28. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 115/17 
Udtalelse  om Kommissionens  meddelelse  til Rådet  om de fremskridt,  der er gjort  under 
første  etape  af Den  økonomiske  og monetære  Union,  om  den  fordeling  af beføjelser  og 
ansvar  mellem  Fællesskabets  institutioner  og medlemsstaterne,  der  er en forudsætning 
for, at Den  økonomiske  og monetære  Union  kan  fungere  tilfredsstillende,  og om  de 
foranstaltninger,  som  skal  træffes  under  anden  etape  af denne  union 
Den tekst  der ligger  til grund  for udtalelsen  er ikke  blevet  offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Udvalget  besluttede  på sin 112.  plenarforsamling  afholdt  den  26.  og 27.  juni  1973  på 
forslag  fra sit præsidium  at afgive  en udtalelse  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 116.  plenarforsamling  afholdt  i Bruxelles 
den 12.  og 13. december  1973  sin udtalelse  om det  nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til den  resolution,  der blev  vedtaget 
af Rådet  og medlemsstaternes  regeringsrepræsentanter 
den 22.  marts  1971  om den  etapevise  gennemførelse 
af Den  økonomiske  og monetære  Union  1 fællesskabet, 
under  henvisning  til meddelelse  fra Kommissionen  til 
Rådet  om  de fremskridt,  der  er gjort  under  første 
etape  af Den  økonomiske  og monetære  Union,  om 
den fordeling  af beføjelser  og ansvar  mellem  Fælles-
skabets  institutioner  og medlemsstaterne,  der  er en 
forudsætning  for,  at Den  økonomiske  og monetære 
Union  kan  fungere  tilfredsstillende,  og om de foran-
staltninger,  som  skal  træffes  under  anden  etape  af 
denne  union, 
under  henvisning  til det  forslag,  der  blev  fremsat  af 
Udvalgets  præsidium,  og til den  beslutning,  der  blev 
truffet  af plenarforsamlingen,  om  at pålægge  Afde-
lingen  for  økonomiske  og finansielle  anliggender  at 
udarbejde  en  udtalelse  om  Kommissionens  med-
delelse, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der blev  afgivet  af 
Afdelingen  for økonomiske  og finansielle  anliggender 
på mødet  den  4. december  1973, 
under  henvisning  til den  beretning,  der blev  af afgivet 
af ordføreren,  hr. Mamert, under  henvisning  til forhandlingerne  på dets  116. 
plenarforsamling  den  12. og 13. december  1973,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  er det  særlige 
forum,  hvor  repræsentanter  for  de økonomiske  og 
sociale  grupper  i Fællesskabet  mødes,  konfronteres 
og giver  udtryk  for  deres  mening,  og det  ønsker 
derfor  kraftigt  at understrege  nødvendigheden  af, at 
der kommer  øget  fart  i den  europæiske  opbygning  på 
konkret  grundlag, 
om den  europæiske  opbygning  i sidste  ende  skal 
krones  med  held,  afhænger  for en stor  del af gennem-
førelsen  af Den  økonomiske  og monetære  Union, 
der er opstået  særdeles  alvorlige  forsinkelser  i forbin-
delse  med  gennemførelsen  af denne  økonomiske  og 
monetære  union,  hvilket  bringer  sammenholdet  i 
Fællesskabet  i fare, 
disse  forsinkelser  er til dels  blevet  fremkaldt  af rent 
faktiske  forhindringer,  men  skyldes  også  en mangel 
på politisk  vilje  og medlemsstaternes  vægren  sig ved 
at indvillige  i de  nødvendige  suverænitetsover-
dragelser, 
det er af afgørende  betydning,  at medlemsstaternes 
regeringer  ser bort  fra deres  kortsigtede  interesser  og 
Nr. C 115/18 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 28. 9. 74 
overvinder  de forbehold,  som  deres  vælgere  kan 
tænkes  at give  udtryk  for,  over  for de øjeblikkelige 
bidrag,  der  er prisen  for de langsigtede  fordele  ved 
gennemførelsen  af den  europæiske  union, monetære  union,  nemlig  fastsættelsen  af mange 
målsætninger,  der  ikke  er prioriteret,  og som  skal 
gennemføres  samtidigt. 
det er absolut  nødvendigt,  at alle  — i regeringerne 
og i medlemsstaternes  offentlighed  — fra  dette 
øjeblik  bliver  sig bevidst,  hvor  vigtigt  og presserende 
den europæiske  opbygning  er, 
med 73 stemmer  for og 14 imod,  mens  14 undlod  at 
stemme  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
A. Generelle  betragtninger 
1. Den  status  over  den første  etape  af den økonomiske 
og monetære  union,  Kommissionen  gør  i sin medde-
lelse  af 19. april  1973,  redegør  nogenlunde  nøjagtigt 
for svagheden  i de opnåde  resultater.  På visse  punkter 
bør den  imidlertid  gøres  mere  nuanceret. 
Der er blevet  gjort  visse  fremskridt,  for så vidt  angår 
samordningen  af den  samlede  økonomiske  politik: 
der er blevet  iværksat  regelmæssige  konsultations-
procedurer,  og disse  procedurer  har  bevirket,  selv 
om den  enighed,  der er blevet  opnået  derved,  stadig 
er utilstrækkelig. 
På det  monetære  område  har  Fællesskabet  måttet 
registrere  visse  fiaskoer  og tilbageslag:  tre af Fælles-
skabets  valutaer  fortsætter  med  at flyde  isoleret;  de 
andre  har kun  kunnet  fastholde  deres  tilnærmelse  ved 
hjælp  af en forøgelse  af de maksimale  udsvingsmar-
gener,  (som  er steget  fra  1,20%  i marts  1971  til 
2,25%  i øjeblikket),  og ved  gentagne  revalueringer  af 
visse  valutaer,  (den  tyske  mark  og den  hollandske 
gylden).  På trods  af disse  tilbageslag,  må  opret-
holdelsen  af den  fælles  flydning  mellem  seks  euro-
pæiske  valutaer  i en så urolig  periode  og udviklingen 
af interventionerne  i fællesskabsvalutaer,  alligevel 
betragtes  som  et første  resultat. 
2. Før  der  fastsættes  nye  målsætninger,  er det 
vigtigt  at fastslå  den  lære,  man  kan  drage  af gennem-
førelsen  af den  første  etape.  Kommissionen  lægger 
med rette  vægt  på de vanskeligheder,  der  er blevet 
skabt  af den  internationale  valutauro  og af fælles-
skabsprocedurernes  alt for frivillige  karakter.  Udvalget 
mener,  at den  langsomme  udvikling  også  til dels 
skyldes  manglen  på politisk  vilje  fra regeringernes 
side og den  almindelige  fremgangsmåde,  man  har 
valgt  for udviklingen  hen  imod  den  økonomiske  og 3. For  at undgå  en gentagelse  af de fiaskoer  og de 
tilbageslag,  man  har været  ude  for indtil  nu, bør  man 
foretage  visse  prioriteringer  inden  for  de områder, 
der betragtes  som  væsentlige,  idet  det  mest  sikre 
middel  til at blokere  den  europæiske  opbygning  er at 
fastlå,  at alt er lige  væsentligt. 
4. I denne  forbindelse  har  Udvalget  lagt  vægt  på 
følgende  punkter: 
a) Den  monetære  union  er et forsøg  på at bevare  de 
allerede  opnåede  fremskridt  (toldunion,  fælles 
marked  for  landbrug).  Desuden  vil  en fælles 
valutas  samordnende  kraft  gøre  det  muligt  at 
fremskynde  realiseringen  af en  virkelig  union 
mellem  medlemsstaterne.  På denne  bagsgrund  og 
i betragtning  af,  at uroen  på  valutaområdet 
sandsynligvis  vil vare  ved  i en længere  periode, 
må udviklingen  henimod  den  monetære  union 
betragtes  som  et særdeles  vigtigt  mål  for Fælles-
skabet. 
Den gradvise  tilnærmelse  mellem  Fællesskabets 
valutaer  kræver  en fælles  kamp  mod  inflationen, 
en tilnærmelse  mellem  medlemsstaternes  kon-
junkturpolitik,  en harmonisering  af deres  penge-
og budgetpolitik  og oprettelsen  af et virkeligt 
europæisk  marked  for varer  og kapital. 
Ud fra  denne  synsvinkel  er det  nødvendigt  at 
fuldende  den gensidige  påvirkning  af økonomierne 
ved at fjerne  de tekniske  hindringer  for samhan-
delen  og uden  at skabe  nye  igennem  misbrug  af 
forordninger  og fremgangsmåder. 
Desuden  bør  iværksættelsen  af vidtgående  og 
effektive  samarbejdsmekanismer  på det monetære 
område  betragtes  som  nødvendig  for  opnåelsen 
af den  økonomiske  og monetære  union. 
b) I betragtning  af de nationale  og regionale  særegen-
heder  kan  bestræbelserne  på først  at gøre  de 
økonomiske,  skattemæssige,  sociale  eller  finan-
sielle  strukturer  i de forskellige  medlemsstater 
ensartede  ikke  betragtes  som  realistiske. 
Dog bør  man  være  opmærksom  på,  at den  øko-
nomiske  og monetære  union  risikerer  at afføde 
nye skævheder  på det  regionale,  sektormæssige 
eller sociale  plan.  Iværksættelsen  af en politik, 
der tager  sigte  på at formindske  eller  opveie  disse 
28. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 115/19 
skævheder,  har  stor  betydning  for gennemførelsen 
af den  økonomiske  og monetære  union,  hvilket 
det arbejde,  der  er blevet  udført  af Udvalgets 
kompetente  afdelinger,  har  understreget. 
c) Iværksættelsen  af den  økonomiske  og monetære 
union  vil  ikke  være  resultatet  af en  smertefri 
proces  bestående  af en  sammenlægning  af de 
forskellige  parters  divergerende  og  undertiden 
endog  modstridende  interesser.  Den  forudsætter 
tværtimod,  at alle  medlemsstater  tillige  med  de 
forskellige  sociale  grupper,  accepterer  de nødven-
dige begrænsninger. 
I den  forbindelse  bør  de illusoriske  og skadelige 
lettelser,  som  inflationen  tilvejebringer,  betragtes 
som yderst  farlige  for  de forskellige  medlems-
staters  økonomiske  og  sociale  balance  og  for 
Fællesskabets  fremtid.  Det  påhviler  Kommissionen 
for De europæiske  Fællesskaber  med  styrke  og 
alvor  at minde  regeringerne  og  den  offentlige 
mening  om  den  tvingende  nødvendighed  af at 
starte  en mere  ihærdig  kamp  mod  denne  fare. 
De mål,  der  skal  nås,  bør  fastsættes  på fælles-
skabsniveau  efter  en demokratisk  proces,  der  i 
beslutningerne  inddrager  de valgte  og repræsen-
tanterne  for de økonomiske  og sociale  kræfter. 
Tilstedeværelsen  af særlige  vanskeligheder  i visse 
stater  bør  ikke  medføre  en ændring  af fællesskabs-
målene,  men  kun  øve  indflydelse  på måderne  for 
deres  iværksættelse. 
Ud fra  denne  synsvinkel  kræver  visse  medlems-
staters  specielle  monetære  vanskeligheder  passende 
foranstaltninger  af monetær  art og ikke  mulighed 
for finansiel  kompensation,  der  er baseret  på 
strukturelle  forskelle,  der  for  øvrigt  er vanskelige 
at måle. 
Idet målene  fastsættes  i fællesskab,  bør  man  over-
lade så meget  initiativ  som  muligt  til medlems-
staterne  ved  fastsættelsen  af de midler,  der  skal 
iværksættes. 
Det påhviler  fællesskabsinstanserne  at kontrollere, 
at de anvendte  midler  er forenelige  med  fælles-
skabskravene  og med  mellemrum  at kontrollere 
fremskridtene  i arbejdet  med  unionen  og at frem-
kalde  de  ændringer,  som  måtte  vise  sig  nød-
vendige. 
I mangel  af en sådan  kontrol  kan  fællesskabs-
aktionens  effektivitet  blive  skadet,  hvilket  de ringe 
resultater,  man  har  opnået  i løbet  af første  etape, 
vidner  om. 5. Det  synspunkt  som  består  i at betragte  en etape 
som fuldført,  såsnart  den  fastsatte  tidsfrist  er nået 
— selvom  de målsætninger,  der  var  knyttet  til den, 
ikke  er opfyldt,  indebærer  farer,  som  ikke  må under-
vurderes.  På baggrund  heraf  kunne  man  drage  den 
konklusion,  at det  ville  være  ønskeligt  at udskyde 
overgangen  til den  anden  etape,  indtil  de vigtigste 
mål for  den  første  etape,  og  især  samtlige  EØF-
valutaers  fælles  flydning,  virkelig  er blevet  nået.  Hvis 
man afviser  en sådan  fremgangsmåde,  der kan  fortol-
kes som  en forhaling  af den  europæiske  opbygning, 
må man  nødvendigvis  give  en klar  definition  på selve 
begrebet  etape«.  På de væsentligste  områder  (som 
f. eks.  udvidelsen  af de funktioner,  der  hører  ind 
under  den  europæiske  fond  for monetært  samarbejde) 
vil nøjagtigt  præciserede  og kontrollerede  terminer 
være  mere  nyttige  end  globale  og en smule  kunstige 
etaper,  fordi  de ville  gøre  det muligt  at kontrollere  år 
for år, i hvilket  omfang  de planlagte  mål  var  blevet 
nået. 
T øjeblikket  og lige  meget  hvilket  navn,  man  giver 
gennemførelsen  af arbejdet  med  den  økonomiske  og 
monetære  union,  bør  de aktioner,  der  skal  foretages 
først  og fremmest,  og i overensstemmelse  med  de 
retningslinjer,  der blev  et resultat  af topkonferencen  i 
Paris,  tage  sigte  på den  virkelige  gennemførelse  af de 
første  mål,  der  blev  pålagt  EØF  og især  formindskel-
sen af udsvingsmargenerne  mellem  alle  Fællesskabets 
valutaer. 
6. På  det  institutionelle  plan  bør  man  drage  kon-
sekvenserne  af styrkelsen  af den  monetære  solidaritet 
mellem  medlemsstaterne  og den  overførsel  af ansvar 
fra nationale  instanser  til fællesskabsinstanser,  som 
dette  medfører. 
Således  burde  Europa-Parlamentet  have  beføjelse  til 
at godkende  og  kontrollere  Fællesskabets  budget, 
og det  burde  tillægges  de beføjelser,  som  gradvist 
overføres  fra  de  forskellige  nationale  parlamenter 
til Fællesskabet  på  de  økonomiske  og  monetære 
områder. 
B. Kommissionens  forslag 
7. Det  af Kommissionen  foreslåede  aktionsprogram 
forekommer  både  alt  for  omfattende  og ikke  til-
strækkeligt  ambitiøst.  Alt  for  omfattende  idet  det, 
for så vidt  angår  de politiske  strukturer,  omfatter 
visse  aktioner,  hvis  iværksættelse  ikke  forekommer 
nødvendig  for  gennemførelsen  af den  økonomiske 
og monetære  union.  Ikke  tilstrækkeligt  ambitiøst  for 
så vidt  som  den  hastighed,  der er fastsat  for den  mone-
tære  tilnærmelse,  forekommer  forholdsvis  langsom 
under  hensyntagen  til den  fastsatte  tidsfrist  for 
dens  fuldførelse. 
Nr. C 115/20 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 28. 9. 74 
8. De  af Kommissionen  foreslåede  aktioner  inden  for 
den samlede  økonomiske  politik  forekommer  at 
fremme  en bedre  harmonisering  af de forskellige 
medlemsstaters  konjunktur-,  budget-  og pengepolitik. 
Man  bør  dog  være  opmærksom  på de begrænsninger, 
som konsultations-  og samrådsprocedurerne  imellem 
regeringerne  støder  på. 
9. For  så vidt  angår  styrkelsen  af samordningen  af 
de nationale  regeringers  budgetpolitik,  bør indførelsen 
af fællesskabsprocedurer  for  iværksættelsen  af visse 
budgetpolitiske  midler  i den  enkelte  medlemsstat  på 
ingen  måde  resultere  i en betvivlelse  af de nationale 
parlamenters  budgetmæssige  prerogativer,  så længe 
disses  intervention  ikke  er blevet  afløst  af en inter-
vention  fra Europa-Parlamentets  side. 
10. På det  strukturpolitiske  område  bør  man  gen-
nemføre  de støtteforanstaltninger,  der  skal  rette  op 
på de regionale  sektormæssige,  eller  sociale  skævheder, 
som iværksættelsen  af den  økonomiske  og monetære 
union  medfører.  Deres  gennemførelse  vil  nemlig 
være  et effektivt  bidrag  til styrkelsen  af det monetære 
samarbejde. 
Den fiskale  harmonisering  bør styrkes  på de områder, 
hvor  den  viser  sig nyttig  for tilvejebringelsen  af be-
tingelserne  for et samordnet  marked. 
Samordningen  af kapitalmarkederne  bør  hvile  på 
en gradvis  differentiering  mellem  de bestemmelser 
for kapitalbevægelser,  der gælder  inden  for og uden 
for Fællesskabet,  og  en  gradvis  liberalisering  af 
adgangen  til de nationale  finansieringsmarkeder  for 
bosiddende  i andre  medlemsstater.  Tilnærmelsen 
mellem  finansieringsmarkedernes  struktur  bør  kun 
søges  opnået,  for  så vidt  som  den  resulterer  i en 
forbedring  af deres  funktion  og ikke  udelukkende  for 
at fjerne  eksisterende  forskelle. 
11. Udvalget  godkender  Kommissionens  forslag  om 
fuldendelsen  af det  interne  marked  og  industri-
politikken,  under  forbehold  af de bemærkninger,  der 
er anført  i de udtalelser,  som  Udvalget  allerede  har 
vedtaget  på disse  områder. 
12. For  så vidt  angår  De europæiske  Fællesskabers 
Institut  for  økonomisk  Forskning  og Analyse,  hvis 
oprettelse  forudses,  vil afdelingen  i mangel  af enhver 
form  for nærmere,  skriftligt  nedfældede  oplysninger 
vente  med  at tage  stilling  til nytten  af et sådant  organ, 
indtil  den  får forelagt  en tekst. 
13. Udvalget  godkender  forslagene  om Fællesskabets 
budget  på betingelse  af,  at Europa-Parlamentet  i 
forbindelse  med  dette  budget  får de beføjelser,  som 
de nationale  parlamenter  har  på det  budgetmæssige 
område. 14. På det monetære  område  forekommer  det funda-
mentalt,  hvilket  Kommissionen  anfører,  at underkaste 
paritets  ændringer  en fællesskabskontrol,  idet  man 
sikrer  retten  til et fællesskabssyn  på valutakurs-
ændringer  og især  ved at skabe  en reel  fællesskabssoli-
daritet,  for  så vidt  angår  de af fonden  bevilgede 
kreditmidler.  Disse  forslag  er imidlertid  utilstrække-
lige til at føre  til en monetær  union. 
Man  bør  ligeledes  styrke  det  monetære  samarbejde 
mellem  medlemsstaterne. 
Oprettelsen  af den  europæiske  fond  for  monetært 
samarbejde  og  tilstedeværelsen  af de  nuværende 
mekanismer  for kortkristet  og mellemfristet  monetær 
støtte  udgør  de første  elementer  i dette  samarbejde, 
som til sin tid bør  føre  til sammenlægning  af valuta-
reserverne.  Dette  er en forudsætning  for den  fulde 
gennemførelse  af den  monetære  union. 
Hvad  enten  det  sker  igennem  en udvidelse  af de 
nuværende  støtteprocedurer  eller  igennem  den  grad-
vise sammenlægning  af reserverne,  bør  fonden  sættes 
i stand  til at råde  over  bestemte  ressourcer,  som  vil 
sætte  den  i stand  til på klart  definerede  betingelser  at 
tildele  kreditter  af tilstrækkeligt  omfang  og varighed 
til at afbøde  konsekvenserne  af konjunkturbevæ-
gelser,  som  kan  påvirke  forskellige  valutaer. 
Disse  kreditordninger  bør  desuden  være  udformet 
på en sådan  måde,  at de tilskynder  medlemsstaterne 
til på det interne  plan  at træffe  foranstaltninger,  der 
er egnede  til at genoprette  ligevægten  i deres  betalings-
forhold  over  for udlandet. 
Det er vigtigt,  at man  er sig  bevidst,  at ethvert 
fremskridt  ad denne  vej forudsætter,  at EØF  råder 
over en passende  procedure  til afvikling  af ude-
stående  fordringer  mellem  medlemslandene. 
I denne  forbindelse  er det vigtigt,  at kreditterne  ikke 
blot skal  tilbagebetales,  men  også  at disse  tilbage-
betalinger  hovedsageligt  går  på  reserveaktiverne, 
hvis reelle  værdi  ikke  kan  bestrides  hverken  af visse 
stater  eller  ændres  ensidigt  af en eller  flere  stater. 
Det er på denne  måde,  at fonden,  hvis  rolle  i øjeblik-
ket kun  er at gøre  gensidige  tilgodehavender  fler-
sidede  og at gøre  afregninger  flersidede,  vil få midler 
til at skabe  en virkelig  monetær  solidaritet  mellem 
medlemsstaterne.  Denne  udvidelse  af den  europæiske 
fonds  rolle  efter  de angivne  retningslinjer  bør  spille 
en betydelig,  tvingende  og samordnende  rolle.  Den 
bør udgøre  den  første  konkrete  etape  henimod  den 
økonomiske  og monetære  union,  hvis  iværksattelse 
28. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 115/21 
ikke  bør  udsættes  for politiske  og konjunkturmæssige 
vanskeligheder  eller  svingninger. 
15. For  at fremme  gennemførelsen  af den  økonomiske 
og monetære  union,  bør  man  forøge  effektiviteten  af 
beslutningsprocesserne  på fællesskabsniveau  og EØF-
institutionernes  demokratiske  karakter  ved  mest 
muligt  at inddrage  Europa-Parlamentet  i disse  be-
slutninger,  og ved  at fastsætte  en dato  for  direkte 
valg til dette  organ.  Disse  valg  bør  finde  sted  senest 
ved begyndelsen  af den  økonomiske  of monetære 
unions  afsluttende  fase. 
16. Hvad  angår  tanken  om,  at repræsentanter  for de 
forskellige  sociale  og økonomiske  kredse  skal  deltage 
i skabelsen  af den  økonomiske  og monetære  union, 
stiller  Udvalget  sig  bag  Kommissionen,  når  denne 
hævder,  at det  er vigtigt,  at disse  kredse  høres  i 
forstærket  grad,  og at høringerne  finder  sted  på et 
tidspunkt,  hvor  beslutningerne  befinder  sig  på et 
forberedende  stadie.  Udvalget  understreger  på  ny 
den rolle,  som  det  bør  spille  på dette  område,  idet 
det er overbevist  om,  at gennemførelsen  af Den 
økonomiske  og monetære  Union  kræver  et virkeligt samarbejde  mellem  Fællesskabets  institutioner  og 
repræsentanterne  for de forskellige  sociale  og økono-
miske  grupper  inden  for Udvalget. 
17. I samme  ånd  bør  høringen  ^f Det  økonomiske 
og sociale  Udvalg  både  være  så generel  som  muligt 
og ske  tilstrækkeligt  tidligt  til at give  denne  instans 
den nødvendige  tid til grundigt  at undersøge  de akter, 
som forelægges  det. 
I denne  forbindelse  minder  Udvalget  om,  at det  på 
eget initiativ  har  måttet  behandle  meddelelsen  af 
19. april  1973  om overgangen  til anden  etape  af den 
økonomiske  of monetære  union,  fordi  spørgsmålet 
ikke  er blevet  forelagt  det af Kommissionen. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  13.  december  1973. 
Det økonomiske  og  sociale  JJdvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand 
BILAG 
til udtalelsen  fra Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  debatten: 
Punkt  2: 
Slet sidste  del af andet  led i sidste  sætning: 
»og den  almindelige  fremgangsmåde..  .«. 
Resultatet  af  afstemningen: 
Stemmer  for:  25, 
Stemmer  imod:  41, 
Undlod  at stemme:  18.