Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998)« (96/C 295/14)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 6. februar 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 129 A, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998)«.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Joop Koopman til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. maj 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 337. plenarforsamling af 10. og 11. juli 1996, mødet den 11. juli 1996, med 111 stemmer for, 3 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

ØSU støtter fuldt ud de nye retningslinjer i Kommissionens »Meddelelse om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (1996-1998)« og de overvejelser, som politikprioriteringerne bygger på.

ØSU fremfører en række bemærkninger til disse »vigtigste emner«, som det håber vil blive taget til følge af Kommissionen. Kommissionen prioriterer følgende emner:

1. En omfattende uddannelses- og oplysningsindsats over for forbrugerne,

2. Fuldførelse, revision og ajourføring af de foranstaltninger, der skal sikre, at der i fuldt omfang tages hensyn til forbrugernes interesser på det indre marked,

3. Forbrugeraspekterne af finansielle tjenesteydelser,

4. Beskyttelse af forbrugernes interesser i forbindelse med varetagelse af samfundsvigtige offentlige tjenester,

5. Bestræbelser på at sætte forbrugerne i stand til at udnytte de muligheder, der ligger i informationssamfundet,

6. Bestræbelser på at skabe øget tillid hos forbrugerne på levnedsmiddelområdet.

7. Støtte til en konkret strategi for bæredygtigt forbrug,

8. Styrkelse og udvidelse af forbrugerdeltagelsen,

9. Hjælp til de central- og østeuropæiske lande til at udvikle en forbrugerpolitik,

10. Forbrugerpolitiske hensyn i udviklingslandene.

1. Generelle bemærkninger

1.1. Dette er den sjette EU-handlingsplan på forbrugerområdet. Det første (femårige) handlingsprogram blev lanceret i 1975. Resultaterne var meget beskedne, da stort set ingen af de foreslåede foranstaltninger var vedtaget inden planperiodens udløb. Siden da er der sket mange fremskridt, som har ført til afgørende forbedringer i forbrugerbeskyttelsen. Dette vidner også om, at forbrugerpolitikken har vundet solidt fodfæste på Fællesskabets forskellige politikområder ().

1.2. Denne positive vurdering må ikke misforstås. Der er ingen grund til at læne sig tilbage i stolen, eftersom der stadig står meget tilbage at gøre. I den sammenhæng må det beklages, at Kommissionen i sin meddelelse ikke nærmere analyserer eller på anden måde kigger i bakspejlet for at blotlægge, hvilke succeser og hvilke fiaskoer den har haft med hensyn til de projekter, den havde sat sig for at realisere, da den fremlagde sin seneste treårige handlingsplan, der udløb ved udgangen af 1995 (). En sådan analyse eller status ville jo have givet indsigt i, om de instrumenter og beføjelser, den har haft til at udmønte de annoncerede målsætninger, er tilstrækkeligt effektive. Det ville have bidraget til at forklare, hvorfor nogle politikforslag ikke blev ført ud i livet, og til at sikre en bedre politikudformning.

1.3. Det havde f.eks. været nyttigt at vide noget om Kommissionens bedømmelse af, hvor godt artikel 129 A fungerer i praksis. Af lige så stor vigtighed er det at få indblik i, hvordan det ligger med gennemførelsen og håndhævelsen af den lovgivning, som den første og anden treårshandlingsplan på forbrugerområdet har givet stødet til. Endvidere ville det være relevant at vide, hvad Kommissionen agter at foretage sig med hensyn til de uløste problemer fra den anden treårshandlingsplan, såsom f.eks. spørgsmålet om »food claims« (påstande vedrørende levnedsmidlers egenskaber).

1.4. ØSU er enig med Kommissionen i, »at det også er vigtigt nu (... ) at tage stilling til andre spørgsmål og problemer på forbrugerområdet« end dem, der udelukkende er relateret til fuldførelsen af det indre marked. Det støtter fuldt de nye retningslinjer i meddelelsen og de overvejelser, som disse valg tager afsæt i. Det erkender imidlertid, at det indre marked langt fra er fuldt udbygget. Der er fortsat meget at gøre for at sikre og øge forbrugernes tillid til det indre marked, hvilket Kommissionen da også erkender i diverse beretninger (). En grundlæggende forudsætning for, at man kan vinde forbrugernes tillid til det indre marked, er, at der sættes bevidst ind på at værne om forbrugernes rettigheder.

1.5. I den sammenhæng overrasker det ØSU, at Kommissionen ikke kommer ind på konkurrencepolitikkens betydning for realiseringen af forbrugerpolitiske målsætninger. Konkurrencepolitikken sigter i alt væsentligt på at åbne markeder og forhindre virksomheder i at indtjene uberettigede profitter ved hjælp af konkurrencebegrænsende foranstaltninger på bekostning af forbrugere og virksomheder, der holder sig til konkurrencereglerne. Konkurrencens fordele for forbrugeren kommer til udtryk i øgede valgmuligheder, et udbud af varer og tjenester, der i højere grad retter sig efter forbrugerens behov, og lavere priser.

1.6. ØSU havde også gerne set, at Kommissionen havde gjort sig nogle overvejelser over, hvilken indflydelse subsidiaritetsprincippet øver på dens valg af prioriterede emner. Hvor sigter Kommissionen mod at foreslå harmoniserede løsninger, og hvor agter den at tilbyde medlemsstaterne en ramme eller andre instrumenter for hjælpe dem til at finde løsninger på problemerne? At kommissæren med ansvar for forbrugerpolitik ikke vil være den udfarende kraft i flertallet af disse spørgsmål, er også et forhold, som Kommissionen skal være opmærksom på. ØSU er interesseret i at vide, om Kommissionen ser et behov for yderligere foranstaltninger for at lette integreringen af forbrugerhensyn i andre politikker.

1.7. Fra et analytisk synspunkt ville budskabet i den foreliggende meddelelse have vundet i overbevisning, hvis der havde været anvendt en mere stringent metodologi: 1) indkredsning af problemer, 2) mål i forbrugerpolitikken og 3) strategi.

1.8. Den omstændighed, at Kommissionen har forskudt tyngdepunktet i sin prioritering, følger af et vigtigt kendetegn ved forbrugerpolitikken: da den går på tværs af politikområder, vil den altid følge den økonomiske udvikling og andre udviklingstendenser i samfundet. Den vil altid være i bevægelse. Og der vil altid være nye områder for forbrugerpolitikken.

1.9. ØSU anmoder kraftigt Kommissionen om snarest at fremlægge mere konkrete forslag til udmøntning af de ofte meget vage tanker, som præger Kommissionens prioriteter. Ingen forventer af Kommissionen, at den her og nu angiver præcist, hvilken indsats der er brug for for at nå de mål, der knytter sig til disse nye områder, men på den anden side må de første skridt i retning af at give udspillene mere substans heller ikke lade vente for længe på sig. Formålet med denne udtalelse er at bidrage til den offentlige debat, der er nødvendig for at opnå mere klarhed, og ØSU håber, at andre kredse også vil give deres skærv.

1.10. ØSU henviser til sin nyligt afgivne udtalelse om »Forbrugerbeskyttelsen i det indre marked: muligheder og hindringer« (), hvor ØSU kommer med en række vægtige kommentarer, som man ikke vil gentage på dette sted.

2. Indsatsområderne

2.1. Oplysnings- og uddannelsesindsats

2.1.1. Oplysning og uddannelse har altid været grundpillen i forbrugerpolitikken. Den fundamentale betydning af denne politik har længe været anerkendt; så tidligt som i 1972 udråbte Det Europæiske Råds topmøde således retten til information og uddannelse til en af de fem forbrugerrettigheder. Forbrugernes frie valg er noget helt centralt i enhver markedsorienteret økonomi, og valg på et velinformeret grundlag forudsætter jo et gennemsigtigt marked.

2.1.2. ØSU støtter fuldt og helt den vægt, der lægges på oplysning og uddannelse. Det understreger behovet for synlig, let læselig og let forståelig oplysning. Forbrugerne skal oplyses om deres rettigheder, så de kan nyde dem til fulde, og om deres forpligtelser, så de kan opfylde dem behørigt. Skal oplysningerne være nyttige, må de gives i et sprog, som forbrugerne forstår.

2.1.3. Udbyderne af varer og tjenester kunne forbedre kvaliteten af sektorspecifikke varedeklarationer i en dialog med forbrugerorganisationerne. De initiativer, der for nyligt er taget for at udvikle, tiltræde og indføre kodekser for standardiserede sektorspecifikke varedeklarationer på EU-niveau, bør videreføres. Udviklingen af standardiseret vareoplysning () er et nøglebidrag i retningen af forbedret markedsgennemsigtighed. Hvis disse aspekter skal indgå i en vellykket markedsføringsstrategi, kunne der i samarbejde med organisationer med varekundskab på efterspørgselssiden og »videncentre« (som Kommissionen omtaler) gøres bedre brug af producentens egen viden om varernes egenskaber og anvendelse.

2.1.4. Ud over leverandørens pligt til at informere forbrugerne korrekt om sine varer og tjenester, understreger ØSU, at forbrugerorganisationernes også kan give forbrugerne objektiv rådgivning, vejledning og information.

2.1.5. ØSU understreger, at der tilkommer medlemsstaterne en central opgave med hensyn til at fremme forbrugeruddannelse, i mangel af hvilken oplysningerne ganske enkelt ikke vil blive opfanget. Basalt kendskab til forbrugerrettigheder og -forpligtelser og til markedernes funktionsmåde er nødvendigt for at kunne vurdere informationerne. Forbrugeruddannelse bør starte allerede i grundskolen.

2.1.6. ØSU foreslår Kommissionen, at der af hensyn til forbedret forbrugeroplysning udstikkes en referenceramme for forbrugeruddannelsespolitikken, der dækker hele forløbet lige fra grunduddannelse til højere uddannelse, så at medlemsstaterne har et grundlag for en positiv indsats på området.

2.1.7. Også undervisere bør løbende tilbydes efteruddannelse i forbrugerspørgsmål på de forskellige niveauer.

2.1.8. ØSU anmoder Kommissionen om at klarlægge, hvilke skridt den agter at tage på baggrund af Rådets resolution fra november 1995, hvori Kommissionen anmodes om inden udgangen af 1996 at undersøge, om der vil være behov for at tage initiativer på EU-plan for at forbedre informationsudvekslingen og samarbejdet mellem medlemsstaterne på forbrugeruddannelsesområdet.

2.1.9. ØSU støtter prioriteringen af uddannelsesområdet, uden at der dog skal satses så kraftigt på dette felt, at det sker på bekostning af andre livsvigtige forbrugerinteresser.

2.2. Regelrammen og det indre marked

2.2.1. ØSU bifalder fremlæggelsen af et forslag til direktiv om søgsmål med nedlæggelse af påstand om forbud inden for området beskyttelse af forbrugernes interesser og af Kommissionens meddelelse vedrørende en »Handlingsplan om forbrugernes klagemuligheder og om bilæggelse af tvister på forbrugerområdet inden for enhedsmarkedet« (). Det er enig i, at begge initiativer (som det udtaler sig om i en særskilt udtalelse, der er under forberedelse) vil bidrage til virkeliggørelsen af det indre marked.

2.2.2. Det er ØSU's opfattelse, at fuldførelsen af det indre marked set fra et forbrugersynspunkt kræver yderligere foranstaltninger. Det henviser her især til sine bemærkninger om manglerne ved artikel 129 A (); det håber, at denne artikel vil blive revideret på regeringskonferencen, som det da også er foreslået af nogle medlemmer af refleksionsgruppen. Endvidere glæder ØSU sig over, at Kommissionen endelig har forelagt et forslag til opfølgning af grønbogen om forbrugsvaregarantier og eftersalgsservice (), som det straks vil fremsætte en udtalelse om. ØSU anmoder kraftigt Kommissionen om at fremlægge et forslag til ændring af produktansvarsdirektivet, så det udvides til også at omfatte ikke-forarbejdede landbrugsvarer (). Endelig venter ØSU utålmodigt på nye kommissionsudspil om tjenesteydelsesansvar, og det anmoder Kommissionen om at undersøge, om der er behov for at tage EU-lovgivningsinitiativer for at beskytte forbrugerne på baggrund af den stadigt voksende mangfoldighed af markedsføringsformer, der benyttes ved salget af serviceydelser.

2.2.3.1. ØSU bifalder, at Kommissionen lægger vægt på at sikre, at markedslovgivningen gennemføres korrekt og noterer sig Kommissionens igangværende evaluering af håndhævelsen af lovgivningen, hvor den vurderer dens følgevirkninger for forbrugerne og kommer med forslag til nødvendige justeringer. ØSU er specielt interesseret i sådanne analyser af produktansvars- og produktsikkerhedslovgivningen.

2.2.3.2. ØSU minder i den forbindelse om, at Kommissionen og Europa-Parlamentet har bekendtgjort, at de har til hensigt at arbejde tæt sammen med ØSU, som »har den faglige indsigt og den politiske fornemmelse, som er nødvendig« () for en konstant vurdering af EU-lovgivningens effektivitet. ØSU bekræfter, at det med henblik herpå er villig til permanent at arbejde snævert sammen med EU-institutionerne og de relevante faglige organisationer og til at yde fuld støtte til den igangværende undersøgelse af det indre markeds effektivitet med særligt henblik på at evaluere dets virkninger for forbrugerne og på at fremsætte forslag til hensigtsmæssige tilpasninger.

2.2.3.3. I det perspektiv opfordrer ØSU Kommissionen til at fremsætte forslag til forbedrede strukturer for informationsudveksling på EU-plan med det formål at sikre systematisk og konsekvent overvågning, analyse og information om de farer og risici, som forbrugerne i Europa udsættes for, og om den faktiske gennemførelse af eksisterende EU-lovgivning og -aktioner.

2.2.4. Øget konkurrence i markedssektoren og (forudsat, at der værnes om vitale samfundsinteresser) videre liberalisering vil normalt være til forbrugernes fordel. Skal forbrugernes tillid til det indre marked forstærkes, er der imidlertid behov for en helhjertet indsats for at liberalisere markeder, der fortsat er kraftigt beskyttet. En revision af den fælles landbrugspolitik under en forbrugersynsvinkel efterlyses. Lige så vigtige er Kommissionens bestræbelser for at liberalisere energimarkedet. Endelig er tiden inde til at tage skridt til at standse samordnet praksis med hensyn til fastsættelse af passagerflytariffer ().

2.3. Finansielle tjenesteydelser

2.3.1. ØSU hilser opregningen af problemområder velkommen. Det havde gerne set en tidsplan for de aktioner, Kommissionen overvejer.

2.3.2. ØSU bifalder Kommissionens forslag vedrørende den videre undersøgelse af forbrugerkreditmarkedet (); det efterlyser også en løsning på det problem, at finansielle tjenesteydelser er holdt uden for fjernsalgsdirektivet. Konkret anmoder ØSU Kommissionen om at fremlægge et forslag til lovgivning om minimumskrav i forbrugerbeskyttelsen i forbindelse med fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. Det hilser det velkommen, at banksektoren har givet tilsagn om at komme med egne løsningsforslag.

2.3.3. Det er med beklagelse, at ØSU erfarer, at bank- og nonbank-betalingskortudstedernes efterlevelse af henstillingen om betalingssystemer () har været meget varierende og undertiden lader uendeligt meget tilbage at ønske, således som det fremgår af BEIK-undersøgelser og af en studie af Mitchell og Thomas fra 1994. Da det således må konstateres, at disse ikke-bindende foranstaltninger yder en utilstrækkelig beskyttelse af kortindehavernes økonomiske interesser, anmoder ØSU Kommissionen om snarest at foreslå lovregler, der yder de europæiske forbrugere tilstrækkelig og lige beskyttelse. Den rivende udvikling inden for kort udstedt af udbydere uden for banksektoren stiller krav om hurtig indgriben. ØSU opfordrer Kommissionen til, når den fremlægger sine forslag, at tage hensyn til den studie af problemstillingen, den lod gennemføre i 1995, og tillige medinddrage indholdet af den nye adfærdskodeks, som banksektoren forelagde sidste år.

2.3.4. Specielt hvad angår finansiel service kan man i øjeblikket overalt i EU iagttage fremkomsten af komplicerede skræddersyede (individuelle) tjenester, der indeholder opsparings-, forsikrings- og formueplaceringselementer og indebærer langfristede aftalemæssige forpligtelser. Det bliver stadig vanskeligere for forbrugerne at vælge den »pakkeløsning«, der bedst tilgodeser deres behov, og lige så problematisk bliver det at sammenligne nettofordelene ved de forskellige tilbud. Forbrugerne skal bevidstgøres og advares om, at det finansielle marked altid vil rumme risici, og at de ikke har nogen sikkerhed for afkastet af en kapital, i det øjeblik de bevæger sig uden for de velkendte klassiske anbringelsesformer. Netop »risikokomponenten« gør det vanskeligt at vurdere nettoafkastet af individuelle tilbud. At fremtiden pr. definition er usikker, er imidlertid ikke ensbetydende med, at denne usikkerhed ikke kan reduceres - det har man jo bevist andetsteds. Hvis man forestiller sig, at i) de antagelser, som de finansielle institutioner selv lægger til grund i deres forudsigelse af det forventede afkast, offentliggøres i standardiseret form, at ii) antagelser om ikke-påvirkelige variable sættes på en fællesnævner, samt at iii) afkastet over en forudgående periode er kendt, har forbrugerne et informativt grundlag for at kunne sammenligne forskellige tilbud fra selskaber og afgøre, hvilket der er mest attraktivt. Det er altså fuldt ud muligt og tilmed højst ønskeligt, at der udvikles informative værktøjer, som gør det lettere for forbrugeren at træffe et velfunderet valg - og herved er vejen banet for egentlig konkurrence.

2.3.5. ØSU anser det ligeledes for vigtigt, at det omhyggeligt undersøges, hvordan forbrugerne kan drage - eller faktisk drager - fordel af det indre marked på det forsikringsmæssige område, og i givet fald at fremlægge forslag til en løsning på de problemer, der måtte blive blotlagt. I sin egenskab af observationscenter for det indre marked er ØSU villig til at støtte EU-institutionerne i denne henseende. På grund af de multinationale faktorers kraftige indflydelse på det europæiske forsikringsmarked vil ØSU især være opmærksom på at sikre en strikt gennemførelse af EU's monopolbestemmelser.

2.3.6. ØSU skal atter en gang understrege, at beskyttelse af forbrugerinteresser er en afgørende forudsætning for en gnidningsløs indførelse af den fælles mønt (). Forbrugerpolitikken på dette område er absolut nødvendig for at skabe tillid hos forbrugeren til det indre marked.

2.3.7. Det hilser med tilfredshed, at kommissæren med ansvar for det indre marked og finansielle tjenesteydelser på det tredje europæiske forbrugerforum annoncerede, at der vil blive nedsat et arbejdsudvalg under GD XV og GD XXIV. Det håber, at dette udvalg vil bidrage til et samarbejde på tværs af generaldirektoraterne og medvirke til, at de efterlyste forslag snarest fremlægges og vedtages i tide.

2.4. Samfundsvigtige offentlige tjenester

2.4.1. ØSU glæder sig over den bevågenhed, samfundsvigtige offentlige tjenester har i Kommissionen. Det konstaterer, at Kommissionen ikke har defineret »samfundsvigtige offentlige tjenester«. Ved denne form for tjenesteydelser () forstår ØSU tjenesteydelser, som udbydes af samfundet (staten, kommunerne eller offentlige organer), eller tjenesteydelser, som udbydes af den private sektor under vilkår, der er regulerede på grund af den betydning, den offentlige myndighed tillægger kvaliteten af eller adgangen til disse tjenesteydelser (sundhedsydelser, uddannelse, kollektiv transport, museer, osv.).

2.4.2. Set ud fra forbrugernes synspunkt er offentlige tjenesteydelser af største betydning, eftersom alle disse tjenesteydelser jo har det til fælles, at forbrugerne i modsætning til, hvad der er tilfældet på et normalt vare- eller servicemarked (som er kendetegnet ved konkurrence), ikke har nogen eller i hvert fald kun en begrænset valgmulighed med hensyn til udbyder. Desuden bestemmes udvalg, mængde, kvalitet og pris på disse tjenesteydelser ikke af markedskræfternes frie spil via udbud og efterspørgsel, men af politikerne eller af de regulerende myndigheder.

2.4.3. Derfor fungerer disse markeder ikke altid effektivt. Det er både i den enkelte forbrugers og det offentliges interesse at forbedre kontinuiteten, effektiviteten og kvaliteten i udbuddet af disse offentlige tjenester, og det vil øge forbrugerens velfærd og føre til offentlige udgiftsbesparelser.

2.4.4. ØSU er enig i, at der i nogle tilfælde kan skabes mere konkurrence ved at liberalisere disse tjenester (dette kan f.eks. være tilfældet inden for (dele af) den kollektive transport) (). Men visse tjenesteydelser vil det ikke altid være muligt at udbyde på et konkurrencemæssigt grundlag, fordi der er tale om et (område-) monopol (f.eks. kommuners og offentlige værkers naturlige monopoler). Hertil kommer, at det offentlige skal sikre forbrugerne adgangen til væsentlige tjenesteydelser af rimelig kvalitet. Det skal også påse, at mindre velstillede forbrugere ikke udelukkes fra disse tjenesteydelser.

2.4.5. Der kan opstilles kvalitetsindikatorer for forskellige typer af tjenesteydelser (). Opstilling af normer for krav til bestemte offentlige tjenesteydelser, der ikke kan eller ikke bør liberaliseres (fuldstændigt), kan også bidrage til at forbedre servicekvaliteten og nedbringe priserne. Det er af allerstørste vigtighed at udarbejde en standard for det ansvar, udbyderen af sådanne tjenesteydelser har over for forbrugeren. Måske vil erfaringerne fra »The Citizen's Charter« () og eventuelt andre forsøg () give os de relevante informationer. En horisontal indgangsvinkel til højnelse af kvaliteten af disse offentlige tjenesteydelser er også mulig. De horisontale aspekter vedrører den kontraktlige forbindelse mellem forbruger og operatør, mulige former for forbrugerrepræsentation, klagebehandling m.v. ().

2.4.6. Forbrugerne bør inddrages og gives medindflydelse i forbindelse med oprettelsen af sektorielle forbrugerpaneler i medlemsstaterne, specielt på områder, hvor regulerende myndigheder kontrollerer forpligtelser til offentlig service samt priser. Sådanne forbrugerpaneler, hvori der skal sidde repræsentanter for forskellige grene af det økonomiske og sociale liv, herunder for den enkelte borger, skal have ret til at informere brugerne, modtage og undersøge klager og i givet fald henvise sager til den regulerende myndighed med henblik på sanktionering. De bør finansieres af den regulerende myndighed eller af udbyderen af offentlig service.

2.4.7. ØSU appellerer til Kommissionen om at udsende en grønbog, der giver retningslinjer for, hvordan forbrugeren kan få mere at skulle have sagt med hensyn til udbydelsen af disse tjenesteydelser, deres kvalitet og virkningerne på priser og tariffer. I henhold til subsidiaritetsprincippet vil ansvaret for tiltag i denne retning primært ligge hos medlemsstaterne.

2.5. Informationssamfundet

2.5.1. I en nær fremtid vil næsten enhver borger og forbruger mærke følgevirkningerne af den nye informations- og kommunikationsteknologi. Den vil føre til innovationer i forbrugssektoren og vil revolutionere fremstillingen og markedsføringen af varer og tjenesteydelser. Virkningerne heraf vil skylle ind over de enkelte markeder og områder som sundhedsvæsen, trafik og undervisning. På den baggrund er ØSU overbevist om, at aktiv involvering af forbrugerne (forbrugerorganisationerne) i udformningen af dette informationssamfund er en forudsætning for dets potentielle succes.

2.5.2. Kommissionen har allerede fremlagt en række forskellige forslag, der direkte sigter på udviklingen af informationssamfundet, og om hvilke ØSU har fremsat udtalelse (). Skønt forbrugeraspekterne har Kommissionens og ikke mindst ØSU's bevågenhed, er konstant årvågenhed påkrævet, hvis man ønsker at være på højde med ny viden og med den seneste udvikling. ØSU opfordrer indtrængende Kommissionen til at arbejde tæt sammen med såvel ØSU som med Forummet for Informationssamfundet i iværksættelsen af kontinuerlige analyser og til at undersøge til bunds, hvad alle disse ændringer betyder for forbrugerne, og hvad de forskellige aktører skal foretage sig for at fremme fuld og tilfredsstillende forbrugerinvolvering i dette nye informationssamfund.

2.5.3. ØSU kan tilslutte sig den linje, Kommissionen har afstukket på dette indsatsområde. Udformningen af mekanismer stiller krav om særlig omhu, så at man ikke marginaliserer store grupper af (mindre privilegerede) forbrugere. Der må udvikles forbrugervenlig teknologi, der kan bruges af almindelige mennesker, som udfører almindelige opgaver.

2.5.4. ØSU gør opmærksom på andre vigtige hensyn, som ikke er nævnt i Kommissionens meddelelse. Det anerkender f.eks. de potentielle fordele ved udviklingen af elektroniske lægelige registre til brug for behandlingen af patienter/forbrugere. Men før sådanne registre kan blive operative, må der findes løsninger på, hvordan man beskytter følsomme personoplysninger (). Der bør indføres sanktioner over for enkeltpersoner, virksomheder og offentlige myndigheder, som bruger disse data uden autorisation. Ansvaret for, at disse forpligtelser overholdes, ligger hos medlemsstaternes myndighed.

2.5.5. Andre hensyn vedrører kvalitetsstandarder, videreudvikling af konceptet »universel tjeneste«, kontraktlige forbindelser og vilkår samt sikkerhed i transaktioner. Disse sider bør også dækkes i meddelelsen.

2.5.6. Kommissionen bør se på, hvilke krav de forskellige operatører stiller i forbindelse med bindende aftaler underskrevet af forbrugerne for at vurdere behovet for fortrydelsesfrist, opsigelse afkontrakten til dens udløb uden fastlagt strafbeløb og kontraktens ophør i tilfælde af mangler ved varer eller tjenester.

2.6. Levnedsmiddelområdet

2.6.1. Kommissionens omtale af forbrugergruppers undersøgelser af kontrollen med sikkerheden og renheden på levnedsmiddelområdet er blevet højaktuel i forbindelse med de EU-foranstaltninger, der for nylig blev truffet til bekæmpelse af BSE (kogalskab) i UK. Tilfældet understreger behovet for at styrke kontrolmyndighederne, så forbrugerne har sikkerhed for, at hensynet til folkesundheden går forud for økonomiske interesser, da forbrugerne ellers totalt vil miste tilliden. ØSU udtrykker interesse for Kommissionens bebudede analyse og forslag.

2.6.2. ØSU stiller sig kritisk, hvis Kommissionens bemærkninger vedrørende levnedsmiddelmærkning skal forstås således, at de eksisterende krav til levnedsmiddelmærkning kan bortfalde. De oplysninger, der kræves ifølge EU-mærkningslovgivningen, er meget vigtige for forbrugerne. Ud over at give vigtige oplysninger om levnedsmidlers holdbarhed, brugsvejledninger m.v., indeholder varedeklarationen også en liste over de levnedsmiddelingredienser, der er af særlig vigtighed for allergikere eller personer, der ønsker at undgå visse fødevarebestanddele af religiøse, helbredsmæssige eller andre grunde. Endvidere må det ikke underkendes, at klar og bedre forbrugeroplysning om levnedsmidler er vigtig for opretholdelsen af forbrugernes tillid.

2.6.3. ØSU støtter Kommissionens bemærkning om, at en række væsentlige forbrugerinformationsbehov ikke er dækket overhovedet. Det anbefaler, at Kommissionen kommer med forslag til en lovgivning, der kræver mærkning af alkoholholdige drikkevarer og obligatorisk angivelse af næringsværdien, og at den tager under overvejelse at ændre gældende mærkningsregler, så der kræves angivelse af mængden af ingredienser, når disse indgår med en værdi, der overskrider en bestemt grænse.

2.6.4. Disse synspunkter støttes af nyere europæiske undersøgelser () i seks medlemsstater. Undersøgelserne viser, at forbrugerne blandt alle de lovpligtige oplysninger på levnedsmiddeldeklarationen overvejende er interesserede i sidste salgsdato, listen over ingredienser og opbevaringsvejledningen.

2.6.5. Princippet om, at al information skal gives på de(t) nationale sprog afstedkommer alvorlige plads- og læselighedsproblemer på flersprogede deklarationer. Næringsværdiangivelser er et godt eksempel. Næringsindholdet er næsten altid anført i UK, hvor deklarationen overvejende vil være ensproget; det er imidlertid ikke tilfældet andre steder, hvor den flersprogede deklaration stiller for store pladskrav.

2.6.6. Kommissionen bør derfor søge at finde frem til egnede symboler som betegnelse for de forskellige næringskomponenter. Symboler anvendes eksempelvis med succes i vaskeanvisninger og til mærkning af hovedmaterialerne i fodtøj ().

2.6.7. Samme undersøgelse afslørede også, at forbrugerne er mindre interesserede i angivelser af næringsindholdet. Det kan skyldes, at forbrugerne endnu ikke er tilstrækkeligt fortrolige med næringsværdideklarationer, og derfor måske ikke altid umiddelbart forstår dem. Der må sættes forstærket ind med oplysnings- og uddannelseskampagner, for at næringsværdiangivelserne kan opfylde deres formål. Undersøgelsen omtaler også en anden faktor i sin konklusion (side 28): »Uheldigvis er disse informationer, på den måde de præsenteres for indeværende, kun forståelige for et mindretal«. Det er altså vigtigt, at denne oplysning gives i et klart og forståeligt sprog. Det gælder også angivelsen af ingredienserne. ØSU bifalder Kommissionens planer om at tage levnedsmiddelmærkningen op til revision med sigte på at forenkle den og at tilpasse den bedre til forbrugernes (eller rettere de forskellige forbrugergruppers) behov for information, men den bedes samtidig mærke sig, hvad der står i første punktum af punkt 2.6.2 ovenfor.

2.6.8. ØSU anmoder kraftigt Kommissionen om at tage spørgsmålet om »food claims« (fabrikantens påstand om bestemte egenskaber ved levnedsmiddelet) op i den kommende grønbog om levnedsmiddelspørgsmål. Sådanne påstande er vigtige for forbrugerne, der bliver mere og mere bevidste om betydningen af en sund kostsammensætning. På den baggrund bør der gælde strenge regler for anvendelsen af sådanne påstande i almindelighed og for påstande om næringsindholdet i særdeleshed.

2.6.9. ØSU går ind for en dækkende forordning vedrørende nyudviklede levnedsmidler og nyudviklede fødevareingredienser. Det anerkender de potentielle fordele, disse produkter kan indebære for forbrugerne og for miljøet. I en række medlemsstater er sådanne genmanipulerede ingredienser allerede i anvendelse. Der er hårdt brug for en EU-lovgivning, der garanterer sikkerheden af disse levnedsmidler på europæisk plan ().

2.6.10. Meget står tilbage at gøre for at opnå forbrugernes accept af og tillid til (tilladte) genmanipulerede organismer i levnedsmidler. Følgende kan tjene som et eksempel til efterfølgelse på, hvordan handelen, industrien og forbrugerorganisationerne kan forene indsatsen i en ansvarlig fælles tilgang.

I Holland blev der i 1991 nedsat en uformel konsultativ gruppe vedrørende bioteknologi sammensat af repræsentanter for levnedsmiddelindustrien, forbrugerorganisationer og miljøorganisationer, der fik til opgave at drøfte forudsætningerne for en ansvarlig markedsintroduktion af genmanipulerede levnedsmidler. Gruppen offentliggjorde resultaterne af sit arbejde i foråret 1995, eftersom der ikke var skred i beslutningstagningen på EU-plan. Den aftale om mærkning, man nåede frem til, lå tæt op ad, hvad Europa-Parlamentet nåede frem til under sin andenbehandling.

2.6.11. Den hollandske gruppe inddeler varer og ingredienser i kategorier, der kræver mærkning henholdsvis er undtaget fra mærkning. I princippet er der mærkningspligt for levnedsmidler og ingredienser, som er eller indeholder genmanipulerede organismer. Denne pligt kan kun fraviges, hvis mærkning ikke længere er meningsfyldt, eller af praktiske grunde. Der er ingen egentlig aftale mellem parterne, når det gælder mærkningskrav til processer, hvor disse organismer ikke (længere) er til stede i levnedsmidler. De udestående punkter er også opregnet og opført på den konsultative gruppes dagsorden med henblik på videre drøftelse i gruppen. De aftaler, der kommer i stand i gruppen, er et vigtigt element i udformningen af den lovgivning, der skal regulere nyudviklede levnedsmidlers adgang til det hollandske marked. I UK findes der i øvrigt en lignende konsultationsprocedure for tilladelse af genmanipulerede levnedsmidler.

2.7. Bæredygtigt forbrug

2.7.1. ØSU er enig i kravet om et bæredygtigt forbrug, dvs. et forbrugsomfang (og -mønster), som kan opretholdes uden at skade eller forringe mulighederne for dækningen af vores børns eller børnebørns behov. Hvad der nærmere ligger i begrebet »bæredygtigt forbrug« er imidlertid ikke tydeligt. Overordnet er målet med et bæredygtigt forbrug at reducere miljøpåvirkningen fra forbruget af varer og tjenester. Forbrugerne kan øve et pres gennem deres forbrugsvalg, men i hvilket omfang de kan påvirke udbuddet af varer og tjenester, er det ikke altid lige så enkelt at svare på.

2.7.2. Det er producenten, der sidder inde med den nødvendige viden om, hvordan man udvikler produkter og emballager på en mere miljøvenlig måde, og det er det offentlige, som afhængigt af, hvad der er teknologisk muligt, eventuelt indfører strengere miljøkrav til varer og produktionsprocesser. Staten kan også gennem skattemæssige incitamenter stimulere afsætningen af mindre miljøbelastende varer.

2.7.3. Hos forbrugerne er der en voksende bevidsthed om miljøforringelser og dermed også en større tilbøjelighed til at yde et mere aktivt bidrag til et sundere miljø, hvilket illustreres udmærket af den succes, man f.eks. har haft med mange affaldssorteringsordninger. Medlemsstaternes egne og EU's miljømærkningsordninger er rettet mod disse forbrugere. Målet med ordningerne er markedsføring af mere miljøskånende varer og forbrugeroplysning om disse varer ().

Forskning viser, at forbrugerne er rede til at købe sådanne varer () selv til en pris, der er lidt højere end for sammenlignelige varer, forudsat varen er af en rimelig kvalitet. ØSU er enig med Kommissionen i, at forbrugerne kun kan træffe disse valg under forudsætning af, at de sikres oplysning om de relevante miljømæssige og kvalitetsmæssige aspekter.

2.7.4. Det er beklageligt, at det fortsat kun er få producenter, der er rustet til at tage konkurrencen op på markedet med sådanne miljøvenlige produkter, jf. hvad der fremgår af resultaterne af forskellige nationale miljøprogrammer og af EU's miljømærkeordning.

2.7.5. Blandt andet som følge af de handelshindringer, de nationale ordninger skaber, ligger miljømærkningens fremtid i en styrkelse af EU-ordningen, mens de nationale ordninger kun bør gælde for typiske hjemmemarkedsvarer. Øget samarbejde og koordinering mellem de nationale instanser om fastlæggelse af kriterier for tildeling af miljømærker vil være et første ønskeligt skridt i den retning.

2.7.6. Med revisionen af Rådets forordning 880/92 bør vægten lægges på en forenkling af procedurerne for vedtagelse af miljøkriterier, således at de byrder, fabrikanten har i forbindelse med efterlevelsen af kravene, lettes. Det må også undersøges, hvorledes omkostningerne ved ordningen kan nedbringes. De kompetente organer, der opstiller kriterierne, kunne eventuelt tildeles en øget rolle. Samrådsforummet spiller en meget vigtig rolle, da det sikres indflydelse i bredere kredse i den europæiske offentlighed.

2.7.7. Miljøsektionens sekretariat i ØSU tjener som kontaktled for forummet og er bindeleddet til Kommissionen. Det yder forummet bistand med udarbejdelse af udtalelser og varetager også andre sekretariatsfunktioner. Denne uformelle støttefunktion må nu formaliseres ved en ændring af artikel 6 i forordningen, eftersom dette sektionssekretariat danner en ideel ramme for forummets virksomhed.

2.8. Forbrugerdeltagelse

2.8.1. ØSU deler Kommissionens håb om, at de ændrede høringsprocedurer i relation til forbrugerne vil sikre, at man hurtigt kan skaffe sig kendskab til forbrugernes synspunkter. ØSU erkender, at det nye forbrugerudvalg er opbygget i overensstemmelse med Kommissionens almindelige model for sådanne udvalg, men er samtidig forbavset over, at det er Kommissionen, der bestemmer, hvem der skal være medlemmer af forbrugerudvalget, og hvornår det skal træde sammen. Det turde være klart, at retten til repræsentation må indebære, at forbrugerorganisationerne selv bestemmer, hvem der skal repræsentere dem, og selv tager stilling til, hvornår det er betimeligt at rådgive Kommissionen. Denne ret bør desuden ikke være begrænset til forslag inden for forbrugerpolitikken i snæver forstand, men bør udvides til at også omfatte (vigtige) tværgående forbrugerpolitiske problemstillinger.

2.8.2. Støtte fra Kommissionen til forbrugerorganisationer i Sydeuropa er vigtig. Det må på den anden side erkendes, at denne opgave i henhold til subsidiaritetsprincippet principielt tilkommer de pågældende nationale myndigheder selv.

2.8.3. ØSU lægger stor vægt på forbrugerrepræsentation i standardiseringsarbejdet. Det glæder sig over Kommissionens tilsagn om at støtte denne repræsentation gennem ANEC (Den europæiske sammenslutning for koordinering af forbrugerepræsentationen i forbindelse med standardiseringsarbejde), der giver et godt udgangspunkt for medindflydelse på europæisk standardiseringsarbejde.

2.9. Udvikling af forbrugerpolitik i de central- og østeuropæiske lande

2.9.1. Skønt forbrugerpolitikkens primære funktion er legitim beskyttelse af forbrugernes interesser, er det meget vel tænkeligt, at udviklingen af en forbrugerpolitik i Central- og Østeuropa vil være af grundlæggende betydning for disse landes overgang fra centraldirigeret økonomi til markedsøkonomi.

2.9.2. Problemerne i disse lande, specielt i det tidligere Sovjetunionen, er enorme og griber ind over hinanden. Produktionsfaldet er enormt. Markedet er oversvømmet af udenlandske varer, ofte af lav kvalitet, eller af efterlignede varer. Disse varer () foretrækkes fortsat ofte frem for varer produceret på hjemmemarkedet, som fik et dårligt ry i kommandoøkonomiens epoke. Det ville være tilrådeligt, om EU og andre eksportlande afstod fra at eksportere lavkvalitetsvarer til denne region, da der ikke foregår behørig kontrol i disse lande. Hvis lavkvalitetsvarernes fremtog ikke standses, kan det meget vel ud over at forsinke landenes økonomiske genopbygning også føre til, at de fattige befolkningsmasser mister troen på markedsøkonomien.

2.9.3. Sammenlignende vareundersøgelser, objektiv forbrugeroplysning og økonomisk beskyttelse af forbrugeren kan formentlig udfylde en central rolle ved at tilskynde hjemmemarkedsproducenterne til at præstere bedre og derigennem sætte fart i genopbygningen af den nationale produktionskapacitet.

2.9.4. Etableringen af uafhængige forbrugerorganisationer i disse lande bør støttes kraftigt. Udviklingen af det civile samfund () er af allerstørste vigtighed og et uomgængeligt element i en markedsøkonomi. Det civile samfund repræsenterer således samfundets etiske og kulturelle værdinormer. Det er det normative element i de love og regler, der regulerer markedsøkonomien.

2.9.5. Kommissionens GD XXIV kunne under TACIS' auspicier »adoptere« et land på overgang til markedsøkonomi, f.eks. Hviderusland.

2.9.6. ØSU er endvidere af den opfattelse, at GD XXIV bør bidrage aktivt til udviklingen og udmøntningen af forbrugerpolitikprojekter i PHARE- og TACIS-regi, da en sådan opbakning er af vital betydning for deres effektivitet.

2.10. Udviklingslande

2.10.1. I EU's bistandspolitik har man næppe endnu anerkendt den betydning og relevans, som forbrugerpolitiske hensyn har i EU's egne bistandsprogrammer. I en række medlemsstater har forbrugerorganisationerne imidlertid bidraget væsentligt til udformningen af den nationale bistandspolitik. IOCU, Consumer International's forgænger, har i øvrigt ydet en imponerende støtte til (nyetablerede) forbrugerorganisationer i den tredje verden.

2.10.2. Som påpeget ovenfor i punkt 1.8., er forbrugerpolitikken et (væsentligt) element i den politik, der sigter på økonomisk udvikling. Det gælder også udviklingen i tredjeverdenslande. Der kan her henvises til den vægt, hvormed FN's retningslinjer for forbrugerbeskyttelse () indgår i FN's udviklingsstrategi. Af særlig betydning for forbrugerne i den tredje verden er sektion G (foranstaltninger rettet mod specifikke områder) og kapitel IV om internationalt samarbejde.

Forbrugerorganisationerne i den tredje verden er særligt aktive, når det drejer sig om at værne om retten til sikkerhed og sundhedsydelser. De holder et vågent øje med markedet og har bevæget regeringer og internationale organisationer, såsom Verdenssundhedsorganisationen WHO og Codex Alimentarius-kommissionen, til at vedtage lovregler og kodekser for god praksis på området. Som tilfældet er i Central- og Østeuropa spiller forbrugerorganisationer en vigtig rolle i opbygningen af institutioner i disse lande, ligesom de er en vigtig faktor i deres økonomiske udvikling.

2.10.3. ØSU bemærker med tilfredshed, at forbrugerpolitikken skal yde et bidrag til EU's bistandspolitik, til gunst for forbrugerne i tredjeverdenslande.

3. Henstilling fra ØSU

Forbrugerne er en væsentlig faktor i udviklingen af en sund økonomi i medlemsstaterne. Det bør anerkendes både på europæisk og nationalt niveau gennem involvering af forbrugerne, helst på sektorielt grundlag for at fremme et effektivt engagement.

Som vedvarende handlingsplan på europæisk plan opfordrer ØSU Rådet, Parlamentet og Kommissionen til med støtte fra medlemslandenes parlamenter at udpege året 1999 eller 2000 til »Forbrugernes år« og at udforme sin handlingsplan i overensstemmelse hermed.

Bruxelles, den 11. juli 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Se f.eks. Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om »Det indre marked 1994« (KOM(95)238 endelig udg., punkt 319), hvor forbrugerens (centrale) rolle for et velfungerende indre marked slås fast.

() KOM(93) 378 endelig udg. - af 28. juli 1993.

() Se f.eks. Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om »Det indre marked 1995« (KOM(96)51 endelig udg., punkt 17.

() EFT nr. C 39 af 12. 2. 1996.

() Se også »Projekt vedrørende indførelse af standardiseret vareoplysning 1993-1995« i Holland. Som et resultat af dette projekt er standardiseret information om møbler, cykler, dyner og lim nu under udarbejdelse. I rapporten påpeges det, at en klar opbakning fra forbrugerorganisationernes side bag sådanne kodekser og en optagelse af disse kodekser i andre markedsførings- og varekvalitetsinitiativer vil øge erhvervslivets villighed til at tage del i disse bestræbelser.

() KOM(95) 712 endelig udg. af 24. 1. 1996 og KOM(96) 13 endelig udg. af 14. 2. 1996.

() EGT nr. C 39 af 12. 2. 1996, s. 55.

() KOM(93) 509 endelig udg. af 15. 11. 1993.

() Kommissionen aflagde ved slutningen af 1995 beretning (KOM(95) 617 endelig udg. af13.december1995) om anvendelsen af direktiv 85/374/EØF. Det konkluderede, at der ikke er behov for en ajourføring af den eksisterende lovgivning.

() Kommissionens arbejdsdokument om et strategisk program for det indre marked KOM(93) 256 endelig udg. af 2. 6. 1993, s. 23, punkt 33.

() Kommissionens forordning 93/1617/EØF af 25. 6. 1993, EFT nr. L 15 af 18. 1. 1994.

() KOM (95) 117 endelig udg. og KOM(96) 79 endelig udg.: Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 90/88, om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit.

() 88/590/EØF af 17. 11. 1988 (EFT nr. L 317 af 24. 11. 1988).

() EFT nr. C 18 af 22. 1. 1996, især del C, punkt 4 og 15. Se tillige Europa-Parlamentets betænkning om ØMU'en af 30. 11 . 1995, punkt 15 (EFT nr. C 339 af 18. 12. 1995).

() Offentlige tjenesteydelser kan også underopdeles i individuelle og kollektive goder. Kollektive goder er goder (eller tjenesteydelser), der ikke kan deles i portioner, som distribueres til enkeltpersoner og/eller sælges på markedet (eksempler er: forsvar, offentlig forvaltning, diger, osv.). Frugterne af disse tjenester tilflyder således alle borgere. Den individuelle forbruger kommer ind i billedet, når det drejer sig om individuelle (offentlige) tjenesteydelser.

() For flere enkeltheder henvises til udtalelsen om »Borgernes transportnet« (EFT nr. C 212 af 22. 7. 1996).

() Se f.eks. rapport fra Centre For Communications and Information Studies (London) til Kommissionen vedrørende telefontjenester for private forbrugere (reference 88/160) af oktober 1989. I denne rapport er der oplistet 8 (målelige) hovedkriterier for tjenesteydelsen (serviceomfang, fejlhyppighed, fejlafhjælpning, forbindelse af telefonsamtaler, stemmetransmissionskvalitet, fakturering, betalingstelefoner og operatørtjenesteydelser).

() Se også »Charter Checklist«: En forbrugercheckliste til brug for Citizen's Charter dokumenter, udarbejdet af det britiske National Consumer Council. Denne publikation indeholder forslag til udformningen og indholdet af »charters« og tjener indtil videre som et praktisk redskab til vurdering og forbedring af disse.

() F.eks.: Kvalitetsindikatorer for lokal miljøpolitik, udvikling af et instrument til kvalitetsmåling, en publikation udgivet (på hollandsk) af Konsumenten Kontakt (1993). I publikationen er fremlagt indikatorer for affaldsrenovation, gadefejning, gener fra hunde, osv.

() Se også udtalelse fra Det Europæiske Center for Offentlige Virksomheder (CEEP95/avis 16) om begrebet det almene tjenesteudbud inden for teletjenester (KOM(95) 682 endelig udg. af 25. januar 1995, kapitelV). Den blotlægger følgende gennemgående elementer: adgang inden for det geografiske område, overkommelige priser og ikke-diskriminerende adgang. Der henvises endvidere til ØSU's udtalelse om »Konkurrenceforhold på telekommunikationsområdet« (EFT nr. C 204 af 15. 7. 1996), hvor ØSU kritiserer mangelen på en definition af »offentligt telenet« og af »alment tjenesteudbud« (pkt. 2.2).

() Se f.eks. ØSU's udtalelse om Kommissionens meddelelse »På vej mod informationssamfundet«, EFT nr. C 39 af 12. 2. 1996 samt ØSU's udtalelse om den tilhørende handlingsplan, EFT nr. C 110 af 2. 5 1995.

() Se direktiv 95/46/EF, EFT nr. L 281 af 23. 4. 1995, s. 31, om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger.

() Consumer Families and Food Labelling in Europe: COFACE, april 1994, 35 sider (stikprøveundersøgelsen omfattede 5 000 familier).

() EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992 og EFT nr. L 100 af 19. 4. 1994.

() Se også enstemmig vedtaget ØSU-udtalelse (EFT nr. C 108 af 19. 4 . 1993). I skrivende stund har Rådet og Europa-Parlamentet endnu ikke løst de sidste udestående (mærknings-) problemer. For ØSU's position til mærkningskrav henvises til udtalelsens punkt 3.4.8 og 3.5 ØSU vil blive involveret yderligere som følge af den forestående revision af direktiv 90/219 og 90/220, hvor der er problemstillinger som høring og information af offentligheden og etiske aspekter.

() F.eks. EU's miljømærkningsforordning EØF/880/92 af 23. 3. 1992, artikel 1.

() Se f.eks.: Europæerne og Miljøet: Eurobarometer 43.1 bis, en rapport udarbejdet for Europa-Kommissionen af INRA (Europe) - ECO, november 1995. Der henvises også til den tidligere nævnte Coface-undersøgelse.

() De central- og østeuropæiske landes overordnede handelsmæssige situation er naturligvis langt mere kompleks end det billede, der fremstår af denne behandling af et delproblem. For et mere fuldstændigt billede kan f.eks. henvises til ØSU's Landbrugssektions belysning af følgerne for den fælles landbrugspolitik af de central- og østeuropæiske landes tiltrædelse af EU.

() Se også den særskilte udtalelse om »Udviklingsbistand, god forvaltningspraksis og erhvervs- og interessegruppernes rolle«.

() FN-generalforsamlingsresolution 39/248, bilag, af 9. april 1995.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Forkastet ændringsforslag

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 2.8.4

Følgende indføjes som nyt punkt 2.8.4:

»ØSU henstiller til Kommissionen i sin udtalelse i henhold til EF-traktatens artikel 195, stk. 2, at anbefale alle medlemsstaterne blandt kandidaterne til medlemskab af ØSU at indstille mindst en repræsentant for forbrugerne«.

Begrundelse

Det ville være hensigtsmæssigt for at sikre en mere pluralistisk sammensætning af ØSU i fremtiden at udnævne mindst en forbrugerrepræsentant fra hvert medlemsland.

Afstemningsresultat

For: 36, imod: 65, hverken for eller imod: 22.