28. 8. 89 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 221/3 
Udtalelse  om Kommissionens  13. årsberetning  (1987)  om Den  Europæiske  Fond  for Regional-
udvikling  (EFRU) 
(89/C  221/02) 
Kommissionen  for De Europæiske  Fællesskaber  besluttede  den 2. marts  1989  under  henvisning 
til EØF-traktatens  artikel  198  at anmode  om Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
om Kommissionens  13. årsberetning  (1987)  om Den  Europæiske  Fond  for Regionaludvikling. 
Det forberedende  arbedje  henvistes  til ØSU's  sektion  for regionaludvikling  og fysisk  planlæg-
ning,  som  udpegede  Andrea  Amato  til ordfører.  Sektionen  vedtog  sin udtalelse  den  29. juni 
1989. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 268.  plenarforsamling,  den  12. juli  1989, 
uden  stemmer  imod  og med  3 stemmer  hverken  for eller  imod,  følgende  udtalelse. 
1. Indledning 
1.1. ØSU  er enig  i, hvad  kommissionsmedlem,  Peter 
Schmidhuber,  påpeger  i indledningen  til den  13. EFRU-
årsberetning,  nemlig,  at virkeliggørelsen  af den  økono-
miske  og sociale  samhørighed,  som  er forudsat  i Fælles-
akten,  gør  en reduktion  af skævhederne  mellem  EF's 
regioner  til et mål,  som  må tildeles  absolut  prioritet.  Det 
indre  markeds  gennemførelse  vil således  nok  bidrage  til 
at skabe  nye  drivkraftige,  vækstfremmende  impulser, 
men vil samtidig  rumme  risici,  specielt  for vanskeligt 
stillede  regioner,  som  ikke  vil være  i stand  til at reagere 
på en tilstrækkelig  dynamisk  måde.  Reformen  af struk-
turfondene,  som  blev  vedtaget  af Rådet  den  24.  juni 
1988,  er da også  orienteret  mod  dette  mål,  idet  den 
netop  sigter  mod  at koncentrere  støttemidlerne  i de 
mest  tilbagestående  regioner.  Det  vil derfor  være  for-
målstjentligt  at lægge  dette  mål  til grund  for vurderin-
gen af den 13. EFRU-årsberetning  og at undersøge,  hvor 
konsekvente  1987-interventionerne  har  været  i denne 
henseende. 
2. Generelle  bemærkninger 
2.1. ØSU  mener  ikke,  at den  økonomiske  udvikling, 
og specielt  tendenserne  på arbejdsmarkedet  i de mest 
tilbagestående  EF-regioner,  giver  grundlag  for en opti-
misk  vurdering  af udsigterne  til en bedre  samhørighed 
i Europa  i forbindelse  med  realiseringen  af det  store 
indre  marked.  Den  omstændighed,  at der  gør  sig en 
økonomisk  dynamik  gældende  i visse  medlemsstater, 
som har  specielt  mange  tilbagestående  regioner,  kan 
heller  ikke  ændre  ved  den  vurdering. 
De mest  tilbagestående  regioner  har store  vanskelighe-
der ved  at drage  fordel  af de gunstige  økonomiske 
konjunkturer,  som  er begyndt  at aftegne  sig. Desuden 
er de ikke,  i samme  udstrækning  som  bedre  stillede 
regioner,  i stand  til at gå ind  i mere  avancerede  EF-
programmer  som  f.eks.  COMETT. 
Ydermere  er EF-politikkerne  (den  fælles  landbrugspoli-
tik, stålindustripolitikken  m.v.)  fortsat  med  til at for-
værre  betingelserne  i mange  tilbagestående  regioner 
samtidig  med,  at de politikker,  der tager  direkte  sigte 
på at rette  op på uligevægtene,  ikke  er tilstrækkelige  til 
at vende  de negative  tendenser. 2.2. I  Kommissionens  årsberetning  om den økonomi-
ske situation  i Fællesskabet,  som  udstikker  retningslin-
jerne  for  den  økonomiske  politik  i 1989,  hedder  det 
»Forskellene  i tendenserne  i væksten  af det bruttonatio-
nalprodukt  (BNP)  og i befolkningsudviklingen  indebæ-
rer, at der  i allernærmeste  fremtid  kun  kan  påregnes 
en mindre  indsnævring  i gennemsnitsindkomsten  pr. 
indbygger  (...)  I 1992  vil det gennemsnitlige  BNP  pr. 
indbygger  i de fire  fattigste  lande  kun  udgøre  ca. 65 % 
af det gennemsnitlige  BNP  pr. indbygger  i de fire  ri-
geste  (...)«  (!). Denne  pessimistiske  forudsigelse  vil kun 
kunne  mildnes  ganske  lidt gennem  den  forudsete  fordo-
bling  af strukturfondsmidlerne.  I den økonomiske  års-
beretning  peges  der i øvrigt  ikke  kun  på de betydelige 
skævheder  imellem  landene,  men  fremfor  alt mellem 
EF-regionerne,  specielt  for så vidt  angår  ledigheden  i 
tilbagestående  regioner,  som  er helt  oppe  på omkring 
20%,  hvor  EF som  helhed  har en gennemsnitlig  ledig-
hedsprocent  på 11. 
2.3. På  denne  baggrund  kan  ØSU  ikke  dele  den opti-
misme,  der synes  at kunne  udledes  af EFRU-beretnin-
gens  punkt  1.3,  hvorefter  det nuværende  væksttempo, 
på kort  og mellemlang  sigt,  skulle  få en positiv  indvirk-
ning  på opretningen  af de regionale  skævheder. 
2.4. ØSU  skal,  som  det  så ofte  før har  gjort  det, 
understrege,  at målsætningen  om  indre  samhørighed 
ikke vil kunne  realiseres  gennem  en nok  så betydelig 
strukturfondsindsats  alene,  eftersom  denne  overvejende 
har en kompensatorisk  effekt.  Ud over  en struktur-
fondsindsats  vil det således  også  være  nødvendigt  at 
realisere  de to øvrige  målsætninger  i Fællesakten  (arti-
kel 130  B): koordinering  af medlemsstaternes  økonomi-
ske politik  og inkorporering  af målsætningen  om øko-
nomisk  og social  samhørighed  i samtlige  EF-politikker. 
3. Særlige  bemærkninger 
3.1. ØSU  finder  EF-programmerne  STAR  og 
VALOREN,  som  er  under  gennemførelse,  og 
RENAVAL  og RESIDER,  som  stadig  er i formulerings-
(') Økonomisk  Årsberetning  1988-1989  [KOM(88)  endelig  udg., 
s. 29]  (af 10. januar  1989). 
Nr. C 221/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
fasen, egnede til løsningen af de pågældende opgaver. 
Programmerne bør, efter ØSU's mening, i stadig større 
omfang rette sig efter eksplicitte målsætninger om 
mindskelse af de indre uligheder i EF, medens deres 
anvendelse til at neutralisere de negative effekter fra 
andre EF-politikker efterhånden må træde i bag­
grunden. 
ØSU påskønner Kommissionens beslutning om at intro­
ducere to nye EF-initiativer inden for henholdsvis forsk­
ning og udvikling (STRIDE) og miljøbeskyttelse 
(ENVIREG), som specielt skal tilgodese de mest ugun­
stigt stillede regioner. ØSU skal i øvrigt på dette sted 
benytte lejligheden til at fremdrage det forslag, det 
fremlagde (*) om udformningen af et EFRU-program 
for bjergområderne. 
3.2. For så vidt angår nationale programmer af inte­
resse for Fællesskabet (NPIF), tager ØSU til efterret­
ning, at der er sket fremskridt i nogle medlemsstater, 
ligesom den øgede dynamik er ved at ændre den generel­
le situation. Opmærksomheden henledes dog samtidig 
på, at fire medlemslande ikke havde indgivet ansøgnin­
ger i 1987 (det drejede sig om Italien, Irland, Luxem­
bourg og Grækenland) til trods for, at disse lande kan 
tælles blandt de største modtagere af EFRU-støtte. Det 
er især påfaldende, at hverken Italien eller Grækenland 
har ansøgt om NPIF-finansiering, når bortses fra 
EFRU's deltagelse i finansieringen af integrerede 
middelhavsprogrammer (IMP) og integrerede ud­
viklingsaktioner (IUA). 
ØSU er stærkt betænkelig ved de forsinkelser og be­
grænsninger, der har præget den programvise indfalds­
vinkel. Dette vil ikke blot kunne få negative konsekven­
ser for iværksættelsen af strukturfondsreformen, men 
hvad værre er, det er de medlemsstater, der er ken­
detegnet ved særlig mange ugunstigt stillede regioner, 
der kommer til at lide herunder. I 1987 udgjorde det 
beløb, der var bevilget til programmet, således kun 
15,3% af EFRU's samlede bevillinger til trods for, 
at det er fastsat i forordningen, at mindst 20% af 
bevillingerne skal afsættes til programmer. 
3.3. Hertil kommer, at gennemførelsen af særlige 
EF-aktioner som følge af problemer, man er stødt på i 
visse medlemsstater, også er præget af ikke ubetydelige 
forsinkelser. Hvad der naturligvis har spillet ind, er den 
omstændighed, at disse programmer — som Kommis­
sionen understreger — er en nyskabelse i flere henseen­
der; men dette rokker ikke ved den kendsgerning, at de 
første kvotafri aktioner blev introduceret så tidligt som 
i 1981. En så langsom indkøring vil medvirke til at 
svække aktionernes effektivitet. 
3.4. ØSU påskønner Kommissionens initiativer i 
form af en række nye forslag til IUA og dens deltagelse 
i finansieringen af en række vigtige forberedende under-
(') ØSU's udtalelse af 28. april 1988 om en politik for bjergområ­
derne (EFT nr. C 175 af 4. 7. 1988, s. 47). søgelser. De integrerede udviklingsaktioner repræsente­
rer således den første omsætning i praksis af de generelle 
retningslinjer, der er udstukket i de nye strukturfonds­
forordninger. Den integrerede strategi er nu alment 
accepteret som den mest egnede og effektive måde, 
hvorpå man kan optimere resultaterne af interventioner 
iværksat med støtte fra EF. Metoden indebærer ikke 
blot samtidig anvendelse af de forskellige finansierings­
instrumenter med strukturelt sigte, men gør det også 
muligt at virkeliggøre princippet om partnerskab, hvor­
ved der etableres en dialog mellem medlemsstaterne 
(lokale, regionale, nationale myndigheder) og Kommis­
sionen og en løbende styring med deltagelse af de invol­
verede parter. Metoden har i øvrigt en fordel derved, 
at den skaber en synergieffekt. 
Samtidig må det dog erkendes, at erfaringerne med den 
integrerede strategi i forbindelse med de første IUA 
stadig er negative. Integrationen af interventionerne og 
koordineringen af de forskellige organer og finansie­
ringsinstrumenter har således ikke virket tilfredsstil­
lende. 
3.5. Projekterne skriver sig stadig for langt største­
parten af de interventioner, som finansieres over EFRU 
(84,7%). ØSU tager det til efterretning, at Kommissio­
nen understreger, at der kan konstateres en stadig 
forbedring i støtteansøgningernes kvalitet, men finder 
det dog samtidig betænkeligt, at der fortsat ikke er 
nogen faldende tendens i infrastrukturinterventionerne, 
men tværtimod en stigning på hele 4 procentpoint i 
forhold til 1986 (91 % af støtten til projekter). Et interes­
sant aspekt i denne sammenhæng er væksten i bevillin­
gerne til produktionsrelateret infrastruktur. Den andel 
af EFRU's ressourcer, der går direkte til erhvervsinveste­
ringer, ligger dog fortsat langt under det ønskede niveau 
(9,2% i forhold til en forpligtelse på 30%). Endnu en 
gang oplever man, at de lande, som har det største 
udviklingsefterslæb (Spanien og Portugal 0%, Græken­
land 1%, Italien 13%) har haft vanskeligheder med at 
indgive ansøgninger om støtte til erhrvervsinvesterings-
projekter. 
ØSU finder derfor, at den næste EFRU-årsberetning for 
den enkelte region bør indeholde en oplysning om på 
den ene side regionens infrastrukturforsyning og på den 
anden infrastrukturinterventioner finansieret af EFRU. 
Endvidere finder ØSU det uheldigt, at der i de medlems­
stater, som står over for de største regionalpolitiske 
problemer, er en tendens til tidsmæssigt at adskille 
infrastruktur (først) og investeringer (dernæst), efter­
som denne fremgangsmåde har vist sig uegnet til at 
sætte skub i udviklingseffekterne i de mest tilbageståen­
de regioner. Den integrerede udviklingsstrategi tager 
netop sigte på at udviske denne adskillelse. Den integre­
rede indfaldsvinkel er og bliver derfor den mest velegne­
de til direkte at sammenkoble infrastrukturinterven-
28. 8. 89 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 221/5 
donerne og interventioner, der tager sigte på at udvide 
og forbedre produktionsaktiviteterne. 
Det må vække bekymring, at de mindre projekter tegner 
sig for langt den overvejende del af bevillingerne (80 %), 
eftersom det ikke er muligt med en så vidtgående op­
stykning af interventionerne at øve afgørende indflydel­
se på erhvervsaktiviteten og på beskæftigelsen i de 
berørte regioner. 
3.6. For så vidt angår beskæftigelsen skal ØSU pege 
på, at infrastrukturinterventionerne i sig selv ikke er 
egnede til at skabe varige effekter, og at infrastrukturar­
bejder stiller krav om mindre kvalificeret arbejdskraft 
end produktionsvirksomhed i snæver forstand. Antallet 
af skabte og bevarede arbejdspladser i tiåret 1976-1987 
— som i sig selv ligger lavere end forudset i prognoserne 
og dermed lavt i forhold til de foretagne investeringer 
— forekommer derfor så meget mere skuffende, som 
der er anvendt betydelige ressourcer til infrastrukturin­
terventioner. ØSU skal på ny pege på kravet om, 
at beskæftigelsen må være en målsætning, som søges 
opfyldt i såvel sine kvantitative som kvalitative aspekter 
via EFRU-interventioner. Der må frem for alt dæmmes 
op for, at disse interventioner bidrager til at skabe 
ustabil, ikke-beskyttet beskæftigelse. 
3.7. Med hensyn til udnyttelsen af regionernes eget 
udviklingspotentiale skal det understreges, at denne 
interventionsform ikke har været anvendt i tilstrække­
ligt omfang. Dette gælder specielt i de medlemsstater, 
der har flest ugunstigt stillede regioner, og hvor en 
mobilisering af de lokale ressourcer udgør løftestangen 
for den økonomiske vækst og beskæftigelsen. Ser vi 
f.eks. på Italien, gælder det, at interventionerne til 
udnyttelse af egne udviklingsmuligheder i året 1987 
udelukkende blev gennemført som led i IMP for Molise-
regionen. 
3.8. ØSU konstaterer til sin tilfredshed, at ØSU's 
anmodning om bedre informering om de finansierede 
undersøgelser er blevet imødekommet i 13. EFRU-beret-
ning. 
Opmærksomheden henledes i øvrigt på, at det store 
flertal af undersøgelserne drejer sig om gennemfør­
ligheden af enkeltprojekter eller specifikke interventio­
ner. Derimod er der for få undersøgelser vedrørende 
innovative sektorers og nye teknologiers regionale ud­
viklingspotentiale samt vedrørende udsigterne for en 
integreret udviklingsindsats i de enkelte subregionale 
områder. 
ØSU finder, at en forbedring af programmernes og 
projekternes kvalitet vil kunne ske gennem en bedre 
formidling af resultaterne af de undersøgelser, EFRU 
gennemfører. I denne forbindelse må den skæve forde­
ling af de finansierede undersøgelser efter medlemsstat 
vække bekymring; den har bl.a. baggrund i, at visse 
medlemsstater, f.eks. Italien, Spanien og Grækenland, 
ikke har taget tilstrækkelige initiativer til sådanne 
undersøgelser. 
3.9. Den geografiske analyse viser, at der er en 
omend stadig begrænset tendens hen imod en koncen­trering af EFRU's interventioner, som i øjeblikket berø­
rer godt 41 % at EF's indbyggere. Ca. 75 % af EFRU-
støtten gik i 1987 til de tilbagestående regioner, og 8 af 
disse regioner er at finde blandt de ti regioner, som 
modtog mest EFRU-støtte. ØSU skal på denne bag­
grund, og i overensstemmelse med målsætningerne i 
de nye strukturfondsforordninger, specielt in den nye 
EFRU-forordning, understrege, at der bevidst bør arbej­
des hen imod en støre koncentration af midlerne til 
gunst for de dårligst stillede regioner og de områder, 
der er ramt af industriel tilbagegang. 
3.10. Med hensyn til den kontrol, der er gennemført 
i 1987, finder ØSU det påskønnelsesværdigt, at Kom­
missionen har intensiveret sin indsats og samtidig opfor­
dret de nationale myndigheder til at fremsende situa­
tionsrapporterne vedrørende EFRU-projekternes 
gennemførelse rettidigt. Det store antal såkaldt »soven­
de« projekter (937) viser, at medlemsstaterne i vidt 
omfang undervurderer vigtigheden af at fjerne hindrin­
ger og fremskynde afslutningen af igangværende inter­
ventioner. ØSU anbefaler på den baggrund, at alt sættes 
i værk for en hurtigere, fuld udnyttelse af de bevilgede 
ressourcer, således at der opnås et bedre forhold mellem 
forpligtelser og betalinger, og således at programmer, 
der er stærkt forsinkede, fremskyndes, og at program­
mer, som er gået helt i stå, sættes i gang igen. 
3.11. Endelig er ØSU fuldt enig i, at der bør gennem­
føres en informationspolitik i forbindelse med de 
gennemførte EFRU-interventioner, således at 
kendskabet til interventionerne formidles ud, specielt 
til de tilbagestående regioner. Der bør snarest muligt 
med bistand fra EF etableres tværregionale og tværna­
tionale samarbejds- og informationsudvekslingsnet i 
disse regioner. 
3.12. Atter en gang skal ØSU anmode om, at EFRU-
årsberetningen forsynes med mere præcise data vedrø­
rende den effekt, som de pågældende interventioner vil 
have i den pågældende regionale kontekst, dels med 
hensyn til den økonomiske udvikling dels med hensyn 
til arbejdsmarkedet. 
3.13. ØSU understreger, at de øvrige EF-interventio-
ner i regionerne (omhandlet under kapitel 7), som ØSU 
slog til lyd for i sin udtalelse om den 12. EFRU-beret-
ning, bør udvides fra og med den 14. beretning, til også 
at omfatte samtlige interventioner, der finansieres via 
de forskellige EF-politikker, fordelt på regionerne, såle­
des at det bliver muligt at efterprøve, om der er overens­
stemmelse med målsætningen om indre samhørighed. 
3.14. ØSU leder i beretningen forgæves efter op­
lysninger om det økonomiske og sociale livs medinddra­
gelse i udformningen og iværksættelsen af interventio­
nerne, og udbeder sig disse oplysninger i den næste 
beretning. 
3.15. Man ville utvivlsomt have haft større udbytte 
af den 13. beretning, hvis den var blevet offentliggjort 
noget tidligere. ØSU anmoder derfor Kommissionen 
om at udfolde større bestræbelser for at reducere den 
Nr. C 221/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 8. 89 
tid, der medgår til udarbejdelse, oversættelse og offent- hurtigt kunne udsendes i en foreløbig udgave, også 
liggørelse. Det ville være ønskeligt, dersom beretningen eventuelt kun på ét sprog. 
Bryssel, den 12. juli 1989. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Udtalelse om forslaget til Rådets forordning om fremme af energiteknologi i Fællesskabet 
(THERMIE-programmet) (!) 
(89/C 221/03) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 12. april 1989 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for energi, kernekraft og forskning, 
som udpegede Klaus B. von der Decken til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
30. juni 1989. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 268. plenarforsamling, den 12. juli 1989, 
enstemmigt følgende udtalelse. 
Det økonomiske og sociale Udvalg betragter dette pro­
gram som nødvendigt. Det finder, at programmet på 
fornuftig vis supplerer og viderefører de hidtidige be­
stræbelser på energimarkedet, og at det i vid udstræk­
ning tager højde for EF's energibehov, især hvis der 
tages hensyn til følgende bemærkninger og overvejelser. 
ØSU bifalder, at alle foranstaltninger til fremme af 
projekter på energiteknologiområdet nu er samlet i et 
enkelt program, THERMIE-programmet, hvilket bety­
der en rationalisering af bestræbelserne på dette områ­
de. Hvis denne regruppering medfører, at der gives 
mindre støtte til det ene eller det andet område, der 
dækkes af det nye program, kan ØSU imidlertid ikke 
acceptare det. 
1. Vurdering af de tidligere programmer 
1.1. Det foreliggende forslag til Rådets forordning 
(EØF) om fremme af energiteknologi i EF er en fortsæt­
telse af tidligere aktiviteter på dette område, som indgik 
i to programmer: 
Energidemonstrationsprogrammet og Kulbrinteteknologiprogrammet (2). 
Resultaterne kan resumeres således: 
1.2. Energidemonstrationsprogrammet 
— Programmet startede i 1978; det henhører under 
Rådets forordning (EØF) nr. 3640/85 af 20. decem­
ber 1985, der gælder fra januar 1986 til udgangen 
af 1989. 
— Der foreligger to evalueringsrapporter: »Projekter 
vedrørende energieffektivitet og vedvarende energi«, 
november 1988, Caprioglio og March Consulting 
Group, samt »Fast brændsel«, november 1988, 
Thurlow og Kallembach. 
— Ved udgangen af 1987 var der udvalgt 1 445 forslag 
af i alt godt 5 000 forslag. 
— 57% af forslagene omhandlede vedvarende 
energikilder, 36 % energibesparelser og 9 % fast 
brændsel, herunder likvefaktion og forgasning. 
(!) EFT nr. C 101 af 22. 4. 1989. (2) EFT nr. L 350 af 27. 12. 1985, s. 25-29.