CMMI SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE KELLES SKABER 
K0M(91) 68 endelig udg. - SYN 333 
Bruxelles, den 23. april 1991 
Forslag ti I 
RÅDETS DIREKTIV 
OM OVERVÅGNING AF OG KONTROL MED KREDITINSTITUTTERS 
STORE ENGAGEMENTER 
(forelagt af Kommissionen) 

1 -
BEGRUNDELSE 
A. Generelle betragtninger 
Risikospredning er en gylden regel inden for al finansiel virksomhed. Det 
er en af tilsynsmyndighedernes vigtigste opgaver at sikre, at denne gyldne 
regel også overholdes af kreditinstitutterne. Når der er tale om debitor­
risici, vil kreditinstituttets uafhængighed kunne blive bragt i fare, hvis 
det i for høj grad har koncentreret sine engagementer om en og samme 
debitor, og hvis denne ikke er i stand til at indfri sine forpligtelser, 
kan det påføre kreditinstituttet så store tab, at der er fare for dets 
stabiIitet. 
Risikospredning er således en meget væsentlig tiIsynsregel, der bør harmo­
niseres på EF-plan, hvilket i øvrigt blev nævnt allerede i Kommissionens 
Hvidbog om gennemførelsen af det indre marked. Men der er også en anden 
grund til, at reglerne herom bør harmoniseres, nemlig nødvendigheden af at 
undgå åbenlyse konkurrenceforvridninger. Eftersom regler om risikospredning 
hovedsagelig har til formål at begrænse størrelsen af et kreditinstituts 
engagementer med en enkelt kunde, ville andre kreditinstitutter få konkur­
rencefordele, hvis de var underlagt mere lempelige regler. 
- 2 -
Inden for rammerne af hvidbogsprogrammet vedtog Kommissionen allerede i 
1986 en henstilling om store engagementer1) for gradvis at forberede 
kreditinstitutterne og medlemsstaterne på mere bindende normer. I en af 
betragtningerne i denne henstilling bebudede Kommissionen udtrykkeligt, at 
den senere ville fremlægge et direktivforslag herom. Nu, hvor vi nærmer os 
det indre marked i 1992, og hvor også repræsentanterne for de nationale 
tilsynsmyndigheder i Det Rådgivende Udvalg for Bank lovgivning har givet 
udtryk for tilslutning hertil, må tiden være inde til at fa vedtaget et 
di rekt iv herom. 
Vedlagte direktivforslag, der hermed forelægges Kommissionen til godken­
delse, indeholder normer, der er strengere end i henstillingen. Blandt de 
vigtigste af disse regler kan nævnes, at den absolutte grænse for engage­
menter indgået med en enkelt debitor fastsættes til 25% af det långivende 
kreditinstituts egenkapital (mod 40% i henstillingen), medens grænsen for, 
hvornår et engagement anses at være et stort engagement, er blevet nedsat 
til 10% af det långivende pengeinstituts egenkapital (mod 15% i henstil-
I ingen). 
Denne skærpelse af reglerne er foretaget bl.a. for at imødekomme et udbredt 
ønske i Det Rådgivende Udvalg for Bank lovgivning og stemmer desuden også 
overens med indholdet i den rapport om "god pengeinstitutpraksis", som 
Base I-Kom i teen fremlagde på den nyligt afholdte verdenskonference for bank­
tilsynsmyndigheder i Frankfurt. Strengere normer vil helt klart skabe stør­
re soliditet og stabilitet i EF's banksystem. I øvrigt kan en grænse på 25% 
af det långivende kreditinstituts egenkapital på ingen måde anses at være 
1) Kommissionens henstilling af 22. december 1986 om overvågning af og 
kontrol med kreditinstitutters store engagementer, EFT nr. L 33 af 
4.2.1987, s. 10. 
- 3 -
for lavt sat, for hvis en bank har indgået et engagement med en enkelt 
debitor på 25% af sin egenkapital, og denne ikke er i stand til at indfri 
sine forpligtelser, vil banken kunne miste en fjerdedel af sin egenkapital, 
hvilket er temmelig meget og ideelt burde reduceres yderligere. Der er i 
øvrigt tale om et loft, og kreditinstitutterne bør udvise så megen dis­
ciplin, at de ikke når op på eller nærmer sig dette loft, medmindre der er 
tale om helt sikre engagementer. 
Man må imidlertid være klar over, at en så stor nedsættelse af den øvre 
grænse i forhold til den, der var fastsat i henstillingen, kan give anled­
ning til tilpasningsproblemer for visse kreditinstitutter eller for visse 
banksystemer eller dele af banksystemer, hvis strukturer ikke er så højt 
udviklede. Desuden vil det heller ikke altid være muligt for kreditinsti­
tutter, der er bundet af deres aftaler med låntagerne, omgående at ned­
bringe allerede indgåede engagementer, som overstiger 25% af egenkapitalen. 
Derfor er der i vedlagte forslag indføjet en bestemmelse om, at de kompe­
tente myndigheder kan give kreditinstitutterne en frist på højst 5 år til 
at få nedbragt allerede indgåede engagementer til under 25%, og at lån med 
længere løbetid, som kreditinstituttet har ydet efter en bindende aftale 
med låntageren, kan løbe videre indtil deres forfaldstidspunkt. 
B. Kommentarer ti I de enkelte artikler 
Artikel 1: Definitioner 
Definitionerne i denne artikel bygger i alt væsentligt på definitionerne i 
andre EF-direkti ver eller direktivforslag inden for banksektoren, som er 
bibeholdt ud fra ønsket om at sikre sammenhængen mellem disse. 
Forslaget indeholder imidlertid også to helt nye definitioner, som for­
tjener at blive særskilt omtalt. 
4 -
Den første er definitionen på et "engagement" (litra h) i definitionerne). 
I Kommissionens ovennævnte henstilling blev et engagement defineret som 
enhver kreditfacilitet - hvad enten den er udnyttet eller ej - som 
kreditinstituttet har indrømmet en kunde eller en gruppe af indbyrdes 
forbundne kunder, uanset om den fremgår af balancen eller ej, herunder 
indbefattet de forpligtelser og eventualforpligtelser, der af de respektive 
kompetente myndigheder anses for relevante, når det pågældende instituts 
identificerbare risici skal vurderes. I et bilag til henstillingen blev der 
givet en vejledende liste over engagementer. 
I mellemtiden har man fået vedtaget direktivet om solvensnøgletal1^, der 
indeholder en detaljeret liste over risici. Ved at henvise til denne liste 
kan man opnå en både mere præcis og mere bindende definition på engage­
menter. Det må dog understreges, at det kun er de forskellige risici som 
sådanne, der er taget fra direktivet om solvensnøgletal, uden hensyntagen 
til den vægtning efter debitorrisiko eller den med transaktionen forbundne 
risiko, der i solvensnøgletaIsdirekti vet tillægges disse engagementer. I 
direktiv 89/647/EØF tjener denne risikovægtning og disse risikograder ikke 
til måling af risikoen i forbindelse med engagementer indgået med en enkelt 
kunde, men derimod til at opstille et generelt solvenskrav for kredit­
institutters kreditrisici. I betragtning af selve det underliggende formål 
med reglerne om risikospredning (som er at begrænse et kreditinstituts 
maksimale risiko for tab på en bestemt debitor) vil det ud fra almindelige 
forsikrighedsprincipper være mest hensigtsmæssigt, at engagementerne 
medregnes til deres nominelle værdi uden nogen vægtning. 
1) Rådets direktiv 89/647/EØF af 18. december 1989 om solvensnøgletal for 
kreditinstitutter, EFT nr. L 386 af 30.12.1989, s. 14. 
- 5 -
Det bemærkes desuden, at der i definitionen på engagementer også indgår 
garantiforpligtelser ved emission af værdipapirer. Det beløb, der skal 
tages hensyn til, er kreditinstituttets nettoengagement, dvs. med fradrag 
af den andel, der er afgivet til andre kredit- eller finansieringsinsti­
tutter. 
Den anden nye definition i forslaget drejer sig om begrebet "gruppe af 
indbyrdes forbundne kunder" (litra m) i artikel 1). Denne definition ligger 
meget tæt op ad den, der fandtes i henstillingen fra 1986. I definitionens 
første del tales der om en bestemmende indflydelse, som defineret i ellevte 
led i artikel 1. I anden del er der derimod tale om en faktisk indbyrdes 
afhængighed, der beror på visse forbindelser, som forslaget opregner 
vejledende eksempler på. Det er op ti I de kompetente myndigheder at vurdere 
kreditinstitutternes gruppering af engagementer i henhold til de nationale 
regler, der vedtages til gennemførelse af artikel 1, og tage stilling til, 
om en konkret gruppering rent faktisk stemmer overens med EF-definitionens 
ånd og bogstav. For at give de kompetente myndigheder det nødvendige 
spillerum på et område, hvor vurderingen må foretages ud fra økonomiske 
snarere end Juridiske kriterier, præciseres det, at der i de tilfælde, hvor 
der Ifølge definitionen antages at bestå ét samlet engagement, kun er tale 
om relative formodninger, som vil kunne afkræftes, hvis det modsatte 
bevises. 
Artikel 2: Anvendelsesområde 
Direktivet finder anvendelse på kreditinstitutter, der har fået meddelt 
tilladelse Jf. artikel 3 i direktiv 77/780/EØF af 12. december 1977 (første 
bankdirektiv)1^, dvs. alle kreditinstitutter i EF. Medlemsstaterne kan dog 
undlade at anvende direktivet på: 
1) EFT nr. L 322 af 17.12.1977, s. 30. 
- 6 -
kreditinstitutter, som permanent er undtaget fra første bankdirektiv 
(der er hovedsagelig tale om centralbanker, postgirokontorer og visse 
særlige typer institutter i de enkelte medlemsstater) 
kreditinstitutter, der permanent er tilknyttet og kontrolleret af et 
centralt organ etableret i samme medlemsstat, og som opfylder betin­
gelserne i artikel 2, stk. 4, litra a), i direktiv 77/780/EØF. Uden at 
dette får virkning for direktivets anvendelse på det centrale organ, 
skal helheden bestående af centralorganet og de tilknyttede insti­
tutioner i så fald underlægges et globalt tilsyn for så vidt angår 
store engagementer. 
Artikel 3: Indberetning om store engagementer 
Tilsynet med store engagementer kan naturligvis kun blive effektivt, hvis 
disse regelmæssigt indberettes til de kompetente myndigheder. Reglerne 
herom er indeholdt i artikel 3. 
I artikel 3, stk. 1, fastsættes det, at store engagementer skal indberettes 
til de kompetente myndigheder. Medlemsstaterne kan efter eget valg 
foreskrive en af følgende fremgangsmåder: 
alle store engagementer indberettes mindst en gang om året med løbende 
indberetning af alle ændringer i forhold til den årlige indberetning i 
årets løb 
alle store engagementer indberettes mindst fire gange om året. 
- 7 -
Den første af disse to fremgangsmåder fandtes ikke i henstillingen, men 
bygger på et forslag til Kommissionen fra Det Rådgivende Udvalg for 
Bank lovgivning. 
Med hensyn til den anden fremgangsmåde er indberetningshyppigheden blevet 
sat til fire gange om året i stedet for én gang om året som i henstil­
lingen. Dette er fundet nødvendigt, fordi et effektivt tilsyn med store 
engagementer forudsætter, at de indberettes til tilsynsmyndighederne 
tilstrækkelig hyppigt. I øvrigt indeholdt allerede henstillingen også en 
betragtning, hvori de kompetente myndigheder blev opfordret til at fast­
sætte hyppigere indberetning. 
Medlemsstaterne kan i deres nationale lovgivning vælge mellem enten at 
foreskrive en af disse fremgangsmåder eller at åbne mulighed for dem begge, 
og i sidstnævnte tilfælde vil de også kunne bestemme, om det skal være de 
kompetente myndigheder eller kreditinstituttet selv, der skal vælge mellem 
de to metoder. 
I stk. 2 fastsættes det, at et engagement indgået med en enkelt kunde elier 
gruppe af indbyrdes forbundne kunder betragtes som stort, når det når op på 
10% eller mere af det långivende kreditinstituts egenkapital. I henstillin­
gen var denne tærskel sat til 15%. Den er blevet sænket ud fra et generelt 
ønske om at gøre tilsynet med store engagementer mere bindende, for deri­
gennem at styrke stabiliteten i EF's banksektor. Og mere specifikt er det 
også logisk, at når den øvre grænse for enkeltengagementer sættes ned (se 
bemærkningerne til artikel 4, stk. 1), må også tærsklen for, hvornår der 
skal foretages indberetning, sættes ned. I nogle lande er den allerede sat 
til 10%, og Kommissionen mener, at erfaringerne i disse lande ikke tyder 
på, at det vil føre til øget bureaukrati. Eftersom direktivforslaget i 
øvrigt fastsætter, at alle store engagementer tilsammen højst må udgøre 
800% af egenkapitalen (jf. artikel 4, stk. 3), vil der teoretisk højst 
kunne blive tale om indberetning af 80 engagementer. I øvrigt vil denne 
indberetning uden vanskeligheder kunne foregå via edb. 
2) 
- 8 -
På et andet punkt vil nedsættelsen af indberetningstærsklen til 10% i 
øvrigt tværtimod føre til en lempelse af de administrative byrder. Kommis­
sionen har nemlig ikke bibeholdt stk. 3 og 4 i den tidligere artikel 3 i 
henstillingen, ifølge hvilke et kreditinstitut skulle foretage indberetning 
af sine ti største engagementer, også selv om kreditinstituttet ikke havde 
nogen "store" engagementer. Det Rådgivende Udvalg for Bank lovgivning var 
enig med Kommissionen i, at dette ville være formålsløst, når begrebet 
"store engagementer" blev udvidet. Og eftersom direktivforslaget jo tager 
sigte på spredning af store engagementer, skal det pr. definition ikke 
omfatte tilsynet med engagementer i kreditinstitutter, der ikke har indgået 
nogen engagementer på over 10% af deres egenkapital. 
Artikel 4 
Stk. 1 
Ifølge denne bestemmelse, som indtager en central plads i direktivfor­
slaget, må et kreditinstitut ikke med en enkelt kunde eller kundegruppe 
indgå engagementer for beløb, der tilsammen overstiger 25% af kreditinsti­
tuttets egenkapital. Dette loft er blevet sænket betydeligt i forhold til 
henstillingen, hvor grænsen var 40%. Rent bortset fra at det nu, mere end 4 
år efter vedtagelsen af henstillingen, som kun var et første skridt på 
vejen, er helt logisk at skærpe disse normer, må det også understreges, at 
denne skærpelse er sket efter udtrykkelig anmodning fra et stort flertal i 
Det Rådgivende Udvalg for Bank lovgivning, der dog ønskede, at der blev 
indført en overgangsperiode for allerede indgåede engagementer (se artikel 
6 nedenfor). En øvre grænse på 25% stemmer også overens med indholdet i den 
rapport, Base I-Kom i teen om banktilsyn fremlagde på Verdenskonferencen i 
Frankfurt i oktober 1990. 
- 9 
En øvre grænse på 25% kan ikke siges at være sat for lavt, eftersom den 
betyder, at et kreditinstitut selv uden at overskride denne grænse i værste 
fald kan miste en fjerdedel af sin egenkapital. Det er et betydeligt tab, 
som ud fra en idéel betragtning bør mindskes yderligere. Det vil sige, at 
der er tale om en øvre grænse for sikre engagementer, og at 
kreditinstitutterne bør udvise så megen disciplin, at de kun når op på 
eller nærmer sig denne grænse, når der er tale om sikre engagementer. 
Stk. 2 
Banktilsynsmyndighederne har erfaring for, at lån til virksomheder, der er 
associeret med kreditinstituttet, ofte er forbundet med større risiko. Det 
Rådgivende Udvalg for Bank lovgivning opfordrede i sin tid udtrykkeligt Kom­
missionen til at fastsætte en lavere grænse for engagementer indgået med 
associerede virksomheder (kreditinsituttets moderselskab og søsterselska­
ber, dvs. andre datterselskaber af dette moderselskab). I første omgang var 
det i øvrigt blevet overvejet at indføje en bestemmelse herom i direktiv­
forslaget om tilsyn med kreditinstitutter på et konsolideret grundlag1), 
men som det anføres i fjerde betragtning i dette forslag, fandt man det 
bedre at afgøre dette spørgsmål på mere generel vis i det fremtidige 
direktiv om store engagementer. 
Kommissionen har fastsat denne lavere grænse til 20% (i stedet for den 
almindeligt gældende grænse på 25% i stk. 1). 
Stk. 6 og 7 (se nedenfor) indeholder en række undtagelsesbestemmelser 
herti I . 
1) K0M(90) 451, EFT nr. C 315 af 14.12.1990, s. 15 
- 10 -
Stk. 3 
Kommissionen har bibeholdt grænsen for alle kreditinstituttets store 
engagementer på 800% af egenkapitalen som i henstillingen. Men eftersom 
begrebet store engagementer er blevet udvidet (jf. artikel 3, stk. 2), er 
der indirekte tale om en skærpelse. 
En øvre grænse for de kumulerede engagementer må betragtes som et uundvær­
ligt supplement til den øvre grænse for enkeltengagementer, når det drejer 
sig om at fastlægge regler for store engagementer. Ved at fastsætte grænser 
for indgåelse af enkeltengagementer opnår man sikkerhed for, at intet 
enkelt engagement overstiger den fastlagte grænse, men det har ingen virk­
ninger for risikospredningen inden for alle kreditinstituttets engagemen­
ter. En totalgrænse på 800% bevirker derimod, at et kreditinstitut højst 
kan have 80 store engagementer og højst 32 engagementer, der når op på 
grænsen for enkeltengagementer på 25% af egenkapitalen. 
Stk. 4 
Det fastsættes her, at medlemsstaterne har foreskrive strengere grænser end 
de i stk. 1, 2 og 3 fastsatte. 
Stk. 5 
I stk. 5 fastsættes det, at de i stk. 1, 2 og 3 fastsatte grænser til 
enhver tid skal overholdes. Skulle det ske, at disse grænser overskrides -
hvilket kunne ske uforsætligt - må det ifølge denne bestemmelse kun ske 
under særlige omstændigheder af midlertidig karakter, og i så fald skal de 
kompetente myndigheder fastsætte en frist, inden for hvilken kreditinsti­
tuttet skal have bragt forholdene i orden. 
Stk. 6 
Denne bestemmelse giver medlemsstaterne mulighed for helt eller delvis at 
dispensere fra den særlige 20%-grænse i stk. 2 for engagementer indgået med 
det finansieringsselskab, som er kreditinstituttets moderselskab, og 
- 11 -
engagementer indgået med andre datterselskaber af dette finansierings­
selskab, når disse enten er kreditinstitutter, finansieringsinstitutter 
eller virksomheder, der udøver accessorisk bankvirksomhed. 
Den formodning om øget risiko, der ligger til grund for indførelsen af den 
særlige grænse på 20% for engagementer indgået med associerede virksom­
heder, gør sig ikke nødvendigvis gældende, når engagementet er indgået med 
banker eller andre finansieringsinstitutter inden for samme koncern. Men i 
så fald bør organisationen i denne koncern være således tilrettelagt, at 
disse enheder kan indgå i et konsolideret tilsyn i overensstemmelse med 
reglerne i det fremtidige direktiv herom (Jf. henvisningerne til Kommissio­
nens direktivforslag ovenfor). 
Stk. 7 
Denne bestemmelse giver medlemsstaterne mulighed for helt eller delvis at 
dispensere fra grænserne i stk. 1, 2 og 3 (men ikke indberetningspligten i 
artikel 3) for engagementer indgået med: 
kreditinsituttets moderselskab, når dette også er et kreditinstitut. 
Opfattelsen er, at det ikke vil være rimeligt at begrænse et datter­
selskabs muligheder for at stille kapital til rådighed for moderselska­
bet. Betingelsen her er naturligvis også, at kreditinstituttet er un­
derlagt et konsolideret tilsyn i overensstemmelse med reglerne i EF-
direktivet herom, eller, hvis moderselskabet er beliggende i et tred­
jeland, et tilsvarende tilsyn 
kreditinstituttets egne datterselskaber, når disse er enten kredit­
institutter, finansieringsinstitutter eller virksomheder, der udøver 
accessorisk bankvirksomhed. Eftersom der er tale om aktiviteter, kre­
ditinstituttet kunne udøve direkte, er der ingen grund til at begrænse 
dets mulighed for at finansiere sine datterselskaber. Også her er 
dispensation betinget af, at de pågældende datterselskaber indgår i det 
konsoliderede tilsyn med moderselskabet. 
- 12 -
Stk. 8 
Denne bestemmelse giver medlemsstaterne mulighed for helt eller delvis at 
dispensere fra grænserne i stk. 1, 2 og 3 for en række specifikke 
engagementer. 
De første seks led (litra a)-f)) omhandler engagementer indgået direkte 
eller indirekte med centralregeringer og centralbanker i zone A samt De 
Europæiske Fællesskaber. Intet EF-land har begrænset kreditinstitutternes 
adgang til at indgå engagementer med staten og ser heller ikke ud til at 
overveje at gøre det. I betragtning af det forbud mod forskelsbehandling, 
der gælder inden for EF, må dette under alle omstændigheder også gælde for 
engagementer indgået med andre medlemsstater. Men af samme årsager som dem, 
der blev lagt til grund i førnævnte direktiv 89/647/EØF og i direktiv­
forslaget om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters 
kapitalgrundlag1 ), forekommer det rimeligt at lade dette gælde for et 
større geografisk område, nemlig zone A som defineret i direktiv 
89/647/EØF. 
I litra g) og h) er der tale om tilfælde, hvor risikoen kan anses at være 
reduceret, om ikke elimineret, nemlig når engagementet er sikret ved indlån 
i kontanter eller indlånsbeviser i det långivende kreditinstitut. 
Litra i) omhandler fordringer med en løbetid på højst 1 år på andre 
kreditinstitutter. Denne bestemmelse tager sigte på interbanktransaktioner. 
Der er tale om et marked for professionelle bankfolk, der kender hinanden, 
hvor der må være en vis fleksibilitet, hvis det skal kunne fungere, og 
Kommissionen finder det derfor ikke på indeværende stadium hensigtsmæssigt 
at fastsætte en harmoniseret grænse på EF-plan for engagementer indgået på 
dette marked. 
1) KOM(90) 141, EFT nr. C 152 af 21.6.1990, s. 6 
- 13 -
Samme betragtninger ligger til grund for litra J), der tager sigte på visse 
veksler og egne veksler, og for litra k), der omhandler de i artikel 22, 
stk. 4, i Rådets direktiv 85/611/EØF (investeringsinsti tutter)1 ) 
definerede obligationer. 
Litra I) omhandler kooperative banker eller sparekasser, der indgår i et 
net med centraliseret Iikviditetsforvaltning. 
Stk. 9 
Denne bestemmelse omhandler engagementer indgået direkte eller indirekte 
med medlemsstaternes regionale og lokale myndigheder. Da disse i prin­
cippet er forbundet med en lavere risiko, åbnes der mulighed for en 20%-
vægtning, og på de i artikel 7 i direktiv 89/647/EØF fastsatte betingelser 
kan der også anvendes en nu I vægtning. Da regionale og lokale myndigheder i 
lande uden for EF kan have meget forskelligartet status, finder Kommis­
sionen det ikke hensigtsmæssigt, at dette skal gælde for hele zone A. 
Stk. 10 
I denne bestemmelse fastsættes det generelle princip, at hvis tredjemand 
til de kompetente myndigheders tilfredshed har stillet sikkerhed for et 
engagement indgået med en kunde, kan de kompetente myndigheder betragte 
dette engagement som været indgået med vedkommende tredjemand i stedet for 
med kunden. Hvor et kreditinstitut f.eks. har indgået et engagement på 50 
med kunde A og 20 med kunde B, men hvor kunde B stiller garanti for 10 af 
A's gæld til kreditinstituttet, kan engagementet med A og B beregnes 
således: 
A: 40 
B: 30. 
1) EFT nr. L 375 af 31.12.1985, S. 3 
- 14 -
Artikel 5: Tilsyn på konsolideret og ikke-konsolideret grundlag 
Denne artikel bygger på reglerne i det allerede vedtagne direktiv 
89/647/EØF om solvensnøgletal, nærmere betegnet på dette direktivs artikel 
3, stk. 2-6. 
Stk. 1 omhandler kreditinstitutter, der hverken er moder- eller datter­
selskaber . 
Stk. 2 fastsetter det princip, at bestemmelserne i artikel 3 og 4 gælder på 
et konsolideret grundlag. 
Stk. 3 indeholder reglerne for tilsyn på ikke-konsol ideret grundlag, når 
kreditinstituttet er et moderselskab og dets datterselskaber er etableret i 
samme medlemsstat. 
Stk. 4 omhandler tilsyn på ikke-konsolideret grundlag med datterselskaber 
oprettet i andre medlemsstater. 
Stk. 5 åbner mulighed for indgåelse af bilaterale aftaler, hvorved de 
kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor datterselskabet er 
beliggende, kan lade de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvor 
moderselskabet er beliggende, overtage tilsynet. 
Artikel 6: Overgangsbestemmelser vedrørende overskridelser af øvre grænser 
Artikel 6 tager sigte på engagementer, der er indgået forud for direktivets 
offentliggørelse i EF-Tidende, og som overskrider de i direktivet 
fastsatte grænser. Det forekommer rimeligt at fastsætte overgangsbestem­
melser for disse engagementer for at give kreditinstitutterne tid til at 
finde frem til en løsning, der ikke ødelægger deres forhold til kunderne. 
Desuden kan kreditinstitutterne være bundet af aftaler med låntagerne, 
således at de ikke nødvendigvis er i stand til hurtigt at nedbringe disse 
engagementer. 
- 15 -
I stk. 1 fastsættes, før hvilket tidspunkt engagementet skal være indgået 
for at falde ind under overgangsbestemmelsrene - nemlig før den dato, hvor 
direktivet er offentliggjort i EF-Tidende. At netop denne dato er valgt, 
beror på den betragtning, at fra det tidspunkt, hvor direktivet er 
offentliggjort, må kreditinstitutter ikke længere indgå engagementer, der 
overstiger de grænser, som senere kommer til at gælde. 
I stk. 1 opfordres de kompetente myndigheder desuden til at kræve, at det 
pågældende kreditinstitut tager skridt til at få det eller de pågældende 
engagementer nedbragt til det niveau, der tillades i henhold til direk­
tivets bestemmelser. 
I henhold til stk. 2 skal nedbringelsen af overskydende engagementer 
iværksættes og afsluttes inden for en frist, de kompetente myndigheder 
fastsætter ud fra hensyn til en forsvarlig forvaltning og en fair konkur­
rence. De kompetente myndigheder skal underrette Kommissionen og Det 
Rådgivende Udvalg for Bank lovgivning om den tidsplan, der er fastsat for 
denne nedbringelse. 
I henhold til stk. 4 må dette tidsrum dog ikke overstige 5 år regnet fra 
den i artikel 8, stk. 1, fastsatte dato, dvs. 1. Januar 1993, dog således, 
at lån med længere løbetid, som kreditinstituttet har ydet efter en 
bindende aftale med låntager, kan videreføres indtil deres forfalds-
t idspunkt. 
I stk. 3 fastsættes det, at et kreditinstitut kun kan indrømmes yderligere 
frist efter stk. 2, når det ikke har truffet dispositioner - dvs. at hoved­
vægten lægges på det forsætlige element i handlingen - som kan føre ti I en 
forøgelse af engagementerne i forhold til deres niveau på datoen for direk­
tivets offentliggørelse i EF-Tidende. 
(3) 
- 16 -
Endelig indeholder stk. 5 en særlig bestemmelse, som medlemsstaterne kan 
anvende på de særlige kategorier af kreditinstitutter, der er omhandlet i 
artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/646/EØF. Baggrunden for denne bestemmelse 
er, at da disse kreditinstitutter ofte kun råder over en ret begrænset 
egenkapital, vil en øjeblikkelig anvendelse af 25%-grænsen på dem kunne 
resultere i en alt for brat nedgang i deres kreditgivningsvirksomhed. Den 
ordning, der fastlægges i stk. 5, kan sammenfattes således: 
i perioden fra 1. Januar 1993 til 31. december 1997 kan 25%-grænsen 
efter artikel 4, stk. 1, forhøjes til 40% for disse kreditinstitutter, 
og alle nye engagementer, de indgår, vil således være underlagt 40%-
grænsen 
engagementer indgået før direktivets offentliggørelse i EF-Tidende kan 
- uanset deres størrelse - opretholdes indtil den 31. december 1997, og 
den eneste betingelse herfor er, at de ikke øges i forhold til deres 
niveau ved direktivets offentliggørelse 
25%-grænsen træder i kraft den 1. Januar 1998 for alle nye engagementer 
de engagementer, der består ved udløbet af den maksimale "overgangs­
periode" på fem år (altså i princippet engagementer, der er indgået før 
31. december 1997, og som udgør mellem 25% og 40% af egenkapitalen), 
kan opretholdes i højst tre år, dvs. indtil den 31. december 2000, også 
her på den betingelse, at de ikke forøges 
fra 1. Januar 1998 vil disse kreditinstitutter således ikke kunne have 
engagementer på over 40% af egenkapitalen, og fra 1. januar 2001 ingen 
engagementer på over 25% af egenkapitalen 
efter reglen i stk. 4 kan kreditter med længere løbetid - dvs. 
kreditter, der først forfalder efter ovennævnte datoer - hvor 
kreditinstituttet er bundet af aftale med låntageren, dog under alle 
omstændigheder videreføres, indtil de forfalder. 
- 17 -
Artikel 7: Senere ændringer 
I stk. 1 fastsættes det, på hvilke områder proceduren for tekniske ændrin­
ger af direktivet finder anvendelse. De tre første led omhandler tilpasning 
af definitioner eller terminologi. Fjerde led drejer sig om hyppigheden for 
indberetning af store engagementer (artikel 3, stk. 1). Femte led omhandler 
præcisering eller udvidelse af undtagelsesbestemmelserne i artikel 4, 
stk. 5-9. Og sjette led vedrører endelig maksimumfristen for nedbringelse 
af overskydende engagementer indgået forud for direktivets offentliggørelse 
i EF-Tidende. Denne maksimale frist er som fastsat i artikel 6, stk. 4, på 
fem år. 
Proceduren herfor fastlægges i stk. 2, og der er tale om procedure III, 
variant a, i Rådets afgørelse 87/373/EØF af 13. juli 1987 om fastsættelse 
af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der 
tillægges Kommissionen. 
Artikel 8: Afsluttende bestemmelser 
I stk. 1, første afsnit, fastsættes det, at medlemsstaterne skal efterkomme 
direktivet den 1. januar 1993. 
I andet afsnit fastsættes, det, at når medlemsstaterne vedtager de fornødne 
interne bestemmelser herom, skal der henvises til dette direktiv, eller de 
skal ledsages af en sådan henvisning ved offentliggørelsen. 
I stk. 2 bestemmes det, at teksten til de vigtigste nationale retsfor­
skrifter, medlemsstaterne vedtager, skal meddeles Kommissionen. 
Artikel 9 
Der er tale om den sædvanlige passage om, at direktivet er rettet ti 
samtlige medlemsstater. 

- 18 -
Forslag ti I 
RÅDETS DIREKTIV 
OM OVERVÅGNING AF OG KONTROL MED KREDITINSTITUTTERS 
STORE ENGAGEMENTER 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske 
Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, første og tredje punktum, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen1), 
i samarbejde med Europa-Parlamentet2), 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalgt), og 
ud fra følgende betragtninger: 
Dette direktiv er i overensstemmelse med de mål, der er fastsat i 
Kommissionens Hvidbog om gennemførelsen af det indre marked4); 
de væsentligste tilsynsregier bør harmoniseres, medlemsstaterne bør således 
frit kunne fastsætte strengere bestemmelser end de, der foreskrives i dette 
direkt iv; 
dette direktiv har været genstand for samråd i Det Rådgivende Udvalg for 
Bank lovgivning, som i henhold til artikel 6, stk. 4, i Rådets direktiv 
77/780/EØF af 12. december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til 
1) 
2) 
3) 
4) KOM(85) 310 
- 19 -
at optage og udøve virksomhed som kreditinsti tut1), senest ændret ved 
direktiv 89/646/EØF2^, har til opgave at forelægge Kommissionen ethvert 
forslag, der tilsigter en samordning af de i medlemsstaterne anvendte 
nøgletal ; 
overvågning af og kontrol med kreditinstitutters engagementer indgår som et 
integreret led i tilsynet med disse institutter; hvis et kreditinstituts 
engagementer i alt for høj grad koncentreres på en enkelt kunde eller en 
enkelt gruppe af indbyrdes forbundne kunder, kan der opstå en uforsvarlig 
risiko for tab; dette må anses at være til skade for et kreditinstituts 
solvens; 
fælles normer om overvågning af og kontrol med kreditinstitutters engage­
menter blev i første omgang indført ved en henstilling fra Kommissionen 
87/62/EØF3); henstillingen blev valgt, fordi der herved åbnedes mulighed 
for gradvis at tilpasse de eksisterende ordninger og indføre nye ordninger 
uden at gribe forstyrrende ind i Fællesskabets banksystem; nu, hvor denne 
første etape er afsluttet, bør der i stedet vedtages et direktiv med 
bindende virkninger for samtlige kreditinstitutter i Fællesskabet; 
på et integreret bankmarked med direkte konkurrence mellem kreditinsti­
tutterne bør tiIsynskravene være lige byrdefulde i hele Fællesskabet; det 
kan derfor ikke helt overlades til medlemsstaterne at fastlægge kriterierne 
for beregning af risikokoncentrationen, men der bør derimod fastsættes 
bindende retsregler herom på fællesskabsplan; fælles regler stener bedst 
Fællesskabets interesser, ved at undgå forskelle i konkurrencevilkårene og 
samtidig styrke Fællesskabets banksystem; 
1) EFT nr. L 322 af 17.12.1977, s. 30. 
2) EFT nr. L 386 af 31.12.1989, s. 14 
3) EFT nr. L 33 af 4.2.1987, s. 10. 
- 20 -
med hensyn til den specifikke opgørelsesmetode, der skal anvendes til 
risikovurdering, henvises der til bestemmelserne i Rådets direktiv 
86/635/EØF af 8. december 1986 om bankers og andre finansieringsinstitut­
ters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber1) ; 
i Rådets direktiv 89/647/EØF af 18. december 1989 om solvensnøgletal for 
kreditinstitutter2) er der fastlagt en klassificering af kreditinstitut­
ternes forskellige kreditricisi; ved definitionen af, hvad der i dette 
direktiv skal forstås ved "engagementer", er det derfor rimeligt at 
henholde sig til denne klassificering; det er dog ikke hensigtsmæssigt at 
anvende den risikovægtning og de risikograder, der er opstillet i direktiv 
89/647/EØF; formålet med denne vægtning og disse risikograder var at 
opstille et generelt solvenskrav for kreditinstitutters kreditrisici; 
formålet med dette direktiv om store engagementer er derimod at begrænse en 
kreditinstituts maksimale risiko for tab på en kunde eller gruppe af 
indbyrdes forbundne kunder; ud fra dette forsigtighedsprincip er det derfor 
mere hensigtsmæssigt at følge den fremgangsmåde, at alle engagementer som 
hovedregel skal medregnes til deres pålydende værdi, uden nogen risiko­
vægtning eller klassificering efter risikograd; 
når et kreditinstitut indgår engagementer med sit moderselskab eller med 
andre datterselskaber af dette moderselskab, bør forsigtighedsprincippet 
skærpes; alle kreditinstitutters engagementer bør forvaltes autonomt i 
overensstemmelse med god bankpraksis og helt uafhængigt af ethvert andet 
hensyn; i Rådets andet direktiv 89/646/EØF af 15. december 1989 om 
samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som 
kreditinstitut og om ændring af direktiv 77/780/EØF er det fastsat, at 
dersom personer, der direkte eller indirekte besidder en kvalificeret andel 
af et kreditinstituts kapital, gør deres indflydelse gældende på en måde, 
der vil kunne skade en sund og forsigtig ledelse af instituttet, skal de 
1) EFT nr. L 372 af 31.12.1986, s. 1. 
2) EFT nr. L 386 af 31.12.1989, s. 14 
- 21 -
kompetente myndigheder træffe de fornødne foranstaltninger til at bringe 
denne situation til ophør; der bør desuden opstilles særlige regier for et 
kreditinstituts store engagementer med andre virksomheder inden for samme 
koncern, og disse regler bør være strengere end for andre engagementer-, de 
skærpede regler bør dog ikke gælde, når moderselskabet er et finansierings­
selskab eller et kreditinstitut, eller når søsterselskaberne er kredit­
institutter, finansieringsinstitutter eller virksomheder, der udøver acces­
sorisk bankvirksomhed, når de alle indgår i et konsolideret tilsyn med 
kreditinstituttet; i så fald giver det konsoliderede tilsyn med hele 
koncernen tilstrækkelig sikkerhed for et effektivt tilsyn, uden at det er 
nødvendigt at fastsætte strengere normer for risikobegrænsning; dette vil 
samtidig kunne tilskynde kreditinstitutterne til at organisere sig på en 
sådan måde, at tilsynet med dem kan foregå på et konsolideret grundlag, 
hvilket er en ønskelig udvikling, da det åbner mulighed for et mere fuld­
stændigt t i I syn; 
for de særlige kategorier af kreditinstitutter, der er omhandlet i 
artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/646/EØF, bør grænsen på 25% af 
egenkapitalen dog træde i kraft i to etaper; i betragtning af disse 
kreditinstitutters ofte ret begrænsede egenkapital vil en øjeblikkelig 
anvendelse af 25%-reglen for deres vedkommende kunne føre til en for brat 
nedgang i deres kreditvirksomhed; 
i direktiv 89/646/EØF tillægges Kommissionen gennemførelsesbeføjelser af 
samme art som dem, Rådet forbeholdt sig selv i direktiv 89/229/EØF af 17. 
april 1989 om kreditinstitutters egenkap i ta 11) ; 
1) EFT nr. L 124 af 5.5.1989, s. 16 
- 22 -
under hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i denne sektor, 
bør det i artikel 22 i direktiv 89/646/EØF omhandlede udvalg gives til 
opgave at bistå Kommissionen under udøvelsen af de gennemførelses­
beføjelser, der tillægges den efter procedure III, variant a), i Rådets 
afgørelse 87/373/EØF af 13. juli 1987 om fastsættelse af de nærmere vikar 
for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges 
Kommissionen1) -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
1) EFT nr. L 197 af 18.7.1987, s. 33 
23 -
ARTIKEL 1 
Definitioner 
I dette direktiv forstås ved: 
a) "kreditinstitut": et kreditinstitut som defineret i artikel 1, første 
led, i direktiv 77/780/EØF, herunder også dets filialer i tredjelande, 
samt enhver offentlig eller privat virksomhed, herunder også dens 
filialer, som falder ind under definitionen i artikel 1, første led i 
direktiv 77/780/EØF, og som er meddelt tilladelse i et tredjeland 
b) "kompetente myndigheder": kompetente myndigheder som defineret i arti­
kel 1, niende led, i direktiv [tilsyn med kreditinstitutter 
på et konsolideret grundlag] 
c) "moderselskab": en modervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2, i 
Rådets direktiv 83/349/EØF1) 
d) "datterselskab": en dattervirksomhed som defineret i artikel 1 og 2, i 
direktiv 83/349/EØF; ethvert datterselskab af et datterselskab anses 
også som værede et datterselskab af det moderselskab, som står i 
spidsen for disse foretagender 
e) "finansieringsselskab": en virksomhed som defineret i artikel 1, tredje 
led, i direktiv (tilsyn med kreditinstitutter på et konsoli­
deret grundlag) 
1) EFT nr. L 193 af 18.7.1983, s. 1 
- 24 -
f) "finansieringsinstitut": en virksomhed som defineret i artikel 1, 
sjette led, i andet direktiv 89/646/EØF 
g) "virksomhed, der udøver accessorisk bankvirksomhed": en virksomhed som 
defineret i artikel 1, femte led, i direktiv [tilsyn på et 
konsolideret grundlag] 
h) "engagement": de i artikel 6 og bilag I og I I I i direktiv 89/647/EØF 
opregnede aktivposter og ikke-balanceførte poster, uden anvendelse af 
den i disse bestemmelser fastsatte vægtning; de i nævnte bilag III 
omhandlede risici beregnes efter den metode, der er beskrevet i samme 
direktivs bilag II, uden anvendelse af den relevante modpartsvægtning; 
herunder medregnes tillige garantiforpligtelser ved emission af værdi­
papirer, med fradrag af den andel, der er afgivet til andre kredit­
eller finansieringsinstitutter 
i) "zone A": den landezone, der er defineret i artikel 2, andet led, i 
direktiv 89/647/EØF 
J) "zone B": den landezone, der er defineret i artikel 2, tredje led, i 
direktiv 89/647/EØF 
k) "egenkapital": et kreditinstituts egenkapital som defineret i direktiv 
89/229/EØF 
- 25 -
I) "bestemmende indflydelse": den forbindelse, der består mellem et moder­
selskab og dets datterselskab, som defineret i artikel 1 og 2 i direk­
tiv 83/349/EØF, eller en forbindelse af samme karakter mellem enhver 
fysisk eller juridisk person og en virksomhed 
m) "gruppe af indbyrdes forbundne kunder": to eller flere fysiske eller 
juridiske personer, der indtil det modsatte er bevist i risikomæssig 
henseende anses at udgøre en enhed, idet 
i) en af dem direkte eller indirekte udøver en bestemmende indflydelse 
på den anden eller de andre, eller 
i i) der består sådanne indbyrdes forbindelser mellem dem, at der er 
sandsynlighed for, at hvis den ene kommer i økonomiske vanskelig­
heder, vil den anden eller de andre også få vanskeligheder med 
tilbagebetalingen. Som sådanne forbindelser betragtes navnlig: 
- fælles aktionærer eller selskabsdeltagere 
- fælles bestyrelsesmedlemmer 
- krydsgarantier 
- en direkte kommerciel indbyrdes afhængighed, der ikke på kort 
sigt kan erstattes af andre relationer. 
- 26 -
ARTIKEL % 
Anvende Isesområde 
Dette direktiv finder anvendelse på alle kreditinstitutter, der er meddelt 
den i artikel 3 i direktiv 77/780/EØF omhandlede tilladelse. 
Medlemsstaterne kan undlade at anvende dette direktiv på: 
a) kreditinstitutter opregnet i artikel 2, stk. 2, i direktiv 77/780/EØF 
b) kreditinstitutter, der i samme medlemsstat er tilknyttet et cen­
tralorgan etableret i dette land, jf. artikel 2, stk. 4, litra a), i 
direktiv 77/780/EØF. Dette er ikke til hinder for nærværende direktivs 
anvendelse på centralorganet og forudsætter, at der for så vidt angår 
store engagementer føres globalt tilsyn med helheden, dvs. 
centralorganet samt de tilknyttede institutioner. 
- 27 -
ARTIKEL 3 
Indberetning om store engagementer 
1. Kreditinstitutter indberetter deres store engagementer som defineret i 
stk. 2 til de kompetente myndigheder. Medlemsstaterne kan efter eget 
valg foreskrive, at kreditinstitutterne foretager denne indberetning 
- ved mindst én gang om året at indberette alle deres store 
engagementer, med løbende indberetning af alle ændringer i forhold 
til den årlige indberetning 
- ved mindst fire gange om året at indberette alle store engagementer. 
2. Et kreditinstituts engagement med en enkelt kunde eller gruppe af ind­
byrdes forbundne kunder betragtes som stort, når det når op på 10% 
eller mere af kreditinstituttets egenkapital. 
- 28 -
ARTIKEL 4 
Øvre grænser for store engagementer 
1. Et kreditinstitut må ikke med en enkelt kunde eller gruppe af indbyrdes 
forbundne kunder indgå engagementer for beløb, der tilsammen overstiger 
25% af kreditinstituttets egenkapital. 
2. Den i stk. 1 omhandlede procentsats nedsættes til 20%, når kunden eller 
gruppen af indbyrdes forbundne kunder er kreditinstituttets 
moderselskab eller et andet af dette moderselskabs datterselskaber. 
3. Et kreditinstitut må ikke indgå store engagementer for beløb, som 
tilsammen overstiger 800% af egenkapitalen. 
4. Medlemsstaterne kan stille strengere krav end de i stk. 1, 2 og 3 
fastsatte. 
5. Kreditinstituttet skal til enhver tid overholde de i stk. 1, 2 og 3 
fastsatte øvre grænser. Disse grænser må kun overskrides, når særlige 
omstændigheder af midlertidig karakter gør sig gældende, og de kompe­
tente myndigheder fastsætter i så fald en frist, inden for hvilken 
kreditinstituttet skal have bragt forholdene i orden. 
6. Medlemsstaterne kan helt eller delvis dispensere fra bestemmelsen i 
stk. 2, når engagementer er indgået med det finansieringsselskab, som 
er kreditinstituttets moderselskab, eller med andre datterselskaber af 
dette finansieringsselskab, når 
a) dette finansieringsselskab indgår i det konsoliderede tilsyn med 
kreditinstituttet efter reglerne i direktiv [tilsyn med 
kreditinstitutter på et konsolideret grundlag] 
- 29 -
b) de andre datterselskaber er kreditinstitutter, finansieringsinsti­
tutter eller virksomheder, der udøver accessorisk bankvirksomhed, 
og indgår i det konsoliderede tilsyn med kreditinstituttet efter 
reglerne i direktiv [tilsyn med kreditinstitutter på et 
konsolideret grundlag]. 
7. Medlemsstaterne kan helt eller delvis fravige fra bestemmelserne i stk. 
1, 2 og 3 for engagementer indgået med: 
a) kreditinstituttets moderselskab, når dette er et kreditinstitut 
underlagt tilsyn på konsolideret grundlag efter reglerne i direktiv 
[tilsyn med kreditinstitutter på et konsolideret grundlag] 
eller underlagt tilsvarende regler i et tredjeland 
b) kreditinstituttets egne datterselskaber, når disse datterselskaber 
er kreditinstitutter, finansieringsinstitutter eller virksomheder, 
der udøver accessorisk bankvirksomhed, og indgår i det konsolide­
rede tilsyn med kreditinstituttet efter reglerne i direktiv 
[tilsyn med kreditinstitutter på et konsolideret grundlag]. 
8. Medlemsstaterne kan helt eller delvis fravige bestemmelserne i stk. 1, 
2 og 3 for følgende engagementer: 
a) aktivposter, der repræsenterer fordringer på centralregeringer 
eller centralbanker i zone A 
b) aktivposter, der repræsenterer fordringer på De Europæiske 
Fællesskaber 
c) aktivposter, der repræsenterer fordringer, som udtrykkeligt er 
garanteret af centralregeringer eller centralbanker i zone A eller 
af De Europæiske Fællesskaber 
- 30 -
d) andre engagementer indgået med eller garanteret af centralrege­
ringer eller centralbanker i zone A eller af De Europæiske 
Fællesskaber 
e) aktivposter, der repræsenterer fordringer på centralregeringer 
elier centralbanker i zone B, når de lyder på og er finansieret i 
låntagernes valuta 
f) aktivposter, som af de kompetente myndigheder er godkendt som 
værende tilstrækkeligt sikret ved sikkerhedsstillelse i form af 
værdipapirer udstedt af centralregeringer eller centralbanker i 
zone A eller af De Europæiske Fællesskaber 
g) aktivposter, som af de kompetente myndigheder er godkendt som 
værende tilstrækkeligt sikret ved indlån i kontanter i det lån­
givende institut eller i det kreditinstitut, der er långiverens 
moderselskab 
h) aktivposter, som af de kompetente myndigheder er godkendt som 
værende tilstrækkeligt sikret ved indlånsbeviser udstedt af og 
deponeret hos det långivende institut 
i) aktivposter, der repræsenterer fordringer på eller andre engage­
menter indgået med et kreditinstitut, som ikke indgår i dettes 
egenkapital i henhold til direktiv 89/299/EØF, og hvis løbetid ikke 
overstiger et år 
J) veksler og egne veksler med en løbetid på højst et år, som bærer et 
andet kreditinstituts undertegning og kan rediskonteres i en 
centralbank 
k) de obligationer, som er defineret i artikel 22, stk. 4, i Rådets 
direktiv 85/611/EØF1> 
1) EFT nr. L 375 af 31.12.1985, s. 3. 
- 31 -
I) aktivposter, der repræsenterer fordringer på det regionale eller 
centrale kreditinstitut, som i henhold til bestemmelser i love 
eller vedtægter har til opgave at foretage Iikviditetsudl igning 
inden for det net af kreditinstitutter, det långivende kredit­
institut i henhold til disse bestemmelser er tilsluttet. 
9. Ved anvendelsen af stk. 1, 2 og 3 kan medlemsstaterne tillægge aktiv­
poster, der repræsenterer fordringer på eller andre engagementer 
indgået med eller garanteret af medlemsstaternes regionale og lokale 
myndigheder, 20% vægtning; medlemsstaterne kan dog også anvende 
nulvægtning på disse aktivposter på de i artikel 7 i direktiv 
89/647/EØF fastsatte betingelser. 
10. Har tredjemand til de kompetente myndigheders tilfredshed stillet 
sikkerhed for et engagement indgået med en kunde, kan medlemsstaterne 
betragte dette engagement som værende indgået med vedkommende tredje­
mand i stedet for med kunden. 
- 32 -
ARTIKEL S 
Tilsyn med kreditinstitutter på konsolideret og 
ikke-konsolideret grundlag 
1. Er et kreditinstitut hverken et moder- eller et datterselskab, føres 
tilsynet med dets overholdelse af bestemmelserne i artikel 3 og 4 på 
i kke-konsoI i deret grund I ag. 
2. Er kreditinstituttet et moderselskab, føres tilsynet med overholdelsen 
af bestemmelserne i artikel 3 og 4 på konsolideret grundlag efter 
reglerne i direktiv [tilsyn med kreditinstitutter på et konsoli­
deret grundlag]. 
3. Er kreditinstituttet et moderselskab, kan de kompetente myndigheder, 
der har ansvaret for meddelelse af tilladelse til og for tilsynet med 
dette kreditinstitut, tillige kræve forpligtelserne i artikel 3 og 4 
overholdt på underkonsol ideret eller ikke-konsol ideret grundlag, og det 
samme kan kræves af ethvert datterselskab, som er underlagt disse 
myndigheders godkendelse og tilsyn. Er risikospredningen inden for en 
bankkoncern ikke underlagt sådan kontrol, træffes der andre 
foranstaltninger til sikring heraf. 
4. Har et datterselskab, hvis moderselskab er et kreditinstitut, fået 
meddelt tilladelse i en anden medlemsstat, hvori det er etableret, 
kræver de kompetente myndigheder, som har meddelt denne tiladelse, 
forpligtelserne i artikel 3 og 4 overholdt på ikke-konsol ideret eller 
eventuelt underkonsol ideret grundlag. 
- 33 -
5. Uanset bestemmelserne i stk. 4 kan de kompetente myndigheder, der har 
meddelt tilladelse ti I et datterselskab, hvis moderselskab har hjemsted 
i en anden medlemsstat, ved bilateral overenskomst overdrage ansvaret 
for tilsynet med dets overholdelse af bestemmelserne i artikel 3 og 4 
til de kompetente myndigheder, der har meddelt tilladelse til og fører 
tilsyn med moderselskabet. Kommissionen og Det Rådgivende Udvalg for 
Bank lovgivning holdes underrettet om sådanne overenskomsters indhold. 
- 34 -
ARTIKEL 6 
Overgangsbestemme I ser 
vedrørende overskridelser af øvre grcnser for store engagementer 
1. Har et kreditinstitut før datoen for dette direktivs offentliggørelse i 
De Europæiske Fællesskabers Tidende indgået et eller flere engage­
menter, der overskrider maksimumsgrænserne for store engagementer eller 
maksimumsgrænsen for alle instituttets engagementer sammenlagt, jf. 
artikel 4, kræver de kompetente myndigheder, at kreditinstituttet 
tager skridt til at få det eller de pågældende engagementer nedbragt 
til det niveau, der tillades i henhold til bestemmelserne i dette 
direkt iv. 
2. Nedbringelsen af det eller de pågældende engagementer til det tilladte 
niveau sker efter en forud fastsat plan, der vedtages og gennemføres 
inden for en frist, der fastsættes af de kompetente myndigheder ud fra 
hensynet til en forsvarlig forvaltning og en fair konkurrence. De kom­
petente myndigheder underretter Kommissionen og Det Rådgivende Udvalg 
for Bank lovgivning om den tidsplan, der er fastlagt for nedbringelsen. 
3. Den i stk. 2 omhandlede frist kan kun indrømmes, for så vidt kredit­
instituttet ikke har truffet dispositioner, der kan bevirke, at dets 
engagementer forøges i forhold til niveauet på datoen for dette 
direktivs offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 
4. Den efter stk. 2 fastsatte frist kan ikke overstige fem år regnet fra 
den 1. januar 1993. Har kreditinstituttet på grundlag af en bindende 
aftale ydet lån med længere løbetid, kan disse dog videreføres indtil 
deres forfaldstidspunkt. 
35 -
For de særlige kategorier af kreditinstitutter, der er omhandlet i 
artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/646/EØF, kan medlemsstaterne i højst 
fem år efter den 1. Januar 1993 forhøje den i artikol 4, stk. 1, 
fastsatte grænse til 40%. I så fald nedsættes fristen i stk. 4 til tre 
år, og denne treårsfrist begynder at løbe ved udløbet af det i 
nærværende stykke fastsatte tidsrum. De medlemsstater, der gør brug af 
denne mulighed, giver Kommissionen og Det Rådgivende Udvalg for 
Bank lovgivning en begrundelse herfor med angivelse af, hvilke 
foranstaltninger der træffes for at få nedbragt overskydende 
engagementer til det tilladte niveau. 
- 36 
ARTIKEL 7 
Senere ændringer af dette direktiv 
1. Tekniske ændringer på nedennævnte områder vedtages efter proceduren i 
stk. 2: 
- tilpasning af definitionerne for at tage hensyn til den udvikling, 
der har fundet sted på finansmarkederne 
- præcisering af definitionerne af hensyn til en ensartet gennemførelse 
af dette direkt iv 
- tilpasning af terminologien og definitionerne til senere vedtagne 
retsakter om kreditinstitutter og hertil knyttede forhold 
- indberetningshyppigheden, jf. artikel 3, stk. 1 
- præcisering eller udvidelse af undtagelsesbestemmelserne i artikel 4, 
stk. 5-9 
- fristen i artikel 6, stk. 4. 
2. Kommissionen bistås af det udvalg, som er omhandlet i artikel 22, stk. 
2, første afsnit, i direktiv 89/646/EØF. 
- 37 -
Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foran­
staltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette 
udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensynta­
gen til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Det udtaler sig 
med det flertal, der er fastsat i Traktatens artikel 148, stk. 2, for 
vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af 
Kommissionen. Under afstemningen i udvalget tillagges de stemmer, der 
afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, som er 
fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen. 
Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i over­
ensstemmelse med udvalgets udtalelse. 
Er påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets 
udtalelse, eller hvis der ikke er afgivet nogen udtalelse, forelægger 
Kommissionen straks Rådet et forslag ti I de foranstaltninger, der skal 
træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal. 
Har Rådet ikke truffet nogen afgørelse inden udløbet af en frist på tre 
måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet, vedtages de 
foreslåede foranstaltninger af Kommissionen. 
- 38 -
ARTIKEL 8 
Afsluttende bestemmelser 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestem­
melser i kraft for at efterkomme dette direktiv den 1. januar 1993. De 
underretter straks Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, 
henvises der deri til dette direktiv, eller de ledsages ved 
offentliggørelsen af en sådan henvisning. De nærmere regler for 
henvisningen fastsættes af medlemstaterne. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste natio­
nale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af 
dette direkt iv. 
- 39 -
ARTIKEL 9 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
- 40 
FI NANS I ER INGSOVERSIGT 
Dette forslag vil ikke påføre De Europæiske Fællesskabers budget nogen 
omkostninger. 

41 -
ANALYSE AF DET FORESLÅEDE DIREKTIVS KONSEKVENSER 
FOR KONKURRENCEEVNEN OG BESKÆFTIGELSEN 
I• Direktivets hovedbegrundelse 
Hovedformålet med dette direktiv er at forbedre og styrke tilsynet med 
kreditinstitutter i Fællesskabet for så vidt angår risikokoncentration. 
I I• De berørte virksomheders karakteristika 
Direktivet er rettet mod kreditinstitutter, hvis virksomhed er lovregu­
leret . 
I betragtning af de krav, der stilles til startkapital og egenkapital i 
artikel 4 og 10 i direktiv 89/646/EØF, er det tvivlsomt, om der skulle være 
mange små og mellemstore virksomheder blandt de kreditinstitutter, der fal­
der ind under direktivet. 
Der er i øvrigt ikke tale om nogen særlig regional koncentration. 
III. Hvilke direkte forpligtelser påhviler der virksomhederne? 
Direktivforslaget pålægger de pågældende virksomheder, dvs. kreditinstitut­
terne, pligt til at indberette deres store engagementer til de kompetente 
myndigheder, ligesom deres store engagementer skal holdes inden for en vis 
andel af deres egenkapital (25% af egenkapitalen for enkeltengagementer, 
800% for alle store engagementer tilsammen). 
IV. Hvilke forpligtelser kan der eventuelt pålægges virksomhederne 
indirekte via de lokale myndigheder? 
De berørte virksomheder vil ikke kunne få pålagt nogen forpligtelser af de 
lokale myndigheder. 
- 42 -
V. Er der truffet særlige foranstaltninger til fordel for små og 
mellemstore virksomheder? Hvilke? 
Forslaget tager sigte på at forbedre tilsynet med en form for lovreguleret 
virksomhed (bankvirksomhed), og det berører således slet ikke små og mel­
lemstore virksomheder. Det bemærkes desuden, at eftersom forslaget har til 
formål at begrænse kreditinstitutters store engagementer, er det usand­
synligt, at det vil kunne føre til en begrænsning af kreditinstitutternes 
engagementer med små og mellemstore virksomheder. 
VI. Hvilken virkning forventes der 
a) forv i rksomhedernes konkurrenceevne? 
b) for beskæftigelsen? 
a) Eftersom forslaget tager sigte på at etablere et mere fuldstændigt 
tilsyn med kreditinstitutternes virksomhed, kan det ventes at ville 
mindske risikoen for, at disse bliver ude af stand til at indfri 
deres forpligtelser, hvilket ikke kan undgå at få positiv 
indvirkning på deres resultater og på stabiliteten inden for denne 
sektor i almindelighed. 
b) Direktivforslaget forventes ikke at få nogen indvirkninger på 
beskæft i gel sen 
VII. Er arbejdsmarkedets parter blevet hørt? Hvad er deres indstilling? 
Repræsentanter for lønmodtagerne er blevet underrettet om, at Kommissionen 
havde ti i hensigt at udarbejde dette direktiv, som ikke vil få nogen ind­
virkning på deres stilling. 
Hvad virksomhederne angår, har der fundet uformelle samråd sted med den 
europæiske banksammenslutning, EF's sparekasseforening, de kooperative 
bankers sammenslutning og den europæiske realkreditsammenslutning. 
Som helhed har disse brancheorganisationer accepteret princippet om, at der 
indføres nærmere regler for store engagementer. 

ISSN 0254-1459 
KOM(91) 68 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 
Katalognummer : CB-CO-91-158-DA-C 
ISBN 92-77-71342-9 
SALGSPRIS til og med 30 siden 3,50 ECU for hver 10 sider derudover: 1^5 ECU 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg