[ISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(93) 532 ende Iig udg. 
Bruxelles, den 10- november 1993 
ilaalonan» 
nwddaieiaa qa anvontfataan af anrog 
vad marlradafdrtnq af lavnadaildlar aftar 
"Paatara"-
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆSKE FÆLLESSKABER 
Kommissionens 
meddelelse om anvendelsen af sprog 
ved markedsforing af levnedsmidler efter 
"Peeters"-dommen 
A. Indledning 
1. Denne meddelelse følger efter meddelelser om fri bevægelighed for 
levnedsmidler Inden for Fællesskabet^1). 
2. På grund af sprogbrugsproblemets betydning for markedsføringen af 
levnedmidler anser Kommissionen det for formålstjenligt at minde 
om, hvilke principper der skal anvendes på dette område i henhold 
til EF-Traktatens artikel 30 og følgende, der stadfæster princippet 
om varernes frie bevægelighed - som fortolket af EF-Domstolen - og 
Ifølge artikel 14 I Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978 
om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning og mærkning af om 
præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige 
forbruger samt reklamer for sådanne levnedsmidler^2). 
3. I denne meddelelse forstås ved mærkning: "angivelser, oplysninger, 
fabriks- eller varemærker, billeder eller symboler, som vedrører et 
levnedsmiddel, og som er anført på emballager, dokumenter, skilte, 
etiketter eller halsetiketter af enhver art, der ledsager eller 
henviser til dette levnedsmiddel" (artikel 1, stk. 3, litra a), i 
direktiv 79/112/EØF. 
4. Det skal ligeledes præciseres, at der i artikel 3, stk. 5, i 
forordning (EØF) nr. 2392/89 af 24. Juli 1989 om fastsættelse af 
almindelige regler for betegnelse og præsentation af vin og 
druemost^3) er fastsat specifikke betingelser for anvendelsen af 
sprog ved mærkning af vin og druemost. 
(1) EFT C 271 af 24.10.1989, S. 3. 
(2) Denne meddelelse omfatter Ikke information agere med henblik på at 
sikre disse tilfredsstillende hygiejne- og sikkerhedsvilkår på 
arbejdsstedet, Idet der gælder specifikke EF-regier herfor. 
(3) EFT L 232 af.9.8.1989, s. 13. 
/)a_ 
B. Problematikken og principperne; betydningen af en ^yjir.dexJLDiULJ-y5ejL 
af fællesskabsretten 
5. Der er mange nationale forskrifter, som kræver, at visse 
oplysninger, der anbringes på et levnedsmiddel, skal være affattet 
på, eller oversat til det eller de nationale sprog i 
markedsfør i ngsI andet. 
6. Selv om en sådan forpligtelse gælder uden forskelsbehandling for 
savel på indenlandske, som importerede varer, kan den skabe 
hindringer for samhandelen I EF i og med, at en producent, der er 
etableret i et andet EF-land, er nødt til at anbringe en ad hoc-
mærkning alt efter markedsfør ingsI andet eller også at oversætte de 
dokumenter, der ledsager varen. 
7. En sådan forpligtelse kan forårsage supplerende omkostninger for de 
erhvervsdrivende, men er dog 1 princippet berettiget, når det 
drejer sig om at beskytte den endelige forbruger ved at oplyse 
denne om produktets art, sammensætning, anvendelsesbetingelser og 
garant i. 
8. Der skal her skelnes mellem to forskellige tilfælde alt efter, om 
de pågældende produkter er bestemt til salg I uforandret stand til 
forbrugerne eller ej. I første tilfælde skal de nationale 
forskrifter vurderes i lyset af artikel 14 i direktiv 79/112/EØF og 
artikel 30 i EØF-traktaten; i det andet tilfælde gælder kun 
traktatens artikel 30. 
9. Er et levnedsmiddel ikke bestemt til at blive udleveret i 
uforandret stand, er det enten fordi det skal videreforarbejdes, 
f.eks. når det drejer sig om et mellemprodukt bestemt til 
levnedsmiddelindustrien, eller fordi en behandling af produktet 
enten er nødvendig eller forudset af den erhvervsdrivende, som 
modtager det emd henblik på markedsføring. Dette er navnlig 
tilfældet, når pakningen af produktet skal ændres eller Ikke egner 
sig til salg til den endelige forbruger (her tænkes f.eks. på 
produkter, som leveres I løs vægt på stad ler forud for salget til 
de endelige forbrugere). Det samme er tilfældet, når de 
erhvervsdrivende ønsker eller i henhold til kontraktlige eller 
retlige forpligtelser er tvunget til at ændre, supplere eller 
korrigere mærkningen af et produkt. En sådan situation foreligger 
navnlig, når en erhvervsdrivende markedsfører et levnedsmiddel med 
oprindelse i en anden medlemsstat, som er lidet eller slet Ikke 
kendt af forbrugerne I importlandet, og ønsker at fremme salget 
gennem en særlig mærkning, som er bedre tilpasset de 
sociokulturelle vilkår på det pågældende marked. 
10. Disse to tilfælde gennemgås særskilt: under C behandles 
levnedsmidler, som Ikke kan sælges i uforandret stand til den 
endelige forbruger, og for hvilke EØF-traktatens artikel 30 gælder; 
under D behandles levnedsmidler, der er bestemt til at sælges i 
uforandret stand til den endelige forbruger, og som omfattes af 
artikel 14 i direktiv 79/112/EØF, som fortoldet i lyset af 
traktatens artikel 30. 
c. EØF-traktatens artikel 3Q 
11. For så vidt angår første tilfælde, dvs. hånde Istransaktioner mellem 
producenter, importører, grosserer og detal I hand I ende, hvor disse 
foretager en sidste behandling af produktet eller dets emballage, 
herunder mærknlngsaspekterne, skal følgende bemærkes. 
12. Det fremgår af almindelig handelspraksis, at de erhvervsdrivende, 
der her er tale om, ikke har nogen større problemer med det 
sproglige, Idet de enten behersker deres partneres sprog eller kan 
kræve, at deres leverandører inden for rammerne af det gensidige 
kontraktforhold meddeler dem alle nyttige oplysninger, som er 
nødvendige for gennemførelsen af transaktionerne samt for en 
korrekt anvendelse og forarbejdning af produktet. I dett© tilfælde 
vil det være overdrevet og dermed I modstrid med EØF-traktatens 
artikel 30 at påbyde anvendelsen af et bestemt sprog. 
13. Situationen er anderledes ved salg til de endelige forbrugere, 
fordi levnedsmidlerne sælges i færdig stand, hvorfor artikel 14 I 
direktiv 79/112/EØF, som fortolket af Domstolen i lyset af 
traktatens artikel 30, finder genanvendelse. Forskellen er let at 
forstå, nar man tager I betragtning, at forbrugerne ikke kan 
forudsættes at kende de sprog, der anvendes i de andre 
medlemsstater, i modsætning til de erhvervsdrivende, for hvem et 
sådant kendskab er nødvendigt for udøvelsen af deres erhverv, eller 
som er i en situation, der gør det muligt for dem at opnå de 
oplysninger, de har brug for. Det er vigtigt at beskytte sundhed og 
sikre, at de får den nødvendige information for at kunne træffe 
deres valg.. 
14. Artikel 30-36 skal I øvrigt anvendes under hensyntagen til 
proportionalitetsprincippet. I den forbindelse har Domstolen i sin 
"Stoke & Norwlch"-dom af 16. december 1992 (sag C-161/91) udtalt, 
at "kontrollen med proportionaliteten i en national retsforskrift, 
som forfølger et legitimt mål i henseende til fællesskabsretten, 
efterprøver, om der er et rimeligt forhold mellem de nationale 
Interesse I forfølgelsen af nævnte mål og Fællesskabets Interesse I 
at sikre varernes frie bevægelighed" (præmis 15). 
15. Det følger heraf således som det fremgår af "Peeters"-dommen af 18. 
Juni 1991 (sag 369/89), at "et krav om udelukkende at anvende 
sprogområdets sprog udgør en foranstaltning med tilsvarende 
virkning som en kvantitativ IndførselsrestrIktIon, der er omfattet 
af forbuddet efter traktatens artikel 30," 
16. Proportionalitetsprincippet gælder dog med det forbehold, at 
myndighederne, på et stadium forud for detailsalget, kan kræve en 
oversættelse af mærkninge, når dette er nødvendigt for varetagelsen 
af deres opgaver (f.eks. for at kunne foretage kontrol I engros­
handel s leddet) . 
17. Det ville dog være overdrevet, hvis en medlemsstat krævede 
oversættelsen godkendt af en konsulær eller administrativ myndighed 
(Jf. Kommissionens sag mod Italien af 17. juni 1987, sag 154/87). 
Ligesom det ville være urimeligt at sætte en for kort tidsfrist for 
tilvejebringelsen af en sådan oversættelse, bortset fra særlige 
omstændigheder (f.eks. let fordærvelige produkter). 
18. For så vidt andågr oplysninger, der I henhold til gældende 
lovgivning ikke er obligatoriske, og for hvilke en meldemsstat 
kræver anvendelse af et bestemt sprog, finder 
proportionalitetsprincippet - der følger af artikel 30 
naturligvis ligeledes. 
D. Artikel 14 I direktiv 79/112/EØF 
19. EF-lovgivningsmyndigheden har ikke fraveget de princip der følger 
af traktatens artikel 30 med hensyn til frie varebevægelser, da den 
vedtog artikel 14 i direktiv 79/112/EØF, i hvis stk. 2 det 
bestemmes, at de foreskrevne oplysninger skal anføres på et for 
køberen let forståeligt sprog medmindre oplysningerne meddeles 
køberen på anden måde. Det fastsættes også, at nævnte oplysninger 
kan anføres på flere sprog. 
20. Denne bestemmelse, der er henvendt til medlemstaerne, giver disse 
en bred fortolknlngsmargen med hensyn til begrebet "et for køberen 
let forståeligt sprog" i forbindelse med ovennævnte foreskrevne 
oplysninger. Denne foltolknlngsmargen går dog Ikke længere Ind til 
de grænser, der er afstukket af Domstolen med hensyn til 
fortolkningen af traktatens artikel 30 ff., og som er omtalt under 
C. Selv om direktiv 79/112/EØF Især er blevet vedtaget med henblik 
på at fjerne de hindringer for den frie bevægelighed for 
levnedsmidler, der skyldes forskelle mellem de nationale 
bestemmelser om mærkning af disse proudkter (Jf. første betragtning 
I direktiv 79/112/EØF), er det kun et bidrag til gennemførelse af 
traktatens artikel 30. 
21. Derfor bør det præciseres, på hvilke betingelser en medlemsstat i 
medfør af fællesskabsreglerne har ret til at kræve anvendelse af 
sit eller sine officielle sprog og er nødt til at acceptere 
anvendelsen af andre sprog I stedet for dette (disse), navnlig i 
lyset af de problemer der har vist sin I forbindelse med 
gennemførelsen af artikel 14 I direktiv 79/112/EiF. 
22. Artikel 1, stk. 1, i dette direktiv gør det muligt at fornemme 
rækkevidden af artikel 14: den pågældende mærkning gælder alle 
stadier i markedsføringen, forudsat at levnedsmidlet er bestemt til 
at leveres i uforandret stand til det endelige forbruger herunder 
til storkøkkener, dvs. uden at det skal undergå senere 
forarbejdning eller tilberedning. Dette aspekt er behandlet under 
B. 
Pet eller tie sprog, tier stel anvendes tM mterkn Ingen af levnedsmidler 
23. I henhold til artikel 14 i direktiv 79/112/EØF og af hensyn til 
forbrugeroplysningen og - beskyttelsen skal mærkningen foretages på 
et let forståeligt sprog, som almindeligvis er det eller de 
officielle sprog i markedsfør ingslandet. 
24. Proportionalitetsprincippet som ligger til grund for artikel 14, 
kræver et rimeligt forhold mellem på den ene side Interessen i at 
virkeliggøre et mål, der forfølges med den nationale lovgivning, 
dvs. en korrekt forbrugeroplysning, og på den anden side Interesen 
i at sikre varernes frie bevægelighed. 
25. Sigtet med artikel 14, stk. 2, er derfor at udelukke produkter, 
hvis mærkning ikke kan forstås af køberen snarere end at påbyde 
anvendelsen af et bestemt sprog. 
26. En medlemsstat, som kræver anvendelse uden undtagelse af sit eller 
sine officielle sprog, overtræder derfor både artikel 14 I direktiv 
79/112/EØF som udtrykkeligt forbyder en sådan begrænsning, og 
traktatens artikel 30 af de grunde, der er gjort rede for tidligere 
under C. 
27. Som det allerede er nævnt, har Domstolen bekræftet denne 
fortolkning Idet den i sin "Peeters"-dom har fastslået, at en 
national lovgivning, som Indeholder et krav udelukkende at anvende 
et bestemt sprog, udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning 
som en kvantitativ indførselsrestrIktion, der er omfattet af 
forbuddet efter traktatens artikel 30. 
28. I samme dom udtaler Domstolen, at traktatens artikel 30 og artikel 
14 i direktiv 79/112/EØF er til hinder for at der i henhold til 
nationale regler udelukkende skal anvendes bestemt sprog ved 
mærkning af levnedsmidler, uden at der gives mulighed for 
anvendelse af et andet sprog der let forstås af køberne, eller for, 
at køberne sikres de nødvendige oplysninger på anden måde. 
29. Med henblik på anvendelsen af artikel 14 skal det i øvrigt 
understreges, at det Ikke er sproget som sådant der er afgørende, 
men Indholdet af angivelserne på mærkningen. AT der til en 
angivelse benyttes et bestemt sprog, betyder Ikke, at samme sprog 
nødvendigvis skal benyttes til andre angivelser. 
1, Begrebet "let forståeligt sprog" 
30. Det er klart, at begrebet "et for køberen let forståeligt sprog", 
må overlades til medlemsstaternes fortolkning, og at et officielt 
sprog i markedsførlngsI andet l princippet er et sprog, som 
garanterer, at køberen let forstår mærkningen. 
31. Desuden kan der skelnes mellem et let forståeligt sprog og let 
forståelige udtryk og termer; artikel 11, stk. 2 I direktiv 
79/112/EØF foreskriver, at mærkningens oplysninger skal være let 
forståelige. Det er Ikke udelukket, at sådanne termer og udtryk er 
let forståelige, selv om de er affattet på et fremmedsprog. 
2. Betingelser oa grænser for en obligatorisk anvendelse af landets 
officielle sorog 
32. Formålet med artikel 14 i direktiv 79/112/EØF er at sikre 
forståelsen af de oplysninger, som obligatorisk skal forefindes på 
mærkningen I henhold til direktivets artikel 3, 4 og 16. Heraf 
følger, at den person, som er ansvarlig for mærkningen, Ikke er 
forpligtet ti! at oversætte fremmedsproglige udtryk og termer, når 
disse er let forståelige. Men dette skal da også være tilfældet; 
der kan Ikke være tale om, at de erhvervsdrivende løber fra deres 
ansvar med hensyn til forbrugeroplysning. 
33. Omvendt kan et krav ti i Importøren om systematisk at oversætte alle 
oplysninger på mærkningen vise sig Ikke at være nødvendigt for at 
opfylde kravet om en let forståelig angivelse og vil derfor være i 
modstrid med traktatens artikel 30 og artikel 14 I direktiv 
70/112/EØF. Således kan medlemsstaterne l medfør af artikel 14 l 
direktiv 79/112/EØF kræve, at deres officielle sprog benyttes til 
oplysninger, der obligatorisk skal forefindes i mærkningen på 
levnedsmidler bestemt til I uforandret stand at sælges til den 
endelige forbruger, forudsat at et sådant krav Ikke udelukker en 
eventuel anvendelse af andre sprog eller af andre metoder til 
sikring af forbrugeroplysningen. 
3. Kr I ter ler for anyeritiiiJtenAt_lej;,,,.JTPIJtiel jjnfi-Jtfij^MUL_og^„usîîoK^o^ 
Ikke tllhérer del alfer dd ©IXlMgl lft_jwarw.J-.-dcn JiedJ«^slaJ.Jh.y.px 
sa Igat til den endelige forbruger finder stad 
34. Medlemsstaterne har til opgave at sikre, at de principper, der er 
omtalt I traktatens artikel 30 og 1 artikel 14 i direktiv 
79/112/EØF, overholdes, og må med henblik herpå acceptere, at 
mærkningen indeholder termer og udtryk fra et andet sprog, forudsat 
at dette ikke hindrer, at forbrugeren let kan forstå budskabet. 
35. De forbrugerbeskyttelseshensyn, som kan berettige kravet om 
anvendelse af en medlemsstats officielle sprog, gælder ikke i de 
tilfælde, hvor fremmede termer og udtryk I mærkningen på et produkt 
er let forståelige og dermed sikrer, at forbrugerne får den 
nødvendige Information. 
36. I nedenstående tilfælde kan der ses bort fra kravet om anvendelse 
af markedsfør ingsI andets officielle sprog: 
37. Et vist antal termer og udtryk på andre sprog end det/de officielle 
sprog I landet, hvor salget til den endelige forbruger finder sted, 
er almindeligt anvendt 1 medlemsstaterne (f.eks.: made in ...). 
b) Anvendelse af termer, der er uoversættelige, eller hvor der 
Ikkefindes en tilsvarende term på det/de officielle sprog i 
salgs I andet 
38. I de tilfælde, hvor den fremmede term ikke har et modstykke på 
salgslandets officielle sprog, har importøren ikke noget valg: han 
kan kun anvende den fremmede term. En tilnærmelsesvis oversættelse 
af termen vil medføre risiko for at vildlede forbrugeren. Man kan 
Ikke modsætte sig Import af de pågældende produkter alene af den 
grund, at salgslandets officielle sprog har en lakune på dette 
punkt. 
39. Desuden bør en medlemsstats lovgivning Ikke "tjene til at fastfryse 
forbrugsvaner" ved at hindre markedsføringen af et nyt produkt på 
markedet (domme vedrørende "afgiftsordning for vin" af 27. februar 
1980, sag 170/78, præmis 14, og "Lov om øls renhed" af 12. marts 
1987, sag 178/84, præmis 32). 
c) Anvendelse af termer og udtryk, der er let forståelige Då grund 
af den ortografiske lighed 
40. Det drejer sig om termer og udtryk, som kun I ortografisk henseende 
afviger let fra ordene på salgslandets officielle sprog. 
41. I sådanne tilfælde kan den oprindelige mærkning på det Importerede 
produkt have et informativt indhold med hensyn til produktets art 
og være ligeså forståelig for forbrugerne I Importlandet som 
udtrykket på dette lands officielle sprog. 
42. De oprindelige angivelser vedrørende et produkt, som ligger tæt op 
ad termerne på importlandets officielle sprog, skal være 
tilstrækkeligt præcise, til at køberen kan blive klar over, hvad 
det egentlig er for et produkt, og I stand til at skelne det fra 
produkter, som det kan forveksles med. Som eksempel kan nævnes: 
kaffe, mango, puré, soya. 
43. Når det drejer sig om det særlige problem I forbindelse med 
varebetegnelser, - for så vidt som de vedrører en angivelse af 
produktets sammensætning, - minder Kommissionen om, at den har 
gjort rede for de principper, der skal følges, l punkt 14 ff. I sin 
meddelelse af 24. oktober 1989 om fri bevægelighed for 
levnedsmidler inden for Fællesskabet (EFT C 271 af 24. oktober 
1989). 
E. Afsluttende bemærkninger 
44. Kommissionen mener, at anvendelsen af termer, der tilhører et andet 
sprog end Importlandets, I mærkningen på levnedsmidler, der sælges 
I uforandret stand til den endelige forbruger, bør være en 
undtagelse. 
45. Under alle omstændigheder vil Kommissionen fortsat føre kontrol med 
anvendelsen af traktatens artikel 30 og artikel 14 I direktiv 
79/112/EØF, Idet den vil drage omsorg for at forbrugeren Imformeres 
korrekt, og at udtryk, der ikke tilhører Importlandets officielle 
sprog, bliver accepteret i de tilfælde, der er beskrevet I denne 
meddelelse. 
ISSN 0254-1459 
KOM(93) 532 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalognummer : CB-CO-93-571-DA-C 
ISBN 92-77-60266-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg