ÅRSBERETNING 2003 FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET OM DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS UDVIKLINGSPOLITIK OG KOMMISSIONENS BERETNING OM GENNEMFØRELSEN AF BISTANDEN TIL TREDJELANDE 2002

INDHOLDSFORTEGNELSE

A. FORORD

B. RESUMÉ

1. STRATEGISKE MÅL OG RESULTATER

1.1 RAMMERNE FOR FÆLLESSKABETS PARTNERSKABER MED TREDJELANDE

1.2 Tilpasning til ændringerne i EU og i den globale situation i 2002

1.3 Nøgleresultater i 2002

1.4 Sammenhæng, koordinering og komplementaritet

1.5 Samarbejde med andre

1.6 Vejen mod fremtiden

2. REFORM PROCESSEN - FREMSKRIDT I 2002

2.1. KVALITETSFORBEDRING

2.2. FORBEDRING AF DEN FINANSIELLE FORVALTNING OG INDSATS

2.3. YDERLIGERE SAMLING AF PROJEKTCYKLUSSEN: SAMARBEJDSKONTORET EUROPEAID's ANDET ÅR

2.4. DEKONCENTRERING

3. LØBENDE FREMSKRIDT MED REALISERING AF STRATEGISKE MÅL

3.1. Overvågning af fremskridtene med realisering af strategiske mål

3.2. Optimering af virkningerne af fællesskabsbistanden

3.3 POLITISKE UDVIKLINGSTENDENSER PÅ PRIORITEREDE OMRÅDER I 2002

4. RESULTATSØGNING: OVERVÅGNING OG EVALUERING

4.1. EVALUERING

4.2. PROJEKTRESULTATER: RESULTATORIENTERET OVERVÅGNING

4.3. Konklusioner:

5. HORISONTALE AKTIVITETER OG MAINSTREAMING

5.1. MAINSTREAMING AF MENNESKERETTIGHEDS- OG DEMOKRATISPØRGSMÅL I EU

5.2 DET EUROPÆISKE INITIATIV FOR DEMOKRATI OG MENNESKERETTIGHEDER (EIDHR)

5.3 LIGESTILLING MELLEM KVINDER OG MÆND

5.4 NARKOTIKABEKÆMPELSE

5.5 MILJØ OG TROPISKE SKOVE

5.6. KONFLIKTFOREBYGGELSE, HURTIG KRISEREAKTION OG TERRORBEKÆMPELSE

5.7. Videnskabeligt og teknologisk samarbejde - politisk dialog og kapacitetsopbygning

5.8 SUNDHED, AIDS OG BEFOLKNING

5.9 SAMARBEJDE MED IKKE-STATSLIGE AKTØRER, HERUNDER NGO'ER

6. AKTIVITETER I 2002

6.1. DET VESTLIGE BALKAN

6.1.5. Sammenhæng, koordinering og komplementaritet i regionen

6.1.6 Resultatorienteret overvågning (ROM)

6.2. ØSTEUROPA OG CENTRALASIEN

6.3 MIDDELHAVSLANDENE, NÆR- OG MELLEMØSTEN

6.4. LANDE I AFRIKA, VESTINDIEN OG STILLEHAVSOMRÅET (AVS) OG OVERSØISKE LANDE OG TERRITORIER (OLT)

6.5 ASIEN

6.6 LATINAMERIKA

7. EKSEMPEL: VANDFORVALTNING I EU-SAMARBEJDET

7.1 VANDS BETYDNING FOR UDVIKLINGEN

7.2 VAND OG MILLENNIUMMÅLENE

7.3 MENNESKER OG VAND: FORBEDRET ADGANG TIL VAND OG SANITETSTJENESTER

8. Finansielle tabeller

8.1. COMMITMENTS 2002 WESTERN BALKANS

8.2. COMMITMENTS 2002 EASTERN EUROPE AND CENTRAL ASIA

8.3. COMMITMENTS 2002 MEDITERRANEAN AND NEAR AND MIDDLE EAST

8.4 COMMITMENTS 2002 - ACP

8.5. COMMITMENTS 2002 ASIA

8.6 ENGAGEMENTS 2002 AMERIQUE LATINE

9. BILAG

9.1 HARMONISERING AF KONTRAKT- OG FINANSIERINGS- PROCEDURERNE

9.2 RAL

9.3 RETLIGE ANLIGGENDER

9.4 REVISION

9.5 GENNEMSIGTIGHED OG SYNLIGHED

9.6 MEDDELELSER OM EKSTERN BISTAND UDGIVET AF EU I 2002

9.7 EU-BISTAND DER IKKE ER OMFATTET AF DENNE BERETNING

A. FORORD

Fattigdom, konflikter, ustabilitet og menneskelig elendighed er faktorer, der berører os alle, uanset hvor i verden de findes. I denne globaliseringstid er det i vores fælles, europæiske interesse og et moralsk krav, at disse spørgsmål tages op. EF's programmer for bistand til tredjelande er en reaktion på denne situation.

Kommissionen forvalter på vegne af Det Europæiske Fællesskab en femtedel af EU's samlede bistand (6,5 mia. EUR forpligtet i 2002), der udgør over 10 % af den samlede bistand. Vi yder bistand til over 160 lande, territorier og organisationer på verdensplan. Vi tror på langsigtede, strukturerede forpligtelser og på opbygningen af et netværk af samarbejdspartnerskaber.

Ved at samle ressourcerne til dette fælles formål har EU's medlemsstater vist, at de går ind for de fælles værdier i forbindelse med bistanden til tredjelande, nemlig menneskerettigheder, stabilitet og nedbringelse af fattigdom, og politikkerne i forbindelse hermed og gennemførelsen af disse er af central betydning for EU's rolle i verden.

Kommissionen har som forvalter af EF's bistand til tredjelande en enestående komparativ fordel, der trækker på medlemsstaternes ekspertise og går længere end deres nationale traditioner. Vi arbejder hårdt på at sikre, at de europæiske skatteyderes penge anvendes til bistandsprogrammer af høj kvalitet, der har en påviselig indvirkning på menneskers livskvalitet. Vi søger at gøre dette med et effektivitetsniveau, der lever op til de højeste internationale standarder.

De 275 mio. EUR, vi forpligtede i Afghanistan i 2002, er især et godt eksempel på denne fremgangsmåde: et konkret bidrag til genopbygning af et nedbrudt land, støtte til en nyindsat regering, så den kan skabe bedre liv for almindelige mennesker. Kommissionen spillede ligeledes en vigtig rolle på konferencen om udviklingsfinansiering (Monterrey), verdenstopmødet om bæredygtig udvikling (Johannesburg), i Doha-udviklingsrunden og i vedtagelsen af Barcelona-forpligtelserne og lanceringen af EU's initiativer om vand/kloakering og energi.

Denne Kommission har prioriteret en reform af den måde, hvorpå vi forvalter budgettet for bistand til tredjelande, og 2002 var året, hvor de første resultater af denne reform kunne ses i praksis: Kvaliteten af vores bistand er blevet væsentligt forbedret gennem en omfattende dekoncentrering af forvaltningsansvaret væk fra Bruxelles og ud i marken, der i 2002 fandt sted for geografiske programmer i Europa, landene i Middelhavsområdet, Asien og Latinamerika. Ifølge international bedste praksis er vi nu ikke blot hurtigere til at gennemføre bistanden - i det store hele nu på linje med de nationale udviklingskontorers resultater - men også bedre til at påvise problemer og til at skræddersy vores bistand, så den opfylder de reelle behov. Disse gevinster er på programmeringssiden blevet suppleret af nye rammer for landestrategier, der fremmer sammenhængende politikker og donorkoordinering.

Denne beretning indeholder oplysninger om politikker og programmer, der er gennemført i hele verden. Den imødekommer Rådets og Europa-Parlamentets ønske om, at der skal fokuseres på de opnåede resultater og virkninger. Vi erkender, at der er behov for yderligere arbejde i forbindelse med udviklingen af en resultatbaseret fremgangsmåde. Det vil tage meget længere tid og kræve en langt større indsats at konsolidere og færdiggøre reformen og forbedre effektiviteten af bistanden til tredjelande yderligere. Af særlige udfordringer kan nævnes behovet for, at de specifikke problemer med gennemførelsen, som Kommissionen stødte på i en række AVS-lande, tages op, og kravet om, at effektive finansielle instrumenter skal udbredes til vore nye naboer efter udvidelsen i 2004 i forbindelse med initiativet "Det bredere europæiske naboskab". Vi arbejder på at tage disse udfordringer op og på at forbedre resultaterne af EF's bistand til tredjelande yderligere og dermed bidrage til sikkerhed og velstand for alle.

Chris Patten, medlem af Kommissionen med ansvar for eksterne forbindelser Formand for bestyrelsen for Samarbejdskontoret EuropeAid

Poul Nielson, medlem af Kommissionen med ansvar for udvikling Administrativ leder af bestyrelsen for Samarbejdskontoret EuropeAid

Günter Verheugen, medlem af Kommissionen med ansvar for udvidelse Medlem af bestyrelsen for Samarbejdskontoret EuropeAid

Pascal Lamy, medlem af Kommissionen med ansvar for handel Medlem af bestyrelsen for Samarbejdskontoret EuropeAid

Pedro Solbes Mira, medlem af Kommissionen med ansvar for økonomiske og finansielle anliggender Medlem af bestyrelsen for Samarbejdskontoret EuropeAid

B. Resumé

Denne årsberetning indeholder en oversigt over Det Europæiske Fællesskabs aktiviteter på området ekstern bistand. Den skal ses i lyset af den reform af forvaltningen af EF's eksterne bistand, som Kommissionen har vedtaget [1]. Den er rettet til de europæiske institutioner, andre aktører på området, partnerlandene samt den brede befolkning. Ifølge denne beretning har EF i 2002 indgået forpligtelser for 6,5 mia. EUR og udbetalt 5,2 mia. EUR.

[1] Meddelelse om reformen af forvaltningen af den eksterne bistand, SEK(2000) 814 af 16.5.2000.

I kapitel 1 gøres der rede for den aktuelle situation med hensyn til de strategiske mål og resultater. På topmøderne i Monterrey og Johannesburg blev grundlaget for et nyt globalt partnerskab for fattigdomsudryddelse og skabelse af bæredygtig udvikling fastlagt. Hvis EU's medlemsstater opfylder deres løfter, vil yderligere 8,5 mia. EUR kunne være tilgængelige i 2006. Den første generation af landestrategidokumenter blev afsluttet i 2002. Dette vil føre til en øget fokusering på fattigdomsbekæmpelse. En bedre integrering af den internationale situation i stadig udvikling, og af andre af EU's prioriteter i udviklingspolitikken og planlægningen vil ligeledes bidrage til en generel forbedring af EU's aktiviteter på området. Glemmes må ikke de allerede berømte tre elementer sammenhæng, koordinering og komplementaritet, i forbindelse med hvilke der kan registreres løbende fremskridt. Inden for EF's politikker bidrager de til at fremme udvikling, nedbringe fattigdom og integrere støttemodtagende lande/partnerlande i verdensøkonomien. I dette kapitel gøres der ligeledes rede for fremskridtene i EF's samarbejde med andre donorer. En ny rammeaftale er blevet underskrevet med Verdensbanken, og revisionen af rammeaftalen mellem EF og FN om EF-finansiering af FN-projekter blev afsluttet. I 2002 blev der gennemført omfattende politiske dialoger på forskellige niveauer med FN's kontorer, fonde og programmer.

Reformen af forvaltningen af EF's bistand til tredjelande begynder at bære frugt: mere veldefineret programmering, forbedret kvalitet og timing af bistanden, større åbenhed og ansvarlighed, uddelegering af ansvar til delegationer på stedet, bedre koordinering med andre donorer, navnlig medlemsstaterne, og gennemførelse af et nyt enkelt forvaltningsinformationssystem Common Relex Information System (CRIS) er blandt de vigtigste resultater i 2002, som det fremgår af kapitel 2.

I kapitel 3 skitseres de fremskridt, som EF gør i retning af at realisere dets strategiske mål, navnlig millennium-udviklingsmålene (MDG), i samarbejde med resten af det internationale samfund. Der gøres rede for de foranstaltninger, der træffes for at øge effektiviteten af fællesskabsbistanden yderligere, herunder tilpasning af fremgangsmåden til forskellige omstændigheder i de enkelte lande og regioner, effektiv målretning af ressourcerne, bæredygtig gældsætning, øget anvendelse af sektorspecifikke fremgangsmåder og budgetstøtte. Der gøres ligeledes rede for fremskridtene i retning af fokusering af EF's bistand omkring et mere begrænset antal områder, og for centrale politiske udviklingstendenser inden for disse prioriterede områder i 2002. Sociale sektorer såsom sundhed og uddannelse, transport og fødevaresikkerhed har oplevet betydelige fremskridt i årets løb. Kommissionen har vedtaget en meddelelse om handel og udvikling, som Rådet tilsluttede sig i november 2002.

Kommissionen har samarbejdet med en ekspertgruppe bestående af medlemsstater og andre interesserede parter, herunder OECD's Udvalg for Udviklingsbistand, UNDP og Verdensbanken, om udvikling af 10 centrale indikatorer udledt af millenium-udviklingsmålene. Af disse 10 indikatorer hænger 6 direkte sammen med børns velfærd, mens tre har en specifik kønsdimension. Kommissionen vil hvert år overvåge fremskridtene i forhold til disse indikatorer i alle de udviklingslande, den yder bistand til. Der er tale om:

- Den andel af befolkningen, der lever for under 1 USD om dagen

- Prævalensen af undervægtige børn

- Dødeligheden blandt børn under fem år

- Nettoindskrivningen i grundskoler

- Gennemførelsesprocent inden for grundskoleuddannelse

- Forholdet mellem piger og drenge i grundskoler og gymnasier samt inden for højere uddannelse

- Andelen af fødsler med fødselshjælp fra kvalificeret sundhedspersonale

- Andelen af 1-årige børn, der er vaccineret mod mæslinger

- Hiv-prævalensen blandt 15-24 årige gravide kvinder

- Den andel af befolkningen, der har bæredygtig adgang til en forbedret vandkilde.

I kapitel 4 gøres der rede for resultaterne af evalueringsaktiviteter og resultatorienteret overvågning (ROM) 2002. I dette kapitel opsummeres resultaterne og konklusionerne af de evalueringer, der blev gennemført i løbet af indberetningsperioden, ligesom der gøres rede for visse nyfremkommende brede spørgsmål. Den resultatorienterede overvågning, der blev lanceret i 2001, blev udvidet til alle regioner i 2002. Den sikrer, at Kommissionen er i besiddelse af sammenlignelige oplysninger om alle dens programmer for bistand til tredjelande. Kapitlet indeholder resultater og analyser baseret på 2002-rapporterne fordelt på ROM-kriterierne (relevans, nyttevirkning, effektivitet, konsekvens og bæredygtighed) og på de prioriterede udviklingsområder.

Resultaterne af EF-finansierede projekter og programmer bedømmes generelt som værende gode. Analyser af resultatstrukturen viser dog, at der kan drages visse erfaringer:

- Fleksibilitet og kapacitet til at tilpasse sig ændringer forbedrer generelt projektresultaterne. Der er også noget, der tyder på, at en gennemgang af projektudformningen, når gennemførelsen reelt påbegyndes, medfører bedre resultater.

- God integration i lokale strukturer, støtte til politikker og inddragelse af støttemodtagerne medfører helt klart effektivitet og bæredygtighed og bør tillægges vægt ved projektudformningen.

- Finansiel bæredygtighed nævnes oftest som værende en potentiel kilde til problemer for projekterne.

- Bidragenes og aktiviteternes rettidighed er ikke optimal i mange projekter, de forklarende bemærkninger i tilsynsrapporterne angiver tunge procedurer og projektforvaltningens kvalitet som årsagen hertil.

I kapitel 5 analyseres de "horisontale" eller "tværgående" spørgsmål og integrering af disse på alle områder via EF-samarbejdets generelle struktur. Menneskerettigheder, ligestilling mellem mænd og kvinder, miljø og konfliktforebyggelse er de vigtigste emner i dette kapitel, hvori også beskrives gennemførelsen af tematiske budgetkonti såsom fødevaresikkerhed, tropiske regnskove, bekæmpelse af AIDS eller medfinansiering af ngo'er.

Dialogen om menneskerettigheder med Kina er blevet videreført, mens den er blevet indledt med Iran. Der er blevet afholdt møder i to Middelhavslande med organisationer inden for det civile samfund i disse lande. Fremme af uddannelse i menneskerettigheder og uddannelse med henblik på en etisk gennemgang har også været vigtige spørgsmål i 2002. Det europæiske initiativ til fremme af demokrati og menneskerettigheder har forpligtet over 100 mio. EUR i år. Bistand til tredjelande inden for videnskab, teknologi og forskning, navnlig i de nye uafhængige lande og AVS-landene fortjener også en plads i dette kapitel.

Den hurtige reaktionsordning forpligtede 23,5 mio. EUR i 2002, idet den vigtigste opgave er anden fase af stabiliseringen i Afghanistan og genopbygningsbestræbelserne i de palæstinensiske områder.

En høringsproces med ikke-statslige aktører er blevet udviklet i 45 lande i forbindelse med udarbejdelsen af landestrategidokumenter. Tæt ved 200 mio. EUR er blevet forpligtet til medfinansiering af ngo-projekter. Næsten 50 mio. er blevet forpligtet under de tematiske budgetkonti miljø og tropiske regnskove.

I kapitel 6 fokuseres der på samarbejdsaktiviteter fordelt på de enkelte regioner: Østeuropa og Centralasien, Sydøsteuropa, Middelhavslandene, Nær- og Mellemøsten, lande i Afrika, Caribien og Stillehavsområdet (AVS) samt oversøiske lande og territorier, Latinamerika og Asien. Hver enkelt region præsenteres på en ensartet måde, hvilket muliggør en "tværgående" læsning og en nem sammenligning baseret på ensartede oplysninger. Først præsenteres de strategiske mål og resultater samt programmeringsprioriteterne i årets løb. Dernæst præsenteres de vigtigste resultater af både afsluttede og igangværende projekter, herunder de projekter, for hvilke der er blevet gennemført en midtvejsvurdering. Nogle casestudier illustrerer omfanget af EF's aktiviteter i hver enkelt region.

Som supplement til informationen om hver enkelt region fokuserer specifikke afsnit på gennemførelsen af koordinering, sammenhæng og komplementaritet og en beskrivelse af samarbejdet med medlemsstaterne og andre donorer. Humanitær bistand (gennemført af ECHO) og Den Europæiske Investeringsbanks (EIB) aktiviteter belyses ligeledes. Konklusioner og perspektiver for de kommende år og hvert enkelt regionalt bidrag.

Hvad angår det vestlige Balkan er en ordentligt fungerende markedsøkonomi et af de kriterier, der blev fastsat i København som en grundlæggende forudsætning for EU-medlemskab. I de kommende år vil vi derfor se en fortsat støtte til de reformer, der er nødvendige for at nå dette mål, herunder bl.a. økonomisk relateret lovgivning, forvaltning af budgetudgifter og opkrævning af indtægter, offentlige indkøb og - i processens senere faser - konkurrencelovgivning.

Opmærksomheden vil ligeledes blive rettet mod de offentlige administrationer, navnlig via programmer for reform af den offentlige administration, der sigter mod at støtte rationaliseringen, nedskæringen og strømliningen af den offentlige sektor.

På området retlige og indre anliggender betragtes det dårligt fungerende retsvæsen som et af de nøgleproblemer, der udgør en hindring ikke blot for statens generelle politiske funktion, men også for, at markedsøkonomien kan fungere korrekt (f.eks. manglen på effektive mekanismer til bilæggelse af økonomiske tvister). Korruption er blevet identificeret som et andet vigtigt emne, der hindrer en ordentlig politisk, social og økonomisk udvikling i regionen. Det kræver, at det internationale samfund træffer beslutsomme foranstaltninger, støttet af målrettet CARDS-bistand, for at gribe fat om problemets rod og fremme bæredygtige løsninger. Der er forpligtet næsten 654 mio. EUR og udbetalt over 617 mio. EUR i regionen i 2002.

Med hensyn til de østeuropæiske og centralasiatiske lande blev der forpligtet næsten 430 mio. EUR og udbetalt 383 mio. EUR i 2002. Der er indledt en vurdering af udvidelsens potentielle virkninger på EU's forbindelser med de østeuropæiske lande inden for rammerne af initiativet "Det bredere europæiske naboskab", der sigter mod at øge stabiliteten og mindske velfærdskløften over EU's nye ydre grænser. Dette vil føre til øget støtte til aktiviteter, der fremmer grænseoverskridende samarbejde, navnlig for så vidt angår de vestlige SNG-lande.

I Kaukasus og Centralasien vil EU fortsat prioritere regionalt samarbejde, navnlig via foranstaltninger, der sigter mod fattigdomsnedbringelse og økonomisk vækst, og, hvor det er relevant, konfliktforebyggelse.

For så vidt angår Middelhavslandene er der opnået væsentlige forbedringer med gennemførelsen af MEDA-programmet, idet 762 mio. EUR er blevet forpligtet, mens 684 mio. EUR er blevet udbetalt i årets løb. EU prioriterer fortsat stabilitet, sikkerhed og bæredygtig udvikling i regionen sammen med færdiggørelsen af associeringsaftaler med alle partnerlandene i Middelhavsområdet og yderligere skridt i retning af et indre marked i Euro-Middelhavsområdet.

Samarbejde om retlige og indre anliggender er ligeledes ved at blive en vigtig prioritet, der omfatter spørgsmål såsom flygtninge, asylrettigheder og bekæmpelse af illegal indvandring. Situationen i Mellemøsten er fortsat genstand for opmærksomhed i regionen.

Samarbejdet med AVS-landene og oversøiske lande og territorier har beløbet sig til næsten 2,4 mia. EUR i forpligtelser, mens 2,54 mia. EUR er blevet udbetalt (et af de bedste resultater, der nogensinde er registreret, selv om det er lidt lavere end udbetalingerne i 2001). Ratificeringen af Cotonou-aftalen vil muliggøre en udvikling af EU-AVS-forbindelserne. De afrikanske landes udtrykkelige forpligtelse til at styrke deres kapacitet til at håndtere konflikter, fattigdom og marginalisering i lyset af globaliseringen og eksistensen af strategidokumenter om fattigdomsnedbringelse er to vigtige søjler i det fremtidige EF-samarbejde i regionen. Da det er den region i verden, der må kæmpe mest med at nå millennium-udviklingsmålene, må AVS-EU partnerskabet forbedre udviklingsbistanden, den politiske dialog og andre politikker og instrumenter samt handelsrelaterede spørgsmål. Lanceringen af Den Afrikanske Union og dens vedtagelse af New Partnership for African Development (NEPAD) kan blive den vigtigste faktor i 2002 for den nærmeste fremtid. Kapacitetsopbygning og løsning af kriser er også blandt de vigtigste elementer, der skal tages op i denne region.

I 2002 er der forpligtet 540 mio. EUR, mens der er udbetalt 434 mio. EUR i Asien. EF stræber via sine samarbejdsaktiviteter efter at bidrage til en nedbringelse af fattigdommen og til at forbedre levestandarden i de asiatiske lande. Grundlæggende sundhed og grundskoleuddannelse er prioriterede områder i denne henseende og vil fortsat modtage mindst en tredjedel af de tilgængelige midler. Der vil blive fokuseret på sektorspecifikke indgreb, bekæmpelse af fattigdom via programmer, der ejes af landene selv, og øget koordinering mellem donorlandene. Fællesskabets rolle omfatter også en forbedring af forbindelserne mellem disse lande og EU, fremme af mere demokrati og fredsskabende initiativer. Dette indebærer f.eks. støtte til genopbygning og genopretning af lande, der er ramt af konflikter, som f.eks. Afghanistan og Østtimor, og aktiviteter, der sigter mod at forebygge konflikter i regionen, såsom støtte til fredsprocessen i Sri Lanka.

Det økonomiske samarbejde med Asien vil blive styrket, idet der navnlig fokuseres på erhvervsklimaet samtidig med, at foranstaltninger på nøgleområder såsom energi, miljøteknologi og biodiversitet støttes.

Dialog og forhandlinger har været nøgleordene i EF's samarbejde med Latinamerika. Det civile samfund høres om de tre subregionale forhandlinger (EU-Mercosur, EU-Mexico og EU-Chile). Konklusionerne fra topmødet i Madrid kan være et vigtigt fremskridt. Den sektorspecifikke fremgangsmåde og budgetstøtten kan give de første resultater i regionen allerede i 2003. På den ene side kan lanceringen af forhandlingerne med de centralamerikanske lande og Andesfællesskabet føre til en fuldstændig subregional struktur for forbindelserne mellem EU og Latinamerika i fremtiden. I 2002 beløb EF's forpligtelser i regionen sig til 382 mio. EUR, mens udbetalingerne nåede op på 272 mio. EUR.

"Featureartiklen" (kapitel 7) i denne beretning vedrører vandforvaltning, der sandsynligvis er den største udfordring for enhver sammenhængende udviklingspolitik i de kommende år. Kommissionens meddelelse af 12. marts 2002 og resultatet af topmødet i Johannesburg udgør grundlaget for enhver EU-politik på dette område. EU's vandinitiativ, der blev lanceret i Johannesburg, søger at skabe en katalysator for en yderligere indsats for at nå de internationalt aftalte mål, og samarbejder herom med udviklingslandene. Det nye internationale mål er nu at halvere antallet af mennesker uden adgang til kloakering inden 2015 som supplement til målet om adgang til drikkevand, der er fastsat i millennium-udviklingsmålene.

Fuldstændige finansielle tabeller, der er i overensstemmelse med DAC-nomenklaturen, udgør kapitel 8. Opdelinger på budgetkonto, region, land og instrument findes på disse sider. Samtidig er alle projekter, hvortil der blev forpligtet midler i 2002, nævnt pr. region og interventionssektor.

Endelig viser bilagene status for de vigtigste arbejder i tilknytning til reformen af forvaltningen af bistanden til tredjelande, dvs. koordinering af procedurerne, betalingsefterslæb (situationen vedrørende de uindfriede forpligtelser), gennemførte revisioner, bestræbelser inden for transparens og synlighed samt en fuldstændig liste over officielle EF-meddelelser, der henviser til bistanden til tredjelande, der blev ydet i 2002.

1. STRATEGISKE MÅL OG RESULTATER

I dette kapitel gøres der rede for den sammenhæng, som Fællesskabets partnerskaber med tredjelande indgår i, herunder de strategiske rammer og mål, ligesom udviklingen på dette område i 2002 som følge af begivenheder både i og uden for EU skitseres. En række strategiske resultater i løbet af året belyses ligeledes, herunder afslutningen af landeprogrammeringsprocessen, og der gøres rede for konkrete fremskridt i retning af bedre koordinering, komplementaritet og sammenhæng både i og uden for EU.

1.1 RAMMERNE FOR FÆLLESSKABETS PARTNERSKABER MED TREDJELANDE

Det Europæiske Fællesskabs udviklingssamarbejdspolitik er et af tre elementer i de bredere rammer, som udgøres af de eksterne forbindelser. Den skal ses sammen med Fællesskabets eksterne politiske og økonomiske forbindelser (herunder handel og investering).

Det Europæiske Fællesskab har en meget vigtig rolle på alle tre områder. Det er den største handelspartner for mange udviklingslande. EU yder som region over halvdelen af den globale udviklingsbistand: over 28,7 mia. i 2002, heraf 6,5 mia. på EF-plan. I marts 2002, på tidspunktet for afholdelse af den internationale konference om udviklingsfinansiering, meddelte EU, at den var parat til at spille en endnu større rolle i fremtiden ved at øge bistanden. Hver enkelt medlemsstat har forpligtet sig til i 2006 at yde mindst 0,33 % af dens nationale indkomst i officiel udviklingsbistand (ODA), så EU tilsammen når op på en gennemsnitssats på 0,39 % (en stigning fra 0,33 % i 2001). En femtedel af EU's nuværende bistandsbudget - 6,5 mia. EUR - forvaltes af Europa-Kommissionen på vegne af Fællesskabet. Disse midler stammer fra fællesskabsbudgettet samt Den Europæiske Udviklingsfond (EUF), der yder støtte til lande i Afrika, Caribien og Stillehavsområdet inden for rammerne af Cotonou-aftalen og til oversøiske lande og territorier (OLT), der er associeret med Fællesskabet i henhold til afgørelsen om associering af oversøiske lande [2]. Fællesskabets bistandsprogrammer dækker ligeledes et omfattende geografisk område: fra EU's naboer til små øer i Stillehavet. I 2002 havde Fællesskabet programmer med 160 lande og 8 regioner. Situationen og nøglespørgsmålene i hver enkelt region og land er meget forskellige, og Fællesskabet tilpasser sin fremgangsmåde i overensstemmelse hermed.

[2] Rådets afgørelse 2001/822, 27.11.2001, EFT L 314 af 30.11.2001.

1.1.1 De strategiske mål med EF's udviklingspolitik

Mens udviklingssamarbejdet udgør en del af de eksterne forbindelser, er det også en legitim politisk målsætning i sig selv. Derudover fremmer Kommissionen brugen af informations- og kommunikationsteknologier (ICT) som et redskab til at nå udviklingsmålene.

Siden november 2000 har Fællesskabet haft en generel ramme som retningslinje for dets samarbejde og partnerskaber med alle de udviklingslande, det har forbindelser til. I denne ramme fastslås det, at hovedformålet med Fællesskabets udviklingssamarbejdspolitik er at nedbringe og i sidste ende udrydde fattigdom gennem støtte til en økonomisk, socialt og miljømæssigt bæredygtig udvikling, fremme af en gradvis integrering af udviklingslandene i verdensøkonomien og en beslutning om at bekæmpe ulighed [3]. Sundhedsmål indtager en fremtrædende plads og understreger forbindelsen mellem den generelle nedbringelse af fattigdommen og investeringer i sundhed og forskning. Det specifikke mål i tilknytning til bekæmpelse af HIV/AIDS, malaria og andre sygdomme er et tegn på et stærkt engagement, da det erkendes, at det centrale mål om en global nedbringelse af fattigdommen ikke vil blive nået, hvis disse sygdomme ikke bringes under kontrol. Den klarlægger ligeledes de centrale principper, som Fællesskabets bistand er baseret på: bæredygtig, ligelig og dialogorienteret menneskelig og social udvikling med fremme af menneskerettigheder, demokrati, retsstatsforhold og god regeringsførelse som en integrerende del. Værdien af kapacitetsopbygning og innovation inden for videnskab og teknologi betragtes i stigende grad som afgørende for, at millennium-udviklingsmålene kan nås, både i de forskellige sektorer og som støtte for den generelle økonomiske udvikling.

[3] Rådets konklusioner af 10. november 2000, reference 12929/00.

EU har forankret sine udviklingsbestræbelser grundigt i den globale sammenhæng og samarbejder med andre om at nå de millennium-udviklingsmål, som FN's medlemmer vedtog på millennium-topmødet. Overskrifterne findes i nedenstående boks.

Millenium-udviklingsmålene

- Opnå universel grundskoleuddannelse

- Fremme lighed mellem mænd og kvinder og sætte kvinderne i stand til at deltage i samfundet på lige fod

- Nedbringe børnedødeligheden

- Forbedre mødresundheden

- Bekæmpe hiv/aids, malaria og andre sygdomme

- Udrydde ekstrem fattigdom og sult

- Sikre miljømæssig bæredygtighed

Fællesskabet har ligeledes forpligtet sig til at anvende de internationale principper for bedste praksis i forbindelse med gennemførelsen af dens bistand. Dette indebærer en fast beslutning om at arbejde i partnerskab med udviklingslandene og om at respektere og fremme lokalt ejerskab samt deltagelse af ikke-statslige aktører og andre foranstaltninger såsom en effektiv målretning af ressourcer, tæt samarbejde med andre donorer og en ændring væk fra projekter hen imod sektorspecifikke programmer og budgetstøtte, hvor det er muligt (se kapitel 3). Dette suppleres af programmet for reform af forvaltningen, der ligeledes blev lanceret i 2000 (se kapitel 2).

For at optimere dets egne virkninger inden for de globale udviklingsrammer fokuserer Fællesskabet sin bistand på 6 områder, hvor den kan medføre en særlig ekstraværdi: forbindelsen mellem handel og udvikling; regional integration og samarbejde; støtte til makroøkonomiske politikker og ligelig adgang til sociale tjenester; transport; fødevaresikkerhed og udvikling af landdistrikter; og institutionel kapacitetsopbygning navnlig inden for god regeringsførelse og retsstatsforhold (se kapitel 3). Fremme af menneskerettigheder, lighed mellem mænd og kvinder, miljømæssig bæredygtighed og konfliktforebyggelse er integreret i hver enkelt fase og i alle Fællesskabets bistandsprogrammer.

1.1.2 Opmærksomhed på forskellige omstændigheder i de enkelte lande og regioner

Den udviklingssamarbejdspolitik, der er skitseret ovenfor, finder anvendelse på alle udviklingslande, som Fællesskabet har forbindelser til. Fællesskabets relationer og bistandsprogrammer i forskellige regioner og lande er imidlertid tilpasset de specifikke udfordringer, som disse står over for.

Der er tale om alt lige fra politisk og økonomisk reform og stabilitet i landene i det vestlige Balkan til bæredygtig, økonomisk og social udvikling i Middelhavslandene for at sikre, at denne region ikke bliver en geostratisk brudzone med et velstillet Europa på den ene side og overvejende fattige lande på den anden, kombineret med øget samarbejde om spørgsmål såsom terrorisme, miljø, narkotika og demografiske ændringer. I Latinamerika er bekæmpelse af social ulighed og opbygning af mere sammenhængende samfund de afgørende prioriteter sammen med støtte til regional integration for at forbedre de latinamerikanske virksomheders konkurrenceevne. Asien er hjemsted for to tredjedele af verdens fattige. Fødevaresikkerhed, sundhed og adgang til grundlæggende tjenester er presserende spørgsmål i regionens lavindkomstlande, mens der fortsat findes alvorlige forskelle i indkomst og muligheder i mange mellemindkomstlande. Et nøgleområde for EF's programmer i Centralasien er institutionel, retlig og administrativ reform, udvikling af den private sektor og økonomisk udvikling for at tackle problemer lige fra voksende forskelle i indkomst og fattigdom til langsom økonomisk og demokratisk omstilling, herunder menneskerettighedsspørgsmål. Landene i Afrika, Caribien og Stillehavsområdet samt oversøiske lande og territorier, der den 1. april 2003 blev samlet inden for rammerne af Cotonou-aftalen, står over for mange fælles problemer, men er også forskellige på en række vigtige områder. Landene i Stillehavsområdet og Caribien omfatter mange små østater, mens adskillige konflikter i Afrika forværres af landenes størrelse og sårbarhed. 40 ud af 77 AVS-lande er mindst udviklede lande (LDC), der er karakteriseret ved en særlig lav pr. capita indkomst og alvorlige infrastrukturproblemer.

De forskellige aspekter af Fællesskabets eksterne forbindelser med forskellige regioner er omfattet af en række samarbejds- og partnerskabsaftaler. I kapitel 6 gøres der rede for udviklingen i hver enkelt af disse regioner i løbet af 2002.

1.1.3 Komplementaritet mellem udvikling og andre eksterne målsætninger

I mange tilfælde er Fællesskabets udviklingsmålsætninger og andre målsætninger komplementære, og det samme gælder interventioner på forskellige områder. Forbindelsen mellem konfliktforebyggelse og fremme af menneskerettigheder og demokrati er f.eks. indlysende, og det samme er forbindelsen mellem disse områder og nedbringelse af fattigdom. I kølvandet på voldshandlinger har konkret fællesskabsbistand bidraget til genopbygning af samfundet og til at forhindre en genopblussen af konflikterne. I stedet for blot at tackle symptomerne på konflikt, må der også udvikles metoder til påvisning og håndtering af de grundlæggende årsager hertil, der i mange tilfælde anses for at være ekstrem fattigdom. Forbindelsen mellem investering i grundlæggende sundhedstjenester og i forskning og udvikling (F&U) på området ny medicin og nye behandlingsformer, navnlig i forbindelse med bekæmpelse af de største, overførbare sygdomme, der er knyttet til fattigdom, bør ligeledes understreges.

På grund af de mange eksterne politikker og instrumenter, der er i spil, og behovet for at reagere på forskellige omstændigheder er Fællesskabets landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter et vigtigt redskab til analyse og fremsættelse af forslag til den rette blanding af politiske virkemidler ("policy mix"). Interventioner, der gennemføres via Fællesskabets horisontale og tematiske budgetkonti, som omfatter udvikling såvel som bredere eksterne målsætninger såsom samarbejde om narkotika, indarbejdes i voksende omfang i disse rammer. Fællesskabet arbejder ligeledes på at sikre en større sammenhæng på det centrale, politiske plan. Komplementaritet mellem udvikling og forskningspolitik er baseret på behovet for synergivirkninger mellem kapacitetsopbygning inden for videnskab og teknologi og interregionalt forskningssamarbejde (nord-syd, øst-vest).

1.2 Tilpasning til ændringerne i EU og i den globale situation i 2002

1.2.1 Udvidelsen af EU og nye politiske prioriteter

For så vidt angår den interne udvikling i EU vil den banebrydende beslutning, der blev truffet i december 2002 om at udvide EU i maj 2004 fra 15 til 25 medlemmer, få stor indvirkning på regionens fremtidige rolle, herunder dens rolle i forbindelse med eksterne forbindelser og udvikling. Disse lande, der har modtaget omfattende støtte fra EU og ekstern bistand i de seneste 12 år til deres egen politiske og økonomiske omstilling, bliver nu medlemmer af EU's eksterne politikker fra datoen for deres tiltrædelse. I 2002 begyndte tiltrædelseslandene, Kommissionen og medlemsstaterne samt EU's partnere i tredjelande at fokusere på forberedelserne hertil. Selv om udviklingsspørgsmål ikke har været et højprofileret emne i forbindelse med udvidelsen, lancerede Kommissionen i 2002 et arbejdsprogram med deltagelse af tiltrædelseslandene og medlemsstaterne. Dette program fokuserede på 3 aspekter: mulig betydning for Fællesskabets politik og dets programmeringsprocesser (som f.eks. beslutningsprocesser, prioriteter, gennemførelseskanaler og finansielle spørgsmål); hvordan kan tiltrædelseslandene hjælpes i forberedelsen af deres deltagelse i Fællesskabets udviklingspolitik og deres rolle som nyopdukkede donorer (i nogle tilfælde genopdukkede); betydningen for Fællesskabets udviklingspartnere. Adskillige undersøgelser og informationssøgningstiltag samt en første række af kapacitetsopbygnings- og bevidstgørelsesaktiviteter blev lanceret i 2002 for at bidrage til at definere og konkretisere fremtidige aktiviteter på dette område, herunder en køreplan. Dette arbejde fortsættes og udvides i 2003-2004.

Interne politikker og aktiviteter på andre områder har også påvirket den sammenhæng, som Fællesskabets udviklingssamarbejdspolitik og bistand til tredjelande indgår i, navnlig den øgede interesse for, hvordan migrationsspørgsmål kan indarbejdes i EU's forbindelser med dens eksterne partnere herunder udviklingslandene.

1.2.2 Den globale situation: Politisk og økonomisk ustabilitet

Fortsat politisk og økonomisk stabilitet i 2002 har haft en stor indflydelse på Fællesskabets eksterne forbindelser, herunder dets udviklingspolitik og bistanden til tredjelande.

Begivenheder i forskellige dele af verden understregede med al tydelighed den indbyrdes afhængighed mellem udviklede lande og udviklingslandene. Fra den økonomiske krise i Argentina og tilbagegangen på de udviklede landes markeder til bombetragedien på Bali og den fortsatte kamp mod terrorisme, til nye og fortsatte konflikters ødelæggende virkninger. I 2002 blev der taget positive skridt i retning af fred i lande som Sri Lanka, Angola og Den Demokratiske Republik Congo. Fællesskabet lancerede et program for langsigtet bistand til Afghanistan, hvilket markerede en vigtig ændring i dets partnerskab. Desværre er situationen andre steder forværret, herunder i Mellemøsten, Côte d'Ivoire og Zimbabwe.

Disse begivenheder understreger den store betydning, som en fortsat opmærksomhed på økonomiske spørgsmål og spørgsmål i tilknytning til regeringsførelse har, navnlig for konfliktforebyggelse og -løsning. Fællesskabet er allerede meget aktivt på dette område, herunder via dets udviklingspolitik og programmer for bistand til tredjelande, og erkender behovet for en omfattende og langsigtet fremgangsmåde. Fællesskabet har sammen med EU's medlemsstater også spillet en vigtig rolle i den internationale kamp mod terrorisme.

En større erkendelse af forbindelserne mellem udviklede lande og udviklingslandene i 2002 har til gengæld understreget den betydning, som en tilstrækkelig og vedholdende opmærksomhed på udviklingsspørgsmål har for en vellykket realisering af andre målsætninger. Fattigdom og udstødelse, regionale konflikter, miljøødelæggelse og aids er alle potentielle trusler mod sikkerheden. Fællesskabets politikker og programmer inden for udviklingssamarbejde og bistand til tredjelande samt EU's politikker og aktiviteter på andre områder skal spille en vigtig rolle i denne proces, og der er blevet truffet en række nye initiativer i årets løb. Sverige og Frankrig spillede en central rolle i lanceringen i 2002 af en ny international task force om globale offentlige goder, der i de kommende 2 år vil undersøge, hvordan man kan sikre, at vigtige spørgsmål af international betydning, såsom bekæmpelse af overførbare sygdomme og bekæmpelse af klimaændringer, defineres klart og analyseres, og at behovene opfyldes på en passende måde.

1.2.3 Et nyt globalt partnerskab for vækst, udryddelse af fattigdom og bæredygtig udvikling

Den internationale konference om udviklingsfinansiering i Monterrey (Mexico) og verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg (Sydafrika) (i henholdsvis marts og september 2002) bekræftede den retning, man havde taget med lanceringen af Doha-udviklingsdagsordenen [4] for så vidt angår et nyt globalt partnerskab mellem udviklede lande og udviklingslande. Centralt i dette spørgsmål er erkendelsen af, at succes er betinget af, at alle landene gør en indsats. EU arbejdede hårdt for, at Doha, Monterrey og Johannesburg skulle blive en succes, og vil gøre det samme i tilknytning til det kommende verdenstopmøde i FN-regi om informationssamfundet. Udvidelsen af EU og den yderligere stigning i alle medlemsstaters bidrag til EU's bistand frem til 2006 vil give regionen mulighed for at spille en endnu større rolle, end den allerede gør.

[4] "Udviklingsdagsordenen fra Doha" henviser til den aftale, der er indgået om dagsordenen for de multilaterale handelsforhandlinger, som blev lanceret på Verdenshandelsorganisationens ministerkonference i Doha, Quatar, i november 2001.

Monterrey og Johannesburg bekræftede den centrale betydning af millennium-udviklingsmålene som vejledende rammer for indsatsen frem til 2015. EU har kraftigt støttet tilføjelsen af et nyt mål om at halvere antallet af mennesker uden adgang til kloakering frem til 2015 som supplement til det eksisterende mål om adgang til vand. Det internationale samfund er nu i besiddelse af klare og detaljerede rammer for indsatsen for at opnå vækst, udryddelse af fattigdom og bæredygtig udvikling. Der bør nu fokuseres endnu kraftigere på gennemførelse.

1.2.4. EU's initiativer på verdenstopmødet om bæredygtig udvikling: vand og energi

På verdenstopmødet om bæredygtig udvikling lancerede EU to større initiativer om vand og energi, der har til formål at tilskynde til fremskridt i forbindelse med gennemførelsen af millennium-udviklingsmålene.

EU's vand for liv initiativ er beskrevet i featureartiklen om vand i denne beretning (se kapitel 7).

EU's energiinitiativ for udryddelse af fattigdom og bæredygtig udvikling understreger EU-medlemsstaternes og Kommissionen politiske vilje til at udvide aktiviteterne på dette område. Selv om der ikke findes noget specifikt millennium-udviklingsmål om energi, er leveringen af passende, prisoverkommelige og bæredygtige energitjenesteydelser i landområder, forstadsområder og byområder af afgørende betydning for realisering af millennium-udviklingsmålene. En pålidelig og prisoverkommelig energiforsyning er imidlertid langt fra normen i udviklingslandene, hvor over 2 mia. mennesker anvender biomasse (træ, affald osv.) som deres vigtigste energikilde, og 1,6 mia. mennesker stadig ikke har adgang til elektricitet. EU's energiinitiativ søger at bidrage til fattigdomsudryddelse ved at hjælpe til at forbedre adgangen til energitjenesteydelser, ved at arbejde på grundlag af en liste over tekniske muligheder, herunder udbredelse af elektricitet i landområder og decentraliserede energisystemer, renere og mere effektive fossile brændselsteknologier og anvendelse af lokale, vedvarende energikilder, navnlig en forbedret forvaltning og anvendelse af biomasse. Aktiviteterne vil sikre støttemodtagernes ejerskab og vil blive udviklet via partnerskaber med udviklingslande og -regioner samt aktører i den private sektor, finansieringsorganisationer og det civile samfund. Dialogen med partnere og interesserede parter vil blive intensiveret på nationalt og regionalt plan for at gennemføre partnerskaberne på et efterspørgselsbaseret grundlag. Vigtige aspekter af initiativet vil omfatte støtte til institutionel kapacitetsopbygning og faglig bistand til landene, så de kan gennemføre passende energipolitikker. Udviklingen af nye forskningsbaserede strategier vil komme til at spille en vigtig rolle. I juli 2002 offentliggjorde Kommissionen ligeledes en ny meddelelse om dens strategiske indfaldsvinkel til energisamarbejde med udviklingslandene [5].

[5] KOM(2002) 408.

1.3 Nøgleresultater i 2002

1.3.1 Fortsatte forbedringer af nyttevirkninger og effektivitet

For EU går de globale rammer, som blev resultatet af Doha, Monterrey og Johannesburg resulterede, i samme retning, som Fællesskabet har bevæget sig i internt siden 2000 med hensyn til både dets operationelle og dets politiske rammer.

De fortsatte fremskridt i retning af større nyttevirkning og effektivitet, der realiseres som en del af programmet for reform af forvaltningen, som blev lanceret i 2000, beskrives i kapitel 2 i denne beretning. Kommissionen har også forenklet og decentraliseret EUF's finansielle procedurer for oversøiske lande og territorier (OLT) [6], sådan som Rådet anmodede om i sin afgørelse om oversøiske lande og territorier fra 2001.

[6] Kommissionens forordning nr. 2304/2002, 20.12.2002, EFT L 348, 21.12.2002, s. 82.

Fremskridtene i retning af udvikling og andre målsætninger for bistanden til tredjelande er skitseret i kapitel 3, herunder resultaterne af en tværregional og fælles analyse for alle landene af fremskridtene hen imod realisering af millennium-udviklingsmålene, som Kommissionen har gennemført, og fremskridtene på de 6 prioriterede områder for EF-bistanden, der blev fastlagt i 2000. Fællesskabet står over for den store udfordring at skulle reagere på fremkomsten af nye prioriteter i EU og på internationalt plan uden at underminere selektiviteten og fokuseringen.

Færdiggørelse af programmeringsprocessen

Et vigtigt strategisk resultat i 2002 var færdiggørelsen af den første generation af regionale strategidokumenter og landestrategidokumenter (RSP - CSP) inden for den nye, fælles rammeproces, der blev indledt blot to år tidligere. Der er blevet taget et kvalitativt spring i Fællesskabets programmering af bistanden til tredjelande, og programmeringsdokumenterne vil fungere som et værdifuldt forvaltningsredskab i de kommende år. Landestrategidokumenterne har, som det var hensigten, vist sig at være et meget nyttigt redskab, herunder også til realisering af målsætningen om at vægte den flerårige programmering højere og forbedre koordineringen og komplementariteten med den bilaterale bistand, som EU's medlemsstater yder. CSP-rammerne har også ydet et vigtigt bidrag til koordineringen af programmeringsmetoden i de forskellige regioner. I de kommende år er det vigtigt, at der indføres en detaljeret mekanisme til overvågning og evaluering af gennemførelsen af landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter for at opretholde fremdriften i CSP-processen. Forberedelserne til midtvejsvurderingerne, herunder yderligere udvikling af metoderne, vil begynde i 2003. Kommissionen vil bestræbe sig på løbende at forbedre kvaliteten af dens programmeringsdokumenter og på at integrere CSP-processen i den internationale udviklingsindsats.

Integrering af PRSP-fremgangsmåden i lavindkomstlande

Men hensyn til nedbringelse af fattigdom i lavindkomstlande (LIC) blev den første internationale evaluering af den resultatorienterede partnerskabsmetode baseret på nationalt ejede strategier for nedbringelse af fattigdommen (ofte kendt som strategidokument for nedbringelse af fattigdom eller PRSP-fremgangsmåden) gennemført i januar 2002. Kommissionen har som mange andre donorer forpligtet sig til at anvende PRSP, som udgangspunkt for udformning af dens egne svarstrategier (CSP'er), når de findes. I november 2002 havde 45 lande udarbejdet foreløbige strategidokumenter for nedbringelse af fattigdom, og 19 havde udarbejdet endelige PRSP. Kommissionen har navnlig understreget betydningen af gennemførelse i tilknytning til en national, strategisk ressourceallokeringscyklus og den centrale rolle, som den nationale, demokratiske ansvarlighed spiller, navnlig via de nationale parlamenter, idet den bygger på fastlagte resultatindikatorer. Kommissionen har arbejdet særlig tæt sammen med Bretton Woods-institutionerne om dette spørgsmål efter gennemførelsen af fælles høringer i maj 2002. En arbejdsgruppe med deltagelse af Verdensbanken og IMF, Europa-Kommissionen på vegne af Fællesskabet og UK's Department for International Development (DFID) er begyndt at danne sig et billede af "PRSP-cyklussen". Kommissionens bestræbelser blev anerkendt på konferencen i januar 2002, og andre har i årets løb i stigende omfang accepteret dens fremgangsmåde. Den skal danne grundlag for en endnu bredere enighed, når arbejdet med konceptet udvides i 2003.

1.4 Sammenhæng, koordinering og komplementaritet

At sikre sammenhæng mellem målene for EF's udviklingspolitik og dens politikker og mål på andre områder er en operationel prioritet og en juridisk forpligtelse for Kommissionen.

Bedre koordinering og komplementaritet er en vigtig del af processen med at gøre EF's bistand til tredjelande mere effektiv. På det mest grundlæggende plan medfører koordinering større bevidsthed om, hvad de øvrige involverede i en bestemt sektor, et land eller en region gør, ligesom den fører til bestræbelser på at samarbejde mere effektivt. Koordinering er af afgørende betydning for at undgå overlapning og uoverensstemmelser mellem dem, der søger at nå fælles mål. Komplementaritet begynder med koordinering, men den går længere: den indebærer, at hver enkelt aktør fokuserer sin bistand på de områder, hvor den kan få størst værdi i lyset af, hvad andre gør, og optimerer dermed synergivirkningerne.

1.4.1 Forbedring af sammenhængen

Fællesskabet har en retlig forpligtelse fastlagt i traktaten til at sikre sammenhæng som led i de fælles politikker for udenrigsanliggender, sikkerhed, økonomi og udviklingssamarbejde [7]. Dette indebærer, at der skal tages hensyn til udviklingsmålene i de politikker, som det iværksætter, og som vil kunne berøre udviklingslandene [8].

[7] Artikel 3 i traktaten om Den Europæiske Union.

[8] Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, afsnit XX, art. 178.

Dette blev endnu en gang bekræftet i 2002 i Kommissionens meddelelse om den eksterne dimension af EU's strategi for bæredygtig udvikling [9] og i Rådets konklusioner om denne meddelelse og i EU's forberedelser til verdenstopmødet om bæredygtig udvikling [10].

[9] "Mod et globalt partnerskab for bæredygtig udvikling", KOM (2002) 82 endelig udg. af februar 2002.

[10] Rådets (udviklingssamarbejde) konklusioner af 30. maj 2002, 9458/02.

1.4.1.1 Nye konsekvensanalyser

Kommissionen gør som en del af sine bestræbelser på at forbedre sammenhængen i stigende grad brug af konsekvensanalyser. I løbet af 2002 blev der lanceret konsekvensanalyser af bæredygtighed, der vil løbe parallelt med og bidrage til WTO-handelsforhandlingerne, samt forhandlinger mellem EU og AVS-landene om nye økonomiske aftaler og partnerskabsaftaler. I maj 2002 skitserede Kommissionen som en del af pakken af foranstaltninger for at forbedre regeringsførelsen forslag til en ny konsekvensanalyse for alle større politiske forslag [11]. Den vil blive gennemført gradvis fra januar 2003. Den skal bidrage til på forhånd at påvise potentielle økonomiske, sociale og miljømæssige virkninger i og uden for EU, og den kan som sådan blive et vigtigt redskab til kontrol af sammenhængen. Sådanne udvidede konsekvensanalyser vil blive gennemført fra og med 2003 for så vidt angår centrale politiske reformer. Af særlig betydning for udviklingslandene er reformen af den fælles markedsordning for sukker.

[11] KOM(2002) 276 af maj 2002.

1.4.1.2 Tilpasning af EU's politikker til målene for bæredygtig udvikling

EU har ligeledes forpligtet sig til at fortsætte tilpasningen af centrale, interne politikker i EU til de interne og eksterne mål om bæredygtig udvikling. I 2002 offentliggjorde Kommissionen forslag til ændring af to politikker, der anses for at spille en afgørende rolle for en sammenhængende indsats: den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik.

I forbindelse med midtvejsvurderingen af den fælles landbrugspolitik og i overensstemmelse med de retningslinjer, der allerede er fastlagt som en del af "Agenda 2000", har Kommissionen foreslået en væsentlig nyorientering af den fælles landbrugspolitik for at fremme større overensstemmelse med målene om indkomstomfordeling og bæredygtighed. Disse forslag blev fremsat i Kommissionens meddelelse om en mere bæredygtig fælles landbrugspolitik [12]. Ikke alle produkter var omfattet af midtvejsrevisionen (vigtige undtagelser var ris, sukker og bomuld). Alligevel var de forslag, der blev fremsat i 2002 om at gøre støtten mere uafhængig af produktionen og om at nedsætte de garanterede mindstepriser positive tegn på bestræbelserne på at øge den fælles landbrugspolitiks markedsorientering. Dette vil til gengæld sandsynligvis nedbringe de negative virkninger på tredjelande og øge sammenhængen med Fællesskabets udviklingspolitik. Det forventes, at midtvejsrevisionen, når den anvendes, vil føre til mindre intensive og mere forskelligartede produktionsmønstre. Landmændene vil ikke længere blive aflønnet på grundlag af den mængde, de producerer, og vil i stedet modtage en generel indkomststøtte baseret på overholdelse af miljøprincipperne for en sund landbrugsmæssig forvaltning.

[12] KOM(2002)394 endelig udg. fra juli 2002.

Behovet for sammenhæng mellem Fællesskabets fiskeripolitik og udviklingsmål for AVS-landene er blevet styrket i Cotonou-aftalen, hvori det bestemmes, at "i eventuelle fiskeriaftaler, der måtte blive forhandlet mellem Fællesskabet og AVS-staterne, tages der behørigt hensyn til, at de skal være forenelige med udviklingsstrategierne på dette område" [13]. Rådet understregede endvidere i en resolution om fiskeri og nedbringelse af fattigdom fra november 2001, at fiskeriaftaler bør omfatte hensyntagen til miljø- og udviklingsmæssige hensyn [14]. I overensstemmelse med disse krav anerkendte Kommissionens meddelelse fra 2002 om reformen af den fælles fiskeripolitik [15] og den efterfølgende meddelelse om fiskeripartnerskabsaftaler med tredjelande [16] behovet for at sikre sammenhæng med udviklingsmålene samt med andre mål omfattende fiskebestandens bæredygtighed på globalt plan (omhandlet i planen for gennemførelse af verdenstopmødet om bæredygtig udvikling).

[13] Afdeling 1, artikel 23.

[14] Rådets konklusioner af 08.11.2001, reference 13573/01.

[15] KOM(2002)181 endelig udg. af 28.5.2002.

[16] KOM(2002) 637 endelig udg. af 23.12.2002.

Fællesskabet har indgået bilaterale aftaler med 15 udviklingslande (hovedsagelig AVS-lande) med kyststrækning, der omfatter finansielle bidrag fra Fællesskabet til de pågældende myndigheder. Det fremgik af meddelelsen, at disse aftaler giver anledning til omfattende økonomiske aktiviteter i Europa og kyststaterne både gennem udnyttelsen af fiskeressourcerne og gennem udviklingen af tilknyttede aktiviteter. I meddelelsen foreslås en række nye initiativer, der skal øge de nye fiskeripartnerskabsaftalers positive virkninger på udviklingslandenes lokale økonomier. Disse initiativer omfatter konsekvensanalyser af bæredygtigheden af nye fiskeripartnerskabsaftaler og Fællesskabets udviklingssamarbejdspolitik for at styrke de lokale myndigheders kapacitet til at udforme og gennemføre fiskeripolitikken, herunder et stærkere ejerskab. Også den nye fiskeripartnerskabsaftales finansielle bidrag bør skelne klart mellem: den del af det finansielle bidrag, der ydes til gengæld for fiskerettigheder til europæiske fartøjer, og den del af bidraget, der afsættes til fiskeripartnerskabsforanstaltninger såsom vurdering af fiskebestanden, kontrolovervågnings- og tilsynsaktiviteter. Alle disse aktiviteter bør ses mere som begge parters fælles interesse i at etablere et forsvarligt fiskeri på et bæredygtigt grundlag.

Gennemførelsen af Kommissionens forslag vil i begge tilfælde afhænge af resultatet af drøftelserne med EU's medlemsstater. Den begyndende gennemførelse af den nye indfaldsvinkel til fiskeri i AVS-landene i 2002, navnlig i forbindelse med den nye fiskeripartnerskabsaftale med Kiribati og det regionale strategidokument for Stillehavsområdet, er beskrevet i kapitlet om AVS senere i denne beretning.

1.4.1.3 Migration og udvikling

Kommissionens meddelelse om migration og udvikling [17] omfattede dette spørgsmåls forskellige dimensioner. Som en del heraf fastsætter den de bredere rammer, som dette spørgsmål indgår i, herunder behovet for at tage hensyn til drivkraften bag international migration, det særlige tilfælde, hvor mennesker har behov for beskyttelse, og den internationale migrations virkninger på udviklingslandene. Kommissionen foreslog ved at integrere migration i Fællesskabets politik over for tredjelande, at en yderligere indsats baseres på følgende nøgleprincipper:

[17] KOM(2002)703.

- Når migrationsanliggender integreres i Den Europæiske Unions forbindelser med tredjelande, skal den generelle sammenhæng i dens politikker og forbindelser med tredjelande respekteres. Dialogen og foranstaltningerne med tredjelande på migrationsområdet skal udgøre en del af en omfattende indsats på EU-plan, der grundlæggende skal indeholde et incitament ved at opmuntre de lande, der accepterer nye foranstaltninger, men uden at straffe de lande, der ikke er villige eller i stand til at gøre det. Fremgangsmåden skal også differentieres under hensyntagen til situationen i de enkelte tredjelande.

- Med hensyn til migration bør Fællesskabets langsigtede prioritet gå ud på at håndtere de grundlæggende årsager til migrationsstrømmene. Man bør behørigt anerkende de langsigtede udviklingsprogrammers virkninger på migrationsstrømmene, navnlig med hensyn til udryddelse af fattigdom, institution- og kapacitetsopbygning og konfliktforebyggelse. Udviklingsressourcerne bør koncentreres om dette mål. Som det fremgår af del 2 i meddelelsen, støtter Kommissionen endvidere allerede en lang række specifikke aktiviteter på migrationsområdet til en samlet værdi af 935 mio. EUR i perioden 2002-2006.

- Migrationsaspekterne bør i første omgang tages op inden for de strategiske rammer, som Kommissionen har foreslået, og som medlemsstaterne har godkendt (regionale strategidokumenter og landestrategidokumenter). Midtvejsvurderingen af landestrategidokumenterne frembyder en lejlighed til at undersøge, hvorvidt særprogrammerne vedrørende migration bør prioriteres højere. Dette skulle gøre det muligt at vurdere migrationen i tredje lande igen i hvert enkelt tilfælde, og det vil kunne føre til en vis omprioritering og en vis omfordeling af midlerne inden for hvert enkelt af de berørte landes nationale vejledende programmer.

- Uden at foregribe resultaterne af vurderingen af landestrategidokumenterne, forekommer det indlysende, at der vil være behov for ekstra finansiering. Nye opgaver kan kun gennemføres, hvis der stilles nye ressourcer til rådighed. Den relevante budgetkonto (B7-667: Samarbejde med tredjelande på migrationsområdet) bør styrkes væsentligt og bør supplere resultaterne af vurderingen af landestrategidokumenterne. Den bør anvendes til at finansiere specifikke, målrettede foranstaltninger på migrationsområdet. Disse foranstaltninger bør supplere de foranstaltninger, der finansieres under mere generelle budgetkonti for bistand. Fremgangsmåden bør sikre, at migrationsinitiativerne får større indvirkninger og en højere profil og bidrage til at undgå dobbeltarbejde og sammenblanding. Den relevante budgetkonto skal også forvaltes i overensstemmelse med principperne i RELEX-reformen for at skabe overensstemmelse og realisere stordriftsfordele.

1.4.1.4 Afbinding af bistanden: Forbedring af bistandens effektivitet

Den udbredte praksis med at "binde bistanden" (så de udviklingslande, der modtager bistand, er tvunget til at anvende bistanden til at købe varer og tjenester fra den donor, der har ydet bistanden) er et vigtigt element i debatten om bistandens effektivitet og donorernes troværdighed. Kommissionen mener, at en afbinding af bistanden er en vigtig faktor i en sammenhængende udviklingspolitik til fordel for de fattige. Afbinding af bistanden kan have stor praktisk betydning ved at øge værdien af udviklingsbistanden. Denne værdiforøgelse skyldes, at udviklingspartnerne frit kan vælge de mest velegnede og omkostningseffektive leverancer, der opfylder deres behov. Bundet bistand skønnes at koste gennemsnitligt 20-25 % mere, end hvis de pågældende varer eller tjenesteydelser blev anskaffet via international konkurrence. [18]

[18] Kilde: DAC. Ligeledes Verdensbankens forskning.

I 2001 vedtog Komitéen for Udviklingsbistand under OECD formelt en henstilling om afbinding af bistand til de mindst udviklede lande. I forbindelse med forberedelserne til konferencen om udviklingsfinansiering i marts 2002 accepterede Det Europæiske Råd at fortsætte drøftelserne med henblik på en yderligere afbinding. [19] I forlængelse af disse to skridt vedtog Kommissionen en meddelelse om afbinding i november 2002. [20] I denne meddelelse foreslås en næsten fuldstændig afbinding af fællesskabsbistanden (hvis modtagerlandet er indforstået hermed, og hvis alle donorer gensidigt afbinder deres bistand). Endvidere mindes der i meddelelsen om, at bestemmelserne om det indre marked også finder anvendelse på en stor del af medlemsstaternes offentlige udviklingsbistand, og de rådes til at respektere disse bestemmelser i forbindelse med deres bilaterale bistandsprogrammer. I meddelelsen slås der ligeledes til lyd for en fuldstændig afbinding af fødevarehjælp og transport af fødevarehjælp på internationalt plan. Drøftelserne om dette spørgsmål vil fortsætte i 2003.

[19] Det Europæiske Råds konklusioner af 14.3.2002 om den internationale konference om udviklingsfinansiering.

[20] KOM(2002) 639, Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - Afbinding: Forbedring af bistandens effektivitet, 18.11.2002.

1.4.2 Styrkelse af koordineringen og komplementariteten

Fremme af koordinering og komplementaritet mellem medlemsstaterne og Fællesskabet inden for de bredere internationale rammer er af afgørende betydning for effektiviteten af Fællesskabets udviklingssamarbejdspolitik og -programmer. Til trods for de indlysende potentielle fordele og uanset visse opmuntrende forbedringer er det fortsat vanskeligt at gennemføre koordineringen på EU-plan.

Der blev taget en række positive skridt i 2002 både i og uden for EU.

1.4.2.1 Et koordineret EU-bidrag til konferencerne i Monterrey og Johannesburg

På det politiske plan viste EU's forberedelser til konferencen om udviklingsfinansiering i Monterrey (Mexico) og verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg sig at udgøre en glimrende lejlighed til at forbedre koordineringen. Tilsvarende bestræbelser udfoldes i forbindelse med det kommende verdenstopmøde i FN-regi om informationssamfundet. Det mandat, som medlemsstaterne gav Kommissionen til at fremlæge en rapport som forberedelse til konferencen i Monterrey, var et positivt tegn på den tillid, der var blevet opbygget. Denne beretning og medlemsstaternes indsats bidrog til at sikre et positivt EU-bidrag til konferencen. Den klarlagde en række spørgsmål og udforskede via en dialog med medlemsstaterne mulige initiativer til løsning af nøglespørgsmål. Et af disse spørgsmål gik på, hvordan man kan lukke hullet mellem den nuværende offentlige udviklingsbistand og de ressourcer, der er nødvendige for at realisere millennium-udviklingsmålene (som Verdensbanken har anslået vil kræve en fordobling af den aktuelle offentlige udviklingsbistand [21]). Dette lå til grund for EU's beslutning om at øge den offentlige udviklingsbistand frem til 2006. Andre initiativer vedrørte bistandens effektivitet (herunder afbinding af bistand, der drøftes ovenfor), konkrete fremskridt i forbindelse med koordinering og harmonisering, reform af det internationale monetære og finansielle system, handel og udvikling, acceptabel gæld, globale offentlige goder og innovative finansieringskilder. [22] I forlængelse af Rådets (almindelige anliggender/udenrigsministrene) anmodning fremsat i november 2002 vil Kommissionen overvåge realiseringen af disse forpligtelser. EU's to vigtigste initiativer om vand og energi, der blev lanceret på konferencen i Johannesburg, lægger vægt på operationel koordinering og komplementaritet både på politisk plan og i gennemførelsesfasen. Dette vil blive opnået via udvikling af partnerskaber med udviklingslandene, andre donorer, den private sektor og det civile samfund. De fungerer som en katalysator for den fremtidige indsats for at realisere de mål i tilknytning til vand og energi, der blev vedtaget på verdenstopmødet om bæredygtig udvikling.

[21] http://www.worldbank.org/html/extdr/ mdgassessment.pdf

[22] KOM(2002) 87: Forberedelse af den internationale konference om udviklingsfinansiering. Tilknyttede forslag blev fremsat i KOM(2002) 82, "Mod et globalt partnerskab for bæredygtig udvikling" og KOM(2002) 81 "Svar på globaliseringens udfordringer".

1.4.2.2 Forpligtelse til at træffe konkrete foranstaltninger vedrørende koordinering og harmonisering inden 2004

En af EU's forpligtelser forud for konferencen om udviklingsfinansiering gik ud på at tage konkrete skridt til en koordinering af politikkerne og en harmonisering af procedurerne inden 2004. EU's indsats på dette område vil ligeledes tage hensyn til tilsvarende bestræbelser, der udfoldes på internationalt plan af Verdensbanken og andre multilaterale udviklingsbanker samt af OECD/DAC task force om donorpraksis. [23] Kommissionen har som et skridt i retning af at realisere denne forpligtelse og på anmodning fra medlemsstaterne lanceret et pilotinitiativ, der fokuserer på fire lande, med det formål at undersøge de aktuelle koordinerings- og komplementaritetsinitiativer og mulighederne for en yderligere indsats. Resultaterne af undersøgelsen af mulighederne i slutningen af 2002 skulle gøre det muligt for EU at overveje og muligvis nå til enighed i løbet af 2003 om praktiske foranstaltninger med henblik på at styrke den operationelle koordinering mellem Kommissionens indsats på vegne af Fællesskabet og medlemsstaternes bilaterale indsats. De underbyggede ligeledes EU's bidrag til det internationale forum på højt plan om harmonisering, der blev afholdt i Rom i februar 2003 med de multilaterale udviklingsbanker og OECD/DAC som medsponsorer.

[23] Det Europæiske Råds konklusioner af 14.3.2002 om den internationale konference om udviklingsfinansiering.

EU's pilotinitiativ om koordinering og harmonisering

"Tage konkrete skridt inden for koordinering og harmonisering af procedurerne før 2004"

I juni 2002 lancerede Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne et pilotinitiativ for at finde frem til pragmatiske foranstaltninger til at bidrage til at opnå fremskridt med operationel koordinering og harmonisering på EU-plan. Fire pilotaktiviteter blev gennemført i Marokko, Mozambique, Nicaragua og Vietnam.

Initiativet understregede den voksende efterspørgsel efter mere koordinering og harmonisering fra de fleste aktører, der er til stede i disse lande, og som påpegede, at fleksibilitet og pragmatisme er altafgørende. Det rejste ligeledes forhåbninger om et øget EU-bidrag. I første halvdel af 2003 vil Den Europæiske Union, som Det Europæiske Råd i Barcelona i marts 2002 anmodede om, fastlægge en handlingsplan for at nå målet om egentlige konkrete fremskridt på dette område før 2004.

1.4.2.3 Overvågning af synergivirkninger mellem EU's politikker og fremme af dialog

I løbet af 2002 har Kommissionen været vært for regelmæssige, uformelle møder mellem generaldirektørerne for udvikling fra alle EU's medlemsstater. Disse møder udgjorde et nyttigt forum for udveksling af synspunkter og erfaringer om bedste praksis og fælles bekymringer med hensyn til en effektiv gennemførelse af eksisterende forpligtelser, navnlig på området koordinering af politikker og harmonisering af procedurer samt bistandens effektivitet. De har også bidraget til udviklingen af et koordineret bidrag fra EU til konferencerne i Monterrey og Johannesburg som beskrevet ovenfor. Dette forum vil sandsynligvis spille en central rolle, når EU's nye medlemsstater problemfrit og effektivt skal integreres i Fællesskabets udviklingspolitik efter udvidelsen.

1.4.2.4 Håndtering af sammenhæng, koordinering og komplementaritet i programmeringsfasen

Landestrategidokumenterne bakket op af arbejdet i den tværtjenestlige kvalitetsstøttegruppe og oprettelsen af landeteam er blevet den centrale mekanisme for styrkelse af politikkens sammenhæng med andre fællesskabspolitikker på landeplan og for en bedre koordinering og komplementaritet med medlemsstaterne. Ved udarbejdelsen af landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter har Kommissionen gjort sig store bestræbelser for at koordinere landestrategidokument-processen med andre aktører. En undersøgelse gennemført af Kommissionen afslørede, at EF's delegationer i partnerlandene har spillet en meget aktiv rolle i koordineringsprocessen på området. Blandt de donorer, der var til stede i landet, blev alle EU's medlemsstater systematisk indbudt til at deltage i koordinerings-/ komplementaritetsforanstaltningen, og i 55 % af tilfældene blev alle ikke-EU donorer ligeledes indbudt. Denne proces indebar, at der blev tilrettelagt høringsmøder med partnerlandene og omfattende dialoger med medlemsstaterne. Ikke-statslige aktører blev for første gang inddraget direkte i programmeringen af fællesskabsbistanden.

Et andet positivt initiativ fra Rådets side i 2002 var beslutningen om at oprette fælles landefaktafiler. Disse vil kunne danne grundlag for mere indgående, fælles analyser og fælles programmering i praksis. Formålet er at udveksle information, fremme koordineringen og øge komplementariteten mellem medlemsstaterne og Fællesskabet og mellem medlemsstaterne indbyrdes. Hensigten er at opnå et kortfattet og detaljeret dokument med specifik information. Faktafilen vil forsøge at opliste alle de EU-politikker, der berører EU og det pågældende land, selv om vægten for mange landes vedkommende vil blive lagt på udviklingssamarbejde.

1.5 Samarbejde med andre

Samtidig med, at koordineringen og komplementariteten forbedres inden for EU, erkender Kommissionen også betydningen af, at der gennemføres tilsvarende bestræbelser, når der er tale om andre donorer og internationale organisationer.

OECD's Komité for Udviklingsbistand erkendte i sin Peer Review of the European Community 2002 [24], at Europa-Kommissionen kan tilføre disse bestræbelser ekstra værdi. Styrkelsen af delegationerne i udviklingslandene som en del af dekoncentreringsprocessen burde øge Fællesskabets kapacitet på dette område yderligere.

[24] Peer Review er tilgængelig på adressen www.oecd.org/DAC

I 2002 stod udviklingsspørgsmål højt på dagsordenen for de fælles topmøder mellem EU og Australien, EU og Canada, EU og Japan samt EU og USA. Dette resulterede i et bedre udgangspunkt for dialog, navnlig om spørgsmål i tilknytning til FN's konferencer, det nye partnerskab for Afrikas udvikling (NEPAD), Afghanistan og størrelsen og effektiviteten af den offentlige udviklingsbistand. Specifikke initiativer lanceret i 2001 med Norge og Japan, der bygger på tidligere dialoger, udvekslinger af personale og fælles vurderinger, fører til fastlæggelsen af operationelle retningslinjer.

1.5.1 Harmonisering af donorpraksis

Kommissionen har i 2002 fortsat aktivt støttet internationale initiativer om en harmonisering af donorpraksis, der finder sted i flere forskellige fora.

Kommissionen har navnlig hilst arbejdet i OECD/DAC task force om donorpraksis velkommen. Denne task force, der blev oprettet i 2000 med det formål at finde frem til og dokumentere donorpraksis for at nedbringe byrden på partnerlandenes kapacitet til at forvalte bistanden og nedbringe transaktionsomkostningerne, afsluttede sit arbejde i slutningen af 2002. De seks referencedokumenter for god praksis, som denne task force har udarbejdet, har fastsat effektive benchmarks for en bedre harmonisering og dækker alle faser af projektcyklussen. [25] De var et vigtigt bidrag til det internationale forum på højt plan om harmonisering, der blev afholdt i Rom i februar 2003, og hvor DAC task forcens arbejde og de multilaterale udviklingsbankers igangværende arbejde blev præsenteret.

[25] De 6 dokumenter er: Framework for Donor Co-operation; Country Analytical Work and Preparation of Projects and Programmes; Measuring Performance in Public Financial Management; Reporting and Monitoring; Financial Reporting and Auditing; and Delegated Cooperation. Se: www.oecd.org/DAC

Kommissionen har ligeledes deltaget i harmoniseringsinitiativer i G8-sammenhæng, herunder arbejdet i G8 task forcen om uddannelse. Denne har forsøgt at fremme harmoniseringen af procedurerne gennem fastlæggelse af en adfærdskodeks. Denne adfærdskodeks blev udarbejdet af en gruppe af eksperter fra EU's medlemsstater nedsat af Kommissionen, og Rådet anbefalede, at den blev gennemført.

Kommissionen har også været involveret i drøftelser om harmonisering af procedurerne i forbindelse med landestrategidokumenter via bilaterale kontakter med UNDP, Verdensbanken og enkelte EU-medlemsstater. Initiativerne omfatter strømlining af strategidokumenter og -procedurer (såsom analyse af den økonomiske og sociale situation, donormatrice, indikatorer), gensidig høring af alle nøgledonorer i hver enkelt institutions strategiproces, aktivt samarbejde på områder omfattet af fælles byggestene for alle landestrategidokumenter og synkronisering af timingen af landeprogrammering, udarbejdelse af strategier og vurderingsprocesser.

1.5.2 Mere effektivt partnerskab med FN

1.5.2.1 Opbygning af strategiske partnerskaber

I 2002 blev der gennemført omfattende politiske dialoger på forskellige niveauer med FN-kontorer, -fonde og -programmer. Idet den har udnyttet den drivkraft, som meddelelsen om "Opbygning af et effektivt partnerskab med FN inden for udvikling og humanitære anliggender", der blev vedtaget i 2001 [26], resulterede i, har Kommissionen øget sit engagement i FN via indgåelsen af strategiske partnerskaber med udvalgte FN-kontorer, -fonde og -programmer. Det igangværende arbejde med at udvælge strategiske partnere skulle blive afsluttet i 2003, og der vil blive indgået partnerskabsaftaler med udvalgte FN-organer. Dette skulle gøre det muligt for Kommissionen at samarbejde med FN på en mere effektiv og sammenhængende måde på prioriterede områder af Fællesskabets udviklingspolitik.

[26] KOM(2001)231.

1.5.2.2 Forbedring af rammerne for arbejdet

Revisionen af rammeaftalen mellem EF og FN om fællesskabsfinansierng af FN-projekter fra 1999 blev afsluttet i løbet af 2002. Den tekst, der blev opnået enighed om, vil blive forelagt begge forhandlingspartnere til godkendelse og forventes at træde i kraft i første kvartal af 2003. Den reviderede aftale afspejler Kommissionens nye finansforordning og indeholder et mere fleksibelt instrument for samarbejde med FN-systemet. Den tillader navnlig finansiering af FN's multidonorprogrammer i overensstemmelse med begrebet fælles forvaltning, der er fastlagt i finansforordningen. Dette er også en vigtig forudsætning for indgåelse af strategiske partnerskaber.

1.5.3 Udvidelse af samarbejdet med internationale finansielle institutioner

Samarbejdet mellem Det Europæiske Fællesskab og Verdensbanken og Den Internationale Monetære Fond har af forskellige årsager fået stigende betydning. For det første arbejder Kommissionen tæt sammen med disse organer om gennemførelsen af PRSP-fremgangsmåden, der er skitseret ovenfor. For det andet har Bretton Woods-institutionerne sammen med FN og EU i forbindelse med konferencerne i Doha, Monterrey og Johannesburg slået kraftigt til lyd for multilaterale fremgangsmåder. For det tredje er Det Europæiske Fællesskab fortsat den største bidragyder til trustfonde administreret af Verdensbanken, herunder trustfonden for lettelse af gældsbyrden for stærkt gældsplagede fattige lande (HIPC). Finansieringsforslag om bidrag til Global Health Fund og Afghanistan Reconstruction Fund blev udarbejdet i 2002.

1.5.3.1 Indgåelse af en ny rammeaftale med Verdensbankgruppen

Forhandlingerne om revidering af rammeaftalen mellem EF og Verdensbankgruppen fra 2001 blev afsluttet i 2002. Parallelt med forhandlingerne blev en første række af årlige høringer om spørgsmål af fælles interesse under aftalen tilrettelagt (hovedsageligt gennemførelsen af Verdensbankgruppens trustfonde finansieret af Det Europæiske Fællesskab). Der var bred deltagelse på begge sider, hvilket gjorde det muligt bedre at formidle Fællesskabets interesser og målsætninger til Verdensbankgruppen og at skabe sig et bedre overblik over dets planer og prioriteter for den nærmeste fremtid. Tilsvarende årlige høringer vil blive indledt med FN i 2003.

1.5.3.2 Samarbejde om vanskelige partnerskaber og finansiel forvaltning

I oktober 2002 tilrettelagde Kommissionen i samarbejde med Verdensbanken, OECD/DAC og UNDP en workshop om "vanskelige partnerskaber" i Paris med det formål at forbedre og harmonisere donorsvarene i situationer, hvor partnerskabsløsningen ikke fungerer. For eksempel i lande, hvor det politiske klima er dårligt.

Samarbejdet om støtte til offentlige finanser fik øget tilslutning under det fælles program om offentlige udgifter og finansiel ansvarlighed (Public Expenditure and Financial Accountability - PEFA), der nu støttes af Verdensbanken, DFID og Fællesskabet (også via en trustfond).

1.5.3.3 Strategisk partnerskab med Afrika

Kommissionen har længe været involveret i det strategiske partnerskab med Afrika (SPA), det uformelle forum, der blev nedsat i 1988, og som bringer bilaterale og multilaterale donorer sammen for at støtte Afrikas egne bestræbelser på at nedbringe fattigdommen. Dette forum har taget føringen i bestræbelserne på at strømline donorprocedurerne og overvåge tilpasningsprogrammerne for effektivitet inden for nedbringelse af fattigdommen og vurderer ligeledes donorpraksis som støtte for reform og fungerer som intellektuelt lederskab i forbindelse med en række udviklingsspørgsmål. I efteråret 2002 ledede Kommissionen i samarbejde med Department for International Development i UK tre uddannelsesbesøg i Etiopien, Rwanda og Senegal. Målet med de tre besøg var at vurdere og sætte skub i harmoniseringen af donorstøtten omkring nationale strategier til nedbringelse af fattigdom og budgetcyklusserne. Gennemførelsen af disse rammer vil være det centrale element i det strategiske partnerskab med Afrika i de kommende år: 6. fase af det strategiske partnerskab med Afrika (2003-2006) fokuserer hovedsageligt på harmonisering af donorstøtten omkring strategier til nedbringelse af fattigdommen, navnlig budget- og sektorstøtte.

Strategisk partnerskab med Afrika - Uddannelsesbesøg: vigtigste resultater

Landene har udfoldet bestræbelser på at udvikle participative strategier for nedbringelse af fattigdommen

Donorernes tilslutning til strategierne for nedbringelse af fattigdom har indtil videre været skuffende

Krav om, at regeringerne skal gøre deres strategier til nedbringelse af fattigdom operationelle, sikre en forbindelse med budgetcyklussen og sektorstrategierne og årligt udarbejde en liste over politiske foranstaltninger og indikatorer

Presserende behov for at donorerne begynder at tilpasse deres programmerings-, vurderings- og overvågningsprocedurer til de nationale strategier for nedbringelse af fattigdom og budgetcyklussen.

1.6 Vejen mod fremtiden

Dette kapitel har belyst en række forskellige faktorer, der har påvirket den sammenhæng, i hvilken Fællesskabets udviklingssamarbejdspolitik og bistand til tredjelande har fungeret i 2002. Disse faktorer har medført nye strategiske udfordringer, men også nye muligheder. I de kommende år skulle et udvidet EU være endnu bedre placeret til at spille en hovedrolle i gennemførelsen af den globale dagsorden for vækst, udryddelse af fattigdom og bæredygtig udvikling, der blev bekræftet i 2002.

2. REFORM PROCESSEN - FREMSKRIDT I 2002

Den 16. maj 2000 lancerede Kommissionen et program for reform af forvaltningen af bistanden til tredjelande. [27] Blandt hovedformålene kan nævnes:

[27] SEK(2000) 814 af 16.5.2000 - Meddelelse fra "Relex"-kommissærerne: Chris Patten (eksterne forbindelser), Poul Nielson (udvikling), Günter Verheugen (udvidelse), Pascal Lamy (handel) og Pedro Solbes Mira (økonomiske og monetære anliggender).

- Forbedre projekters og programmers kvalitet

- Nedbringe gennemførelsestiden

- Sikre, at procedurerne for finansiel, teknisk og kontraktuel forvaltning opfylder de højeste internationale standarder

Opgavens art kræver en betydelig indsats, da de mange forskellige programmer, EF må beskæftige sig med, hver især er af forskellig karakter og har et specifikt fokus i henhold til særforordningen om programmet. Inden for disse grænser blev der i 2002 lanceret og gennemført omfattende foranstaltninger for at forbedre kvaliteten af de bistandsprogrammer og -projekter, som EF forvalter. De forskellige "kvalitetsstøttegrupper", den forbedrede finansielle forvaltning og navnlig fremskridtene med dekoncentreringsprocessen er blandt de vigtigste skridt, der blev taget i 2002.

2.1. KVALITETSFORBEDRING

Programmeringen er nu centreret omkring landestrategidokumenter/regionale strategidokumenter, der fastsætter de "strategiske rammer" for EF's samarbejdsprioriteter i et bestemt land eller en bestemt region. [28] Det er første gang, at Kommissionen har fastsat sammenhængende rammer for dens forbindelser med tredjelandene omfattende udviklingsbistand og andre vigtige, relevante fællesskabspolitikker ("policy mix").

[28] SEK(2000) 814, SEK(2000) 1049 af 15. juni 2000 og Rådets (udviklingssamarbejde) konklusioner af 10. november 2000.

I 2001 indledte Kommissionen en proces med udarbejdelse af landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter for partnere i alle de berørte regioner (AVS, ALA, CARDS, MEDA, TACIS). Disse nye strategier er blevet udviklet i samarbejde med de nationale regeringer, medlemsstaterne, andre bilaterale og multilaterale donorer og, hvor det har været muligt, med repræsentanter for det civile samfund. [29] Processen med udarbejdelse af landestrategidokumenter er meget bred og ambitiøs og omfatter over 160 partnerlande og 8 partnerregioner. Ved udgangen af 2002 have Kommissionen afsluttet og offentliggjort 102 nye landestrategidokumenter og 14 regionale strategidokumenter (tilgængelige på Internet [30]). Man er kommet langt med udformningen af en række supplerende strategier, som vil blive offentliggjort inden længe. Disse programmeringsdokumenter viser, hvordan Kommissionens bistand til tredjelande skal gennemføres i perioden 2002-2004/07 (gældende tidsplan afhænger af regionen).

[29] Høring af det civile samfund er en forpligtelse i medfør af artikel 2 i Cotonou-aftalen.

[30] Landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter for AVS-landene: http://europa.eu.int/comm/development/ body/csp_rsp/csp_en.cfm http://europa.eu.int/comm/development/ body/csp_rsp/rsp_en.cfm Landestrategidokumenter og regionale strategidokumenter for ALA, MED, CARDS, TACIS: http://europa.eu.int/comm/ external_relations/sp/index.htm

En rapport om fremskridtene med gennemførelsen af de fælles rammer for landestrategidokumenter [31] blev udarbejdet på Rådets [32] foranledning og blev fremlagt i november 2002. Den omfatter udformningen af "første generation" af landestrategidokumenter/regionale strategidokumenter. Der lægges særlig vægt på koordinering med medlemsstaterne (både i praksis og i Bruxelles).

[31] Kommissionens tjenestegrenes arbejdsdokument, SEK (2002) 1279, 26.11.2002.

[32] Rådets konklusioner om de fælles rammer for landestrategidokumenter af 10.11.2000, punkt IV.

De fremtidige udfordringer omfatter:

- indførelse af en detaljeret mekanisme til vurdering af landestrategidokumenter

- hensyntagen til nye politiske EF/EU-initiativer (f.eks. terrorbekæmpelse, migrationsanliggender og initiativer, som Doha-processen resulterer i, og opfølgning af verdenstopmødet for bæredygtig udvikling)

- øget fokus på resultater og indsats og

- nedbringelse af transaktionsomkostningerne for partnerlandene ved at arbejde hen imod en harmonisering af donorprocedurerne i tilknytning til landestrategierne.

Der er blevet nedsat en tværtjenstlig kvalitetsstøttegruppe for tjenestegrenene. Dens vigtigste opgave har været at screene og vurdere udkastene til landestrategidokumenter, regionale strategidokumenter og vejledende programmer og at foreslå eventuelle forbedringer, der måtte være nødvendige for at sikre en ensartet høj kvalitet. For at opnå en maksimal indvirkning griber den tværtjenstlige kvalitetsstøttegruppe ind på et tidligt tidspunkt i programmeringsprocessen. Screeningen afslørede, at ikke alle de muligheder, som de nye rammer frembyder, var fuldt udviklede, selv om der er sket store kvalitative fremskridt i den flerårige programmering. Nogle typiske problemer i forbindelse med udarbejdelsen af landestrategidokumenter var at opnå en tilstrækkelig koncentrering af bistanden, at gennemføre en fuldstændig analyse af den politiske sammenhæng, at gøre konceptet "Sammenkobling af nødhjælp, rehabilitering og udvikling" operationelt, at finde frem til resultatindikatorer og at integrere politikker vedrørende regeringsførelse og menneskerettigheder, kønsspørgsmål og miljø på alle områder.

Den tværtjenestlige kvalitetsstøttegruppe har ligeledes udformet retningslinjer om gennemførelse af de fælles rammer for landestrategidokumenter, tilrettelagt forskellige uddannelsesseminarer om programmering og oprettet et websted på Kommissionens Intranet med det formål at forbedre den interne kommunikation mellem alle de parter, der deltager i programmeringen.

Samarbejdskontoret EuropeAid har indført forskellige kvalitetsstøtteforanstaltninger, der skal sikre, at arbejdet er af god kvalitet, at det opfylder de proceduremæssige og materielle krav og omfatter de nyeste fremgangsmåder på de relevante områder. Nogle af de centrale foranstaltninger, der blev vedtaget i 2002, er oprettelsen af kvalitetsstøttegrupper på regionalt plan, etableringen af 10 tematiske netværk om relevante, prioriterede områder, som Kommissionen og Rådet har påvist, og udviklingen af retningslinjer og andre operationelle dokumenter. Disse foranstaltninger omsættes ligeledes i uddannelsesprogrammer, der er tilgængelige både i hovedkvarteret og i delegationerne. I 2002 har det tematiske netværk om budgetstøtte med succes bidraget til udviklingen af en metodevejledning og det dertil knyttede uddannelsesprogram. Ud over vejledningen om budgetbistand blev en vejledning om sektorspecifikke fremgangsmåder færdiggjort i 2002.

2.1.1. Drøftelser mellem Kommissionen og Rådet

Reformprocessen har været ledsaget af et forsøg på at forbedre overensstemmelsen mellem de politiske prioriteter og budgetallokeringerne. Drøftelserne blev indledt på det uformelle møde i Evian i september 2000 og fortsatte på mødet i det mellemstatslige rådgivende udvalg (GAC) i januar 2001. Drøftelserne i 2002 vedrørte spørgsmål såsom integrering af udviklingspolitiske og udenrigspolitiske målsætninger, forbedring af fleksibiliteten og lydhørheden over for nye situationer, afvejning af behovet for en hurtig levering af bistanden til tredjelande og kvaliteten af en sådan bistand, og hvordan virkningerne af Unionens indsats i tredjelande i de forskellige regioner kan forbedres. Det blev navnlig foreslået, at Kommissionen skulle fortsætte overvejelserne omkring de regionale strategier, udviklingen af landespecifikke faktafiler og styrkelsen af EF-delegationens rolle via "decentraliserings"-processen.

2.2. FORBEDRING AF DEN FINANSIELLE FORVALTNING OG INDSATS

Meddelelsen af 16. maj 2000 omfattede et specifikt initiativ om screening af alle de forpligtelser, der var indgået inden 1995, og alle forpligtelser fra 1995/96/97, der er stillet i bero.

De samlede åbne forpligtelser (budgetforpligtelser og EUF-forpligtelser) var blevet nedbragt ved udgangen af 2002 og svarede til 3,8 gange det årlige budget med hensyn til betalinger sammenlignet med 4,7 gange ved udgangen af 1999. Kun en del af det samlede efterslæb blev betragtet som værende unormalt (denne del udgjorde 14 % ved udgangen af 2002 og 21 %, hvis den blev målt den 1. januar 2003, hvor budgetåret 1997 blev tilføjet posten "tidligere forpligtelser").

Budgetforpligtelser: Ved udgangen af 2002 var budgetforpligtelser indgået inden 1995 (tidligere forpligtelser) blevet nedbragt til 224 mio. EUR (et fald på 80 %) sammenlignet med 1 092 mio. EUR den 23. november 1999, hvor den første oversigt over tidligere forpligtelser blev lavet. Endvidere var de uudnyttede forpligtelser (herunder dem fra 1999) ved udgangen af 2002 blevet nedbragt til 634 mio. EUR (sammenlignet med 1 350 mio. EUR den 31. december 2000).

EUF-forpligtelser: De EUF-forpligtelser, der blev indgået inden 1995, er ligeledes blevet nedbragt fra 901 mio. EUR den 31. december 1999 til 363 mio. EUR ved udgangen af 2002 (et fald på 60 %). Situationen for uudnyttede forpligtelser var blevet nedbragt til 449 mio. EUR den 31. december 2002 (sammenlignet med 536 mio. EUR den 31. december 2000). Den 1. november 2002 var budgetforpligtelser indgået forud for 1995 blevet nedbragt med 76 % sammenlignet med den 23. november 1999 (da en første oversigt over tidligere forpligtelser blev udarbejdet), hvilket er et fald på omkring 831 mio. EUR. Endvidere var de uudnyttede forpligtelser (herunder dem fra 1999) ved udgangen af 2002 blevet nedbragt til 722,28 mio. EUR (sammenlignet med 1 350 mio. EUR den 31. december 2000). De EUF-forpligtelser, der var indgået inden 1995, var ligeledes blevet nedbragt fra 901 mio. EUR i 1999 til 432 mio. EUR i november 2002.

For at nedbringe tidsfristen mellem indgåelse af forpligtelser og udbetaling og for at rationalisere budgetgennemførelsen har en af Samarbejdskontoret EuropeAid's vigtigste aktiviteter været at forsøge at sprede dets operationer mere jævnt over hele finansåret. Der blev opnået store fremskridt på dette område i 2002. Omkring 41 % af de tilgængelige bevillinger er blevet forpligtet i årets sidste kvartal, hvilket er en væsentlig forbedring sammenlignet med resultatet i 2001, hvor omkring 50 % af bevillingerne blev forpligtet i årets sidste 3 måneder.

2.3. YDERLIGERE SAMLING AF PROJEKTCYKLUSSEN: SAMARBEJDSKONTORET EUROPEAID's ANDET ÅR

Siden den 1. januar 2001 har de geografiske generaldirektorater (GD for Eksterne Forbindelser og GD for Udvikling) haft ansvaret for programmering og strategiplanlægning, mens Samarbejdskontoret EuropeAid har ansvaret for resten af projektcyklussen (fra identifikation af projekter til efterfølgende evaluering). Denne omorganisering har ført til en tilsvarende overførsel af personale og ansvar. I juni 2001 blev der underskrevet en aftale mellem tjenestegrenene, hvori klarlægges de roller og de ansvarsområder, som de tre generaldirektorater, der er mest involveret i forvaltningen af bistanden til tredjelande, har.

Samarbejdskontoret EuropeAid ledes af en bestyrelse bestående af de fem Relex-kommissærer [33]. Bestyrelsen mødes mindst en gang i kvartalet. Den godkender Office Mission Statement, den årlige arbejdsplan (forvaltningsplanen 2003 for Samarbejdskontoret EuropeAid blev godkendt i januar 2003), den årlige budgetplanlægning og den årlige aktivitetsberetning. Den har endvidere et specifikt ansvar på evalueringsområdet: den godkender det årlige evalueringsprogram, gør status over evalueringsresultaterne og fremsætter henstillinger.

[33] Chris Patten (formand), Poul Nielson (administrativ leder), Günter Verheugen, Pascal Lamy og Pedro Solbes Mira (medlemmer).

Alle lederposterne i Samarbejdskontoret EuropeAid er blevet besat, og det samme er de fleste af de ledige stillinger efter en storstilet ansættelsesrunde i februar 2001. I 2002 blev der på grund af udskiftningen af ansatte besat 7 lederstillinger, ligesom der blev ansat 215 tjenestemænd.

Kommissionen overtog ansvaret for de opgaver, der tidligere var blevet udført af de 49 kontorer for faglig bistand, hvis kontrakter udløb i 2001, eller som ikke blev forlænget. Dette medførte et behov for ansættelse af 260 ekstra hjælpeansatte, som skulle arbejde i hovedkvarteret, og 70 individuelle eksperter, der skulle arbejde i delegationerne. Endvidere drog samarbejdskontoret EuropeAid fortsat fordel af tjenester fra 3 kontorer for faglig bistand i 2002 i forbindelse med forvaltningen af individuelle eksperter over hele verden og af de europæiske toldembedsmænd i Balkan-landene. I 2002 blev der truffet en beslutning om at nedlægge disse kontorer for faglig bistand og internalisere forvaltningen for at opfylde de nye bestemmelser om outsourcing, og for at foregribe den nye finansforordning. Omkring 30 hjælpeansatte blev ansat i september og oktober 2002 til at arbejde i hovedkvarteret med forberedelse af overtagelsen af de opgaver, der tidligere var blevet udført af de 3 kontorer for faglig bistand, så man kunne være fuldt operationelle i januar 2003. Forvaltningen foregår lokalt med støtte fra delegationerne, der er blevet udvidet med 26 lokaltansatte for så vidt angår forvaltningen af individuelle eksperter. Fra den 1. januar 2003 arbejder ingen kontorer for faglig bistand længere for EuropeAid.

De fastansattes og de kontraktansattes profiler dækker al den ekspertise, som hovedkvarteret og delegationerne har behov for, når de skal gennemføre bistanden til tredjelande i overensstemmelse med målene for kvalitet og hurtig levering, der er fastsat i reformen (udviklingsøkonomer, sektoreksperter, finansierings- og kontrakteksperter, hjælpepersonale osv.). Der er blevet udviklet en uddannelsespakke, som fokuserer på forvaltning, og den gennemføres nu for at forbedre det nuværende personales færdigheder.

Samarbejdskontoret EuropeAid har udviklet en række indikatorer, der skal måle fremskridtene med gennemførelsen af de vigtigste elementer i reformprogrammet. bedre gennemførelse af budgettet (f.eks. 75 % af fakturaerne betalt inden for 60 dage), nedbringelse af tidligere og uvirksomme forpligtelser, rationalisering af budgetkontiene, dekoncentrering osv. Disse indikatorer anvendes ved udarbejdelsen af en regelmæssig rapport om fremskridtene med forvaltning af Samarbejdskontoret EuropeAid, der forelægges for bestyrelsen.

2.3.1. Budget- og EUF-gennemførelse

De overordnede resultater af budgetgennemførelsen i 2002 er meget tilfredsstillende. Siden årets begyndelse er der forpligtet 3 877 mio. EUR (sammenlignet med 3 641 mio. i 2001), og 3 327 mio. EUR er blevet udbetalt (en stigning på 152 mio. EUR sammenlignet med 2001).

Med hensyn til EUF ligger resultaterne på linje med de seneste prognoser, idet forpligtelserne beløber sig til 2 114 mio. EUR og betalingerne til 1 902 mio. EUR.

Beholdningen af åbne forpligtelser er blevet stabiliseret i absolutte tal på 19,8 mia. EUR (- 40 mio. EUR sammenlignet med 2001). Udtrykt i betalingsår forbliver denne beholdning stabil på 3,8 år sammenlignet med 4,6 år ved udgangen af 1999.

2.3.2. Forenkling og harmonisering af kontraktlige og finansielle procedurer

Som supplement til disse foranstaltninger har Samarbejdskontoret EuropeAid gennemført forenklede og harmoniserede kontraktindgåelsesprocedurer (reduceret fra 46 til 8) efter at have udarbejdet en praktisk vejledning om EF's kontraktprocedurer for bistand til tredjelande (Practical Guide to EC external aid contract procedures). Der er ligeledes blevet udarbejdet standarddokumenter, og de skulle nu blive anvendt på alle Fællesskabets programmer. Der er blevet fastlagt nye generelle rammer for Den Europæiske Udviklingsfond, der er meget lig rammerne for de projekter, der finansieres via EF's fonde. Disse foranstaltninger har nedbragt den tid, der medgår til gennemførelse af udbudsproceduren, og har fremmet projektgennemførelsen. Der er gjort betydelige fremskridt i retning af større åbenhed. Efter en voldsom interesse i starten besøges EuropeAid's hjemmeside nu konstant omkring 1 mio. gange om måneden. Dette websted indeholder information om kontrakter og procedurer for alle eksterne bistandsprogrammer. En undersøgelse blandt dem, der benytter disse sider, som blev lanceret inden udgangen af 2001, har vist en høj grad af tilfredshed blandt brugerne.

Endvidere blev der indgået en rammeaftale med Verdensbanken og en revideret rammeaftale blev forhandlet med De Forenede Nationer for at intensivere samarbejdet med disse institutioner.

Meddelelsen af 16. maj forudså ligeledes en harmonisering af budgetkontiene, og disse er nu blevet reduceret fra 64 (i 2000) til 53 (i 2002). Disse bestræbelser blev videreført i 2002, og Kommissionen foreslog i budgetforslaget for 2003 en yderligere reduktion til 49 budgetkonti. Parlamentet accepterede imidlertid ikke alle Kommissionens forslag og besluttede ligeledes at oprette 4 nye budgetkonti. I sidste ende vil antallet af budgetkonti, der forvaltes af kontoret, stige lidt.

I 2002 udarbejdede Samarbejdskontoret EuropeAid en finansieringsvejledning for eksterne foranstaltninger, der finansieres over EF's almindelige budget, og det ajourførte brugervejledningen, så den svarede til de finansielle procedurer i 7. og 8. EUF. Endelig vedtog Rådet den 25. juni 2002 den nye finansforordning [34], som trådte i kraft den 1. januar 2003. Blandt de øvrige ændringer kan nævnes, at de nye bestemmelser i afsnittet om eksterne anliggender indfører en "klausul om en skæringsdato", i henhold til hvilken individuelle kontrakter til gennemførelse af en finansieringsaftale indgås senest tre år fra datoen for den budgetmæssige forpligtelse med undtagelse af kontrakter om revision og evaluering.

[34] Rådets forordning EF nr. 1605/2002 af 25.06.2002.

2.3.3. Forvaltningssystemer: CRIS

I 2002 fuldførte Samarbejdskontoret EuropeAid integreringen af de talrige informationssystemer for de programmer, der finansieres via budgettet, i et enkelt harmoniseret system - CRIS (Common Relex Information System - Fælles Relex-informationsssystem). Derfor støttes forvaltningen af alle de programmer, der finansieres via budgettet, fra januar 2003 af et enkelt forvaltningssystem. CRIS indeholder ikke blot finansielle data, men også en rigdom af ikke-finansielle oplysninger af relevans for gennemførelsen, og det er derfor bedre end de tidligere anvendte informationssystemer. Det forbinder hovedkvarteret og delegationerne elektronisk og muliggør on-line registrering, kommunikation og indberetning af data. CRIS vil i væsentlig grad lette Kommissionens evne til at stille finansielle data til rådighed for Rådet og Parlamentet i tide. Dataene vil være fuldstændig DAC-kompatible. Overførslen af data fra de gamle systemer til CRIS var ikke blot teknisk kompliceret, men også meget ressourceintensiv, fordi kvaliteten af de historiske data i mange tilfælde skulle kontrolleres, rettes og suppleres på grund af de strengere krav i forbindelse med CRIS. Hermed er et af de centrale initiativer i reformen af bistanden til tredjelande blevet gennemført på en vellykket måde. I 2003 vil der fortsat blive udfoldet bestræbelser på at integrere Den Europæiske Udviklingsfond i CRIS.

2.4. DEKONCENTRERING

Dekoncentreringen af forvaltningen af den bistanden til tredjelande til Kommissionens delegationer er et centralt element i reformen af forvaltningen af bistanden til tredjelande. Princippet går ud på, at det, der bedre kan forvaltes og besluttes på stedet i det pågældende land, skal foretages der og ikke i Bruxelles.

Kommissionen har fastsat en yderst stram tidsplan for sig selv. Målet er at udvide decentraliseringen til alle delegationer inden udgangen af 2003 i tre faser: 21 delegationer var omfattet i 2001, 26 vil blive omfattet i 2002 og de resterende 30 delegationer i 2003, alle i AVS-landene.

2.4.1. Forberedelse af dekoncentrering

I første kvartal af 2001 blev der fastlagt et harmoniseret dekoncentreringskoncept omfattende alle de geografiske programmer. De principper, som dette koncept byggede på, er stadig gyldige og er gengivet nedenfor:

- med tiden vil dekoncentreringen berøre alle programmer

- dekoncentreringen vil gælde alle faser af projektcyklussen

- dekoncentrering kræver betydelige supplerende ressourcer (mennesker og materiale)

- hovedkvarterets rolle vil udvikle sig i retning af koordinering, kvalitetssikring, forvaltningskontrol, faglig støtte og forbedring af arbejdsgangene.

På det praktiske plan vil dekoncentreringen indebære følgende ændringer for delegationerne:

- et mere aktivt bidrag til programmering, selv om det endelige ansvar fortsat vil ligge hos GD for Eksterne Forbindelser eller GD for Udvikling afhængigt af det geografiske område

- direkte ansvar for identifikations- og vurderingsfaserne med metodologisk og faglig støtte fra Samarbejdskontoret EuropeAid, der også vil være ansvarlig for den endelige kvalitetskontrol med finansieringsforslagene og for at føre disse gennem beslutningsprocessen (forvaltningsudvalgsprocedurer osv.)

- direkte ansvar for den kontraktmæssige og finansielle gennemførelse - dette forudsætter en nøje overholdelse af procedurerne og kræver en sikker adgang til de finansielle forvaltningssystemer og regnskabsforvaltningssystemerne i hovedkvarteret

- direkte ansvar for den tekniske gennemførelse, der kræver teknisk e