**! 
WSÊ 
UB KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 01.07.1998 
KOM(1998) 401 endelig udg. 
KOMMISSIONENS ANDEN RAPPORT 
til EUROPA-PARLAMENTET og RÅDET 
om gennemførelsen af direktivet om hvidvaskning af penge 

RESUME 
Dette er Kommissionens anden rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af 
direktivet om hvidvaskning af penge fra 1991. Rapporten søger at imødekomme de ønsker og 
anmodninger, som de to institutioner fremkom med i forbindelse med forelæggelsen af 
Kommissionens første rapport i 1995. 
I betragtning af hvidvaskningsproblemets globale karakter starter denne anden rapport med at 
sætte Den Europæiske Unions foranstaltninger mod hvidvaskning af penge ind i en større 
international sammenhæng. Under dette afsnit redegøres der for bestræbelserne på at sprede 
budskabet til tredjelande og for de betydelige fremskridt, der er gjort med hensyn til 
ratificeringen af de to vigtigste internationale konventioner om hvidvaskning af penge. 
For så vidt angår gennemførelsen af direktivet, er situationen yderst tilfredsstillende. Alle 
medlemsstaterne har omsat direktivet i national lovgivning, og på indeværende tidspunkt er der 
kun indledt én overtrædelsesprocedure. 
Rapporten noterer de store fremskridt, der i alle medlemsstaterne er gjort hen imod en 
kriminalisering af hvidvaskning af udbytte hidrørende fra en lang række alvorlige 
lovovertrædelser. 
Dernæst behandles spørgsmålet om bekæmpelse af hvidvaskning af penge gennem 
vekselererforretninger (bureaux de change) og andre potentielt ikke-regulerede finansielle 
aktiviteter. Også hvad angår udvidelsen af medlemsstaternes lovgivning om hvidvaskning af 
penge til at omfatte ikke-finansielle aktiviteter, kan der registreres fremskridt; rapporten 
kommer endvidere ind på spørgsmålet om anvendelsen af foranstaltningerne mod hvidvaskning 
af penge på visse ikke-finansielle erhverv, især de juridiske erhverv. 
På det ovennævnte og en række andre områder henviser rapporten til aspekter i den detaljerede 
handlingsplan til bekæmpelse af organiseret kriminalitet, som Det Europæiske Råd i 
Amsterdam har vedtaget. 
Endelig redegøres der for det arbejde, der foregår i forskellige fora med henblik på at forbedre 
samarbejdet og udvekslingen af oplysninger mellem de myndigheder, som beskæftiger sig med 
hvidvaskning af penge. 
Som ønsket af Europa-Parlamentet kommer rapporten også ind på udviklingen i de teknikker, 
der anvendes til hvidvaskning af penge, og redegør for det arbejde, der foregår i andre fora 
vedrørende de makroøkonomiske virkninger af hvidvaskning af penge. 
Der gives også nogle første oplysninger om resultaterne af foranstaltningerne til bekæmpelse af 
hvidvaskning af penge. Disse viser, at der indberettes suspekte transaktioner i alle 
medlemsstater. Antallet af indberettede retsforfølgelser og domfældelser er meget lavere. På 
samme måde synes de konfiskerede pengebeløb at være lave. 
Til sidst konkluderes det i rapporten, at det nu vil være hensigtsmæssigt at ajourføre og udvide 
direktivet i overensstemmelse med Parlamentets ønsker og henstillingerne i handlingsplanen 
vedrørende organiseret kriminalitet. 
I. INDLEDNING 
Rådets direktiv 91/308/EØF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det 
finansielle system til hvidvaskning af penge blev vedtaget den 10. juni 1991 '. 
I henhold til artikel 17 i ovennævnte direktiv skal Kommissionen med jævne mellemrum - og 
mindst hvert tredje år - udfærdige en rapport om gennemførelsen af dette direktiv og forelægge 
den for Europa-Parlamentet og Rådet. 
Kommissionens første rapport (KOM(95)54, endelig udg.) blev forelagt i marts 1995. Den 
omhandlede 12 medlemsstater, eftersom de tre lande, som på daværende tidspunkt havde 
tiltrådt Den Europæiske Union, tillige med Island og Norge, behandledes i en parallel rapport, 
som EFTA's Stående Udvalg havde udarbejdet om de EFTA-lande, der er medlem af Det 
Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), 
Denne anden rapport omhandler de 15 EU-medlemsstater. EFT A-myndighederne har 
udarbejdet en parallel rapport om de øvrige medlemmer af EØS, dvs. Island, Liechtenstein og 
Norge. 
Den første rapport redegjorde for gennemførelsen af direktivets bestemmelser i medlems­
staterne og for de problemer, der havde været hermed, og den påpegede desuden uløste 
problemer og svagheder ved det europæiske system til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Rådet behandlede rapporten i marts 1995, og dets konklusioner er gengivet i bilag 1 til denne 
rapport. 
Rådet betonede i sine konklusioner nødvendigheden af en mere samordnet anvendelse af 
direktivet, bl.a. med hensyn til hvilke kriminelle handlinger der er omfattet af lovgivningen om 
hvidvaskning af penge og spørgsmålet om at medtage erhverv og virksomhedskategorier uden 
for den finansielle sektor under direktivets bestemmelser. 
Rådet tilsluttede sig Kommissionens synspunkt, nemlig at en forudsætning for at styrke 
systemerne til bekæmpelse af hvidvaskning af penge er et tættere samarbejde mellem de 
myndigheder, der er involveret i bekæmpelsen af dette fænomen. 
Endelig opfordrede Rådet Kommissionen til at gå videre med undersøgelsen af de rejste 
spørgsmål og inden for 18 måneder aflægge rapport herom. 
Europa-Parlamentet har afholdt en bred debat om fænomenet hvidvaskning af penge og 
behandlet Kommissionens rapport i forskellige udvalg, og det har desuden arrangeret en høring 
herom. Parlamentets betænkning og beslutning blev vedtaget i juni 19962. Parlamentets 21-
punkts beslutning er gengivet i bilag 2 til denne rapport. 
1 EFTnr. L 166, 28-6-1991, s.77. 
2 Dokument A4-0187/96 og EFT nr. C 198, 8-7-1996, s.245. 
Europa-Parlamentet opfordrede Kommissionen til at fremkomme med flere oplysninger om de 
praktiske resultater af bestræbelserne på at bekæmpe hvidvaskning af penge, om de nye 
hvidvaskningsteknikker og om de makroøkonomiske følger af hvidvaskning. Det opfordrede 
desuden til, at lovovertrædelsen hvidvaskning af penge udvidedes til at omfatte hvidvaskning 
af udbytte hidrørende fra enhver form for organiseret kriminalitet, og det udtrykte ønske om, at 
direktivet umiddelbart gælder for erhverv og kategorier af virksomheder, som er indblandede i 
eller med stor sandsynlighed kan blive indblandede i hvidvaskning af penge,. Parlamentet 
opfordrede Kommissionen til inden for de næste to år at forelægge en detaljeret rapport og et 
forslag til ændring af det foreliggende direktiv, som kan udbedre de registrerede mangler i Den 
Europæiske Unions system til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Sigtet med denne rapport er inden for rammerne af et enkelt dokument dels at svare på de 
spørgsmål, som Rådet og Europa-Parlamentet rejser, og dels, så vidt det er muligt, at give de 
yderligere oplysninger, som Parlamentet efterspørger. 
I overensstemmelse med Parlamentets opfordringer og det mandat, Rådet har givet 
Kommissionen, anlægges der en bred synsvinkel i denne rapport. Den redegør for Unionens 
foranstaltninger til bekæmpelse af hvidvaskning som helhed og begrænser sig ikke 
nødvendigvis til den lovgivning, der gennemfører direktivet, eller til emner, som udelukkende 
hører ind under den første søjle. Den sætter desuden også Den Europæiske Unions bestræbelser 
ind i en international sammenhæng. 
Følgende bilag er knyttet til nærværende rapport: 
Bilag 1 Rådets konklusioner om Kommissionens første rapport 
Bilag 2 Europa-Parlamentets beslutning om den første rapport 
Bilag 3 Undertegnelse, ratificering og gennemførelse af Wiener- og Strasbourg­
konventionerne 
Bilag 4 Oversigt over kriminelle handlinger, som er omfattet af medlemsstaternes 
lovgivning til bekæmpelse af hvidvaskning af penge 
Bilag 5 Punkt 26 i rapporten om organiseret kriminalitet, som blev forelagt og vedtaget 
på Det Europæiske Råd i Amsterdam 
Bilag 6 Ikke-finansielle aktiviteter, som er omfattet af medlemsstaternes lovgivning til 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge 
Bilag 7 Egmont-gruppens konklusioner vedrørende mulighederne for samarbejde 
mellem medlemsstaternes finansielle efterretningsenheder 
Bilag 8 Data vedrørende indberetninger af suspekte transaktioner 
Bilag 9 Resultater af indberetningssystemet, retsforfølgelser og domfældelser 
II. Den EUROPÆISKE UNIONS FORANSTALTNINGER til BEKÆMPELSE af 
HVIDVASKNING af PENGE I INTERNATIONAL SAMMENHÆNG 
1. Generelt 
Ulovlig narkotikahandel og organiseret kriminalitet er et udpræget internationalt fænomen, der 
ikke tager hensyn til landegrænser. Også hvidvaskning af udbytte erhvervet ved grov 
kriminalitet bliver i stigende grad et internationalt fænomen, og de, der foretager hvidvaskning 
af penge, er rede til og i stand til at udnytte muligheder og svagheder i staternes 
beskyttelsessystemer overalt i verden. Kampen mod hvidvaskning af penge skal ses i et globalt 
perspektiv. Uanset hvor sofistikerede og avancerede systemer Den Europæiske Unions 
medlemsstater indfører, kan de let undergraves som følge af manglen på beskyttelsessystemer i 
andre lande eller huller i disse. Det er derfor bydende nødvendigt, at budskabet om bekæmpelse 
af hvidvaskning af penge spredes til og bliver hørt i alle verdens lande. 
Den internationale kamp mod hvidvaskning af penge forestås af Den Finansielle 
Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge (FAIT). Dette organ, som blev oprettet på 
G7-landenes topmøde i 1989, har i alt 28 medlemmer: 26 lande, som repræsenterer verdens 
største finansielle markeder, samt Europa-Kommissionen og Golfens Samarbejdsråd. Alle de 
15 EU-medlemsstater er medlemmer af FATF. 
FATF vedtog sine 40 rekommandationer i 1990 og ajourførte dem i 1996. Disse 
rekommandationer afspejler de foranstaltninger på områderne strafferetspleje og 
retshåndhævelse, det finansielle system og regulering af dette samt internationalt samarbejde, 
som medlemmerne af FATF har vedtaget at gennemføre, og som alle lande opfordres til at 
gennemføre. 
FATF har nu besluttet, at dets arbejde skal fortsætte, efter at gruppens nuværende mandat 
udløber i midten af 1999. En af gruppens vigtigste opgaver i de kommende år vil være at 
etablere et verdensomspændende net med det formål at udbrede budskabet om bekæmpelse af 
hvidvaskning af penge til alle verdenshjørner. FATF's oversigt over de fremtidige aktiviteter 
blev godkendt af FATF-ministrene og kommissionsmedlem Mario Monti den 28. april 1998 og 
af G7/8-topmødet den 15.-17. maj 1998. 
FN-systemet spiller også en stor rolle i bekæmpelsen af hvidvaskning af penge. I oktober 1996 
iværksatte De Forenede Nationers internationale narkotikakontrolprogram (UNDCP) et globalt 
program til bekæmpelse af hvidvaskning af penge, der gennemføres i samarbejde med FN's 
Kommission for Kriminalitetsforebyggelse og Strafferet (CPCJD). På denne måde udvider FN 
foranstaltningerne til bekæmpelse af hvidvaskning af penge til andre former for udbytte end 
det, der stammer fra narkotikahandel. UNDCP hører nemlig nu ind under De Forenede 
Nationers afdeling for narkotikakontrol og kriminalitetsforebyggelse (UNODCCP). Kampen 
mod hvidvaskning af penge vil blive et af hovedemnerne på dagsordenen for FN's 
generalforsamlings særlige samling om narkotika, der skal afholdes i New York i juni 1998. 
2. Fællesskabsdirektivets rolle 
EF-direktivet om hvidvaskning af penge fra 1991 var en milepæl i den internationale kamp 
mod hvidvaskning af penge, for så vidt som det gjorde en række af de 40 rekommandationer 
vedrørende forebyggelse af misbrug af det finansielle system retsgyldige inden for EF og 
følgelig i et flertal af F ATF-medlemslandene. 
Direktivet erkendte samtidig udtrykkeligt problemets globale karakter og henviste til de to 
store internationale konventioner om hvidvaskning af penge, nemlig De Forenede Nationers 
konvention om bekæmpelse af ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer, vedtaget i 
1988 i Wien, hvorfra det overtog definitionen på hvidvaskning af penge, samt Europarådets 
konvention om hæleri og efterforskning samt beslaglæggelse og konfiskation af udbyttet fra 
strafbart forhold, åbnet for undertegnelse i 1990 i Strasbourg, hvis hovedsigte bl.a. er at 
fremme det internationale samarbejde. 
To af F AFT's 40 rekommandationer vedrører undertegnelsen og ratificeringen af disse to 
internationale konventioner. 
3. Medlemsstaternes gennemførelse af Wiener- og Strasbourg-konventionerne 
I en erklæring fra repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, der er 
offentliggjort i bilaget til hvidvaskningsdirektivet, forpligtede medlemsstaterne sig til at træffe 
alle nødvendige foranstaltninger for at iværksætte en straffelovgivning, der sætter dem i stand 
til at opfylde deres forpligtelser i henhold til Wiener- og Strasbourg-konventionerne. 
Alle medlemsstaterne har nu undertegnet og ratificeret Wienerkonventionen og omsat de 
relevante artikler om bekæmpelse af hvidvaskning af penge i national lovgivning. 
Der er også gjort betydelige fremskridt med hensyn til Strasbourg-konventionen. Den præcise 
situation, hvad angår undertegnelse, ratificering og gennemførelse af denne konvention, er 
beskrevet i bilag 3. Alle medlemsstaterne har nu undertegnet konventionen, og 11 har tillige 
ratificeret den. Handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet3, der blev forelagt 
og vedtaget af Det Europæiske Råd i Amsterdam, forpligter yderligere medlemsstaterne til at 
fuldføre ratificeringen af denne (og andre) internationale instrumenter senest ved udgangen af 
1998, eller, såfremt dette ikke er sket, at aflægge skriftlig rapport til Rådet om grundene hertil 
hvert halve år. 
4. Gennemførelse af direktivet eller tilsvarende standarder i ikke-medlemslande 
4.1. Landene i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde 
Direktivet omfatter Island, Liechtenstein og Norge i henhold til EØS-aftalen, og EFTA's 
Overvågningsmyndighed har udarbejdet en parallel rapport om gennemførelsen i disse lande. 
EFT nr. C 251, 15-8-1997, s.I 
4.2. Central- og østeuropæiske lande 
Hvidvaskningsdirektivet er en integreret del af acquis communautaire, og det vil være et krav 
til alle ansøgerlande, at de gennemfører det. Bistand hertil indgår som led i præ­
tiltrædelsesstrategien. 
Alle associeringsaftaler indeholder en artikel om forpligtelsen til at bekæmpe hvidvaskning i 
overensstemmelse med EF- og andre internationale standarder, navnlig FATF's. 
Inden for rammerne af PHARE's flerlandeprogram om narkotikabekæmpelse deltager 
Kommissionen i faglige bistandsaktioner på området bekæmpelse af hvidvaskning af penge i 
13 central- og østeuropæiske lande. 
Der skal desuden henvises til punkt 3 i handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret 
kriminalitet, hvori "Rådet og Kommissionen opfordres til i fællesskab med ansøgerlandene i 
Central- og Østeuropa, herunder de baltiske stater, at udarbejde en før-tiltrædelsespagt om 
samarbejde om bekæmpelse af kriminalitet...". 
4.3. De nye uafhængige stater 
Partnerskabs- og samarbejdsaftalerne mellem EU og de nye uafhængige stater (NIS) indeholder 
bestemmelser om gensidigt samarbejde på en række områder vedrørende retlige og indre 
anliggender, herunder hvidvaskning af penge. I forlængelse af Rådets afgørelse om at udvide 
TACIS-programmet til at omfatte sådanne foranstaltninger vil der sandsynligvis i nærmeste 
fremtid blive iværksat faglige bistandsprojekter inden for dette område i centralasiatiske lande. 
4.4. Medlemmer af Europarådet, som ikke er medlemmer af FATF 
Kommissionen yder finansiel støtte til Europarådets projekt vedrørende gensidig evaluering, 
der tager sigte på at fremme udbredelsen af de 40 FATF- rekommandationer og FATF-
procedurerne for selvevaluering og gensidig evaluering til 21 europæiske lande, som ikke er 
medlemmer af FATF. Kommissionens støtte vil blive anvendt som et bidrag til finansieringen 
af evalueringen af de lande, der er omfattet af PHARE-programmet. 
4.5. Caribien 
I det caribiske område har Kommissionen iværksat et regionalt hvidvaskningskontrolprojekt i 
samarbejde med USA. Den Caribiske Finansielle Aktionsgruppe (CFATF) vil forestå 
gennemførelsen af projektet. 
4.6. Det Andinske Fællesskab 
I februar 1998 undertegnede de fem medlemmer af Det Andinske Fællesskab (Bolivia, 
Colombia, Ecuador, Peru og Venezuela) og Kommissionen en finansiel aftale om etablering af 
et regionalt program for narkotikabekæmpelse, som også omfattede et afsnit vedrørende 
hvidvaskningsbekæmpelse. 
4.7. Asien 
I forbindelse med opfølgningen af det første ASEM-topmøde i marts 1996 aftaltes det på det 
første asiatisk-europæiske (ASEM) finansministermøde, der blev afholdt i Bangkok i 
september 1997, "at der skulle træffes konkrete foranstaltninger til styrkelse af samarbejdet 
mellem EU og Asien om bekæmpelse af hvidvaskning af penge". På ASEM li-topmødet, der 
blev afholdt i London i april 1998, blev der fremlagt forslag med henblik på at sætte denne 
aftale i kraft, og topmødet anerkendte den virkning, som bekæmpelsen af hvidvaskning havde 
haft på gennemsigtigheden af de finansielle systemer, samt behovet for et samarbejde mellem 
ASEM-landene. I den forbindelse foregår der i øjeblikket orienterende drøftelser med 
sekretariatet for Asien-Stillehavsgruppen vedrørende hvidvaskning af penge. 
4.8. Andre ikke-medlemslande 
I den senere tid har Kommissionen arbejdet på at få indføjet en klausul om hvidvaskning af 
penge i alle de aftaler, den indgår med ikke-medlemslande. Standardklausulen omhandler 
foranstaltninger til og samarbejde om forhindring af hvidvaskning af penge og indførelse af 
passende standarder for bekæmpelse af hvidvaskning af penge svarende til de standarder, der er 
vedtaget i EU og internationale fora som FATF. 
III. GENNEMFØRELSE AF DIREKTIVET I MEDLEMSSTATERNE 
1. Den generelle situation 
Alle medlemsstaterne har nu gennemført direktivet om hvidvaskning af penge og har officielt 
underrettet Kommissionen om deres gennemførelseslovgivning. En del af 
gennemførelseslovgivningen - eller den supplerende lovgivning - som Kommissionen først for 
nylig har modtaget meddelelse om, er endnu ikke færdigbehandlet. 
Der er i øjeblikket kun indledt én traktatbrudsprocedure for manglende eller ukorrekt 
gennemførelse af direktivet i henhold til traktatens artikel 169. Den er rettet mod Østrig og 
omhandler den fortsatte eksistens af anonyme opsparingskonti. Kommissionen besluttede i 
oktober 1997 at indbringe sagen for Domstolen. 
2. Forbud mod hvidvaskning af penge 
I artikel 2 i direktivet hedder det, at medlemsstaterne drager omsorg for, at hvidvaskning af 
penge "forbydes". 
Som det anføres i Kommissionens første rapport, har det ikke været muligt at opnå enighed i 
Rådet om at indføje en bestemmelse i direktivet om kriminalisering af hvidvaskning af penge. 
Ikke desto mindre indgik medlemsstaterne i den erklæring, der er knyttet som bilag til 
direktivet, en sådan forpligtelse (ganske vist ikke i selve direktivteksten), og i alle 
medlemsstaterne er hvidvaskning af penge da også nu defineret som en forbrydelse. 
Direktivet omhandler kun forbud mod hvidvaskning af penge, der stammer fra 
narkotikaforbrydelser, hvilket er i overensstemmelse med Wienerkonventionen, men 
medlemsstaterne opfordres til at anvende definitionen i Strasbourg-konventionen, ifølge 
hvilken bekæmpelsen af hvidvaskning af penge gælder udbyttet fra alle kriminelle handlinger 
(der ofte omtales som lovovertrædelser, der kan formodes at give anledning til hvidvaskning). 
FATF har i 1996 ændret ordlyden i den pågældende rekommandation, således at der nu står, at 
"hvert land bør udvide bekæmpelsen af hvidvaskning af penge til ikke alene at gælde det 
økonomiske udbytte fra narkotikahandel, men også fra andre former for kriminelle handlinger". 
Dette er sket i overensstemmelse med den dramatiske stigning i andre former for organiseret 
kriminalitet og i erkendelse af, at inddragelsen af andre former for kriminelle handlinger, som 
må formodes at kunne give anledning til hvidvaskningstransaktioner, bør kunne styrke 
indberetningen af mistænkelige transaktioner og fremme det internationale samarbejde mellem 
landenes retsinstanser og politimyndigheder. 
Denne udvikling har været mærkbar i EU-medlemsstaterne. I bilag 4 gives en ajourført oversigt 
over, hvilke kriminelle handlinger der omfattes af de respektive medlemsstaters lovgivning om 
hvidvaskning af penge. Alle medlemsstaterne har eller er (for Luxembourgs vedkommende) i 
gang med at udvide deres lovgivning om forbud mod hvidvaskning af penge til at gælde for 
økonomisk udbytte hidrørende fra mange forskellige former for kriminalitet. Den i punkt 5 i 
Parlamentets beslutning indeholdte opfordring til medlemsstaterne er således blevet 
efterkommet. 
Det betyder ligeledes, at den i punkt 26, litra e), i handlingsplanen til bekæmpelse af 
organiseret kriminalitet indeholdte henstilling om, at "indberetningskravet i artikel 6 i 
direktivet om hvidvaskning af penge bør udvides til at omfatte alle lovovertrædelser i 
forbindelse med alvorlig kriminalitet" nu i vid udstrækning er opfyldt. 
Der skal her også henvises til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers 
finansielle interesser og dens to tillægsprotokoller. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at 
kriminalisere hvidvaskning af det økonomiske udbytte af svig og korruption i den i 
konventionen anførte betydning. Et væsentligt supplement til denne forpligtelse vil være en 
udvidelse af identifikations- og indberetningskravene til at gælde for en sådan adfærd. 
Til trods for de fremskridt, der er sket i medlemsstaterne med hensyn til omfanget af deres 
lovgivning om bekæmpelse af hvidvaskning af penge, må der alligevel sættes spørgsmålstegn 
ved, om det er acceptabelt, at direktivet, som stadig er en af de grundlæggende internationale 
tekster på dette område, i så ringe grad afspejler de faktiske forhold. 
3. Direktivets anvendelse på den finansielle sektors aktiviteter 
Direktivet omfatter kredit- og finansieringsinstitutter i bred forstand. Ethvert erhvervsmæssigt 
finansielt mellemled er således principielt omfattet af direktivets bestemmelser. 
3.1. Bureaux de change 
Vekselererforretningernes (bureaux de change) rolle i forbindelse med hvidvaskning af penge 
har været genstand for stor opmærksomhed. Disse virksomheder falder klart ind under 
direktivets anvendelsesområde, men var, som det anføres i den første rapport, ikke tidligere 
underlagt forsigtighedstilsyn i en række medlemsstater. På baggrund af det stigende antal 
tilfælde, hvor disse virksomheder har vist sig at være involveret i hvidvaskning af penge, har 
alle medlemsstaterne nu underlagt dem en eller anden form for offentligt tilsyn. 
Situationen er nu den, at kun to medlemsstater - Danmark og Det Forenede Kongerige - ikke 
stiller særlige krav til "bureaux de change". Den britiske regering har imidlertid meddelt, at det 
er dens hensigt, at "bureaux de change" skal underlægges tilsyn, mens Danmark har oplyst, at 
det i øjeblikket ved at undersøge situationen. De øvrige medlemsstater har enten en ordning 
med forsigtighedskontrol eller krav om registrering og legitimation eller en standardtest for 
ledere og aktionærer. I alle medlemsstaterne er "bureaux de change" imidlertid medtaget i 
lovgivningen om bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Og selv om Det Forenede Kongerige 
og Danmark ikke har en specifik tilsynsordning, rapporterer de alligevel om et stort antal 
suspekte transaktioner. 
3.2. Andre finansielle aktiviteter 
I Europa-Parlamentets betænkning henvises der til andre potentielt ikke-regulerede aktiviteter, 
som f.eks. pengeoverførselstjenester, leasing- og factoringselskaber. Også disse aktiviteter er 
omfattet af hvidvaskningsdirektivet, og medlemsstaterne bør sikre, at de indgåede forpligtelser 
med hensyn til kundeidentificering, registrering og anmeldelse af suspekte transaktioner 
opfyldes. Parlamentet opfordrer Kommissionen til at undersøge, om og i hvilken udstrækning 
der kan indføjes krav om tilsyn med disse virksomheder i direktivet. 
Kommissionen ønsker at påpege, at det gældende direktiv ikke beskæftiger sig direkte med 
tilsynsspørgsmål, og indførelse af krav om samordnede tilsyns- eller 
forsigtighedsbestemmelser er uvægerligt forbundet med etableringen af grænseoverskridende 
tjenester. Nogle af de omhandlede aktiviteter eksisterer desuden ikke i alle medlemsstaterne 
eller kan kun udføres af andre regulerede institutioner. Den almindelige selskabslovgivning 
indeholder også visse beskyttelsesbestemmelser. 
Såfremt en given ikke-reguleret finansiel aktivitet viser sig at give anledning til alvorlige 
hvidvaskningsproblemer forventer Kommissionen, at medlemsstaterne træffer de fornødne 
forholdsregler, sådan som de har gjort i forbindelse med "bureaux de change". For det første 
kræves dette i direktivet, og for det andet har alle medlemsstaterne accepteret FATF-
rekommandation nr. 8, i henhold til hvilken "regeringerne bør sikre, at disse [ikke-regulerede] 
institutioner underlægges de samme love eller bestemmelser om hvidvaskning af penge som 
alle andre finansielle institutter, og at disse love eller bestemmelser overholdes i praksis". 
Kommissionen henstiller til medlemsstaterne, at de er særdeles opmærksomme på dette 
område. Kommissionen vil fortsat nøje følge situationen, bl.a. via de årlige FATF-rapporter om 
teknikker til hvidvaskning af penge (jf- punkt 3.7 i denne rapport) og gennem arbejdet i 
kontaktudvalget. 
4. Direktivets anvendelse på aktiviteter uden for den finansielle sektor 
I henhold til artikel 12 i direktivet "drager medlemsstaterne omsorg for at udvide samtlige eller 
en del af dette direktivs bestemmelser til ud over de kredit- og finansieringsinstitutter, der er 
nævnt i artikel 1, at omfatte andre erhverv og kategorier af virksomheder, som udøver 
aktiviteter, der særlig vil kunne udnyttes til hvidvaskning af penge". 
Som det anførtes i den første rapport, pålægger denne artikel en forpligtelse, men den brede 
formulering tillader medlemsstaterne en høj grad af skøn i anvendelsen. 
Med henblik på i videst mulig udstrækning at samordne gennemførelsen af denne bestemmelse 
anføres det i artikel 13, litra d), at kontaktudvalget skal undersøge, "om et erhverv eller en 
kategori af virksomheder bør inddrages under artikel 12's anvendelsesområde, når det er 
konstateret, at dette erhverv eller denne kategori af virksomheder j en medlemsstat har været 
udnyttet til hvidvaskning af penge". 
Kontaktudvalget har i nogen tid beskæftiget sig med dette spørgsmål, men har endnu ikke 
kunnet nå til endelig enighed om en formel udtalelse om anvendelsen af artikel 12. Det mest 
kontroversielle punkt er fortsat spørgsmålet om, hvilke forpligtelser der skal pålægges visse 
erhverv og i særdeleshed de juridiske erhverv. 
Samme forsigtige holdning kommer også til udtryk i Rådets konklusioner om Kommissionens 
første rapport, hvori der opfordres til "en mere samordnet anvendelse af direktivet, navnlig i ... 
spørgsmålet om inddragelse af erhverv og virksomhedskategorier under direktivets 
bestemmelser under hensyn til de juridiske erhvervs særlige retsstilling... ". 
Europa-Parlamentet opfordrer i punkt 4 i sin beslutning "Kommissionen til under hensyntagen 
til kontaktudvalgets forberedende arbejde... at førelægge et forslag til ændring af det 
foreliggende direktiv, som muliggør, at erhverv og kategorier af virksomheder umiddelbart 
omfattes af direktivet, hvis de med sikkerhed kan betragtes som indblandede eller kan blive 
indblandede i aktiviteter eller adfærd, der er knyttet til hvidvaskning af penge". 
Kontaktudvalgets arbejde på dette felt har ført til følgende foreløbige konklusioner : 
- ved enhver beslutning om at inddrage et erhverv under en given medlemsstats lovgivning 
bør der sørges for, at der er den rette balance til stede mellem de byrder, der hermed 
pålægges, og den reelle risiko for hvidvaskning af penge 
- det vil være uforeneligt med direktivets ånd, hvis andre erhverv, der udfører aktiviteter som 
reelt indebærer en sammenlignelig risiko for hvidvaskning af penge, ikke bliver underlagt 
lignende kontrolforanstaltninger 
- medlemsstaterne bør undersøge, om en række specificerede erhverv i deres respektive lande 
har været involveret i transaktioner, der indebærer en påviselig risiko for hvidvaskning af 
penge, og hvis det er tilfældet, bør de inddrage de pågældende erhverv under en del af den 
nationale lovgivning, der gennemfører direktivet på de områder, hvor dette må formodes at 
være effektivt 
- de omhandlede erhverv er spilleindustrien, herunder kasinoer, bookmaker- og 
lotterivirksomhed, og virksomheder, der handler med fast ejendom, ædelmetaller og 
ædelstene, kunst og antikviteter, auktionsholdere og mønt- og frimærkehandlere 
10 
- de bestemmelser i direktivet, som i så fald kan komme på tale, vil være kravet om 
legitimation i forbindelse med kontant- eller ihændehaverbetalinger over et vist beløb, krav 
om registrering og eventuelt en forpligtelse til at indberette suspekte transaktioner; hvis 
sådanne krav skal være meningsfulde, er det nødvendigt samtidig at etablere passende 
procedurer til at håndhæve dem 
- et flertal af delegationerne nåede til enighed om, at de juridiske erhverv principielt kan 
inddrages under bestemmelserne om hvidvaskning af penge, når de udøver en funktion som 
finansielt mellemled i finansielle transaktioner, og de nåede ligeledes frem til en aftale om at 
undersøge behovet for at lade advokater og notarer omfatte af bestemmelserne om 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge under hensyn til deres retlige stilling og forskellige 
aktivitetsområder 
- en række delegationer så sig imidlertid ikke i stand til at skelne mellem de forskellige typer 
af tjenesteydelser, som de juridiske erhverv yder deres klienter, og de påpegede, at i deres 
lande var disse erhverv (og andre) pålagt absolut tavshedspligt; visse medlemsstater 
understregede, at de først ville undersøge mulighederne for selvregulering, før de ville 
overveje at inddrage disse erhverv under lovgivningen om hvidvaskning af penge. 
Sådan ser situationen ud i øjeblikket, hvad angår drøftelsen af dette spørgsmål i 
kontaktudvalget. 
Spørgsmålet om anvendelse af reglerne om hvidvaskning af penge på erhverv og aktiviteter 
uden for den traditionelle finansielle sektor er også blevet behandlet i andre fora. I 
konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Dublin i december 1996 er der fastsat en forpligtelse 
til "fuld anvendelse af direktivet om hvidvaskning af penge og dets mulige udvidelse til også at 
omfatte relevante erhverv og organer uden for den traditionelle finanssektor". Det samme 
Europæiske Råd nedsatte en gruppe på højt plan, som skal udarbejde en samlet handlingsplan 
med specifikke henstillinger, herunder en realistisk tidsplan for udførelsen af arbejdet. 
Gruppens handlingsplan blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Amsterdam i juni 1997. Punkt 
26 i handlingsplanen, hvoraf en stor del omhandler foranstaltninger til modvirkning af 
hvidvaskning af penge (og som er gengivet i bilag 5 til denne rapport) anfører i litra e), at 
"indberetningskravet i artikel 6 i direktivet om hvidvaskning af penge bør udvides til at 
omfatte.... personer og erhverv ud over de finansielle institutioner, der er nævnt i direktivet". 
Måldatoen herfor er slutningen af 1998. 
På mødet den 11. december 1997 fortsatte kontaktudvalget sine drøftelser om direktivets 
anvendelse på sårbare ikke-finansielle erhverv, med særlig henvisning til handlingsplanen. 
Kommissionen noterede sig handlingsplanens ambitiøse og vidtgående henstillinger på dette 
område, som var blevet godkendt på højeste politiske plan. 
Drøftelserne fokuserede på erhvervene, herunder især de juridiske erhverv. Kommissionen 
undersøgte sammen med medlemsstaterne, om det var muligt at sondre mellem de juridiske 
erhverv, som indebærer juridisk rådgivning, forsvar og retsforfølgning og på den anden side 
andre mindre privilegerede aktiviteter, som udføres af de samme erhverv. 
11 
Også hvad angår erhvervene, indeholder handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret 
kriminalitet et punkt, som kan være af relevans for at forhindre misbrug af disse erhverv til 
hvidvaskningsformål. Således hedder det i punkt 12, at "der skal udformes foranstaltninger til 
beskyttelse af visse sårbare erhverv mod påvirkning fra organiseret kriminalitet, f.eks. ved 
vedtagelse af adfærdskodekser. En undersøgelse skal føre til forslag til konkrete 
foranstaltninger, herunder lovgivning, der skal forhindre notarer, advokater og revisorer i at 
blive udnyttet af eller involveret i organiseret kriminalitet, og som skal sikre, at deres 
erhvervsorganisationer deltager i udarbejdelsen og håndhævelsen af sådanne adfærdskodekser 
på europæisk plan". Der vil eventuelt blive vedtaget en fælles aktion i midten af 1999. 
I bilag 6 beskrives situationen med hensyn til anvendelsen af medlemsstaternes lovgivning til 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge på ikke-finansielle erhverv. Det fremgår heraf, at der er 
gjort store fremskridt siden Kommissionens første rapport. Endvidere har en del medlemsstater 
planer om yderligere at udvide anvendelsesområdet for deres lovgivning. Der er dog stadig 
betydelige forskelle i anvendelsesområdet fra stat til stat. 
1 betragtning af disse vanskeligheder og det skift, som FAIT har konstateret i 
hvidvaskningsaktiviteterne fra den finansielle sektor over til ikke-finansielle erhverv eller 
foretagender, vil det se mærkeligt ud, hvis den ambition, der afspejles i handlingsplanen, ikke 
blev modsvaret af den ambition, Kommissionen udviser på sit kompetenceområde. 
5. Krav om legitimation ved banktransaktioner uden personlig kundekontakt 
I henhold til artikel 3 i direktivet skal kredit- og finansieringsinstitutter kræve, at deres kunder 
legitimerer sig, og de skal endvidere opbevare dokumentation og registreringer og træffe 
passende foranstaltninger til også at identificere beneficianten. 
I Europa-Parlamentets betænkning udtrykkes der bekymring over, at det ikke længere altid er 
muligt at verificere kundens identitet, navnlig i forbindelse med "direct banking". 
Kontaktudvalget har ved flere lejligheder drøftet problemet vedrørende transaktioner uden 
personlig kundekontakt og er nået til enighed om en række principper, der skal overholdes for 
at sikre, at kundernes identitet kan fastslås. 
Hele spørgsmålet om verificering af kunders identitet er også blevet behandlet af FATF, hvis 
årsberetning for 1996-97 indeholder et bilag om evaluering af FATF-medlemsstaternes 
forholdsregler på dette område. Det konkluderedes heri, at " identifikationsordningerne i 
FATF-medlemslandene generelt vurderes som værende tilfredsstillende". Det bemærkedes 
desuden, at det er nødvendigt nøje at følge udviklingen på dette område, navnlig hvad angår 
elektroniske transaktioner og finansielle tjenesteydelser, der afvikles via de nye teknologier. 
Kommissionen tilslutter sig disse konklusioner. 
12 
6. Samarbejde mellem myndigheder, der beskæftiger sig med hvidvaskning af penge 
Dette punkt, som er af afgørende betydning, hvis bekæmpelsen af fænomenet hvidvaskning af 
penge i EU og på internationalt plan skal lykkes, understreges af både Rådet og Parlamentet i 
deres kommentarer til den første rapport. 
I artikel 6 i direktivet henvises der til "de myndigheder, der er ansvarlige for bekæmpelsen af 
hvidvaskning af penge". Det præciseres ikke, hvem der bør udøve denne myndighedsfunktion, 
og i modsætning til andre direktiver, der omhandler finanssektoren, indeholder dette direktiv 
ingen bestemmelser om samarbejde mellem myndighederne på tværs af landegrænserne. 
I Kommissionens første rapport påpegedes det, at direktivet ikke indeholder bestemmelser om 
harmonisering af de relevante retshåndhævelsesaspekter. Der siges således intet om, hvilken 
karakter de myndigheder, der skal modtage indberetningerne om suspekte transaktioner, skal 
have og heller intet om, hvilke procedurer der skal følges, efter at oplysningerne er fremsendt 
eller om udveksling af oplysninger med andre nationale eller udenlandske myndigheder. 
Den første rapport påpegede imidlertid, at en passende samordning af dette og andre 
retshåndhævelsesaspekter ville bidrage til at gøre anmeldelsesordningen i særdeleshed og 
systemet til bekæmpelse af hvidvaskning af penge i almindelighed mere effektivt. 
Først og fremmest skal det understreges, at en fuldstændig gennemførelse af Europarådets 
Strasbourg-konvention i alle medlemsstaterne vil give et bedre grundlag for internationalt 
samarbejde. Som tidligere anført (jf. punkt II.3) synes der at være en ægte interesse for at 
opfylde dette mål hurtigst muligt. 
Men dette er eventuelt ikke nok. Artikel 18 i Strasbourg-konventionen opregner en lang række 
grunde til at afvise et samarbejde på dette område. 
Der er forskellige bestræbelser i gang for at forbedre udvekslingen af oplysninger: 
6.1. Udvekslingen af information og samarbejde mellem de organer, der skal modtage 
indberetningerne om suspekte transaktioner 
Artikel 6 i direktivet indebærer, at medlemsstaterne skal udpege en eller flere myndigheder, 
som skal modtage indberetningerne om suspekte transaktioner. Disse organer går undertiden 
under betegnelsen Finansielle Efterretningsenheder (FIU). 
Direktivet præciserer ikke, hvilken form disse organer skal have og i modsætning til andre 
fællesskabsretsakter om finansielle tjenesteydelser indeholder det ingen bestemmelser om 
tavshedspligt eller udveksling af oplysninger. I betragtning af de finansielle 
efterretningsenheders forskellige status og rolle i de forskellige medlemsstater (se nedenfor) vil 
det være yderst vanskeligt på indeværende tidspunkt at samordne dette aspekt af bekæmpelsen 
af hvidvaskning af penge fuldstændigt under den første søjle. Som følge af betydningen af dette 
spørgsmål kunne direktivet måske fastlægge en række bestemmelser for relationerne mellem de 
administrative finansielle efterretningsenheder, samtidig med at der tilskyndes til et samarbejde 
med og mellem grupper af forskellig type. 
13 
I juni 1995 arrangerede det amerikanske Financial Crimes Enforcement Network (FINCEN) og 
den belgiske Cellule de traitement des informations financières (CTIF) i Egmont Paladset i 
Bruxelles det første internationale møde mellem finansielle efterretningsenheder (FIU). Denne 
Egmont-gruppe, der nu har holdt fem møder, har udviklet sig til et egentligt internationalt 
forum og er, selv om den ikke har nogen officiel status, blevet en vigtig faktor i den 
internationale bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Egmont-gruppens generelle mål kan sammenfattes således4: 
- at udarbejde en liste over alle FIU 
- at organisere møder med henblik på drøftelse af operationelle problemer 
- at udnytte gruppens erfaringer til at bistå de lande, som planlægger eller er i gang med at 
oprette en FIU 
- at tilskynde til og fremme internationalt samarbejde og informationsudveksling mellem de 
forskellige FIU. 
Mere end 30 lande fra Europa, Nord- og Sydamerika, Asien og Australasien har deltaget i 
Egmont-gruppens arbejde. En række internationale organisationer, bl.a. Kommissionen, har 
deltaget som observatører. Der er nedsat tre arbejdsgrupper om henholdsvis retlige 
forhindringer, kommunikation og uddannelse. 
Arbejdsgruppen om retlige forhindringer har udformet en samarbejdsaftalemodel eller 
hensigtserklæring. På grundlag af et spørgeskema har arbejdsgruppen desuden udarbejdet en 
fortegnelse over muligheder, betingelser og begrænsninger i samarbejdet mellem de relevante 
FIU i de deltagende lande. 
Undersøgelsen viste, at den største hindring for et samarbejde er, at de finansielle 
efterretningsenheder ikke har samme status og karakter i de forskellige lande. De tre 
hovedkategorier er administrativ myndighed, politimyndighed og retsmyndighed, men der kan 
også være tale om blandede politi-/retsmyndigheder, medens disse enheders status i andre 
lande er uklar. 
Fordelingen i medlemsstaterne ser således ud (kilde : Egmont-gruppens internationale 
samarbejdsundersøgelse) : 
- Administrativt organ : Belgien, Finland (FSA), Frankrig, Grækenland, Italien, 
Nederlandene, Spanien 
- Politimyndighed : Østrig, Finland (MLID), Tyskland, Irland, Sverige, Det Forenede 
Kongerige 
- Retsmyndighed : Luxembourg, Portugal 
- Blandet politi-/retsmyndighed : Danmark 
Oplysninger baseret på CTIF's årsberetning for 1995-96. 
14 
Der kan naturligvis opstå problemer med samarbejde og informationsudveksling på grund af 
FlU'ernes forskellige status. Det er dog ikke nødvendigvis altid en uovervindelig forhindring, 
da der rent faktisk findes nogle bilaterale samarbejdsaftaler, der kan bringes i anvendelse, også 
mellem finansielle efterretningsenheder med forskellig status (f.eks. mellem en administrativ 
og en politimæssig instans). Nogle medlemsstater er imidlertid forhindret i at indgå sådanne 
aftaler, fordi det i deres lovgivning er fastsat, at polititjenester kun kan samarbejde med andre 
polititjenester gennem eksisterende kanaler. 
Under alle omstændigheder er bilaterale aftaler ikke den ideelle løsning - en multilateral 
indfaldsvinkel, eventuelt baseret på en EU-konvention eller en international konvention, ville 
være at foretrække. Det er under alle omstændigheder klart, at en løsning på dette problem i høj 
grad ville styrke den internationale indsats til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
I bilag 7 gengives de konklusioner, Egmont-arbejdsgruppen om retlige forhindringer er nået 
frem til vedrørende muligheden for bilaterale aftaler og direkte udveksling af oplysninger 
mellem EU-medlemsstaterne. 
Et andet problem, der kan blokere for udvekslingen af oplysninger, er, at oplysninger 
hidrørende fra finansielle institutioners indberetninger om suspekte transaktioner til finansielle 
efterretningsenheder i en del medlemsstater behandles som fuldt fortrolige (uden tvivl for at 
vinde finanssektorens tillid), og disse oplysninger kan derfor ikke automatisk videregives til de 
traditionelle politi- og retsinstanser. De finansielle efterretningsenheder filtrerer i mange 
tilfælde oplysningerne og underkaster dem en.første undersøgelse, før de videregives til de 
ovennævnte instanser. Denne filtreringsvirksomhed kan i nogle tilfælde udøves af en 
politienhed, men en enhed med særskilte funktioner. 
6.2. Udveksling af oplysninger om hvidvaskning af penge, når disse først er gjort 
tilgængelige for politi- og retsmyndigheder 
Man må holde sig den ovennævnte filterfunktion for øje i forbindelse med den feasibility-
undersøgelse, der gennemføres inden for rammerne af den tredje søjle, med henblik på 
indførelse af et EU-dækkende computerbaseret system for udveksling af oplysninger om 
formodet hvidvaskning af penge. Dette projekt er blevet drøftet i forskellige organer under den 
tredje søjle og især i Gruppen vedrørende Narkotika og Organiseret Kriminalitet. Det vil dreje 
sig om oplysninger, som har været igennem filtreringsfasen og er stillet til 
retshåndhævelsesmyndighedernes rådighed. Punkt 26, litra a), i handlingsplanen til 
bekæmpelse af organiseret kriminalitet bekræfter interessen for en sådan mekanisme (jf. bilag 
5). Et sådant system, der tager hensyn til de muligheder der ligger i Europols Narkotikaenhed, 
vil være et værdifuldt redskab i den politimæssige indsats til bekæmpelse af hvidvaskning af 
penge. Der vil dog formodentlig stadig være behov for et styrket samarbejde og udveksling af 
oplysninger mellem de finansielle efterretningsenheder. 
15 
Der eksisterer nu et retsgrundlag for udveksling af oplysninger i form af den anden 
tillægsprotokol til konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle 
interesser5. I artikel 7 i protokollen hedder det, at medlemsstaterne og Kommissionen 
samarbejder om bekæmpelse af hvidvaskning af udbyttet af svig og korruption. Til det formål 
kan de kompetente myndigheder i medlemsstaterne udveksle oplysninger med Kommissionen 
med henblik på at gøre det lettere at fastslå de faktiske omstændigheder og sikre en effektiv 
indsats mod hvidvaskning af penge. 
7. Teknikker til hvidvaskning af penge (typologier) 
Parlamentet opfordrer i punkt 3 i sin beslutning Kommissionen til at "aflægge rapport om nye 
former for hvidvaskning af penge, som opstår på grund af ændringer i afviklingen af 
forretninger og pengeoverførsler, samt at forelægge passende forslag til bekæmpelse heraf. 
Europa-Kommissionen råder ikke selv over ekspertise inden for de forskellige teknikker der 
anvendes til hvidvaskning af penge og de nye former, som anvendes af kriminelle elementer. 
Men den følger nøje arbejdet i andre organer, der beskæftiger sig med disse problemer. 
I World Drugs Report fra 1997, der er offentliggjort af UNDCP6, er der et interessant kapitel 
om hvidvaskning af penge, hvori de hyppigst anvendte teknikker beskrives. 
Den nyttigste periodiske publikation om hvidvaskningsteknikker er FATF's årlige rapport om 
hvidvaskningstypologier. Disse rapporter er vedlagt som bilag til FATF's årsberetninger og er 
tilgængelige for offentligheden på en FATF website med adressen: http://www.oecd.org/fatf/ 
I en af konklusionerne i FATF-rapporten for 1996-97 hedder det, at "den mest 
bemærkelsesværdige tendens, hvad angår teknikker til hvidvaskning af penge, er den stadig 
mere udbredte anvendelse af andre finansielle institutioner end banker og af ikke-finansielle 
forretninger i tilknytning til banker. Dette menes at afspejle bankernes stadig større 
samarbejdsvilje i bekæmpelsen af hvidvaskning af penge. De traditionelle metoder er stadig de 
mest populære, som det fremgår af stigningen i smuglerierne af kontanter på tværs af nationale 
grænser og indslusning i form af indbetaling på forskellige konti med efterfølgende telegrafisk 
overførsel til andre jurisdiktioner. I den ikke-bankmæssige finanssektor er anvendelsen af 
"bureaux de change" og pengeoverførselsforretninger til hvidvaskningsformål de hyppigst 
omtalte trusler. De, der foretager hvidvaskning af penge, får ofte hjælp af professionelle, som 
på forskellige måder bistår med at skjule de sorte penges oprindelse og de egentlige ejere. 
Anvendelse af skuffeselskaber, der sædvanligvis har hjemsted i offshore-områder, er den mest 
udbredte teknik, men også anvendelsen af konti, der tilhører familie og venner er en populær 
fremgangsmåde". 
5 EFT nr. C 221, 19-7-1997, s. 12. 
6 Oxford University Press 1997 - ISBN O-19-829299-6. 
16 
I et bilag til ovennævnte FATF-rapport om hvidvaskningstypologier drøftes de problemer, der 
opstår i forbindelse med de nye betalingsteknologier. FATF har taget initiativ til at etablere et 
forum, der kan koordinere og fremme dialogen mellem e-mail-pengeindustrien, 
retshåndhævelsesmyndigheder og berørte internationale organisationer. 
Det største problem er, at det med de nye teknologier bliver lettere at overføre store 
pengesummer anonymt og uden mulighed for at opspore oprindelsen og de forskellige 
transaktioner. 
Den fremherskende opfattelse blandt specialister på området hvidvaskning af penge er, at dette 
problem vil blive aktuelt i den nærmeste fremtid, men ikke er det lige i øjeblikket. 
FATF påpeger, at "elektroniske pengeprodukter (e-penge) kan gøre det lettere for kriminelle at 
skjule oprindelsen til deres udbytte og at flytte dette udbytte uden at blive opdaget. Og man kan 
roligt gå ud fra, at hvis disse nye systemer udvikler sig på en sådan måde, at de bedre opfylder 
de kriminelles behov end de eksisterende betalingssystemer, så vil de også bruge dem". 
I punkt 5 i handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet anføres det, at der bør 
foretages en undersøgelse på tværs af søjlerne af kriminalitet inden for højteknologi og at "man 
skal være opmærksom både på ulovlig anvendelse (som f.eks. kriminelle organisationers brug 
af disse teknologier for at lette deres aktiviteter) og på ulovligt indhold". 
Kommissionen vil fortsat nøje overvåge udviklingen inden for disse nye teknologier. 
8. Hvidvaskning af penge og overgangen til euroen 
Den fysiske overgang pr. 1. januar 2002 vil blive en meget omfattende operation. Jo kortere 
periode, jo større pres på det finansielle system. 
Det forudses, at der vil dukke en stor mængde passive kontanter op, som ligger hos personer, 
der ikke har bankkonti. Pr. definition vil disse personer ikke være kendt af bankerne, når de 
ønsker at veksle deres penge. Det frygtes, at der også vil dukke sorte penge op, som enten skal 
indsættes på eksisterende bankkonti eller "præ-hvidvaskes" (ombytning af brugte sedler 
lydende på små beløb med nye sedler lydende på større beløb). 
Kommissionen har lige fra begyndelsen anført, at foranstaltningerne mod hvidvaskning af 
penge ikke må svækkes i forbindelse med overgangen til den fælles valuta. Dette gælder helt 
klart for åbning af nye konti og for transaktioner, der overstiger tærsklen på 15 000 ECU. Det 
vil imidlertid være vanskeligere for bankerne at opdage mistænkelige transaktioner under 
denne tærskel som følge af det pres, de vil være under, og fordi der vil dukke et stort antal 
ukendte kunder op. 
Det er aftalt i Kontaktudvalget vedrørende Hvidvaskning af Penge, at udvalget skal se nærmere 
på dette spørgsmål for at finde ud af, om der vil være behov for yderligere 
sikkerhedsforanstaltninger, og om disse vil være gennemførlige. Der må ligeledes gennemføres 
en række drøftelser med banksektoren. 
17 
9. Makroøkonomiske følger af hvidvaskning af penge 
I punkt 15 i Europa-Parlamentets beslutning opfordres Kommissionen til i sin anden rapport at 
behandle de eventuelle pengemæssige og andre makroøkonomiske følger af hvidvaskning af 
penge. 
Kommissionen har ikke selv forsket i dette problem og har heller ikke ressourcer hertil. Det 
eneste organ, der har arbejdet med dette interessante, men yderst komplekse problem, er efter 
alt at dømme Den Internationale Valutafond (IMF). 
Også FATF har i sine ganske vist begrænsede undersøgelser af dette spørgsmål også overladt 
det til IMF at iværksætte diskussionen herom. IMF forelagde en intern rapport om dette emne 
på FATF's plenarmøde i juni 1996. Der er desuden offentliggjort to IMF-arbejdspapirer 
herom7. 
De følgende afsnit bygger i vid udstrækning på en gennemgang af disse to dokumenter i IMF 
Survey af 29. juli 1996. 
Det konkluderes heri, at skønt det er vanskeligt at måle, har de omhandlede beløbs størrelse og 
omfanget af den kriminalitet, som skaber [kriminelt] udbytte en reel indvirkning på både den 
internationale fordeling af ressourcer og den makroøkonomiske stabilitet. 
IMF påpeger, at selv om der endnu ikke findes nogen teoretisk litteratur om de 
makroøkonomiske følger af hvidvaskning af penge, tyder empiriske undersøgelser, som 
indirekte omhandler makroøkonomiske forhold, og undersøgelser af forbindelserne mellem 
kriminalitet og undergrundsøkonomi - tillige med den stadig større rolle, som hvidvaskning af 
penge spiller i forbindelse med ulovlige aktiviteter - på, at fænomenet hvidvaskning af penge er 
tilstrækkelig udbredt til at kunne udøve en selvstændig indflydelse på de makroøkonomiske 
forhold. 
Et genkommende tema i de tilgængelige forskningsundersøgelser er, at hvis kriminalitet, 
undergrundsvirksomhed og den hermed forbundne hvidvaskning af penge finder sted i 
tilstrækkelig stor målestok, må de politiske beslutningstagere nødvendigvis tage hensyn til det. 
De, der foretager hvidvaskning af penge, søger normalt ikke det højeste afkast af de penge, de 
hvidvasker, men derimod det sted eller den investering, som lettest giver dem mulighed for at 
bringe pengene i omløb igen - også selv om de må acceptere et lavere afkast. Disse bevægelser 
kan gå i stik modsat retning af, hvad man skulle forvente ud fra de økonomiske grundregler. 
Pengestrømmene kan bevæge sig fra lande med en god økonomisk politik og fra aktiviteter 
med høj forrentning til lande med en dårligere økonomisk politik og til aktiviteter med en 
lavere forrentning. Hvidvaskningen af penge kan resultere i, at den internationale kapital bliver 
investeret mindre optimalt, end hvis fænomenet ikke fandtes. Sådanne ulogiske 
kapitalbevægelser kan forvirre de politiske beslutningstagere og få dem til at reagere 
uhensigtsmæssigt. F.eks. kan en ændring i pengeefterspørgslen - som skyldes hvidvaskning af 
penge, men som ikke fremgår nogen steder - få følger for rentesatsernes og valutakursernes 
stabilitet. 
7 "Money laundering and the international financial system " af Vito Tanzi, arbejdspapir nr. 96/55 og 
"Macroeconomic implications of money laundering" af Peter J. Quirk, arbejdspapir nr. 96/66. 
På det nationale plan kan store finansstrømme i forbindelse med hvidvaskning af penge 
indvirke på variabler som valutakurser og rentesatser. På internationalt plan kan 
kapitalbevægelser, der skyldes hvidvaskningsaktiviteter - navnlig når de anses for at være 
midlertidige - få destabiliserende følger på grund af finansmarkeders globale karakter. 
Finansielle problemer, der opstår i ét center, kan let spredes til andre og således gøre et 
nationalt problem til et systemisk problem. 
Begge de ovennævnte arbejdspapirer understreger, at udviklingen af effektive og stabile 
kapitalmarkeder forudsætter, at deltagerne har fuld tillid til dem. Hvis markederne infiltreres 
med penge, der kontrolleres af kriminelle elementer, vil de reagere voldsommere på rygter og 
falske statistikker og dermed skabe endnu større ustabilitet. 
Gennemsigtige og sunde finansmarkeder er en nøglefaktor for, at økonomierne kan fungere 
effektivt, og hvidvaskningsaktiviteter kan udgøre en trussel mod både gennemsigtigheden og 
sundheden. Kriminelt erhvervede penge kan korrumpere finansmarkedernes dealere, og skaden 
kan være langvarig, da finansmarkeder hurtigt kan miste deres troværdighed, men kun meget 
langsomt genopbygge den. 
I forbindelse med præsentationen af arbejdspapirerne på FATF's plenarmøde sammenfattede 
IMF de potentielle makroøkonomiske følger af hvidvaskning af penge således: 
• ændringer i pengeefterspørgslen, som ikke ser ud til at have nogen forbindelse med 
ændringer i den grundlæggende økonomiske logik 
• 
• ustabile valutakurser og rentesatser som følge af uforudsete pengeoverførsler på tværs af 
landegrænserne 
større ustabilitet med hensyn til værdien af finansinstitutternes aktiver og passiver med 
heraf følgende systemiske risici for stabiliteten i finanssektoren og den monetære udvikling 
generelt 
negative følger for skatteopkrævningsgrundlaget og for investeringen af offentlige udgifter 
som følge af fejlagtige oplysninger om indkomst- og formueforhold 
afsmitningseffekter på lovlige transaktioner, idet de økonomiske aktører bliver bekymret 
for, at der er tale om eventuel kriminel involvering 
• andre landsspecifikke distributionsmæssige følger eller oppustede priser på værdipapirer 
som følge af anbringelser af "sorte penge". 
IMF sluttede med at understrege, at den agtede at foretage en grundig undersøgelse af 
virkningerne af hvidvaskning af penge, navnlig vedrørende de lande, hvor en analyse af 
fænomenet hvidvaskning af penge er afgørende for at forstå de makroøkonomiske 
adfærdsmønstre (f.eks. i lande, der er kendt for omfattende ulovlig eksport af narkotika eller 
andet, eller hvor svagheder i skattesystemet giver bedre muligheder for hvidvaskning af penge). • 
19 
IMF er selvfølgelig mest optaget af situationen i de lande, hvor den er mest involveret. Det 
erkendes, at nogle lande vil være langt mere sårbare end andre. Da dette punkt i Parlamentets 
beslutning drøftedes i Kontaktudvalget vedrørende Hvidvaskning af Penge (november 1996), 
påpegede en af delegationerne, at de makroøkonomiske følger af hvidvaskning af penge 
formodentlig kun var af marginal betydning i de store industrilande 
Selv om dette synspunkt ikke blev modsagt, var det kontaktudvalgets opfattelse, at 
Kommissionen som et minimum skulle overvåge det arbejde, der foregår på dette tekniske og 
forskningsmæssige område i andre fora. Kommissionen vil bestræbe sig på at efterkomme 
denne opfordring. 
10. Resultaterne af indsatsen til bekæmpelse af hvidvaskning 
I forbindelse med debatten om Kommissionens første rapport betonede Parlamentet 
vigtigheden af at indsamle oplysninger om resultaterne af den betydelige indsats, der gøres for 
at bekæmpe hvidvaskning af penge. 1 punkt 1 i Parlamentets beslutning opfordres 
Kommissionen således til at sikre en fuldstændig gennemførelse af direktivet og at forelægge 
en detaljeret rapport, som afspejler antallet af anmeldte suspekte transaktioner, antallet af 
påviste tilfælde af hvidvaskning af penge samt antallet af domfældelser og de beslaglagte 
beløb. 
Før Kommissionen redegør for sine bestræbelser på at fremskaffe de oplysninger, som 
Parlamentet efterspørger, skal det endnu en gang understreges, at direktivet har et 
forebyggende formål. Dette fremgår da også af direktivets titel : "forebyggende 
foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge". 
Det ideelle ville være, at de, der planlægger at foretage hvidvaskning af penge, måtte 
konstatere, at det finansielle beskyttelsessystem var så velfungerende, at de afstod fra at forsøge 
at misbruge det. Der er visse tegn på, at dette er ved at ske. Det stigende antal 
grænseoverskridende kontantoverførsler, søgningen efter hvidvaskningsmuligheder uden for 
den traditionelle finanssektor og stigende omkostninger i forbindelse med 
hvidvaskningsaktiviteter tyder på, at det er ved at blive vanskeligere og dyrere for den 
organiserede kriminalitet at hvidvaske pengene. 
Kommissionen og medlemsstaterne mener derfor, at det vil være forkert at vurdere resultaterne 
af direktivet i særdeleshed og af indsatsen til bekæmpelse af hvidvaskning som helhed 
udelukkende på grundlag af visse forholdsvis unuancerede statistiske indikatorer. 
Det i direktivet omhandlede system er samtidig baseret på finanssektorens overvågning af 
usædvanlig eller mistænkelig adfærd og obligatoriske indberetning af en sådan adfærd til 
myndighederne. Antallet af indberetninger er rent faktisk et tegn på, at indsatsen har været 
effektiv. Finanssektoren, og i særdeleshed banksektoren, har udfoldet store bestræbelser og 
påtaget sig betydelige udgifter for at gøre systemet effektivt. Denne sektor har selv efterlyst 
feedback, der kan vise, at deres indsats bærer frugt, og som kan sætte dem i stand til at 
videreudvikle beskyttelsesforanstaltningerne. 
20 
Bilag 8 viser antallet af suspekte transaktioner, der er indberettet til myndighederne i 
medlemsstaterne. Selv om man skal holde sig for øje, at det er forskelligt fra en medlemsstat til 
en anden, hvem der har pligt til at indberette mistænkelige transaktioner og hvilke former for 
formodet kriminel adfærd der skal indberettes, tyder antallet af indberetninger på, at systemet 
er velfungerende. 
Der foreligger derimod langt færre oplysninger om retsforfølgninger, domfældelser og 
beslaglæggelse af penge, der helt eller delvis stammer fra de indberettede suspekte 
transaktioner. 
I nogle medlemsstater er hvidvaskning af penge ikke defineret som en særskilt lovovertrædelse, 
og der retsforfølges under overskriften "hæleri". Dette udelukker formodentlig muligheden for 
at indsamle særskilte oplysninger om tilfælde af hvidvaskning af penge. 
I andre medlemsstater fungerer den finansielle efterretningsenhed som et filter, som kun lader 
en del af de tilfælde, den undersøger, gå videre til rets- og politimyndighederne, som ikke altid 
giver efterretningsenheden en detaljeret feedback, og denne kan derfor ikke føre et register over 
antallet af indberettede suspekte transaktioner, som resulterer i retsforfølgning og domfældelse. 
Den ofte meget langvarige procedure i forbindelse med efterforskning og retsforfølgning gør 
det ligeledes vanskeligt at fremskaffe oplysninger om resultaterne, navnlig når systemerne til 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge først for nylig er begyndt at virke eller stadig er under 
udvikling. Endvidere leverede flere medlemsstater oplysningerne i en form, som ikke 
umiddelbart kunne sammenlignes med oplysningerne fra andre medlemsstater. Det relativt 
simple spørgeskema, som Kommissionen udsendte, voldte klart nok problemer i nogle 
medlemsstater, og deres svar kunne ikke altid sammenfattes i tabelform. 
I bilag 9 forsøges det at give en oversigt over resultaterne af ordningen for indberetning af 
mistænkelige transaktioner og over antallet af retsforfølgelser og/eller domfældelser for 
hvidvaskning af penge i medlemsstaterne. Det er klart, at det vil være nødvendigt med en 
betydelig indsats i en række medlemsstater, hvis det skal lykkes at fremlægge mere 
anvendelige tal. I visse medlemsstater findes der i øjeblikket ganske enkelt ingen oplysninger 
om retsforfølgelser og domfældelser for hvidvaskning af penge. 
Der foreligger ligeledes kun få oplysninger om størrelsen af de beslaglagte og/eller 
konfiskerede beløb. Også på dette område er der ifølge sagens natur vanskeligheder forbundet 
med indsamlingen af oplysninger. Sagsbehandlingen er ofte lang og kompleks, og pengene kan 
være indefrosset i lange perioder, før de definitivt beslaglægges eller tilbagegives. Det ser ikke 
ud til, at der konfiskeres store beløb, og der er i visse medlemsstater forskellige ting, der tyder 
på, at en stor del af de beslaglagte eller indefrosne beløb i sidste ende skal tilbagegives eller 
frigives. 
21 
Der kan gives følgende eksempler på de oplysninger, der er indsendt til Kommissionen: Siden 
oprettelsen af den belgiske finansielle efterretningsenhed i december 1993 er der konfiskeret et 
beløb på 3 116mio. BEF i sager, der er afsløret over for den finansielle efterretningsenhed. 
Danmark oplyste, at der var konfiskeret omkring 50 mio. DKK, 18 mio. DKK var blevet 
tilbagebetalt eller betalt i skadeserstatning, og der var blevet pålagt 12 mio. DKK i bøder. 
Irland rapporterer om beslaglæggelse af 15 500 IEP. I Italien viste tallene for 1996, at følgende 
beløb var blevet beslaglagt (ikke konfiskeret): 3 002 mio. ITL efter artikel 648 A i straffeloven 
(hvidvaskning af penge) og 68 631 mio. ITL efter artikel 648 B (brug af penge, varer eller 
aktiver af ulovlig oprindelse). I Det Forenede Kongerige blev der konfiskeret næsten 10,5 mio. 
GBP i 1996.1 Luxembourg blev der beslaglagt 300 mio. LUF i forbindelse med de rejste sager, 
og desuden blev en kendelse afsagt af tyske domstole om konfiskation af 200 000 DEM 
fuldbyrdet. I Portugal blev der i forbindelse med den ovenomtalte domfældelse konfiskeret 2,5 
mio. PTE, og der er indledt undersøgelser vedrørende næsten 1 800 mio. PTE i kontanter og 
formuegoder. Sverige meddeler, at der i 1996-97 blev beslaglagt eller på anden måde sikret i 
alt 124 mio. SEK. 
Kommissionen mener ikke, at de talmæssige oplysninger, den på indeværende tidspunkt er i 
stand til at give Rådet og Parlamentet, er tilfredsstillende, og den vil sammen med 
medlemsstaterne i Kontaktudvalget arbejde på at forbedre situationen, men er udmærket klar 
over, at dette ikke vil være nogen let opgave. Det vil uden tvivl også være nødvendigt at 
inddrage rets- og politimyndigheder inden for rammerne af den tredje søjle samt EDL/Europol. 
Der er også mulighed for, at der i det mindste på mellemlang eller længere sigt kan komme 
bidrag fra Det Europæpiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug. I afsnit 5 
i bilag A til Rådets forordning (EF) 302/93 medtages indsamling af oplysninger om 
hvidvaskning af penge under centrets femte prioriterede arbejdsområde. 
22 
IV. KONKLUSIONER 
Kommissionens anden rapport til Rådet og Parlamentet om gennemførelsen af direktivet om 
hvidvaskning af penge fra 1991 bekræfter, at alle medlemsstaterne har gennemført denne 
retsakt fuldt ud. 
Den Europæiske Unions medlemsstater viser således deres vilje til at fortsætte kampen mod 
hvidvaskning af penge og foregå vore europæiske naboer og fjernere liggende lande med et 
godt eksempel. 
Problemets globale karakter og nødvendigheden af en global reaktion afspejles i 
medlemsstaternes og Kommissionens vedvarende støtte til Den Finansielle Aktionsgruppe og i 
den tekniske bistand til bekæmpelse af hvidvaskning af penge, der ydes under PHARE-
programmet, i Caribien og i andre regioner. 
Dette er udtryk for erkendelsen af, at Den Europæiske Unions beskyttelsessystem mod 
hvidvaskning af penge, hvor tætmasket det end er, let kan undergraves som følge af svagheder 
andre steder i verden. 
Medlemsstaternes lovgivning på området er imidlertid ikke begrænset til gennemførelsen af 
direktivet. Rent bortset fra de aspekter, der udelukkende henhører under den tredje søjle, er 
medlemsstaternes vilje til at udbygge lovgivningen ud over det, direktivet pålægger, et bevis 
på, at de fuldt ud erkender, at hvidvaskning af penge udgør en langsigtet og stadig større 
trussel, og at det er nødvendigt at gøre en indsats for at bekæmpe den. 
Denne udvikling betyder, at hvidvaskningsdirektivet fra 1991 kan forekomme noget forældet i 
visse henseender, og dette rejser naturligt nok spørgsmålet om, hvorvidt det skal ajourføres. 
Det første spørgsmål, der skal undersøges i den forbindelse, er spørgsmålet om forbuddet mod 
hvidvaskning af penge. Er det - for at citere den ajourførte FATF-rekommandation -
nødvendigt "at udvide lovovertrædelsen hvidvaskning af penge til at omfatte alle former for 
grov kriminalitet" ? Som det fremgår af bilag 4, har alle medlemsstaterne gjort betydelige 
fremskridt i denne retning. 
Hvis direktivet skulle ændres, således at det omfatter andre lovovertrædelser, der kan formodes 
at give anledning til hvidvaskning af penge, ville dette på sin side rejse spørgsmålet om forbud 
versus kriminalisering. Kriminalisering via direktivet afvises fortsat af en række 
medlemsstater, hvilket synes at pege på et bredere forbud som den bedste løsning. Og i 
betragtning af de store problemer, der er forbundet med at fastlægge en fælles definition af 
"grov kriminalitet", er det højst sandsynligt, at også et ændret direktiv vil give plads for 
forskelle i anvendelsesområdet i de forskellige medlemsstater uden at opnå noget, der kommer 
i nærheden af fuldstændig harmonisering på dette område. 
Kommissionen mener imidlertid, at behovet for at holde dette vigtige instrument ajourført taler 
stærkt til fordel for at udvide antallet af kriminelle handlinger, der er omfattet af direktivet. 
Med hensyn til de aktiviteter, der falder ind under direktivets anvendelsesområde, er 
anvendelsesområdet for den finansielle sektor temmelig omfattende. 
23 
På den anden side er mange virksomheder og erhverv uden for den finansielle sektor reelt eller 
potentielt sårbare over for misbrug til hvidvaskningsformål. Situationen udvikler sig konstant, 
efterhånden som pengehvidvaskerne forsøger nye muligheder. 
Artikel 12 i direktivet fra 1991 viser, at medlemsstaterne allerede på daværende tidspunkt var 
sig farerne bevidst. De forpligtede sig til at udvide samtlige eller en del af direktivets 
bestemmelser til at omfatte aktiviteter uden for den finansielle sektor, der særlig vil kunne 
udnyttes til hvidvaskning af penge. 
Det fremgår af bilag 6, at medlemsstaterne har vist en reel vilje til at opfylde denne forpligtelse 
i et stigende antal tilfælde, efterhånden som de får flere erfaringer med bekæmpelse af 
hvidvaskning af penge. 
Med iværksættelsen af handlingsplanen til bekæmpelse af organiseret kriminalitet i juni 1997 
efter at den var blevet vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender), har EU-
medlemsstaternes stats- og regeringschefer givet deres opbakning til, at der senest i slutningen 
af 1998 sker en generel udvidelse af kravet om indberetning af suspekte transaktioner til også 
at omfatte personer og erhverv uden for den finansielle sektor. Selv om det ikke udtrykkeligt 
siges, er det Kommissionens opfattelse, at en forpligtelse til at indberette suspekte transaktioner 
forudsætter registrering og verificering af kundernes identitet. 
På denne baggrund må Kommissionen være rede til at påtage sig sit ansvar i henhold til dens 
beføjelser under første søjle. Kommissionen har derfor konkluderet, at der er behov for et nyt 
direktiv, og dens tjenestegrene er begyndt at udarbejde et nyt forslag til direktiv, hvor en af de 
vigtigste bestemmelser vil være en større udvidelse af pligten til at indberette mistanke om 
hvidvaskning af penge til også at gælde uden for den finansielle sektor. 
Rådets konklusioner om Kommissionens første rapport betonede nødvendigheden af et 
samarbejde mellem de myndigheder, der er involveret i bekæmpelsen af hvidvaskning af 
penge. Kommissionen finansierer under OISIN-programmet en feasibility-undersøgelse med 
henblik på indførelse af et EU-politisystem for udveksling af oplysninger om hvidvaskning af 
penge. For så vidt angår spørgsmålet om udveksling af oplysninger om hvidvaskning af penge 
mellem de finansielle efterretningsenheder (FIU), er Kommissionen bekymret over de 
forhindringer (omtalt i bilag 7), som stadig blokerer for udvekslingen af oplysninger mellem 
visse enheder, fordi de har forskellig retsstilling. 
Med hensyn til beskyttelsen af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser foregår der 
allerede en udveksling af oplysninger mellem politi- og retsmyndighederne og Kommissionen. 
Der er imidlertid også behov for et struktureret samarbejde og udveksling af oplysninger 
mellem de finansielle efterretningstjenester indbyrdes og mellem dem og Kommissionen i 
forbindelse med den gensidige administrative bistand. Til dette formål bør der opstilles klart 
definerede juridiske rammer på fællesskabsplan. 
24 
Kommissionen påskønner Egmont-gruppens store arbejde, der i stigende grad får international 
karakter. Den opfordrer medlemsstaterne til at overveje, om det vil være hensigtsmæssigt, at 
medlemsstaternes finansielle efterretningsenheder mødes for at drøfte, hvorledes samarbejdet 
inden for Den Europæiske Union kan forbedres. 
Samtidig er Kommissionens tjenestegrene i færd med en hurtig overvejelse af, om det i 
forbindelse med forslaget om at ajourføre og udvide 1991-direktivet ville være hensigtsmæssigt 
at tage fat på nogle af de spørgsmål, der angår relationerne mellem de finansielle 
efterretningsenheder. 
Endelig vil Kommissionen arbejde på at fremskaffe mere detaljerede og omfattende statistiske 
oplysninger om resultaterne af indsatsen til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Kommissionen noterer sig, at Europol kan være interessant på dette område og mener, at 
Europol vil kunne spille en vigtig rolle i bestræbelserne på at indsamle oplysninger om 
retsforfølgninger, domfældelser og konfiskationer af aktiver. Kommissionen agter at indføje 
talmæssige oplysninger om resultaterne i de gennemførelsesrapporter, den fremover forelægger 
Rådet og Parlamentet. 
Til trods for den relative mangel på statistiske oplysninger kan det konkluderes, at mens den 
finansielle sektor stort set har reageret positivt med hensyn til antallet af indberetninger af 
mistænkelige transaktioner til de kompetente myndigheder, ser det ikke ud til, at denne indsats 
i øjeblikket giver sig udslag i et stort antal retsforfølgelser, domfældelser eller konfiskationer af 
aktiver. Kommissionen skal igen understrege, at direktivet spiller en betydelig præventiv rolle, 
og mener, at direktivet med held har bidraget til at gøre det vanskeligere for sorte penge at få 
adgang til EU's finansielle system. Samtidig er det klart, at der stadig foregår hvidvaskning af 
penge, og at indberetninger om mistænkelige transaktioner må sætte fokus på en del af disse 
sorte penge. På den baggrund må det konstateres, at der på det politimæssige og retlige område 
tilsyneladende kun er opnået begrænsede resultater, der ligger ud over direktivet, selv om der 
kan spores en fremgang. Selv om det ikke ligger inden for rammerne af denne rapport at 
analysere grundene til denne situation, er det bestemt afgørende, at den finansielle sektors 
engagement, og i stigende grad engagementet i de øvrige sektorer, der skal deltage i 
bekæmpelsen af hvidvaskning af penge, retfærdiggøres i form af en vellykket kriminalretlig 
reaktion. Der er ingen tvivl om, at dette er et område, hvor der fortsat skal gøres en stor indsats. 
25 
BILAG 1 
RÅDETS KONKLUSIONER 
Rådet har gennemgået Kommissionens første rapport om gennemførelsen af direktivet om 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Rådet har med stor interesse gjort sig bekendt med den analyse, som Kommissionen 
fremlægger i sin rapport, samt de konklusioner, der drages heraf. Rådet er i det væsentlige enigt 
i disse konklusioner. 
Som Kommissionen bemærker, har gennemførelsen af direktivet haft en tydelig indvirkning på 
medlemsstaternes indførelse af systemer til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. De 
fremskridt, der er gjort, er meget opmuntrende, men det er vigtigt at fortsætte bestræbelserne på 
at øge effektiviteten på nationalt såvel som på europæisk og internationalt plan af systemerne 
til bekæmpelse af hvidvaskning af penge. 
Rådet opfordrer medlemsstaterne til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre fuld 
og hel gennemførelse af direktivet. 
Det ser med tilfredshed de overvejelser, der er i gang med henblik på at nå til en øget 
samordning i gennemførelsen af direktivet, navnlig for så vidt angår omfanget af de handlinger, 
der er dækket, eller de erhverv og kategorier af virksomheder, der er omfattet af direktivets 
bestemmelser under hensyn til den særlige status for de erhverv, der er knyttet til retsvæsenet. 
Rådet ser gerne, at Kommissionen uddyber overvejelserne vedrørende disse spørgsmål i nært 
samråd med medlemsstaternes repræsentanter, forsamlet i det kontaktudvalg, der er nedsat i 
henhold til direktivet. 
Rådet er helt enig med Kommissionen om, at der, hvis det skal lykkes at styrke systemerne til 
bekæmpelse af hvidvaskning af penge, er behov for øget samarbejde mellem de forskellige 
myndigheder, der deltager i bekæmpelsen af dette fænomen. Også på dette punkt ønsker 
Rådet, at Kommissionen inden for rammerne af sine beføjelser fortsætter og uddyber sine 
overvejelser. Mere generelt henstiller det til alle de kompetente instanser, at de skal uddybe 
deres overvejelser og, hver gang det er nødvendigt, styrke deres samarbejde på området. 
Rådet opfordrer Kommissionen til at uddybe behandlingen af disse forskellige spørgsmål og at 
forelægge det passende forslag, der tager hensyn til de erfaringer, der er gjort siden vedtagelsen 
af direktivet, dets gennemførelse i hver medlemsstats nationale lovgivning samt de drøftelser 
om samme spørgsmål, der er i gang i forskellige internationale fora. Under alle 
omstændigheder opfordrer Rådet Kommissionen til at aflægge rapport om sine overvejelser om 
disse spørgsmål inden for en frist på 18 måneder. 
26 
BILAG 2 
Parlamentets beslutning om Kommissionens første rapport til Europa-Parlamentet 
og Rådet om gennemførelsen af direktiv 91/308/EØF om hvidvaskning af penge 
(KOM(95)0054 - C4-0137/95 
(EF-Tidende nr. C 198 af 8-7-1996, s. 245) 
Europa-Parlamentet, 
der henviser til Rådets direktiv (91/308/EØF) om forebyggende foranstaltninger mod 
anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (EFT nr. L 166, 28-6-1991, 
s.77), 
der henviser til Kommissionens første rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om 
gennemførelsen af direktivet om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det 
finansielle system til hvidvaskning af penge (KOM(95)54 - C4-0137/95), 
der henviser til Europarådets konvention om hæleri og efterforskning samt beslaglæggelse og 
konfiskation af udbyttet fra strafbart forhold, åbnet for undertegnelse i 1990 i Strasbourg, 
der henviser til De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af ulovlig handel med 
narkotika og psykotrope stoffer, vedtaget i 1988 i Wien, 
der henviser til henstillingerne om hvidvaskning af penge, som vedtoges af Rådet (retlige og 
indre anliggender) på dets møde i København den 1 .-2. juni 1993, 
der henviser til opfattelsen hos eksperterne inden for områderne banktilsyn og strafferetlig 
forfølgelse, som på mødet den 20. december 1995 aflagde beretning for Udvalget om Retlige 
Anliggender og Borgernes Rettigheder og Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre 
Anliggender vedrørende de praktiske problemer i forbindelse med anvendelsen og 
gennemførelsen af direktivet, 
der henviser til forslaget til Rådets retsakt om udarbejdelse af en konvention på grundlag af 
artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om oprettelse af en europæisk politienhed 
(Europol-konventionen) (EFT nr. C 316, 27-11-1995, s. 1), 
der henviser til sin beslutning af 14. marts 1996 om Europol (EFT nr. C 96, 1-4-1996, 
s. 288), 
der henviser til betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder 
samt til udtalelserne fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, 
Budgetkontroludvalget og Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik 
(A4-0187/96), 
A. der henviser til, at finansielle transaktioner, som står i forbindelse med kriminelle 
handlinger, fortsat finder sted, 
B. der henviser til, at Den Europæiske Unions system til bekæmpelse af hvidvaskning af 
penge udviser mangler og især ikke i tilstrækkeligt omfang medtager nye former for 
finansielle bevægelser, 
27 
C. der henviser til, at det såvel på nationalt som på europæisk plan er påkrævet med nye 
lovgivningsforanstaltninger med henblik på at sikre en fuldstændig overvågning af alle de 
fysiske og juridiske personer, som er erhvervsmæssigt beskæftiget med afvikling af 
finansielle transaktioner, 
D. der henviser til, at ovennævnte Strasbourg-konvention fra 1990 allerede indeholder 
bestemmelser om retshjælp, hvilket ville muliggøre en effektiv bekæmpelse af økonomisk 
anvendelse af udbytte fra strafbart forhold på europæisk plan, 
E. der henviser til, at der til trods for tilstrækkelige bestemmelser i afsnit VI i unionstraktaten 
om samarbejde på områderne retlige og indre anliggender ikke findes nogen globale 
lovgivningsaktiviteter med henblik på en bedre koordinering af retsinstansers og 
politimyndigheders arbejde på europæisk plan, 
F. der er overbevist om, at en hurtig oprettelse af en europæisk politienhed efter indgåelse af 
Europol-konventionen vil kunne yde et vigtigt bidrag til en effektiv bekæmpelse af 
hvidvaskning af penge og kriminelle handlinger i forbindelse hermed, 
G. der henviser til, at Rådet (retlige og indre anliggender) i dets henstillinger fra 1993 har 
betegnet både ratificeringen og gennemførelsen af ovennævnte Strasbourg-konvention fra 
1990 og inddragelsen af Europol som vigtige skridt til bekæmpelse af hvidvaskning af 
penge, 
1. opfordrer Kommissionen til at sikre en fuldstændig gennemførelse af direktivet og inden 
for de næste to år at forelægge en detaljeret rapport, som afspejler antallet af anmeldte 
transaktioner, antallet af påviste tilfælde af hvidvaskning af penge samt antallet afstraffede 
personer og de beslaglagte beløb ; 
2. er af den opfattelse, at Den Europæiske Unions system til bekæmpelse af hvidvaskning af 
penge må gøres mere effektivt og tilpasses den tekniske udvikling i de finansielle 
bevægelser ; 
3. opfordrer følgelig Kommissionen til at aflægge rapport om nye former for hvidvaskning af 
penge, som opstår på grund af ændringer i afviklingen af forretninger og pengeoverførsler, 
samt inden for rammerne af en revision af direktivet at forelægge passende forslag til 
bekæmpelse heraf ; 
4. opfordrer Kommissionen til under hensyntagen til kontaktudvalgets forberedende arbejde 
snarest muligt, dog senest den 6. marts 1998, at forelægge et forslag til ændring af det 
foreliggende direktiv, som muliggør, at erhverv og kategorier af virksomheder umiddelbart 
omfattes af direktivet, hvis de med sikkerhed kan betragtes som indblandede eller kan 
sættes i forbindelse med aktiviteter eller adfærd, der er knyttet til hvidvaskning af penge ; 
5. opfordrer medlemsstaterne til, for så vidt som de endnu ikke har gjort dette, ikke blot at 
udvide deres lovgivning til bekæmpelse af hvidvaskning af penge til udbytte, som stammer 
fra narkotikahandel, men også til alle andre typer af økonomisk udbytte, som hidrører fra 
professionel og organiseret kriminalitet ; 
28 
6. udtrykker tilfredshed med Kommissionens bestræbelser på udtrykkeligt og bindende at 
inddrage bestemmelserne i hvidvaskningsdirektivet i alle fremtidige partnerskabs- og 
associeringsaftaler samt at intensivere samarbejdet med de nuværende partnere på dette 
område ; 
7. opfordrer medlemsstaterne til at ratificere og anvende De Forenede Nationers konvention 
om bekæmpelse af ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer, vedtaget den 19. 
december 1988 i Wien, og ovennævnte Strasbourg-konvention, hvilket medlemsstaterne i 
den i bilaget til hvidvaskningsdirektivet offentliggjorte «Erklæring fra repræsentanterne for 
medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet» har forpligtet sig til ; 
8. er af den opfattelse, at der i alle medlemsstater findes eller bør indføres passende 
proceduremæssige bestemmelser, som muliggør, 
a) at man kan overvåge telekommunikationsnettet, hvis der består mistanke om, at der er 
begået eller vil blive begået en strafbar handling i form af hvidvaskning af penge, 
b) at der kan træffes midlertidige foranstaltninger, som f.eks. midlertidig sikkerhedsstillelse 
eller beslaglæggelse med henblik på at hindre veksling, overførsel eller afhændelse af 
værdier, som stammer fra hvidvaskning af penge eller en tidligere strafbar handling, som 
står i forbindelse hermed, 
c) at der kan træffes midlertidige foranstaltninger i henhold til litra b), når de kompetente 
myndigheder har kendskab til elementer, som giver begrundet mistanke om en strafbar 
handling, 
d) at inddrage udbyttet af hvidvaskning af penge eller tidligere strafbare handlinger i 
forbindelse hermed eller værdier erhvervet fra dette udbytte ; 
9. opfordrer medlemsstaterne til at fortsætte arbejdet med Europol- konventionen med 
henblik på at udvirke, at De Europæiske Fællesskabers Domstol får kompetence, således 
som Parlamentet har krævet i henhold til EU-traktatens artikel K.3, stk. 2, litra c), tredje 
afsnit, og herefter ratificere og anvende konventionen ; 
10. fremsætter ønske om, at de myndigheder i medlemsstaterne, som har fået pålagt at 
gennemføre bestemmelserne i direktivet, udnytter de bestående muligheder for samarbejde 
11. understreger udtrykkeligt, at bankerne og finansieringsinstitutterne - for at kunne 
overholde bestemmelserne i artikel 5 i direktiv 91/308/EØF om hvidvaskning af penge og 
for på korrekt måde at kunne opfylde deres registrerings- og indberetningspligt - må råde 
over uddannet personale og kontrolmuligheder for i tilfælde af mistanke om hvidvaskning 
af penge at kunne foretage den nødvendige professionelle opklaring af sagen ; 
12. opfordrer Kommissionen til at tilvejebringe et system med passende incitamenter med 
henblik på, at de enkelte banker og finansieringsinstitutter kan råde over uddannet 
personale og effektive kontrolforanstaltninger som beskrevet i punkt 11 ; 
29 
13. mener, at det er nødvendigt, at både kredit- og finansieringsinstitutter i henhold til andet 
bankdirektiv og alle øvrige fysiske og juridiske personer, som foretager finansielle 
transaktioner med erhvervsmæssigt formål eller aktiviteter, der i særlig grad må forventes 
at blive anvendt til hvidvaskning af penge også for tredjemand, i praksis bør omfattes af 
direktivet og underkastes statsligt tilsyn ; 
14. er desuden af den opfattelse, at dette tilsyn bør foretages i henhold til ensartede europæiske 
kriterier ; 
15. opfordrer Kommissionen til i henhold til artikel 17 i ovennævnte direktiv (91/308/EØF) i 
sin anden rapport om gennemførelsen af nævnte direktiv at behandle de eventuelle 
pengemæssige følger af ulovlige pengetransaktioner. De eventuelle følger kunne være : 
a) pengenes omløbshastighed kan påvirkes af ulovlige pengestrømme mellem oprindelses- og 
destinationslande, 
b) indvirkningen på pengemængden i lande, der indgår i hvidvaskningskredsløbet, 
c) den form, investeringen af de ulovlige midler kan tage, når først hvidvaskningen har fundet 
sted, 
d) pengepolitikkens transmissionsmekanisme i de berørte lande, 
e) stabiliteten på de finansmarkeder, hvorpå hvidvaskningen foregår ; 
16. opfordrer Kommissionen til i sin anden rapport at behandle årsagerne til og aktiviteterne 
bag ulovlige pengetransaktioner. Der skal vedtages foranstaltninger, der sigter mod at 
finde en løsning på problemet, såsom : 
a) optagelse i handelsaftaler af artikler vedrørende hvidvaskning af penge med henblik på at 
kræve og sikre, at partnerlande vedtager standarder svarende til Den Europæiske Unions 
standarder ; 
b) stramning af artiklerne i Europaaftalerne med landene i Central- og Østeuropa vedrørende 
hvidvaskning af penge med henblik på at kræve og sikre, at associerede lande vedtager 
standarder svarende til Den Europæiske Unions standarder ; 
c) stramning af artiklerne i partnerskabs- og samarbejdsaftalerne med Den Russiske 
Føderation og de nye uafhængige stater i det tidligere Sovjetunionen vedrørende 
hvidvaskning af penge med henblik på at kræve og sikre, at associerede lande vedtager 
standarder svarende til Den Europæiske Unions standarder ; 
d) udarbejdelse af en liste over «rene» banker ; 
e) sikring af, at Kommissionen og dens underleverandører kun benytter «rene» banker; 
f) summarisk håndhævelse af forsigtighedsbestemt tilsyn med bankvirksomhed inden for 
Den Europæiske Union ; 
g) indførelse i handelsaftaler af artikler vedrørende vedtagelse af standarder for 
«forsigtighedsbestemt tilsyn», ifølge hvilke det kræves, at partnerlande vedtager 
standarder, der svarer til Den Europæiske Unions standarder ; 
30 
17. ønsker konkrete beviser for, at hvidvaskningen af penge tager til, navnlig i forbindelse med 
organiseret kriminalitet ; 
18. påpeger eftertrykkeligt, at hvidvaskning af penge kun kan tackles effektivt, hvis det sker på 
bred europæisk basis inden for rammerne af en fælles kontrol og i snævert samarbejde med 
USA; 
19. opfordrer desuden Kommissionen til at foreslå en foranstaltning, inden for hvis rammer 
medvirken til finansiel afvikling af kriminelle handlinger forbydes og gøres strafbar i 
medlemsstaterne; retsgrundlaget for denne foranstaltning bør være EF-traktatens artikel 
100 A ; 
20. opfordrer medlemsstaterne til at intensivere bekæmpelsen af hvidvaskning af penge samt 
at yde støtte til borgere og virksomheder i form af orientering med henblik på at forhindre 
enhver form for medvirken til hvidvaskning af penge ; 
21. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet, Kommissionen og 
medlemsstaternes regeringer. 
31 
BILAG 3 
Undertegnelse , ratifikation og gennemførelse af Wiener- og Strasbourg-konventionerne 
Wienerkonventionen 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Østrig 
Portugal 
Finland 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige Under­
tegnelse Ratifikation Gennemførelse 
Art. 3-9 Strasbourg-konventionen 
Under­
tegnelse Ratifikation 
J 
J 
N 
N 
N 
J 
J 
J 
N 
J 
.1 
J 
J Ikrafttrædelse 
Gennemførelse 
.1 
.1 
N 
N 
N 
J 
J 
J 
N 
J 
J 
J 
J 
J 
J 
32 
BILAG 4 
Kriminelle handlinger, der omfattes af medlemsstaternes lovgivning om hvidvaskning af 
penge 
Belgien 
Straffeloven (paragraf 505) omfatter hvidvaskning af udbytte fra enhver form for kriminalitet. 
Den specifikke lovgivning om hvidvaskning af penge (lov af 11-1-1993, som ændret) omfatter 
hvidvaskning af udbytte med tilknytning til forbrydelser: terrorisme, organiseret kriminalitet, 
narkotikahandel, ulovlig handel med våben og ammunition, ulovlig handel med arbejdskraft, 
menneskehandel, prostitution, ulovlig anvendelse af hormoner i dyreopdræt, handel med 
menneskevæv og -organer, svindel, der skader EU's finansielle interesser, alvorlig og 
organiseret skattesvig, bestikkelse af embedsmænd, underslæb, svindel, gidseltagning, tyveri 
og pengeafpresning under anvendelse af vold eller trusler og fingeret konkurs. 
Danmark 
Den danske lov om bekæmpelse af hvidvaskning af penge omhandler aktiver hidrørende fra 
overtrædelser af den danske straffelov (dvs. alle kriminelle handlinger). "Hvidvaskning af 
penge" er ikke en særskilt lovovertrædelse i henhold til dansk lov, men behandles under to 
hæleriparagraffer i straffeloven - § 191 a, i henhold til hvilken det er strafbart at modtage en 
vinding, der er erhvervet ved en overtrædelse af § 191 om overdragelse af og handel med 
euforiserende stoffer, og § 284, hvori det er fastsat, at for hæleri straffes den, som modtager 
eller skaffer sig eller andre del i en ved tyveri, ulovlig omgang med hittegods, underslæb, 
bedrageri, databedrageri, mandatsvig, afpresning, skyldnersvig, indsmugling af særlig grov 
karakter og røveri erhvervet vinding. 
33 
Tyskland 
Hvidvaskning af penge er en strafbar handling i henhold til paragraf 261 i straffeloven 
(hvidvaskning af penge; tilsløring af ulovlige aktiver). Under hvidvaskning af penge medtages 
følgende strafbare handlinger : 
- alle alvorlige kriminelle handlinger (Verbrechen), dvs. alle strafbare forhold, som straffes 
med mindst et års fængsel, f.eks. alvorlige former for menneskehandel, tyveri og hæleri 
samt ulovlig handel med narkotika og våben 
- alle mindre alvorlige kriminelle handlinger (Vergehen) i henhold til paragraf 29, stk. 1, 
første punktum, nr. 1, i narkotikaloven (Betåubungsmittelgesetz) eller paragraf 29, stk. 1, i 
råvarekontrolloven (Grundstoffuberwachungsgesetz), særlig ulovlig handel med narkotika 
og prækursorer ("Vergehen" medfører en minimumsstraf på under et års fængsel eller bøde) 
- visse former for "Vergehen", herunder lovovertrædelser i forbindelse med fast ejendom, 
bedrageri, dokumenter og bestikkelse begået på kommercielt grundlag af et medlem af en 
bande oprettet med det formål at begå sådanne lovovertrædelser (f.eks. bedrageri i 
kommercielt eller kriminelt øjemed) 
- alle former for "Vergehen" begået af et medlem af en kriminel organisation i henhold til 
paragraf 129 i straffeloven (f.eks. afpresning, prostitution og ulovlig spillevirksomhed). 
Den 16. januar 1998 vedtog Bundestag lovforslaget om styrkelse af kampen mod organiseret 
kriminalitet. Dette indebærer en betydelig udvidelse af rækken af kriminelle handlinger, 
navnlig i forbindelse med organiseret kriminalitet. 
Grækenland 
Den græske lov om hvidvaskning af penge omfatter ulovlig handel med narkotika og våben, 
røveri, afpresning, kidnapning, groft tyveri, underslæb og svindel, ulovlig handel med 
antikviteter, tyveri af skibes last, ulovlig handel med menneskevæv og -organer, smugleri, 
ulovlig handel med nukleare materialer, prostitution, ulovlig spillevirksomhed. 
Spanien 
Straffelovens paragraf 301 omfatter hvidvaskning af penge i afsnittet om hæleri og lignende 
lovovertrædelser. Den omhandler alle former for grov kriminalitet (enhver form for 
kriminalitet, der straffes med fængsel i over tre år). Der er tale om skærpende omstændigheder, 
når lovovertrædelsen står i forbindelse med narkotikahandel. 
Den spanske lov om hvidvaskning af penge (af 23-12-1993) tager sigte på at bekæmpe 
hvidvaskning af det økonomiske udbytte af organiseret kriminalitet, terrorisme og 
narkotikahandel. 
34 
Frankrig 
Med lov nr. 96-392 af 13-5-1996 om ændring af straffeloven udvidedes lovovertrædelsen 
hvidvaskning af penge til at omfatte udbytte fra alle former for kriminalitet ("crimes" og 
"délits"). 
Irland 
Strafferetsplejeloven af 1994 kriminaliserer hvidvaskning af udbytte fra "narkotikahandel og 
anden kriminel virksomhed". 
Italien 
Med lov nr. 328/1993 ændredes paragraf 648a) og b) i straffeloven, således at hvidvaskning af 
udbytte fra alle forsætlige kriminelle handlinger kriminaliseredes ("tutti i delitti non colposi"). 
Luxembourg 
Den gældende lovgivning omfatter kun lovovertrædelser i tilknytning til narkotikarelateret 
hvidvaskning af penge. 
Et lovforslag, der nu er forelagt det luxembourgske parlament, tager sigte på at udvide de 
omfattede lovovertrædelser til alle former for forbrydelser (som medfører fængselsstraf af over 
5 års varighed), til lovovertrædelser ("délits"), der involverer organiseret kriminalitet, og til 
visse lovovertrædelser begået mod mindreårige, prostitution, fordærvelse af unge samt handel 
med våben og ammunition. 
Nederlandene 
Definitionen af hæleri i strafferetten (paragraf 416 - 417 a) omfatter udbytte fra alle former for 
grov kriminalitet ("misdrijf ')• 
Østrig 
Den østrigske strafferet (paragraf 165 og 278a) kriminaliserer hvidvaskning af alle former for 
aktiver, der erhverves gennem grov kriminalitet, dvs. alle forbrydelser ("Verbrechen"), som i 
henhold til straffelovens paragraf 17, stk.l, medfører fængselsstraf af over 3 års varighed. 
35 
Portugal 
Lovdekret 15/93 gjorde handel med narkotika og prækursorer til en kriminel handling og 
kriminaliserede hvidvaskning af penge. Lovdekret 313/93 omsatte direktivet om hvidvaskning 
af penge til portugisisk lov, og lovdekret 325/95 udvidede rækken af kriminelle handlinger til 
at omfatte terrorisme, ulovlig handel med våben, afpresning, kidnapning, prostitution, 
bestikkelse og forskellige former for grov økonomisk og finansiel kriminalitet. 
Finland 
Hvidvaskning af penge hører i den finske strafferet ind under en lovovertrædelse (udtrykket 
"hvidvaskning af penge" bruges ikke), som omfatter erhvervelse af udbytte fra alle former for 
kriminelle handlinger. 
Sverige 
Det er en strafbar handling at hvidvaske udbyttet fra grov kriminalitet. I den svenske straffelovs 
artikel 9 om hæleri hedder det, at det er en strafbar handling forsætligt eller uagtsomt at 
hvidvaske udbyttet fra enhver form for grov kriminel handling, som medfører fængselsstraf af 
mere end seks måneders varighed. Medvirken til hvidvaskning af penge kriminaliseres også. 
Udtrykket "hvidvaskning af penge" anvendes imidlertid ikke i straffeloven. 
Det Forenede Kongerige 
Der er ingen generel definition på "hvidvaskning af penge" i den primære straffelovgivning. 
Det er en strafbar handling at hvidvaske udbytte erhvervet ved grov kriminalitet: 
narkotikahandel, terrorisme, tyveri og bedrageri, røveri, dokumentfalsk og forfalskning, 
pengeafpresning (principielt enhver handling, som udgør en "indictable offence" i Det 
Forenede Kongerige). 
36 
BILAG 5 
Handlingsplan til bekaempelse af organiseret kriminalitet 
26. Foelgende foranstaltninger boer overvejes i forbindelse med hvidvaskning af penge og 
konfiskation af udbytte fra kriminalitet : 
a) For at forbedre den internationale udveksling af politidata skal der indfoeres en ordning for 
udveksling af oplysninger om formodet hvidvaskning af penge paa europaeisk plan, under 
overholdelse af de relevante bestemmelser om databeskyttelse. Europol-konventionen boer 
med henblik herpaa suppleres med en bestemmelse, der giver Europol mulighed for at spille en 
rolle i den forbindelse (jf. politisk retningslinje nr. 10). 
b) Kriminalisering af hvidvaskning af udbyttet fra kriminalitet boer goeres saa generel som 
muligt, og der boer skabes et retsgrundlag for de videst mulige bcfoejclser til efterforskning 
heraf. Det boer undersoeges, om det er muligt at udvide hvidvaskning til ogsaa at omfatte 
forsoemmelighed. Der boer indledes en undersoegelse med henblik paa at styrke eftersporingen 
og beslaglaeggelsen af ulovlige aktiver og fuldbyrdelsen af retsafgoerelser om konfiskation af 
aktiver, der hidroerer fra organiseret kriminalitet (jf. politisk retningslinje nr. 11). 
c) Der boer indfoeres bestemmelser om konfiskation, de goer det muligt at foretage 
konfiskationer, uanset om lovovertraederen er til stede eller ej, f. eks. naar han er doed eller 
forsvundet (jf. politisk retningslinje nr. 11). 
d) Det boer undersoeges, om der er mulighed for paa medlemsstatsplan at dele aktiver, der er 
konfiskeret som foelge af internationalt samarbejde (jf- politisk retningslinje nr. 11). 
e) Indberetningskravet i artikel 6 i direktivet om hvidvaskning af penge boer udvides til at 
omfatte alle lovovertraedelser i forbindelse med alvorlig kriminalitet og personer og erhverv ud 
over de finansielle institutioner, der er naevnt i direktivet. Medlemsstaterne boer undersoege 
muligheden for at indfoere sanktioner med afskraekkende virkning i tilfaclde af undladelse af 
indberetning i forbindelse med mistaenkelige transaktioner (jf. politisk retningslinje nr. 11). 
Samtidig boer skattemyndighederne i den nationale lovgivning underlaegges et tilsvarende 
indberetningskrav i forbindelse med transaktioner i tilknytning til organiseret kriminalitet, i det 
mindste i forbindelse med transaktioner, der vedroerer moms og afgifter. Samarbejdet mellem 
de kontaktpunkter, der er naevnt i direktivet, skal forbedres. 
f) Behandling af spoergsmaalet om hvidvaskning af penge via Internet og elektroniske 
pengeprodukter og krav om, at meddelelser sendt via elektroniske betalings- og 
meddelelsessystemer skal indeholde oplysning om afsender og modtager (jf. politisk 
retningslinje nr. 11). 
g) Forhindring af, at fysiske og juridiske personers overdrevne brug af kontantbetalinger og 
kontant valutaveksling tjener til at daekke over, at udbytte fra kriminalitet omdannes til andre 
vaerdier (jf. politiks retningslinje nr. 11). 
37 
I lyset af gaeldende nationale og internationale instrumenter skal Raadet og Kommissionen 
desuden overveje behovet for at udarbejde faelles bestemmelser til bekaempelse af organiseret 
kriminalitet inden for oekonomisk og kommerciel varemaerkeforfalskning samt 
falskmoentneri, med henblik paa indfoerelse af en faelles valuta. 
Maaldato : slutningen af 1998. 
Ansvarlige : Raadet/Europol/Kommissionen. 
38 
BILAG 6 
Aktiviteter uden for den finansielle sektor, som er omfattet af medlemsstaternes 
lovgivning om bekæmpelse af hvidvaskning af penge 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene 
Østrig Et lovudkast tager sigte på at udvide anvendelsesområdet til at omfatte 
notarer, fogeder (huissiers de justice), revisorer, ejendomsmæglere, 
kasinoer og personer og virksomheder, som udfører pengetransport 
Kasinoer 
Kasinoer, auktionsholdere, andre erhverv, der ikke allerede er omfattet 
af samarbejdspligten efter hvidvaskningslovgivningen, og enhver 
person, som administrerer andres formue mod betaling 
Kasinoer 
Kasinoer, virksomheder, der handler med fast ejendom, 
ejendomsmæglere, juvelerer, antikvitetshandlere, mønt- og 
frimærkehandlere 
Alle, der erhvervsmæssigt rådgiver om, gennemfører eller overvåger 
operationer i forbindelse med kapitalbevægelser, har pligt til at 
underrette myndighederne om enhver transaktion, som de ved har 
tilknytning til hvidvaskning af penge. Der er også sat visse grænser for 
kontantoverførsler 
Regeringen har meddelt, at den agter at lade advokater, 
auktionsholdere, ejendomsmæglere og revisorer omfatte af 
lovgivningen 
Transaktioner, der omfatter et beløb på over 20 mio. ITL, skal 
gennemføres via et finansielt mellemled 
Ifølge en ny lov fra 1997 er der mulighed for en fremskyndet 
procedure, hvorved ikke-finansielle aktiviteter kan underlægges 
lovgivningen om bekæmpelse af hvidvaskning af penge 
Lovforslaget omfatter kasinoer, lotterispil, revisorer og notarer 
Kasinoer. Notarerne har meddelt, at de agter at indføre en frivillig 
ordning for indberetning af meget suspekte transaktioner, der giver 
anledning til formodning om omfattende hvidvaskning af penge. 
Advokater og revisorer har indført en lignende ordning 
Kasinoer 
39 
Portugal 
Finland 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige Kasinoer, ejendomsmæglere, selskaber, der handler med fast ejendom, 
spille- og lotteriindustrien, antikvitets- og kunsthandlere, juvelerer, 
fly-, skibs- og bilforhandlere 
lade kasinoer, totalisatorspils- og 
samt ejendomsmæglere omfatte af (Lovforslag om at 
bookmakervirksomheder 
lovgivningen) 
Investeringsselskaber 
Den primære lovgivning omfatter alle personer. Lovbestemmelserne 
om hvidvaskning af penge omfatter alle personer og institutioner, 
herunder advokater og revisorer, når de beskæftiger sig med bank-, 
investerings- eller forsikringsrelaterede forretninger 
40 
BILAG 7 
Finansielle efterretningsenheder 
Resultater af Egmont-gruppens arbejde vedrørende samarbejde / udveksling af 
oplysninger 
Generel mulighed for bilaterale aftaler / direkte udveksling af oplysninger 
1. Til efterretningsformål 
Italien, Portugal, Sverige 
2. Til efterretnings-, kriminalefterforsknings- og retsforfølgningsformål : 
Belgien, Frankrig, Nederlandene, Spanien, Det Forenede Kongerige 
Begrænsede muligheder 
Østrig Ingen udveksling med administrative enheder; ingen 
retshåndhævelsesoplysninger 
Danmark, Tyskland, 
Luxembourg Ingen udveksling med administrative enheder 
Irland Ingen udveksling med administrative enheder og retsmyndigheder 
Finland (FSA) Ingen udveksling med politi- og retsmyndigheder ; ingen 
retshåndhævelsesoplysninger 
41 
BILAG 8 
Antal indberetninger om suspekte transaktioner 
MEDLEMSSTATER 1994 1995 1996 1997 
... 
Belgien8 
Danmark 
Tyskland 
Graekenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg9 
Nederlandene (usaedvanlige) 
(suspekte) 
0strig 
Portugal 
Finland 
Sverige 
Det Forenede Kongerige 2 183 
200 
3 282 
684 
1034 
14 753 
3 546 
346 
17 
223 
429 
15 007 3 926 
174 
2 935 
163 
866 5 771 
254 
3 289 
670 
902 
199 (del) 
2 961 
75 
15 007 
2 994 
310 
85 
190 
391 
13170 378 
3 218 
77 
16 087 
2 572 
301 
115 
232 
502 
16 125 7 747 
38 
1213 
± 17 000 
129 
206 
909 
14 148 
8 Tallene for Belgien omhandler henholdsvis 564, 795, i 317 og 1 484 sager. 
9 Indberetningerne for de to år omhandler henholdsvis 901 og 3264 transaktioner 
42 
BILAG 9 
Resultater af indberetningssystemet, retsforfølgelser og domfældelser 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grækenland 
Spanien 
Frankrig 
Irland 
Italien 
Luxembourg 
Nederlandene Sager videregivet til anklagemyndigheden: 1994 - 117, 1995 - 149, 
1996 - 321 og 1997 - 495. Siden 1994 er der afsagt dom i 48 sager i 
forbindelse med indberetninger fra den belgiske FIU til de retlige 
myndigheder. 
Der findes ingen samlede statistikker om retsforfølgelser og 
domfældelser, selv om det vides, at der har været en række 
domfældelser for hvidvaskning af narkopenge (7 i 1994 og 5 i 1995). 
Hvad angår resultaterne af indberetningssystemet, har 35 
indberetninger ført til 26 sager (forskellige lovovertrædelser), hvor 49 
personer er blevet dømt eller pålagt at betale administrative bøder. 1 
person er blevet frikendt. 
16 personer blev dømt i 1994, 15 i 1995 og 24 i 1996. 
Af de 38 sager, der er indberettet til det udvalg, der er nedsat i henhold 
til lov nr. 2331 af 24-8-1995, er 13 sager blevet videregivet til 
anklagemyndigheden. 
Mistænkelige transaktioner, som er videregivet til politi eller 
domstole: 1995 - 19, 1996 - 165. 
Sager videregivet til domstolene : 1994 - 22, 1995 - 30, 1996 - 47, 
1997 - 75. Frem til udgangen af 1996 havde der været 34 endelige 
domfældelser (25 siden 1993). Dette tal er imidlertid ikke 
udtømmende, idet andre sager retsforfølges under overskriften hæleri 
("recel"). 
1 Irland er der indtil nu registreret 1 domfældelse. 
Domfældelser for hvidvaskning af penge efter paragraf 648 a 
(hvidvaskning af penge) og paragraf 648 b (anvendelse af penge, varer 
eller aktiver af ulovlig oprindelse) : 1993 - 72 og 1, 1994 - 58 og 4, 
1995 - 62 og 3, 1996 - 116 og 9. Indberetninger af mistænkelige 
transaktioner har medført, at der er indledt 85 straffesager, heraf 16 for 
hvidvaskning af penge og 69 for andre lovovertrædelser. 
2 retssager er under afvikling og endnu ikke afsluttet. 
Ingen nøjagtige statistikker over retsforfølgelser og domfældelser for 
hvidvaskning af penge. Der undersøges årligt ca. 5 000 hælerisager. 
43 
Østrig 
Portugal 
Finland 
Sverige 
Det Forenede 
Kongerige Der er rejst formel anklage i 13 sager. Disse har ført til 3 domfældelser 
(1 i 1994 og 2 i 1995), hvoraf 1 involverede to personer; 4 retssager 
endte med frifindelse. I en af de sager, der førte til domfældelse, blev 
en anden medlemsstat anmodet om at indlede retsforfølgning mod 
andre personer. 
Indberetningerne gav anledning til 12 undersøgelser i 1994, 49 i 1995 
og 53 i 1996. Der blev indledt retsforfølgelse i 3 sager, omfattende 26 
personer. 1 person blev dømt i 1996. 
Mellem 1994 og 1997 blev 119 indberetninger om mistænkelige 
transaktioner videregivet til førretlig undersøgelse, hvilket førte til 70 
straffesager. Ved udgangen af 1997 havde domstolene afsagt dom i 13 
af disse sager. 4 af sagerne var endnu ikke afsluttet. Det blev overvejet 
at rejse tiltale i 4 sager. 1 21 sager blev tiltalen frafaldet, og i 28 sager 
fortsatte de førretlige undersøgelser. 
I alt 66 indberetninger blev videresendt til anklagemyndigheden med 
henblik på forundersøgelse i perioden 1994-1997. I samme periode 
blev der afsagt 21 domme. 
Mellem 1993 og 1996 blev der registreret 25 domfældelser for 
hvidvaskning af penge, heraf 13 i 1996. Selv om kun 1 retsforfølgelse 
for hvidvaskning skyldtes en indberetning om en mistænkelig 
transaktion, var der over 200 kendte retsforfølgelser for andre 
lovovertrædelser i 1996 som følge af indberetninger til politi eller 
undersøgelsesmyndigheder. 
44 

ISSN 0254-1459 
KOM(98) 401 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 11 06 10 
Katalognummer : CB-CO-98-412-DA-C 
ISBN 92-78-37456-3 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
tf