2.8

I Unionens medlemsstater følges tre forskellige tilgange A) Den restriktive tilgang De sociale boliger, der støttes af en offentlig myndighed, er udelukkende forbeholdt dårligt stillede eller udstødte personer, der er klart definerede som sådanne. Der er stramme regler for tildeling af disse boliger. Lejen betales næsten fuldt ud af et socialt bistandssystem. Denne tilgang kolliderer ikke med den private boligsektor og ligger helt på linje med EU's definition af sociale boligtjenesteydelser af almen økonomisk interesse som formuleret i Kommissionens afgørelse af 20. december 2011, hvorefter fritagelsen for anmeldelsespligten begrænses til kompensationer til dækning af udgifter til offentlige tjenesteydelser, der tilvejebringer almene boliger »til mindrebemidlede eller vanskeligt stillede samfundsgrupper, som af økonomiske grunde er ude af stand til at skaffe sig en bolig på markedsvilkår«. I denne kategori falder Bulgarien, Cypern, Estland, Ungarn, Irland, Litauen, Letland, Malta, Portugal, Rumænien, Det Forenede Kongerige, Slovenien, Spanien (for almene lejeboligers vedkommende). B) Den almene tilgang Målgruppen er ved denne tilgang dårligt stillede eller udstødte personer (restriktiv tilgang) og mindrebemidlede personer, som har vanskeligt ved at få adgang til en passende bolig på grund af deres svingende indkomst. Adgangen til en bolig er normalt betinget af indtægtsgrænser og husstandens sammensætning. Huslejerne reguleres og forbliver overkommelige. Denne tilgang har som regel en begrænset indflydelse på det samlede udbud af boliger og på boligpriserne og påvirker stort set ikke det private boligmarked, eftersom fortjenstmargenerne holdes på et meget lavt niveau. Denne tilgang omfatter bredere grupper i samfundet, men opfylder ligeledes EU-bestemmelserne om, at indsatsen skal rettes mod sociale behov. Den følges i Tyskland, Østrig, Belgien, Spanien (hvad angår ejerboliger), Frankrig, Finland, Italien, Luxembourg, Polen, Tjekkiet og Slovenien. C) Den universelle tilgang, som anvendes i Danmark og Nederlandene, men på hver deres måde I Nederlandene går denne tilgang ud på at give alle borgere adgang til en bolig, uanset hvor stor deres indtægt er (inkl. dårligt stillede eller mindrebemidlede personer), og den er et supplement til det traditionelle boligmarked. Den har stor indflydelse på markedsvilkårene og priserne i kraft af, at prispolitikken baseres på de faktiske boligomkostninger og ikke på markedsværdien, samtidigt med at denne tilgang giver en sikkerhed for udnyttelse af boligerne, som det private marked ikke giver. Eftersom denne tilgang ikke tager sigte på et bestemt socialt behov, anfægtes den af Kommissionen, som mener, at den ikke svarer til EU's definition af boligtjenesteydelser af almen økonomisk interesse. Den universelle tilgang bruges ikke længere i Sverige, som har givet afkald på en udtrykkelig klassificering af boligtjenesteydelser som tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. I Danmark er den universelle tilgang dybt rodfæstet i velfærdsmodellen. Begrebet ugunstigt stillede, sårbare eller udstødte grupper eller personer begrænses ikke til et bestemt indkomstniveau. Hovedsigtet med denne tilgang er at skaffe boliger med gode adgangsforhold til dem, som har brug herfor, og til en pris, de kan betale. Den er et supplement til det traditionelle boligmarkedet, idet den ser bort fra de retlige sociale forpligtelser og i stedet sikrer lighed og et socialt miks på tværs af etnisk baggrund, køn, indkomst, alder, handicap og psykiske eller fysiske behov. Prispolitikken er reguleret og baseret på de faktiske omkostninger, som udelukker muligheden for overkompensation.