Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen om udviklingen af den sociale dialog på fællesskabsplan« (97/C 89/12)

Europa-Kommissionen besluttede den 24. september 1996 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede J.J. van Dijk til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 13. januar 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 342. plenarforsamling af 29.-30. januar 1997, mødet den 29. januar 1997, med 78 stemmer for, 50 imod og 20 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Generelle bemærkninger

1.1. ØSU udtaler sin påskønnelse af, at Kommissionen har udsendt denne vigtige og informative meddelelse.

1.2. I meddelelsen koncentrerer Kommissionen sig om alle former for drøftelser mellem arbejdsgivere og arbejdstagere på europæisk plan.

1.3. Om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs position siges der intet i meddelelsen. I sin egenskab af rådgivende forsamling bestående af repræsentanter for erhvervs- og samfundslivets organisationer i medlemsstaterne udgør ØSU en integrerende del af De Europæiske Fællesskabers institutionelle system ().

1.3.1. I traktaten hedder det om ØSU:

Udvalget skal i de tilfælde, der er nævnt i denne traktat, høres af Rådet eller Kommissionen. Disse institutioner kan høre Udvalget i alle tilfælde, hvor de finder det hensigtsmæssigt. Udvalget kan selv tage initiativ til at afgive udtalelse i tilfælde, hvor det finder det hensigtsmæssigt ().

1.3.2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg høres obligatorisk om næsten alle sager, der kan få sociale/arbejdsmarkedsmæssige og økonomiske konsekvenser, undtagen Den Økonomiske og Monetære Union (hvorom der dog i praksis for det meste også anmodes om udtalelse) ().

1.3.3. ØSU vil fremdeles søge at udbygge sin vigtige rolle, der er udtryk for ægte demokrati på det økonomiske og sociale område.

1.3.4. Det Økonomiske og Sociale Udvalgs sammensætning afspejler de ændringer, der er sket i samfundet. ØSU sikrer således forbindelsen mellem erhvervs- og samfundslivets organiserede aktører og Fællesskabets institutioner.

1.3.5. Af hensyn til fundamentale demokratiske principper er det nødvendigt, at ØSU deltager i Fællesskabets beslutningsproces, ikke mindst i de tilfælde, hvor beslutningstagerne ikke repræsenterer alle, der berøres af beslutningerne. ØSU forventer, at Kommissionen som »traktatens vogter« sørger for, at ØSU's udtalelse også indhentes i disse tilfælde.

1.4. Med meddelelsen ønsker Kommissionen at fremkalde en diskussion, for så i begyndelsen af 1997 at fremsætte konkrete forslag. For at strukturere diskussionen stilles der en række spørgsmål. ØSU besvarer de spørgsmål, det finder relevante.

1.5. Kommissionen skelner mellem borgerdialogen og den sociale dialog. I førstnævnte bestemmer Kommissionen, hvilke organisationer der høres, mens den sociale dialogs deltagerorganisationer selv bestemmer, hvem der må deltage i forhandlingerne. Af hensyn til resultaternes værdi er det tilrådeligt at lade flest mulige repræsentative europæiske organisationer, der opererer i det økonomiske og sociale kraftfelt, deltage i forhandlingerne. ØSU har for nylig givet udtryk for sit syn på denne sag, nemlig at repræsentanterne for de vigtigste økonomiske og sociale sektorer (hvortil ØSU helt afgjort regner de små og mellemstore virksomheder) bør inddrages på en dertil egnet måde ().

1.6. Udtalelsen afviger i sin struktur fra Kommissionens meddelelse. ØSU mener, at de forskellige former for dialog på europæisk plan, som arbejdsmarkedets parter er inddraget i, bedre kommer til deres ret på den måde. I nedenstående korte beskrivelse af disse samrådsformer lægges hovedvægten på arbejdsmarkedsparternes og Kommissionens position og rolle.

1.6.1. Efter de generelle bemærkninger behandler ØSU den tværfaglige sociale dialog (også kaldet Val Duchesse-dialogen). Det drejer sig om de drøftelser, der har fundet sted på Kommissionens initiativ siden 1985. Kommissionen bestemmer i samråd med arbejdsmarkedets parter dagsordenen for møderne. Kommissionen varetager sekretariatsfunktionerne, og på de deltagende arbejdsmarkedsparters opfordring leder den også møderne. For øjeblikket deltager EFS, UNICE og CEEP i disse drøftelser.

1.6.2. I anden del behandles procedurerne i henhold til Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken. I første fase (artikel 3) bestemmer Kommissionen, hvilke organisationer der skal høres om de mulige retningslinjer for en fællesskabsindsats. I anden fase (artikel 4) afgør arbejdsmarkedsparterne indbyrdes, hvem de vil forhandle med. Kommissionen informeres om forhandlingerne og lægger faciliteter til ved møderne, men er ellers ikke involveret. Arbejdsmarkedsparterne orienterer Kommissionen om forhandlingernes forløb.

1.6.3. Den sektorielle sociale dialog behandles i tredje del. Det drejer sig her om drøftelser mellem arbejdsmarkedsparterne i de forskellige sektorer. Kommissionen tager initiativet til disse møder og varetager sekretariatsfunktionerne. Arbejdet foregår i paritetiske udvalg eller uformelle arbejdsgrupper.

1.6.4. I fjerde del behandler ØSU de rådgivende udvalg. Det er trepartsudvalg med repræsentanter for de nationale myndigheder og for arbejdstager- og arbejdsgiverorganisationerne i medlemsstaterne, der rådgiver Kommissionen om planlagte politiktiltag eller om gennemførelsen af bestemte foranstaltninger.

1.6.5. Til slut omtaler ØSU Det Stående Udvalg for Beskæftigelse. Dette udvalgs sammensætning er unik: Her drøfter repræsentanter for Kommissionen, Rådet, arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne mulige arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger, under Rådsformandskabets ledelse.

1.6.6. Derefter beskæftiger ØSU sig med udbredelse af den sociale dialog til organisationer i lande, der endnu ikke er medlemmer af EU, og med forøgelse af opbakningen blandt de europæiske arbejdstagere og arbejdsgivere.

1.7. Kommissionen kommer kun marginalt ind på den grænseoverskridende sociale dialog i regionerne. For øjeblikket er der indledt nogle pilotprojekter som led i EURES. Den sociale dialog for bestemte målgrupper kommer Kommissionen slet ikke ind på.

1.8. Et vigtigt spørgsmål i forbindelse med den europæiske sociale dialog er repræsentativiteten. Hvilke organisationer kan betragtes som repræsentative? ØSU mener, at en repræsentativ organisation bør opfylde følgende fire betingelser:

1) en repræsentativ europæisk organisation skal have vid udbredelse i EU. Det vil sige, at den skal have medlemsorganisationer på det relevante forhandlingsniveau i mindst 3/4 af medlemsstaterne og tilstræbe repræsentation i dem alle,

2) den europæiske organisation skal have mandat fra sine medlemsorganisationer til at deltage i forhandlinger på europæisk plan,

3) alle den europæiske organisations medlemsorganisationer skal - enten selv eller via tilsluttede organisationer - have forhandlingskompetence i medlemsstaten og skal være i stand til i medlemsstaten at gennemføre aftaler, der er indgået på europæisk plan, i overensstemmelse med national praksis og sædvane,

4) den europæiske organisation skal være opbygget af organisationer, der betragtes som repræsentative i medlemsstaterne.

1.9. Til dette repræsentativitetsproblem kommer et andet: Når arbejdsmarkedets parter forelægger Kommissionen en indgået aftale med anmodning om, at den udarbejder et forslag til Rådets afgørelse, kan man stille det spørgsmål, om aftalen er indgået af organisationer, der repræsenterer et tilstrækkeligt antal arbejdstagere og arbejdsgivere, eftersom arbejdsmarkedsparterne jo er autonome i deres valg af forhandlingspartnere. Dette spørgsmål kan ikke besvares ved hjælp af talstørrelser. Men det er vigtigt, at enhver repræsentativ organisation, der opfylder de kriterier, der er beskrevet i punkt 1.8, hvis den ønsker det, får adgang til forhandlingerne på det relevante niveau.

2. Den tværfaglige sociale dialog

2.1. Drøftelserne mellem UNICE, CEEP og EFS begyndte som frivillige drøftelser i form af den såkaldte Val Duchesse-dialog. Disse drøftelser har resulteret i 21 fælles udtalelser.

2.2. Allerede i udtalelsen om gennemførelsen af Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken gik ØSU ind for, at den sociale dialog bør sikres den nødvendige støtte. Hvis arbejdsmarkedsparterne ønsker det, kan de eventuelt tilstræbe, at der oprettes et uafhængigt sekretariat ().

Det vil styrke arbejdsmarkedsparternes autonomi.

2.3. Et vigtigt spørgsmål er deltagelsen i den sociale dialog. Det hedder korrekt i meddelelsen: »Kommissionen kan ikke udpege medlemmerne af Udvalget for den Sociale Dialog og opfordrer arbejdsmarkedets parter til selv at styrke den sociale dialog ved at sikre alle interesserede parter en rimelig repræsentation.«

2.3.1. Det kan ØSU kun tilslutte sig. Når der er tale om frivillige drøftelser mellem arbejdsmarkedets parter, må de selv afgøre, hvem de vil diskutere eller forhandle med. Der har Kommissionen ikke noget at skulle have sagt.

2.3.2. Anderledes forholder det sig i forbindelse med Kommissionens konsultationer vedrørende dens egne forslag, eller når arbejdsmarkedets parter har indgået en aftale, som så forelægges Kommissionen med anmodning om at udarbejde et forslag til Rådets beslutning. Det gås der nærmere ind på i et senere afsnit.

3. Den sociale dialog i henhold til Aftalen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken

3.1. Kommissionen har tidligere udsendt en meddelelse om gennemførelsen af Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken. Den afgav ØSU udtalelse om i november 1994 (). I nærværende udtalelse vender ØSU tilbage til nogle aspekter heri, som det stadig finder det vigtigt at henlede Kommissionens opmærksomhed på. De seneste udviklinger og erfaringer inddrages i betragtningerne.

3.2. Efter udsendelsen af Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken er de i protokollen beskrevne procedurer blevet anvendt flere gange ().

3.3. De hidtidige erfaringer viser, at den periode på seks uger, som Kommissionen havde tiltænkt arbejdsmarkedets parter til at svare på Kommissionens spørgsmål, er for kort.

3.3.1. I den ovenfor omtalte udtalelse foreslog ØSU, at denne periode blev forlænget til otte uger, og at Kommissionen også selv burde have otte uger til rådighed (). Herfra kan der dog afviges, hvis der foreligger tungtvejende grunde.

3.4. ØSU mener, at arbejdsmarkedets parter kan holde både ØSU og EP orienteret om forhandlingernes forløb. Hvis arbejdsmarkedets parter når frem til en aftale og i henhold til artikel 4 i Aftalen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken forelægger denne for Kommissionen med anmodning om, at den udarbejder et forslag til Rådet, må de angive, hvilket retsinstrument de ønsker. Rådets rolle bør være at undersøge, om den indgåede aftale er underskrevet af repræsentative organisationer. Kommissionen kan udføre det forberedende arbejde i denne forbindelse. Derefter kan Rådet sige ja eller nej til den indgåede aftale, hvorimod det ikke kan foretage indholdsmæssige ændringer i aftalen. Det ville være en krænkelse af arbejdsmarkedsparternes autonomi. Det står EP frit for at afgive udtalelse om den indgåede aftale, og det kan i den forbindelse også ytre sig om repræsentativiteten.

4. Den sektorielle sociale dialog

4.1. Når ØMU'ens tredje fase indledes, får drøftelser på europæisk plan større betydning, navnlig i sektorerne. Dermed får også den sektorielle sociale dialog større strategisk betydning. Det er ikke mindst i det lys, man må se Kommissionens forslag.

4.1.1. Det er således specielt på det sektorielle plan, at følgevirkningerne af den økonomiske integration og den monetære union er følelige, navnlig risiciene i forbindelse med forskydninger i produktionens lokaliseringsmønster, herunder etableringer og udflytninger, og kvalitative og kvantitative ændringer i beskæftigelsen.

4.2. I forbindelse med videreudviklingen af den sektorielle sociale dialog kan der trækkes på erfaringerne fra EKSF. Navnlig drejer det sig om at sikre, at der efter EKSF-systemernes ophør stilles egnede strukturer til rådighed til videreførelse af den sektorielle sociale dialog.

4.3. Drøftelserne på europæisk plan mellem arbejdstagere og arbejdsgivere i de forskellige sektorer finder sted i paritetiske udvalg og uformelle arbejdsgrupper. I det første tilfælde er der nøje sammenhæng med EU's fælles politikker. I det andet tilfælde er denne sammenhæng mindre tydelig.

4.4. Kommissionen udpeger de europæiske organisationer, der deltager i disse drøftelser. De udvælger så de repræsentanter for de nationale organisationer, der skal deltage.

4.5. Kommissionen finder, at nogle af de paritetiske udvalg og uformelle arbejdsgrupper har haft tendens til at blive »overinstitutionaliserede«.

4.5.1. I forbindelse med videreudviklingen af den sektorielle sociale dialog er der forskellige aspekter, der må tages i betragtning. Effektivitet er et vigtigt aspekt, men vigtigt er det også, om der kan leveres et bidrag til at forbedre forholdet mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan. Omkostningseffektivitet må også inddrages i overvejelserne, men det skal ikke være det eneste kriterium.

4.5.2. ØSU finder, at møderne i de paritetiske udvalg og de uformelle arbejdsgrupper bør være resultatorienterede. Men regelmæssige drøftelser er nødvendige af hensyn til den (sektorielle) sociale dialogs udvikling. For kun på den måde kan gensidig tillid opstå og opretholdes.

4.5.3. Hvis Kommissionen ønsker at udvikle dialogen mellem arbejdsmarkedets parter på europæisk plan - hvad traktatens artikel 118 B forpligter den til - må arbejdsmarkedets parter have de finansielle midler til rådighed, som sådanne drøftelser kræver.

4.5.4. Det udelukker ikke, at der kan ses kritisk på strukturer og arbejdsmetoder. En vigtig udgiftspost er sproglig assistance. Den sociale dialog skal være både effektiv og målrettet. Sproglig assistance koster penge, men er en forudsætning for en succesrig social dialog.

4.6. De paritetiske udvalgs og de uformelle arbejdsgruppers arbejdsområde bør ikke begrænses til sociale og arbejdsmarkedsmæssige emner, men bør også omfatte økonomiske aspekter, der er af betydning for udviklingen i den pågældende sektor. Navnlig bør konsekvenserne for beskæftigelsen være et vigtigt emne i den sektorielle sociale dialog.

4.6.1. Derfor støtter ØSU Kommissionens opfattelse, at ansvaret for den (sektorielle) sociale dialog ikke udelukkende skal ligge hos GD V. Andre generaldirektorater bør involveres stærkere. Dermed bliver de også forpligtet til i forbindelse med alle deres forslag at konsultere arbejdsmarkedets parter på et tidligt stadium om vigtige socioøkonomiske spørgsmål.

4.6.2. Dog ønsker ØSU, at det skal stå klart, hvilket generaldirektorat der i sidste instans er ansvarligt for høringen af arbejdsmarkedets parter. ØSU foreslår, at GD V får til opgave at koordinere aktiviteterne i forbindelse med den sektorielle sociale dialog og at tilskynde de andre generaldirektorater til at høre arbejdsmarkedets parter angående vigtige økonomiske og sociale spørgsmål.

4.7. Kommissionen vil indlede en undersøgelse af de deltagende organisationers repræsentativitet. Det undrer ØSU, at Kommissionen ikke har formuleret nogle klare kriterier til bedømmelse af, hvilke organisationer der er tilstrækkeligt repræsentative. Efter ØSU's opfattelse må der opstilles sådanne kriterier, før en undersøgelse kan gennemføres. ØSU henviser i den forbindelse til bemærkningerne ovenfor under punkt 1.8.

4.8. ØSU går ind for, at den sociale dialogs rækkevidde forøges væsentligt. Udviklingen af den sociale dialog har stor betydning for udformningen af den sociale dimension også i de enkelte brancher. I den forbindelse har organisationernes deltagere et stort ansvar. Den sektorielle sociale dialog skal kun beskæftige sig med sektorens anliggender.

4.8.1. Kommissionens forslag om at begrænse antallet af medlemmer af de paritetiske udvalg er i modstrid med kravet ovenfor om at udvide den sociale dialogs rækkevidde. Paritetiske udvalg forekommer hensigtsmæssige i brancher, der har særlige strukturer og for hvilke der findes en særlig europæisk branchepolitik. De uformelle arbejdsgrupper synes at være en rimelig form for sektoriel dialog, når der er tale om konkrete lovgivningsplaner. På det punkt er der allerede nået bemærkelsesværdige resultater.

5. Tværfaglige rådgivende udvalg

5.1. For øjeblikket findes der følgende rådgivende udvalg:

- Det Rådgivende Udvalg for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring,

- Det Rådgivende Udvalg for Arbejdskraftens Frie Bevægelighed,

- Det Rådgivende Udvalg for Erhvervsuddannelse,

- Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen,

- Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder,

- Det Rådgivende Udvalg for Den Europæiske Socialfond.

5.2. Disse rådgivende udvalg er alle trepartsudvalg. Med undtagelse af Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder er der i alle udvalgene repræsentanter for såvel arbejdstagere som arbejdsgivere og myndigheder i alle EU's medlemsstater.

5.3. Udvalgene har til opgave at rådgive Kommissionen ved formuleringen af specifikke politiske tiltag og evt. at bistå den i forbindelse med deres gennemførelse.

5.4. Kommissionen mener ligesom arbejdsmarkedets parter, at Det Rådgivende Udvalg for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring og Det Rådgivende Udvalg for Arbejdskraftens Frie Bevægelighed kan slås sammen. ØSU deler denne opfattelse.

5.5. Et vigtigt spørgsmål er forholdet mellem de rådgivende udvalg og de procedurer, der er fastlagt i Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken og i Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af denne protokol.

5.5.1. ØSU foreslår at anvende den herunder beskrevne procedure. Kommissionen har for vane først at sammenkalde de rådgivende udvalg, når der ligger et konkret forslag på bordet. ØSU mener, at de rådgivende udvalg bør høres tidligere. Udvalgene kunne så påpege problemer og angive, på hvilken måde disse problemer evt. kan behandles på europæisk plan. Kommissionen iværksætter derefter de procedurer, der er beskrevet i Aftalen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken og i meddelelsen om dens gennemførelse.

5.6. ØSU er bekymret over den måde, hvorpå visse rådgivende udvalg - først og fremmest udvalget vedrørende Den Europæiske Socialfond - for øjeblikket fungerer.

6. Det Stående Udvalg for Beskæftigelse (SUB)

6.1. Det Stående Udvalg for Beskæftigelse's sammensætning er unik, idet ikke alene arbejdsmarkedets parter og Kommissionen, men også Rådet er repræsenteret i det.

6.2. ØSU finder det tvivlsomt, om SUB's nuværende arbejdsmåde kan opretholdes. Navnlig mangelen på seriøs debat og det forhold, at det er formandskabet, der drager konklusionerne, er kritisabelt.

6.3. ØSU har gentagne gange slået på, at der bør formuleres konkrete løsninger på beskæftigelsesproblemerne i Europa. SUB spiller en særlig rolle i forbindelse med arbejdsmarkedsproblemerne, for så vidt som dets sammensætning er unik, idet også Rådet, foruden arbejdsmarkedets parter og Kommissionen, er repræsenteret i det. Principielt er ØSU enig i, at SUB's position bør styrkes.

6.4. Kommissionen påpeger med rette, at regeringskonferencen bør føre til resultater på dette område. Der er allerede fremsat nogle forslag, hvorom man generelt kan sige, at de tillægger beskæftigelsespolitikken større vægt.

6.5. Hvilken institutionel status SUB end får i den reviderede EU-traktat, kan ØSU tilslutte sig Kommissionens opfattelse, at beskæftigelsespolitikken og den økonomiske politik må koordineres nøjere. Derfor er ØSU generelt enig i, at det er kunstigt at skelne mellem sociale, økonomiske og arbejdsmarkedsmæssige spørgsmål.

6.6. Kommissionen bør følgeligt hvert år orientere arbejdsmarkedets parter om hovedlinjerne i den økonomiske politik i det kommende år.

6.7. For at forbedre SUB's arbejdsmåde foreslår Kommissionen, at der oprettes et sekretariat til at bistå SUB med forberedelsen af dets aktiviteter.

7. Den sociale dialog og de potentielle nye medlemmer

7.1. For øjeblikket kan kun organisationer fra EU's medlemsstater deltage i den sociale dialog. På grund af den sociale dialogs følger for EØS-landene inviteres også organisationer fra disse lande. Organisationerne fra de sydeuropæiske lande, der har søgt om medlemskab, og organisationerne fra de associerede lande i Central- og Østeuropa er ikke draget ind i dialogen.

7.2. Da disse lande muligvis bliver medlemmer af EU, finder ØSU det tilrådeligt at invitere dem til at deltage i den sociale dialog som observatører. Det bør i hvert fald senest ske, når der indledes tiltrædelsesforhandlinger med dem.

7.2.1. Netop de seneste års politiske og sociale ustabilitet understreger behovet for, at de central- og østeuropæiske lande, der søger medlemskab af EU, snarest opbygger strukturer for social dialog. Det hører med til at etablere demokratiske strukturer og organiserede former for interesserepræsentation. I udtalelserne fra 1996 om »Den paneuropæiske transportkonference og den sociale dialog« og »Forberedelsen af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked« () har ØSU udførligt gjort rede for sin opfattelse desangående.

7.2.2. ØSU finder det positivt, at Kommissionen i meddelelsen erklærer sig rede til at støtte arbejdsmarkedsparterne i EU både med hensyn til at etablere kontakter og i det praktiske arbejde, når de tilsvarende organisationer i de central- og østeuropæiske lande anmoder dem om hjælp.

7.2.3. I forbindelse med tilvejebringelsen af strukturer for den sociale dialog er det sandsynligvis ikke afgørende, at disse strukturer ligger fuldstændig fast. Arbejdsmetoderne kan godt være fleksible med hensyn til form og tid og kan afpasses efter den givne sag, når blot der opnås resultater. Via udvalgte projekter og samarbejde i konkrete tilfælde skal arbejdsmarkedets parter inddrages, navnlig i sager der direkte angår dem. Man kan her tænke på foranstaltninger til reduktion af bureaukratiet og til forbedring af erhvervsuddannelsen.

7.2.4. I forbindelse med forhandlingerne om associeringsaftalerne er det af stor betydning, at der findes sådanne rådgivende organer. Efter kraftige opfordringer fra ØSU er der til nogle aftaler i det mindste føjet en erklæring fra EU, i henhold til hvilken Associeringsrådet kan oprette et rådgivende organ. Ifølge alle disse aftaler kan der i princippet oprettes et sådant organ bestående af medlemmer af ØSU og af repræsentanter for organisationerne i de central- og østeuropæiske lande. Sådanne organer bør der også indføjes bestemmelser om i alle andre samarbejds- og partnerskabsaftaler.

7.3. Af særlig betydning er de social dialog-projekter, der indgår i PHARE-programmet og har til formål at opbygge og stabilisere relationerne mellem arbejdsmarkedets parter i de central- og østeuropæiske lande. Tidligere blev sådanne projekter ikke drøftet tilstrækkeligt med arbejdsmarkedets parter. Vil man opnå, at midlerne anvendes hensigtsmæssigt og effektivt, er det nødvendigt at føre drøftelser med arbejdsmarkedets parter, før de specifikke programmer fastlægges. Det er også nødvendigt, at GD I og GD V arbejder nærmere sammen.

8. Opbakning

8.1. Kommissionen konstaterer, at medlemmerne af de involverede organisationer ikke i større omfang er bekendt med resultaterne af den sociale dialog. Dermed undermineres opbakningen bag den sociale dialog på længere sigt.

8.2. Det er ØSU enig i. Bred opbakning er en nødvendig forudsætning for en succesrig social dialog på europæisk plan. ØSU fremsætter derfor nedenstående anbefalinger, i hvilken forbindelse der skelnes mellem opbakningen blandt de involverede organisationer og opbakningen blandt medlemmerne.

8.3. Opbakningen blandt organisationerne kan forøges ved at lade organisationerne deltage fuldt ud i de møder, der finder sted som led i den sociale dialog. Antallet af deltagere i den (sektorielle) sociale dialog må følgelig ikke reduceres; det ville være helt i strid med Kommissionens ønske om at udbygge den sociale dialog.

8.4. For at sikre øget viden blandt de deltagende organisationers medlemmer bør der først og fremmest satses på at støtte aktiviteter inden for organisationerne selv. Ofte bliver folk først aktive, når følgerne er direkte mærkbare på arbejdspladsen. Arbejdsmarkedsparterne i medlemsstaterne bør støttes i deres forsøg på at fremskaffe information om den sociale dialogs procedurer og resultater, så situationen i medlemsstaterne kan præges af større transparens.

8.5. Det forekommer hensigtsmæssigt at benytte EU-centret for Uddannelse inden for Arbejdsmarkedsrelationer i Firenze i forbindelse med forsøget på at udvide kendskabet til den sociale dialog inden for organisationernes rækker. Via dette center kan man nå et bredt spektrum af arbejdsmarkedsparter, og såvel dets stab som dets aktiviteter må så tilpasses, så det kan løse opgaven. Derudover spiller GD X og dets »info-points« en stor rolle, og det samme gør Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene.

Bruxelles, den 29. januar 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EU-traktatens artikel 195.

() EU-traktatens artikel 198.

() ØSU høres i henhold til traktatens artikel 198. Der refereres specifikt til ØSU i forbindelse med følgende »vigtige områder« i traktaten: Beskæftigelse og Social- og Arbejdsmarkedspolitik (artikel 118, 118 A, 49, 121, 54, 125), Uddannelse og Erhvervsuddannelse (artikel 126, 127), Det Indre Marked (artikel 100, 100 A), Landbrug (artikel 47), Tjenesteydelser (artikel 63), Transport (artikel 75), Skatter (artikel 99), Folkesundhed (artikel 129), Forbrugerbeskyttelse (artikel 129 A), Transeuropæiske Net (artikel 129 D), Industri (artikel 130), Økonomisk og Social Samhørighed (artikel 130 B, 130 D) Forskning og Udvikling (artikel 130 I, 130 O), Miljø (artikel 130 S). Traktaten indeholder også en bestemmelse om, at ØSU opdeles i faglige sektioner for sådanne »vigtige områder«, »navnlig« landbrug og transport.

() ØSU's udtalelse af 10. juli 1996 om Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) i Den Europæiske Union (1997-2000); EFT nr. C 295 af 7. 10. 1996, s. 6.

() Det foreslog ØSU i udtalelsen om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken (KOM(93) 600 endelig udg.), punkt 3.4.3.1. Denne udtalelse blev vedtaget på ØSU's plenarforsamling den 24. november 1994.

() Udtalelse om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken (KOM(93) 600 endelig udg.).

() Således foretoges der sommeren 1994 konsultationer om information og høring af arbejdstagere i multinationale virksomheder. I 1995 foregik der forhandlinger, som resulterede i aftalen om forældreorlov. Samme år var der konsultationer om omvendt bevisbyrde. For øjeblikket foregår der forhandlinger om atypiske ansættelseskontrakter.

() Se punkt 3.4.3.1 i udtalelsen om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af Protokollen om Social- og Arbejdsmarkedspolitikken (KOM(93) 600 endelig udg.).

() EFT nr. C 204 af 15. 7. 1996, s. 96; EFT nr. C 30 af 30. 1. 1997, s. 59.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Nedenstående ændringsforslag blev forkastet under debatten, men opnåede mindst ¼ af de afgivne stemmer.

Punkt 1.5

Ændres som følger:

»1.5. Kommissionen skelner mellem borgerdialogen og den sociale dialog. I førstnævnte bestemmer Kommissionen, hvilke organisationer der høres. ØSU opfordrer Kommissionen til at inddrage alle organer, der spiller en rolle i erhvervs- og/eller samfundslivet. Den sociale dialogs deltagerorganisationer bestemmer derimod selv, hvem der må deltage i forhandlingerne. Af hensyn til resultaternes værdi er det vigtigt at lade flest mulige repræsentative europæiske organisationer, der opererer i det økonomiske og sociale kraftfelt, deltage i forhandlingerne. ØSU har for nylig givet udtryk for sit syn på denne sag, nemlig at repræsentanterne for de vigtigste økonomiske og sociale sektorer (hvortil ØSU helt afgjort regner de små og mellemstore virksomheder) bør inddrages på en dertil egnet måde (1). Det samme gælder repræsentanter for landbruget, handelen, kooperativsektoren og de liberale erhverv, for så vidt de opfylder kriterierne i pkt. 1.8.1.

(1) ØSU's udtalelse af 10. juli 1996 om Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om det tredje flerårige program for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) i Den Europæiske Union (1997-2000); EFT nr. C 295 af 7. 10. 1996, s. 6.«Begrundelse

Begrundelsen fremgår af teksten.

Afstemningsresultat

For: 80, imod: 87, hverken for eller imod: 16.

Punkt 3.4

Tredje punktum udgår.

Fjerde punktum ændres således:

»Kommissionen udfører det forberedende arbejde i denne forbindelse.«

Afstemningsresultat

For: 60, imod: 77, hverken for eller imod: 23.

Nyt punkt 4.5.5 tilføjes

»ØSU er bekymret over den manglende åbenhed omkring møderne i de paritetiske udvalg og de uformelle arbejdsgrupper og foreslår, at der offentliggøres mødeprotokoller med et kortfattet, men dækkende referat af forhandlingerne, hvoraf deltagernes synspunkter fremgår.«

Afstemningsresultat

For: 42, imod: 91, hverken for eller imod: 24.

Punkt 4.7

Andet punktum, ændres til:

»ØSU støtter en sådan undersøgelse og foreslår, at Kommissionen formulerer klare kriterier for organisationernes repræsentativitet, inden undersøgelsen igangsættes.«

Begrundelse

Budskabet fremstår klarere med denne formulering.

Afstemningsresultat

For: 39, imod: 92, hverken for eller imod: 20.