EUROPA-KOMMISSIONEN 
Bruxelles, den 14.12.2011 
SEK(2011) 1555 endelig 
  
ARBEJDSDOKUMENT FRA KOMMISSIONENS TJENESTEGRENE 
SAMMENDRAG AF KONSEKVENSANALYSEN 
Ledsagedokument til 
Forslag til RÅDETS DIREKTIV 
om konsulærbeskyttelse af unionsborgere i udlandet 
{KOM(2011) 881 endelig} 
{SEK(2011) 1556 endelig}  
 
DA 1   DA Denne konsekvensanalyse vedrører koordinations - og samarbejdsforanstaltninger vedrørende 
konsulær beskyttelse af unionsborgere, hvis  medlemsstat ikke er repræsenteret. 
En unionsborger, der rejser til eller har  bopæl i et tredjeland, hvor vedkommendes 
medlemsstat ikke er repræsente ret, har ret til at nyde enh ver anden medlemsstats konsulære 
og diplomatiske myndigheders beskyttelse på samme  vilkår som den pågældende stats egne 
borgere. Denne ret fremgår af arti kel 20, stk. 2, litra c), og artik el 23 i TEUF og artikel 46 i 
Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.  
1. POLITISK BAGGRUND OG PROCEDURE  
De seneste store kriser har be rørt et betydeligt antal unions borgere i tredjelande (f.eks. i 
Libyen og Egypten efter de demokratiske opst ande i foråret 2011 elle r i Japan i marts 2011). 
Ofte er der også behov for de konsulære myndighed ers bistand i mere al mindelige situationer, 
som f.eks. i tilfælde af alvorlig sygdom eller hvis  en person bliver offer for en forbrydelse.  
I Stockholmprogrammet opfordrede det Europæis ke Råd Kommissionen til at "overveje, 
hvilke koordinations- og samarbejdsforanstalt ninger, der er nødvendige for at fremme 
konsulær beskyttelse, jf. artikel 23 i TEUF"1. Ifølge foranstaltni ng nr. 8 i rapporten om 
unionsborgerskab fra 20102 vil Kommissionen øge effektiviteten af unionsborgernes ret til at 
få bistand i tredjelande, også i en krise, fr a alle medlemsstaternes diplomatiske og konsulære 
myndigheder og vil med henblik herpå fremsæ tte forslag om lovgivningsforanstaltninger 
herom i 2011. Kommissionen gentog dette tils agn i sin meddelelse af 23. marts 2011 om 
konsulær beskyttelse af unionsborgere3.  
Med Lissabontraktaten går man væk fra den tidligere mellem statslige beslutningstagning og 
giver Kommissionen beføjelse til at foreslå direktiver om de samarbejds- og koordinationsforanstaltninger, der er nødvendige for at lette den konsulære beskyttelse af 
unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er repræsenteret
4.  
Som led i denne konsekvensanalyse er der foreta get en bred høring af interesserede parter, 
herunder ved hjælp af en offentlig høring, to workshop, undersøgelser og besøg af to udvalgte medlemsstater og tredjelande
5. Der er for nylig foretaget fi re eksterne undersøgelser, som 
også har bidraget til denne konsekvensanalyse. 
2. AFGRÆNSNING AF PROBLEMET  
2.1. Problemets størrelse 
På grundlag af medlemsstaternes oplysninger blev der i 2009 ydet ko nsulær beskyttelse i 
næsten 300 000 sager i alt6. Ifølge oplysninger om sammenli gnelige situationer ser det ud til, 
at unionsborgere, hvis medlemsstat er repræsente ret, oftere anmoder om konsulær beskyttelse 
                                                 
1 EUT C 115 fra 2010 (Rådets dokument 17024/09). 
2 KOM(2010) 603 endelig. 
3 KOM(2011) 149 endelig. 
4 Artikel 23, stk. 2, i TEUF. 
5 Missioner til Kasakhstan, Sri Lanka, Cuba og Egypten foretaget af en ekstern konsulent. 
6 Ikke alle medlemsstater har anmeldt deres sager,  og tallet er derfor delvis en ekstrapolering. 
 
DA 2   DA end unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er  repræsenteret. Hvis man antager, at 
unionsborgere, hvis medlemsstat er repræsentere t, og unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er 
repræsenteret, lige hyppigt kommer ud for en situation, hvor de kunne anmode om konsulær 
beskyttelse (f.eks. at blive offer for et  røveri), kunne ca. 7 300 unionsborgere, hvis 
medlemsstat ikke er repræsenteret,  have fået konsulær beskyttelse7. Kun 16 % af disse 
borgere har rent faktisk nydt godt  af konsulær beskyttelse, så selv om 79 % af unionsborgerne 
ifølge en nylig Eurobarometer-unde rsøgelse er bekendt med denne ret8, er det ikke en ret, der 
udøves fuldt ud9. Flere og flere borgere vil befinde sig i en situation, hvor de er berettigede til 
en anden medlemsstats konsulære beskyttelse, og unionsborgere i udlan det havner oftere og 
oftere i krisesituationer (siden 1975 er antallet af kriser fem doblet, og det forventes at stige 
yderligere)10. 
Oversigt: Skøn over antallet af tilfælde, hvor union sborgere rejser i tredjelande, hvor deres medlemsstat 
ikke er repræsenteret (2009) 
 
2.2. Analyse af problemet 
Unionsborgerskabet er i dag ikke  sikret som en konkret ret, de r sikrer lige behandling med 
hensyn til konsulær beskyttelse. Der er ingen klar enighed om indholdet af artikel 23 i TEUF 
og om det deraf følgende ansvar. 
Den kortfattede ordlyd af traktatens  artikel er ikke tilstrækkelig ti l at garantere en effektiv ret 
med et konkret indhold. I øjeblik ket er der stor forskel på  medlemsstaternes nationale 
lovgivning og praksis med hensyn til holdningen til de grundlæggende begreber. Det er så 
meget desto mere vigtigt som konsulære sa ger ofte er sager, hvor unionsborgere, hvis 
medlemsstat ikke er repræsenteret, og deres på rørende befinder sig i va nskelige situationer 
(dødsfald, alvorlig sygdom, tilbageholdelse og forbr ydelser). Konsulær bes kyttelse er ofte den 
eneste måde at få hjælp på (f.eks. i tilfælde af  evakuering eller tilbageholdelse) eller den gør i 
hvert fald processen mindre vanskelig. I modsæt ning til beskyttelse af egne statsborgere 
kræver bistand til en unionsbor ger, hvis medlemsstat ikke er  repræsenteret, samarbejde 
mellem den bistående medlemsstat på stedet  og den medlemsstat, som unionsborgeren er 
                                                 
7 Sammenlignet med hvor ofte unionsborgere, hvis medl emsstat er repræsenteret, anmodede om konsulær 
beskyttelse.  
8 Eurobarometer(2010), Flash EB nr. 294, unionsborgerskab. 
9 Af de forskellige grunde, der er anført i det følgende. 
10 KOM(2010) 600 endelig af 26.10.2010. 
 
DA 3   DA statsborger i. I øjeblikket fungerer samarbej det og koordinationen ofte  ad hoc og afhænger i 
høj grad af de involverede personer. 
Det er nærmere bestemt ikke i dag klart, hvornå r en unionsborger anses for at være uden en 
medlemsstat, der er repræsenteret. En unionsborge r er ikke blot uden en medlemsstat, der er 
repræsenteret, hvis den stat, hvori unionsborgeren er  statsborger, ikke har en ambassade eller 
et konsulat i et givent tred jeland, men også hvis denne repræsentation ikke er "tilgængelig"11. 
Der er ingen fælles forståelse af, hvornår en repræsentation er tilgængelig12, eller i hvilken 
grad tredjelandsstatsborgere, som er familiemedlemmer til unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er repræsenteret, eller borgere med længere varende ophol d eller anerkendte flygtninge 
skal behandles på lige fod med unionsborgere, hvis  medlemsstat ikke er repræsenteret. Det er 
heller ikke klart, hvilken medlemsstat der skal hjælpe en unionsborger, hvis medlemsstat ikke 
er repræsenteret, og hvordan bistanden skal koordi neres. Det giver forsinkelser og sikrer ikke 
effektiv beskyttelse på lige vilkår. Ifølge trak taten kan en unionsborger, hvis medlemsstat ikke 
er repræsenteret, frit vælge hvilken ambassa de/hvilket konsulat vedkommende vil henvende 
sig til, men i praksis findes der undtagelser. Der er ikke tilstrække ligt klare koordinations- og 
samarbejdsprocedurer. I praksis vil det konsulære personale ofte  først henvende sig til deres 
egne myndigheder i hovedstaden for at spørge om specifikke instrukser. Simple former for 
legalisering af tredjelandsdokumen ter og enkle notarydelser er i øjeblikket ikke inkluderet
13. 
EU-delegationernes rolle er uklar og afhænge r af de personer og den holdning, der er på 
stedet. Den nuværende situation bidrager således ikke til en  fuldstændig sammenhængende 
optræden udadtil fra Unionens side og medfør er utilstrækkelig udnytte lse af ressourcerne. 
I krisesituationer fremgår det ikke tilstrækkeli gt klart af de nuværende samarbejdsregler, 
hvem der bistår unionsborgere, hvis medlemsstat  ikke er repræsenteret, herunder hvad den 
såkaldte ledende stats rolle er. Beredskabsplanerne tage r ikke specifikt hensyn til 
unionsborgere, hvis medlemsstat ik ke er repræsenteret. Forans taltningerne hænger ikke altid 
sammen14, og der er ikke altid tilstrækkelige oplysninger om behov og ressourcer (uden 
yderlig støtte fra kriseindsat shold). Gældende l ovgivning og retningsli njer om økonomisk 
godtgørelse af bistand indebære r forholdsvis overordnede og omstændelige procedurer, som 
generelt ikke anvendes, da de ikke  er tilpasset til de særlige behov15 i krisesituationer. Hvis 
fordelingen af den økonomiske byr de ikke er klar og ikke sk er i praksis, er der mindre 
incitament til at finde en proa ktiv løsning, som medf ører ansvar for andre borgere end statens 
egne. 
3. SUBSIDIARITET  
Bistand til unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er repræsenteret, indebærer pr. definition et 
samarbejde på tværs af grænser, hvorved de rettigheder, unionsborgers kabet giver, rækker ud 
over EU's grænser. Dette initiativ vedrører  en specifik ret for unionsborgere. Denne ret 
hænger uløseligt sammen med unionsbegrebet og Unionens kompetencer. EU's indsats bør 
give stordriftsfordele. Strømlinede koordinations - og samarbejdsprocedurer  og en klarere rolle 
                                                 
11 Artikel 1 i afgørelse 95/553/EF. 
12 Der var delte meninger blandt medlemsstaternes repræsentanter (f.eks. rejseafstand på mindre end 
400 km eller på en ø). 
13 Disse ydelser vedrører måske ikke hastesituationer, men det er ofte vanskeligt at skulle rejse til et andet 
tredjeland for at få disse ydelser. 
14 Individuelle foranstaltninger fokuserer på egne st atsborgere snarere end på en koordineret tilgang. 
15 Især stort tidspres og mange mennesker med behov for hjælp. 
 
DA 4   DA til lokale aktører, herunder EU-delegationern e, vil mindske behovet for ad hoc-afgørelser og 
individuelle instruktioner. EU-tiltag i medfør af Lissabontraktaten vil også gøre det muligt at 
overvåge gennemførelsen effektivt og fremme efterlevelsen. 
4. MÅL 
Enhver foranstaltning bør tjene følgende mål: 
MÅL  
GENERELLE  At fremme gennemførelsen af unionsborgerskabet med lige behandling af alle 
unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er re præsenteret; at opnå  en høj grad af 
beskyttelse af borgernes grundlæggende  rettigheder og fremme EU-værdier 
såsom ikke-forskelsbehandli ng og gensidig solidaritet. 
SPECIFIKKE  • at præcisere indholdet af denne  rettighed og hvordan den skal 
iværksættes 
• at forenkle samarbejdet og koordi nationen mellem de konsulære 
myndigheder. 
OPERATIONEL
LE At skabe grundlag for en stabil sama rbejds- og koordinationsramme ved at 
fastlægge: 
• hvem betragtes som værende en unionsborger, hvis medlemsstat ikke 
er repræsenteret 
• hvilken medlemsstat i tredjelandet de r skal hjælpe en unionsborger, 
hvis medlemsstat ikke er repræsen teret, og hvordan bistanden skal 
koordineres med den medlemsstat, hvori borgeren er statsborger 
• hvordan myndighederne i et givent tredjeland skal samarbejde og 
koordinere indsatsen indbyrdes, og hvad den Europæiske Unions 
rolle indebærer 
• hvordan og hvem der skal bistå unionsborgere, hvis medlemsstat 
ikke er repræsenteret i krisesitu ationer, og hvordan den finansielle 
godtgørelse skal ske. 
5. POLITISKE LØSNINGSMODELLER  
• Politisk løsningsmodel 1:  Status quo bevares: ingen yderligere foranstaltninger på 
EU-plan. 
• Politisk løsningsmodel 2:  Direktivet fastlæ gger koordinations- og 
samarbejdsforanstaltninger for at fr emme den konsulære beskyttelse af 
unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er re præsenteret, og disse understøttes af 
oplysningsarbejde. 
 
DA 5   DA Denne løsningsmodel ville dække de fire operationelle mål og sikre effektiv gennemførelse på 
grund af målrettede oplysningskampagner for bo rgere og dem, der skal forestå arbejdet. 
• Politisk løsningsmodel 3:  Yderligere og tættere samarbejde. 
Denne løsningsmodel ville ud over, hvad model 2 sikrer, sikre, at også borgere med længere 
varende ophold og anerkendte fl ygtninge ydes konsulær beskyt telse; den indebærer enkle 
former for legalisering og notarydelser og styrke r godtgørelse i krisesitua tioner ved at indføre 
en godtgørelsesmekanisme og/eller øget EU-samfi nansiering specifikt for unionsborgere, hvis 
medlemsstat ikke er repræsenteret. 
6. KONSEKVENSANALYSE  
Løsningsmodellerne vurderes at have følgende konsekvenser. 
Effektivitet med hensyn til at nå målene 
• Politisk løsningsmodel 1:  Denne løsningsmodel vil ikke bidrage til at fremme 
samarbejdet og koordinationen yderligere  til gavn for unionsborgere, hvis 
medlemsstat ikke er repræsenteret. Retten til konsulær beskyttels e vil fortsat være 
uklar, hvilket skader den fulde udøvelse af denne re t. Hele spektret af 
håndhævelsesmekanismerne vil ikke blive anvendt fuldt ud. 
• Politisk løsningsmodel 2:  Et direktiv vil fre mme gennemførelsen af 
unionsborgerskabet som en konkret ret ved at præcisere indholdet af denne ret, strømline samarbejds- og koordi neringsprocedurerne og muliggøre 
håndhævelsesmekanismer. Det vil ske ved følgende foranstaltninger: 
1. Personkreds:  Det vil blive præciseret, hvornår en  unionsborger anses for at være 
uden en medlemsstat, der er repræsentere t, (navnlig under hvilke omstændigheder 
den konsulære og diplomatiske repræsenta tion i vedkommendes medlemsstat ikke er 
"tilgængelig") og i hvilket omfang også unionsborgerens familiemedlemmer fra tredjelande er omfattet. 
2. Adgang til konsulær beskyttels e og samarbejde/koordination:  Det vil blive 
præciseret, hvilken medlemsstat der skal hjælpe en unionsborger, hvis medlemsstat 
ikke er repræsenteret, og hvordan de nne bistand skal koordineres med den 
medlemsstat, hvori borgeren er statsborger. 
3. Lokal koordinering/EU-merværdi:  Det vil blive fastlagt, at lokalt samarbejde 
systematisk skal omfatte indsamling af vigtige oplysninger og præcisering af EU-
delegationernes rolle (logistisk og operationel støtte, fremme af 
informationsudvekslingen osv.). 
4. Bistand i krisesituationer /økonomisk godtgørelse:  Unionsborgere, hvis 
medlemsstat ikke er repræsenteret, vil blive omfattet af beredskabsplaner, opgavefordelingen i krisesituationer vil bliv e fastlagt (navnlig den ledende stats 
rolle), og procedurerne for økonomisk godtgørelse vil blive præciseret. 
5. Der vil blive iværksat oplysningstiltag til gavn for borgere og fagfolk  til støtte for 
direktivets gennemførelse. 
 
DA 6   DA • Politisk løsningsmodel 3: De yderligere foranstaltni nger, der er påtænkt under 
denne model, ville navnlig have følgende virkninger:  
1. Personkreds: Ved at behandle flygtninge og pe rsoner med længere varende ophold 
som unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er repræsenteret, ville gennemførelsen af unionsborgerskabet i bred forstand b live fremmet; i betragtning af at 
medlemsstaterne generelt ikke ved lov yder bistand, virker det på nuværende 
tidspunkt dog for ambitiøst at ville indføre faste regler. 
2. Samarbejds- og koordina tionsforanstaltninger:  Samarbejds- og 
koordinationsforanstaltninger om enkle form er for legalisering og notarydelser ville 
give borgeren større service og øge den gensidige tillid. Der er dog stadig betydelig 
forskel på medlemsstaternes regler, og der er planlagt EU-lovgivning inden 2013. 
3. Bistand i krisesituationer/økonomisk godtgørelse: Medlemsstaterne kunne 
anspores til at anmode om godtgørel se, hvis de kunne gør e det via en EU-
godtgørelsesmekanisme/clearingscentral, me n i betragtning af de interesserede 
parters holdning er der risiko for, at mekanismen ikke ville blive tilstrækkelig udnyttet. Større økonomisk støtte på EU-plan ville mindske ulighederne mellem bistående og biståede medlemsstater, men synergien med eksisterende EU-
instrumenter skal udnyttes fuldt ud. 
Sociale konsekvenser og grundlæggende rettigheder 
• Politisk løsningsmodel 1:  Den grundlæggende ret til kons ulær beskyttelse ville ikke 
blive fuldt ud effektiv, fordi centrale be greber, opgaver og procedurer ikke er 
tilstrækkeligt klare, og fordi den effektive gennemførelse og anvendelse ikke vil blive sikret. Dette kunne undergrave troværd igheden og opfattelsen  af chartret om 
grundlæggende rettigheder og af en Union baseret på solidaritet og ikke-forskelsbehandling. 
• Politisk løsningsmodel 2:  Denne model ville øge den grundlæggende ret til 
konsulær beskyttelse. Ved at lade unions borgeres familiemedlemmer fra tredjelande 
blive omfattet, ville retten til familieliv og barnets rettigheder blive styrket. En 
tydeligere ansvarsfordeling og bedre fordeli ng af byrden i krisesituationer ville sikre, 
at der heller ikke i krises ituationer, hvor de grundlæggende  rettigheder står på spil, 
sker forskelsbehandling. Den pågældende pe rsons ret til liv og integritet og ret til 
forsvar og en upartisk domstol ville blive styrket. 
• Politisk løsningsmodel 3:  Løsningen ville generelt have  en positiv virkning på 
sociale hensyn og grundlæggende rettigheder. Den konsulære beskyttelse ville blive styrket yderligere (f.eks. ved legaliseri ngsydelser). Ved at fremme godtgørelse 
gennem en godtgørelsesmekanisme/clearingc entral og/eller EU-støtte ville man i 
højere grad sikre, at unions borgere, hvis medlemsstat ikke  er repræsenteret, ikke 
forskelsbehandles.  
Økonomiske konsekvenser 
• Politisk løsningsmodel 1:  Denne model medfører i ngen direkte nye økonomiske 
omkostninger. Der ville dog stadig være e ffektivitetstab, og ressourcerne vil ikke 
 
DA 7   DA blive udnyttet bedre. De nuværende skæ vheder i det økonomiske engagement i 
krisesituationer vil forblive uændrede. 
• Politisk løsningsmodel 2:  De økonomiske konsekvenser af de retlige 
foranstaltninger ville be løbe sig til 750 000 EUR pr . år for de bistående 
medlemsstater16; der bliver ikke behov for ekstra  ressourcer til EU-delegationerne17. 
Med hensyn til at lette godtgørelserne anslås gennemførelsesomkostninger at være på 89 610 EUR for alle medlemsstater. Besparelserne for de bistående medlemsstater afhænger af den enkelte sag. Den ekstra  økonomiske byrde for medlemsstater, som 
ikke er repræsenteret, ville være begrænse t og på grund af stordriftsfordele, ville den 
være mere fordelagtig end, hvis de hver især skal tilrettelægge bistand for deres egne 
borgere. Omfattende oplysningsarbejde ville medføre omkostninger på ca. 
1 mio. EUR til en EU-omspændende oplysningskampagne. Denne politiske løsning ville også have en positiv økonomisk konsekvens for borgere, hvis medlemsstat ikke er repræsenteret, og som ellers selv ville skulle søge støtte fra mindre fordelagtige 
alternative kilder, og spare dem tid
18 (besparelserne ville  beløbe sig til over 
1,8 mio. EUR). 
• Politisk løsningsmodel 3:  Da der vil være behov for ekstra menneskelige og 
økonomiske ressourcer ville denne model medføre betydeligt højere omkostninger 
end model 2 både på EU-plan og for medlemsstaterne. Navnlig ville en 
godtgørelsesmekanisme/clearingcentral sk abe ekstra omkostninger på EU-plan 
(mindst 112 000 EUR pr. år samt yderl igere omkostninger til elektroniske 
filer/vedligehold), og EU-støtten ville medføre omkostninger på ca. 16-31 mio. EUR 
for en støtteperiode på 6-7 år19. De ekstra omkostninger til forvaltning af fonden på 
EU-plan anslås til mindst 780 000 EUR.  
7. SAMMENLIGNING AF LØSNINGSMODELLERNE  
Mål/omkostninger: Effektivitet med 
hensyn til at nå 
målene  Sociale 
konsekvenser og 
grundlæggende 
rettigheder  Økonomiske 
konsekvenser  
Politisk løsningsmodel 1: 
Status quo 0 0 0 
                                                 
16 På grund af den forventede stigning i antal sager vedrørende unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er 
repræsenteret. 
17 Det nødvendige engagement anslås til 10 arbejdsdage for en EU-tjenestemand pr. EU-delegation 
(hvilket ikke nødvendiggør yderligere menneskelige ressourcer). 
18 Fordelene for unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er repræsenteret, i mere almindelige situationer 
blev vurderet ved at se på to forhold: 1) Tidsbesparelser for borgere, som tidligere enten ikke ville have 
fået hjælp, eller som nu vil få den hurtigere - dette er beregnet ud fra en gennemsnitlig dagløn og sat til 
60 EUR; 2) Besparelser ved at undgå "unødvendige" omkostninger forbundet med modtagelse af 
mindre effektiv bistand eller med efterspørgsel af anden form bistand. Beregning af denne omkostning 
er som udgangspunkt foretaget på grundlag af det system, som benyttes ved beregning af erstatning til flypassagerer, idet det antages, at der er en vis li ghed med den situation, som en borger, der har brug for 
konsulær bistand, befinder sig i, og en strandet flypassager.
  
19 Afhængigt af om 50 % af aktiviteterne eller mere skal finansieres. 
 
DA 8   DA Politisk løsningsmodel 2: 
EU-direktiv om samarbejds- 
og 
koordinationsforanstaltninger 
og oplysningskampagner ++ ++ få 
Politisk løsningsmodel 3 : 
EU-foranstaltninger, som 
fastsætter yderligere regler 
og styrker unionsborgeres 
rettigheder ++(+/-)20 ++(+/-)21 mellemstore/store22 
Efter en sammenligning af de pol itiske løsningsmodeller for så  vidt angår omkostninger og 
effektivitet med hensyn til at opfylde målene fremstår den politiske løsningsmodel 2  (EU-
direktiv om samarbejds- og koordi nationsforanstaltninger) som den foretrukne løsning . Et 
direktiv med de foreslåede elementer vil give det bedste grundlag for stabile samarbejds- og 
koordinationsrammer. Det vil sikre ensartet beskytte lse ved at give en ret et klart og pålideligt 
indhold, som bygger på enkle koordinations- og sama rbejdsprocedurer. Dette kan føre til en 
mindre stigning i anmodninger, men anmodningerne ville blive mere fokuserede, eftersom det 
ville være mere klart, hvad denne ret egentlig betyder. Sammenlignet med de samlede 
omkostninger til at bistå statsbor gere ville ekstra omkostninger til at bistå unionsborgere, hvis 
medlemsstat ikke er repræsente ret, fortsat udgøre en lille andel; ved dyrer e evakueringer ville 
der være et forbedret godtgørelsessystem. For at gøre denne model så effektiv som mulig, bør 
der træffes oplysningsforansta ltninger; i betragtning af de økonomiske konsekvenser bør 
gennemførelsen  af direktivet ledsages af en om fattende oplysningskampagne; det er en 
forudsætning, at indholdet af denne ret er kendt. 
Løsningsmodel 3 er effektiv med hensyn til at opfylde målene, men model 2 er kun en smule 
mindre effektiv. Ved at lade flygtninge og personer med længere varende ophold blive 
opfattet og indføre en enklere legalisering af doku menter ville man gå betydeligt videre end 
de gældende regler, hvilket tiden ikke forekommer at være moden til23. De omkostninger, som 
model 3 medfører, ville være betydelig t højere end omkostningerne ved model 224, og 
synergier med EU's civilbeskyttelsesmeka nisme ville ikke blive udnyttet fuldt ud. 
                                                 
20 Afhængigt af foranstaltningen: 1. En regulering af begrebet "tilgængelig" ved fastlæggelse af et bestemt 
antal kilometer kunne mindske effektiviteten, da der ikke ville blive taget tilstrækkeligt hensyn til lokale 
forhold (kvaliteten af transportnettet). 2. En udv idelse til personer med længere varende ophold og 
flygtninge og en legalisering ville øge effektiviteten (men det ville være at gå for langt i forhold til 
gældende regler). 3. En godtgørel sesmekanisme ville ikke øge effektiviteten, hvis medlemsstaterne kun 
sjældent tager den i brug. 4. EU-finansiering ville have en gavnlig virkning, da medlemsstaterne ville være mere tilbøjelige til at tage initiativ til at bistå unionsborgere, hvis medlemsstat ikke er 
repræsenteret. 
21 Idem. 
22 Afhængigt af, om man i forbindelse med godtgørelse i krisesituationer kun vil benytte en 
godtgørelsesmekanisme/cleraringcentral eller også EU-finansiering. Nærmere oplysninger fås i bilag VI. 
23 Nærmere oplysninger findes ovenfor (konsekvensa nalyse af de specifikke elementer i model 3). 
24 Navnlig hvis EU-samfinansiering ønskes. 
 
DA 9   DA 8. OVERVÅGNING OG EVALUERING  
Den påtænkte frist for gennemførelse af direktiv et er to år efter dets ikrafttrædelse. Da 
direktivet til dels afspejler gældende pr aksis, forekommer to år tilstrækkeligt. 
Der vil blive etableret en fælles overvågnings - og evalueringsmekanisme for at sikre, at 
direktivets bestemmelser efterleves korrekt . For at afhjælpe den nuværende mangel på 
dækkende oplysninger vil medlemsstaterne i di rektivet blive opfordr et til at underrette 
Kommissionen om gennemførelse af denne ret, herunder ved en årlig oversigt over 
statistikker og relevante sager. En rapport, som offentliggøres 3-5 år efter direktivets 
gennemførelse bør føre til en specifik unde rsøgelse med vægt på indsamling af data.