A4-0010/97

Beslutning om Kommissionens beretning om gennemfoerelsen af direktiv 87/102/EOEF om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (KOM(95)0117 - C4-0185/95)

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kommissionens beretning (KOM(95)0117 - C4-0185/95),

- der henviser til forslag til beslutning af Vitorino om beskyttelse af borgerne i forbindelse med ydelse af kredit (B4-0553/95),

- der henviser til Bruxelles-konventionen fra 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i civilretlige sager og handelssager ((EFT C 189 af 28.07.1990, s. 2 (seneste version).)),

- der henviser til Rom-konventionen fra 1980 om lovgivning vedroerende kontraktmaessige forpligtelser ((EFT L 266 af 09.10.1980, s. 1.)),

- der henviser til Lugano-konventionen fra 1988 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelse i civilretlige sager og handelssager ((EFT L 319 af 25.11.1988, s. 9.)),

- der henviser til betaenkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder samt til udtalelse fra Udvalget om Miljoe- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse (A4-0010/97),

A. der henviser til, at Kommissionens beretning har et bredt formaal, idet den ikke blot undersoeger, i hvilket omfang direktivet er blevet gennemfoert, men ogsaa ser paa den forventede udvikling paa kreditmarkedet,

B. der henviser til, at kreditmarkedet udvikler sig hurtigt i Unionen,

C. der henviser til, at et nyt borger-/forbrugerbegreb, uden ioevrigt at indskraenke det i den europaeiske lovgivning generelt accepterede begreb og udelukkende i forbrugerkreditsammenhaeng, boer udvide den til fordel for forbrugerne fastsatte beskyttelse til ogsaa at omfatte saadanne juridiske personer, der, som f.eks. smaa virksomheder, i forbindelse med udoevelsen af deres forhandlingsbefoejelser befinder sig i en objektivt set ulige situation, der kan sammenlignes med forholdet mellem smaasparer og kreditinstitut,

D. der henviser til, at de nugaeldende begraensninger for og aktuelle omkostninger ved tvaernationale transaktioner forhindrer borgerne i som forbrugere at nyde godt af stoerre valgmuligheder og mere konkurrencedygtige priser,

E. der henviser til, at det er noedvendigt at sikre effektiv overholdelse af reglerne om fri konkurrence i det indre markedt, og at forbrugeren har ret til at vaelge og skifte mellem forskellige produkter og udbydere og bytte dem, hhv. skifte fra én til en anden uden at blive straffet (mobilitet),

F. der henviser til, at man paa baggrund af det nuvaerende udviklingsniveau for det indre marked og for subsidiaritetsprincippet maa spoerge sig selv, hvorvidt faellesskabslovgivningen er effektiv, og hvilken rolle faellesskabsinstitutionerne spiller,

G. der henviser til, at den faktiske udoevelse af friheden til at vaelge og den reelle diversificering af udbuddet i stadig hoejere grad kraever effektive instrumenter til oplysning og uddannelse af forbrugeren for at saette denne i stand til at spille en aktiv rolle i praksis,

H. der henviser til, at en reel fri konkurrence paa et europaeisk kreditmarked vil indebaere en diversificering af udbuddet, en foroegelse af antallet af udbydere og en stoerre udbredelse af tjenesteydelser blandt de udbydere, der arbejder og bor i Unionens forskellige dele,

I. der henviser til, at det i forbindelse med overgangen til den faelles valuta, navnlig i den cirka treaarige overgangsperiode, er absolut noedvendigt at holde fast ved princippet om aftalers kontinuitet for at sikre den noedvendige stabilitet paa finansmarkederne, og til, at oensket om en fremtidig faelles moent kraever mere indgaaende overvejelser vedroerende hensigtsmaessigheden af at vedtage en ny og faelles horisontal lovgivning for hele kreditomraadet,

J. der henviser til, at Faellesskabets kompetence paa dette omraade er parallel og komplementaer med den politik, der gennemfoeres af medlemsstaterne for at beskytte forbrugernes sikkerhed og oekonomiske interesser; endvidere har faellesskabslovgivningen om forbrugerkredit vaeret et incitament til vedtagelsen af nationale lovgivningsforanstaltninger, og boer sigte mod:

- fuldstaendig gennemfoerelse af det indre marked,

- beskyttelse af forbrugernes sundhed, sikkerhed og oekonomiske interesser,

- sikring af en passende forbrugeroplysning

- og et hoejt beskyttelsesniveau (EF-traktatens artikel 129 A),

K. der henviser til, at de artikler, hvori de fire grundlaeggende frihedsrettigheder fastlaegges, i dag finder direkte anvendelse; og at indfoerelsen af faellesskabsbestemmelser i den nuvaerende retlige situation vil bidrage til at opnaa et hoejt beskyttelsesniveau for forbrugerne gennem de foranstaltninger, der vedtages som led i gennemfoerelsen af det indre marked; kreditpolitikken i snaever forstand henhoerer stadig under medlemsstaternes kompetence, idet disse dog er forpligtede til at overholde faellesskabsretten,

L. der henviser til, at de i artikel 129 A fastlagte bestemmelser sammen med EF-traktatens artikel 2, 3 og 3 B giver Faellesskabet mulighed for at intervenere paa dette omraade med generelle retningsgivende befoejelser, der i praksis kan bestaa i at angive maalsaetninger, vedtage minimumsharmoniseringsforanstaltninger samt fremme samarbejdet mellem de kompetente nationale myndigheder,

M. der henviser til, at EF-traktatens artikel 100 A er det rette retsgrundlag for harmoniseringsforanstaltninger, der tager sigte paa det indre markeds gennemfoerelse og funktion,

N. der henviser til de befoejelser, der er tillagt faellesskabsinstitutionerne som led i tredje soejle,

1. mener, at EU boer goere brug af samtlige de i traktaterne fastlagte retlige instrumenter til fremme af etableringen af et europaeisk kreditmarked;

2. mener, at EU under overholdelse af subsidiaritetsprincippet boer foelge en lovgivningspolitik, der tager sigte paa, paa mellemlang sigt, at indfoere et generelt regelsaet for det europaeiske kreditmarked, fastlaegger bestemmelser for en udvidelse af markedet uden at undlade at sikre den noedvendige beskyttelse af forbrugernes interesser og samtidig fremmer den frie konkurrence;

3. mener, at det i direktiv 87/102/EOEF fastlagte forbrugerbegreb og anvendelsesomraade boer underkastes en omhyggelig vurdering;

4. mener, at forbrugeren mere generelt - snarere end bestemmelser af rent beskyttende karakter - har brug for bestemmelser, der fremmer hans aktive rolle og beskytter hans ret til frit at soege og modtage oplysninger, der stiller ham lige i forhandlingsmaessig henseende;

5. gaar imidlertid - for at undgaa ulemper for forbrugerne - imod Kommissionens forslag om at udvide anvendelsesomraadet for forbrugerkreditdirektivet til ogsaa at gaelde laan til renoverings- og moderniseringsarbejder, der ikke er sikret ved pant i fast ejendom, da disse i saa fald ikke vil kunne tilbydes paa de (i forhold til forbrugerkreditter mere fordelagtige) rentebetingelser, der gaelder for laan med sikkerhed i fast ejendom, eller forbrugeren ville blive belastet med yderligere omkostninger til laanoptagelse og tinglysning af panterettigheder;

6. mener, at samtlige muligheder med hensyn til oprettelse af nationale myndigheder eller voldgiftsinstanser af forskellig art boer undersoeges og gaar ind for at fremme bibeholdelsen og udviklingen af enkle og effektive voldgiftsprocedurer og retsprocedurer til sikring af forbrugernes rettigheder, i hvilken forbindelse der ogsaa boer tages hensyn til betydningen af graenseoverskridende tvister;

7. er overbevist om, at instrumenterne til selvregulering vil kunne muliggoere vedtagelsen af specifikke standarder, men ikke indebaere loesninger paa alle eksisterende problemer;

8. understreger, at foranstaltningerne til standardisering af aftaler paa grundlag af frivillige og fleksible adfaerdskodekser kun vil vise sig nyttige, hvis der ikke sker indskraenkninger i det udbud eller de valgmuligheder, der tilbydes forbrugeren;

9. mener, at der maa ske fremme af alle de forskellige formler, der kan foreslaas med henblik paa indfoerelsen af en gensidig forpligtelse til korrekt, fuldstaendig og sandfaerdig information for alle kontraherende parter;

10. mener, at samtlige former for reklame og salgsfremmende virksomhed vil kunne goeres til genstand for mere detaljerede bestemmelser vedroerende aspekter saasom indhold, tydeliggoerelse af produkttype, forpligtelse til at udlevere prospekter samt begraensninger og garantier for reklame, der henvender sig til mindreaarige, saafremt saadanne bestemmelser ikke allerede er inkorporeret eller kan inkorporeres i andre specifikke retsakter;

11. mener, at debitor i forbindelse med kreditter til finansiering af forbrugsgoder skal gives mulighed for at erlaegge betaling foer forfaldstidspunktet uden for store uberettigede eller unoedvendige administrative omkostninger;

12. mener, at de nationale bestemmelser vedroerende tilbagetagelse af loesoeregenstande i tilfaelde af manglende overholdelse af aftaler saavel som bestemmelserne vedroerende solidarisk haeftelse mellem kreditgiver og detailhandler maa harmoniseres i det noedvendige omfang under overholdelse af subsidiaritetsprincippet;

13. mener, at udoevelsen af fortrydelsesretten i forbindelse med indgaaelse af kreditaftaler om finansiering af forbrugsgoder inden for en naermere fastlagt periode skal sikres paa ensartet vis med samme fremgangsmaade og frister i hele Faellesskabet;

14. henleder opmaerksomheden paa, at praksis med f.eks. overdragelse af kredit, krav om sikkerhedsbeviser og sikkerhed for resterende skyld boer overholde principperne om parternes frie vilje, aftaleautonomi og retlig sikkerhed;

15. mener, at faellesskabsinitiativerne boer forebygge faenomener som overdreven gaeldsaetning gennem forbrugeroplysning og -uddannelse; ligeledes boer kreditinstitutterne have mulighed for at indhente oplysninger om kundens solvens, forudsat at den juridiske ret til privatlivets fred respekteres;

16. stoetter Kommissionen i dens hensigt om at undersoege, om og i hvilket omfang forbrugerne har problemer i omgangen med kreditformidlere; henleder opmaerksomheden paa, at der ved en udvidelse af visse af de i direktiv 87/102/EOEF indeholdte forpligtelser til ogsaa at omfatte garanter og kautionister maa tages hensyn til de faktiske forskelle, der goer sig gaeldende ved en sammenligning med selve laantageren; goer opmaerksom paa, at krediteringer i forbindelse med udstedelse af et kreditkort, uanset den mangfoldighed af begreber, der i henhold til Kommissionens beretning findes paa dette omraade, allerede nu, gennem artikel 1, stk. 2, litra c), falder ind under anvendelsesomraadet for direktiv 87/102/EOEF;

17. er af den opfattelse, at der ikke boer vedtages faellesskabsbestemmelser om harmonisering af hypotekkredit, da hypotekkreditten er uloeseligt forbundet med medlemsstaternes vidt forskellige sikrings- og realisationsmekanismer; europaeiske bestemmelser vedroerende hypotekkredit ville kraeve en samtidig tilnaermelse af medlemsstaternes sikrings- og realisationsbestemmelser og dermed i sidste instans harmonisering af de nationale civilretlige bestemmelser paa europaeisk plan;

18. henleder opmaerksomheden paa, at den mest effektive maade til sikker bekaempelse af aager - det syge element paa et marked domineret af udbudsreglen - ud over et fuldt funktionsdygtigt marked er bedre forbrugeroplysning, forbrugeruddannelse og forbrugerbeskyttelse samt en strengere kontrol fra de nationale myndigheders side med de institutter og organer, der tilbyder kredit;

19. understreger betydningen af at udarbejde effektive maeglingsprocedurer og praejudicielle procedurer, idet disse, netop fordi de er komplementaere og i stand til at forhindre dyre retlige procedurer, kan spille en grundlaeggende rolle, isaer i forbindelse med graenseoverskridende tvister;

20. mener, at betydningen af at udvikle og opfoelge samtlige forslag om begraensning af parternes omkostninger helt klart maa vaere en prioritet;

21. mener endelig, at den bedste maade at beskytte borgerne paa er at udarbejde en ordning, der kan sikre valgfriheden inden for rammerne af fri konkurrence;

22. anmoder Kommissionen om regelmaessigt at underrette det om resultaterne af de forskellige undersoegelser og forskningsprojekter, som den lader gennemfoere paa dette omraade, og om saa hurtigt som muligt, uden at dette paa nogen maade maa laegge hindringer i vejen for udarbejdelsen af retsaktsforslag, at meddele det sin holdning til de her vedtagne overvejelser vedroerende lovgivningspolitik;

23. paalaegger sin formand at sende denne beslutning til Raadet og Kommissionen.