og 27. juni  1974  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til de forskellige  udtalelser,  som  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  har fremsat  inden  for 
det regionalpolitiske  område,  især  om 
— »Udkast  til Rådets  beslutning  om  nedsættelse  af 
et udvalg  for regionalpolitik«, 
— »Forslag  til finansforordning  om særlige  bestem-
melser,  som  skal  finde  anvendelse  på den  euro-
pæiske  egnsudviklingsfond«, 
— »Forslag  til Rådets  forordning  om oprettelse  af en 
europæisk  egnsudviklingsfond«,  (*) 
under  henvisning  til artikel  20, stk.  3, i forretningsor-
denen, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  præsidiet 
traf den  17. maj  1974  om at pålægge  Afdelingen  for 
egnsudvikling  at udarbejde  et tillæg  til udtalelse  om 
»Foreløbige  foranstaltninger«,  der  skal  iværksættes, 
indtil  Den  europæiske  Regionalfond  oprettes, 
under  henvisning  til,  hvorledes  fællesskabsarbejdet 
med regionalpolitik  skrider  frem, 
under  henvisning  til det tillæg  til den  mundtlige  be-
retning,  som  blev  aflagt  af ordføreren,  hr. Ventejol, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der blev  fremsat  af 
Afdelingen  for egnsudvikling  på mødet  i Crotone  den 
17. juni  1974, 
(!) EFT  C 8 af 31. 1. 1974. under  henvisning  til forhandlingerne  på den  121.  ple-
narforsamling  den  26. og 27. juni  1974,  mødet  den 
26. juni  1974, 
enstemmigt  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1.1. Topmødet  mellem  stats-  og regeringschefer  i 
Paris  den  19.-21.  oktober  1972  anerkendte,  at Fæl-
lesskabets  regionalpolitik  måtte  have  en meget  høj 
prioritet;  men  dette  er ikke  fulgt  op konkret. 
1.2. Europa-Parlamentet  fremsatte  på samlingen  i 
maj 1974  en alvorlig  kritik  mod  trægheden  i det 
europæiske  arbejde.  I en resolution  hed  det: 
»Det  er beklageligt,  at man  på topmøderne  i 1972 
og 1973  ikke  opnåede  at få fællesskabsarbejdet  til 
at gøre  virkelige  fremskridt...  Man  kan  blot 
konstatere,  at Fællesskabets  beslutningssystem  er 
blevet  degraderet  på grund  af svækkelsen  i Kom-
missionens  initiativret  og den  stigende  lammelse 
af Rådet  for De europæiske  Fællesskaber«. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  deler  dette  syns-
punkt. 
1.3. Oprettelsen  af regionalfonden,  der skulle  have 
fundet  sted  den  1. januar  1974,  udsættes  konstant, 
hvilket  tyder  på,  at der  er et klarere  og klarere  og 
mere  og mere  farligt  svælg  mellem  de højtidelige 
erklæringer  og beslutningerne. 
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/53 
1.4. Der  har  ganske  vist  været  forhandlinger  i 
Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  om størrelsen 
af det samlede  beløb,  om støttens  koncentrationsgrad 
og om de kriterier,  der skulle  anvendes,  men  mange-
len på politisk  vilje  har i det væsentlige  ført  til stadige 
udsættelser. 
2.1. Det  drejer  sig ganske  rigtigt  om politisk  vilje. 
Fællesskabets  institutioner  må ikke  krybe  i skjul  bag 
den britiske  regerings  beslutning  om at ville  genfor-
handle  sin tiltrædelse  af EØF  for at standse  udarbej-
delsen  og gennemførelsen  af de forskellige  former  for 
politik  i Fællesskabet. 
2.2. En  fastholden  ved  en sådan  stilling  er uaccep-
tabel,  især  i betragtning  af, at regionalpolitikken,  der 
er ført  med  hurtighed  og beslutsomhed,  frembyder  en 
lejlighed  til over  for  befolkningen  i Det  forenede 
Kongerige  og forøvrigt  i Irland  og Italien,  der er in-
volveret  i første  række,  at bevise,  at Det  europæiske 
økonomiske  Fællesskab  er besluttet  på at angribe  un-
derudviklingsproblemerne  i de egne  i Europa,  der er 
hårdest  ramt.  Denne  situation  er så meget  alvorligere, 
som den  i visse  tilfælde  hindrer  udvidelsen  «f den 
nationale  egnsudviklingspolitik  og begynder  at skabe 
uro i egne  med  underbeskæftigelse. 
2.3. Men  ondet  er i virkeligheden  mere  dybtlig-
gende.  National  egoisme  og kortsigtede  analyser  har 
overtaget  i de europæiske  forhandlinger. 
2.4. Af  mangel  på' et samlet  overblik  synes  hver 
medlemsstat,  og dermed  også  Fællesskabet  især  at 
være  optaget  af at forsvare  nærliggende  interesser. 
Der lægges  således  på mange  områder  en konserva-
tisme  for dagen,  som  er uforenelig  med  de gensidige 
tilpasninger  og viljen  til at komme  videre,  uden 
hvilke  der  ikke  kan  være  nogen  økonomisk, 
monetær,  social  endsige  politisk  enhed. 
2.5. Fællesskabets  instanser  var  imidlertid  blevet 
advaret  af Det  økonomiske  og sociale  Udvalg,  som  i 
sin informationsberetning  af 6. april  1970  angående 
tiltrædelsesansøgningerne  fra  Det  forenede  Konge-
rige,  Irland,  Danmark  og Norge,  især  understregede: 
»Ligesom  i 1958  ved  traktaternes  ikrafttrædelse  ville 
det være  en stor  fejl  kun  at betragte  Fællesskabets 
udvidelse  ud fra kortsigtede  beregninger,  som  uund-
gåeligt  ville  fremhæve  visse  foruroligende  momenter 
uden  at gøre  det  muligt  under  et at bedømme  den 
samlede  værdi  af en bred  integrering.  En sådan  inte-gration  bedømmes,  hvad  enten  det  drejer  sig  om 
Fællesskabets  oprettelse  eller  dets  udvidelse,  ved  sna-
rere at appellere  til den  politiske  intuition  end  til de-
taljerede  beregninger«. 
2.6. Denne  vurdering  er fortsat  gyldig  og kan 
udstrækkes  til at gælde  al politik  inden  for Fællesska-
bet. 
2.7. Hvad  angår  regionalpolitik  er denne  holdning 
en social  uretfærdighed,  da de uacceptable  indkomst-
forskelle  opretholdes,  ja endog  forværres,  og en sam-
tidig  alvorlig  økonomisk  fejl. 
2.8. I  dag  er det imidlertid  blevet  klart,  at en regio-
nalpolitik,  som  i en første  fase  er en solidaritetshand-
ling mellem  Fællesskabets  egne,  ved en indkomstforø-
gelse,  udvikling  af handel  og forbrug,  dvs.  produktio-
nen, er en afgørende  vækst-  og balancefaktor  for hele 
Fællesskabet,  og et middel  til i fuld  omfang  at udnytte 
de arbejdskraft-  og råstofreserver,  som  ikke  vurderes 
særlig  højt  i øjeblikket. 
2.9. Fællesskabet  må ikke  mere  afvise  at gøre  en 
finansiel  bestræbelse  på grund  af en forkert  vurdering 
af forholdene.  De økonomiske  og monetære  vanske-
ligheder,  som  flertallet  af EØFs  medlemsstater  står 
over  for,  må ikke  føre  til, at man  viger  uden  om de 
problemer,  som  iværksættelsen  af den  fælles  regional-
politik  rejser.  Man  bør  snarere  betragte  disse  proble-
mer som  et af de væsentlige  elementer  i de reformer, 
som må  finde  sted  af selve  strukturerne  i vores 
system,  hvis  man  er opsat  på at blive  bragt  ud af den 
nuværende  krise. 
2.10.  Det  ville  være  bedre  at fremme  udviklingen  i 
tilbagestående  egne  ved  tilstrækkelige  finansielle  mid-
ler end  at ofre  lignende  eller  større  summer  på at 
afhjælpe  arbejdsløsheden  og på kunstigt  at mildne 
forskellen  i indkomsterne,  hvilket  ydermere  ville 
forøge  byrderne  i socialfonden,  som  for øvrigt  har for 
få midler  at arbejde  med. 
2.11.  Med  andre  ord  betyder  det,  at socialpolitik-
ken har et helt  andet  formål  end  at afhjælpe  politiske 
mangler  inden  for  den  velafbalancerede  kvalitative 
vækst  og bedre  beskæftigelse  i Fællesskabets  forskel-
lige egne. 
Nr. C 116/54 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
2.12.  Når  det er helt  naturligt,  at Fællesskabet  gør 
sin solidaritetspligt  over  for  udviklingslandene,  ville 
det være  utænkeligt,  om  det  ikke  i al hast  udviste 
samme  vilje  til at sætte  en frist  for underudviklingen  i 
sine egne  områder. 
2.13.  Af  alle  disse  grunde  opretholder  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalg  helt  og fuldt  de forslag,  der 
er fremsat  i følgende  studier  og udtalelser: 
-— Studie  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om 
»iværksættelsen  af en fælles  regionalpolitik«  (dok. 
CES 801/73) 
— Udtalelser  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om 
— Udkast  til Rådets  beslutning  om nedsættelse  af 
et udvalg  for regionalpolitik, 
— Forslag  til finansforordning  om  særlige  be-
stemmelser,  som  skal  finde  anvendelse  på den 
europæiske  egnsudviklingsfond, 
— Forslag  til Rådets  forordning  om oprettelse  af 
en europæisk  regionalfond  (*) 
— Udtalelser  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om 
— Forslag  til Rådets  forordning  om  den  liste 
over de vigtigste  landbrugsegne  og områder, 
der er fastsat  i forordning  (EØF)  om støtte  fra 
Den europæiske  udviklings-  og garantifond 
for Landbruget  til projekter  inden  for  ram-
merne  af udviklingsprogrammer  for de vigtig-
ste landbrugsegne, 
— Forslag  til Rådets  forordning  om en liste  over 
de egne  om  områder,  der  er fastsat  i forord-
ning  (EØF)  om  oprettelse  af en europæisk 
egnsudviklingsfond  (2). 
3.1. Udvalget  kræver  derfor,  at regionalfonden 
oprettes  uden  yderligere  opsættelse. 
3.2. Men  det minder  om,  at det for mere  end  ét år 
siden  blev  foreslået  at forøge  dens  effektivitet  ved at 
kombinere  eksisterende  egne  indtægter  med  Fælles-
skabets  mulighed  for at optage  europæiske  lån. 
H EFT  nr. C 8 af 31. 1. 1974. 
H EFT  nr. C 37 af 1. 4. 1974. 3.3. Fordelene  ved et sådant  forslag  er umiddelbart 
indlysende: 
— et lån til Fællesskabets  egnsudvikling  mangedob-
ler de finansielle  midler  især  gennem  rentenedsæt-
telse.  Det  ville  være  udtryk  for en politisk  viljes-
handling  og ville  udtrykke  en konkret  solidaritet 
fra de mere  velstående  egnes  side  over  for de un-
derudviklede  egne. 
3.4. Hvorom  alting  er, må man  handle  hurtigt  og 
anvendelsen  af lånet  ville  kun  kunne  være  et supple-
ment  og burde  kun  midlertidigt  udfylde  det tomrum, 
som den  manglende  oprettelse  af regionalfonden 
medfører.  Lånet  ville  ikke  være  i stand  til at udgøre 
et alibi,  som  kunne  foranledige  staterne  og Fællesska-
bet til at unddrage  sig  deres  bydende  nødvendige 
forpligtelser  til i overensstemmelse  med  behovene  at 
give bevillingerne,  nærmere  bestemt  regionalfonden. 
4.1. Uden  at give  afkald  på et eneste  af sine  krav 
om den  snarlige  oprettelse  af regionalfonden  kræver 
Udvalget,  som  ønsker  at der handles  effektivt,  at der i 
løbet  af 1974  tages  beslutning  om  at udbyde  et 
europæisk  lån,  som  skal  anvendes  til egnsudvikling; 
lånet  kunne  beløbe  sig til højst  1 milliard  regningsen-
heder. 
4.2. Lånemidlerne,  der  burde  suppleres  med  Fæl-
lesskabets  egne  ressourcer,  som  tilvejebringes  af med-
lemsstaterne  i forbindelse  med  oprettelsen  af regio-
nalfonden,  burde  i overensstemmelse  med  de kriterier 
for alvor  og intensitet,  som  allerede  er fastlagt  af 
Udvalget,  gøre  et muligt  alt efter  omstændighederne 
at tildele  modtagerne: 
— kreditter  med  nedsat  rente  og graduerede  rente-
satser; 
— subventioner,  i tilfælde,  hvor  alvorlige  underudvik-
lingsproblemer  ikke  gør  det  muligt  i visse  egne 
og zoner  helt  eller  delvist  at tilbagebetale  kapital-
kreditter. 
4.3. Ydermere  burde  det  pålægges  Den  Europæi-
ske Investeringsbank  i overensstemmelse  med  Rådets 
og Kommissionens  direktiver  midlertidigt  at forvalte 
de beløb,  der blev  stillet  til dens  rådighed,  alt imens 
man venter  på oprettelsen  af regionalfonden.  Den 
kunne  også  styrke  sin indsats.  De andre  fonds,  især 
EUGFLs  udviklingssektion  og Socialfonden,  burde 
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/55 
sættes  i stand  til at forsætte  og styrke  hver  deres  ind-
sats,  samtidig  med  at de tog mere  hensyn  til de dår-
ligst udviklede  egne. 
4.4. Indsatsen  må  i prioriteret  orden  finde  sted  i 
Fællesskabets  underudviklede  egne  i Irland  og Det 
forenede  Kongerige,  idet  støtten  gives  i forhold 
til, hvor  alvorlige  underudviklingsproblemerne  er, i 
overensstemmelse  med  de kriterier,  som  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalg  allerede  énstemmigt  har 
foreslået. 
4.5. Hele  projekter  må straks  udarbejdes  af de be-
rørte  stater,  forelægges  Kommissionen  og fremsendes 
til udførelse  af Den  europæiske  Investeringsbank, 
som sammen  med  medlemsstaterne  står  for finansie-
ringen. 
4.6. De  projekter,  som  er finansieret  således, 
offentliggøres  til en bredere  kreds  således  at offentlig-
heden  bibringes  en bevidsthed  om fællesskabsolidari-
teten,  hvilket  er den  eneste  måde,  hvorpå  man  kan 
gengive  den  del  af befolkningen  tilliden,  som  idag 
stiller  sig selv  det spørgsmål,  om de definitivt  er dømt til en uoprettelig  fattigdom,  som  forværres  af Fælles-
skabets  egoisme. 
4.7. Udvalget  er klar  over,  at ethvert  lån må amor-
tiseres,  hvilket  naturligvis  medfører,  at regionalfon-
den må betale  afdrag  og renter. 
5. Endnu  engang,  nemlig  den  4. juni  forrige  år, gav 
Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  udtryk  for,  at 
det havde  til hensigt  at give  iværksættelsen  af en 
fælles  regionalpolitik  prioritet.  For  Det  økonomiske 
og sociale  Udvalgs  vedkommende  må  de højtideligt 
indgåede  forpligtelser  overholdes;  i forventningen  om 
at dette  kan  lade  sig gøre,  finder  Udvalget,  at den 
midlertidige  fremgangsmåde,  som  det  foreslår,  bør 
muliggøre  at man  umiddelbart  iværksætter  priorite-
rede foranstaltninger. 
6. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  har  opnået 
anerkendelse  af retten  til på eget  initiativ  at udarbejde 
udtalelser,  men  det ville  ønske,  at denne  ret blev  sup-
pleret  med  muligheden  for  mundtlig  og direkte  at 
gøre  Rådet  for De europæiske  Fællesskaber  bekendt 
med sin stillingtagen  på en mere  levende  og alt i alt 
mere  virkningsfuld  måde  end  ved  fremsendelse  af 
udtalelser,  beretninger  og studier. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  26. juni  1974. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand