9. 7. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 171/43 
Bruxelles,  den  5. april  1979. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Fabrizia  BADUEL  GLORIOSO 
Udtalelse  om »Forslag  til Rådets  direktiv  om tilnærmelse  af medlemsstaternes  ved  lov eller 
administrativt  fastsatte  bestemmelser  om vildledende  og illoyal  reklame« 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske  Fælles-
skabers  Tidende  nr.  C 70 s. 4 af 21. marts  1978 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  10.  marts  1978  i medfør  af artikel  100  i Traktaten  om oprettelse  af 
Det europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  om det 
nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 167.  plenarforsamling  holdt  i Bruxelles, 
den 4. og 5. april  1979  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Dei 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  100, 
under  henvisning  til anmodning  af 10.  marts  1978,  fra 
Rådet  for de europæiske  Fællesskaber, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af dets  præsidium 
den 29. marts  1978  om at pålægge  Afdelingen  for mil-
jøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og forbrug  at udarbejde 
udtalelse  og beretning, 
under  henvisning  til udtalelse-  fremsat  af Afdelingen 
for miljøbeskyttelse,  sundhedsvæsen  og  forbrug  den 
6. marts  1979. 
under  henvisning  til beretning  aflagt  af ordføreren,  hr. 
Ramaekers,  og 
under  henvisning  til forhandlingerne  på sin 167.  plenar-
forsamling  den  4. og 5. april  1979,  mødet  den  5. april 
1979  — efter  fremgangsmåden  med  afstemning  med  angivelse  af 
navn,  jf. forretningsordenens  artikel  45,  med  77 stem-
mer mod  2, mens  39 undlod  at stemme 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. Almindelige  bemærkninger 
1.1. Udvalget  konstaterer,  at Kommissionen  har  taget 
initiativ  til at gennemføre  et af de vigtige  punkter  i »Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskabs  første  program  for 
en politik  vedrørende  forbrugerbeskyttelse  og -oplys-
ning«  med  sit forslag  om harmonisering  af medlemssta-
ternes  lovgivninger  om vildledende  og illoyal  reklame. 
1.2. Udvalget  er klar  over,  at reklame  må  betragtes 
som et socio-økonomisk  fænomen,  som  er en naturlig 
del af nutidens  samfund  og handelsmetoder,  og spiller 
Nr. C 171/44 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 9. 7. 79 
en vigtig  rolle  dels  på det konkurrencemæssige  område, 
dels i forholdet  mellem  erhvervslivet  og forbrugerne. 
1.3. Udvalget  kan  derfor  støtte  Kommissionen,  når den 
med dette  direktiv  fremlægger  forslag  til juridiske  foran-
staltninger  over  for vildledende  og illoyal  reklame. 
1.4. Det  er i denne  forbindelse  navnlig  opmærksom  på 
forbrugernes  sårbarhed,  da disse  ikke  alene  er udsat  for 
en massiv  reklamepåvirkning,  men  også  er mål  for  en 
række  meget  forskellige  reklameformer,  hvoraf  nogle 
undertiden  er'vildledende  og illoyale. 
1.5. Udvalget  er i øvrigt  enig  med  Kommissionen  i, at 
reklamen  i stigende  grad  rækker  ud over  medlemssta-
ternes  grænser;  denne  udviskning  af grænserne  er en af 
de logiske  og uundgåelige  følger  af internationalise-
ringen  af markederne. 
1.6. Når  de økonomiske  kræfter  organiserer  sig inter-
nationalt,  og  når  medlemsstaterne  medvirker  hertil 
gennem  oprettelsen  af et fælles  marked  for  varer  og 
tjenesteydelser,  finder  Udvalget  det  påkrævet,  at med-
lemsstaterne,  hvis  dette  marked  skal  kunne  fungere, 
gradvis  harmoniserer  deres  lovgivning,  når  denne  hin-
drer den  økonomiske  integration.  En harmonisering  af 
medlemsstaternes  ved  lov  eller  administrativt  fastsatte 
bestemmelser  om vildledende  og illoyal  reklame  imøde-
kommer  denne  målsætning. 
1.7. Endelig  konstaterer  Udvalget,  at direktivforslaget 
tilsigter  en bedre  beskyttelse  af forbrugerne  mod  vildle-
dende  og illoyal  reklame,  eftersom  det med  sin defini-
tion på vildledende  og illoyal  reklame,  med  sin tilladelse 
til sammenlignende  reklame  inden  for bestemte  grænser, 
med sit krav  om,  at medlemsstaterne  træffer  egnede 
juridiske  foranstaltninger,  og ved  at forpligte  annoncø-
ren til at bevise  rigtigheden  af sine  påstande  beskytter 
forbrugeren  bedre  end  den  aktuelle  lovgivning  i visse 
medlemsstater.  Endvidere  vil forbrugeren  få et ensartet 
juridisk  redskab  i hænde,  som  kan  beskytte  dem  over 
for industri-  og handelsverdenen,  som  integreres  i stadig 
stigende  grad. 
1.8. Udvalget  påpeger,  at reklame  også  omfatter  andre 
aspekter  af interesse  for forbrugeren  uden  nødvendigvis 
at være  usand,  hvilket  i øvrigt  fremgår  af pkt.  30 i det 
første  forbrugerprogram  (»beskyttelse  mod  sådan  re-
klame,  som  ikke  respekterer  forbrugerens  personlige 
frihed«).  Udvalget  anmoder  Kommissionen  om  at 
undersøge  disse  øvrige  aspekter,  når  spørgsmålet  tages 
op igen. 
2. Særlige  bemærkninger 
2.1. Direktivets  formål  (artikel  1) 
2.1.1.  Udvalget  godkender  direktivets  målsætninger  og 
generelle  sigte,  da der  ikke  blot  er tale  om at beskytte forbrugere  og konkurrenter,  men  også  offentligheden 
som sådan  mod  vildledende  og il- loyal  reklame,  som 
har det  formål  at fremme  afsætningen  af varer  eller 
tjenesteydelser. 
2.2. Definition  på  reklame  (artikel  2) 
2.2.1.  Udvalget  konstaterer  med  tilfredshed,  at rekla-
mebegrebet  er klart  defineret,  men  at definitionen  sam-
tidig  giver  direktivet  et meget  bredt  praktisk  grundlag 
samt  et passende  udgangspunkt  for  fastlæggelsen  af 
bestemmelser  vedrørende  vildledende  og  illoyal  re-
klame;  det glæder  sig i den  forbindelse  over,  at direkti-
vet omfatter  såvel  løsøre  og fast  ejendom  som  tjene-
steydelser. 
2.2.2.  Udvalget  konstaterer,  at direktivet  ved  anven-
delse  af udtrykket  »ytring«  opnår  at dække  samtlige 
reklameformer  uden  sondring  mellem  de  anvendte 
medier  eller  kommunikationskanaler  eller  mellem  de 
såkaldte  specialiserede  og ikke-specialiserede  kommuni-
kationsmidler. 
2.3. Definitionen  på  vildledende  reklame  (artikel  2) 
2.3.1.  Udvalget  mener,  at definitionen  på vildledende 
reklame  bør  fokusere  på fænomenet  i sig selv  uden 
hensyntagen  til faktorer  som  f.eks.  uagtsomhed  eller 
forsætlig  forsømmelse  fra annoncørernes  side  eller  de 
faktiske  skader,  der er forvoldt  den  klagende  part. 
2.3.2.  Af  samme  grund  mener  Udvalget  — i modsæt-
ning  til hvad  der  fremgår  af direktivforslaget  — at en 
definition  på vildledende  reklame  hverken  kan  dreje  sig 
om det publikum,  hvortil  reklamen  henvender  sig,  eller 
de personer,  der kan  tænkes  at blive  nået  af den.  Der  er 
her tale  om rent  subjektive  begreber,  som  vil begrænse 
direktivets  virkekraft.  Udvalget  mener,  at det i sådanne 
tilfælde  vil være  mest  hensigtsmæssigt  at lade  domstolen 
tage stilling  til spørgsmålet. 
2.4. Definition  på  illoyal  reklame  (artikel  2) 
2.4.1.  Udvalget  konstaterer,  at direktivforslagets  defini-
tion på illoyal  reklame  tilsigter  en sanering  på reklame-
området: 
2.4.2.  Specielt  med  hensyn  til: 
— punkt  c):  Udvalget  frygter  imidlertid,  at direktiv-
forslaget  i den  nuværende  formulering  vil kunne 
hindre  lovlig  reklamevirksomhed,  som  foranstaltes 
af forsikringsselskaber  og forhandlere  af tyverisik-
9. 7. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 171/45 
ringsanordninger,  sikkerhedsseler  og tilladte  selvfor-
svarsmidler;  Udvalget  foreslår  derfor  teksten  affattet 
således,  at der  tillades  reklamer,  som  på passende 
vis, og  når  rimeligheden  taler  derfor,  henleder 
opmærksomheden  på de farer,  som  vi desværre  alle 
er udsat  for; 
— punkt  c) og d): hvad  angår  reklame,  der  indebærer 
race-  eller  kønsdiskriminering,  bør man  efter  Udval-
gets mening  sikre  sig, at direktivet  ikke  er i modstrid 
med visse  allerede  eksisterende  love  i bestemte 
medlemsstater  (f.eks.  »The  Sex  Discrimination  Aet« 
og »The  Race  Relations  Aet«  i Storbritannien): 
— punkt  e) : Udvalget  ønsker  ordet  »udnytter«  erstat-
tet med  »misbruger«. 
2.4.3.  Endelig  anmoder  Udvalget  om,  at der i direktiv-
forslaget  gives  en definition  på begrebet  tjenesteydelser. 
2.5. Kriterier  vedrørende  vildledende  og  illoyal  re-
klame  (artikel  3) 
2.5.1.  Udvalget  konstaterer,  at der ikke  er opstillet  en 
udtømmende  fortegnelse  over  de faktorer,  der  skal 
lægges  til grund  for vurderingen  af, om der  er tale  om 
vildledende  eller  illoyal  reklame,  men  ville  dog  finde  det 
ønskeligt,  om  fortegnelsen  omfattede  vildledning,  som 
kunne  skyldes  selve  ytringens  form.  Der  er faktisk  til-
fælde,  hvor  forbrugeren  ikke  opfatter  eller  er for længe 
om at opfatte  en given  ytrings  reklamemæssige  karak-
ter, selv  om annoncøren  i realiteten  har  villet  opnå  en 
reklameeffekt. 
2.5.2.  Udvalget  foreslår,  at man  omformulerer  direk-
tivforslagets  artikel  3, stk.  2, således  at reklame  beteg-
nes som  vildledende  ikke  blot  når  væsentlige  oplys-
ninger  bevidst  er udeladt,  men  også  når annoncøren  helt 
overflødigt  anfører  oplysninger,  som  er helt  utilstrække-
lige eller  kan  føre  til, at forbrugeren  drager  fejlagtige 
konklusioner. 
2.6. Sammenlignende  reklame  (artikel  4) 
2.6.1.  Udvalget  konstaterer,  at  direktivet  tillader 
sammenlignende  reklame,  såfremt  denne  indeholder  en 
sammenligning  af væsentlige,  sammenlignelige  og kon-
trollerbare  elementer  og hverken  er vildledende  eller 
illoyal. 
Udvalget  konstaterer  dog,  at dette  for nogle  medlems-
staters  vedkommende  er en ny form  for reklame,  som 
den stiller  sig tvivlende  over  for. 
2.6.2.  Udvalget  foreslår  derfor  en fem-årig  prøvepe-
riode,  efter  hvilken  der på grundlag  af de praktiske  erfa-
ringen  tages  endelig  stilling  til, hvorvidt  det  vil være hensigtsmæssigt  at bevare  eller  udelukke  sammenlig-
nende  reklame. 
2.7. Retsforskrifter  mod  vildledende  og illoyal  reklame 
(artikel  S) 
2.7.1.  Udvalget  er klar  over,  at EF's  traktater  ikke 
åbner  mulighed  for i direktivforslaget  mere  præcist  og 
konkret  at tage  stilling  til, hvilken  form  for retsforskrif-
ter (civilretlige,  strafferetlige  og/eller  administrative 
forskrifter),  der skal  vedtages  i medlemsstaterne  mod 
vildledende  og illoyal  reklame  med  det formål  at opnå 
en harmonisering  af lovgivningerne  også  på dette  om-
råde. 
2.7.2.  Udvalget  mener  imidlertid: 
— at det i direktivet  skal  pålægges  medlemsstaterne  at 
gennemføre  let adgang  til retsbeskyttelse  såvel  for 
enkeltpersoner  som  for erhvervs-  og repræsentative 
forbrugerorganisationer; 
— at der i direktivet  bør lægges  vægt  på hurtig  retsfor-
følgning  og rettens  adgang  til med  foreløbig  eller 
endelig  virkning  at nedlægge  forbud  mod  eller 
påbyde  standsning  af reklame,  som  forekommer 
vildledende  eller  illoyal,  uden  at den  klagende  part 
behøver  at føre  bevis  for skyldsspørgsmålet  eller  for, 
at der faktisk  er lidt  skade; 
— at direktivforslaget  bør  give  parterne  mulighed  for 
over  for hinanden  at forelægge  deres  synspunkter, 
så problemerne  eventuelt  kunne  løses  i mindelighed; 
— at domstolene  bør  have  en vis adgang  til, når de af 
hensyn  til de involverede  interesser  skønner  det 
hensigtsmæssigt,  enten  at kræve  offentliggørelse  af 
et korrigerende  udsagn  eller  af domstolens  afgørelse 
i sin helhed  eller  i uddrag; 
— at medlemsstaterne  bør  indføre  effektive  lovbe-
stemmelser  om  såvel  erstatning  for  materiel  og 
immateriel  skade  som  om  utilbørlig  vinding  med 
henblik  på en gradvis  sanering  af reklamesektoren 
og eventuel  tildeling  af passende  erstatningsgodt-
gørelser  til den  skadelidte  part; 
— at direktivet  senere  bør suppleres  med  bestemmelser, 
der skaber  bedre  mulighed  for at forbrugerne,  når 
der er tale  om kontrakter,  som  domstolene  finder  er 
blevet  indgået  på grundlag  af vildledende  og illoyal 
reklame,  i det mindste  gældende  for de lande,  hvor 
sådanne  bestemmelser  ikke  findes. 
2.8. Omvendt  bevisbyrde  (artikel  6) 
2.8.1.  Udvalget  er fuldt  ud klar  over  den  juridiske 
betydning  af direktivforslagets  bestemmelser,  ifølge 
hvilke  det altid  er annoncøren,  der har  bevisbyrden  for 
Nr. C 171/46 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 9. 7. 79 
rigtigheden  af de fremførte  påstande,  medens  den  kla-
gende  part  i alle  andre  tilfælde  har bevisbyrden. 
2.8.2.  Udvalget  konstaterer  i den  forbindelse,  at und-
tagelsen  fra^Je  generelle  retsprincipper  ikke  er en retlig 
nyskabelse,  da der i nogle  medlemsstater  allerede  findes 
retligt  belæg  for at lade  bevisbyrden  påhvile  den  ind-
stævnede  part,  navnlig  når  denne  har  bedre  mulighed 
for at føre  bevis  end  den  klagende  part. 
2.8.3.  Ud  fra denne  synsvinkel  kan  afdelingen  gå ind 
for Kommissionens  forslag  om omvendt  bevisbyrde,  da 
man er klar  over,  at denne  bestemmelse  beskytter  såvel 
de konkurrenter,  hvis  reklame  er loyal  som  forbrugerne 
og offentligheden  i almindelighed. 
2.8.4.  Udvalget  ønsker  at understrege,  at den  om-
vendte  bevisbyrde  kun  bør  gælde  i forbindelse  med 
bevisførelse  for kontrollerbare,  dvs.  objektive,  påstande 
fra annoncørens  side. 
2.8.5.  Som  det fremgår  af »Bemærkningerne«,  er der 
kun tale  om omvendt  bevisbyrde  i tilfælde  af en tvist,  og 
annoncøren  har  ingen  oplysningspligt  over  for en kon-
kurrent  eller  forbruger.  Udvalget  er imidlertid  af den 
opfattelse,  af den  foreslåede  ordning  ikke  må  kunne 
benyttes  af konkurrenter  til at tvinge  annoncøren  til at 
afsløre  forretningshemmeligheder. 
2.9. S elv disciplinære  organer  (artikel  7) 
2.9.1.  Udvalget  anerkender,  at de i visse  medlemsstater 
eksisterende  selvdisciplinære  organers  kontrol  med 
reklame  har  kunnet  være  nyttigt.  Alligevel  godkender 
Udvalget  de bestemmelser  i direktivforslaget,  som  sikrer 
den enkelte  organisation  eller  person  retten  til eventuel 
at gå til domstolene. 
Bruxelles,  den  5. april  1979. 2.9.2.  Selv  om man  kunne  forestille  sig, at de selvdisci-
plinære  organer  fik beføjelser  til at afgøre  tvistmål  mel-
lem erhvervsdrivende  indbyrdes,  vil domstolene  dog 
fortsat  bedst  kunne  varetage  beskyttelsen  af forbrugerne 
og offentligheden. 
2.10.  Nationale  bestemmelser  (artikel  8) 
2.10.1.  Udvalget  er klar  over,  at bestemmelserne  i 
dette  direktivforslag  ikke  yder  en maksimal,  men  en 
minimal  beskyttelse,  som  undtagelsesvis  vil kunne 
udbygges  gennem  nationale  bestemmelser.  Hensynet  til 
almenvellet  bør  gå forud  for ønsket  om en harmonise-
ring af lovgivningerne. 
2.10.2.  For  at undgå  at der opstår  yderligere  uoverens-
stemmelser  mellem  de nationale  lovgivninger  mener 
Udvalget,  at der i direktivforslaget  bør understreges,  at 
lovgivningerne  bør  tage  hensyn  til definitionerne  i arti-
kel 2, som  fastslår,  hvad  der  skal  forstås  ved  reklame 
samt  vildledende  og illoyal  reklame. 
2.10.3.  Da  ikke  alene  forbrugerne,  men  også  alle  andre 
økonomiske  grupper  har  interesse  i ærlig  og loyal 
reklamevirksomhed,  mener  Udvalget,  at artikel  8's 
anvendelsesområde  også  skal  omfatte  bestemmelser, 
som har  til formål  at beskytte  såvel  personer  med  virk-
somhed  inden  for  handel,  industri  og erhverv  som  of-
fentligheden  i al almindelighed. 
2.11.  Gennemførelsesfrist  (artikel  9) 
Udvalget  mener,  at det vil være  klogt  at forlænge  den 
fastsatte  frist  på 18 måneder  til 24 måneder,  da de 
nødvendige  foranstaltninger  til direktivets  gennemfø-
relse  i nogle  medlemsstater  vil kunne  medføre  radikale 
lovændringer. 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Fabrizia  BADUEL  GLORIOSO 
9. 7. 79 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 171/47 
BILAG 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
I. FØLGENDE  ÆNDRINGSFORSLAG  BLEV  FORKASTET  UNDER  DEBATTEN 
Pkt. 2.8.3  og 2.8.4 
De to punkter  affattes  således: 
»Udvalget  mener  ikke,  at omvendt  bevisbyrde  er påkrævet,  medmindre  der er grund  til at tro,  at en 
reklamepåstand  ikke  er i overensstemmelse  med  de faktiske  forhold,  og hvis  den  klagende  part  kun 
meget  vanskeligt  kan  bevise  urigtigheden.  Udvalget  mener  derfor,  at den  omvendte  bevisbyrde  er af 
for absolut  karakter  i Kommissionens  forslag.  Det  må endvidere  befrygtes,  at den  foreslåede  ordning 
vil kunne  benyttes  af konkurrenter  til at tvinge  annoncøren  til at afsløre  forretningshemmeligheder. 
Udvalget  anmoder  derfor  Kommissionen  om  at ændre  sit forslag:  1) i overensstemmelse  med  det 
ovenfor  fremførte,  og 2) således  at man  undgår  at tvinge  annoncøren  til at afsløre  forretnings-
hemmeligheder«. 
Begrundelse: 
Kommissionens  forslag  indebærer  en fundamental  ændring  af retsreglerne  i de fleste  medlemsstater, 
hvilket  ikke  forekommer  berettiget. 
Der tages  i ændringsforslaget  hensyn  til de vanskeligheder,  forbrugeren  kan  komme  ud for med  hensyn 
til bevisførelsen,  uden  at bevisbyrden  dog  konsekvent  pålægges  annoncøren. 
Resultatet  af afstemningen: 
50 stemte  for,  59 stemte  imod,  og 1 undlod  at stemme. 
II. EFTER  VEDTAGELSEN  AF  ET  ÆNDRINGSFORSLAG  UNDER  DEBATTEN  BLEV  ET NYT 
PUNKT  INDFØJET  I AFDELINGENS  UDTALELSE 
Pkt. 2.8.4. 
»2.8.4.  Udvalget  ønsker  at understrege,  at den  omvendte  bevisbyrde  kun  bør  gælde  i forbindelse 
med bevisførelse  for kontrollerbare,  dvs.  objektive,  påstande  fra annoncørens  side«. 
III. FØLGENDE  PASSUS  I AFDELINGENS  UDTALELSE  BLEV  ÆNDRET  EFTER  VEDTAGELSEN 
AF ET ÆNDRINGSFORSLAG  UNDER  DEBATTEN 
Pkt: 2.8.5  for 2.8.4: 
»2.8.5.  ... Udvalget  er imidlertid  af den  opfattelse,  at den  foreslåede  ordning  ikke  må kunne  benyttes 
af konkurrenter  til at tvinge  annoncøren  til at afsløre  forretningshemmeligheder«.