Forslag til RÅDETS FORORDNING om den fælles markedsordning for sukker

(forelagt af Kommissionen)

BEGRUNDELSE

1. DEN NUVÆRENDE ORDNING

Den fælles markedsordning for sukker er reguleret ved forordning (EF) nr. 2038/1999. Den omfatter især prisbestemmelser, kvoter, handel med tredjelande og selvfinansiering. Den nuværende sukkerordning gælder indtil den 1. juli 2001. Rådet skal træffe beslutning senest den 31. december 2000, efter at Europa-Parlamentet har afgivet sin udtalelse.

EF-støtten til sektoren omfatter en minimumspris for sukkerroer, som sukkerfabrikanterne skal betale til Fællesskabets landbrugere, og en interventionspris, hvortil interventionsorganerne opkøber alt det sukker, som EF-producenterne tilbyder dem. Disse interventionspriser for sukker fastsættes hvert år af Rådet på forslag fra Kommissionen, og de har været fastfrosset siden 1984/85.

Bestemmelserne om handelen med tredjelande omfatter opkrævning af importtold på sukker fra tredjelande og udbetaling af restitutioner for sukker, som Fællesskabet udfører til tredjelande. Denne ordning tager hensyn til forskellen mellem priser på det internationale marked og EF-markederne, som for tiden er ret høj.

Markedsordningen er karakteriseret ved en stram produktionskontrol, hvorved producenterne nyder godt af garanterede priser gennem fastsættelsen af kvoter for hvert land og hver virksomhed. Disse kvoter (A- og B-kvoter) svarer i princippet til henholdsvis efterspørgslen på det indre marked og eksporten af overskydende kvotesukker med eksportrestitution. Producenterne kan producere mere end den mængde, der svarer til A+B-kvoterne, det såkaldte C-sukker, der skal udføres uden restitution.

Kvotesukkereksporten omfatter to forskellige elementer. Sukker, der indføres i Fællesskabet fra AVS-lande og Indien under præferenceordninger til EF-garanterede priser, kan genudføres finansieret over EU-budgettet. Nettoeksporten finansieres fuldt ud af sukkerroeproducenterne og sukkerindustrien gennem en ordning med produktionsafgifter.

Mange af markedsordningens målsætninger er blevet opfyldt. Det indre marked har været sikret regelmæssige forsyninger af konstante mængder af hvidt sukker, og den budgetmæssige byrde er begrænset af selvfinansieringsordningen. Endvidere har den givet sukkerroeproducenterne stabile indkomster i en sektor, der er præget af store prissvingninger på verdensmarkederne. Selv om det er muligt at intervenerer, er det ikke sket siden 1986. Dette skyldes den fleksibilitet, der er under den nuværende ordning, hvorved kvoteproduktionen justeres på basis af verdensmarkedspriserne, det interne forbrug og importen. Endelig opnår AVS-landene en betydelig økonomisk fordel som følge af de garanterede priser for deres præferencesukkereksport til EU sammenholdt med de lave verdensmarkedspriser.

Men markedsordningen er også blevet kritiseret ud fra forskellige synsvinkler. Den manglende konkurrence er blevet tilskrevet den store opsplitning af markedet og den høje koncentration i industrien. Forbrugernes udgifter anses for store på grund af forskellen mellem EU-priserne og verdensmarkedspriserne som følge af høje toldtariffer og behovet for at begrænse adgangen til EU-markedet gennem særlige beskyttelsesforanstaltninger. Overskudsproduktionen skal udføres ved anvendelse af eksportrestitutioner med deraf følgende negative virkninger for udviklingslandene som følge af presset på verdensmarkedspriserne og den begrænsede adgang til EU-markedet. Endelig anses intensiv sukkerproduktion for at være til skade for miljøet.

Det bør bemærkes, at selv om de nuværende lave verdensmarkedspriser skulle stige, er det ikke alle sukkerproducerende områder i Fællesskabet, der fortsat vil være konkurrencedygtige, hvis støtten ophører, hvilket vil få indvirkning på landbrugsindkomsterne i de pågældende områder.

2. REFORMOVERVEJELSER

Hovedspørgsmålet er, på hvilken måde sukkerordningen nu bør udformes. Dette spørgsmål er blevet mere aktuelt i takt med gennemførelsen af den reform af den fælles landbrugspolitik, der blev indledt i 1992 og videreført i 1999. Svaret kan ikke gives abstrakt, men derimod under hensyn til den kontekst, hvori den fælles landbrugspolitik udvikler sig, nemlig følgende tre faktorer:

-de finansielle rammer, der blev vedtaget i Berlin

-de nye WTO-forhandlinger vedrørende landbrug

-den kommende udvidelse af EU.

På nuværende stadium er der fortsat væsentlig usikkerhed om visse tekniske spørgsmål, som kan påvirke alle radikale ændringer af sukkerordningen. Endvidere bør der foretages en grundig analyse af den nuværende ordning og alle mulige ændringer deraf, for så vidt angår virkningen på sektoren og de konkurrerende afgrøder, industristøtten, beskæftigelsen, forbrugerne, fjernområderne, de mindst udviklede lande og udviklingslandene, i form af en global afvejning af omkostninger og fordele.

En grundlæggende reform af sektoren, som tager højde for de forskellige former for kritik, vil indebære en revision af både kvoteordningen og interventionsprisniveauet. Den store markedskoncentration, den manglende konkurrence og forskellen mellem den pris, producenterne opnår, og den pris, forbrugerne betaler, er relevante spørgsmål ikke blot i sukkersektoren, men i hele levnedsmiddelindustrien. Deres indbyrdes forhold er komplicerede og bør analyseres grundigt.

Kommissionen vil iværksætte en undersøgelse, der skal analysere ovennævnte spørgsmål samt konkurrenceforholdene i de vigtigste levnedsmiddelsektorer (ikke blot for sukker, men også for kød, mejeriprodukter og korn). Andre spørgsmål, der bør undersøges, er prisændringernes afsmittende virkning og årsagerne til forskellen mellem producent- og forbrugerpriser. Og endelig er det nødvendigt at analysere de virkninger på sukker og/eller konkurrerende markafgrøder, det vil få, både hvis kvoterne opretholdes, og hvis de afskaffes.

Konklusionerne på disse undersøgelser (senest i juli 2002) bør give Kommissionen sådanne oplysninger, at den kan tage stilling til kvoteordningens fremtid. Endvidere vil udviklingen i WTO-forhandlingerne og den allerede (i Berlin-aftalen) planlagte revision af ordningerne for korn og olieafgrøder give et mere fuldstændigt billede, som kan gøre det muligt at foretage en gennemgribende revision af hovedtrækkene i den nuværende ordning.

På baggrund af ovennævnte faktorer har Kommissionen overvejet sukkerordningens fremtid ved anvendelse af tre alternative muligheder, der alle forudsætter kvoteordningens opretholdelse. Disse muligheder er følgende:

-en prisnedsættelse efter Agenda 2000-modellen kombineret med kompensation til producenterne for indkomsttabene

-en gradvis prisnedsættelse over en årrække

-en fastholdelse af det nuværende prisniveau med mindre justeringer af kvoternes størrelse.

Da de først to muligheder indebærer prisnedsættelser, er det nødvendigt at fremsætte visse betragtninger om de særlige karakteristika for sukkersektoren. Selv om en nedsættelse af en (garanteret) pris fører til en nedgang i producenternes indkomster, kan en sådan fremgangsmåde tilrådes, hvis den tilsigtede virkning - et produktionsfald - medfører fordele (for forbrugerne og skatteyderne), som opvejer omkostningerne (for producenterne).

Det skønnes, at både udbuddet og efterspørgselen i sukkersektoren reagerer meget trægt på prisændringer. Ydermere ser det ud som om, prisændringer kun i ringe omfang har en afsmittende virkning fra produktionsleddet til forbrugsleddet. Derfor skal eventuelle prisnedsættelser være signifikante (over 25%), hvis de skal få en reel indvirkning på produktionen.

Den første valgmulighed vedrørende Agenda 2000-modellen, som består i prisnedsættelser med delvis kompensation til producenterne, vil få betydelige budgetmæssige konsekvenser (1 125 mio. EUR ved en prisnedsættelse på 25% med en kompensation på kun 50%), hvilket der ikke er nogen mulighed for inden for de finansielle rammer, der blev fastsat i Berlin. Enhver ændring af de finansielle rammer vil kræve en genåbning af drøftelserne i Rådet om Agenda 2000-beslutningerne.

Den anden valgmulighed, dvs. en gradvis prisnedsættelse over flere år, må også resultere i en væsentlig nedsættelse, som anført ovenfor, for at få en signifikant indvirkning på produktionen, konkurrenceevnen og markedet. Selv om nedsættelsen fordeles over flere år, vil den alligevel få en stor kumuleret virkning på producenternes indkomster. Som i Agenda 2000-modellen vil producenterne forlange kompensation. Sammenholdt med den første valgmulighed vil budgeteffekten få en anderledes tidshorisont, der vil gå længere tid, inden produktionen påvirkes, og den potentielle fordel for forbrugerne vil blive endnu mere marginal.

Alle ovennævnte muligheder vil få betydelig indvirkning på de garantier, som AVS-landene har under det nuværende system (1,6 mio. t indføres i EU til garanterede priser). En 25%'s prisnedsættelse indebærer derfor et indtægtstab for AVS-landene på 250 mio. EUR).

Den tredje mulighed, der går ud på at videreføre den nuværende ordning til 2003 med visse ændringer, anses på nuværende tidspunkt for mest hensigtsmæssig. Her vil en kvotenedskæring på 115 000 t gøre det muligt for Fællesskabet at tage endnu et skridt i retning af at opfylde sine WTO-forpligtelser, medens den årlige kvotefastsættelse vil give den nødvendige fleksibilitet til at foretage andre justeringer, hvis markedsudviklingen gør det nødvendigt. Endvidere vil støtten til oplagring mindske udgifterne med 300 mio. EUR samtidig med, at konkurrencen i forarbejdningsleddet øges.

3. KONKLUSIONER

Blandt de alternativer, som Kommissionen har undersøgt, fandt den, at en foreløbig videreførelse af den nuværende ordning, med nogle ændringer, indtil 2002/03 ville være mest hensigtsmæssig. Det vil betyde:

-at priserne vil forblive uændrede de næste to år

-at kvoterne vil blive nedskåret med 115 000 t svarende til 50% af det strukturelle overskud under hensyn til produktion, forbrug, import og Fællesskabets eksportbegrænsninger inden for rammerne af WTO

-at den nuværende ordnings fleksibilitet vil blive opretholdt i form af en årlig, ekstra kvotenedskæring for at overholde WTO-loftet under hensyn til de gældende verdensmarkedspriser, hvorved der vil blive mulighed for udvikling både internt og eksternt

-at systemet med lagerafgifter og restitutioner bliver afskaffet, hvilket vil medføre en årlig udgiftsbesparelse under EUGFL på 300 mio. EUR

-at minimumslagrene afskaffes, og

-at produktionsrestitutionerne til den kemiske industri bliver finansieret fuldt ud gennem produktionsafgifter.

Forslaget vil medfører en fortsættelse af det realprisfald, der har været siden 1984/85, en lidt større konkurrence mellem sukkerproducenter gennem afskaffelsen af systemet med lagerafgifter og restitutioner, især i de dele af Fællesskabet, hvor der er flere leverandører i nærheden af større markeder, og en forenkling af det nuværende system samt en mindskelse af de administrative byrder.

Disse forslag foregriber ikke, at det pågældende valg tages op til fornyet overvejelse på basis af de vidtrækkende undersøgelser, der er skitseret ovenfor.

Disse undersøgelser vil sammen med udviklingen i WTO-forhandlingerne, budgetsituationen for den fælles landbrugspolitik samt revisionen af andre markafgrødeordninger (Berlin-beslutningen om Agenda 2000) udgøre et godt grundlag for Kommissionens forslag til den fremtidige sukkerordning fra og med 2003/04.

BILAG

BILAG I PRODUKTIONSORDNINGEN - ART OG VARIGHED

BILAG II STØTTEFORANSTALTNINGER (GARANTIER, KVOTER OG PRISER)

BILAG III SYSTEMET TIL UDLIGNING AF OPLAGRINGSOMKOSTNINGER

BILAG IV RAFFINADERIERNES FORSYNING

BILAG V ANDRE SPØRGSMÅL

BILAG VI FORSLAGETS BUDGETMÆSSIGE VIRKNINGER

BILAG I PRODUKTIONSORDNINGEN - ART OG VARIGHED

Allerførst må der mindes om, at kvoteordningens hovedformål fortsat er dels at indrette produktionen efter afsætningsmulighederne, dels for hvert produktionsår at skabe dækning for alle de tab, der skyldes afsætning af overskuddene i EF-produktionen. Dette sker ved hjælp af finansielle bidrag fra producenterne. På baggrund af disse målsætninger må følgende spørgsmål stadig overvejes i forbindelse med udarbejdelsen af den kommende produktionsordning:

A. FORTSÆTTELSEN AF ORDNINGEN MED PRODUKTIONSKVOTER

1. Den seneste reform i 1995 og erfaringerne med dens anvendelse

Baggrunden for denne reform var især, at det var nødvendigt at tilpasse den fælles markedsordning til de forpligtelser, som Fællesskabet indgik inden for rammerne af GATT-aftalen, og som for sukkersektorens vedkommende indebar følgende:

-et fald i eksporten med restitution på 21% i mængde og 36% på budgettet i de 6 produktionsår 1995/96-2000/01

-en 20%'s nedsættelse af importolden i de samme seks produktionsår.

Der blev under ordningen indført mekanismer, der skulle gøre det muligt at nedsætte garantierne på årsbasis med henblik på at sikre, at de nævnte GATT-forpligtelser blev overholdt.

Erfaringerne siden 1995 har vist, at denne reform har gjort det muligt for WTO at løse de opgaver, der var fastsat i nævnte aftale. I sjette og sidste produktionsår 2000/01 har det vist sig, at en nedsættelse af produktionskvoterne (og af raffinaderiernes forventede maksimale forsyningsbehov) er blevet nødvendig som følge af:

1) den fulde anvendelse af Fællesskabets eksportforpligtelser inden for rammerne af GATT-aftalen uden mulighed for at anvende overførselsmekanismen

2) den forværrede situationen på verdensmarkedet for sukker, som gør de budgetmæssige forpligtelser større end de kvantitative forpligtelser.

2. Udviklingen på verdensmarkedet

Siden 1995/96, der var det første produktionsår, hvor den nuværende ordning blev anvendt i Fællesskabet, og det år, hvor landbrugsaftalen under GATT trådte i kraft, har situationen på verdensmarkedet været præget af, at det generelle overskud er kraftigt stabiliseret trods den fortsatte forbrugsstigning. I denne periode er eksporten fortsat hvert år steget med ca. 1,5 mio. t på trods af den økonomiske krise, der har ramt de importerende udviklingslande. Alligevel er sukkerpriserne faldet støt og ligger nu mere end 50% under 1995-niveauet for både hvidt sukker og råsukker.

Tabel I: Udviklingen på verdensmarkedet for sukker (1) (mio. t)

(august-september, råsukkerpriser)

>TABELPOSITION>

(1) Kilde: F.O. Licht.

I samme periode steg forbruget fortsat med 1,8% om året, hvilket er væsentligt mere end den stigningstakt på 0,5%, der blev konstateret i begyndelsen af 90'erne.

Denne udvikling i forbruget bremses imidlertid fortsat i de udviklede lande af dels den demografiske og konjunkturbetingede udvikling, dels anvendelsen af isoglucose i stedet for sukker (USA, Japon). Lagrene er steget betydeligt (+30%) og har påvirket prisudviklingen på verdensmarkedet i negativ retning. Imidlertid tyder prognoserne for produktionsåret 2000/01 på, at produktionen vil blive lavere end forbruget i hele verden, og at prisudviklingen for første gang i perioden vil blive vendt.

Interventionsprisen for hvidt sukker i Fællesskabet i hele den periode, som den nuværende ordning omfatter (1995-2001), er på 24,48 cts/lb (før fradrag af produktionsafgifterne), og støtteprisen i USA er for perioden 1996-2002 fastsat til 22,90 cts/lb for hvidt sukker af sukkerroer, medens producenternes kostpriser i Japan, der også er et af de vigtigste traditionelle importlande, igen ligger væsentligt over priserne i USA.

Det skal bemærkes, at EF igennem hele perioden trods denne situation ikke havde større vanskeligheder med at afsætte den del af produktionen af hvidt sukker, der kunne eksporteres, på verdensmarkedet.

3. Udviklingen på EF-markedet

Som følge af den konstante forbedring i udbyttet og Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af Fællesskabet nåede sukkerproduktionen i EF i 1999/2000 op på 18,0 mio. t udtrykt som hvidt sukker, idet de klimatiske betingelser i dette produktionsår var usædvanligt gunstige. Det forhold, at det har været muligt at opnå en sådan produktion i et normalt forarbejdningsår, viser, at den tekniske produktionskapacitet både på det landbrugsmæssige og det industrielle plan i EU-15 ligger på omkring 18,0 mio. t. Dette skal sammenholdes med et ret stabilt internt forbrug, nemlig 12,75-12,8 mio. t. Prognoserne for produktionsåret 2000/01 tyder på en væsentlig mindre produktion som følge reduktionen af de tilsåede arealer (-7%) og på et udbytteniveau, der ligger nærmere gennemsnittet for de seneste produktionsår.

Tabel 2: Udviklingen på sukkermarkedet i EF (1)

(i 1 000 t hvidt sukker)

>TABELPOSITION>

(1) Tallene vedrører produktionsåret (EU-15). (2) Overslag.

Sukkerproduktionen inden for A- og B-kvoterne har fortsat været meget stabil i denne periode. I gennemsnit er den på 14,250 mio. t. I forhold til summen af de tildelte A- og B-kvoter svarer dette til 98%.

Sukkerforbruget i Den Europæiske Union svarer til forbruget i de øvrige udviklede lande, idet det årligt er på knap 34 kg pr. indbygger. Der er endvidere en høj korrelation mellem sukkerforbruget pr. indbygger og BNI pr. indbygger. Forbrugsstigningen er aftaget kraftigt eller er blevet stabiliseret i de udviklede lande, medens den fortsat er steget i udviklingslandene. Det høje sukkerforbrug i forarbejdede produkter er et andet karakteristisk træk ved forbruget i de udviklede lande.

Således udgøres sukkerforbruget i Den Europæiske Union hovedsagelig af forarbejdede produkter, idet 73% af forbruget sker i form af konfekture/chokolade, læskedrikke, sirup, is, frugtsaft og bagværk/kiks. Dette "indirekte" forbrug er steget 2,4% om året siden 1986, medens det "direkte" forbrug (konsum) er faldet 0,7% om året. Sukkerprisen udgør ca. 5% af prisen på forarbejdede produkter.

Tabel 2 a: Udviklingen på isoglucosemarkedet i EF

(i t tørstof)

>TABELPOSITION>

(1) Overslag.

Tabel 2 b: Udviklingen på inulinsirupmarkedet i EF

(i t tørstof udtrykt som sukker/isoglucoseækvivalent)

>TABELPOSITION>

(1) Overslag.

Hvad angår inulinsirup, der i 1994 blev medtaget i sukkerkvoteringsordningen, er produktionen i årenes løb steget, men den er endnu ikke nået op på de samlede tildelte kvoter. I 1999/2000 nåede produktionen i tons tørstof, udtrykt som sukker/isoglucoseækvivalent, op på 73% af de tildelte kvoter. Udviklingen i det interne forbrug medfører i dette produktionsår, at eksporten udgør 11% af produktionen.

4. Den samfundsøkonomiske virkning for det europæiske landbrug af den fælles markedsordning for sukker

Resultaterne af den seneste strukturundersøgelse, der er til rådighed (1997), viser, at der i Den Europæiske Union er ca. 268 000 sukkerroedyrkere med et samlet areal på 2 130 000 ha. Disse har således i gennemsnit hver et tilsået areal på 8 ha. Sukkerroedyrkernes indkomster udgør 2,6% af den samlede landbrugsproduktion og vedrører et areal, der udgør 1,5% af det samlede landbrugsareal.

Ifølge en undersøgelse, der blev foretaget i februar 1998 af en brancheorganisation inden for denne sektor, tegner sukkerroedyrkningen sig for 45 000 fuldtidsjob i landbruget og 100 000 arbejdspladser i industri og serviceerhverv, som landbruget leverer til. Sukkerroeforarbejdningen blev i nævnte produktionsår foretaget på 159 fabrikker med over 47 000 arbejdstagere. I øvrigt er der i de franske oversøiske departementer ca. 14 000 sukkerrørsdyrkere.

Der dyrkes sukkerroer i alle EU-lande, undtagen Luxembourg, og denne produktion har betydning for de pågældende bedrifters økonomiske og agronomiske ligevægt.

De regioner, hvori sukkerroedyrkningen har størst betydning for landbrugsøkonomien (over 10% sukkerroebedrifter), er følgende i % sukkerroebedrifter af det samlede antal landbrugsbedrifter i regionen (a) og i % sukkerroeareal af det samlede landbrugsareal i regionen (b).

>TABELPOSITION>

Det skal i øvrigt bemærkes, at 20% af de europæiske sukkerroearealer findes i regioner, der har prioritet for strukturfondene (mål 1).

Sukkerroernes andel i den samlede landbrugsindkomst varierer naturligvis efter regionen:

>TABELPOSITION>

Imidlertid viser nedenstående tabel klart, hvilken betydning sukkerroedyrkningen kan have i visse regioner.

>TABELPOSITION>

Kilde: Udarbejdet af EUROSTAT: (1) 1997 Farm Structure Survey, (2) REGIO database.

5. Miljøaspekter

Ud fra et agronomisk synspunkt indgår sukkerroedyrkningen i det sædskifte, der sikrer omdriften i landbruget, hvilket er et væsentligt element til sikring af den pedologiske ligevægt og dermed den opretholdelse af landbrugsjordens struktur og produktivitet, som er led i en miljøvenlig landbrugsproduktion. Således er dyrkningens produktivitet steget de sidste 30 år, selv om der er anvendt stadigt mindre mængder input. Under alle omstændigheder vil det for at fremme produktionsmetoder, der begrænser de negative økologiske virkninger (f.eks. erosionen) under hensyn til de begrænsede muligheder, som medlemsstaterne nu har for at vedtage specifikke miljøforanstaltninger, blive foreslået, at de enkelte medlemsstater kan indføre passende foranstaltninger på dette område. Forslaget er således afpasset efter Den Europæiske Unions generelle målsætninger på miljøområdet. Senest den 30. juni 2002 foreslås det, at medlemsstaterne tilsender Kommissionen en rapport om miljøsituationen i den pågældende sektor.

For sukkerindustriens vedkommende har anvendelsen af EF's miljølovgivning tvunget industrien til at indføre foranstaltninger vedrørende bl.a. vandrensning for at nedsætte forureningsbelastningen, begrænsning af emissionen af luftforurenende stoffer, nedsættelse af støjniveauet samt behandling af affald og biprodukter, således at lovgivningens mindstekrav overholdes. For tiden udgør investeringerne i disse miljøvenlige foranstaltninger ca. 10-15% af EF-sukkerindustriens samlede investeringer.

På baggrund af ovenstående og af

-EF's forpligtelse til årligt til EF-priser at importere 1,3 mio. t AVS-sukker og sukker fra Indien og 83 000 t fra tredjelande til forsyning af sine raffinaderier

-Berlin-aftalen om de finansielle overslag

-nødvendigheden af fortsat at kontrollere den garanterede produktion, navnlig for at opfylde GATT-forpligtelserne

-nødvendigheden af at foretage en grundig analyse af forskellige aspekter af sektoren, navnlig vedrørende den agroindustrielle koncentration og den indvirkning på sektoren, som en eventuel ophævelse af kvoteordningen vil få

-nødvendigheden af at tage hensyn til udviklingen i forhandlingerne inden for WTO og til den kommende udvidelse af EU

er det efter Kommissionens opfattelse nødvendigt at opretholde produktionskvoteordningen i endnu to produktionsår, dvs. 2001/02 og 2002/03. Dette vil give Kommissionen mulighed for at foretage undersøgelser af den agroindustrielle koncentration og af den indvirkning, som en ophævelse af kvoteordningen ville få i denne sektor, herunder spørgsmålet om kvoteoverførsel, således at de forskellige valgmuligheder kan blive behandlet senest i juli 2002. Denne dato vil også give Kommissionen mulighed for at foretage en fuldstændig analyse af de vigtigste fælles markedsordninger inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik i form af en midtvejsrevision, således som det blev besluttet i Berlin i marts 1999. Denne midtvejsrevision skulle således omfatte sektorerne for korn, olieafgrøder og sukker - samt sandsynligvis også mejerisektoren - og gøre det muligt at revidere de finansielle overslag, der gælder frem til 2006.

B. KVOTERNES STØRRELSE

Alle overvejelser må koncentreres om spørgsmålet om, hvorvidt kvoterne skal nedsættes, eller om de kan opretholdes på det nuværende niveau. Dette spørgsmål må naturligvis ses på baggrund af den fælles landbrugspolitik i almindelighed og under hensyntagen til sukkersektorens egen situation og til de mekanismer, der er fastsat for at gøre det muligt at overholde de forpligtelser, der er indgået i GATT-aftalerne.

1. Forsyningssituationen i EU

Tabel 3: Garanteret EF-produktion og forbrug i EU under hensyntagen til de gældende kvoter og udsigterne for 2000/01

(i 1 000 t hvidt sukker)

>TABELPOSITION>

(1) Prognose, uden hensyntagen til garantinedsættelsen for produktionsåret 2000/01 på ca. 500 000 t af kvoterne.

Det kan således konstateres, at EF-produktionen inden for kvoterne i de senere år siden Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse har ligget ret stabilt på et gennemsnitsniveau for EU-15 på ca. 14,250 mio. t. Det skal nævnes, at produktionsunderskuddet i forhold til kvoterne specielt kan henføres til Portugal og de franske oversøiske departementer.

Også forbruget har været stabilt, og gennemsnitsniveauet har været på 12,700 mio. t, dog har der kunnet konstateres en svag stigning sidst i perioden, bl.a. som følge af de foranstaltninger, som Kommissionen har truffet vedrørende produktionsrestitutionerne til den kemiske industri, samt den generelle forbedring af den økonomiske situation. Under alle omstændigheder er denne tendens endnu ikke blevet konsolideret.

2. GATT-restriktionerne. Det strukturelle kvoteoverskud

Artikel 20 i den landbrugsaftale, der blev undertegnet i Marrakech, gør den indledte reformproces permanent. Således opretholdes de WTO-eksportbegrænsninger, der gælder i det sidste produktionsår 2000/01 i disse aftalers anvendelsesperiode uden mulighed for at benytte mekanismen for overførsel af uudnyttede forpligtelser og indtil iværksættelsen af en ny disciplin, som forhandles i WTO.

Disse begrænsninger omfatter lofter over eksporten med restitutioner af EF-overskud på 499,1 mio. EUR og 1,2735 mio. t. Med et produktionsniveau inden for rammerne af kvoterne på 14,250 mio. t og et forbrugsniveau på 12,750 mio. t, der begge er forsigtigt anslået, er det af EF-garantierne omfattede produktionsoverskud, der skal afsættes til tredjelande, på 14,250 minus 12,750 mio. t = 1,500 mio. t. Der er i forhold til den mængde, der maksimalt kan eksporteres inden for rammerne af WTO, et strukturelt overskud anslået til 1,500 minus 1,273 = 0,227 mio. t, dvs. 230 000 t pr. produktionsår.

3. Konklusion

Af det foregående og på grund af de restriktioner, der er fastsat i budgetaftalen fra Berlin, drager Kommissionen den forsigtige konklusion, at det som følge af den årlige kvotenedsættelse, der er nødvendig for at overholde WTO-forpligtelserne uden i øvrigt at foregribe udviklingen i lagerforbruget og importen, i det mindste i den nye ordnings levetid er nødvendigt at nedsætte A- og B-produktionskvoterne for sukker, isoglucose og inulinsirup med i alt 115 000 t svarende til 50% af førnævnte anslåede strukturelle overskud, uden at foregribe anvendelsen af de mekanismer, der er fastsat i artikel 26 i den nuværende grundforordning. For at skabe balance mellem produktionskvoteordningen og præferenceimportordningen bør der foretages en tilsvarende nedsættelse af EF-raffinaderiernes forventede maksimale råsukkerforsyningsbehov ved anvendelse af de mekanismer, der er fastsat i artikel 44, stk. 5, i den nuværende grundforordning.

C. VIDEREFØRELSE AF SELVFINANSIERINGSORDNINGEN GENNEM PRODUKTIONSAFGIFTER

1. Principper og mekanismer

Selvfinansieringsprincippet for de økonomiske tab i sektoren som følge af afsætning af produktionsoverskud under EF-garanti blev styrket fra produktionsåret 1981/82 på et flerårigt grundlag.

Siden produktionsåret 1986/87 er dette princip blevet gjort strengere, idet det i kraft af en tilpasning af mekanismerne (særlig absorptionsafgift for 1986/87 og 1987/88 og tillægsafgift fra produktionsåret 1988/89) er blevet fastsat, at dette princip skal anvendes for hvert produktionsår.

Kommissionen minder om, at finansieringen af afsætningen af EF's overskydende kvoteproduktion hidtil er sket ved, at producenterne (sukkerroeavlerne og fabrikanterne) betaler en afgift svarende til højst 2% af interventionsprisen for hvidt sukker for hele produktionen under kvote A og B og en B-afgift på højst 37,5% af denne pris, men kun for produktionen under B-kvoten. Endvidere skal der om nødvendigt betales en tillægsafgift til A- og B-afgifterne for at gøre det muligt for hvert produktionsår at dække de tab, der skyldes afsætningen af EF's produktionsoverskud i forhold til forbruget i EF. Dette system anvendes fuldt ud for produktionen af inulinsirup. For isoglucose anvendes en tilsvarende ordning, men kun for produktionen til industriformål. Hertil kommer, at hvis der af en eller anden grund optræder en negativ eller positiv rest for et produktionsår, skal denne overføres til det følgende produktionsår. Der skal således for enhver pris ved hjælp af dette kumuleringssystem opnås selvfinansiering ved slutningen af kvoternes anvendelsesperiode.

Erfaringerne fra produktionsårene 1986/87-1994/95 samt fra produktionsårene 1995/96-1999/2000 har netop vist, at de mekanismer, der er indført med henblik på denne selvfinansiering i grundforordningens artikel 33-36, har gjort det muligt at opnå selvfinansiering for de pågældende perioder.

Hvis man går ud fra Kommissionens forslag, dvs. at ligevægten mellem de eksisterende garantier opretholdes i de to kommende produktionsår trods den globale nedsættelse af kvoterne for sukker, isoglucose og inulinsirup efter de mekanismer, der er fastsat i grundforordningens artikel 26, skal der blot indføres én særlig bestemmelse, som muliggør overgangen til den nye anvendelsesperiode for kvoterne.

2. Konklusioner

Kommissionen mener således ikke, at der er nogen grund til at ændre sektorens mekanisme med selvfinansiering gennem produktionsafgifter, dvs. heller ikke ændre fordelingen af udgifterne, idet disse afhænger direkte af de tildelte kvoter, der efter Kommissionens opfattelse skal videreføres uændret.

BILAG II STØTTEFORANSTALTNINGER (GARANTIER, KVOTER OG PRISER)

1. Kommissionen foreslår ud over den i punkt II nævnte kvotenedsættelse, at der ved opretholdelse af de mekanismer, der er fastsat i artikel 26 og 44 i forordning (EF) nr. 2038/1999, i det nødvendige omfang kan foretages en nedsættelse af disse afsætningsgarantier for et eller flere produktionsår. Under hensyntagen til prognoserne for produktion, import, forbrug, oplagring, overførsel, rest til eksport og de gennemsnitlige tab, der skal afholdes via selvfinansieringsordningen, og som skyldes eksportforpligtelserne for det pågældende produktionsår, vil virksomhedernes kvoter således blive multipliceret med en koefficient, der gør det muligt at fastslå, hvor stor en del af deres produktion, der vil blive omfattet af denne garanti inden for en maksimumsmængde til eksport under WTO-aftalerne.

Disse koefficienter fastsættes for hvert produkt således, at man ved fordelingen af nedsættelsen af garantierne i forbindelse med kvoterne overholder ligevægten mellem de eksisterende garantier, der bestemmes af størrelsen af de nuværende A- og B-kvoter, og omkostningerne for hver kvote som følge af selvfinansieringsordningen. Denne ligevægt opretholdes uændret for både hver medlemsstat og hver virksomhed i samme medlemsstat, og dermed ændres der ikke på fordelingen af hverken pris- eller afsætningsgarantier, der følger af de enkelte medlemsstaters kvoter.

2. På baggrund af ovenstående overvejelser og de nedsættelser af afsætningsgarantierne, der er omhandlet i det foregående punkt, samt endelig de foranstaltninger, der omhandles i afsnit IV, mener Kommissionen uden at drage forhastede konklusioner, at ordningen vil kunne klare både WTO-forpligtelserne og de budgetbegrænsninger, der er fastsat i Berlin-aftalen.

Derfor foreslår Kommissionen, at priserne i produktionsårene 2001/02 og 2002/03 opretholdes på samme niveau som i produktionsåret 2000/01.

I den forbindelse er det Kommissionens opfattelse, at der i hvert produktionsår må foretages en undersøgelse af underskudssituationen i de forskellige EU-regioner.

BILAG III SYSTEMET TIL UDLIGNING AF OPLAGRINGSOMKOSTNINGER

1. Principper og mekanismer

Dette system, der har været gældende siden iværksættelsen af den fælles markedsordning i 1968, tager sigte på at stabilisere EF's sukkermarkeder, der er karakteriseret ved en sæsonbetinget produktion og en afsætning, der strækker sig over hele året, både til internt konsum og til eksport.

Oplagringsomkostningerne (finansiering + leje + forsikring) for sukker produceret inden for A- og B-kvoterne udbetales til sukkerfabrikanterne og til visse erhvervsdrivende, der har specialiseret sig i sukkerhandel, i form af en månedlig refusion, som Rådet hvert år fastsætter i prispakken, og som for tiden er på 3,3 EUR/t/måned. Siden 1981 har også overført C-sukker været omfattet af refusionen. For at sikre, at systemet er selvfinansierende, opkræves der en lagerafgift, der for tiden er på 20 EUR/t, af den pågældende sukkerfabrikant ved afsætningen af A- og B-sukker. Hvert år fastsætter Kommissionen denne afgift på en sådan måde, at de udgifter, der forventes til refusion, helt dækkes af afgiftsprovenuet under hensyn til overførslerne fra de foregående produktionsår. Disse afgifter indgår i Fællesskabets traditionelle egne indtægter.

2. Den nuværende situation

Efter vedtagelsen af den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren skal hvert enkelt forslag om ændring af de nuværende politikker behandles indgående for at opnå budgetbesparelser. På denne baggrund og under hensyn til lagerafgiftens størrelse i forhold til markedspriserne vil denne afgifts eventuelle bidrag til opnåelse af stabilitet i disse markedspriser ikke have samme afgørende betydning som tidligere. Endvidere vil en ophævelse af systemet, ud over at give en årlig budgetbesparelse på ca. 300 mio. EUR på udgifterne under EUGFL, Garantisektionen, have den fordel, at de administrative procedurer forenkles med deraf følgende udgiftsbesparelser i forvaltningen.

3. Særtilfældet med overførsler

Det er ydermere med virkning fra produktionsåret 1981/82 blevet fastsat, at der derpå kunne ydes refusion for det overførte C-sukker under EF-systemet til udligning af oplagringsomkostningerne. Efter at denne refusion er blevet ydet i 19 produktionsår, viser erfaringen (se udviklingen i tabel 5), at der fra 1981/82 har været en udvikling i overførslerne, som ikke længere svarer til de oprindelige hensigter.

Tabel 5: Udvikling i overførslerne af C-sukker

(i 1 000 t)

>TABELPOSITION>

(1) Det skal bemærkes, at sukkerpriserne på verdensmarkedet i dette produktionsår var lave, hvilket burde have fået producenterne til ikke at producere C-sukker blot for at overføre det med garanterede oplagringsomkostninger.

I øvrigt kan denne næsten systematiske overførselspraksis, som omfatter betydelige mængder, efter Kommissionens opfattelse udgøre en tilskyndelse til at producere C-sukker og en hindring for kvoteordningens tilfredsstillende funktion.

4. Konklusion

Som følge af ovenstående og især fordi der inden for rammerne af budgetaftalen i Berlin skal gennemføres besparelser, foreslår Kommissionen, at systemet med udligning af oplagringsomkostningerne ophæves, herunder for alle overførsler af C-sukker.

Derfor og af hensyn til en forsvarlig økonomisk forvaltning foreslår Kommissionen, at den positive eller negative saldo, der følger af systemet ved udgangen af produktionsåret 2000/01, overføres til ordningen med selvfinansiering gennem produktionsafgifter.

BILAG IV RAFFINADERIERNES FORSYNING

Ved den seneste reform af den fælles markedsordning for sukker i 1995 blev der indført en ny præferenceordning for forsyning med de manglende mængder. Denne ordning indførte hovedsagelig følgende principper i den fælles markedsordning for sukker:

-harmonisering af betingelserne for adgang til sukker af forskellig oprindelse for raffinaderierne i hele Fællesskabet

-sikring af en varig forsyning, idet der tages hensyn til kravet om stabilitet for de eksisterende raffinaderier

-et system til bestemmelse af de manglende mængder på grundlag af en EF-opgørelse og en aftale med bl.a. AVS-landene og Indien

-fastlæggelse af det forventede traditionelle maksimumsbehov for hver af de pågældende medlemsstater på grundlag af raffineringsreferencer i en tidligere periode og for Portugals og Finlands vedkommende på grundlag af resultaterne af tiltrædelsesforhandlingerne.

Det traditionelle behov blev dækket i en periode svarende til den, der foreslås for produktionskvoteordningen.

Raffinaderiernes forsyning skal fortsat forvaltes på grundlag af en EF-opgørelse over råsukker og en bestemmelse af de manglende mængder, hvor der tages hensyn til, hvor meget EF-sukker og præferencesukker, der er til rådighed, og til det fastlagte behov, idet der naturligvis tages hensyn til de mængder, der ikke er til rådighed til raffinering.

De mængder, der således fastsættes som manglende mængder, vil i fremtiden blive omfattet af en særlig præferenceordning med nedsat told ved import af råsukker af sukkerrør. Betingelserne for denne ordning for indførslerne af råsukker med oprindelse i AVS-landene og Indien er fastsat som led i en aftale med disse lande.

Efter fem års anvendelse har denne præferenceordning for forsyning med de manglende mængder vist sin berettigelse ved at sikre raffinaderierne passende forsyningsvilkår. Kommissionen foreslår derfor en videreførelse af ordningen i dens nuværende form, herunder mulighed for at foretage den justering af tilpasningsstøtten og af den supplerende støtte, der er fastsat i artikel 43.

På denne baggrund ønsker Kommissionen, således som det også var tilfældet i 1995, allerede at meddele Rådet, at den i meget nær fremtid agter at forelægge det en henstilling, i henhold til hvilken Rådet bemyndiger den til at føre forhandlinger med Indien og de AVS-lande, der er parter i protokol nr. 3 i bilag IV til Cotonou-aftalen mellem AVS-landene og EF. Retningslinjerne for de forhandlinger, der skal muliggøre anvendelsen af den foreslåede særlige præferenceordning, vil kunne omfatte:

-en varighed på to produktionsår svarende til EF-ordningen for sukkerproduktion

-et toldkontingent for en mængde råsukker med oprindelse i disse lande, der fastlægges under hensyntagen til de forventede maksimale årlige behov for EF-raffinaderierne, som ikke kan dækkes af de disponible EF-mængder og det præferencesukker, der er omhandlet i protokol nr. 3 i Cotonou-aftalen mellem AVS-landene og EF, og i aftalen med Indien om sukker

-en minimumskøbspris, der skal overholdes af raffinaderierne, og som vil blive fastsat i forhold til interventionsprisen for EF-råsukker

-en særlig nedsat told for import af de af kontingenter omfattede mængder, som er bestemmende for den præference, der indrømmes dette råsukker.

BILAG V ANDRE SPØRGSMÅL

1. Finansieringen af sukker anvendt til fremstilling af kemiske produkter

Kommissionen agter at vende tilbage til dette spørgsmål af de årsager, der tidligere har været anført, idet den mener, at enhver sukkermængde, der afsættes i Fællesskabet til anvendelse i den kemiske industri, skal fradrages de mængder, der kan eksporteres til tredjelande. Den finder det derfor på sin plads, at man i den selvfinansieringsordning, der gælder for dette sukker, ophæver den fritagelse for produktionsafgiften for en mængde på 60 000 t, der er fastsat i artikel 9 i forordning (EØF) nr. 1010/86.

2. Ordningen med mindstelager

Ordningen blev indført i 1974, da der opstod sukkermangel på EF-markederne som følge af voldsomme prisstigninger på verdensmarkedet. Den årlige mængde produceret/raffineret sukker, som hver enkelt virksomhed skulle ligge inde med, blev oprindelig fastsat til 10%, men siden er denne sats i årenes løb blevet reduceret og er nu på 3%, hvilket giver et mindstelager på ca. 400 000 t svarende til ca. 11 dages normalt sukkerforbrug i EF.

Situationen i begyndelsen af 70'erne er aldrig genopstået, og erfaringen har vist, at fabrikanter og raffinaderier selv sørger for at have sukkerlagre af en sådan størrelse, at der gennem hele året kan sikres en normal forsyning af EF-markederne. Endvidere anses denne ordning for meget tung og for at medføre administrative omkostninger, som ikke står i forhold til de fordele, ordningen indebærer.

Som for systemet til udligning af oplagringsomkostninger er Kommissionen af den opfattelse, at den nuværende situation på EF's sukkermarkeder ikke længere gør det rimeligt at opretholde mindstelagerordningen. Den foreslår derfor en ophævelse af artikel 12 i den pågældende grundforordning samt af de almindelige regler, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 1789/81.

3. Forenkling af reglerne

Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 om den fælles markedsordning for sukker blev rent formelt kodificeret i 1999 ved forordning (EF) nr. 2038/1999.

Reformen i 2001 giver lejlighed til at ajourføre den gældende lovgivning i lyset af dels Fællesskabets forenklingspolitik, dels den nye institutionelle ligevægt, der er tilstræbt i traktaten i de ændringer deraf, der er foretaget siden indførelsen af den fælles markedsordning.

Derfor går Kommissionens forslag, ud over de nyskabelser, der er indeholdt i denne begrundelse, ud på følgende:

-en omarbejdning af hele forordningen om den fælles markedsordning, dvs. en ophævelse af mange forældede bestemmelser, bl.a. for at muliggøre anvendelsen af den fælles markedsordning for dels de medlemsstater, der først er blevet medlemmer efter indførelsen af den fælles markedsordning, dels for produkter som isoglucose og inulinsirup

-en ophævelse af bestemmelser, der giver Rådet hjemmel til at vedtage forordninger efter forslag fra Kommissionen uden udtalelse fra Europa-Parlamentet.

Det forenklingsprogram for sukkerlovgivningen, som Kommissionen har indledt, vil løbende blive fulgt op, bl.a. inden for rammerne af gennemførelsesbestemmelserne til den nye grundforordning.

BILAG VI FORSLAGETS BUDGETMÆSSIGE VIRKNINGER

Budgetberegningerne er baseret på alle elementerne i FBF 2001 bortset fra restitutionsniveauet, der er baseret på en verdensmarkedspris på 195 USD/t, hvilket giver en restitution på 500 EUR/t.

Disse beregninger, der findes i detaljer i finansieringsoversigten og dennes bilag, viser:

-en udgiftsnedsættelse i forhold til FBF 2001 på 406,8 mio. EUR i 2002 og på 389,9 mio. EUR i 2003 og

-en nedsættelse af de egne indtægter i forhold til FBF 2001 på 163,7 mio. EUR i 2002 og på 148,7 mio. EUR i 2003.

2000/0250 (CNS)

Forslag til

RÅDETS FORORDNING

om den fælles markedsordning for sukker

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 36 og 37,

under henvisning til forslag fra Kommissionen [1],

[1] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet [2],

[2] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [3], og

[3] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) Den fælles landbrugspolitik bør, for at den kan fungere hensigtsmæssigt, omfatte en fælles markedsordning for sukker, som navnlig bør omfatte sukker og de flydende substitutionsprodukter herfor, isoglucose og inulinsirup.

(2) For at virkeliggøre målene for den fælles landbrugspolitik, bl.a. at give Fællesskabets sukkerroe- og sukkerrørsproducenter den nødvendige sikkerhed med hensyn til beskæftigelse og levestandard, bør der fastsættes egnede foranstaltninger til stabilisering af sukkermarkedet. Dette mål kan nås ved, at interventionsorganerne foretager opkøb. Med henblik herpå bør der for de områder, som ikke har underskudsproduktion, fastsættes en interventionspris for hvidt sukker og en interventionspris for råsukker, ligesom der årligt for hvert af de områder, der har underskudsproduktion, bør fastsættes en afledt interventionspris for hvidt sukker og i givet fald for råsukker. Interventionsprisen bør fastsættes således, at den kan sikre sukkerroe- og sukkerrørsproducenterne rimelige indkomster, samtidig med at forbrugernes interesser tilgodeses. Disse prisgarantier for sukker kommer også saccharosesirup, isoglucose og inulinsirup til gode, idet priserne på disse produkter afhænger af sukkerpriserne. Under hensyntagen til de finansielle overslag og de regler for budgetdisciplin, som fastlagdes af Det Europæiske Råd i Berlin i marts 1999, bør støttepriserne for sukker fastsættes for hele den nye ordnings anvendelsesperiode.

(3) Interventionsprisen bør fastsættes for en standardkvalitet for hvidt sukker og for råsukker, og denne standardkvalitet bør defineres. Standardkvaliteterne bør svare til gennemsnitlige kvaliteter, der er repræsentative for det i Fællesskabet producerede sukker, og det vil være hensigtsmæssigt at fastlægge de pågældende standardkvaliteter ud fra de kriterier, der anvendes i handelen. Der bør også åbnes mulighed for at ændre standardkvaliteterne, så der bl.a. kan tages hensyn til erhvervslivets ønsker og den teknologiske udvikling med hensyn til analyser.

(4) For at undgå en uheldig påvirkning af på de ovenfor omhandlede priser, der garanteres, bestemmes det, at interventionsorganerne kun kan sælge sukker til en pris, der ligger over interventionsprisen, når sukkeret ikke udføres i uforandret stand eller som forarbejdede produkter, og når det ikke er bestemt til foderbrug. På grund af denne bestemmelse er det i givet fald ikke muligt at stille sukker bestemt til konsum i Fællesskabet til rådighed for velgørende organisationer. Der bør derfor åbnes mulighed derfor, når det drejer sig om punktvise nødhjælpsforanstaltninger, der garanterer forsyningssikkerheden og således samtidig udgør en humanitær aktion. For at sådanne foranstaltninger kan blive effektive, må de iværksættes hurtigt. Der bør derfor i sådanne tilfælde anvendes en hensigtsmæssig procedure.

(5) Det er nødvendigt, at disse regler giver såvel fabrikanter som producenter af basisproduktet rimelige garantier. For sukkerroer bør der derfor udover en basispris, der beregnes under hensyntagen til interventionsprisen for hvidt sukker og forud anslåede faste værdier for forarbejdningsmargenen, udbyttet, virksomhedernes indtægter ved salg af melasse og eventuelt omkostningerne ved sukkerroernes levering til virksomhederne, fastsættes minimumspriser for A-sukkerroer, der forarbejdes til A-sukker, og for B-sukkerroer, der forarbejdes til B-sukker, som sukkerfabrikanterne mindst skal betale ved deres køb af sukkerroer. For at sikre en retfærdig ligevægt mellem fabrikanternes og landbrugsproducenternes rettigheder og forpligtelser bør der derfor også indføres de hertil fornødne regler, navnlig rammebestemmelser for Fællesskabet vedrørende kontraktforholdene mellem køber og sælger af sukkerroer og passende bestemmelser for at nå samme mål, hvad angår sukkerrør,

(6) Årsagerne til, at Fællesskabet hidtil har fastholdt en ordning med produktionskvoter for sukker, isoglucose og inulinsirup, gør sig i øjeblikket fortsat gældende. Ordningen er imidlertid blevet tilpasset for at tage hensyn til den seneste udvikling inden for produktionen og for at udstyre Fællesskabet med de fornødne instrumenter til på en rimelig, men effektiv måde at sikre, at producenterne selv fuldt ud dækker omkostningerne ved afsætningen af den overskudsproduktion, der er en følge af uligevægten mellem Fællesskabets produktion og forbrug, samt for at overholde de forpligtelser, der følger af de aftaler, der er indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi, i det følgende benævnt "GATT-aftalerne", som er godkendt ved afgørelse 94/800/EF [4].

[4] EFT L 336 af 23.12.1994, s. 1.

(7) I henhold til den som led i GATT-aftalerne indgåede landbrugsaftale, i det følgende benævnt "aftalen", skal der navnlig foretages en gradvis nedsættelse af den støtte, som Fællesskabet yder til udførslen af landbrugsprodukter, især sukker, der er omfattet af en garanti i form af produktionskvoter. Ifølge aftalen skal nedsættelsen af eksportstøtten gælde både mængder og bevillinger, og den skal ske i løbet af en overgangsperiode. For at garantijusteringen kan gennemføres, bør den konstaterede forskel for et produktionsår mellem den mængde, der kan udføres fra Fællesskabet, og den mængde, som er fastsat i aftalen, i første omgang fordeles mellem sukker, isoglucose og inulinsirup i forhold til den procentdel, som kvoterne for de enkelte produkter udgør af den samlede sum af de kvoter, der er fastsat for de tre produkter for Fællesskabet. Varigheden af en sådan ordning bør dog begrænses, og ordningen bør betragtes som en overgangsløsning. Bl.a. under hensyntagen til de finansielle overslag og de regler for budgetdisciplin, som fastlagdes af Det Europæiske Råd i Berlin i marts 1999, og nødvendigheden af at tage hensyn til forhandlingerne under WTO bør kvoteordningen opretholdes for produktionsårene 2001/02 til 2002/03.

(8) Den fælles markedsordning for sukker hviler dels på princippet om producenternes fulde finansielle ansvar for de tab, der hvert produktionsår opstår som følge af afsætningen af Fællesskabets overskudsproduktion under kvoteordningen i forhold til det interne forbrug, dels på en ordning med pris- og afsætningsgarantier, der er differentieret efter de produktionskvoter, som er tildelt de enkelte virksomheder. Inden for sukkersektoren tildeles produktionskvoterne til de enkelte virksomheder på grundlag af den faktiske produktion i løbet af en bestemt referenceperiode.

(9) Da forpligtelsen til at nedsætte eksportstøtten er indtrådt i løbet af overgangsperioden, bør de gældende basismængder for sukker og isoglucose og kvoterne for inulinsirup opretholdes uændrede, idet det dog bør fastsættes, at de hermed forbundne garantier i givet fald kan justeres, for at de forpligtelser, der er indgået i forbindelse med aftalen, kan opfyldes under hensyntagen til de grundlæggende forhold i sektoren i Fællesskabet. Det er ønskeligt at opretholde ordningen med selvfinansiering gennem sukkersektorens produktionsafgifter og ordningen med produktionskvoter.

(10) Princippet om det finansielle medansvar sikres stadig gennem producenternes bidrag, som betales i form af en basisproduktionsafgift, der opkræves af den samlede produktion af A- og B-sukker, men er begrænset til 2% af interventionsprisen for hvidt sukker, samt en B-afgift, der opkræves af produktionen af B-sukker, men højst kan udgøre 37,5% af nævnte pris. Isoglucose- og inulinsirupproducenterne deltager under visse betingelser i disse bidrag. Disse grænser giver ikke mulighed for under ovennævnte omstændigheder at opnå den tilstræbte selvfinansiering for sektoren i det enkelte produktionsår. Der bør derfor i dette tilfælde foreskrives opkrævning af en tillægsafgift.

(11) Tillægsafgiften bør, bl.a. ud fra ønsket om ligebehandling, fastsættes for den enkelte virksomhed under hensyntagen til virksomhedens bidrag til afgiftsprovenuet via de produktionsafgifter, den har erlagt for det pågældende produktionsår. Der bør med henblik herpå fastsættes en koefficient gældende for hele Fællesskabet, som for det givne produktionsår repræsenterer forholdet mellem dels det samlede konstaterede tab, og dels det samlede provenu, der hidrører fra afgifterne for den pågældende produktion. Endvidere bør der fastsættes bestemmelser vedrørende sukkerroe- og sukkerrørssælgernes deltagelse i absorptionen af det udækkede tab for det pågældende produktionsår.

(12) De produktionskvoter, der er tildelt de enkelte virksomheder i sukkersektoren, kan for et givet produktionsår medføre, at eksportmængden, set i forhold til forbruget, produktionen, indførslen, lagrene og overførslerne samt det gennemsnitlige forventede tab, der skal afholdes ifølge selvfinansieringsordningen, overstiger den mængde, som er fastsat i aftalen. Det bør derfor fastsættes, at de garantier, der følger af kvoterne, justeres hvert produktionsår, så de forpligtelser, Fællesskabet har indgået, kan opfyldes.

(13) Denne første fordeling pr. produkt bør opfølges af en fordeling pr. medlemsstat for at tage hensyn til de garantier, som følger af de kvoter, der er tildelt de producerende virksomheder i den enkelte medlemsstat, således at garantijusteringen ikke påvirker den eksisterende ligevægt med hensyn til kvoter og byrdefordeling. Derfor bør der for hver medlemsstat fastsættes en nedsættelseskoefficient for A-garantien og B-garantien på grundlag af de maksimale byrder, der er specifikke for disse garantier. Endelig bør hver berørt medlemsstat foretage fordelingen pr. virksomhed, således at der tages hensyn til de garantier, der for den enkelte virksomhed følger af dens kvoter.

(14) På grund af nødvendigheden af at muliggøre en vis strukturel tilpasning af forarbejdningsindustrien samt af sukkerroe- og sukkerrørsdyrkningen, medens kvoteordningen er i kraft, bør der indføres en skønsmargen, der gør det muligt for medlemsstaterne at ændre virksomhedernes kvoter med indtil 10%. I betragtning af den særlige situation i sukkersektoren i Spanien, Italien og de franske oversøiske departementer bør denne begrænsning ikke gælde for disse områder, såfremt der er iværksat omstruktureringsplaner.

(15) Da de produktionskvoter, der tildeles virksomhederne, er et middel, der skal garantere producenterne, at de kan afsætte deres produktion til fællesskabspriser, må kvoteoverførsler inden for de enkelte produktionsområder kun finde sted, efter at samtlige berørte parters interesser, herunder sukkerroe- og sukkerrørsproducenternes, er taget i betragtning.

(16) For at øge afsætningsmulighederne for sukker og isoglucose på Fællesskabets indre marked bør der i øvrigt åbnes mulighed for, at sukker og isoglucose, der i Fællesskabet anvendes til andre formål end fremstilling af levnedsmidler, kan holdes uden for kvoteordningen på betingelser, der nærmere skal fastlægges.

(17) Virkeliggørelsen af et fællesskabsmarked for såvel sukker som isoglucose og inulinsirup forudsætter, at der indføres fælles regler for samhandelen ved Fællesskabets ydre grænse. En samhandelsordning med et system af importafgifter og eksportrestitutioner bidrager til at stabilisere fællesskabsmarkedet, idet det især undgås, at udsvingene i sukkerpriserne på verdensmarkedet medfører tilsvarende udsving i priserne på disse produkter i Fællesskabet. Der bør derfor åbnes adgang til ved indførsel fra tredjelande at opkræve en importafgift og ved udførsel til disse lande at betale en eksportrestitution, begge med det formål for sukkersektorens vedkommende dels at udligne forskellen mellem de uden for og inden for Fællesskabet gældende priser for sukker, såfremt verdensmarkedspriserne ligger under Fællesskabets priser, dels for isoglucose- og inulinsirupsektorens vedkommende at sikre en vis beskyttelse af de virksomheder i Fællesskabet, der forarbejder disse produkter.

(18) I tilslutning til denne ordning for samhandelen bør der, i det omfang det er nødvendigt, for at den kan fungere bedst muligt, åbnes mulighed for at fastsætte regler for benyttelse af proceduren for aktiv forædling, og i det omfang, markedssituationen kræver det, for at forbyde benyttelse heraf.

(19) I tilfælde af en knaphedssituation på verdensmarkedet, som medfører verdensmarkedspriser, der overstiger Fællesskabets priser, eller i tilfælde af vanskeligheder for den normale forsyning af et enkelt eller alle områder inden for Fællesskabet, bør der fastsættes egnede bestemmelser for i god tid at undgå, at regionale overskud frigøres til udførsel til tredjelande, og at unormale prisstigninger i Fællesskabet forhindrer stabile forsyninger til forbrugerne til rimelige priser.

(20) De kompetente myndigheder må have mulighed for til stadighed at følge bevægelserne i samhandelen med tredjelande for at kunne bedømme dennes udvikling og i givet fald anvende de i denne forordning hjemlede foranstaltninger, som udviklingen måtte kræve. Det bør derfor fastsættes, at der udstedes import- og eksportlicenser, og at der i forbindelse hermed stilles sikkerhed for gennemførelsen af de import- henholdsvis eksportforretninger, for hvilke der er ansøgt om sådanne licenser.

(21) Toldordningen gør det muligt at give afkald på alle andre beskyttelsesforanstaltninger ved Fællesskabets ydre grænser. Pris- og toldordningen kan dog under særlige omstændigheder vise sig at være utilstrækkelig. For at fællesskabsmarkedet ikke i sådanne tilfælde skal forblive ubeskyttet mod forstyrrelser, som en sådan situation eventuelt kan medføre, bør Fællesskabet hurtigt kunne træffe alle nødvendige foranstaltninger. Disse foranstaltninger skal være i overensstemmelse med de forpligtelser, der følger af de relevante GATT-aftaler. For at undgå at der opstår problemer med forsyning af EF-markedet, er det i øvrigt nødvendigt at tillade, at toldsatserne suspenderes for bestemte produkter i sukkersektoren.

(22) Fællesskabet har foretaget en undersøgelse vedrørende hele raffineringsindustrien i Fællesskabet. Undersøgelsen viser, at det, navnlig for at sikre at alle raffinaderierne i Fællesskabet kan forsynes mere regelmæssigt og harmonisk, er nødvendigt klart at bestemme det forventede, traditionelle maksimumsbehov for den raffineringsindustri, der forarbejder råsukker til hvidt sukker, for hver af de berørte medlemsstater, dvs. Finland, Frankrig, Portugal og Det Forenede Kongerige, på grundlag af objektive referencedata og under hensyntagen til de mængder sukker bestemt til direkte konsum, der er konstateret for produktionsåret 1994/95. Med henblik på en sådan regelmæssig harmonisk forsyning bør raffineringsindustrien inden for sit forventede behov på visse betingelser kunne få adgang til alt råsukker af såvel EF- som AVS-oprindelse og/eller andre nærmere fastsatte traditionelle oprindelser på grundlag af prognoser, idet der overholdes en vis prioritering, der går fra EF-sukker og præferencesukker som omhandlet i protokol nr. 3, der er knyttet til bilag IV til den i Cotonou undertegnede AVS/EF-partnerskabsaftale, til sukker, der er indført fra AVS-lande og/eller andre traditionelle leverandørlande. For råsukker, der ud over det egentlige præferencesukker indføres fra de AVS-lande, der er nævnt i protokol nr. 3, og fra Indien, bør der fastsættes en særlig præferenceordning for adgangen til raffineringsmarkedet i Fællesskabet. Som følge af forpligtelserne til at nedsætte eksportstøtten, må de mængder, der indføres til dækning af raffineringsindustriens traditionelle behov, nedsættes.

(23) Ifølge artikel 1 i nævnte protokol og i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Indien om rørsukker skal disse præferenceimportordninger forvaltes inden for rammerne af den fælles markedsordning for sukker.

(24) Det er nødvendigt at skabe midler til at sikre, at råsukker af sukkerrør, der indføres under nævnte præferenceordninger, raffineres under de mest lige konkurrencevilkår.

(25) Raffinering er en vigtig aktivitet både inden for sukkersektoren, såvel på verdensplan som i Fællesskabet, og navnlig for de raffinaderier, der forarbejder råsukker til hvidt sukker. Ud fra en teknisk synsvinkel opnås der ved raffineringen af rørsukker produkter af høj kvalitet, der imødekommer markedets behov. Raffinaderierne er desuden etableret direkte i områder med stort forbrug. For Fællesskabet udgør raffineringsindustrien i havneområder således et supplement til den industri, der forarbejder sukkerroer, navnlig i Finland, i den kontinentale del af Portugal, i Det Forenede Kongerige og i den sydlige og vestlige del af Frankrig.

(26) På grundlag af en undersøgelse af forsyningen af alle havneraffinaderier i Fællesskabet, bør det fastsættes, at der i henhold til særaftaler mellem Fællesskabet og de lande, der er nævnt i protokol nr. 3, og/eller andre lande, kan åbnes en særlig fortrinsadgang til indførsel af rårørsukker med oprindelse i de AVS-lande, der er parter i protokol nr. 3, og i Indien; adgangen åbnes på grundlag af en EF-opgørelse og efter at de disponible mængder af rørsukker og roesukker i Fællesskabet og af præferencesukker er anvendt til raffinering.

(27) Indtil produktionsåret 2000/01 er der ydet EF-tilpasningsstøtte til den industri, der raffinerer præferencerårørsukker, og til raffinering af råsukker af sukkerrør og sukkerroer, der er høstet i Fællesskabet. Erfaringen viser, at det er berettiget at opretholde denne støtteordning og at åbne mulighed for en tilpasning heraf under hensyntagen til den økonomiske udvikling i sukkersektoren, navnlig hvad angår fremstillings- og raffineringsmargenen.

(28) Det kan blive nødvendigt at indføre visse overgangsforanstaltninger, og et sådant behov kan såvel opstå ved overgangen fra et produktionsår til et andet som i løbet af et givet produktionsår. Der bør derfor åbnes mulighed for at vedtage passende foranstaltninger.

(29) For at lette iværksættelsen af bestemmelserne i denne forordning, bør der fastsættes en procedure, ved hvilken der inden for rammerne af en forvaltningskomité for sukker etableres et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen.

(30) For at tage hensyn til miljømålene bør medlemsstaterne udarbejde og vedtage egnede miljøforanstaltninger vedrørende udnyttelsen af de landbrugsarealer, der er bestemt til produktion af de i artikel 1 nævnte produkter. I fremtiden bør medlemsstaterne dels indføre foranstaltninger, der kan fremme dyrkning i overensstemmelse med objektive miljøkriterier, dels henlede producenternes opmærksomhed på nødvendigheden af at overholde de gældende bestemmelser. Medlemstaterne bør udarbejde en rapport om virkningerne af de nationale miljøforanstaltninger, der træffes for sukkersektoren.

(31) De udgifter, som medlemsstaterne afholder som følge af forpligtelserne i henhold til denne forordning, påhviler Fællesskabet i henhold til artikel 2 og 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik.

(32) Da de nødvendige foranstaltninger for nærværende forordnings iværksættelse er forvaltningsforanstaltninger som omhandlet i artikel 2 i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [5], bør foranstaltningerne træffes efter den forvaltningsprocedure, der er fastsat i nævnte afgørelses artikel 4.

[5] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

(33) Den støtteordning, der indføres ved nærværende forordning, træder i stedet for den ordning, der er fastsat ved Rådets forordning (EF) nr. 2038/1999 af 13. september 1999 om den fælles markedsordning for sukker [6], som derfor bør ophæves sammen med forordning (EØF) nr. 206/68 [7], (EØF) nr. 431/68 [8], (EØF) nr. 447/68 [9], (EØF) nr. 2049/69 [10], (EØF) nr. 793/72 [11], (EØF) nr. 741/75 [12], (EØF) nr. 1358/77 [13], (EØF) nr. 1789/81 [14], (EØF) nr. 193/82 [15], (EØF) nr. 1010/86 [16] og (EØF) nr. 2225/86 [17], der indeholder de generelle gennemførelsesbestemmelser til nævnte forordning.

[6] EFT L 252 af 25.9.1999, s. 1. Forordningen senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1381/2000 af 28. juni 2000 om ændring af eksportrestitutionerne for hvidt sukker og råsukker i uforarbejdet stand (EFT L 156 af 29.6.2000, s. 36).

[7] Rådets forordning (EØF) nr. 206/68 af 20. februar 1968 om fastsættelse af rammebestemmelser for kontrakter og brancheaftaler vedrørende køb af sukkerroer (EFT L 47 af 23.2.1968, s. 1). Forordningen senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 124).

[8] Rådets forordning (EØF) nr. 431/68 af 9. april 1968 om fastsættelse af standardkvaliteten for råsukker og af Fællesskabets grænseovergangssted for beregning af cif- priserne inden for sukkersektoren (EFT L 89 af 10.4.1968, s. 3). Forordningen senest ændret ved forordning (EF) nr. 3290/94 (EFT L 349 af 31.12.1994, s. 105).

[9] Rådets forordning (EØF) nr. 447/68 af 9. april 1968 om fastsættelse af almindelige regler for interventioner gennem opkøb af sukker (EFT L 91 af 12.4.1968, s. 5). Forordningen senest ændret ved forordning (EØF) nr. 1359/77 (EFT L 156 af 25.6.1977, s. 7).

[10] Rådets forordning (EØF) nr. 2049/69 af 17. oktober 1969 om fastsættelse af almindelige regler om denaturering af sukker til foderbrug (EFT L 263 af 21.10.1969, s. 1). Forordningen senest ændret ved forordning (EF) nr. 260/96 (EFT L 34 af 13.2.1996, s. 16).

[11] Rådets forordning (EØF) nr. 793/72 af 17. april 1972 om fastsættelse af standardkvalitet for hvidt sukker (EFT L 94 af 21.4.1972, s. 1).

[12] Rådets forordning (EØF) nr. 741/75 af 18. marts 1975 om særlige regler for køb af sukkerroer (EFT L 74 af 22.3.1975, s. 2).

[13] Rådets forordning (EØF) nr. 1358/77 af 20. juni 1977 om fastlæggelse af almindelige regler for udligning af lageromkostninger for så vidt angår sukker, samt om ophævelse af forordning (EØF) nr. 750/68 (EFT L 156 af 25.6.1977, s. 4). Forordningen senest ændret ved forordning (EØF) nr. 3042/78 (EFT L 361 af 23.12.1978, s. 8).

[14] Rådets forordning (EØF) nr. 1789/81 af 30. juni 1981 om indførelse af almindelige regler for ordningen med mindstelagre i sukkersektoren (EFT L 177 af 1.7.1981, s. 39). Forordningen senest ændret ved forordning (EF) nr. 725/97 (EFT L 108 af 25.4.1997, s. 13).

[15] Rådets forordning (EØF) nr. 193/82 af 26. januar 1982 om almindelige regler for overførsel af kvoter i sukkersektoren (EFT L 21 af 29.1.1982, s. 3).

[16] Rådets forordning (EØF) nr. 1010/86 af 25. marts 1986 om almindelige regler for produktionsrestitutioner for visse produkter fra sukkersektoren, der anvendes i den kemiske industri (EFT L 94 af 9.4.1986, s. 9). Forordningen senest ændret ved forordning (EF) nr. 1888/2000 (EFT L 227 af 7.9.2000, s. 15).

[17] Rådets forordning (EØF) nr. 2225/86 af 15. juli 1986 om fastsættelse af foranstaltninger til afsætning af sukker produceret i de franske oversøiske områder og om udligning af prisforskellen mellem dette sukker og præferenceråsukker (EFT L 194 af 17.7.1986, s. 7).

(34) Forordning (EF) nr. 2038/1999 indeholdt en ordning for udligning af lageromkostninger; da den markedsordning, der fastlægges ved nærværende forordning, ikke indeholder en sådan ordning, bør der fastsættes overgangsbestemmelser, der kan lette overgangen fra den hidtidige til den nye markedsordning. Med henblik herpå bør det for det første med hensyn til saldoen fra forvaltningen af ordningen for udligning af lageromkostninger fastsættes, at den, uanset om den er negativ eller positiv, overføres til finansieringsordningen for afsætning af Fællesskabets overskudsproduktion af sukker, og for det andet med hensyn til betalingen af lagerafgiften for det sukker, der er oplagret på datoen for nærværende forordnings ikrafttrædelse, fastsættes, at afsætningsdatoen anses for at være den sidste dag i produktionsåret 2000/01.

(35) Der bør åbnes mulighed for at vedtage andre overgangsbestemmelser for at lette overgangen fra den ordning, der fastlagdes ved forordning (EF) nr. 2038/1999, til den nye ordning, der fastsættes ved nærværende forordning -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1 Anvendelsesområde og definitioner

1. Den fælles markedsordning for sukker, der fastsættes ved denne forordning, gælder for følgende produkter:

KN-kode // Varebeskrivelse

a) 1701 // Rør- og roesukker samt kemisk ren saccharose, i fast form

b) 1212 91 1212 92 00 // Sukkerroer Sukkerrør

c) 1703 // Melasse hidrørende fra udvinding eller raffinering af sukker

d) 1702 20 1702 60 95 1702 90 99 1702 90 60 1702 90 71 2106 90 59 // Ahornsukker og ahornsirup Andet sukker og sukkersirup uden tilsatte smagsstoffer eller farvestoffer, undtagen lactose, glucose, maltodekstrin og isoglucose Kunsthonning, også blandet med naturlig honning Karamel, med et saccharoseindhold i tør tilstand på 50 vægtprocent og derover Sirup og andre sukkeropløsninger, tilsat smagsstoffer eller farvestoffer, undtagen isoglucose, lactose, glucose og maltodekstrinsirup

e) 2303 20 // Roeaffald, bagasse og andre affaldsprodukter fra sukkerfremstilling

f) 1702 30 10 1702 40 10 1702 60 10 1702 90 30 // Isoglucose

g) 2106 90 30 // Isoglucosesirup, tilsat smagsstoffer eller farvestoffer

h) 1702 60 80 1702 90 80 // Inulinsirup

2. I denne forordning forstås ved:

a) hvidt sukker: sukker, ikke tilsat smagsstoffer, farvestoffer eller andre stoffer, med et saccharoseindhold i tør tilstand på 99,5 vægtprocent eller derover, beregnet ved polarisation

b) råsukker: sukker, ikke tilsat smagsstoffer, farvestoffer eller andre stoffer, med et saccharoseindhold i tør tilstand på under 99,5 vægtprocent, beregnet ved polarisation

c) isoglucose: et produkt fremstillet af glucose eller polymerer heraf, med et fructoseindhold i tør tilstand på mindst 10 vægtprocent

d) inulinsirup: et produkt, der opnås umiddelbart efter hydrolyse af inulin eller oligofructose, og som har et indhold i tør tilstand på mindst 10 vægtprocent fructose i fri form eller i form af saccharose

e) A-sukker eller A-isoglucose: enhver mængde sukker eller isoglucose, der i løbet af et bestemt produktionsår fremstilles inden for den pågældende virksomheds A-kvote

f) B-sukker eller B-isoglucose: enhver mængde sukker eller isoglucose, der fremstilles i løbet af et bestemt produktionsår, og som overstiger den pågældende virksomheds A-kvote uden at overskride summen af dens A- og B-kvoter

g) C-sukker eller C-isoglucose: enhver mængde sukker eller isoglucose, der fremstilles i løbet af et bestemt produktionsår, og som enten overstiger summen af den pågældende virksomheds A- og B-kvoter eller produceres af en virksomhed uden kvoter

h) A-sukkerrør: sukkerrør, der forarbejdes til A-sukker

i) B-sukkerrør: sukkerrør, der forarbejdes til B-sukker

j) A-inulinsirup: enhver mængde inulinsirup, udtrykt som isoglucoseækvivalent, der produceres i løbet af et bestemt produktionsår inden for den pågældende virksomheds A-kvote

k) B-inulinsirup: enhver mængde inulinsirup, udtrykt som sukker-/isoglucoseækvivalent, der produceres i løbet af et bestemt produktionsår, og som overstiger den pågældende virksomheds A-kvote uden at overskride summen af dens A- og B-kvoter

l) C-inulinsirup: enhver mængde inulinsirup, udtrykt som sukker-/isoglucoseækvivalent, der produceres i løbet af et bestemt produktionsår, og som enten overstiger summen af den pågældende virksomheds A- og B-kvoter, eller produceres af en virksomhed uden kvoter

m) produktionsår: for alle de stk. 1 nævnte produkter den periode, der begynder den 1. juli og slutter den 30. juni det følgende år.

AFSNIT I DET INDRE MARKED Kapitel 1 PRISORDNING

Artikel 2

1. For hvidt sukker fastsættes for produktionsårene 2001/02 og 2002/03:

a) en interventionspris på 63,19 EUR/100 kg

b) hvert år en afledt interventionspris for hvert af de områder, som har underskud.

2. For råsukker fastsættes for produktionsårene 2001/02 og 2002/03 en interventionspris på 52,37 EUR/100 kg.

Hvis det viser sig nødvendigt at bringe råsukker, som er fremstillet i et område med underskud, i handelen, kan der fastsættes en afledt interventionspris for dette sukker.

3. De i stk. 1 og 2 omhandlede interventionspriser gælder for en uemballeret vare, ab fabrik, pålæsset et transportmiddel efter køberens valg.

De gælder for hvidt sukker og råsukker af en standardkvalitet som fastlagt i bilag I.

4. Kommissionen fastsætter hvert år efter proceduren i artikel 42, stk. 2, de afledte interventionspriser for hvidt sukker og i givet fald de afledte interventionspriser for råsukker.

De afledte interventionspriser fastsættes under hensyntagen til omkostningerne ved transport af sukker fra områder med overskud til områder med underskud.

Kommissionen kan ændre bilag I efter samme procedure.

Artikel 3

1. For produktionsårene 2001/02 og 2002/03 fastsættes basisprisen for sukkerroer af standardkvalitet til 47,67 EUR/ton på stadiet for leveringen på opsamlingsstedet.

Standardkvaliteten for sukkerroer er fastlagt i bilag II.

2. Kommissionen kan ændre bilag II efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 4

1. For produktionsårene 2001/02 og 2002/03:

a) fastsættes minimumsprisen for A-sukkerroer til 46,72 EUR/ton

b) fastsættes minimumsprisen for B-sukkerroer til 32,42 EUR/ton, medmindre artikel 15, stk. 5, finder anvendelse.

2. For de områder, for hvilke der fastsættes en afledt interventionspris for hvidt sukker, forhøjes minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer med et beløb svarende til forskellen mellem den afledte interventionspris for det pågældende område og interventionsprisen, idet dette beløb berigtiges med koefficienten 1,30.

Artikel 5

1. Medmindre andet følger af artikel 21 eller af de i medfør af artikel 14 fastsatte bestemmelser er sukkerfabrikanterne forpligtede til ved køb af sukkerroer, som er

a) egnede til forarbejdning til sukker og

b) bestemt til forarbejdning til sukker,

mindst at betale en minimumspris, der reguleres med tillæg eller fradrag svarende til kvalitetsforskellene i forhold til standardkvaliteten.

2. Den i stk. 1 nævnte minimumspris svarer

a) for så vidt angår de områder, som ikke har underskud

-for sukkerroer, der forarbejdes til A-sukker, til minimumsprisen for A-sukkerroer

-for sukkerroer, der forarbejdes til B-sukker, til minimumsprisen for B-sukkerroer

b) for så vidt angår de områder, som har underskud

-for sukkerroer, der forarbejdes til A-sukker, til minimumsprisen for A-sukkerroer, forhøjet i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2

-for sukkerroer som forarbejdes til B-sukker, til minimumsprisen for B-sukkerroer, forhøjet i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2.

3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel samt tillæg og fradrag vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 6

1. Brancheaftaler samt kontrakter indgået mellem sælgere og købere af sukkerroer skal være i overensstemmelse med de rammebestemmelser, der er fastsat i bilag III, navnlig med hensyn til vilkårene for køb, levering, overtagelse og betaling af sukkerroer.

2. Vilkårene for køb af sukkerrør fastlægges ved brancheaftaler mellem sukkerrørsdyrkerne og sukkerfabrikanterne i Fællesskabet.

Vilkårene for køb af de landbrugsbasisprodukter, der anvendes til fremstilling af inulinsirup, fastlægges ved brancheaftaler mellem Fællesskabets producenter af basisprodukter og inulinsirupsfabrikanterne.

3. Gennemførelsesbestemmelser til stk. 1 og 2 vedtages i givet fald efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

4. Såfremt der ikke er indgået brancheaftaler, kan den pågældende medlemsstat inden for denne forordnings rammer træffe de nødvendige foranstaltninger til varetagelse af de berørte parters interesser.

Medlemsstaten underretter straks Kommissionen om de foranstaltninger, der træffes i medfør af første afsnit.

Artikel 7

1. Det interventionsorgan, som hver sukkerproducerende medlemsstat udpeger, er i hele produktionsåret forpligtet til i overensstemmelse med betingelser, der skal fastlægges i henhold til stk. 5, at købe hvidt sukker og råsukker fremstillet af sukkerroer eller sukkerrør høstet inden for Fællesskabet, som tilbydes det, for så vidt der for det pågældende sukker forinden er indgået en oplagringskontrakt mellem sælgeren og nævnte organ.

Interventionsorganerne køber til henholdsvis den interventionspris eller den afledte interventionspris, som gælder for det område, hvor sukkeret befinder sig ved købet. Hvis sukkerets kvalitet afviger fra den standardkvalitet, for hvilken interventionsprisen er fastsat, reguleres interventionsprisen med tillæg eller fradrag.

2. Det kan vedtages at yde præmier for sukker, som er gjort uegnet til konsum, og som opfylder bestemmelserne i traktatens artikel 23, stk. 2.

3. Det kan, såfremt bestemmelserne i traktatens artikel 23, stk. 2, er opfyldt, vedtages at yde produktionsrestitutioner for de i artikel 1, stk. 1, litra a), f) og h), omhandlede varer og for de i artikel 1, stk. 1, litra d), omhandlede former for sirup og sukkeropløsninger, når disse anvendes til fremstilling af visse varer inden for den kemiske industri.

4. Der træffes passende foranstaltninger med hensyn til transportomkostninger for sukker produceret i de franske oversøiske departementer, og i givet fald med hensyn til omkostninger ved dets oplagring i disse departementer.

I det omfang, det er nødvendigt for forsyningerne til raffinaderierne, kan det bestemmes, at de i første afsnit nævnte foranstaltninger også skal gælde for råsukker fremstillet af sukkerroer høstet i Fællesskabet.

I denne artikel forstås ved raffinaderi: et anlæg, hvis virksomhed udelukkende består i raffinering af råsukker eller af sirup, som endnu ikke er forarbejdet til sukker i fast form.

5. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2, herunder bestemmelser vedrørende

-de minimumskvaliteter og -mængder, som kræves ved intervention

-de tillæg og fradrag, der gælder ved intervention

-fremgangsmåden ved og betingelserne for interventionsorganernes overtagelse

-betingelserne for ydelse af præmier samt præmiernes størrelse

-de produkter, for hvilke der ydes produktionsrestitutioner, samt betingelserne herfor og restitutionernes størrelse

-de i stk. 4 omhandlede foranstaltninger.

Artikel 8

For at bidrage til at sikre forsyningen af alle eller af et enkelt af Fællesskabets områder, fastsætter Kommissionen efter proceduren i artikel 42, stk. 2, særlige interventionsforanstaltninger, hvis artikel 31 anvendes.

Disse foranstaltninger må dog ikke bevirke, at Fællesskabets sukkerfabrikanter bliver forpligtede til at sælge sukker til interventionsorganerne.

Artikel 9

1. Interventionsorganerne må kun sælge sukker til en pris, der ligger over interventionsprisen.

Det kan dog vedtages, at interventionsorganerne sælger sukker til en pris, der er lig med eller lavere end interventionsprisen, såfremt sukkeret er bestemt til

-foderbrug, eller

-udførsel i uforandret stand eller efter forarbejdning til en af de i traktatens bilag I opregnede varer eller til en af de varer, der er anført i bilag V til denne forordning.

2. Uanset stk. 1 kan der træffes afgørelse om, at interventionsorganerne stiller sukker i uforandret stand, som de ligger inde med, til rådighed for velgørende organisationer - anerkendt af den pågældende medlemsstat eller, hvis anerkendelse af sådanne organisationer ikke har fundet sted i denne medlemsstat, af Kommissionen - der medvirker ved punktvise nødhjælpsforanstaltninger, til en pris, der er lavere end interventionsprisen, eller helt gratis, med henblik på gratis uddeling til konsum på Fællesskabets indre marked.

3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel og den i stk. 2 nævnte afgørelse om at stille sukker til rådighed vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Kapitel 2 KVOTEORDNING

Artikel 10

1. Kapitel 2 gælder for produktionsårene 2001/02 og 2002/03.

2. Basismængderne for A- og B-produktionen af sukker, isoglucose og inulinsirup er de mængder, der er fastsat i artikel 11, stk. 2.

3. For at opfylde Fællesskabets forpligtelser i henhold til den landbrugsaftale, der er indgået i overensstemmelse med traktatens artikel 300, stk. 2, kan garantierne for afsætning af sukker, isoglucose og inulinsirup, der er produceret inden for kvoterne, nedsættes for et eller flere bestemte produktionsår.

4. Med henblik på anvendelse af stk. 3 fastlægges inden den 1. oktober for hvert produktionsår garantimængden inden for kvoterne på grundlag af prognoserne for produktion, indførsel, forbrug, oplagring, overførsel og restmængde, der kan udføres, samt det anslåede gennemsnitlige tab, der skal afholdes ifølge selvfinansieringsordningen, jf. artikel 15, stk. 1, litra d). Viser prognoserne, at der for det pågældende produktionsår er en restmængde, der kan udføres, som er større end det maksimum, der er fastsat i aftalen, nedsættes garantimængden med forskellen efter proceduren i artikel 42, stk. 2. Forskellen fordeles på sukker, isoglucose og inulinsirup i forhold til den procentdel, som summen af A- og B-kvoterne for det enkelte produkt repræsenterer i Fællesskabet. Den fordeles derefter pr. medlemsstat og pr. produkt under anvendelse af den tilsvarende fordelingskoefficient, som er fastsat i følgende tabel:

>TABELPOSITION>

5. Medlemsstaten fordeler derefter den forskel, som gælder for den, mellem de producerende virksomheder, der er etableret på dens område, efter forholdet mellem deres A-kvote og deres B-kvote for det pågældende produkt og medlemsstatens A-basismængde og B-basismængde for produktet.

Sukker, isoglucose og inulinsirup, der er produceret ud over garantimængden, betragtes som C-sukker, C-isoglucose eller C-inulinsirup.

6. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, herunder nedsættelse af garantimængden og eventuel ændring af denne med henblik på fastsættelsen af garantimængden for det følgende produktionsår, vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 11

1. Medlemsstaterne tildeler på de i dette kapitel fastsatte betingelser en A-kvote og en B-kvote til hver virksomhed, som er etableret på deres område, som fremstiller sukker, isoglucose eller inulinsirup, og som i produktionsåret 2000/01 har fået tildelt en A-kvote og en B-kvote.

2. Med henblik på tildelingen af de i stk. 1 nævnte A- og B-kvoter fastsættes følgende basismængder:

1. A-basismængder

>TABELPOSITION>

(1) I tons hvidt sukker.

(2) I tons tørstof.

(3) I tons tørstof, udtrykt i hvidt sukker-/isoglucoseækvivalent.

2. B-basismængder

>TABELPOSITION>

(1) I tons hvidt sukker.

(2) I tons tørstof.

(3) I tons tørstof, udtrykt i hvidt sukker-/isoglucoseækvivalent.

3. A- og B-kvoterne for de virksomheder, der fremstiller sukker, isoglucose og inulinsirup, er de kvoter, som medlemsstaterne efter proceduren i artikel 10, stk. 5, og efter justering på grundlag af de i stk. 2 fastsatte basismængder har tildelt for produktionsåret 2000/01 inden anvendelse af artikel 26, stk. 5, i forordning (EF) nr. 2038/1999, uden at dette dog indskrænker anvendelsen af artikel 10, stk. 3 - 6, og artikel 12.

4. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel vedtages i givet fald efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 12

1. Medlemsstaterne kan foretage overførsler af A- og B-kvoter mellem virksomheder på betingelserne i denne artikel og under hensyntagen til hver af de berørte parters interesser, bl.a. sukkerroe- og sukkerrørsproducenternes interesser.

Første afsnit finder ikke anvendelse på inulinsirup.

2. Medlemsstaterne kan nedsætte A-kvoten og B-kvoten for hver sukkerproducerende eller isoglucoseproducerende virksomhed på deres område med en mængde, som ikke overstiger 10% af henholdsvis den A-kvote eller den B-kvote, som er fastsat for de enkelte virksomheder i overensstemmelse med artikel 11.

Den i første afsnit nævnte grænse på 10% gælder ikke for Italien, for Spanien eller for de franske oversøiske departementer, når overførslen af kvoter sker i forbindelse med omstruktureringsplaner for sektoren for sukkerroer, sukkerrør eller sukker i det pågældende område, og foranstaltningen er nødvendig for en gennemførelsen af disse planer.

Omstruktureringsprojekterne og de deraf følgende foranstaltninger, som berører A- og B-kvoterne, meddeles straks Kommissionen.

3. Medlemsstaterne tildeler de frigjorte A- og B-kvotemængder til en eller flere andre virksomheder, hvad enten disse allerede måtte have fået tildelt en kvote eller ej, og som er beliggende i samme region jf. artikel 11, stk. 2, som de virksomheder, hvis kvoter er blevet nedsat med disse mængder.

Frankrig kan dog nedsætte de i overensstemmelse med artikel 11 fastlagte A-kvoter med indtil 30 000 tons hvidt sukker for virksomhederne i de oversøiske departementer og tildele de således frigjorte mængder til en eller flere andre virksomheder i hovedlandet. A-kvoten for hver af de pågældende virksomheder må efter nedsættelsen ikke være mindre end den gennemsnitlige sukkerproduktion inden for kvoten, som er konstateret for virksomheden i sukkerproduktionsårene 1977/78 til 1979/80.

4. De nærmere bestemmelser om ændringer af kvoter, bl.a. i tilfælde af sammenlægning eller afhændelse af virksomheder, er anført i bilag IV.

5. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel vedtages i givet fald efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 13

1. C-sukker, der ikke overføres i henhold til artikel 14, og C-isoglucose og C-inulinsirup må ikke afsættes på Fællesskabets indre marked, men skal udføres i uforandret stand inden den 1. januar efter udløbet af det pågældende produktionsår.

Artikel 7, 27 og 33 finder ikke anvendelse på C-sukker, C-isoglucose eller C-inulinsirup.

2. I det omfang, det er nødvendigt for at sikre stabile sukkerforsyninger i Fællesskabet, kan det undtagelsesvis bestemmes, at artikel 33 finder anvendelse på C-sukker. I så fald bestemmes det samtidigt, at hele den pågældende mængde C-sukker faktisk kan afsættes på det indre marked, uden at det i stk. 3 fastsatte beløb opkræves.

3. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

De skal især indeholde regler om opkrævning af en afgift på C-sukker, C-isoglucose og C-inulinsirup, hvis det ikke inden for en dato, der skal fastlægges nærmere, godtgøres, at C-sukkeret, C-isoglucosen eller C-inulinsiruppen er udført i uforandret stand inden for den fastsatte frist.

Artikel 14

1. Enhver virksomhed kan beslutte at overføre den del af sin sukkerproduktion, der overstiger A-kvoten, eller en del heraf til det følgende produktionsår, således at nævnte produktion henregnes under produktionen for dette følgende produktionsår. En sådan beslutning er uigenkaldelig.

Enhver virksomhed kan beslutte at overføre den del af sin produktion af A- og B-sukker, der i henhold til artikel 10, stk. 3 - 6, er blevet produktion af C-sukker, eller en del heraf til det følgende produktionsår, således at nævnte produktion henregnes under produktionen for dette følgende produktionsår. En sådan beslutning er ligeledes uigenkaldelig. Endvidere er den ikke underkastet den eventuelle begrænsning, der er omhandlet i stk. 4.

2. De virksomheder, der træffer den i stk. 1 omhandlede beslutning,

-meddeler inden den 1. februar den pågældende medlemsstat, hvilke producerede sukkermængder, der overføres, og

-forpligter sig til at oplagre den eller de mængder, der skal overføres, i en sammenhængende ellevemåneders periode, hvis begyndelsesdato skal fastlægges.

Datoen den 1. februar som anført i første afsnit, første led, erstattes dog:

a) for virksomheder i Spanien, med den 15. april med hensyn til produktion af roesukker, og med den 20. juni med hensyn til produktion af rørsukker

b) for virksomheder i Det Forenede Kongerige med den 15. februar

c) for virksomheder i de franske departementer Guadeloupe og Martinique med den 1. maj.

Såfremt den endelige produktion i det pågældende produktionsår er mindre end det overslag, der blev udarbejdet på tidspunktet for beslutningen om overførsel, kan den overførte mængde reguleres med tilbagevirkende kraft inden den 1. august det følgende produktionsår.

3. Rammes en region i Fællesskabet af en naturkatastrofe som f.eks. tørke eller oversvømmelse, kan der efter proceduren i artikel 42, stk. 2, træffes afgørelse om, at den i stk. 2, første afsnit, andet led, omhandlede obligatoriske oplagringsperiode afkortes for en sukkermængde, der gør det muligt at sikre normale forsyninger i den pågældende region.

4. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, ved hvilke der kan fastsættes en grænse for de mængder sukker, der kan overføres, vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

De skal især indeholde regler om opkrævning af en afgift på den oplagrede mængde, der er omhandlet i stk. 2, første afsnit, andet led, og som afsættes i den foreskrevne oplagringsperiode.

Artikel 15

1. Inden udgangen af hvert produktionsår konstateres:

a) den anslåede størrelse af produktionen af A- og B-sukker, A- og B-isoglucose og A- og B-inulinsirup i det løbende produktionsår

b) den anslåede størrelse af afsætningen til forbrug i Fællesskabet af sukker, isoglucose og inulinsirup i det løbende produktionsår

c) størrelsen af det overskud, der kan udføres, ved at mængden under litra b) fratrækkes i mængden under litra a)

d) det anslåede gennemsnitlige tab eller den anslåede gennemsnitlige indtægt pr. ton sukker for de eksportforpligtelser, der skal opfyldes for det løbende produktionsår. Dette gennemsnitlige tab eller denne gennemsnitlige indtægt er lig med forskellen mellem det samlede restitutionsbeløb og det samlede afgiftsbeløb i forhold til den pågældende samlede eksportforpligtelsestonnage.

e) det samlede anslåede tab eller den samlede anslåede indtægt, ved at det under litra c) omhandlede overskud multipliceres med det gennemsnitlige tab eller den gennemsnitlige indtægt under litra d).

2. Inden udgangen af produktionsåret 2002/03, og uden at dette indskrænker anvendelsen af artikel 10, stk. 3 - 6, konstateres kumulativt for produktionsårene 2001/02 og 2002/03:

a) størrelsen af det overskud, der kan eksporteres, fastlagt på grundlag af dels den endelige produktion af A- og B-sukker, A- og B-isoglucose og A- og B-inulinsirup, og dels den endelige mængde sukker, isoglucose og inulinsirup, der er afsat til forbrug inden for Fællesskabet

b) størrelsen af det gennemsnitlige tab eller den gennemsnitlige indtægt pr. ton sukker som følge af de pågældende samlede eksportforpligtelser, beregnet som anført i stk. 1, litra d), andet afsnit

c) størrelsen af det samlede tab eller den samlede indtægt ved, at det under litra a) omhandlede overskud multipliceres med det gennemsnitlige tab eller den gennemsnitlige indtægt under litra b)

d) det samlede provenu af de opkrævede basisproduktionsafgifter og B-afgifter. Det samlede anslåede tab eller den samlede anslåede indtægt, der er nævnt under stk. 1, litra e), justeres på grundlag af forskellen mellem de under litra c) og d) omhandlede konstateringer.

3. Når de i stk. 1 omhandlede konstateringer efter justering i overensstemmelse med stk. 2 og under hensyntagen til artikel 18, stk. 1, resulterer i et forventet samlet tab, divideres dette med den forventede mængde A- og B-sukker, A- og B-isoglucose og A- og B-inulinsirup, der produceres i det løbende produktionsår. Det beløb, der fremkommer herved, skal opkræves hos fabrikanterne som basisproduktionsafgift på deres produktion af A- og B-sukker, A- og B-isoglucose og A- og B-inulinsirup.

Denne afgift må dog ikke overstige:

-for det pågældende sukker, et maksimumsbeløb svarende til 2% af interventionsprisen for hvidt sukker

-for den pågældende inulinsirup, udtrykt i sukker-/isoglucoseækvivalent ved anvendelse af koefficienten 1,9, et maksimumsbeløb svarende til maksimumsbeløbet for hvidt sukker

-for den pågældende isoglucose, den del af basisproduktionsafgiften, der påhviler sukkerfabrikanterne.

4. Når loftet over basisproduktionsafgiften ikke gør det muligt fuldstændigt at dække det i stk. 3, første afsnit, omhandlede samlede tab, divideres restbeløbet med den forventede mængde B-sukker, B-isoglucose og B-inulinsirup, der produceres i det løbende produktionsår. Det beløb, der fremkommer herved, skal opkræves hos fabrikanterne som B-afgift på deres produktion af B-sukker, B-isoglucose og B-inulinsirup.

Medmindre andet følger af stk. 5, må denne afgift dog ikke overstige:

-for B-sukker, et maksimumsbeløb svarende til 30% af interventionsprisen for hvidt sukker

-for B-inulinsirup, udtrykt i sukker-/isoglucoseækvivalent ved anvendelse af koefficienten 1,9, et maksimumsbeløb svarende til maksimumsbeløbet for B-sukker

-for B-isoglucose, den del af B-afgiften, der påhviler sukkerfabrikanterne.

5. Hvis de i stk. 1 omhandlede konstateringer fører til, at der som følge af det i stk. 3 og 4 fastsatte loft for basisproduktionsafgiften og B-afgiften er fare for, at det samlede forventede tab for det løbende produktionsår ikke kan dækkes af det forventede provenu af disse afgifter, justeres den i stk. 4, andet afsnit, første led, anførte maksimale procentsats i det omfang, det er nødvendigt for at dække nævnte samlede tab, idet den dog ikke må overstige 37,5%.

Den justerede maksimale procentsats for B-afgiften fastsættes for det løbende produktionsår inden den 15. september i det pågældende produktionsår. Den minimumspris for B-sukkerroer, der er nævnt i artikel 4, stk. 1, litra b), ændres i overensstemmelse hermed.

6. Alle tab som følge af ydelse af produktionsrestitutioner som omhandlet i artikel 7, stk. 3, medregnes ved konstateringen af det samlede tab, der er nævnt i stk. 1, litra e).

7. De i denne artikel omhandlede afgifter opkræves af medlemsstaterne.

8. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2, og kan navnlig vedrøre:

-de afgiftsbeløb, der skal opkræves

-en justering af den maksimale procentsats for B-afgiften

-en ændring af minimumsprisen for B-sukkerroer svarende til justeringen af den maksimale procentsats for B-afgiften.

Artikel 16

1. Når det samlede tab, der i henhold til artikel 15, stk. 1 og 2, er konstateret for et givet produktionsår, ikke fuldt ud dækkes af provenuet af produktionsafgiften for samme produktionsår i henhold til artikel 15, stk. 3, 4 og 5, opkræves der, med forbehold af artikel 4, hos fabrikanterne en tillægsafgift, der fuldt ud kan dække den del af det pågældende samlede tab, som ikke dækkes ved nævnte provenu.

2. Tillægsafgiften beregnes for hver sukker-, isoglucose- og inulinsirupproducerende virksomhed ved at multiplicere det samlede beløb, som virksomheden skal betale i produktionsafgifter for det pågældende produktionsår, med en koefficient, der skal fastsættes. Denne koefficient repræsenterer for Fællesskabet forholdet mellem det i henhold til artikel 15, stk. 1 og 2, konstaterede samlede tab for det pågældende produktionsår og provenuet af den basisproduktionsafgift og den B-afgift, som sukker-, isoglucose- og inulinsirupsfabrikanterne skal betale for det pågældende produktionsår, idet dette forhold nedsættes med 1.

3. Tillægsafgiften betales af de pågældende fabrikanter inden den 15. december, der følger efter det produktionsår, for hvilket den skal erlægges.

Sukkerfabrikanterne kan alt efter tilfældet af sælgerne af sukkerroer eller sukkerrør høstet i Fællesskabet, kræve godtgørelse af en del af den pågældende opkrævede tillægsafgift. Denne godtgørelse kan højst være lig med det i artikel 15 fastsatte maksimumsbidrag fra sælgerne af sukkerroer eller sukkerrør til betalingen af basisproduktionsafgiften og B-afgiften for det pågældende produktionsår, multipliceret med den i stk. 2 omhandlede koefficient.

Den i andet afsnit omhandlede godtgørelse betales for de sukkerroer, der er leveret i det pågældende produktionsår. De berørte parter kan dog træffe aftale om, at godtgørelsen betales for de sukkerroer, der leveres det følgende produktionsår.

4. Ved de i artikel 15, stk. 2, omhandlede konstateringer tages der hensyn til provenuet af opkrævningen af den i stk. 1 omhandlede tillægsafgift.

5. Gennemførelsesbestemmelserne til nærværende artikel, herunder fastsættelsen af den i stk. 2 omhandlede koefficient, vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 17

1. Inulinsirupsfabrikanterne kan kræve, at en del af den basisproduktionsafgift, B-afgift og tillægsafgift, der opkræves hos producenterne, betales af sælgerne af det landbrugsbasisprodukt, der er anvendt til fremstilling af den pågældende inulinsirup. Denne del kan ikke overstige den del, som sukkerroedyrkerne bærer for det pågældende produktionsår; den fastlægges ved brancheaftaler eller kontrakter ud fra købsprisen for det landbrugsbasisprodukt, der er leveret for det pågældende produktionsår.

2. Gennemførelsesbestemmelser til stk. 1 vedtages i givet fald efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 18

1. Hvis det efter anvendelsen af artikel 15 og 16 for produktionsåret 2000/01 konstateres, at det samlede faktiske tab i nævnte produktionsår:

a) ikke fuldt ud dækkes af provenuet af produktionsafgiften og i givet fald tillægsafgiften, lægges den heraf følgende finansielle udgift til det i artikel 15, stk. 1, litra e), omhandlede anslåede samlede tab for det produktionsår, i hvilket nævnte konstatering finder sted

b) er mindre end provenuet af produktionsafgiften og i givet fald tillægsafgiften, skal et beløb svarende til denne forskel trækkes fra det samlede anslåede tab eller, alt efter tilfældet, lægges til den anslåede indtægt, der følger af anvendelsen af artikel 15 og 16 for det produktionsår, i hvilket nævnte konstatering finder sted.

2. Når afgiftsbeløbet for basisproduktionen er mindre end det i artikel 15, stk. 3, omhandlede maksimumsbeløb, eller når B-afgiftsbeløbet er mindre end det i artikel 15, stk. 4, omhandlede maksimumsbeløb, eventuelt justeret i henhold til artikel 15, stk. 5, er sukkerfabrikanterne forpligtede til at betale sælgerne af sukkerroer 60% af forskellen mellem det pågældende maksimale afgiftsbeløb og det afgiftsbeløb, der skal opkræves.

Det beløb, der skal betales pr. ton sukkerrør, fastsættes for standardkvaliteten.

De tillæg og fradrag, der er omhandlet i artikel 5, anvendes på dette beløb.

3. Fællesskabets sukkerfabrikanter kan af sælgerne af sukkerrør, som er dyrket i Fællesskabet, for den sukkermængde, for hvilken den pågældende afgift opkræves, kræve en godtgørelse på 60% af afgiften.

4. Medlemsstaterne sikrer sig på grundlag af oplysninger fra sukkerfabrikanterne, at betalingen for sukkerroerne er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne herom.

5. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 19

1. I kontrakterne om levering af sukkerroer bestemt til sukkerfremstilling skelnes der mellem sukkerroerne alt efter, om den mængde sukker, der skal fremstilles af disse sukkerroer, er

a) sukker under A-kvoten

b) sukker under B-kvoten

c) andet sukker end sukker under A- eller B-kvoterne.

Sukkerfabrikanterne giver for hver virksomhed den medlemsstat hvor den pågældende virksomhed fremstiller sukker, meddelelse om:

-de under litra a) omhandlede sukkerroemængder, for hvilke de før udsåningen har indgået kontrakter, samt det sukkerindhold, der er lagt til grund i kontrakten

-det hertil svarende anslåede udbytte.

Medlemsstaterne kan forlange supplerende oplysninger.

2. Uanset artikel 5, stk. 2, litra b), er sukkerfabrikanter, der ikke inden udsåningen har indgået leveringskontrakter for en sukkerroemængde svarende til A-kvoten til minimumsprisen for A-sukkerroer, forpligtede til mindst at betale den nævnte minimumspris for enhver sukkerroemængde, som forarbejdes til sukker i den pågældende virksomhed.

3. Der kan ved en af den pågældende medlemsstat godkendt brancheaftale fastsættes undtagelser fra stk. 1 og 2.

4. De almindelige regler for anvendelsen af denne artikel er fastsat i bilag III.

5. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel og i givet fald de kriterier, som fabrikanterne skal overholde ved fordelingen på de enkelte sukkerroesælgere af de mængder sukkerroer, der jf. stk. 1 indgås kontrakter om inden udsåningen, vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 20

1. Det kan besluttes, at sukker eller isoglucose, der anvendes til fremstilling af bestemte varer, ikke skal betragtes som produktion som omhandlet i dette kapitel.

2. Gennemførelsesbestemmelserne til denne artikel, herunder listen over de i stk. 1 omhandlede varer, vedtages efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

Artikel 21

1. Sukkerfabrikanterne kan købe sukkerroer bestemt til den pågældende virksomheds produktion af C-sukker eller af det i artikel 20 omhandlede sukker til en pris, der ligger under de i artikel 4, stk. 1, omhandlede minimumspriser for sukkerroer.

2. For den købte mængde sukkerroer, som svarer til den sukkermængde, der er

-afsat på det indre marked i henhold til artikel 13, stk. 3, eller

-overført til det følgende produktionsår i henhold til artikel 14,

regulerer fabrikanterne af det pågældende sukker i givet fald købsprisen således, at den mindst er lig med minimumsprisen for A-sukkerroer.

3. Gennemførelsesbestemmelser til denne artikel vedtages i givet fald efter proceduren i artikel 42, stk. 2.

AFSNIT II SAMHANDELEN MED TREDJELANDE Kapitel 1 DEN ALMINDELIGE ORDNING

Artikel 22

1. Ved indførsel til Fællesskabet eller udførsel fra Fællesskabet af de i artikel 1, stk. 1, litra a), b), c), d), f), g) og h), nævnte produkter skal der fremlægges import- eller eksportlicens.

Licensen udstedes af medlemsstaterne til enhver, der ansøger herom, uanset hvor i Fællesskabet vedkommende er