Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2005/29/EF og 2011/83/EU for så vidt angår styrkelse af forbrugernes rolle i den grønne omstilling gennem bedre beskyttelse mod urimelig praksis og bedre oplysning

(COM(2022) 143 final — 2022/0092 (COD))

(2022/C 443/10)

Ordfører: Thierry LIBAERT Medordfører: Gonçalo LOBO XAVIER

Rådet for den Europæiske Union, 12.4.2022 Europa-Parlamentet, 7.4.2022 Retsgrundlag Artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde Kompetence Sektionen for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug Vedtaget i sektionen 27.6.2022 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 82/0/3 Vedtaget på plenarforsamlingen 14.7.2022 Plenarforsamling nr. 571 Resultat af afstemningen (for/imod/hverken for eller imod) 209/0/1

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) støtter Kommissionens forslag om at styrke forbrugernes rolle i den grønne omstilling. Udvalget anmoder om, at Kommissionen opretholder et højt ambitionsniveau, eftersom det er et område med positive økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger.

1.2. EØSU understreger, at det er nødvendigt at sætte alt ind på systematisk at give forbrugerne adgang til oplysninger, navnlig vedrørende reservedele og reparationsvejledninger samt om planlagte softwareopdateringer.

1.3. EØSU opfordrer Kommissionen til at være ambitiøs og gennemføre princippet om en score for mindre el-artiklers og hårde hvidevarers reparationsmulighed. En sådan score bør opfylde forbrugernes forventninger, både med hensyn til udvalget af vurderede produkter og de anvendte kriterier.

1.4. Ud over disse produkters reparationsmulighed mener EØSU, at Kommissionen bør gøre fremskridt, hvad angår princippet om en enkel og fælles bæredygtighedsmærkning af produkter i de kommende år.

1.5. Det handler også om at tilskynde til uddannelse af nye reparatører og opkvalificering af de nuværende aktører, hvilket er en forudsætning for udviklingen af reparationer, som er en vigtig kilde til beskæftigelse på vores kontinent. EØSU opfordrer også Europa til at mindske sin afhængighed af råstoffer for at styrke sin evne til at reparere og have adgang til reservedele. Europa har ligeledes brug for en seriøs og effektiv genindustrialiseringspolitik. De seneste kriser har afsløret svagheder, der bør betragtes som muligheder for genopretning.

1.6. Ud over at mærkningen med den lovbestemte garantiperiode skal håndhæves, er der behov for i højere grad at beskytte forbrugerne mod sammenblandinger af lovbestemt og handelsmæssig garanti. Desuden bør man inden for garantiens rammer fremme reparation frem for udskiftning, men uden at begrænse forbrugernes frie valg af afhjælpende foranstaltninger.

1.7. Med henblik på at fremme længere levetid for varer bifalder EØSU tilføjelsen af nye former for handelspraksis på listen over handlinger, der betragtes som vildledende. Imidlertid anmoder EØSU Kommissionen om at gå videre end oplysningspligten på tre punkter: — de teknikker, der anvendes til at forkorte et produkts levetid. Efter EØSU's opfattelse bør denne form for praksis medtages som vildledende handelspraksis i tillæg til selve fraværet af oplysning — manglende reparationsmuligheder for visse varer: Også her kunne det betragtes som vildledende handelspraksis forsætligt at forhindre reparation og ikke blot som fravær af oplysning herom — opdateringer, som kan forårsage funktionsfejl: I den henseende bør der indføres krav om opdateringens reversibilitet.

1.8. Styrkelsen af forbrugerens handlekraft bør ledsages af en bedre beskyttelse mod vildledende reklamer. I den forbindelse bør den juridiske ramme for reklame sikre, at målene for bæredygtig udvikling integreres bedre

1.9. I reklame bør det således være forbudt at anvende uberettigede anprisninger, sådan som det ofte er tilfældet med CO 2 -neutralitet, og at omtale eller vise en adfærd, som er i strid med beskyttelsen af miljøet og bevarelse af naturressourcer. Der er også behov for øget kapacitet til at kontrollere miljøanprisninger.

1.10. For at undgå forvirring og imødegå udbredelsen af ofte selvproklamerede miljømærker bør Kommissionen i højere grad fremhæve EU-miljømærket og nødvendigheden af certificeringstiltag på mærkningsområdet.

1.11. EØSU anmoder om, at EU forbedrer beskyttelsen af whistleblowere, som foretager indberetninger om produkters miljøegenskaber, for at advare om vildledende handelspraksis.

1.12. Endelig opfordrer EØSU Kommissionen til at fremme en stærk bevidstgørelse af forbrugerne om betydningen af ansvarligt forbrug.

2. Resumé af Kommissionens dokument

2.1. Forslaget til direktiv har til formål at styrke forbrugernes rettigheder ved at ændre to direktiver, der beskytter forbrugernes interesser på EU-plan, nemlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF ( 1 ) om urimelig handelspraksis og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU ( 2 ) om forbrugerrettigheder. Forslaget sigter mod at bidrage til en cirkulær, ren og grøn EU-økonomi ved at sætte forbrugerne i stand til at træffe informerede købsbeslutninger og dermed bidrage til et mere bæredygtigt forbrug. Det er også rettet mod urimelig handelspraksis, der vildleder forbrugerne og forhindrer dem i at træffe bæredygtige forbrugsvalg.

2.3. Forslaget indeholder en række foranstaltninger til ajourføring af den eksisterende forbrugerlovgivning for at sikre, at forbrugerne beskyttes og aktivt kan bidrage til den grønne omstilling. Forbrugerrettighedsdirektivet pålægger i øjeblikket de erhvervsdrivende at give forbrugerne oplysninger om varernes eller tjenesteydelsernes vigtigste egenskaber.

2.4. Da der imidlertid ikke er noget krav om at oplyse om fraværet af handelsmæssige garantier for holdbarhed, tilskynder direktivet ikke i tilstrækkelig grad producenterne til at give forbrugerne sådanne garantier. Forskning viser, at når forbrugerprodukter sælges med en handelsmæssig garanti, er oplysningerne herom og den måde, hvorpå forbrugerne opkræves herfor, ofte uklare, upræcise eller ufuldstændige, hvilket gør det vanskeligt for forbrugerne at sammenligne produkter og skelne mellem den handelsmæssige garanti og den (obligatoriske) retlige garanti ( 6 )

2.5. Desuden indeholder direktivet ikke specifikke krav om, at forbrugerne skal informeres om varers reparationsmuligheder. Disse oplysninger, som vil tilskynde til reparation af varer og være særlig nyttige med hensyn til at hjælpe forbrugerne med at bidrage til en cirkulær økonomi, mangler i høj grad på salgsstedet. Nylige undersøgelser viser, at op mod 80 % af forbrugerne i EU angiver, at de har svært ved at finde oplysninger om, hvor let det er at reparere et produkt ( 7 )

3. Generelle bemærkninger

3.1. De fleste europæiske forbrugere beklager manglen på oplysninger om de miljømæssige virkninger af forbrug. Den offentlige høring, som Kommissionen arrangerede, bekræftede dette forhold. I 2012 viste Eurobarometerundersøgelsen om europæiske forbrugeres adfærd i forbindelse med og holdning til grønne produkter, at 92 % af de europæiske respondenter går ind for, at information om produkters levetid gøres tilgængelig.

3.2. En sådan mangel på information er skadelig, da klar og letforståelig information vil kunne fremme en adfærdsændring. Denne virkning blev bekræftet i EØSU's undersøgelse blandt 3 000 europæiske forbrugere med en simulering af angivelsen af gængse forbrugsvarers levetid på et websted for onlinesalg. Ifølge denne undersøgelse fører angivelse af levetiden til 56 % større salg af varer med lang levetid.

3.3. Manglende oplysninger til forbrugerne har særlig stor social betydning. Vanskeligheder i relation til købekraften gør det endnu vigtigere at hjælpe mellemindkomstgrupper og de dårligst stillede socialgrupper til at få varer repareret og til et mere ansvarligt forbrug. Bedre forbrugeroplysning med enkle midler kan medvirke til at gøre et ansvarligt forbrug mere tilgængeligt for de mest sårbare grupper.

3.4. Bedre forbrugeroplysning bidrager til at styrke de europæiske virksomheders forretningsmodel. Over for dumpingrisikoen som følge af import af billige varer kan mikrovirksomheder, SMV'er og deres ordregivere blive mere synlige for forbrugerne. De vil således kunne fremhæve kvaliteten af produkter, der er udviklet i Europa.

3.5. Europæiske detailhandlere og fysiske forretninger kan ligeledes udnytte den fremtidige udvikling i lovgivningen positivt, eftersom den vil øge deres komparative fordel i forhold til onlinebutikker. Den fysiske sælgers rådgivende rolle forstærkes nemlig af de nye krav om oplysninger til forbrugerne. En sådan udvikling er gunstig for styrkelsen af beskæftigelsen i EU. I den henseende skal der være de rette menneskelige ressourcer i Europa. EØSU opfordrer derfor Kommissionen til at støtte uddannelsesindsatsen i virksomhederne, navnlig SMV'erne.

3.6. Det er nødvendigt med passende miljøoplysning, men det er vigtigt at sikre, at samtlige miljøvirkninger medtages. Klimaaftrykket målt i drivhusgasemissioner indtager en central plads i den offentlige debat, men det udgør kun en del af miljøbelastningen. Således viser analyser af produkters livscyklus, at de fleste forbrugsvarers miljøbelastning hovedsageligt stammer fra ressourceudvinding og produktfremstilling, hvorfor en miljøprioritering bør fokusere på at forlænge produkternes levetid.

3.7. På grund af alle disse aspekter er europæernes gennemsnitsforbrug imidlertid ikke miljømæssigt bæredygtigt. Efter beregningen af f.eks. miljøaftrykket vil en europæers livsstil kræve, hvad der svarer til 2,8 jordkloder.

3.8. I mange tilfælde fører produkternes design til en reducering af deres levetid, enten på grund af tekniske processer, hindringer for reparation eller softwareteknikker. Den deraf følgende for tidlige forældelse udgør en af de vigtigste årsager til utilfredshed blandt forbrugerne, der udsættes for en betragtelig informationsskævhed.

3.9. Endelig bemærker EØSU, at krigen i Ukraine gør det endnu mere påkrævet at styrke den europæiske strategiske autonomi. Ud fra dette synspunkt bør initiativer, der bidrager til at forbedre produkternes levetid, navnlig initiativer vedrørende strategiske metaller, fremmes.

4. Særlige bemærkninger

4.1. Yderligere oplysninger til forbrugerne om varers holdbarhed

4.1.1. I betragtning af hvor vigtigt spørgsmålet om produkters levetid er, er det nødvendigt at skærpe forbrugeroplysningen. Derfor hilses Kommissionens forslag velkommen, da det sigter mod systematisk tilføjelse af oplysninger om tilgængeligheden af reservedele, om brugervejledninger og om varigheden af den periode, hvori der leveres softwareopdateringer.

4.1.2. Det bør påpeges, at manglende information ganske vist er skadelig, men at for mange eller for tekniske oplysninger er næsten lige så skadeligt.

4.1.3. EØSU advarer Kommissionen om de potentielle ulemper, som nye oplysninger ved hjælp af e-etiketter eller QR-koder kan give anledning til. Ud over det øgede digitale miljøaftryk, som disse teknikker medfører, bør det påpeges, at enhver yderligere handling såsom at skulle tage sin smartphone frem, klikke, tage screenshot mv. er endnu en hindring for ansvarligt forbrug.

4.1.4. Kommissionens forslag går i den rigtige retning, for det kæder kommunikationsaspekterne sammen med problemerne med for tidlig forældelse af produkter. Det første skridt hen mod bedre forbrugeroplysning bør være indførelsen af en score for reparationsmulighed for så mange varer som muligt, sådan som det har været tilfældet i Frankrig siden 2021. Reparationsmuligheden er nemlig et af de aspekter af en vares holdbarhed, der er lettest at måle.

4.1.5. For at være på højde med udfordringerne bør scoren for reparationsmulighed være udformet på en ambitiøs måde i mindst to henseender. Dels bør den omfatte flest mulige elektriske og elektroniske produkter samt husholdningsapparater. Dels bør alle aspekter af reparationsmuligheden medtages, herunder omkostningerne ved reparation (pris for delene), tilgængeligheden af reservedele og vilkårene for softwaresupport.

4.1.6. Efter EØSU's mening bør en ambitiøs forbrugeroplysningspolitik ikke begrænse sig til reparationsmuligheder. For forbrugerne forventer især, at produkterne holder længe, ikke at de kan repareres. EØSU har i øvrigt tidligere udtalt sig herom ( 8 ) . EU bør indføre en enkel indikator, som oplyser om et produkts holdbarhed, herunder reparationsmulighed såvel som robusthed og mulighed for opgradering, hvilket indirekte vil støtte genindustrialiseringen i Europa. Dette princip, der naturligvis skal aftales med de berørte parter med hensyn til, hvordan det skal gennemføres og anvendes progressivt, bør indgå i Kommissionens forslag, også selv om en af forbrugernes vigtigste forventninger risikerer at blive tilsidesat.

4.1.7. Det er nødvendigt at arbejde videre med garantierne for at forbedre forbrugeroplysningen. Først og fremmest bør Kommissionen bekræfte et enkelt princip, nemlig at eksistensen og varigheden af garantien for kontraktmæssighed (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/771 ( 9 ) ) skal fremgå alle steder, i fysiske forretninger og onlinebutikker, for samtlige omfattede varer. Det bør nemlig være en prioritet at håndhæve gældende ret, inden der tilføjes nye rettigheder.

4.1.8. EØSU glæder sig over hensynet til, at det kan være svært for forbrugerne at skelne mellem handelsmæssig garanti og retlig garanti. Det er derfor positivt, at Kommissionen fastsætter, at disse handelsmæssige garantier ikke må skabe forvirring.

4.1.9. For at øge garantiens gavnlige virkninger for miljøbeskyttelsen kunne den fremme reparation af den beskadigede vare og ikke udskiftning af den med en ny vare. EU kan arbejde for, at reparation skal prioriteres frem for udskiftning ved fejl ved at gøre reparation til et lettere, hurtige og mere bekvemt valg for forbrugerne.

4.1.10. I tilknytning til disse foranstaltninger kan en bevidstgørelse af borgerne bidrage til denne omstilling af forbruget i endnu videre omfang. Således bør kampagner om den rette adfærd som ansvarlig forbruger (information, genbrug, reparation, vedligeholdelse af produkter) fremmes, endog foranlediges af EU, herunder med støtte fra det organiserede civilsamfund, der kan spille en afgørende rolle i forbindelse med dette forslag.

4.2. Skærpelse af bestemmelserne ud over oplysningspligten

4.2.1. Hvis EU udelukkende straffer manglende oplysning, åbnes der mulighed for at legalisere en sådan praksis, der imidlertid er uforenelig med forbruger- og miljøbeskyttelse. EU kan ikke nøjes med at forbyde manglende oplysning om en teknik, der har til formål at begrænse et produkts levetid, men bør helt forbyde denne praksis. Med andre ord vil det ikke være forståeligt, hvis EU sender et signal om, at planlagt forældelse er tilladt, hvis bare forbrugerne oplyses herom. Bestemmelsen bør gøre det klart for producenterne, at produkter i Europa ikke må være designet til for tidligt svigt.

4.2.2. På samme måde indebærer de øvrige formuleringer i direktivet en risiko for ikke at beskytte forbrugerne tilstrækkeligt. Det er ikke nok at forpligte producenten til at oplyse forbrugerne om, at en vare ikke kan repareres. Det er denne forsætlige manglende reparationsmulighed, som helt bør forbydes.

4.2.3. Som det er EØSU og Kommissionen bekendt, stammer softwareopdateringer ofte fra software, der bruger alt for meget hukommelse og energi, hvilket reducerer internetforbundet udstyrs levetid. Lovgivningen bør ikke alene kræve, at producenten oplyser forbrugerne om de uønskede virkninger af en opdatering. Også her kan man let forestille sig, hvordan denne oplysning kan være skjult i et væld af positive oplysninger om den pågældende opdatering, som får forbrugeren til at acceptere den.

4.3. Rammer og sanktioner for praksis, der begrænser forbrugernes handlemuligheder

4.3.1. Som Kommissionen med rette gør opmærksom på, er grønvaskning en af de største hindringer for forbrugeroplysning til fremme af den grønne omstilling. I forslaget til direktiv anføres med rette, at det er nødvendigt at pålægge sanktioner for generiske miljøanprisninger, der ikke kan vurderes objektivt og ikke kan bevises.

4.3.2. EØSU bifalder forbuddet mod at anvende bæredygtighedsmærker, som ikke er underlagt en formel certificeringsordning. En gradvis og samordnet udvikling af en europæisk score, som foreslås i denne udtalelse, vil imødekomme dette behov.

4.3.3. Andre miljøanprisninger skader ofte god forbrugeroplysning. Det er rimeligt at forbyde at fremhæve miljøpræstationer, hvis de kun vedrører én af produktets egenskaber, eller hvis de blot opfylder retlige forpligtelser eller svarer til gængs praksis.

4.3.4. Fremme af ansvarligt forbrug indebærer ligeledes en styrkelse af certificeringsmærker for seriøse miljøtiltag. I den henseende anvendes EU-miljømærket stadig alt for lidt, selv om der er sket fremgang. Det bør overvejes at yde støtte til, at dette mærke bliver mere tilgængeligt, og til at iværksætte en passende informationskampagne.

4.3.5. Som en logisk følge heraf bør den retlige ramme for reklame i højere grad integrere principperne om bæredygtig udvikling, herunder ved at skærpe reglerne for reklame for de mest forurenende produkter, hvilket ligger i forlængelse af EØSU's nylige udtalelse om emnet ( 10 )

4.3.6. Efter samme logik det i reklamer undgås, at der anvendes miljøanprisninger vedrørende hele produktet, hvis de kun vedrører visse aspekter af produktet, og der bør være forbud mod at fremsætte uberettigede anprisninger, sådan som det alt for ofte er tilfældet med CO 2 -neutralitet, og at omtale eller udvise en adfærd, der er i strid med beskyttelsen af miljøet og bevarelse af naturressourcer. Desuden bør det forbydes i reklamer at skabe forestillinger, der kan bidrage til at banalisere eller fremme praksis eller idéer, som strider mod målene for bæredygtig udvikling.

4.3.7. For på et tidligt tidspunkt at advare om vildledende handelspraksis er det ofte nødvendigt at være i besiddelse af oplysninger fra markedsførerne selv. Imidlertid er der på nuværende tidspunkt ikke mange whistleblowere på dette område på grund af frygt for repressalier. Indberetningsproceduren i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1937 ( 11 ) bør kunne anvendes på disse whistleblowere.

Alle disse bestemmelser vil kun blive fuldt effektive, hvis de fastlægges i samråd med de økonomiske aktører, som repræsenterer store såvel som små og mellemstore virksomheder, og med arbejdsmarkedets parter, forbrugerorganisationer og civilsamfundet i bredere forstand. EØSU mener, at denne politik er af central betydning, fordi den understøtter en konkurrencepræget markedsmodel, som er tilpasset miljøudfordringerne, tager hensyn til forbrugerne og de europæiske økonomiske aktørers konkurrenceevne og er forenelig med udfordringerne i forbindelse med europæisk strategisk autonomi.

Bruxelles, den 14. juli 2022. Christa SCHWENG Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149 af 11.6.2005, s. 22).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF (EUT L 304 af 22.11.2011, s. 64).

(3) COM(2020) 696 final af 13. november 2020.

(4) COM(2020) 98 final af 11. marts 2020.

(5) COM(2019) 640 final af 11. december 2019.

(6) Kommissionen, »Consumer market study on the functioning of legal and commercial guarantees for consumers in the EU, 2015«. Undersøgelse til støtte for Kommissionens konsekvensanalyse: »Study on Empowering Consumers Towards the Green Transition«, juli 2021. »Commercial warranties: are they worth the money?« ECC-Net, april 2019.

(7) Kommissionen, »Behavioural Study on Consumers’ Engagement in the Circular Economy«, 2018, s. 81.

(8) EUT C 67 af 6.3.2014, s. 23.

(9) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/771 af 20. maj 2019 om om visse aspekter af aftaler om salg af varer, om ændring af forordning (EU) 2017/2394 og direktiv 2009/22/EF og om ophævelse af direktiv 1999/44/EF (EUT L 136 af 22.5.2019, s. 28).

(10) EUT C 105 af 4.3.2022, s. 6.

(11) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1937 af 23. oktober 2019 om beskyttelse af personer, der indberetter overtrædelser af EU-retten (EUT L 305 af 26.11.2019, s. 17).