Henstilling med henblik på

RÅDETS HENSTILLING

om den økonomiske politik i euroområdet

RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION,

som henviser til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136, stk. 1, sammenholdt med artikel 121, stk. 2,

som henviser til Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker, særlig artikel 5, stk. 2,

som henviser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1176/2011 af 16. november 2011 om forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer, særlig artikel 6, stk. 1,

som henviser til henstilling fra Europa-Kommissionen,

som henviser til Det Europæiske Råds konklusioner,

som har hørt Det Økonomiske og Finansielle Udvalg,

som har hørt Udvalget for Økonomisk Politik, og

som tager følgende i betragtning:

(1)Euroområdets økonomiske genopretning efter covid-19-krisen er blevet afbrudt af en række eksterne chok. Navnlig som følge af en beslutsom reaktion for så vidt angår den økonomiske politik, både nationalt og på EU-plan, og ophævelsen af inddæmningsforanstaltningerne udviste euroområdet en stabil BNP-vækst i 2021 og 2022 på henholdsvis 5,3 % og 3,2 %. Arbejdsmarkedet viste sig også at være modstandsdygtigt, idet arbejdsløsheden forventes at nå det rekordlave niveau på 6,8 % i 2022. Stigningen i de globale energipriser, den øgede usikkerhed og forstyrrelser i forsyningskæden som følge af Ruslands angrebskrig mod Ukraine har imidlertid resulteret i en klar opbremsning i den økonomiske aktivitet i anden halvdel af 2022, og energikrisen har ført til en nedjustering af prognoserne for 2023. Samlet set forventes BNP-væksten i euroområdet at falde til kun 0,3 % i 2023, før den igen vil stige til 1,5 % i 2024. Energimarkedet og andre råvaremarkeder har givet næring til inflationen, som med tiden har bredt sig til andre varer og nåede op på 8,5 % i 2022. Inflationen forventes nu at forblive høj i de kommende måneder og holde sig på 6,1 % i 2023, før den falder i 2024. Arbejdsmarkederne forventes fortsat at være stabile, da efterspørgslen efter arbejdskraft stadig er høj. Da mange virksomheder stadig melder om mangel på arbejdskraft, forventes arbejdsløsheden kun at stige moderat næste år, før den falder igen i 2024. Samtidig forventes væksten i de nominelle lønninger at stige i 2023, men at holde sig under inflationen, hvilket vil føre til et fald i husholdningernes købekraft. I den forbindelse er overskuddet på de løbende poster i euroområdet aftaget i takt med den stærkt forværrede udvikling i energibalancen, og euroens nominelle depreciering over for den amerikanske dollar og visse andre valutaer siden anden halvdel af 2021 ventes fremadrettet kun at kunne give et beskedent skub til konkurrenceevnen på grund af de høje energiomkostninger.

(2)Forværringen af de makroøkonomiske forhold og de store prisforskelle mellem medlemsstaterne er en udfordring for indkomst- og konjunkturkonvergensen i euroområdet. Selv om covid-19-pandemien førte til dybe, om end primært overgangsvise, forskelle i de makroøkonomiske resultater, havde den en begrænset og midlertidig indvirkning på synkroniseringen af konjunkturforløbet. Energikrisens makroøkonomiske virkninger for euroområdet er derimod uensartede. På grund af forskelle i energimiks mellem landene og i de politikker, der skal afbøde virkningerne af energichokket, er der opstået store forskelle i både den samlede og den underliggende inflation i euroområdet. Højere energipriser og presset fra forsyningskæden har haft en ujævn indvirkning på fremstillings- og servicesektorerne i de forskellige euromedlemsstater og kan resultere i forskydninger i disses indbyrdes konkurrenceevne. De foreliggende indikatorer tyder på, at konkurrenceevneforskellene i euroområdet indtil videre har været begrænsede, men forskellen mellem saldiene på eurolandenes betalingsbalancers løbende poster er for nylig blevet større, hovedsagelig som følge af den forværrede udvikling i energibalancerne.

(3)For at sikre en passende politisk reaktion på de forværrede økonomiske udsigter og den høje inflation er det nødvendigt, at penge- og finanspolitikkerne er tilstrækkeligt afstemt og sammenhængende. Normaliseringen af pengepolitikken skal imødegå den høje og divergerende inflation og samtidig inddæmme eventuelle risici for en uønsket og ukontrolleret markedsudvikling, der udgør en alvorlig trussel mod transmissionen af pengepolitikken i hele euroområdet. I den nuværende situation vil en bredt funderet finanspolitisk ekspansion for at understøtte efterspørgslen yderligere øge inflationspresset på et tidspunkt, hvor den offentlige gæld er høj i flere euromedlemsstater. Dette kræver en finanspolitik i de enkelte medlemsstater, som er tilstrækkeligt afstemt efter deres økonomiske og finanspolitiske situation, i overensstemmelse med Rådets henstillinger fra juli 2022. Det kræver også, at de er parate til at tilpasse de løbende udgifter efter udviklingen. Samtidig er der behov for målrettede og midlertidige finanspolitiske foranstaltninger for at støtte sårbare personer og virksomheder, også med henblik på at bevare arbejdspladser og menneskelig kapital, samtidig med at prissignalerne bevares og der skabes incitamenter til at reducere energiforbruget. Tæt samordning af de politiske reaktioner mellem medlemsstaterne er fortsat af afgørende betydning. Også arbejdsmarkeds- og socialpolitikkerne er vigtige midler i forbindelse med afbødningen af de sociale virkninger af høj inflation. Gennemsnitslønningerne holder ikke trit med inflationen i 2022. Fremover er der behov for en omhyggelig afbalancering af lønudviklingen for at beskytte lønmodtagernes købekraft — med fokus på lavtlønnede — samtidig med, at risikoen for løn-prisspiraler og løninducerede udvidelser af forskellene med hensyn til konkurrenceevne i euroområdet og på verdensplan undgås. Aktiv inddragelse af arbejdsmarkedets parter hjælper med at identificere udfordringer, herunder specifikke udfordringer for valutaunionen, forbedrer de politiske løsninger og sikrer et bredere ejerskab til den økonomiske og sociale dagsorden. Politikker på udbudssiden kan også bidrage til lavere inflation ved at fremskynde opbygningen af alternative energiforsyninger, øge konkurrencen, forbedre ressourceallokeringen og støtte produktivitetsvæksten. Risiciene for den finansielle stabilitet kræver også fortsat overvågning.

(4)Genopretnings- og resiliensfaciliteten og fondene under samhørighedspolitikken er vigtige redskaber til at styrke euroområdets modstandsdygtighed og støtte konvergensen. Gennemførelsen af genopretnings- og resiliensfaciliteten i euromedlemsstaterne er godt på vej med udbetalinger til forfinansiering på over 128 mia. EUR og efter opfyldelsen af milepæle og mål. Siden pandemiens udbrud er der under samhørighedspolitikkens programmer udbetalt over 82 mia. EUR til euromedlemsstaterne. Genopretnings- og resiliensfaciliteten og fondene under samhørighedspolitikken bidrager til de politiske prioriteter for euroområdet gennem flere kanaler. Begge støtter således den økonomiske aktivitet gennem yderligere investeringer, og på længere sigt forventes de planlagte investeringer og strukturreformer at støtte den grønne og den digitale omstilling og samtidig fremme væksten i produktiviteten og det potentielle output. En stor del af de investeringer og reformer, der gennemføres som led i genopretnings- og resiliensfaciliteten, er relevante for gennemførelsen af de politiske prioriteter for euroområdet, der er identificeret i tidligere henstillinger vedrørende euroområdet. For at fastholde reformtempoet er det derfor afgørende at fortsætte med at gennemføre planlagte reformer og investeringer efter den fastlagte tidsplan.

(5)For at sikre en sammenhængende økonomisk-politisk reaktion på EU-plan skitserer den årlige undersøgelse af bæredygtig vækst de vigtigste politiske prioriteter og retningslinjer for det kommende år. Den årlige strategi for bæredygtig vækst er i overensstemmelse med verdensmålene og er struktureret omkring de fire dimensioner af konkurrencedygtig bæredygtighed: miljømæssig bæredygtighed, retfærdighed, produktivitet og makroøkonomisk stabilitet. Rapporten om varslingsmekanismen indeholder Kommissionens analyse af mulige makroøkonomiske ubalancer, der kan hindre, at medlemsstaternes økonomier, Den Økonomiske og Monetære Union og Unionen som helhed fungerer efter hensigten.

(6)Den kraftige stigning i inflationen i det seneste år har medført en hurtig justering af pengepolitikken på verdensplan. Den Europæiske Centralbank (ECB) er begyndt at normalisere pengepolitikken for at sikre en rettidig tilbagevenden til det mellemfristede inflationsmål på 2 %. Den har også antydet, at normaliseringen af rentesatserne vil fortsætte under hensyntagen til udviklingen i de økonomiske data. Udbudsbegrænsninger er en vigtig kilde til den seneste stigning i inflationen, og inflationsforskellene gør fastlæggelsen af pengepolitikken mere udfordrende. En ensartet transmission af pengepolitikken i hele euroområdet er en forudsætning for, at den kan opfylde sit formål.

(7)Den finanspolitiske kurs i euroområdet, målt som ændringen i de primære nettoudgifter i forhold til den gennemsnitlige potentielle vækst, forventes at blive ekspansiv i 2022 og stort set neutral i 2023, alt efter om den planlagte tilbagerulning af energirelaterede foranstaltninger finder sted. I 2023 bør finanspolitikken undgå at forstærke inflationseffekten af de igangværende udbudschok, og en bredt funderet finanspolitisk stimulering af økonomien er ikke berettiget, hverken på nationalt plan eller for euroområdet som helhed. Udfordringen er særlig aktuel for de medlemsstater, der oplever en høj underliggende inflation, også i lyset af de alvorlige økonomiske og sociale vanskeligheder, der følger af udhulingen af lønmodtagernes, og navnlig de lavtlønnedes, købekraft. Desuden bør finanspolitikken forblive forsigtig og kombinere højere investeringer med styring af væksten i de primære løbende nettoudgifter. I denne forbindelse er den forventede yderligere stigning i udnyttelsen af genopretnings- og resiliensfacilitetens midler og i nationalt finansierede investeringer i medlemsstaterne i overensstemmelse med behovet for at øge de offentlige investeringer i den grønne og den digitale omstilling samt energisikkerhed. Samtidig vil den finanspolitiske fleksibilitet bidrage til at imødegå den store usikkerhed og de store nedadrettede risici for de økonomiske udsigter uden at underminere incitamenterne til energiomstilling. Covid-19-pandemien har medført en rekordstor gæld i euroområdet, og den offentlige gæld forventes at holde sig på et langt højere niveau end før pandemien i de fleste euromedlemsstater. Selv om risiciene for holdbarheden på kort sigt i det store og hele er aftaget, er de på mellemlang og lang sigt fortsat høje i flere medlemsstater, og rentestigninger vil i sidste ende føre til en større gældsbyrde.