Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse "De nye regionale programmer 1997-1999 under EU's strukturpolitiske mål 2 - med særlig vægt på jobskabelse"« (98/C 235/09)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 17. november 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Regionaludvikling og Fysisk Planlægning, som udpegede Ettore Masucci til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. april 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 355. plenarforsamling af 27. og 28. maj 1998, mødet den 27. maj 1998, med 114 stemmer for og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. I november 1997 forelagde Kommissionen en meddelelse om de nye regionale programmer for industriområder i tilbagegang (mål 2) i den anden programperiode, som løber indtil udgangen af 1999.

Meddelelsen bygger på en gennemgang af 65 nye samlede programmeringsdokumenter (SPD) og en fællesskabsstøtteramme (EFSR) for Spanien.

SPD for Østrig og Sverige er ikke medtaget i meddelelsen, eftersom disse to lande har valgt en femårig programmeringsperiode ().

1.2. Meddelelsen opsummerer den forventede effekt på den økonomiske udvikling og især på beskæftigelsen.

Ifølge oplysninger fra medlemsstaterne ventes disse programmer at oprette eller bevare omkring 880 000 job, hvoraf 90 % (801 000) er koncentreret i Storbritannien, Frankrig, Tyskland, Spanien og Italien.

1.3. De planlagte tiltag kan inddeles i følgende fire hovedgrupper:

- støtte til industriens og forretningsverdenens vækst og konkurrenceevne, specielt SMV-sektoren (47,4 % af udgifterne);

- uddannelses- og omskolingsprogrammer, især for at give arbejdstagerne kendskab til nye teknologier (33,8 %);

- forbedring og renovering af nedslidte industriarealer og byområder (12,3 %);

- miljøbeskyttelse og fremme af rene teknologier og grøn turisme (5,2 %).

Det notat til orientering, som Kommissionen sendte medlemsstaterne den 30. april 1996 (), pegede på jobskabelse som en absolut førsteprioritet for de nye mål 2-programmer for 1997-1999. Dette skulle nås gennem en forbedring af produktionsstrukturerne og af arbejdsstyrkens kvalifikationer.

1.4. Kommissionen har gransket hver plan i lyset af disse mål og vurderet følgende faktorer: den udstrækning, i hvilken prioriteterne er taget i betragtning; kvaliteten af analysen af det berørte område; overensstemmelsen med de erklærede mål og de dertil afsatte ressourcer; den konkrete indvirkning på beskæftigelsen; strategiens og de tilknyttede aktioners miljøkonsekvenser.

1.4.1. Der blev også taget højde for partnerskabs- og additionalitetsprincipperne.

I særdeleshed skulle planerne indeholde et tilsagn om at inddrage arbejdsmarkedsparterne mest muligt samt koble mål 2-programmerne sammen med andre økonomiske saneringsplaner i det pågældende område.

Med hensyn til additionalitet skulle medlemsstaterne fastholde samme samlede udgiftsniveau som i 1994-1996.

1.5. Listen over støtteberettigede mål 2-regioner er stort set den samme som i 1994-1996 og dette gælder også omfanget af den berørte EU-befolkning (16,4 %).

Bevillingerne er fastsat til 8,288 mia. ecu (i 1997-priser) svarende til en reel stigning på 13,8 % i forhold til den foregående periode. Hertil skal føjes 859 mio. ecu i uudnyttede midler fra den første periode, således at de samlede midler er på 9,147 mia. ecu.

2. Problemstilling

2.1. Kommissionen erkender, at rammen omkring de nye SPD bygger på erfaringerne fra den forudgående programmeringsperiode.

Der peges også på en stor kontinuitet i strategien mellem de nye og de gamle programmer.

De fleste planer indeholdt fire eller fem klart præsenterede, eksplicitte, strategiske mål, nogle af dem afspejlede en integreret holdning til økonomisk udvikling, mens andre satte fokus på horisontale aspekter såsom miljømæssig bæredygtighed og lige muligheder.

2.2. I vurderingen af foranstaltningernes overensstemmelse med de strategiske mål noterede Kommissionen, at den brede vifte af interventioner i nogle tilfælde gjorde det vanskeligere at skabe komplementaritet og synergi.

2.2.1. Især uddannelsesaktionerne var knap så målrettede, »hvilket nok delvis skyldes den horisontale karakter af foranstaltningerne vedrørende menneskelige ressourcer« ().

Imidlertid skriver Kommissionen følgende: »integreringen af EFRU- og ESF-foranstaltningerne blev i vid udstrækning forbedret« ().

2.2.2. Kommissionen har sat fingeren på en række mangler i de oprindeligt forelagte planer, som udviste »en oprindelig mangel på kvantificering af mål og output, herunder beskæftigelseseffekt, samt mangelen på referencedata« ().

Kommissionen bemærker i særdeleshed, at de metodologiske rammer for en ex-ante-kvantificering af beskæftigelseseffekten, som blev tilsendt medlemsstaterne, ikke blev anvendt i synderlig grad.

2.2.3. Der blev lagt mere vægt på miljøaspekterne. Størstedelen af planerne indeholdt en strategisk miljøvurdering og nogle indeholdt detaljerede oplysninger om alle de foreslåede foranstaltninger.

2.3. Hovedparten af planerne indeholdt et udtrykkeligt tilsagn vedrørende partnerskabsprincippet, men de økonomiske og sociale partneres deltagelse var dog ikke altid lige veldefineret.

2.4. Endelig gjorde problemerne med at indsamle oplysninger og verificere data det vanskeligt at kontrollere, om additionalitetsprincippet var opfyldt.

På den baggrund blev der indført en klausul i afgørelserne om godkendelse af SPD, gående ud på »at suspendere Fællesskabets udbetalinger efter det første forskud, indtil der var foretaget en ex-ante-efterprøvning af additionaliteten« ().

2.5. Forhandlinger mellem Kommissionen og medlemsstaterne bragte en løsning på nogle af disse problemer og forbedrede i høj grad programmernes kvalitet og effektivitet »især i lyset af resultaterne af evalueringen (...) og tildelingen af en absolut prioritet til jobskabelse« ().

I en række tilfælde blev der lagt større vægt på foranstaltninger, der indeholdt et jobskabende element. I andre tilfælde blev programmerne revideret gennemgribende.

3. Generelle bemærkninger

3.1. Meddelelsen er vigtig af en række årsager, for det første, fordi den dækker den sidste periode af gennemførelsen af mål 2 i dets nuværende form.

3.1.1. Baggrunden herfor er, at den reform af strukturfondene, som der lægges op til i Agenda 2000, tager sigte på en gennemgribende revision af strukturpolitikken.

De syv nuværende mål skal reduceres til tre. To af disse skal have regionalt grundlag, mens det tredje udelukkende skal omfatte menneskelige ressourcer.

For perioden 2000-2006 planlægger Kommissionen en lidt lavere gennemsnitlig årlig bevilling end for 1999, og der vil blive tale om nøje overholdelse af tærskelen på 75 % af BNP for regioner, der omfattes af det nye mål 1.

3.1.2. Den procentdel af EU's befolkning, der bliver omfattet af mål 1 og 2, vil falde fra de nuværende 51 % til mellem 35 og 40 %: dette indebærer, at nogle regioner må udelukkes. Da samtlige EU-initiativer kommer til at falde ind under de nye mål 1 og 2 (bortset fra dem, der tager sigte på menneskelige ressourcer, som skal udgøre det nye mål 3), vil nogle områder ikke længere modtage strukturstøtte overhovedet - når bortses fra socialfonden og de øvrige EU-initiativer - efter 1999. For disse områder er de foranstaltninger, som behandles i meddelelsen, derfor af særlig betydning.

3.2. Der er en anden grund til, at meddelelsen er så vigtig: for at reformen af strukturfondene skal forløbe så gennemsigtigt og effektivt som muligt, er der behov for en omhyggelig evaluering af den måde, hvorpå beslutningerne om SPD'er for 1997-1999 blev nået, og af de planlagte foranstaltninger.

Nøglefaktorerne kunne her omfatte følgende:

- med hensyn til programmets udformning: kontrol med eksistensen af et horisontalt partnerskab;

- med hensyn til indholdet: udvælgelse af innovative projekter og lokale udviklingsprojekter;

- med hensyn til målsætningerne: skabelse af reelle, ekstra, varige arbejdspladser.

3.3. Som det tredje og vigtigste punkt kan nævnes, at meddelelsen er betydningsfuld på grund af det bidrag, som de programmer, der indeholdes i SPD'erne, kan yde til bestræbelserne på at oprette og bevare arbejdspladser, da dette nu er en absolut prioritet i EU-politikkerne.

4. Evaluering

4.1. De programmer, som beskrives i meddelelsen, kan således evalueres:

- på baggrund af resultaterne i de forudgående perioder, i lyset af de problemer, der er dukket op under den tidligere forvaltning af mål 2;

- med henblik på fremtiden, i lyset af den strukturpolitiske reform, der foreslås i Agenda 2000 ().

4.2. Sammenligning med den tidligere indsats

4.2.1. For det første er det umagen værd at se på, om programmeringen fra 1997-1999 er blevet bedre i forhold til den tidligere programmering.

Et nyttigt udgangspunkt er de spørgsmål, som blev drøftet på det europæiske samhørighedsforum i april 1997, hvor man gennemgik nogle rapporter om strukturfondenes forvaltning ().

4.2.2. Forummets debat om mål 2 løftede sløret for en række grundlæggende problemer. Generelt kan det siges, at selv om strukturfondsbistand i regioner i industriel tilbagegang har haft stor betydning for strukturtilpasninger gennem årene (i perioden 1989-1993 f.eks. blev der oprettet omkring 500 000 nettoarbejdspladser), har virkningen været begrænset, fordi nogle områder har været alt for små, hvilket undertiden har umuliggjort en effektiv, integreret indfaldsvinkel.

Støttens begrænsede varighed (2 år) har tilskyndet til kortsigtede ordninger på bekostning af strategiske udviklingstiltag.

4.2.3. Med hensyn til programmets indhold og gennemførelse er den reelle omstilling i disse områder blevet alvorligt hæmmet af det forhold, at mindre virksomheder ofte er ude af stand til at følge markedets og innovationens tendenser, og derfor ikke frembringer en betydelig regional merværdi.

Dog har der været en meget positiv udvikling på ét vigtigt område. I programmernes indhold prioriteres immaterielle faktorer (udvikling af virksomheder, innovation, erhvervsuddannelse og faglige kvalifikationer, miljøbeskyttelse) højere end fysiske faktorer såsom basisinfrastruktur.

Det er også vigtigt, at der lægges vægt på FTU og innovation. Dog bør beslutningerne om investering tage hensyn til SMV's reelle behov og ikke blot træffes ud fra det aktuelle innovationsudbud.

4.2.4. Et af de mest positive træk ved strukturfondene er, at de har tvunget regionerne til at tage skridt til en mere permanent og velstruktureret udvikling.

Der er fortsat store forskelle i forvaltningsmetoderne, alt efter administrative traditioner, og det er i og for sig positivt.

De centraliserede administrationer har dog stadig svært ved at acceptere »bottom up«-strategien for regional udvikling.

4.2.5. En anden stor fordel er etableringen af det horisontale partnerskab og den bedre sammenhæng med de nationale og regionale støtteforanstaltninger.

I nogle områder har det været vanskeligt at etablere partnerskaber, fordi de ikke har tradition for samarbejde mellem de offentlige myndigheder og erhvervs- og samfundskredse.

Tidligere deltog den private sektor praktisk taget ikke i programudformningen, som var forbeholdt den offentlige og halv-offentlige sektor.

4.2.6. Andre vigtige spørgsmål vedrørende programforvaltningen:

Det er snarere finansielle hensyn end omprioriteringen af målene for egnsudviklingen, der giver anledning til ændringer.

Dette skyldes til dels mangelen på tilsyn og den korte tidshorisont.

Mange projekter fastsætter ikke operationelle mål for gennemførelse og effekt. Sådanne kriterier for projektudvælgelsen har snarere været undtagelsen end reglen.

I mange tilfælde har det været vanskeligt at opfylde additionalitetsprincippet. Midlerne er ikke blevet anvendt, fordi de regionale og nationale myndigheder har haft svært ved at yde deres del.

4.2.7. Kommissionen påpeger i meddelelsens konklusioner, at de nye programmer for 1997-1999 indeholder endnu flere incitamenter til investeringer til fremme af en beskæftigelsesintensiv vækst og en bæredygtig udvikling.

Der lægges mere vægt på uddannelse og opkvalificering, fremme af iværksætterlysten og FTU.

Man vil også søge at forbedre den lokale servicesektor, som kan få stor betydning for jobskabelsen.

4.2.7.1. Generelt noterer ØSU med tilfredshed en større sammenkædning mellem EU-, nationale og lokale initiativer. Dette er en forudsætning for en optimal ressourceudnyttelse og bedre resultater.

4.3. Strukturfondsreformen og statsstøtte til regioner

4.3.1. Som bebudet af Kommissionen i Agenda 2000 bør de nye mål 2-programmer »fokusere på økonomisk divercificering også i regioner, der er stærkt afhængige af en enkelt økonomisk sektor i tilbagegang« ().

Kommissionen anfører endvidere, at »i det øjemed bør støtten til SMV og innovation styrkes, og erhvervsuddannelserne, det lokale udviklingspotentiale, miljøbeskyttelsen og bekæmpelse af social udstødelse... bør prioriteres højt. Investeringerne i menneskelige ressourcer bør styrkes i disse regioner under forandring. Det skal ske med udgangspunkt i en strategi for et mere fremtidsorienteret og aktivt arbejdsmarked«.

4.3.1.1. Kommissionen ønsker også, at »der udarbejdes enkle, gennemsigtige og konkrete EU-støttekriterier for det nye mål 2«. De forskellige fonde (EFRU, ESF, EUGFL og FIUF) skal bidrage til ét enkelt program pr. region.

4.3.1.2. Målet er at koncentrere midlerne i de hårdest ramte af EU's regioner.

De områder, der er støtteberettigede under mål 2 og 5b, og som ikke længere vil være det ud fra de kommende støttekriterier, modtager i en overgangsperiode en begrænset finansiel støtte.

Kommissionen foreslår ligeledes af forenklingshensyn et flerårigt program pr. region under mål 1 og 2, en klar ansvarsfordeling mellem de nationale, de regionale og lokale myndigheder og Kommissionen samt en strengere kontrol og efterprøvning af resultaterne.

4.3.2. Der skal også tages hensyn til de nye retningslinjer for statsstøtte til regioner, som Kommissionen vedtog den 10. december 1997 på initiativ af kommissionsmedlem Karel Van Miert med det sigte at indføre et mere gennemsigtigt system og positiv diskriminering af ugunstigt stillede regioner ().

4.3.2.1. Hovedkriterierne vil være:

- støtten bør koncentreres i de fattigste regioner;

- den nationale støtte bør afstemmes med regionalfondsstøtten;

- der bør lægges særlig vægt på beskæftigelsesfremmende støtte, og den bør ikke begrænses til erhvervsinvesteringer, men også omfatte de deraf afledte arbejdspladser;

- regionalstøtten bør generelt nedskæres.

4.3.3. Opmærksomheden henledes på det forhold, at en del af EU's befolkning ifølge reformforslagene ikke vil være omfattet af strukturfondene efter år 2000.

Det er altså et spørgsmål om, hvordan man kan gøre overgangen for disse regioner lettere og fastlægge nye støttekriterier, som er velbegrundede ud fra socioøkonomiske statistikker.

4.3.4. Tanken om at lade mål 2-regioner være sammenfaldende med de regioner, der modtager statsstøtte (traktatens artikel 92, stk. 3, litra c) giver derfor anledning til bekymring. Der er nok brug for at koordinere og integrere EU's strukturforanstaltninger bedre med de nationale foranstaltninger, men dette må ikke medføre en for stor begrænsning af støtteområderne.

5. Indvirkning på beskæftigelsen

5.1. Strukturforanstaltningernes beskæftigelseseffekt fortjener en grundig analyse. Ifølge Jacques Delors' hvidbog er hovedmålet for strukturfondene at bidrage til at skabe forudsætningerne for en varig økonomisk udvikling, vækst og konkurrenceevne.

Kommissionen giver beskæftigelsen topprioritet i sin meddelelse fra marts 1996 om strukturforanstaltninger og beskæftigelse ().

Helt fra Essen-topmødet og frem til det sidste topmøde i Luxembourg har Det Europæiske Råd sat beskæftigelsen øverst på dagsordenen på grund af problemets omfang og presserende karakter.

Amsterdam-traktaten indeholder et nyt afsnit om beskæftigelse, der betegnes som et »spørgsmål af fælles interesse«.

Kommissionen bebuder i sit arbejdsprogram for 1998 () endvidere forskellige forordningsforslag om strukturpolitikken til gennemførelse af de reformer, der foreslås i Agenda 2000, og den vil koncentrere sin indsats om beskæftigelsen, der nævnes som den første af de »prioriterede politikker« ().

5.2. Det vil være interessant at se nærmere på beskæftigelsesmålene i de forskellige SPD.

Tallene i meddelelsens bilag 4 om den forventede indvirkning på beskæftigelsen i medlemsstaterne er meget forskellige og ikke altid forståelige.

For eksempel forudses det, at der i UK vil blive skabt eller sikret over 380 000 arbejdspladser (heraf over 40 000 midlertidige job eller ca. 10 %). Tallet for Tyskland er på under 120 000 (4 100 midlertidige eller 3 %), mens det for Italien er på 123 000 (6 200 midlertidige eller 5 %).

Der er følgelig også store forskelle i de gennemsnitlige omkostninger ved jobskabelse.

5.3. Meddelelsen er på nogle punkter lidt selvmodsigende.

Kommissionen påpeger i kap. III, litra v), om kvantificering af mål og indvirkninger at »en oprindelig mangel på kvantificering af mål og output (...) var et af de mest skuffende træk ved de planer, der i første omgang blev forelagt«.

Kommissionen tilføjer dog, at »der blev gjort store fremskridt under forhandlingerne«.

Den beklager straks derefter, at de metodologiske rammer for en ex ante-kvantificering af beskæftigelseseffekten, som medlemsstaterne har fået tilsendt, ikke er blevet anvendt i synderlig grad.

Længere fremme tales der derimod om »store fremskridt med hensyn til kvantificering af beskæftigelseseffekten« og »detaljerede skøn« ().

5.3.1. Det ser altså ud til, at vurderingerne er foretaget ud fra forskellige beregningsmetoder.

5.4. Det samme problem gør sig gældende ved en sammenligning med tidligere ex post-evalueringer.

Ifølge den 8. årsberetning om strukturfondene - 1996 blev der skabt i alt 850 000 job i den fireårige programmeringsperiode 1989-1993.

Det samlede skøn for 1997-1999 (dvs. kun to år) er 880 000 job - altså et større antal over en periode, der er halvt så kort (svarende til en stigning på over 200 %). Det forhøjede skøn er tilsyneladende baseret på den større indsats for beskæftigelsen fra alle parters side.

Det er dog ikke muligt at foretage den mest interessante sammenligning mellem antallet af nye job, eftersom der mærkeligt nok ikke foreligger oplysninger om antallet af nettojob. Kun Storbritannien og Frankrig har fremlagt sådanne data.

Dette siger meget om pålideligheden af de data, som de fleste medlemsstater stiller til rådighed.

Derimod foreligger der data for antallet af midlertidige job i 12 medlemsstater, nemlig 106 115 - et ret højt tal sammenlignet med det mulige og realistiske endelige skøn over antallet af nettojob.

5.5. Kommissionen har åbenbart vanskeligheder med at indhente pålidelig information fra medlemsstaterne og ikke tilstrækkeligt personale til at udføre de mange kontrolopgaver. Derudover er der stadig et problem med valg af fremgangsmåde og især med kontrol af målenes gennemførelse. En sådan kontrol finder ikke sted i dag.

Der føres omhyggelig og streng kontrol med regnskabsførelsen over udgifterne, men der foretages ingen opfølgning eller ex post-evaluering.

Det er ikke kun et spørgsmål om metode, men om de reelle og praktiske konsekvenser for beskæftigelsen.

5.6. ØSU understreger endnu en gang, at reel økonomisk vækst med en stigning i efterspørgslen og den disponible indkomst er en forudsætning for en reel og varig forbedring af beskæftigelsen.

De beskæftigelsesfremmende foranstaltninger skal være et led i en politik til fremme af vækst og udvikling generelt.

Hvad der gælder på makroplanet, gælder også på mikroplanet. Foranstaltninger til fremme af innovation og produktivitet skal følges op af foranstaltninger til fremme af efterspørgslen.

I sin nylige beretning om beskæftigelsen i Europa (1997) påpeger Kommissionen, at uanset hvilken sammenhæng der er mellem beskæftigelse og produktivitetsstigning, er det vigtigste problem skabelsen af flere arbejdspladser ().

Strukturforanstaltningerne, herunder dem, der finansieres under mål 2, bør ikke kun sigte mod at øge regionernes og erhvervslivets konkurrenceevne, men også produktion, efterspørgsel og indkomst. Det er den eneste måde, hvorpå forbedringerne kan give flere arbejdspladser.

6. Afsluttende bemærkninger

Kommissionens meddelelse peger således på nogle udestående problemer, der må løses i forbindelse med reformen af strukturfondene. Den giver også anledning til nogle overvejelser over, hvorledes ressourcerne kan forvaltes mere effektivt både hvad angår målet om på kort sigt at sikre de eksisterende arbejdspladser eller skabe nye og det strategiske mål om økonomisk og social samhørighed.

6.1. Styrkelse af partnerskabet

6.1.1. Partnerskabsproblematikken må behandles klart og konsekvent. Dette vigtige instrument omtales kun ganske kort i første del af meddelelsen, og det nævnes slet ikke i tabellerne over de enkelte medlemsstater eller i konklusionerne. Kun den sammenfattende oversigt over regionale og lokale beskæftigelsesprojekter i bilag 5 indeholder en liste over de vigtigste partnere.

6.1.2. Som Kommissionen selv anførte i et vejledende notat til medlemsstaterne fra 1996 () har mange mål 2-regioner i forvejen en partnerskabstradition, som bør udvikles og styrkes. Kommissionen understregede i den forbindelse, at erhvervslivet (bl.a. SMV-repræsentanter) og arbejdsmarkedets parter bør inddrages fuldt ud i udformningen og gennemførelsen af de nye mål 2-programmer. Dette for at sikre, at disse i fuldt omfang tager højde for alle lokale behov og vilkår.

6.1.3. Meddelelsen indeholder dog ingen evaluering af kvaliteten eller effektiviteten af denne deltagelse hverken i fastlæggelsen af programmerne eller i gennemførelsen eller kontrollen.

6.1.4. ØSU understreger endnu en gang, at partnerskabet skal omfatte hele processen lige fra planlægningsfasen til gennemførelsen af strukturforanstaltningerne. Et stærkt partnerskab er afgørende for effektive strukturforanstaltninger, fordi det gør det muligt at tilpasse projekterne til de reelle socioøkonomiske problemer som led i en regional udviklingsstrategi.

De offentlige myndigheder kan ikke længere betragte inddragelsen af erhvervs- og arbejdsmarkedsorganisationerne som et fakultativt supplement eller ligefrem som en ren formalitet, der besværliggør beslutningstagernes arbejde. Partnerskabet bør organiseres og anvendes i alle medlemsstater og i forbindelse med alle strukturforanstaltninger.

6.1.5. Efter reformen af strukturfondene og forordningen fra 1993 er der sket fremskridt i anvendelsen af partnerskabet, men gennemførelsen af artikel 4 i forordning 2081 varierer fra land til land. ØSU anmoder nu om, at denne artikel ændres gennem en mere præcis definition af principperne for partnerskabet, således at medlemsstaterne ikke får for store fortolkningsmuligheder. Kommissionens nye forslag (artikel 8 i det nylige forslag til rammeforordning) er et fremskridt, som imødekommer ØSU's krav. En lignende indsats bør gøres for at fastlægge fælles kriterier for overvågningsudvalgenes virksomhed.

6.1.6. Kommissionen påpeger i sin årsberetning om strukturfondene - 1996 () med rette vigtigheden af at: - nydefinere den retlige ramme og tydeliggøre de enkelte partneres roller og ansvarsområder;

- forbedre de tekniske og operationelle kvalifikationer hos de partnere, som har behov herfor, ved at støtte uddannelses- og oplysningsaktioner i form af teknisk bistand.

Målet er, at partnerskabet skal være et centralt element i strukturpolitikken, der sikrer de offentlige og private partnere i erhvervslivet og på arbejdsmarkedet reel medindflydelse på fastlæggelsen af strukturfondsprogrammerne.

6.2. Revision af programmeringsperiodens længde og støtteberettigede regioner

6.2.1. I stedet for at forlænge gyldigheden af programmeringsdokumenterne for 1994-1996 har Kommissionen valgt at fastlægge nye programmer, fordi den mener, at midlerne dermed kan udnyttes bedre. Behovet for at tilpasse programmerne til den høje prioritering af beskæftigelsen kan retfærdiggøre en sådan beslutning.

Generelt mener ØSU dog, at det ikke altid er muligt på kort tid at gennemføre en produktionsomlægning af en regional økonomi, fordi det kan indebære en gennemgribende ændring af den socioøkonomiske struktur. Det tager også tid at reallokere menneskelige ressourcer, fordi de ansatte skal uddannes for at kunne varetage de nye opgaver.

6.2.2. Efter ØSU's mening vil længere programmeringsperioder passe bedre til en mere integreret strategi, som har større effekt på situationen i mål 2-regioner. Naturligvis skal der altid foretages en midtvejsrevision, som giver mulighed ikke alene for evalueringer og justeringer, men om nødvendigt også for indarbejdelse af nye forslag til foranstaltninger. På denne måde kan man prioritere områder, hvor der er størst mulighed for at forbedre den lokale konkurrenceevne og skabe stabil beskæftigelse.

6.2.3. Støttekriterierne og især dem, der foreslås for mål 2, bør grundigt revideres. En mere effektiv og integreret strategi bør omfatte mere fleksible kriterier for den geografiske afgrænsning af foranstaltningernes anvendelsesområde.

6.2.4. Et problem, der må løses i samarbejde med medlemsstaterne og lokaladministrationen, vedrører de statistiske indikatorer, der danner grundlag for evaluering og beslutningstagning.

Der bør fastlægges indikatorer for kriseramte områder ved hjælp af sammenlignelige og pålidelige statistikker.

6.2.5. ØSU er generelt enig i behovet for at koncentrere midlerne for at opnå en kritisk masse, der kan stimulere omstrukturering og ny udvikling. Derfor bør støtten først og fremmest gå til de hårdest ramte områder i de støtteberettigede regioner.

6.3. Prioritering af støtten til SMV

6.3.1. SMV bør prioriteres højt for at opnå en større effekt af mål 2-foranstaltninger, især på beskæftigelsesområdet. Udviklingen af de eksisterende SMV og mikrovirksomheder samt skabelsen af nye og innovative små virksomheder er afgørende for diversificeringen af produktionen i de områder, hvor der er behov for omstrukturering.

SMV bør støttes i deres bestræbelser på at blive konkurrencedygtige på det nationale og internationale marked. De bør nyde godt af foranstaltninger til fremme af innovationsoverførsel, og støtten til omstrukturering bør målrettes mod SMV's behov.

Ved siden af infrastrukturen bør mål 2-midlerne anvendes til at forbedre SMV's stilling i samhandelen inden for EU ved hjælp af nye produkter og adgang til nye markeder. Generelt bør der skabes et gunstigt økonomisk klima for SMV, og de unge iværksættere bør lære at tage chancer og være innovative.

6.3.2. Af afgørende betydning er udviklingen af informations- og kommunikationssystemer, dvs. implementering af informationssamfundet i produktions- og servicesektorens SMV. Et prioriteret støttemål bør være oprettelse af SMV-servicecentre, som skal indrettes efter og imødekomme SMV's behov.

Det er nødvendigt at overvinde en vis vanemæssig fokusering på industrien, som medfører, at planlægningen i alle medlemsstater begunstiger virksomhederne i de traditionelle produktionssektorer på bekostning af servicesektoren, handel og turisme.

Man må ikke glemme, at mens beskæftigelsen i industrien og landbruget i de seneste år er faldet støt med en meget ringe tilvækst af nye arbejdspladser, har servicesektoren haft en næsten uafbrudt stigning i beskæftigelsen.

Inden for telekommunikation, informationsteknologi og distribution findes der stadig et stort beskæftigelsespotentiale. Såvel i Jacques Delors' hvidbog som i de nyeste økonomiske skøn forudses det, at der kan skabes flere millioner nye arbejdspladser, hvis informationssamfundets muligheder udnyttes fuldt ud. Programmer, som finansieres under mål nr. 2, bør omfatte støtte til innovation (f.eks. telematik inden for handel og tjenesteydelser).

6.3.3. Der er to andre områder, som indeholder uudnyttede muligheder for jobskabelse:

- miljøbeskyttelse (vand- og spildevandsbehandling, affaldsforvaltning og genbrug, forbedring af bymiljøet osv.). Her kan henvises til den nylige meddelelse om miljø og beskæftigelse ();

- udnyttelse af den jobskabende effekt af de nye socioøkonomiske behov. Mål 2-regionerne har en stor befolkningstæthed og en stor ledig arbejdsstyrke efter industriens omstrukturering.

6.3.4. Endelig er det vigtigt at udvikle de menneskelige ressourcer, og uddannelsessystemet bør tilpasses virksomhedernes behov. Dette er særlig vigtigt i mål 2-områderne, hvor flere hundrede tusinde arbejdstagere - hvoraf mange højt kvalificerede - er tvunget til at omskole sig i en sen alder. Det er derfor meget vigtigt at udvikle et system for efter- og videreuddannelse, som kan sætte arbejdstagerne i stand til at følge med den stadig hastigere udvikling.

Bruxelles, den 27. maj 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Et resumé af programmerne for disse to lande findes i Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af EU's regionalpolitik i Østrig, Finland og Sverige (KOM(96) 316 endelig udg. af 3.7.1996).

() KOM(96) 952 endelig udg. af 29.4.1996.

() KOM(97) 524 endelig udg. af 14.11.1997, kapitel III, (i), punkt (iv).

() KOM(97) 524 endelig udg. af 14.11.1997, kapitel III, (i), punkt (v).

() KOM(97) 524 endelig udg. af 14.11.1997, kapitel III, (i), c.

() KOM(97) 524 endelig udg. af 14.11.1997, kapitel III, (ii).

() Se del 1, kapitel II, 2 i Agenda 2000.

() Den rapport, som blev fremlagt af professor Michel Quévit, er særlig relevant.

() Agenda 2000, del 1, kap. II,2.

() EFT C 74 af 10.3.1998.

() KOM(96) 109 endelig udg. af 20.3.1996.

() SEK(97) 1852 endelig udg.

() KOM(97) 517 endelig udg.

() KOM(97) 524 endelig udg., kap. III, iii).

() KOM(97) 479 endelig udg. af 1.10.1997, s. 1.

() KOM(96) 952 endelig udg. af 29.4.1996, punkt III.

() KOM(97) 526 endelig udg.

() KOM(97) 592 endelig udg. af 18.11.1997.