EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 1.9.2022 COM(2022) 433 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Anden årsrapport om screening af udenlandske direkte investeringer i Unionen {SWD(2022) 219 final}



INDLEDNING Denne rapport er Europa-Kommissionens anden årsrapport om anvendelsen af EU's forordning om screening af udenlandske direkte investeringer ("forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer" eller "forordningen"). Rapporten dækker året 2021 og skaber gennemsigtighed for så vidt angår gennemførelsen af screeningen af udenlandske direkte investeringer i EU og udviklingen i de nationale screeningmekanismer. Den bidrager til Unionens ansvarlighed på et område, hvor det i betragtning af de sikkerhedsinteresser, der står på spil, hverken er muligt eller hensigtsmæssigt at sikre gennemsigtighed i forbindelse med individuelle transaktioner. Den er baseret på rapporter fra de 27 medlemsstater og andre kilder og består af fire kapitler: ·kapitel 1 om tendenser og tal vedrørende udenlandske direkte investeringer i EU ·kapitel 2 om den lovgivningsmæssige udvikling i medlemsstaterne ·kapitel 3 om medlemsstaternes screeningaktiviteter ·kapitel 4 om EU-mekanismen for samarbejde om screening af udenlandske direkte investeringer. Denne årsrapport vedtages samtidig med årsrapporten om kontrol med udførsel af produkter med dobbelt anvendelse. Både screening af udenlandske direkte investeringer og kontrol med udførsel er vigtige værktøjer til strategisk handels- og investeringskontrol med henblik på at garantere sikkerheden i Den Europæiske Union.



KAPITEL 1 — UDENLANDSKE DIREKTE INVESTERINGER I DEN EUROPÆISKE UNION — TENDENSER OG TAL I 2021 steg de udenlandske direkte investeringer på verdensplan igen efter afmatningen i 2020 som følge af covid-19. De indgående strømme af direkte investeringer på verdensplan var på 1,5 bio. EUR i 2021 (figur 1), og der kunne konstateres en stigning på +52 % i forhold til 2020 og en stigning på +11 % i forhold til niveauet før covid-19 i 2019. EU bidrog til den globale genopretning i 2021 med 117 mia. EUR i indgående udenlandske direkte investeringer — 8 % af de direkte investeringer på verdensplan (27 % i 2019), hvilket svarer til et fald på 31 % i forhold til niveauet i 2020 og et fald på -68 % i forhold til 2019. EU's resultat er drevet af faldet i indgående udenlandske direkte investeringer i Irland, Tyskland og Luxembourg og af desinvesteringer i Nederlandene.

I 2021 resulterede stærke aktiemarkeder og fornyet tillid i erhvervslivet i øgede fusioner og overtagelser samt greenfieldtransaktioner på verdensplan, men endnu ikke i EU27 (figur 1), til trods for faldet i den samlede tilstrømning af udenlandske direkte investeringer. Antallet af overtagelser og greenfieldinvesteringer i EU steg med henholdsvis +32 % og +12 % i forhold til 2020. Overtagelserne lå dog fortsat 9 % under det niveau, der blev nået i 2019. For så vidt angår greenfieldinvesteringer var forskellen i forhold til året før pandemien på -39 %.

Den opadgående tendens i de akkumulerede strømme af udenlandske transaktioner i EU27 bekræfter EU-landenes åbenhed over for udenlandske investeringer på trods af afmatningen som følge af covid-19-pandemien (figur 2) med en gennemsnitlig stigning på over 2 100overtagelser og 3 200 greenfieldinvesteringer om året i de seneste fem år. Figur2: Akkumuleret antal transaktioner i EU27 om året for 2015-2021 Kilde: Udarbejdet af JRC på grundlag af data fra Bureau van Dijk, udtrukket den 22.2.2022. Dataene for 2015 svarer til tilstrømningen af udenlandske direkte investeringer i 2015, mens dataene for de efterfølgende år svarer til den akkumulerede sum af de årlige strømme. Dataene fra år til år efter udenlandsk jurisdiktion viser en stigning i antallet af aftaler og projekter for de fleste oprindelseslande i 2021 (figur 3). USA var den største udenlandske investor i 2021 og tegnede sig for 32,3 % af alle overtagelser og 39,4 % af greenfieldinvesteringerne, efterfulgt af Det Forenede Kongerige med henholdsvis 25,6 % og 20,9 %. Bemærkelsesværdige undtagelser er Kina og Japan, som begge ligger under niveauet i 2020. Især Kina, som tegnede sig for 2,3 % af alle udenlandske overtagelser i 2021 (et fald fra 3,4 % i 2020) og 6 % af greenfieldinvesteringerne (et fald fra 7,1 % i 2020), fik ikke gang i indgåelsen af aftaler, til trods for at nogle store annoncerede fusioner og overtagelser samt greenfieldinvesteringer øgede værdien af kinesiske investeringer til 9 mia. EUR i 2021 (en forøgelse fra 6,5 mia. EUR i 2020).



Den strenge kinesiske kapitalkontrol og koncentrationen af investeringsaktiviteter i centrale industrisektorer påvirkede antallet af indgåede kinesiske aftaler negativt i 2021 . Mens de fleste jurisdiktioner i 2021 nåede op på niveauet for erhvervelse af kapitalandele før covid-19, og nogle af dem endda forbedrede sig i forhold til niveauet i 2019, lå greenfieldinvesteringsprojekterne fortsat på et lavere niveau end i 2019. Den eneste undtagelse er offshorelandene (133 projekter i 2021, en stigning fra 106 i 2019) og Rusland (46 projekter i 2021, en stigning fra 20 i 2019). Trods analytikernes positive forudsigelser for 2022, som skyldtes forventningen om, at den værste del af pandemien var overstået, er håbet hurtigt svundet ind med det usikre forretningsklima, der er en følge af Ruslands uprovokerede og uberettigede invasion af Ukraine. De økonomiske virkninger af den kraftige stigning i energiomkostningerne (som allerede havde en virkning forud for invasionen) og råmaterialeomkostningerne og omfanget af de økonomiske konsekvenser af forstyrrelserne i forsyningskæden, navnlig for kritiske råmaterialer og kritiske teknologier, og svagere global aktivitet og handel, som endnu ikke er blevet vurderet fuldt ud, vil påvirke det tempo, hvormed der indgås aftaler i EU, hvilket potentielt kan føre til en nedjustering af de indledende positive forventninger til 2022.





Yderligere oplysninger Yderligere oplysninger om ovenstående tal findes i afsnit 1 i det ledsagende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene. Heri fremlægges der yderligere data om virkning og genopretning pr. medlemsstat og sektor, hjemstedet for udenlandske investorer i EU samt udenlandsk statslig deltagelse i udenlandske investorer i EU.



KAPITEL 2 — DEN LOVGIVNINGSMÆSSIGE UDVIKLING I MEDLEMSSTATERNE I 2021 EU's forordning om screening af udenlandske direkte investeringer og EU-medlemsstaternes mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer Selv om EU's forordning om screening af udenlandske direkte investeringer ikke kræver, at medlemsstaterne indfører en national screeningmekanisme, tilskynder Europa-Kommissionen fortsat medlemsstaterne, både på politisk og teknisk plan, til at vedtage, tilpasse og gennemføre nationale screeningmekanismer. Senest opfordrede Europa-Kommissionen medlemsstaterne til at oprette en fuldt udbygget screeningmekanisme i vejledningen fra 2020 til medlemsstaterne om, hvordan man anvender screening af udenlandske direkte investeringer i tider med en folkesundhedsmæssig krisesituation og økonomisk sårbarhed i EU, og i vejledningen fra 2022 til medlemsstaterne om udenlandske direkte investeringer fra Rusland og Belarus. Europa-Kommissionen fremmer aktivt denne udvikling i alle medlemsstater og fremmer fremskridt og tilpasning af de nationale lovgivningsprocesser. I hele 2021 har Europa-Kommissionen bistået medlemsstaterne med teknisk og politisk vejledning, tekniske møder og informationsudveksling, herunder udveksling af bedste praksis. På trods af dette regelmæssige samarbejde og en række betydelige ligheder mellem de nationale screeningmekanismer udviser medlemsstaterne dog fortsat væsentlige forskelle med hensyn til, hvad der udgør en formel screening af en udenlandsk direkte investering, de gældende tidsfrister, det sektorspecifikke anvendelsesområde, meddelelseskrav og andre elementer. Europa-Kommissionen er derfor fortsat fast besluttet på at støtte tilpasningen af de nationale screeningmekanismer og forventer, at alle 27 EU-medlemsstater snart vil have indført en national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer. Indførelsen af en national screeningmekanisme i alle 27 medlemsstater er nødvendig for at beskytte Unionen mod potentielt risikable udenlandske investeringer fra tredjelande. En sådan mekanisme vil sikre, at alle 27 medlemsstater og Europa-Kommissionen screener relevante udenlandske direkte investeringer og dermed beskytter medlemsstaternes og Unionens kollektive sikkerhed samt sikkerheden på det indre marked og det meget høje niveau af økonomisk integration, som dette giver mulighed for. Oversigt over medlemsstater, der har en screeningmekanisme eller er i færd med at oprette en mekanisme Den globale pandemi og de seneste forstyrrelser i de globale forsyningskæder har sat fokus på den kritiske rolle, som visse nøgleindustrier, såsom sundhedspleje og energi, spiller. Mange EU-medlemsstater har derfor enten vedtaget nye nationale screeningmekanismer eller ajourført og udvidet de eksisterende mekanismer. I 2021 vedtog tre medlemsstater en ny screeningmekanisme, og seks medlemsstater ændrede deres eksisterende mekanisme. Ved udgangen af 2021 havde syv medlemsstater allerede indledt hørings- eller lovgivningsprocesser med henblik på at etablere en national screeningmekanisme. I alt havde to tredjedele af alle EU's medlemsstater i 2021 en lovgivning om screening af udenlandske direkte investeringer. Screening af udenlandske direkte investeringer tager i stigende grad fart i EU. Kortet nedenfor giver et overblik over EU-medlemsstaternes lovgivningsmæssige status quo. Udviklingen i EU-medlemsstaterne i 2021 — mekanismer til screening af udenlandske direkte investeringer Indtil videre har 25 ud af 27 EU-medlemsstater enten: ·indført en national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer eller ·vedtaget en ny national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer eller ·ændret en eksisterende mekanisme eller

·indledt en hørings- eller lovgivningsproces, der forventes at føre til vedtagelse af en ny mekanisme eller ændringer af en eksisterende mekanisme. Nedenstående tabel giver et overblik over alle 27 medlemsstaters lovgivningsmæssige situation og udviklingen i 2021. Har indført en national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer Østrig, Finland, Malta, Polen, Portugal, Slovenien, Spanien Har ændret en eksisterende mekanisme Frankrig, Tyskland, Ungarn, Italien, Letland, Litauen Har indledt en hørings- eller lovgivningsproces, der forventes at føre til ajourføringer af en eksisterende mekanisme Nederlandene, Rumænien Har vedtaget en ny national mekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer Tjekkiet, Danmark, Slovakiet Har indledt en hørings- eller lovgivningsproces, der forventes at føre til vedtagelse af en ny mekanisme Belgien, Kroatien, Estland, Grækenland, Irland, Luxembourg, Sverige Ingen offentligt bekendtgjorte igangværende initiativer Bulgarien, Cypern De fleste ændringer af den nationale lovgivning vedrørte tre emner: opgradering af screeningprocedurer, udvidelse af omfattede sektorer og forlængelse af gyldigheden af nationale mekanismer. Frankrig har f.eks. sænket tærsklen for screening af ikke-EU-investorers investeringer og kræver nu også, at investorerne forelægger EU-meddelelsesformularen "formular B" sammen med andre dokumenter. Tyskland har indført en række proceduremæssige ændringer (f.eks. tilføjelsen af 16 nye sagsgrupper vedrørende nye/følsomme teknologier), nye tærskler for erhvervelse af kapital og stemmerettigheder, som kræver, at der foretages anmeldelse, samt nye krav til investorer. Italien har udvidet anvendelsesområdet for den eksisterende screeningmekanisme. Letland har bl.a. udvidet de nationale myndigheders beføjelse til at anmode om yderligere oplysninger fra investorer. Litauen har bl.a. tilpasset sin liste over virksomheder og strategiske infrastrukturer, som det anser for vigtige. Ungarn har tilføjet yderligere aktiviteter i målvirksomheder, som kræver anmeldelse af planlagte transaktioner, til dets lovgivning. Endelig har flere andre medlemsstater oplyst, at de i øjeblikket planlægger ændringer af deres eksisterende mekanismer. Nærmere oplysninger om den lovgivningsmæssige udvikling i medlemsstaternes nationale screeninglovgivninger findes i det ledsagende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene. Europa-Kommissionen fører også en liste over ajourføringer af de nationale lovgivninger. KAPITEL 3 — MEDLEMSSTATERNES SCREENING AF UDENLANDSKE DIREKTE INVESTERINGER Med forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer oprettes der en samarbejdsmekanisme til screening af udenlandske direkte investeringer mellem Europa-Kommissionen og EU's medlemsstater. Beslutningen om, hvilke investeringer der skal screenes, godkendes, betinges eller blokeres, træffes af den medlemsstat, hvor investeringen finder sted. De data fra medlemsstaterne, der ligger til grund for dette kapitel, og som samles her, vedrører sager, der er screenet i henhold til deres lovgivning og screeningmekanismer i løbet af 2021. Samlet set er der i 2021 på nationalt plan modtaget et betydeligt antal anmodninger om godkendelse. I henhold til forordningens artikel 5, som fastlægger medlemsstaternes rapporteringsforpligtelse, har medlemsstaterne rapporteret 1 563 anmodninger om godkendelse og sager indledt på eget initiativ i 2021. Figur 6 — Medlemsstaternes screening af udenlandske direkte investeringer Kilde: Rapportering fra medlemsstaterne. Der er en åbenlys tendens til at screene flere sager formelt. Ud af de 1 563 anmodninger om godkendelse og sager indledt på eget initiativ blev ca. 29 % af sagerne reelt screenet formelt. Dette synes at markere en stigning i andelen af formelt screenede sager fra 2020. Det kan forklares med et større fokus på, hvad de nationale myndigheder betragter som potentielt "kritisk", samt en ændring i de overordnede investeringstendenser. Ca. 71 % af alle ansøgningerne blev anset for ikke at opfylde betingelserne eller krævede ikke formel screening på grund af en åbenlys mangel på indvirkning på sikkerheden og den offentlige orden. Antallet af anmodninger om godkendelse er også meget ujævnt fordelt på tværs af EU-medlemsstaterne. Fire medlemsstater tegnede sig for ca. 70 % af alle anmodninger om godkendelse og sager indledt på eget initiativ i 2021. Af de sager, der formelt blev screenet i 2021, og for hvilke medlemsstaterne har meddelt en beslutning, blev flertallet (73 %) godkendt uden betingelser, hvilket betyder, at transaktionen blev godkendt uden krav om yderligere foranstaltninger fra investorens side. 23 % af afgørelserne omfattede imidlertid en godkendelse med betingelser eller risikobegrænsende foranstaltninger. I disse tilfælde har de nationale screeningmyndigheder forhandlet visse foranstaltninger, garantier og tilsagn fra investorernes side, inden de godkendte den planlagte udenlandske direkte investering. Endelig blokerede de nationale myndigheder i sidste ende kun transaktioner i 1 % af alle afsluttede sager, mens transaktionen i yderligere 3 % af sagerne blev trukket tilbage af parterne. Figur 7 — Meddelte afgørelser om sager vedrørende udenlandske direkte investeringer Kilde: Rapportering fra medlemsstaterne.

Alt i alt giver ovennævnte resultater anledning til følgende vigtige hovedkonklusioner: ·Sammenlignet med 2020 har medlemsstaterne anset de modtagne anmodninger for at være mere følsomme i 2021, da andelen af formelt screenede sager er steget. ·Anmodningerne om godkendelse er ujævnt fordelt på tværs af EU-medlemsstaterne, idet fire lande tegner sig for ca. 70 % af alle modtagne ansøgninger. Andelen var på 86,5 % i den første årsrapport. Dette taler for en diversificering af screeningen blandt medlemsstaterne. ·I hele 2021 blev størstedelen af transaktionerne, hvor der blev meddelt en beslutning, godkendt uden betingelser (73 % i forhold til 79 % i den første rapport). ·23 % af de afsluttede sager omfattede risikobegrænsende foranstaltninger (dette er en betydelig stigning i forhold til den foregående rapport, hvor andelen var på 12 %). ·Kun 1 % af transaktionerne blev blokeret af medlemsstaterne (i forhold til lidt flere tidligere, dvs. 2 % i den første rapport), hvilket bekræfter, at Den Europæiske Union fortsat er åben for udenlandske direkte investeringer, og at medlemsstaterne kun afviser sager, der udgør en meget alvorlig trussel mod sikkerheden og den offentlige orden.



KAPITEL 4 — EU-MEKANISME FOR SAMARBEJDE OM SCREENING AF UDENLANDSKE DIREKTE INVESTERINGER 1.Meddelelser og andre foranstaltninger truffet i henhold til forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer Kapitel 3 sammenfattede screeningniveauet på nationalt plan. Det omfatter de investeringer, der fanges på nationalt plan, og som opfylder betingelserne for at blive underkastet screening i henhold til forordningen om udenlandske direkte investeringer. I 2021 indgav 13 medlemsstater i alt 414 meddelelser i henhold til artikel 6 i forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer i forhold til 11 medlemsstater i den periode, der er omfattet af den første årsrapport om screening af udenlandske direkte investeringer. Fem medlemsstater, nemlig Østrig, Frankrig, Tyskland, Italien og Spanien, stod for mere end 85 % af disse meddelelser. De meddelte transaktioner varierer betydeligt med hensyn til de sektorer, der er omfattet af investeringsmålet, den endelige investors hjemsted samt transaktionens værdi. De fem sektorer med det største antal transaktioner var IKT, fremstillingsvirksomhed, pengeinstitut- og finansvirksomhed, engroshandel og detailhandel — og bygge- og anlægsvirksomhed (i den første årsrapport blev "bygge- og anlægsvirksomhed" medtaget i kategorien "Andet"). De første tre sektorer er de samme som i den første årsrapport, men optræder i en anden rækkefølge. Kilde: Meddelelser fra medlemsstaterne. Transaktionernes værdi var i de fleste tilfælde på under 500 mio. EUR, men for den største intervalgruppe (34 %) var værdien på over 500 mio. EUR.

Kilde: Meddelelser fra medlemsstaterne. Værdien af de meddelte transaktioner spænder over et bredt interval, hvor den laveste aftaleværdi lå på 1 EUR og den højeste værdi på ca. 29-31 mia. EUR. Forordningen om screening af udenlandske direkte investeringer giver mulighed for at vurdere UDI-transaktioner i to faser: Alle meddelte transaktioner vurderes i fase 1, og kun et begrænset antal går videre til fase 2. Fase 2 indebærer en mere detaljeret vurdering af sager, der kan påvirke sikkerheden eller den offentlige orden i mere end én medlemsstat eller skabe risici for projekter eller programmer af interesse for Unionen. Fase 2-sager kan i sidste ende afsluttes ved, at Europa-Kommissionen afgiver en udtalelse om den pågældende sag.



Af de 414 meddelte sager blev 86 % afsluttet af Europa-Kommissionen i fase 1, og de resterende 11 % (14 % i den tidligere rapport) gik videre til fase 2, hvor den meddelende medlemsstat blev anmodet om yderligere oplysninger. 3 % af disse sager var verserende på skæringsdatoen for denne rapport, dvs. endnu ikke afsluttet i fase 1 eller 2. De yderligere oplysninger, som Europa-Kommissionen anmoder om ved indledningen af fase 2, er af meget forskellig art og afhænger af den specifikke transaktion samt detaljeringsgraden og kvaliteten af de oplysninger, der blev fremlagt sammen med meddelelsen. De oplysninger, der anmodes om, vedrører typisk et eller flere af følgende elementer: data om målvirksomhedens produkter og/eller tjenesteydelser, eventuel klassificering af et berørt produkt som produkt med dobbelt anvendelse, kunder, alternative leverandører og markedsandele, investorens indflydelse på målvirksomheden efter transaktionen, målvirksomhedens portefølje af intellektuelle ejendomsrettigheder samt FoU-aktiviteter og investorens yderligere grundlæggende egenskaber og strategi. Der anmodes om disse oplysninger, således at det bedre kan vurderes, hvor kritisk målet er, og i hvilket omfang investoren kan udgøre en potentiel trussel. De sektorer, der var mest berørt af fase 2-sager, var fremstillingsvirksomhed, IKT og pengeinstitut- og finansvirksomhed. Fremstillingsvirksomhed og IKT tegnede sig for 76 % af alle fase 2-sager. IKT-sektoren steg temmelig drastisk fra 17 % i den tidligere rapport til 32 % i den nuværende rapport.



Figur 11 — Vigtigste målsektorer i 2021-sager, fase 2 Fremstillingsvirksomhed, der befinder sig øverst på listen, omfatter kritiske infrastrukturer og/eller teknologier, dvs. forsvar, luft- og rumfart, energi, sundhed (herunder lægemidler) og halvlederudstyr. Forsvar og luft- og rumfart tegner sig for næsten halvdelen af meddelelserne i denne sektor (45 %). Ni medlemsstater tegnede sig for 47 fase 2-sager. For alle fase 2-sager har den gennemsnitlige varighed for medlemsstaternes indberetning af de ønskede oplysninger været 22 kalenderdage (i forhold til 31 kalenderdage i den første rapport) med et interval på mellem 3 og 101 dage (i forhold til et interval på mellem 2 og 101 kalenderdage i den første rapport).

Forordningen om udenlandske direkte investeringer fastsætter ikke præcise frister, inden for hvilke medlemsstaterne skal svare, men fristerne i henhold til forordningen suspenderes, indtil der er modtaget fuldstændige oplysninger. Hvad angår den endelige investors hjemsted, var de fem vigtigste oprindelseslande i de 414 sager, som blev meddelt Europa-Kommissionen i 2021, USA, Det Forenede Kongerige, Kina, Caymanøerne og Canada. Rusland tegnede sig for mindre end 1,5 % af sagerne og Belarus for 0,2 %. Af alle de meddelte sager i 2021 udgjorde 28 % (i forhold til 29 % i den første rapport) UDI-transaktioner, der hørte under flere jurisdiktioner, da de vedrørte (og blev meddelt af) flere medlemsstater. Disse meddelelser vedrørte hovedsagelig sektorerne IKT, fremstillingsvirksomhed, engroshandel og detailhandel samt pengeinstitut- og finansvirksomhed. Tabel — UDI-transaktioner, der hører under flere jurisdiktioner, og vigtigste sektorer IKT 39 % Fremstillingsvirksomhed 20 % Engroshandel og detailhandel 11 % Pengeinstitut- og finansvirksomhed 9 % Andet 32 % Ud over alle de sager, der er meddelt i henhold til forordningens artikel 6, har Europa-Kommissionen i 2021 ikke gjort brug af forordningens artikel 7 (men har gjort brug heraf tidligere, som anført i den første rapport). Artikel 7 giver Europa-Kommissionen mulighed for på eget initiativ at screene investeringer, som den får kendskab til i en medlemsstat, og uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt denne medlemsstat har sin egen screeningmekanisme eller ej. Hvad angår Kommissionens vedtagelse af udtalelser i henhold til enten artikel 6, 7 eller 8 i forordningen, forbliver sådanne udtalelser fortrolige i henhold til forordningens artikel 10. Der kan i denne rapport derfor ikke offentliggøres oplysninger om individuelle udtalelser. Der er afgivet udtalelser i mindre end 3 % af alle meddelte sager (samme tal som i den første årsrapport), og de afgives kun, når og hvis omstændighederne ved en sag kræver det, nærmere bestemt investorens risikoprofil og et investeringsmåls kritiske karakter. Når der anbefales risikobegrænsende foranstaltninger, står de i rimeligt forhold til og er tilpasset de konstaterede risici og den kritiske karakter. Kommissionens udtalelser kan også bestå i udveksling af relevante oplysninger med den medlemsstat, der foretager screeningen, og kan også indeholde forslag om potentielle foranstaltninger til at begrænse de konstaterede risici. Det vil i sidste ende være op til den medlemsstat, hvor investeringen finder sted, at træffe afgørelse om transaktionen, mens den skal tage behørigt hensyn til eventuelle udtalelser fra Kommissionen. Ovenstående data fører til de samme hovedkonklusioner som dem, der blev draget i den første årsrapport. For det første fungerer sagsbehandlingen gennem EU's samarbejdsmekanisme fortsat godt. Af de 414 sager, der blev meddelt i 2021, blev langt størstedelen (86 %) afsluttet i fase 1, dvs. meget hurtigt, og kun 11 % af de meddelte sager (i forhold til 14 % i den periode, der var omfattet af den tidligere rapport) blev afsluttet i fase 2, og mindre end 3 % af sagerne resulterede i en udtalelse fra Kommissionen. For det andet er der en tendens til mere diversificering af screeningen blandt medlemsstaterne. Fire medlemsstater tegnede sig for ca. 70 % af alle de ansøgninger, der blev modtaget i 2021, mens det var 86,5 % i den første årsrapport. For det tredje gælder det, at mens de fleste sager i fase 1 vurderes hurtigt inden for de foreskrevne 15 kalenderdage, varierer varigheden af sager, der går ind i fase 2, betydeligt som følge af den tid, medlemsstaterne har brug for til at besvare en anmodning fra Kommissionen om yderligere oplysninger, idet de ofte er afhængige af investoren i forbindelse hermed.