Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »EU's rolle i byspørgsmål« (97/C 30/17)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 26. oktober 1995 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »EU's rolle i byspørgsmål«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Regionaludvikling og Fysisk Planlægning, som udpegede Gianni Vinay til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 25. juni 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 338. plenarforsamling af 25. og 26. september 1996, mødet den 25. september 1996, med 89 stemmer for, 1 imod og ingen hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. De politisk-kulturelle retningslinjer vedrørende byspørgsmål

1.1. Baggrund

1.1.1. Siden slutningen af 1980'erne har EU-institutionerne vist stigende interesse for bypolitiske anliggender. I 1989 iværksatte Kommissionen det første innovative handlingsprogram, som tre år senere mundede ud i meddelelsen »Europa år 2000« og udviklingen af fællesskabsinitiativet Urban.

1.1.2. I 1990 offentliggjorde Kommissionen grønbogen om bymiljø (), som blev startskuddet til indgående overvejelser om bysystemernes fremtidsudsigter og udviklingsmønstre, og som klart viste, at bymiljøets kvalitet og borgernes velfærd nødvendigvis må være en grundlæggende målsætning for den økonomiske og sociale udvikling, således som ØSU klart påpegede det i sin udtalelse ().

1.1.3. I 1992 offentliggjorde Kommissionen Europa år 2000, hvor det europæiske bysystem for første gang skitseres som led i en analyse af udviklingstendenserne i det europæiske område. To år senere, i Europa 2000+, uddybes spørgsmålet om det europæiske områdes udvikling, herunder især aspekterne vedrørende samarbejde og udviklingsperspektiver (). ØSU har udtalt sig om begge dokumenter og fremhævet, at udviklingsplanen for EU's område er af stor strategisk værdi. I den forbindelse pegede ØSU navnlig på de samarbejdsrelaterede aspekter ().

1.1.4. I 1993 beskæftigede OECD og Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkår sig med spørgsmålet om bypartnerskab. De har således foretaget en analyse af de grundlæggende linjer i bypolitikkerne i Europa med særlig vægt på relationerne mellem målsætningerne økonomisk effektivitet, social lighed og kontrol over eksterne faktorer (»control of externalities«). Der peges på tenderende konflikter mellem effektivitetspolitik og politik for social samhørighed samt på risikoen for bysamfundenes isolering og forfald som følge af de nye præmisser i verdensøkonomien ().

1.2. De nuværende retningslinjer

1.2.1. På »European Conference of Ministers responsible for Regional Planning« (den europæiske konference af ministre for regionalplanlægning) i Oslo og på rådsmødet (regionalplanlægning) i Leipzig i 1994 pegedes der på det fordelagtige i en europæisk politik for områdeudvikling. I 1994 gjorde Kommissionen en første status over EU's aktiviteter til fordel for byområder. Den opregnede mere end 40 programmer og aktionslinjer, som direkte eller indirekte vedrører store og mellemstore europæiske byer. Næsten alle større byer og mange mellemstore byer er involverede i gennemførelsen af projekter og aktioner, der støttes af Kommissionen. Der er således ingen tvivl om, at »storbyerne ... i stigende grad har nydt godt af fællesskabstiltag, både af økonomisk og politisk art« (). Man skal dog holde sig for øje, at disse aktioner for en stor dels vedkommende måske nok afvikles i byer, men ikke er udviklet specifikt med henblik på byer.

1.2.2. Størstedelen af de programmer, der har affødt projekter i byområder, relaterer til specifikke sektorer (ungdomsbeskæftigelse, teknologisk innovation etc.), og selv om de har givet gode resultater på områder som konkurrenceevne, beskæftigelse, borgernes livskvalitet etc., har der aldrig været tale om en strategi for den samlede bystruktur.

1.2.3. De grundtanker, der er udtrykt af komitéen af højtstående embedsmænd under »European Conference of Ministers responsible for Regional Planning« (CEMAT) og forberedelseskomitéen for FN's konference om boligmiljø og bebyggelsesmiljø (Habitat II), spiller i øvrigt en særlig rolle for den politiske og kulturelle nytænkning inden for byspørgsmål. I 1995 arrangerede CEMAT et seminar om offentlig deltagelse i beslutningstagningen inden for fysisk planlægning, herunder byplanlægning. På seminaret stadfæstedes princippet om, at de lokale samfund og de sociale og økonomiske interessegrupper på lokalt plan skal inddrages i beslutninger inden for fysisk planlægning, som direkte eller indirekte indvirker på livskvaliteten og de økonomiske udviklingsperspektiver i det pågældende lokalområde (). Forberedelseskomitéen for Habitat II foreslår en tværsektoriel tilgang til byudviklingspolitikken, hvor boligpolitikken og byplanlægningen integreres med de politikker, der skal sikre konkurrenceevnen og en bæredygtig udvikling ().

1.3. De nye perspektiver

1.3.1. I sommeren 1995 afgav Regionsudvalget en udtalelse om »Byudvikling og Den Europæiske Union« (). Med udgangspunkt i det synspunkt, at »nogle af de mest innovative økonomiske aktiviteter i EU er lokaliseret i byområderne«, og at »byområderne er afgørende for regionernes og medlemsstaternes økonomi og for EU's konkurrenceevne som helhed«, peger Regionsudvalget på »traktatens manglende bypolitik« og på »behovet for et nyt kapitel i traktaten, som skal gøre det lettere at koordinere de igangværende aktiviteter inden for en sammenhængende bypolitik...«. Regionsudvalget foreslår mere konkret, at traktaten revideres på specifikke områder som byudvikling, transport, social og økonomisk samhørighed, miljø, transeuropæiske net, sundhedsvæsen, kultur, det multikulturelle samfund og subsidiaritet.

1.3.2. I tilknytning til subsidiaritetsprincippet understreger Regionsudvalget, at formålet med en bypolitik ikke er at indskrænke de lokale eller regionale myndigheders beføjelser, men at samordne de eksisterende EU-beføjelser og at »give Kommissionen en retlig forpligtelse til at samordne de eksisterende politikker, for så vidt angår deres indvirkning på byområderne, sikre at disse politikker supplerer de lokale og regionale myndigheders arbejde samt fremme byområdernes interesser« ().

1.3.3. Få måneder senere, på det uformelle møde i Rådet af ministre for regionalpolitik og fysisk planlægning i Madrid i slutningen af 1995, konstaterede kommissæren for regionalpolitik og samhørighed, at den fysiske planlægning på europæisk plan ikke skal være summen af femten nationale planer, men resultaterne af deres integrering i en helhedsvision for udviklingen af det europæiske område, som nok skal bygge på markante fællesnævnere, men også på områdets forskelligartethed og specifikke karakteristika.

1.3.4. Netop fordi EU's politik på forskellige områder har så stor indvirkning på den fysiske planlægning og byplanlægningen, understreges behovet for en større og mere systematisk sammenhæng og komplementaritet mellem de forskellige EU-politikker, så man i hele området kan sikre effektiviteten på grundlag af en helhedsvision af den europæiske dimension i områdets udvikling på lang sigt.

1.3.5. Som et sidste vidnesbyrd om den nye, specifikke interesse for byspørgsmål har ØSU i to nylige udtalelser (»Fysisk planlægning og interregionalt samarbejde i Middelhavsområdet« og »Samhørighedspolitikkens fremtid og følgerne for strukturfondene på lang sigt«) peget på det europæiske bysystems store betydning for udviklingen og den økonomiske og sociale samhørighed og ikke mindst på behovet for at styrke EU's indsats i byanliggender for at fremme en mere afbalanceret bystruktur i Middelhavsområdet og for i højere grad at målrette strukturfondsmidlerne mod de store byområder i ugunstigt stillede regioner ().

2. EU's bypolitiske aktionslinjer

2.1 De nuværende aktionslinjer

2.1.1. EU-institutionernes gradvist stigende interesse for byspørgsmål knytter an til en række aktioner, der vidner om EU's stærke engagement på området. Det er vigtigt at holde sig for øje, at 90 % af strukturfondsmidlerne går til projekter under fællesskabsstøtterammerne, og at en betydelig del af midlerne kommer byerne til gode. EU har i øvrigt iværksat 13 EF-initiativer, som tegner sig for i alt 9 % af EU's strukturfondsmidler, heriblandt URBAN-programmet, der er specifikt rettet mod byer.

2.1.2. Det har alligevel vist sig, at man langt fra har tilstrækkelig indsigt i EF-initiativernes faktiske målretning mod byudvikling og resultaterne deraf til at kunne foretage en nøje analyse af investeringernes »afkast« i form af økonomisk vækst og jobskabelse, øget social samhørighed, forbedring af infrastrukturnettene og tjenesterne, højnelse af bymiljøet, aktiv inddragelse og repræsentation af alle berørte aktører inden for erhvervs- og samfundsliv og på arbejdsmarkedet () samt sammenhængen mellem EU's tiltag og de nationale, regionale og lokale tiltag på området.

2.2. Nyskabende aktioner inden for regionaludvikling og pilotprojekter på byområdet

2.2.1. Samtidig med at en ny fælles politik for udvikling af Fællesskabets område og for det europæiske bysystem ser dagens lys, afvikler Kommissionen programmet af nyskabende aktioner 1995-1999 (artikel 10 i EFRU-forordningen), hvortil der er afsat et budget svarende til 1 % af strukturfondsmidlerne. Programmet omfatter to aktionslinjer: fysisk planlægning og bypolitik.

2.2.2. Førstnævnte emne, fysisk planlægning, er relevant på nationalt og tværnationalt plan og svarer til en horisontal tilgang, der gør det muligt at danne sig et overblik over fællesskabspolitikkernes territoriale konsekvenser og især at forudse eventuelle skadelige eller uhensigtsmæssige virkninger set ud fra det overordnede mål om social og økonomisk samhørighed (). Det understreges endvidere, at disse aktioner er af tværsektoriel karakter, og at et overblik over hele foranstaltningen - og ikke mindst dens følgevirkninger - er påkrævet ().

2.2.3. Det andet emne, pilotprojekter på byområdet, vedrører specifikt byen som midtpunkt for og kilde til økonomisk udvikling, teknologisk nyskabelse og offentlige tjenesteydelser. Disse aktionslinjer synes i højere grad at sigte mod særlige områder eller specifikke problemer end mod bystrukturen som helhed.

2.2.4. Når man sammenholder de to aktionslinjer, viser der sig at være en kløft: bystrukturen som helhed synes hverken at være fuldt dækket ind i den første aktionslinje (det meget overordnede niveau, hvor de økonomiske aspekter dominerer) eller i den anden (hvor der er tale om et underordnet eller sektorielt niveau). Alligevel synes EU's tiltag på byområdet at være meget bredtfavnende: ud over de talrige programmer, der er omtalt ovenfor, påregnes det, at man i perioden 1995-1999 (helt eller delvist) vil gennemføre mere end 130 byrelaterede projekter ().

3. Motiverne bag en europæisk bypolitik

3.1 De grundlæggende politiske rammer og regionaludviklingens centrale rolle

3.1.1. Udviklingen mod nye perspektiver for den fysiske planlægning og bysystemet finder politiske støttepunkter i to dokumenter, som udgør et ideelt bindeled mellem den linje i politikken for fysisk planlægning og bypolitik, der tog form i løbet af 1980'erne, og de nye politikoplæg, der har været under udvikling siden begyndelsen af 1990'erne: hvidbogen om »Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse. Udfordringer og veje ind i det 21. århundrede« og »Et program for Fællesskabets politik og virke inden for miljø og bæredygtig udvikling«.

3.1.2. Ifølge den nye vision er territoriet ikke kun det sted, hvor de forskellige sektorielle tiltag gennemføres, men, betragtet under en helhedssynsvinkel, det sted, hvor man gennemfører de politiktiltag, der sigter mod at sammenknytte hensyn som økonomisk udvikling, social og økonomisk samhørighed, beskæftigelse, højnelse og beskyttelse af miljøværdierne osv. Lokaludviklingen bliver dermed en grunddimension i den nye model for bæredygtig udvikling, som foreslås i hvidbogen.

3.1.3. I samme retning peger ØSU's udtalelse om »Lokaludviklingsinitiativer og regionalpolitikken«, hvor det påpeges, at lokaludviklingens særlige karakter bunder i evnen til at »mobilisere de forskellige lokale ressourcer« og at »forstærke et bestemt områdes evne til at finde retningen for sin egen udvikling« ().

3.2. Byudviklingspolitikkens særlige karakteristika

3.2.1. Hvad angår lokaludviklingsstrategiernes særlige karakteristika, er det kendetegnende for byudviklingspolitikken, at den giver mulighed for at integrere målsætningerne for den lokale udvikling med målsætningerne for byens udvikling og forbedring, beskyttelsen af byens historiske og kulturelle arv, borgernes identifikation med deres egen by og de forskellige samfundsgruppers inddragelse i de beslutninger, der har konsekvenser for udviklingen og livskvaliteten.

3.2.2. Byudviklingspolitikken »benytter« således sektorielle tiltag som »råmateriale« til at iværksætte et helhedsprojekt, der skal sikre den udvikling og balance, der er en forudsætning i lokalområdet for at opfylde målet om bæredygtig udvikling og for at øge graden af samhørighed. Byplanlægning kan således blive det »værktøj«, der sikrer dels sammenhæng i de forskellige sektorpolitikker (på EU-plan, nationalt, regionalt og lokalt plan), dels forenelighed og sammenhæng i udviklingen på tre områder, det sociale, det økonomiske og det miljømæssige ().

3.3. Bypolitikkens europæiske dimension

3.3.1. På baggrund af ovenstående forekommer det indlysende, at de mere overordnede aspekter af byudviklingspolitikken, dvs. mulighederne for at integrere økonomisk udvikling, social samhørighed og bymiljøets kvalitet, også har en europæisk dimension, ikke blot fordi de relaterer til tiltag af tværnationalt omfang, men også fordi byudviklingspolitikken tilgodeser principper, hensyn og betingelser af stor strategisk betydning for udviklingen i hele EU og for EU-borgernes livskvalitet.

3.3.2. Behovet for en europæisk dimension i bypolitikken udspringer således ikke af kravet om at forbedre infrastrukturen på bestemte punkter, at højne bykvaliteten eller at beskytte og pleje kulturarven i de europæiske byer. Alle disse nok så vigtige aspekter kan - afhængigt af, hvordan den enkelte medlemsstat er organiseret - tackles på lokalt, regionalt eller nationalt plan.

3.3.3. Efter ØSU's mening er der behov for en europæisk dimension i bypolitikken for at fremme udformningen og udbredelsen af integrerede byudviklingsstrategier, som bidrager til at udmønte de hovedprincipper, EU har opstillet for at kunne tage næste århundredes udfordringer op. Set fra denne synsvinkel udgør politikken til udvikling af de europæiske bysystemer en nøglefaktor for den sociale udvikling, for forbedring af de økonomiske vilkår og ikke mindst for forbedring af EU-borgernes livskvalitet, idet der interveneres i de byområder, hvor der er behov for det, under hensyntagen til de krav og behov, som medlemsstaterne og de regionale og lokale myndigheder giver udtryk for.

3.4. Fra byer til et europæisk bysystem

3.4.1. Også andre hensyn stiller krav om en europæisk dimension i bypolitikken. En undersøgelse, som Kommissionen for nylig offentliggjorde, viser, at en lang række tilbagestående europæiske regioner til trods for EU's ihærdige indsats ikke har formået at nedbringe afstanden til de mere udviklede regioner (). Lignende konklusioner er anført i den femte periodiske beretning om den sociale og økonomiske situation og udvikling i Fællesskabets regioner ().

3.4.2. De regionale skævheder og i endnu højere grad skævhederne mellem de forskellige byer i det europæiske bysystem pålægger alle nationale myndigheder umådeligt store byrder i form af støtte til lokalsamfund, der ikke er i stand til at indhente deres udviklingsefterslæb.

3.4.3. På det lange sigt vil en konkurrencebaseret udvikling, hvor konkurrencen ikke modereres af komplementaritet og samarbejde, være utilfredsstillende i både social og økonomisk henseende. I Kommissionens dokument om fællesskabsaktiviteter inden for byanliggender anføres »samarbejde og komplementaritet frem for konkurrence mellem store byer« som en af grundforudsætningerne for udviklingen og forbedringen af bystrukturerne ().

3.4.4. Som følge af økonomiens tiltagende globalisering og det stadig større antal tværnationale net af byer, der samarbejder om projekter for økonomisk udvikling, synes det påkrævet, at strategierne og retningslinjerne for samarbejde og bypartnerskaber udvikles i fællesskab og simultant på europæisk og nationalt niveau, så der ikke opstår yderligere skævheder i det europæiske bysystem.

4. Problemer, krav, aktionsmuligheder

ØSU kortlægger i det følgende en række strategiske knudepunkter i byudviklingen, hvor en specifik EU-aktion synes påkrævet. Kortlægningen bygger på ovennævnte og på resultaterne af det uddybende møde, som studiegruppen afholdt i Rom efter indbydelse fra generaldirektoratet for samordning af den fysiske planlægning under det italienske ministerium for offentlige anlægsarbejder i anledning af det italienske formandskab. I mødet deltog repræsentanter for arbejdsmarkedets parter, statsforvaltningen, de regionale og lokale myndigheder inden for bypolitik og andre interessegrupper ().

4.1. Konkurrence og samarbejde: bynet og samhørigheden mellem byerne

4.1.1. Som følge af økonomiens globalisering er bysamfundene blevet mere følsomme over for både national og international konkurrence, samtidig med at konkurrencens følger tenderer til at blive både mere umiddelbare og mere følelige. Hertil kommer, at den økonomiske vækst i højt udviklede lande ikke automatisk fører til flere job, bedre livskvalitet, sociale fremskridt og miljøforbedringer.

4.1.2. På den baggrund skal byudviklingsstrategierne leve op til fire grundlæggende udfordringer:

I) Bysamfundet udsættes i høj grad for de lokale virkninger af den globale økonomi. Dette forhold tilskynder til innovation og forbedring af konkurrenceevnen, men stiller også krav om, at byerne væbner sig med en passende vifte af styringsredskaber, ressourcer og kompetencer, da ethvert håb om succes ellers vil være meget spinkelt.

II) Der synes at blive mindre og mindre spillerum for en udvikling, der udelukkende bygger på udnyttelse af de lokale ressourcer. Med de nye informationsteknologier (telematik, distancearbejde) kan ressourcer i forskellige regioner og lande til gengæld sammenlægges og integreres som brikker i en fælles udviklingsstrategi.

III) Den stadig hurtigere rytme, forandringerne finder sted i, og accelerationen i innovationsprocessen muliggør nok en hurtig forbedring af konkurrenceevnen og livskvaliteten, men gør det også stadig vanskeligere at holde trit med innovationstempoet.

IV) Eftersom det er nødvendigt at fastholde et højt effektivitetsniveau på områder som infrastrukturer, produktionssteder, ledelsescentre samt forskning og udvikling, der danner forudsætningerne for byernes konkurrenceevne og økonomiske udvikling, stilles der krav om massive investeringer og en klar prioritering.

4.1.3. ØSU finder det derfor formålstjenligt at stimulere oprettelsen af samarbejdsnetværk inden for det europæiske bysystem, ikke for at underbinde konkurrenceevneforbedrende tiltag, men for at det europæiske bysystem som helhed kan finde frem til en udvikling, der bygger på både komplementaritet og konkurrenceevneforbedringer, men således, at skævhederne ikke øges, da dette ville tære alvorligt på EU's ressourcer og medføre social og økonomisk splittelse (). I den forbindelse sigter samarbejdet mellem de europæiske byer dels mod at forbedre livskvaliteten, dels mod at øge konkurrenceevnen over for andre højtudviklede lande (USA, Japan etc.) og de nyindustrialiserede lande.

4.1.4. Med udsigten til, at EU udvides med central- og østeuropæiske lande, og givet det stadig tættere samspil mellem EU og regionerne og byerne i Middelhavsområdet (), bør der udvikles særlige metoder til at informere og støtte partnerskaber med byer i Central- og Østeuropa samt Middelhavsområdet, dels for at intensivere og målrette samarbejdet med de lande, der engang vil indgå i Fællesskabet, dels for at skabe en mere dynamisk og systematisk ramme om samarbejdet med Middelhavslandene og -regionerne.

Endelig skal det påpeges, at byer i nogle tilfælde er opdelt i - til tider mange forskellige geografiske forvaltningsområder. I sådanne tilfælde synes det uomgængeligt nødvendigt, at der udvikles et samarbejde og et samråd mellem lokale administrationer, som forvalter dele af én og samme by. EU må derfor stimulere samarbejdet ved at fremme pilotprojekter og udbrede kendskabet til de bedste resultater.

4.2. Bypartnerskabet

4.2.1. De generelle nedskæringer i de offentlige midler til infrastrukturforanstaltninger og serviceydelser har bidraget til (og i nogle tilfælde gjort det nødvendigt) at fremme forsøg med partnerskaber mellem den offentlige og den private sektor om projekter, der sigter mod at udvikle infrastrukturen og serviceydelserne til gavn for hele lokalsamfundet.

4.2.2. Bypartnerskaber kan fremme en samordnet udviklingsplanlægning, der med den rette styring kan blive en strategisk faktor i byplanlægningen i en situation, hvor staten i stadig mindre grad gør sin tilstedeværelse gældende i sektorer, der er afgørende for udviklingen, for den sociale og økonomiske samhørighed, for forbedringen af bymiljøet og for borgernes livskvalitet.

4.2.3. ØSU mener derfor, at man bør fremme veludviklede former for bypartnerskab med henblik på at styrke medlemsstaternes og de regionale og lokale myndigheders engagement i sektorer af strategisk betydning for den sociale og økonomiske udvikling (almene tjenester, forsknings- og innovationsstrukturer, transport- og kommunikationsinfrastrukturer, miljø- og byforbedring, beskyttelse af kulturgoderne osv.), idet knowhow, organisatoriske ressourcer og privat kapital knyttes sammen i programmer og tiltag, der tilgodeser lokalsamfundets interesser. Når det gælder fremme af partnerskabet mellem det offentlige og det private, spiller rettidighed, gennemsigtighed og forsyningssikkerhed i de fysiske planlægningsmyndigheders indsats en afgørende rolle.

4.3. Subsidiaritet

4.3.1. I et bysystem, der tenderer stadig stærkere til at organisere sig i bynetværk og lignende pa tværregionalt og tværnationalt plan, sker det stadig hyppigere, at regionale og lokale myndigheder fra forskellige lande samarbejder om at udtænke og gennemføre et fælles udviklingsprojekt. Ud over de traditionelle samarbejdsproblemer inden for et net af bystrukturer opstår der i dette tilfælde yderligere problemer som følge af forskelle i de nationale systemer og i udmøntningen af subsidiaritetsprincippet.

4.3.2. I den forbindelse peger ØSU på, at EU bør spille en rolle som drivfjeder, idet der udarbejdes retningslinjer og skabes et system til udveksling af erfaringer med partnerskaber og interinstitutionelt samråd og til vurdering af mulighederne for kopiering og videreudvikling af sådanne erfaringer. Under udarbejdelsen af udviklingsstrategierne og aktionslinjerne bør EU derfor via hensigtsmæssige former for høring tage højde for de erfaringer, kommuner og regioner har indhøstet, og for de behov, disse enheder og deres organisationer giver udtryk for.

4.4. Aktiv inddragelse

4.4.1. Økonomiens globalisering medfører som påpeget bl.a., at bysamfundene i højere grad udsættes for de lokale virkninger af nationale eller tværnationale udviklingsprogrammer. Samspillet mellem disse tiltag og de forskellige bystrukturers økonomiske og sociale udviklingsmuligheder gør det vanskeligere at sikre en rimelig inddragelse af de forskellige samfundsgrupper i de beslutninger, der påvirker den sociale, økonomiske, miljømæssige og bymæssige udvikling i deres eget lokalområde. Under disse omstændigheder gør følgende forhold sig gældende:

- de grundlæggende informationer, der er nødvendige for at vurdere virkninger og konsekvenser, tenderer til at blive komplekse og vedrører ikke en enkelt bystruktur, men territoriale subsystemer bestående af alle de byer, der direkte eller indirekte påvirkes af et givet tiltag;

- den aktive inddragelse hæmmes af et system af beslutninger og alternativer, der er affødt af overordnede hensyn og krav, som vedrører flere forskellige lokalsamfund.

4.4.2. I forbindelse med ovennævnte finder ØSU det påkrævet, at EU på lokalt plan fremmer:

- gennemsigtigheden og giver de europæiske borgere et direkte ansvar for prioritering i bypolitikken;

- aktiv inddragelse af erhvervs- og samfundslivets partnere i overensstemmelse med bestemmelserne i strukturfondsrammeforordningen.

4.4.3. Man bør i øvrigt holde sig for øje, at Europa er destination for en konstant strøm af indvandrere fra tredjelande, hvis borgere er vokset op i en kultur og med forventninger og værdinormer, der til tider adskiller sig markant fra værtssamfundets. Det multikulturelle islæt i mange europæiske regioner er en potentiel faktor bag social og økonomisk udvikling, der imidlertid stiller krav om, at der udvikles særlige former for aktiv inddragelse, som tager specifik højde for de forskellige kulturmodeller, og som kan fremme og »ledsage« integrationsprocessen ().

4.4.4. Kvaliteten af de informationer, der stilles til rådighed, og gennemsigtigheden i processen for inddragelse i beslutningerne er i den forbindelse af afgørende betydning, ikke kun set fra en demokratisk synsvinkel, men også af hensyn til den multikulturelle integration og samhørighed.

4.5. Strategier til integration af de økonomiske mål og målsætningen om social lighed

4.5.1. I takt med, at infrastruktursystemerne og viften af serviceydelser får stadig større betydning for den økonomiske udvikling, opstår der en tendens til at betragte byerne som en maskine, der skal skabe gunstige rammevilkår for erhvervslivets konkurrence. Denne situation kan tvinge nogle forvaltninger til at satse på politikker og tiltag, der primært sigter mod økonomiske effektivitetsmålsætninger, mens politikker til fremme af samhørighed, solidaritet og sociokulturel udvikling trænges i baggrunden. Der kan således konstateres en tendens til en konflikt mellem økonomisk udvikling og sociale fremskridt og mellem effektivitets- og lighedsmålsætninger ().

4.5.2. Uden en strategi, der effektivt kan udnytte effekten af det enkelte tiltag, så den kommer den samlede bystruktur til gode, og forene konkurrenceevnehensyn og social og økonomisk samhørighed, vil enhver anvendelse af budgetmidler til fremme af solidaritet og bymiljøets kvalitet - i det mindste på kort sigt - gøre indhug i de ressourcer, der er til rådighed for fremme af den økonomiske effektivitet og konkurrenceevnen.

4.5.3. Vi befinder os i en situation, der byder på to klart forskellige muligheder. Hvis det ikke lykkes at definere og gennemføre integrerede byudviklingsstrategier, kan der opstå en konflikt mellem de økonomiske effektivitetsmålsætninger og målet om social lighed; hvis de lokale myndigheder derimod formår at planlægge og gennemføre indsatsen hensigtsmæssigt, skulle det være muligt at forene de økonomiske effektivitetsmålsætninger og målet om social lighed ved at styre og optimere de direkte og indirekte effekter af interventionerne (kontrol over eksterne faktorer - »control of externalities«) ().

4.5.4. I mangel af støtte- og ledsagepolitik for bystrukturer, der er mindre veludviklede eller ikke er i stand til at udvikle og gennemføre integrerede byudviklingsstrategier, kan ovennævnte situation føre til en skærpelse af skævhederne i det europæiske bysystem. ØSU mener, at byudviklingen primært skal sigte mod at forbedre borgernes livskvalitet, og ønsker derfor, at der udvikles et tostrenget system af referencepunkter og retningslinjer.

- For det første bør man fremme evnen til at kombinere konkurrenceevnekrav og krav om social og økonomisk samhørighed i integrerede byudviklingsprojekter ved at fremme dels uddannelsestiltag dels undersøgelser og pilotprojekter.

- For det andet synes det hensigtsmæssigt at oprette net til overvågning, sammenligning og vurdering af sådanne politikkers teknikker, vilkår og resultater i de forskellige bysammenhænge og udbrede kendskabet til de bedste resultater.

4.6. Bæredygtig udvikling og social samhørighed på byplan

4.6.1. Det er også en sådan kurs, der giver de bedste muligheder for at tilvejebringe forudsætningerne for en bæredygtig udvikling på byplan. Hvis man fremmer ikke-integrerede byudviklingspolitikker, der sigter snart mod økonomiske effektivitetsmålsætninger, snart mod social samhørighed eller kvalitetsmålsætninger for bymiljøet, vil det efter ØSU's mening på lang sigt indebære voksende byrder, som et stadig større antal medlemslande ikke vil være i stand til at bære.

4.6.2. Spørgsmålet om en bæredygtig byudvikling omfatter således ikke kun miljømæssige, men også økonomiske og sociale aspekter, der udgør indbyrdes supplerende elementer i et helhedsprojekt. ØSU mener derfor, at overvindelsen af de alvorlige økonomiske og sociale skævheder og af den by- og miljøforringelse, der kan registreres i store dele af det europæiske bysystem, i høj grad afhænger af, om det lykkes at formulere (og gennemføre) byudviklingsprojekter, der sigter mod at tilvejebringe de praktiske muligheder og de økonomiske, administrative og tekniske forudsætninger for at forbedre den sociale samhørighed og miljøkvaliteten. Med dette for øje vil det være hensigtsmæssigt at fremme udviklingen af pilotprojekter og udvekslingen af erfaringer, som - under behørig hensyntagen til de forskellige europæiske bystrukturers særlige karakteristika og indbyrdes forskelle - bidrager til at tilvejebringe bæredygtige udviklingsvilkår for bymiljøet.

4.6.3. Her spiller politikken for områdefornyelse også ind. Denne politik skal ved at fremme en mere ligelig fordeling af serviceydelser og infrastruktur og forbedre bystrukturernes miljømæssige kvalitet imødegå og om muligt eliminere den affolkning og det miljømæssige og sociale forfald, der præger snart bykernerne, snart satellitbyerne og snart de store forstadsområder ().

4.7. Byudvikling og beskæftigelse

4.7.1. Man skal i øvrigt holde sig for øje, at det er i byerne, størstedelen af arbejdsløsheden er koncentreret, og selv om der ikke er nogen automatisk sammenhæng mellem økonomisk udvikling på den ene side og beskæftigelsesudvikling/forbedring af den sociale samhørighed/forbedring af livskvaliteten på den anden side, så er der ingen tvivl om, at en langsigtet beskæftigelsestilvækst og forbedring af livskvaliteten ikke er mulig uden økonomisk vækst og dermed uden en forbedring af den gennemsnitlige konkurrenceevne og produktivitet i byområderne.

4.7.2. Det synes derfor hensigtsmæssigt at understrege, at en udvikling i beskæftigelsen forudsætter, at det lykkes at forene to forskellige politikvinkler. På den ene side synes det således nødvendigt at skabe et klima, som generelt er gunstigt for etableringen af nye erhvervsaktiviteter og for udviklingen af de eksisterende aktiviteter, det være sig indirekte (ved at forbedre infrastrukturens og tjenesteydelsernes kvalitet) eller direkte, dvs. ved at tydeliggøre, hvor store muligheder byerne kan byde virksomhederne.

4.7.3. På den anden side er det påkrævet, at de økonomiske udviklingsmuligheder drejes over mod forløb, sektorer og rammevilkår, som gearer arbejdsudbuddet til arbejdskraftefterspørgselens krav. ØSU ønsker især at understrege, at der er et snævert samspil mellem den beskæftigelse, som aktioner til forbedring og omstrukturering af bymiljøet fører med sig, den forbedring af virksomhedernes konkurrencevilkår, som disse aktioner fører til, og de mulige beskæftigelsesmæssige virkninger af etableringen af nye erhvervsområder.

4.8. Byfornyelsesprocesser og social samhørighed

4.8.1. Årsagerne til trafikbelastning, forurening, industriel tilbagegang og social udstødelse i mange byer skal bl.a. søges i den skærpede konkurrence mellem sociale grupper og forskellige lokalsamfund, krisen i de offentlige finanser og den høje ledighed, den voksende kløft mellem rige og fattige lande og den dertil knyttede indvandring til europæiske byer af borgere fra tredjelande med et lavt udviklingsniveau.

4.8.2. Når det bliver vanskeligere at finde de fornødne offentlige midler til at sikre alle borgere et passende serviceniveau og en rimelig infrastruktur, opstår der en tendens til at skabe priviligerede områder, hvor man - ofte på privat initiativ - tilvejebringer en bykvalitet og et serviceniveau, der ikke forefindes andetsteds. På den måde risikerer byen at miste sin indre dynamik og at bidrage til, at borgerne opdeles i klart adskilte sociale lag. Der er især risiko for, at byen ophører med at være rammen om opbygningen og styrkelsen af den kulturelle identitet og om den sociale udvikling, med at være hjemsted for historiske minder og smedje for borgernes tekniske og ledelsesmæssige kvalifikationer.

4.8.3. Byudviklingen skaber og fordeler faktisk velstand. Tilvejebringelse af infrastruktur, servicecentre, tekniske og ledelsesmæssige kvalifikationer er afgørende faktorer bag en progressiv byforbedring. Via tiltag, der sigter mod etablering af infrastruktur og byforbedring, sættes der således gang i en proces, der øger og omfordeler bysystemets værdier og kvaliteter, ved at serviceniveauet, infrastrukturerne, mobilitetsvilkårene, den arkitektoniske kvalitet og miljøkvaliteten forbedres.

4.8.4. I mange bysamfund fremmer denne proces en homogen udvikling af bysamfundet som helhed. I andre tilfælde virker disse omfordelingsmekanismer mindre effektivt, og byforbedringen og omstruktureringen kan føre til udstødelse og forarmelse i de svageste sociale grupper.

4.8.5. I lyset af denne potentielle konsekvens bør man efter ØSU's mening evaluere mulighederne for at fastlægge et system af kriterier og retningslinjer, som kan fremme en effektiv og retfærdig deltagelse i både omkostningerne ved og frugterne af byudviklingen. I den forbindelse synes det afgørende at bidrage til at forbedre bystrukturernes kvalitet, at fremme de kulturelle udvekslinger og udvekslingen af de bedste erfaringer med tiltag til byforbedring, herunder forbedring af bystrukturen, og endelig at sikre, at borgerne inddrages aktivt i udviklingsbeslutningerne på de vilkår, der tidligere er nævnt.

4.8.6. ØSU ønsker især, at der på EU-plan ydes en indsats for at skærpe brede kredses bevidsthed om:

I) krav til bykvalitet (arbejdstilbud, serviceydelsernes og bymiljøets kvalitet, adgangsvilkår og mobilitet mv.), som skal sikres alle borgerne;

II) de mest effektive bypolitiske, økonomiske og administrative instrumenter til at igangsætte en systematisk byforbedringsproces i overensstemmelse med ovennævnte krav;

III) aktionsformer, der kan fremme en retfærdig social omfordeling af de økonomiske resultater og andre fordele, der hidrører fra forskellige tiltag til forbedring af byen.

4.8.7. Med henblik på ovennævnte finder ØSU det nødvendigt, at der afstikkes kriterier og retningslinjer, som kan fremme en gradvis overgang fra støttestrategier til fordel for marginale byområder, som primært har karakter af bistand, til strategier, som primært sigter mod en økonomisk og socialt afbalanceret udvikling.

5. Forslag

5.1. Ovenstående overvejelser kræver en målrettet styrkelse af EU's engagement på byområdet med hensyn til projekter, organisation og finansiering. I den forbindelse foreslår ØSU:

I) at EU's initiativer til fordel for pilotprojekter i byområder (nyskabende aktioner under artikel 10 i EFRU-forordningen) udbygges. Denne aktionslinje bør have karakter af systematiske forsøg og målrettet sigte mod projekter inden for global byudvikling og styrkelse af den sociale og økonomiske samhørighed, dels i de enkelte byer, dels mellem forskellige europæiske byer;

II) at strukturfondenes målsætninger (og aktioner) differentieres i takt med resultaterne af ovennævnte forsøgsaktioner og under hensyntagen til bykvalitetens store betydning for den sociale og økonomiske samhørighed generelt; det er nødvendigt, at der sondres mellem en aktionslinje med hovedvægten på de økonomiske elementer, som skal nedbringe skævhederne mellem regionerne, og en aktionslinje med hovedvægten på byudvikling, som bygger på formulering og gennemførelse af integrerede byudviklingsprojekter og sigter mod at nedbringe de sociale, kulturelle, miljømæssige, bymæssige og økonomiske forskelle inden for den enkelte by;

III) at der sikres en dynamisk samordning mellem de to nævnte aktionslinjer;

IV) at byudviklingsprojekterne kan varetage en tostrenget funktion, dels som middel til at igangsætte en samlet proces til forbedring af konkurrenceevnen, den sociale og økonomiske samhørighed, beskæftigelsen, serviceydelserne og mobiliteten, miljøet og bystrukturen, dels som middel til at skabe sammenhæng i sektorrelaterede aktioner og programmer, som dermed forenes i en integreret byudviklingsmodel;

V) at man fremmer procedurer og instrumenter til undersøgelse af de territoriale og miljømæssige virkninger af alle handlingsprogrammer, der direkte eller indirekte vedrører bymiljøet;

VI) at de specifikke målsætninger for byudviklingsprojekterne stemmer overens med et sæt af socioøkonomiske målsætninger, som sigter mod at sikre maksimal effekt inden for ledighedsbekæmpelse og integrering af borgere fra tredjelande og mere generelt mod at imødegå udstødelsen af svagere sociale grupper, de økonomiske skævheder og bymiljøets forfald, som altsammen kan udgøre en alvorlig trussel mod den sociale samhørighed ();

VII) at der inden for rammerne af strukturfondenes nye aktionslinje på byområdet også udvikles en specifik aktionslinje, der skal fremme partnerskabet mellem europæiske byer og byer i de central- og østeuropæiske lande samt Middelhavslandene med henblik på at etablere et tættere samarbejde, som kan fremme oprettelsen af net mellem europæiske bysystemer og bysystemer i de tilstødende lande med henblik på at gøre det lettere at integrere byer i Østeuropa og de sydlige Middelhavslande i det europæiske net af økonomiske forbindelser;

VIII) at man sikrer tiltag, der målrettet skal tilskynde til en »horisontal« og global anvendelse af de forskellige sektorrelaterede programmer og interventioner på byområdet, og at man med dette for øje fremmer oprettelsen af fora med deltagelse fra EU, medlemstaterne, regionerne, de lokale myndigheder, erhvervs- og samfundslivets partnere og andre involverede med henblik på at fastlægge og løbende ajourføre EU's strategier på byområdet;

IX) at retningslinjerne for udviklingen af det europæiske område også får karakter af et fælles, samordnet instrument (mellem EU, medlemsstaterne, de regionale og lokale myndigheder, arbejdsmarkedets parter), der kan anvendes til at analysere, evaluere og ajourføre en global EU-strategi for det europæiske bysystem;

X) at EU's engagement inden for byudvikling styrkes betydeligt i strukturfondsregi, især hvad angårsocial og økonomisk samhørighed i og mellem byer ().

5.2. Af hensyn til samhørigheden synes det i øvrigt nødvendigt at vie særlig opmærksomhed og afsætte specifikke budgetmidler til byområder i tilbagestående regioner med særligt ugunstige socioøkonomiske vilkår, et BNP-niveau pr. indbygger, der ligger klart under EU-gennemsnittet, og markant høje ledighedstal. I disse byer er der en høj koncentration af de uligevægte og mangler, som generelt karakteriserer regioner under mål nr. 1, og her er de sociale skævheder særligt alvorlige, og risikoen for social udstødelse dermed overhængende. Det synes derfor påkrævet, at EU's bestræbelser på at styrke den sociale og økonomiske samhørighed er særligt koncentrerede om disse områder, som EU bør holde et meget vågent øje med, så årsagerne til social uligevægt og mulige afhjælpningsaktioner kan kortlægges med sikker hånd.

5.3. For at ovennævnte målsætninger kan realiseres i praksis, finder ØSU det desuden nødvendigt, at tre yderligere grundlæggende forudsætninger opfyldes.

i) Hvis bestræbelserne skal krones med held, og de anvendte budgetmidler skal give et højt socialt og økonomisk afkast, er det afgørende vigtigt, at alle aktioner og programmer, der iværksættes inden for én og samme bystruktur, hænger sammen som et hele. Det synes derfor påkrævet, at de lokale og regionale myndigheder og erhvervs- og samfundslivets parter inddrages aktivt i fastlæggelsen af udviklingslinjerne, og at de udtrykkeligt påtager sig et direkte ansvar, så man kan sikre en nøje sammenhæng mellem EU-støttede byudviklingsprojekter og de centrale og lokale forvaltningers egne tiltag.

ii) Eftersom en byudviklingsaktion af denne art indeholder stærkt fornyende elementer, synes det påkrævet at sikre Kommissionen bedre muligheder for at styre ikke alene fastlæggelsen af målsætningerne og kriterierne for støtteberettigelse, men også byudviklingsprojekternes strukturelle karakter. Det synes særligt ønskeligt, at Kommissionen udarbejder retningslinjer for det europæiske bysystem og udviklingsstrategierne under iagttagelse af principper som subsidiaritet, samarbejde og partnerskab, social og økonomisk samhørighed og fornyet balance i det europæiske bysystem.

iii) Eftersom kendskabet til vurdering af de socioøkonomiske, bymæssige, miljømæssige og infrastrukturelle aspekter i byerne er klart mangelfulde og ikke tillader en evaluering af resultaterne af de trufne foranstaltninger, er det tvingende nødvendigt, at EU indfører et system til udveksling af erfaringer, som giver byerne og de forskellige samfundsgrupper mulighed for at få indsigt i initiativer og erfaringer inden for byplanlægning og at vurdere deres potentiale og begrænsninger, udvikle former for aktivt partnerskab og samarbejde aktivt om en gradvis udvikling af stadig mere avancerede og effektive interventionsstrategier.

5.4. Eftersom byudviklingsprojekter er en specifik aktionslinje under strukturfondene, ønsker ØSU at understrege den forpligtelse, der påhviler alle medlemsstater til at sikre de vilkår, instrumenter og procedurer, der er nødvendige for at fremme en aktiv og effektiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter i udviklingen og forvaltningen af byudviklingsprojekterne i overensstemmelse med kravene i artikel 4 i strukturfondsforordningen.

5.5. Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt eller ej at give EU den overordnede juridiske kompetence på området, har Regionsudvalget ganske vist selv rejst spørgsmålet om revision af traktaten og peget på de relevante punkter for en revision, men der er ingen tvivl om, at det allerede i dag, dvs. på grundlag af gældende lovgivning, er muligt at igangsætte en mere systematisk, intensiv og effektiv aktion. Man må i øvrigt ikke glemme, at strukturfondsforordningerne skal revideres i 1999. ØSU påpeger, at der må være en snæver, organisk sammenhæng mellem fastlæggelsen af de nye aktionslinjer vedrørende bysystemet i Europa og reformen af strukturfondene.

5.6. Endelig er det spørgsmålet, om det ikke vil være formålstjenligt, at man formelt stadfæster igangsættelsen af den nye og mere systematiske europæiske strategi på byområdet, ved at indføje en specifik reference hertil i traktaten, især i artikel 130 A og 130 C.

6. Prioriterede aktionsområder

6.1. Med hensyn til de europæiske byer anfører ØSU to eksempler på prioriterede aktionsområder: dels mobilitetssystemet i byen, dels bymiljøets kvalitet.

6.2. Mobilitetssystemet i byen

6.2.1. Hvad angår mobilitetssystemet i byen, bør EU's indsats efter ØSU's mening sigte mod at overvinde den traditionelle opdeling mellem områdeplanlægning og mobilitetsplanlægning og fremme integrerede modeller, som kan sikre:

- tilfredsstillende vilkår for adgang til serviceydelser, rekreative områder, arbejdspladser og uddannelse for alle borgere, især for de svageste befolkningsgrupper;

- et transportsystem med et sikkerhedsniveau, som er klart højere end det nuværende ();

- en miljøpåvirkning, som er mindre belastende end nu, hvor der kan registreres en stærk luft- og støjforurening og en klar forringelse af bykvaliteten og af byens egnethed som bosted.

6.2.2. På den baggrund mener ØSU, at man må gøre alt for at identificere og udbrede modeller for bystrukturer og arbejdstilrettelæggelse, som kræver mindre transport med samme tilgængelighed, og som modvirker, at de byarealer, der er til rådighed for borgerne, til stadighed inddrages til trafik- og parkeringsarealer. I den forbindelse synes det klart nødvendigt at fremme udviklingen og udbredelsen af telekommunikation og telematikapplikationer i produktionsprocessen og i distributionen af serviceydelser for at tilvejebringe forudsætningerne for at nedbringe den »nødvendige trafik« ().

6.2.3. Det forekommer især ønskeligt at fremme og støtte byudviklingsprogrammer, som sigter mod at nedbringe luftforureningen og trafikbelastningen ved at demotivere privatbilismen og fremme den kollektive banetrafik; at forbedre gennemsnitsadgangen til områder og dermed opnå en forbedring af borgernes livskvalitet og en byforbedring; at bruge de økonomiske frugter af byfornyelsen til at finansiere investeringer i forbedring af serviceydelser og infrastrukturer; at forbedre virksomhedernes forbindelser til forsknings- og innovationscentre, bl.a. ved hjælp af telematik, og indirekte at forbedre konkurrenceevnen og beskæftigelsesperspektiverne; at udvikle former for bypartnerskaber, der kan inddrage finansielle, organisatoriske, erhvervsmæssige og private ressourcer.

6.2.4. Under disse omstændigheder vil indsatsen til fordel for mobiliteten i byen miste sit sektorielle præg og i stedet blive et overordnet strategisk instrument, hvor forbedringen af den sociale samhørighed, af de lokale produktionsvirksomheders konkurrenceevne og af livskvaliteten bliver elementer, der indgår i et samspil i en større helhed.

6.3. Bymiljøet

6.3.1. Eftersom der er en tendens til, at miljøforringelsen og bymanglerne koncentrerer sig i afgrænsede byområder, øger risikoen for social og økonomisk udstødelse og begrænser de svageste samfundsgruppers udsigter til beskæftigelse og fremgang markant, mener ØSU, at man som et af de vigtigste aktionsområder i forbindelse med bymiljøet skal forbedre stærkt forfaldne byområder og især kortlægge de specifikke årsager til forfaldet og identificere tiltag, der kan igangsætte en systematisk forbedringproces i disse områder.

6.3.2. En sådan målsætning kan man ikke opfylde ved blot at sanere bygninger eller gennemføre byfornyelser, da sådanne tiltag i nogle tilfælde blot består i at flytte marginale sociale grupper til andre områder og derved »eksportere« forfalds- og udstødelsesfænomenerne til disse områder. Tværtimod skal man tilstræbe at ændre de sociale, økonomiske, beskæftigelsesmæssige og kulturelle årsager, der ligger til grund for social og bymæssig udstødelse.

6.3.3. Når fokus flyttes fra virkning (forfald af bygninger og byområder, arbejdsløshed, social udstødelse) til årsag (mangel på arbejdstilbud, kulturelle modellers sårbarhed og lave prioritet, mangel på indkomst etc.), indebærer det nødvendigvis en omlægning af de mekanismer, der retter sig mod byudviklingen og omfordelingen af goder, og hvis hovedparametre er servicesystemet, infrastrukturen, transportmulighederne m.v.

6.3.4. I den forbindelse er det integrerede byforbedringsprojekt frem for alt et projekt, der justerer investerings- og politikindsatsen over for byen som helhed; lægger grunden til et bredt samråd mellem institutioner (lokale, regionale, nationale og EU-institutioner) og erhvervs- og samfundslivets parter; identificerer udviklingsmodeller, som er forenelige med målene om bæredygtighed, samhørighed, social lighed; definerer et integreret sæt af tiltag, som kan igangsætte en omlægning over mod afbalancerede byudviklingsmodeller; sikrer den politiske, administrative, tekniske og finansielle gennemførlighed af sådanne tiltag.

6.3.5. Set fra denne synsvinkel falder det integrerede projekt til forbedring af bymiljøet fint i tråd med den nye anskuelse af (by)området som en nøglefaktor, der kan skabe en snæver sammenhæng mellem politikken for udvikling og økonomisk effektivitet og politikken for social lighed.

6.3.6. Endelig mener ØSU, at overvejelserne om EU's rolle i byspørgsmål viser, at visse problemer, der er relevante for EU's udvikling og borgernes livskvalitet, ikke kan behandles i en udtalelse, men kræver konstant bevågenhed og punktuelle overvejelser, som bl.a. skal medtænke resultaterne af EU's, medlemsstaternes, regionernes og de lokale myndigheders tiltag på området. På den baggrund gentager ØSU, at det er ønskeligt, at EU udvikler en systematisk aktion til overvågning af det europæiske bysystem, af de integrerede byudviklingsprogrammer og de opnåede resultater, og at EU stiller resultaterne af denne overvågning til rådighed for alle interesserede parter, ikke mindst erhvervs- og samfundslivets parter.

Bruxelles, den 25. september 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Grønbog om bymiljø, 1990.

() EFT nr. C 269 af 14. 10. 1991.

() Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, »Europa år 2000 - Fremtidsudsigterne for udviklingen af Fællesskabets område«, 1992, og »Europa 2000+ - Samarbejde med henblik på udviklingen af Fællesskabets område«, 1994.

() EFT nr. C 301 af 13. 11. 1995.

() EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996.

() »Fællesskabsaktiviteter inden for byanliggender«; Europa-Kommissionen, september 1994.

() Europarådet - CEMAT, »The challenges facing European Society with the approach of the year 2000: public participation in regional/spatial planning in different European countries«, Bath, UK, 26.-27. april 1995.

() FN's generalforsamling, forberedelseskomitéen for FN's konference om boligmiljø og bebyggelsesmiljø (Habitat II), udkast til erklæringen om principperne og forpligtelserne samt den globale handlingsplan, Agenda Habitat, 26. oktober 1995.

() Regionsudvalget - Udtalelse om »Byudvikling og Den Europæiske Union«, Bruxelles, den 19.-20. juli 1995, CdR 235/95.

() Regionsudvalget - Udtalelse om »Byudvikling og Den Europæiske Union«, Bruxelles, den 19.-20. juli 1995, CdR 235/95; del IV, punkt 1. Subsidiaritet.

() Henholdsvis EFT nr. C 133 af 31. 5. 1995 og EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996.

() I det følgende er anvendt samlebetegnelsen »erhvervs- og samfundslivets partnere«.

() Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber: Regional Policy and Cohesion, »Guide to Innovative Actions for Regional Development (ERDF Article 10) 1995-1999«. ECSC-EC-EAEC, Brussels, 1995. Se især kapitlet »Actions in Spatial Planning«, afsnit 11.

() Som emner, der relaterer til en plan for fysisk planlægning, nævnes følgende: bysystemet og de kollektive tjenester, overordnede infrastrukturer, økonomiske aktiviteter, historie- og kulturarven, særlige lovgivningsaspekter i området.

() Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber: Regional Policy and Cohesion - »Guide to Innovative Actions for Regional Development (ERDF Article 10) 1995-1999«; ECSC-EC-EAEC, Brussels, Luxembourg, 1995, kapitlet »Urban Pilot Actions«, afsnit IV.

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996.

() EFT nr. C 301 af 13. 11. 1995.

() Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber: Regional Policy and Cohesion - »Cohesion and the development challenge facing the lagging regions«, 1995.

() Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber: »Femte periodiske beretning om den sociale og økonomiske situation og udvikling i Fællesskabets regioner«, 1994.

() Europa-Kommissionen: Fællesskabsaktiviteter inden for byanliggender, september 1994, side 1.

() Studiegruppemøde afholdt hos »Consiglio Nazionale dell'Economia e del Lavoro« i Rom, den 9.-10. maj 1996.

() I den forbindelse er det klart, at venskabsalliancer mellem byer yder et nyttigt bidrag til integrationsprocessen inden for det europæiske bysystem.

() Jf. de nylige konferencer i Rom og Barcelona om interregionalt samarbejde i Middelhavsområdet.

() Et yderligere, omend indirekte, drivmiddel til integrationsprocessen kan komme fra det partnerskab med Middelhavslandene, som er omtalt i punkt 4.2.

() Organisation for Economic Co-operation and Development - European Foundation for Improvement of Living and Working Conditions, Partnership for People in Cities. Proceedings of a Joint Conference. Dublin, 18.-21. oktober, 1993.

() EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996.

() Det varierer stærkt fra land til land, hvordan disse bymæssige skævheder ytrer sig. I størstedelen af byerne synes der imidlertid at være mærkbare og målelige interne forskelle i serviceniveauet, infrastrukturens kvantitet og kvalitet, adgangsforhold og de enkelte byområders kvalitet.

() EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996.

() EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996.

() Man må ikke glemme, at der årligt er 42 000 europæiske borgere, der mister livet i færdselsulykker i byområder, og at andre 1 550 000 såres (EUROSTAT, alle EU-lande med undtagelse af Østrig, Sverige og Finland).

() EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996.