I SS IONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
K0M(94) 314 endelig udg. 
Bruxelles, den 13.07.1994 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
PÅ VEJ MOD EN NY STRATEGI 
OVER FOR ASIEN 
- 1 -
INDHOLDSFORTEGNELSE 
Resumé 1 
I Overordnede mål 3 
II Eksisterende EU-instrumenter i forbindelserne 
med Asien 4 
III Den Europæiske Unions nye politiske 
approach over for Asien 7 
IV EU's nye handels- og samarbejdsstrategi over for Asien...13 
V. Konklusioner 23 
Bilag 1 De asiatiske lande: Økonomiske basisstatistikker....25 
Bilag 2 Samhandelsstrømmene i Asien 26 
Bilag 3: EU og Asien: Aftaler, samhandel og bistand 30 
Resumé 
Den nye udvikling i Asien øver i høj grad indflydelse på den internationale 
økonomiske magtbalance. Ifølge Verdensbankens prognoser vil halvdelen af 
væksten i den samlede verdensøkonomi i år 2000 finde sted i Øst- og 
Sydøstasien. Denne vækst vil indebære, at en milliard asiater i år 2000 vil 
besidde en betydelig købekraft, og at 400 millioner af disse vil have 
disponible gennemsnitsindkomster, der er lige så høje som - om ikke højere 
end - niveauet i de europæiske lande eller i USA. 
Det er derfor nødvendigt, at Den Europæiske Union prioriterer de asiatiske 
forhold højere, end det hidtil har været tilfældet. 
Unionen skal hurtigst muligt udbygge sin økonomiske aktivitet i Asien med 
henblik på at bevare sin ledende rolle i verdensøkonomien. Hvis Europa 
sikrer sig en stærk koordineret tilstedeværelse i de forskellige regioner i 
Asien, vil det i begyndelsen af det 21. århundrede kunne sikre, at der 
bliver taget fuldt hensyn til dets interesser i dette område. 
Asiens tiltagende økonomiske betydning vil uundgåeligt give sig udslag i 
voksende pres for at spille en større rolle på internationalt plan. Samtidig 
har afslutningen på den kolde krig skabt en regional situation kendetegnet 
af politisk fleksibilitet, som ikke tidligere har været set magen til. Den 
Europæiske Union bør derfor søge at udbygge sin politiske dialog med Asien 
og bør desuden søge at finde frem til måder, hvorpå Asien kan inddrages 
stadig mere i den internationale politiske udvikling, således at der 
efterhånden bliver tale om et partnerskab mellem ligemænd, som kan spille en 
konstruktiv og stabiliserende rolle i verden. 
- 2 -
For at udnytte disse nye muligheder bør Unionen søge at yde et positivt 
bidrag til de regionale sikkerhedsdialoger og omhyggeligt følge udviklingen, 
navnlig på områderne våbenkontrol og ikke-spredning, regionale 
stridsspørgsmål (Korea, Spratly Islands, Kashmir) og sejlruternes sikkerhed. 
Spørgsmål vedrørende "good governance", herunder menneskerettighederne, bør 
også spille en vigtig rolle for Unionens forbindelser med de asiatiske 
lande. 
Det vil i høj grad have betydning for Europas muligheder for at udnytte de 
foreliggende erhvervsmuligheder i Asien, hvilke beslutninger der træffes 
eller ikke træffes i den private sektor. Unionens mål er at tilstræbe åbning 
af markedet for både varer og tjenesteydelser og at overvinde hindringer for 
Europas samhandel og investeringer ved at tilskynde til en erhvervsvenlig 
lovgivning i Asien. Aktiv medvirken fra de europæiske selskabers side på de 
asiatiske markeder kan med sikkerhed bidrage til at skabe kvalificeret 
beskæftigelse til europæiske arbejdere. 
Hvis Unionens mål skal føres ud i livet, skal den lægge sig fast på mere 
fremadvirkende strategier med hovedvægten lagt på stadig mere omfattende og 
målrettet brug af økonomisk samarbejde som middel til at fremme den 
europæiske samhandel og de europæiske investeringer. Dette kan nemt 
realiseres ved hjælp af de foreliggende økonomiske ressourcer. 
Reformen af de tidligere centralt styrede økonomier såsom Kina, Indien og 
Vietnam udgør et yderst vigtigt aspekt ved de afgørende ændringer, der 
præger hele Asien. En europæisk deltagelse i disse ændringer såvel i 
institutionel henseende som på den private sektors niveau vil bidrage til at 
fremme den gensidige forståelse og forbedre de økonomiske forbindelser. 
Unionen har i høj grad brug for et samordnet program for "public relations" 
for derved at styrke sin profil i Asien. 
I år 2000 vil Sydasien stadig rumme den største koncentration af verdens 
fattigste folk, så udviklingssamarbejdet vil fortsat udgøre et vigtigt 
bidrag til de asiatiske regeringers egne bestræbelser for at mindske 
fattigdommen. Det er nødvendigt med et øget samarbejde mellem Unionen og 
dens medlemsstater for at nå op på den kritiske masse og sikre den 
tilstræbte effekt. 
- 3 -
I. Overordnede mål 
Asien er som begreb velkendt, men navnet er alligevel en overforenkling: 
Asien er ikke én region. De 26 asiatiske lande, der behandles i denne 
meddelelse, har vidt forskellige kulturelle traditioner og forskellige 
sociale, økonomiske og politiske profiler, selv om industrialiseringen 
efterhånden gør nogle af disse forskelle mindre udtalte, end det tidligere 
var tilfældet (1). 
Størstedelen af den nuværende og fremtidige politik i Asien har tilknytning 
til økonomiske spørgsmål. Denne mest tungtvejende del af Unionens politik 
skal dog ses på baggrund af den politiske og sikkerhedspolitiske magtbalance 
i regionen. 
Overordnede mål 
* At udbygge Unionens økonomiske tilstedeværelse i Asien med henblik på at 
bevare Unionens ledende rolle i verdensøkonomien. Hvis Europa for alvor 
vinder fodfæste i Asien, vil det allerede i begyndelsen af det 21. 
århundrede kunne sikre sig, at der tages fuldt hensyn til dets interesser i 
denne nøgleregion. Som følge af det høje væksttempo i Asien kan en aktiv 
deltagelse fra de europæiske virksomheders side også bidrage til at skabe 
kvalificerede jobs for europæiske arbejdere. 
* At bidrage til stabiliteten i Asien ved at fremme det internationale 
samarbejde og den internationale forståelse: Unionen skal i dette øjemed 
udvide og uddybe sine politiske og økonomiske forbindelser med landene i 
Asien. 
* At fremme den økonomiske udvikling i de mindre velstillede lande og 
regioner i Asien. Da Asien i en overskuelig fremtid vil vedblive med at 
rumme verdens største koncentration af fattige, vil det være nødvendigt, at 
Unionen og dens medlemsstater vedbliver med at bidrage til 
fattigdomsbekæmpelse og bæredygtig vækst. 
* At bidrage til udviklingen og konsolideringen af demokratiet og 
retssikkerheden samt respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende 
frihedsrettigheder i Asien. 
Prioritering 
Hvis EU skal føre disse mål ud i livet, vil det kræve en stor indsats i form 
af omlægning af den aktuelle politik og øget aktivitet på nye områder. 
Indsatsens omfang indebærer, at de disponible ressourcer skal udnyttes mere 
effektivt. Det vil ikke mindst blive nødvendigt med et tættere samarbejde 
inden for Unionen. 
Det forudsætter også en klar "policy"-prioritering for hele Asien, som kan 
følges op på de måder, som er de mest velegnede på baggrund af det enkelte 
lands og den enkelte regions individuelle situation: 
(1) De 26 lande, som denne meddelelse gælder for, kan opdeles på 3 
geografiske regioner: De 8 lande i Østasien (Kina, Japan, Nord- og Sydkorea, 
Mongoliet, Taiwan, Hongkong, Macao), de 10 lande i Sydøstasien (Brunei, 
Indonesien, Malaysia, Filippinerne, Singapore, Thailand, Cambodja, Laos, 
Vietnam og Burma) og de 8 lande i Sydasien (Indien, Pakistan, Bangladesh, 
Sri Lanka, Nepal, Bhutan, Maldiverne og Afghanistan). Forbindelserne med de 
5 centralasiatiske republikker behandles i øjeblikket i sammenhæng med SNG 
og medtages derfor ikke her. 
- 4 -
* At vedblive med at styrke Unionens bilaterale forbindelser med 
individuelle lande og regioner i Asien 
* At styrke Europas profil i Asien 
* At støtte de asiatiske landes samarbejdsbestræbelser på regionalt og 
subregionalt plan såsom ASEAN's Regional Forum med henblik på at styrke 
freden og sikkerheden i regionen og generelt at udbygge Unionens 
forbindelser med regionale grupper såsom ASEAN og SAARC. 
* At inddrage de asiatiske lande mere i det internationale samarbejde og 
navnlig at opmuntre dem til at spille en mere aktiv rolle under 
multilaterale aktioner med henblik på at bevare fred og sikkerhed på 
internationalt plan. Samt at udbygge forbindelserne med de asiatiske lande i 
multilaterale fora og opmuntre til øget asiatisk deltagelse i de 
multilaterale organisationer. 
* At træffe alle nødvendige foranstaltninger til sikring af åbne markeder og 
et ikke-diskriminerende erhvervsklima, der kan føre til øget samhandel og 
investeringssamarbejde mellem Europa og Asien. 
* At integrere de asiatiske lande, der er på vej fra statskontrol til 
markedsorienterede økonomier, i det åbne markedsbaserede international« 
handelssystem. 
* At bidrage til bæredygtig udvikling og formindskelse af fattigdommen i de 
mindst velstillede lande i Asien. 
II. Eksisterende EU-instrumenter i forbindelserne med Asien 
Når der således foreslås nye strategier for Asien, skal det tilføjes, at Den 
Europæiske Union ikke starter på bar bund: Unionen har allerede indhøstet 
betydelige erfaringer i Asien: 
Bilaterale forbindelser 
Som det også er tilfældet mange andre steder, har EU traditionelt et 
bilateralt samarbejde med mange lande og regioner i Asien i henhold til 
handels- og samarbejdsaftaler (se bilag III, tabel 1). 
EU har også en velstruktureret politisk dialog med de fleste partnere i 
Asien. 
På bilateralt plan gælder det Japan (på basis af en EU/Japan­
fælleserklæring) , Kina (på det seneste brevveksling mellem dette land og 
EU), Indien (på basis af den politiske fælleserklæring af december 1993) og 
Pakistan. Der er indgået en principaftale med Sri Lanka om indledning af 
dialogen, selv om dette endnu ikke er sket i praksis. Sydkorea har anmodet 
om et formaliseret arrangement. 
På regionalt plan finder der en politisk dialog sted med ASEAN (der er ingen 
bilateral dialog med ASEAN's enkelte medlemmer). Det er bestemt, at der 
årligt skal afholdes et EU/ASEAN-møde på minister- eller topembedsmandsplan, 
og der afholdes yderligere hvert år et ministermøde inden for rammerne af 
ASEAN's postministerielle konference, hvor EU deltager i forhandlingerne 
sammen med USA, Canada, Australien, New Zealand, Sydkorea og Japan. 
- 5 -
Mere generelt deltager EU i den eneste kollektive regionale 
sikkerhedsdialog, ASEAN Regional Forum (se side 9), der omfatter de fleste 
asiatiske lande og vil samles årligt med virkning fra i år. 
Den politiske dialog har navnlig fundet sted på minister- eller 
topembedsmandsplan og enten i troika-form eller med formandskabet og 
Kommissionen. 
For femten år siden havde Kommissionen kun én delegation i Asien, nemlig i 
Tokyo. I dag er der 10 delegationer i Asien (se listen i bilag III, tabel 
1). 
Multilateralt samarbejde 
Unionen er inden for FN-systemets rammer i gang med en vidtspændende dialog 
med Asien om emner af fælles interesse på området international fred og 
sikkerhed. Unionen har i de seneste år øget sit økonomiske samarbejde med de 
asiatiske lande betragteligt. Dette er ikke kun sket inden for rammerne af 
GATT, hvor de asiatiske landes betydning har været stærkt voksende svarende 
til deres voksende vægt i verdenshandelen, men også i FN-fora såsom UNCED 
eller CSD og i OECD med Japan (og i nær fremtid Korea). 
Handelspolitik 
Både generelt og over for de asiatiske lande har Unionens handelspolitik 
altid været båret af et aktivt engagement i handelsliberalisering inden for 
det multilaterale system med respekt for alle de regler og forpligtelser, 
dette indebærer. Forbedret markedsadgang for Unionens eksportører har med 
held været søgt virkeliggjort inden for Uruguay-runden og en række andre 
aktioner på internationalt plan. Unionen har også via sine bilaterale 
forbindelser søgt at forbedre markedsadgangen for det europæiske 
erhvervsliv. 
Handelsfremme på europæisk plan for de europæiske virksomheder på de 
asiatiske markeder har i forskelligt omfang været praktiseret i hele 
regionen. Det er dog Unionens medlemsstater individuelt, der har stået for 
den mest omfattende fremme af handel (og investeringer) mellem Europa og 
Asien. 
Unionen råder over en række handelspolitiske instrumenter: 
antidumpingforanstaltninger og beskyttelsesforholdsregler. Disse er i fuld 
overensstemmelse med Unionens multilaterale forpligtelser og tilsagn, der 
begrænser brugen deraf tilsvarende. På tekstilområdet vil alle eksisterende 
restriktioner i henhold til multifiberaftalen blive afviklet over ti år, 
således som det er aftalt i Uruguay-rundens regi. 
Udviklingsbistand 
Fra 1976 til 1991 udbetalte Den Europæiske Union bistand til Asien på mere 
end 32 mia. ECU. Dette gør Unionen til Asiens næststørste donor efter Japan, 
men med et tre gange så stort beløb som USA. Af det samlede beløb, som er 
udbetalt af Unionen, stammede ca. 11% fra det særlige budget for de 
asiatiske og latinamerikanske lande, som forvaltes af Kommissionen (se bilag 
III, tabel 3). Kun en lille del af dette beløb gik til økonomisk samarbejde, 
og resten blev overvejende anvendt til udviklingsprojekter for 
landdistrikter og fødevarehjælp. Uanset hvor effektiv denne bistand kan have 
været hidtil, blev det imidlertid anset for nødvendigt at tage dens 
effektivitet op til fornyet vurdering for at tilpasse metoderne efter de 
ændrede forhold i store dele af Asien. 
Der blev taget et vigtigt indledende skridt i forordningen af 1992 om 
udviklingslandene i Asien og Latinamerika. Forordningen indeholder 
bestemmelser om to hovedsamarbejdsområder: (i) udviklingsbistand til de 
fattigste lande og befolkningsgrupper og (ii) økonomisk samarbejde med lande 
eller regioner med store vækstmuligheder. Der skal inden for begge former 
for samarbejde tages hensyn til de miljømæssige aspekter. En virkelig 
nyskabelse i forordningen er, at det økonomiske samarbejde skal sigte mod at 
forbedre erhvervsklimaet og lovgivningen i partnerlandene med henblik på at 
stimulere samhandel og investeringer i begge retninger med den private 
sektors direkte medvirken til gavn for både Unionen og partnerlandet. 
I 1991 vedtog EF-Rådet og dets medlemsstater en resolution om 
menneskerettigheder, demokrati og udvikling. På dette grundlag prioriterer 
EU særlige aftalte foranstaltninger, hvis sigte er at konsolidere 
demokratiet og fremme menneskerettighederne i visse asiatiske lande, 
særdeles højt. Denne form for aktivitet bliver stadig mere varieret og 
dækker områder som f.eks. støtte til afholdelse af valg, NGO, frie medier, 
udsatte grupper og information om, og følsomhed over for, 
menneskerettigheder. 
I 1993 blev kun 12% af EU-bistanden til Asien anvendt til økonomisk 
samarbejde, selv om Asien i en årrække har haft mange udviklingslande med 
høj økonomisk vækst. Resten blev anvendt til aktiviteter, hvis overordnede 
mål var fattigdomsbekæmpelse (broderparten gik til Sydasien). Både i Kina og 
Indien var EU's største aktivitet i 1980'erne et udviklingsprojekt i 
mejerisektoren overvejende finansieret via fødevarehjælpsbudgettet. 
Samarbejde i bestemte sektorer. En række former for faglig bistand og 
samarbejde finansieres over særlige budgetposter vedrørende eksempelvis 
energi, miljø, tropisk skov, videnskab og teknologi, AIDS-forebyggelse og 
narkotikakontrol. 
NGO. Der ydes omfattende støtte til ikke-statslige organisationer inkl. 
visse landsspecifikke NGO-fonde (f.eks. for Cambodja eller Vietnam). 
Humanitær bistand. Flygtninge- og katastrofebistand udgør vigtige bidrag i 
bestræbelserne for at mindske lidelserne i Asien. 
GSP. Unionen er sig fuldt ud bevidst, at det er vigtigt for 
udviklingslandene at have adgang til dens marked. I dette øjemed er der 
ensidigt tilbudt de asiatiske udviklingslande præferencemarkedsadgang i 
mange år under EU's generelle toldpræferenceordning. I virkeligheden kommer 
denne ordning først og fremmest de asiatiske lande til gode, idet disse i 
1992 tegnede sig for så meget som 72% af Unionens import under ordningen. 
Den 1. juni 1994 vedtog Kommissionen en meddelelse til Rådet og Europa-
Parlamentet om revision og ajourføring af de principper, der skal følges ved 
udarbejdelsen af den nye ordning, der skal anvendes i perioden 1995-2004. 
Kommissionen vil i nær fremtid fremsætte sine detaljerede forslag til den 
operative ordning, der vil blive taget i anvendelse den 1. januar 1995; den 
nye ordning vil i højere grad end hidtil blive baseret på et 
udviklingsbegreb. 
Stabex blev i 1987 udvidet til også at gælde for Bangladesh og Nepal under 
en femårig ordning og i 1988 for Burma. Disse lande er de eneste i Asien, 
som har nydt godt af Stabex. 
- 7 -
Investeringer og finansielle faciliteter 
EIB. Ud over sine bidrag til en afbalanceret udvikling inden for Unionen 
finansierer Den Europæiske Investeringsbank investeringsprojekter i 
tredjelande. Siden 1992 har EIB udvidet sin udlånsvirksomhed til en række 
regioner i Asien og Latinamerika på forsøgsbasis.Ordningen er åben for 
lande, der ønsker en samarbejdsaftale med Unionen. Der stilles en samlet 
tildeling på 250 mio. ECU om året til disse landes rådighed. I ordningens 
første anvendelsesår blev der ydet lån på tilsammen 100 mio. ECU til 
projekter i Asien. 
ECIP. Der ydes via European Community Investment Partners støtte til joint 
ventures i Asien, Latinamerika og Middelhavslandene med deltagelse af lokale 
og europæiske virksomheder. I perioden 1988-1993 blev der godkendt 292 
projekter med en samlet ECIP-finansiering på ca. 30 mio. ECU i Asien. 
III. Den Europæiske Unions nye politiske approach over for Asien 
1. Begrundelsen for tættere politiske forbindelser 
Indledning 
Den Europæiske Union har bl.a. til opgave at udvikle en fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik, således at den både kan beskytte sine interesser og 
værdier og spille en konstruktiv rolle i den internationale politik. 
Asiens voksende relative vægt i verdensøkonomien bevirker, at regionens 
politiske vægt på den internationale politiske scene også forøges kraftigt. 
I bestræbelserne for at bevare Europas fremtrædende plads i verden er det 
afgørende, at der tages højde for disse nye asiatiske magters opståen. 
Opretholdelsen af fred og stabilitet i Asien er en faktor, der har stor 
betydning ikke alene for beskyttelsen af Unionens interesser i denne region, 
herunder de økonomiske interesser, men også for respekten for de 
internationale forpligtelser og aftaler, som er afgørende for Unionens egen 
sikkerhed, f.eks. aftalerne om ikke-spredning. Det er derfor vigtigt, at 
Unionen opbygger en kapacitet, der gør det muligt for den at spille sin egen 
rolle i regionen. 
1.1 Sikkerhedsarrangementer i Asien 
Der er et gradvist, men dybtgående skift i gang i de politiske og 
sikkerhedsmæssige forbindelser mellem Asien og stormagterne som følge af en 
kombination af økonomisk vækst i hastig spredning og afslutningen på den 
kolde krig. 
Set ud fra et sikkerhedspolitisk synspunkt er USA fortsat den vigtigste 
aktør i regionen, og den aktuelle situation er kendetegnet af et spindelvæv 
af bilaterale sikkerhedsarrangementer mellem De Forenede Stater og en række 
asiatiske lande. Der synes ikke i øjeblikket at være noget asiatisk land 
eller nogen anden magt, der kan overtage USA's rolle. 
USA er i færd med at udvikle mere pragmatisk betonede forbindelser med de 
asiatiske lande. Medens USA under den kolde krig var rede til at lade sine 
økonomiske interesser være underordnede i forhold til inddæmningsmålet 
(containment), fokuserer det nu i stadig højere grad på de økonomiske 
aspekter ved forbindelserne. 
- 8 -
Et yderligere tegn på et sådant skift i USA's politik over for Asien er den 
nyligt trufne beslutning om (med enkelte undtagelser) at øge 
mestbesgunstigelsesbehandlingen af den kinesiske eksport til USA. Dermed 
ophævede USA sammenbindingen af samhandel og menneskerettigheder.Dette skift 
kan også betragtes som et skift hen imod en mere langsigtet strategi, hvis 
formål er at øve indflydelse på udviklingen i Kina ved at integrere Kina 
endnu mere i verdenshandelen og de internationale økonomiske forbindelser. 
Japan nyder godt af et privilegeret sikkerhedspolitisk forhold til USA. Den 
japanske forfatning gør det umuligt for Japan at erklære krig og forbyder 
brug af japanske tropper uden for Japan. Det har dog været muligt at deltage 
i visse internationale fredsbevarende aktioner. 
I kølvandet på Sovjetunionens opløsning forsøgte Rusland at rette blikket 
indad og afholde sig fra at spille nogen aktiv rolle, men det er dog stadig 
et land, man må regne med, navnlig hvad angår udviklingen i Nordkorea. 
Pakistan (via sit engagement i Afghanistan), Kina og Indien spiller en 
vigtig rolle i det tidligere sovjetiske Centralasien, der er af central 
betydning for Ruslands stabilitet og fremtidige udvikling. 
Kort efter afslutningen på 2. verdenskrig opnåede de europæiske magters 
daværende kolonier i Asien deres selvstændighed, hvilket førte til en næsten 
komplet tilbagetrækning af europæiske tropper fra regionen. Hongkong og 
Macao vil vende tilbage til Kina i 1997 hhv. 1999. Dette har bevirket, at 
den europæiske indflydelse på udviklingen i Asien i mange år overvejende har 
fundet sted via samhandelen og investeringerne samt udviklingssamarbejde og 
kulturudveksling. Det skal dog bemærkes, at nogle medlemsstater stadig har 
betydelige interesser i regionen og opretholder forbindelser, der omfatter 
en sikkerhedskomponent (f.eks. Five Power Defence Arrangement, der binder 
Det Forenede Kongerige sammen med Malaysia og Singapore). 
1.2 Politisk og sikkerhedsmæssigt samarbejde mellem de asiatiske lande 
De formindskede spændinger i verden har gjort det muligt for de asiatiske 
lande at tage det første beskedne skridt i retning af at udvikle en asiatisk 
identitet og opdyrke en asiatisk approach til løsning af asiatiske problemer 
med udgangspunkt i det subregionale plan. 
Det ændrede styrkeforhold over for ikke-asiatiske magter giver sig udslag i 
politisk selvtillid, navnlig og stærkest demonstreret blandt landene i 
Sydøstasien, der ikke længere tøver med at sætte spørgsmålstegn ved vore 
moralske værdier og samfundssystemer. 
Økonomisk vækst og imitationseffekter har dæmpende indvirkning på 
spændingerne inden for de enkelte regioner: der er almindelig enighed i 
Asien om, at vækst fører til velstand, der igen giver stabilitet og 
sikkerhed. Men den økonomiske vækst gør det også muligt at øge 
militærbudgetterne: en række lande, navnlig i Sydøstasien, har aktivt 
forøget deres kapacitet, navnlig i flåden, og på trods af den økonomiske 
væksts beroligende indvirkning foreligger der stadig et antal potentielt 
alvorlige regionale urocentre (Spratly Islands, Kashmir). 
- 9 -
De første skridt i retning af et regionalt sikkerhedsforum er ved at blive 
taget i ASEAN's regi, men der er samtidig tegn på, at Asien er ved at bevæge 
sig i retning af en klassisk balance baseret på såkaldt "magtdiplomati" 
(powers diplomacy). 
Der har længe været forbindelser mellem Unionen og ASEAN. Der foreligger en 
formel EU/ASEAN-aftale (1980). EU deltager i ASEAN's årlige 
postministerielle konference, som herefter vil omfatte det nyoprettede 
regionale sikkerhedsforum ARF (ASEAN Regional Forum). ARF vil samles for 
første gang i år. Medlemskredsen omfatter de fleste af landene i Asien på 
nær Nordkorea plus Noramerika, EU og Rusland. I overensstemmelse med selve 
grundprincippet bag ASEAN skal drøftelserne være konsensus-orienterede, og 
deltagerne skal utvetydigt sigte mod at undgå konfrontationer. 
Selv om ARF med tiden kan udvikle sig til et overordnet sikkerhedsforum for 
hele Asien, vil der sandsynligvis opstå subregionale grupperinger, som tager 
sig af særlige problemer såsom problemerne i Nordøstasien. Disse 
subregionale grupperinger vil muligvis kunne fungere inden for rammerne af 
ARF. De erfaringer, som de europæiske lande har indhøstet med CSCE's 
oprettelse og funktion, kan være af en vis relevans i denne forbindelse. 
1.3 Asiens fremmarch i verdenspolitikken 
Asiens og de enkelte asiatiske landes voksende styrke bevirker imidlertid, 
at denne region vil have ambitioner om at spille en mere fremtrædende rolle 
på internationalt plan. Kontinentets indflydelse vil snarere blive baseret 
på økonomisk betydning end på militær styrke. 
I sammenhæng med debatten om omstruktureringen af De Forenede Nationers 
Sikkerhedsråd er det allerede godtgjort, at Asien ønsker en forstærket og 
også en permanent repræsentation. Nogle af de vigtigste asiatiske lande 
føler sig berettiget til en plads som fast medlem af Sikkerhedsrådet. På 
baggrund af det særlige ansvar, der knytter sig til at være et fast medlem 
af Sikkerhedsrådet, er dette et klart tegn på, at disse lande har en 
ambition om ikke alene at gøre sig gældende på politiske områder, der 
vedrører Asien, men også på mere vidtspændende områder. 
Et andet forhold, der peger i samme retning, er visse asiatiske landes 
deltagelse i internationale fredsbevarende aktioner uden for Asien. Det er 
klart i Unionens interesse, at ansvaret for sådanne aktioner deles af så 
mange lande som muligt. 
2. Særtræk ved den nye politiske approach over for Asien 
2.1 Udbygning af den politiske dialog med Asien 
Den politiske dialog mellem Unionen og Asien bør udformes inden for følgende 
parametre. 
Den politiske dialogs legitimitet skal skabes af Rådet og Europa-
Parlamentet, idet Kommissionen skal spille den særlige rolle, der er blevet 
den tillagt. Rådets holdninger over for Asien er dels et spejlbillede af de 
forskellige historisk betingede forbindelser mellem de individuelle 
medlemsstater og regionen, dels et udtryk for medlemsstaternes aktuelle 
interesse i at udbygge disse forbindelser, ofte baseret på økonomiske 
betragtninger. De forpligtelser, som Unionen har indgået som led i globale 
arrangementer, spiller også en vigtig rolle. Europa-Parlamentet har 
tilpasset sine strukturer og arbejdsmetoder efter sit voksende ansvar i 
medfør af Maastricht-traktaten. Dets interparlamentariske delegationer, 
- 10 -
sektorudvalg og ad hoc-missioner har etableret kontakter med alle større 
lande i regionen. 
Asien er for sin del til stadighed gået ind for, at Den Europæiske Union 
skal være mere udadvendt, fordi den derved bliver en større kilde til 
indkomster og investeringer for de asiatiske lande. Asien har bestandig 
opmuntret Europa til at udvise større interesse for regionen. De asiatiske 
lande har dog afholdt sig fra at være alt for specifikke i deres ønsker om, 
hvilke nøjagtige emner de gerne så bearbejdet yderligere i en politisk 
dialog med Unionen. Dette kan tilskrives en vis usikkerhed med hensyn til, 
hvorledes Unionen arbejder (repræsentation), og til dels en antagelse om, at 
Unionen er vanskelig at forhandle med (Uruguay-runden). 
Den grundlæggende målsætning for de kommende års politik over for Asien skal 
derfor være at øge de asiatiske landes interesse i og kendskab til Unionen 
og at vise de asiatiske lande, at Europa både kan og vil yde et positivt 
bidrag til en fredelig udvikling og en øget stabilitet i regionen. Navnlig 
bør EU udbygge sin politiske dialog med de lande i regionen, der både er 
rede til og i stand til at yde et mærkbart bidrag til opretholdelsen af fred 
og stabilitet i regionen. 
2.1.1 Den Europæiske Union har allerede indledt en politisk dialog med en 
række asiatiske lande og landegrupper og er i færd med at påbegynde dialoger 
med yderligere en række lande. De allerede førte dialoger har typisk 
omfattet en præsentation af parternes generelle situation efterfulgt af 
drøftelser af regionale og globale problemer. Det kan dog være ønskeligt at 
fokusere på bestemte emner med hensigtsmæssig forberedelse og opfølgning. Én 
måde at opnå dette på kunne være at afsætte særlige trojka-møder til aftalte 
emner, som parterne får tilstrækkelig tid til e^c behandle detaljeret. 
I fremtiden bør der gøres en større indsats for at udbygge den politiske 
dialog på ekspertplan med henblik på at uddybe dialogen og om muligt gøre 
den mere operationel. 
2.1.2 Unionen deltager i ASEAN Regional Forum, der sikrer en vidtspændende 
dialog om sikkerhedsspørgsmål, som vedrører størstedelen af de asiatiske 
Stillehavslande. Unionen må følge udviklingen i ARF og finde frem til måder, 
hvorpå den kan yde sit eget særlige bidrag til drøftelsen af sådanne 
spørgsmål. 
2.2 Emner for politiske drøftelser 
1. Våbenkontrol og ikke-spredning 
Den hurtige økonomiske vækst, de territoriale stridigheder, de stadig mere 
ambitiøse våbenprogrammer, mulighederne for øget mistillid i en så stor 
region og de multilaterale organisationers svaghed, når det gælder politisk 
konsultation, er alle faktorer, der kan føre til regionale konflikter i 
Asien, som kan forrykke den internationale ligevægt og krænke målene for den 
fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. 
Medens verdens samlede militærudgifter i 1993 faldt med 20%, voksede disse 
udgifter i Asien betragtet isoleret. 
Den Europæiske Union anser politikken for våbenkontrol og ikke-spredning af 
masseudryddelsesvåben (nukleare, kemiske og biologiske våben samt 
ballistiske missiler) for at udgøre vigtige dele af den fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik. Der er tale om områder, hvor der er stor sandsynlighed 
for en fremtidig fælles aktion. EU bør undersøge mulighederne for at 
videreføre eller indlede dialoger med de asiatiske lande vedrørende nogle af 
disse emner. 
- 11 -
EU kan f.eks. lægge hovedvægten på følgende under forhandlingerne: 
* Konventionelle våben. FN-registret over konventionelle våben var 
resultatet af et fælles EU/Japan-initiativ og blev påbegyndt i begyndelsen 
af 1993. Indsamling og publikation af data er en vigtig tillidsskabende 
foranstaltning, når det drejer sig om overførsel af konventionelle våben. EU 
har allerede indledt en dialog med mange af regionens lande om behovet for 
at forbedre registrets dækning og effektivitet, og denne dialog bør 
fortsætte. 
På FN's 48. generalforsamling begyndte verdenssamfundet at nyvurdere 
"konventionen om forbud mod eller begrænsning af brugen af visse 
konventionelle våben, der kan anses for overdrevent skadelige eller for at 
have vilkårlige virkninger", navnlig med henblik på at undersøge en ændring 
af dens protokol II om fodfolksminer. Disse forhandlinger vil vare ved 
indtil 1996. Et vellykket resultat vil være af fælles interesse for EU og de 
asiatiske lande, da sådanne miner benyttes under konflikter i regionen. 
* En uendelig og ubetinget forlængelse af traktaten om ikke-spredning i 1995 
er et af de vigtigste kortfristede mål for den fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik. EU vil fortsat arbejde for at forbedre traktatens 
dækningsområde. Samtidig vil Unionen gøre et stort diplomatisk arbejde over 
for de lande i regionen, der er medlem af traktaten, med henblik på at føre 
målet om en sådan forlængelse ud i livet. 
* Styrkelse af IAEA's beskyttelsessystem. De internationale spændinger, 
der opstod som følge af Nordkoreas holdning til inspektioner på 
atomkraftområdet, understreger behovet for at øge effektiviteten og bevare 
troværdigheden af IAEA's beskyttelsessystem. Denne udfordring for 
verdenssamfundet åbner også mulighed for øget samarbejde mellem EU og de 
asiatiske lande. 
* Eksportpolitik for følsomme varer og teknologier. Som følge af de 
asiatiske landes industrielle og kommercielle dynamik og uddybningen af 
deres i forvejen veludviklede teknologiske formåen som leverandører er de 
allerede vigtige leverandører af varer og teknologier, som kan være 
følsomme, når det drejer sig om spredning af masseudryddelsesvåben, det være 
sig kemiske, ballistiske, biologiske eller nukleare. (Ifølge IAEA er Asien 
den eneste region i verden, hvor der er voksende anvendelse af 
kernekraftværker til elproduktion, idet antallet af kernekraftværker efter 
alt at dømme vil blive fordoblet fra 70 i 1992 til 140 i 2010). Det er 
overordentlig vigtigt, at der indledes en dialog mellem EU og Asien på 
grundlag af målene om ikke-spredning og legitim industriel, teknologisk og 
handelsmæssig udvikling. 
* Konventioner om forbud mod kemiske og biologiske våben. En hurtig og 
konkret gennemførelse af forpligtelserne i konventionen af 1993 om forbud 
mod kemiske våben og en stramning af bestemmelserne i konventionen af 1972 
om forbud mod biologiske våben er på kort sigt vigtige mål for EU som led i 
en tilstræbt konsolidering af det internationale ikke-sprednings- og 
nedrustningssystem. Det vil være hensigtsmæssigt, at EU søger disse 
målsætninger virkeliggjort som led i dialogen med de asiatiske partnere. 
* Omfattende traktat om forbud mod atombombeforsøg. EU støtter aktivt de 
bestræbelser, som nedrustningskonferencen i Genève udfolder for at indgå en 
universel og kontrollerbar traktat, og bør tilskynde sine asiatiske partnere 
til at tilslutte sig denne støtte. 
- 12 -
2. Menneskerettigheder 
Udviklingen og konsolideringen af demokrati, retssikkerhed og respekt for 
menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder udgør tilsammen et 
vigtigt mål for Den Europæiske Unions udenrigspolitik. For 
menneskerettighedernes vedkommende er formålet med EU's overordnede approach 
en tilslutning til eksisterende internationale standarder, således som de er 
fastsat i de relevante internationale instrumenter, som de fleste eller 
samtlige asiatiske lande har underskrevet. I denne henseende bør Unionen 
opmuntre alle lande til at underskrive og fuldt ud efterleve alle relevante 
internationale instrumenter. Den Europæiske Union søger bl.a. at føre denne 
målsætning ud i livet ved dialog i henhold til wienererklæringen og 
handlingsprogrammet fra FN's internationale menneskerettighedskonference 
(1993), som både Unionen og de asiatiske lande aktivt bidrog til at gøre til 
en succes. 
Først og fremmest vil dialogen om menneskerettigheder overvejende finde sted 
i- sin egen kontekst og i hensigtsmæssige fora såvel bilateralt som 
multilateralt såsom FN's menneskerettighedskommission, hvor de pågældende 
landes regeringer underkastes en særdeles nøje undersøgelse. 
Begrebet indbyrdes forbindelse mellem menneskerettigheder, demokrati og 
udvikling bør tage sit udgangspunkt i den antagelse, at økonomisk udvikling 
kan føre en gradvis opbygning af et borgersamfund med sig og derved forbedre 
udøvelsen af menneskerettighederne, der omvendt også kan være en vigtig 
udviklingsfremmende faktor. 
Desuden skal der lægges vægt på at fremme den lovgivningsmæssige og 
institutionelle reform, og der kan i sammenhænc hermed overvejes faglig 
uddannelse, ydelse af stipendier, besøg og seminarer. 
3. Narkotika 
Narkotikaproblemet udgør et globalt problem og betragtes i dag som en 
alvorlig trussel mod stabiliteten og demokratiet i de samfund, der 
konfronteres med det. Narkotikahandelen, -produktionen og -forbruget er også 
et problem for regionerne i Asien og har store virkninger i de europæiske 
økonomier og for sikkerheden og stabiliteten i EU. Der er almindelig enighed 
om, at problemet er af global karakter, og at det er nødvendigt med et 
samarbejde på internationalt plan. Den Europæiske Union har derfor allerede 
taget initiativ til en dialog om narkotika og narkotikarelaterede spørgsmål 
med visse asiatiske lande som f.eks. Indien og Kina. Denne approach skal 
udbygges med henblik på at skærpe opmærksomheden over for narkotikaproblemet 
på højeste politiske plan. Nødvendigheden af systematisk at medtage 
narkotikaspørgsmålet i den politiske dialog er fastlagt og analyseret i en 
meddelelse om en handlingsplan for narkotikabekæmpelse i Den Europæiske 
Union, som Kommissionen for nylig forelagde Rådet og Europa-Parlamentet. På 
Korfu tillagde Rådet allerede gennemførelsen af denne handlingsplan på 
narkotikaområdet højeste prioritet. Det umiddelbare sigte med en politisk 
dialog om narkotika med de asiatiske lande skal være at forbedre de 
pågældende landes muligheder for og villighed til fuldt ud at engagere sig i 
bekæmpelsen af narkotika. Et yderligere sigte vil være tredjelandes 
ratifikation af De Forenede Nationers tre konventioner o« narkotika ©§ 
psykotrop« atoff«r. 
- 13 -
IV. Den Europæiske Unions nye handels- og samarbejdsstrategi over for Asien 
1. Begrundelsen for en ny handels- og samarbejdsstrategi 
1.1 Den økonomiske vækst i Asien 
Europas interesser i Asien er (i) at nyde godt af de økonomiske muligheder 
og tage de økonomiske udfordringer op i denne region, som bl.a. rummer de 
lande i verden, der har den kraftigste økonomiske vækst, og som i år 2000 
måske vil tegne sig for mellem en fjerdedel og en tredjedel af 
verdensøkonomien, (ii) at integrere de asiatiske lande såsom Kina, Indien og 
Vietnam, der er på vej fra statskontrol til markedsøkonomi, i det 
internationale åbne markedsbaserede samhandelssystem og (iii) at bistå med 
løsningen af det enorme problem, som fattigdomsbekæmpelsen udgør. 
For at bistå med virkeliggørelsen af disse mål og forberede de asiatiske 
magters voksende internationale betydning er det nødvendigt, at Den 
Europæiske Union tillægger Asien højere prioritet, end det hidtil har været 
tilfældet. Det er også nødvendigt, at Unionen omlægger sin politik over for 
landene og regionerne i Asien fra en defensiv til en fremadvirkende politik. 
Dette kan kun virkeliggøres ved en koordineret indsats fra Unionens og dens 
medlemsstaters side og med den europæiske private sektors direkte medvirken. 
Særtræk ved den økonomiske vækst i Asien. Den økonomiske vækst i de tre 
asiatiske regioner er analyseret og beskrevet i detaljer. De vigtigste 
særtræk, som har direkte indvirkning på Den Europæiske Unions nye 
strategier, er følgende: 
* Variationer i vækst: Den gennemsnitlige vækst i BNI per capita i Østasien 
androg i perioden 1965-1990 5,5%. Sydøstasien lå ikke væsentligt under dette 
tal, men gennemsnitstallet dækker over betydelige variationer. Ganske vist 
er nogle af verdens rigeste lande beliggende i Øst- og Sydøstasien, men det 
er nogle af de fattigste også (f.eks. Mongoliet,Burma, Cambodja, Laos og 
Vietnam). Sydasien har i gennemsnit haft mindre kraftig vækst (1,8% i samme 
tidsrum), men der har også i nogle tilfælde været tale om en mærkbar 
velstandsfremgang. 
* Hurtig spredning af væksten: Den økonomiske vækst i Asien har bredt sig 
meget hurtigt fra land til land og fra region til region. 
Som følge af de ovennævnte to punkter vil det være nødvendigt, at Den 
Europæiske Unions strategier gøres fleksible og modulopdelte, således at 
ændringer i alle tre asiatiske regioner kan foregribes, og det vil desuden 
være nødvendigt at afpasse dem efter de særlige forhold i de forskellige 
lande og regioner i Asien. 
Fortsat kraftig vækst i de fleste asiatiske udviklingslande. På trods af 
afmatningen i Japan og størstedelen af Europa (samt i USA indtil 1993) mener 
IMF, at Asiens BNI gennemsnitlig vil være vokset med 44% fra 1990 til 1995 
(sammenlignet med 16% for Latinamerika, 11% for Afrika og minus 32% for 
Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen). 
Der er alle mulige tegn på, at en vækst af denne størrelsesorden vil 
fortsætte og dække et større område, således at den får betydelige 
konsekvenser i en række hidtil uberørte lande og områder. Der er tegn på, at 
der også kan blive tale om kraftigere vækst i Sydasien i den næste halve 
- 14 -
snes år, navnlig hvis tempoet i omstruktureringsprocessen opretholdes. Det 
vil dog kun lykkes Sydasien at nedbringe fattigdommen væsentligt, hvis den 
økonomiske vækst i dette område ledsages af en følelig nedbringelse af 
fødselshyppigheden. 
De asiatiske landes indbyrdes handel vokser kraftigt, men væksten følger 
meget forskellige forløb i de tre regioner (se diagrammerne i bilag II). 
Ligesom det har været tilfældet på en række andre områder, er det Østasien, 
der har ført an i udviklingen: navnlig er væksten i samhandelen mellem 
Østasien og Sydøstasien påfaldende. Samhandelen mellem disse to regioner 
(sammenholdt med deres handel med resten af verden) lå i 1991 nogenlunde på 
samme niveau som i NAFTA (42%), og denne andel blev nået i løbet af et meget 
kortere tidsrum. Denne bratte stigning i den indbyrdes samhandel er et rent 
"spontant" forløb, da den blev opnået uden formelle handelsarrangementer, og 
dette forløb vil for øvrigt næppe i øjeblikket føre til nogen sådanne 
arrangementer. Vækiten i de asiatiske landes indbyrdes samhandel har 
formindsket afhængigheden af markederne i industrilandene i Nordamerika og 
Europa i et hidtil uset omfang. Sydasien er i øjeblikket fortsat ikke med i 
det område, der er kendetegnet af stærkt voksende samhandel mellem de 
asiatiske lande. 
Udenrigshandelen spiller en central rolle for både det høje tempo i og 
udviklingen i Asiens økonomiske vækst, omend i varierende omfang. 
Verdensbanken anslår, at halvdelen af væksten i verdenshandelen indtil år 
2000 vil blive skabt i Øst- og Sydøstasien alene. Dette giver Unionen enorme 
muligheder og kan bidrage til at skabe mange nye jobs. 
Østasiens samlede udenrigshandel er fordoblet i løbet af de seneste ti år. I 
1992 beløb den sig til én billion ECU (hvoraf Japan tegnede sig for 
halvdelen). Handelen i Sydøstasien er også vokset, men ikke så hurtigt: i 
1991 androg den 350 mia. ECU. Sydasiens samlede udenrigshandel (50 mia. $) 
voksede kun med 25% i samme tiår (Unionens samlede "tovejs"-samhandel med 
samtlige lande i Sydasien er kun en anelse større end samhandelen med 
Singapore). 
Nogle af landene i regionen er velrenommerede frihandelsnationer, medens 
andre først for nylig er begyndt at liberalisere deres samhandelsordninger, 
men der er også lande, der endnu ikke deltager i den internationale 
samhandel. En udenrigshandelspolitik med hovedvægten lagt på faktisk 
markedsadgang for både varer og tjenesteydelser vil derfor udgøre en central 
bestanddel af Unionens strategier over for ikke alene den industrialiserede 
del af Asien, men også over for Asiens nyligt opståede markeder. 
Med hensyn til samhandel er Unionen efter USA det vigtigste marked for de 
asiatiske udviklingslande, idet den i 1993 tegnede sig for en eksport på så 
meget som 128 mia. ECU svarende til 2 7% af deres samlede eksport (se bilag 
III, tabel 2). Unionen har utvivlsomt nydt godt deraf, idet Unionens eksport 
til disse lande voksede fra 15 mia. ECU i 1980 til 93 mia. ECU i 1993. 
Samtidig er de asiatiske udviklingslandes andel af Unionens eksport vokset 
kraftigt fra 7% til næsten 20%, hvilket opstiger den andet på 18%, som 
USA har af Unionens samlede export. 
Selv om EFTA-landene medregnes i Unionen, vil dette ikke påvirke EU's 
samhandel med de asiatiske lande synderligt, da EFTA's samhandel med dem kun 
udgør 10-15% af Unionens (selv om visse EFTA-lande har store andele på 
bestemte asiatiske markeder). 
- 15 -
De direkte udenlandske investeringer spiller både kvantitativt og 
kvalitativt en vigtig rolle, navnlig i Øst- og Sydøstasien. EU's andel har 
været kraftigt faldende (mellem 1986 og 1992 kom kun 10% af regionens 
direkte udenlandske investeringer fra Unionen), og der vil derfor i Unionens 
nye strategi blive lagt stor vægt på investeringsfremme og skabelse af 
gunstige betingelser for europæiske investeringer i Asien. 
De samlede direkte udenlandske investeringer i disse regioner voksede jævnt 
i løbet af 1980'erne, og Japan var traditionelt den største investor 
efterfulgt af USA. Selv om Japan fortsat står for den største mængde 
kumulerede direkte udenlandske investeringer i Asien, har de årlige 
investeringer fra Taiwan, Korea og Hongkong siden 1991 ligget på et højere 
niveau. 
Bæredygtig vækst i de asiatiske udviklingslande. Den imponerende økonomiske 
vækst, navnlig i de østasiatiske udviklingslande, overflødiggør ikke i sig 
selv en kritisk vurdering af denne væksts bæredygtighed: kraftig vækst 
kræver tilpasning (akkurat ligesom lav vækst og stagnation, omend en anden 
slags tilpasning). For størstedelen af Asiens vedkommende er dette især et 
spørgsmål om politisk liberalisering, da bedre betalte og mere velstillede 
folk kræver større individuel frihed. Mulighederne for at løse dette problem 
på en tilfredsstillende måde vil utvivlsomt få afgørende betydning for 
mulighederne for at sikre en bæredygtig økonomisk vækst i mange asiatiske 
lande. 
Mulighederne for kraftig vækst vil også blive påvirket af mulighederne for 
at forbedre infrastrukturerne, idet mangel på sådanne infrastrukturer let 
kan blive en flaskehals for den fremtidige vækst. 
Nogle lande er nødt til at foretage store investeringer i masseuddannelse og 
reform af deres uddannelsessystemer. Dette var tidligere en af de vigtigste 
strategier til sikring af høj vækst og retfærdig indkomstfordeling i 
Østasien. Alle de store lande i regionen (Kina, Indien, Filippinerne, 
Thailand, Indonesien og Vietnam) har alvorlige regionale skævheder, da den 
økonomiske vækst i disse lande som hovedregel enten er blevet koncentreret i 
byområder eller er knyttet snævert til en bestemt del af landet. 
Den miljømæssige bæredygtighed i forbindelse med ukontrolleret hurtig vækst 
i regionen er kilde til voksende bekymring med en stadig mere udtalt global 
dimension. Dette gælder ikke kun de tropiske skove, men også den relativt 
ineffektive energiudnyttelse i mange af regionens lande. Kombineret med et 
relativt rigeligt udbud af kulstofrigt fossilt brændsel (Indien, Kina) er 
dette en udfordring, som det haster særdeles meget med at tage op. 
Omstilling af markedet. Mange asiatiske lande er i færd med at reformere 
deres økonomier med henblik på at sikre en omstilling fra centralt styrede 
til markedsbaserede systemer. Mange hæmmes stadig af store og ineffektive 
statsvirksomheder. Unionens nye strategier vil omfatte bistand til den 
igangværende reformproces. Det er selvsagt i Unionens egen interesse at 
opmuntre til vækst på nye markeder, der er åbne og konkurrerer inden for de 
internationalt aftalte rammer, som er udstukket i GATT. 
Det truende fattigdomsproblem. Asiens fremtid tegner ikke et homogent 
billede kendetegnet af kraftig vækst. Et særtræk ved den hurtige vækst i 
Øst- og Sydøstasien var, at den førte til en brat højnelse af den 
almindelige velstand og en særdeles mærkbar formindskelse af fattigdommen. 
- 16 -
Det vil ikke være let at opnå det samme i Sydasien, som i år 2000 stadig vil 
rumme den største koncentration af fattige i verden. Der er her tale om mere 
end en bremseklods for de sydasiatiske landes økonomiske udvikling og deres 
muligheder som fremtidige markeder for det europæiske erhvervsliv. Folk 
under fattigdomsgrænsen har større fødselshyppighed, er mere udsatte for 
sygdomme og er i almindelighed henvist til at vælge kortsigtede løsninger, 
der indebærer betydelig miljøforringelse. Der er her tale om udfordringer af 
global karakter: fattigdomsbekæmpelsen vil derfor vedblivende være en vigtig 
bestanddel af Unionens strategi over for Asien. 
1.2 Japans og USA's politik over for Asien 
Omlægningen af EU's politik over for Asien finder ikke sted i et politisk 
tomrum. Alle de vigtigste internationale aktører har interesser i regionen, 
endda i endnu højere grad end EU, hvis interesser umiddelbart først og 
fremmest er økonomiske. Unionen må derfor være opmærksom over for de andre 
aktørers meninger og handlinger, hvis den skal beskytte sine interesser og 
gøre sin egen politik så virkningsfuld som muligt. 
Japans tilstedeværelse i Østasien og den rolle, landet har spillet for 
regionens udvikling, er særdeles mærkbare og bestandige. Forbindelserne med 
hensyn til bistand, samhandel og investeringer er meget stærke og har vist 
sig at være til fordel for begge parter. Der har på det seneste været tegn 
på, at Japans forbindelser med især Sydkorea er ved at blive bedre. For 
Kinas vedkommende bliver de økonomiske forbindelser stadig mere udtalte, 
selv om starten var langsom. Sydøstasien er en vigtig leverandør af råvarer 
til Japan, og Japan har siden 1985 flyttet fabrikskapacitet til dette område 
i et omfang, som hverken Europa eller USA har kunnet præstere magen til. 
Desuden ønsker Japan at øge sin tilstedeværelse i Sydasien; Indien modtager 
nu massiv statslig udviklingsbistand fra Japan. Desuden er de direkte 
japanske investeringer i Indien vokset i de seneste år, omend fra et meget 
lavt udgangspunkt. Japans profil er gradvis ved at blive højere i hele 
Asien, selv om landet omhyggeligt afholder sig fra at tilslutte sig den mere 
dogmatiske måde, hvorpå visse kredse i USA og Europa udtaler sig om 
menneskerettighederne. 
De Forenede Stater er begyndt at opprioritere sin politik over for Asien. 
Det tydeligste tegn herpå har været dets aktive fremme af og deltagelse i 
det økonomiske samarbejde i Asien og Stillehavsområdet (APEC). På det 
aktuelle stade står det langtfra klart, at dette initiativ har været en 
succes. De seneste handelsstridigheder med Japan, en række mindre tvister 
med Sydøstasiatiske lande og spørgsmålet om Kinas mestbegunstigelsesstatus 
lader tilsammen formode, at USA ganske vist ønsker at øge sin økonomiske 
tilstedeværelse i regionen, men endnu ikke har fundet den optimale balance 
mellem de forskellige politikker. Det er dog sandsynligt, at forbindelserne 
mellem de forskellige erhvervssamfund vil blive udbygget, uden at det samme 
kommer til at gælde for det storpolitiske område. USA er Indiens største 
handelspartner med en samlet bilateral handel, der er på rundt regnet det 
halve af samhandelen mellem EU og Indien. Indien er blevet valgt som et af 
det amerikanske udenrigshandelsministeriums "big ten emerging markets" (top­
ti for markedsfremgang) (og som "Section 301"-mål). 
1.3 Behov for nye EU-strategier 
Store dele af Asien er i hastig økonomisk fremgang, og markedsadgangen er 
ved at blive bedre, men handelen og det økonomiske samarbejde med området 
kommer ikke af sig selv. Den påståede afhængighed af Europa i alle Asiens 
tre hovedregioner med hensyn til kapital og knowhow eller som modvægt til 
- 17 -
Japan og USA er mindre sand i dag end for blot fem år siden. Årsagen dertil 
er, at Asien nu har sine egne ressourcer i form af kapital, 
styringskapacitet og teknologisk formåen. 
Dette er ensbetydende med, at Den Europæiske Union har brug for nye 
fremadvirkende strategier over for Asien. Det er først og fremmest 
nødvendigt, at den udbygger sin økonomiske tilstedeværelse i Asien for 
derigennem at bevare sin ledende rolle i verdensøkonomien. Det bliver derved 
muligt for den at bygge på de skridt, som de enkelte EU-medlemsstater tager 
for at udvikle nye strategier over for Asien. 
Omkostningerne ved at undlade at udvikle fremadvirkende strategier 
over for Asien 
Som følge af stærk konkurrence fra Japan og De Forenede Stater og tillige i 
voksende omfang fra selskaber i regionens nyindustrialiserede og kapitalrige 
lande såsom Korea og Taiwan står Unionen til at blive taberen, når det 
drejer sig om at få del i det økonomiske mirakel, der finder sted i området. 
Tag blot eksemplet Japan. De japanske selskaber konkurrerer allerede med 
hinanden i bestræbelserne for at konsolidere deres stilling på de asiatiske 
markeder. De har foretaget store investeringer og er i færd med at indføre 
den type salgs- og distributionssystemer, som de europæiske selskaber har 
haft det største besvær med at vinde indpas på selve det japanske marked 
med. Hvis de europæiske selskaber ikke magter at tilegne sig deres fulde 
part af verdens vigtigste vækstcenter i de kommende ti år, vil det øve 
indflydelse på deres profit og konkurrencedygtighed ikke alene på de 
asiatiske markeder, men i hele verden. 
Hvis Unionen bliver taberen, når det drejer sig om at få del i det 
økonomiske mirakel, der finder sted i Asien, vil der være forbundet 
politiske omkostninger dermed, og kravet om en mere defensiv politik fra 
dem, der betragter Asien som en trussel frem for som en værdifuld partner, 
vil i bedste fald blive kraftigt forøget, hvilket vil nedbringe de fordele, 
der kan opnås i Asien, yderligere; dermed opstår der en spiral, der fører 
til stadig forringelse. 
Grundlag for nye strategier. Et ganske vigtigt aspekt ved den igangværende 
omstilling i Asien er, at den repræsenterer den første realiserede 
bæredygtige økonomiske vækst i et større område i verden uden for Europa 
eller regioner med europæisk kolonisering. Dette er ensbetydende med, at 
Unionen ikke automatisk kan regne med, at de europæiske værdier og måder at 
gribe tingene an på uden videre accepteres. De universelle 
menneskerettigheder anerkendes i Asien som i Europa, men det er afgørende, 
hvorledes de fremmes og forsvares. Unionen går for sin del ind for en 
åbenhjertig dialog om disse spørgsmål som et nødvendigt led i den samlede 
"policy mix". 
Den økonomiske vækst i Asien har været markedsinduceret og har for det meste 
fundet sted uden formelle regionale strukturer. Unionens nye strategier skal 
derfor baseres på en bedømmelse af de kulturelle, økonomiske, sociale og 
politiske særtræk ved hver af EU*s individuelle partnere i Asien. 
EU's strategier vil også dække forbindelserne med regionale grupperinger i 
Asien såsom ASEAN (sammenslutningen af sydøstasiatiske stater), SAARC (den 
sydasiatiske sammenslutning for regionalt samarbejde), subregionale 
arrangementer såsom de talrige grænseoverskridende "væksttrekanter", der nu 
er ved at opstå, og overregionale grupperinger såsom APEC (økonomisk 
samarbejde i Asien og Stillehavsområdet), der tværs over Stillehavet 
forbinder Østasien med Nord- og Sydamerika og Australasien. 
- 18 -
2. Særtræk ved EU*s nye økonomiske strategi over for Asien 
2.1 Økonomisk-politiske forhold 
Dette afsnit omhandler de særlige politikker og instrumenter, der er 
nødvendige for at føre "policy"-målene ud i livet, og de vigtigste "policy"-
tiltag på de enkelte områder. Den individuelle "policy"-planlægning vil 
selvsagt være landsspecifik og skal baseres på de særlige forhold i det 
enkelte land. Unionen har omfattende politisk erfaring i Asien og skal 
nødvendigvis bygge på sine tidligere succeser. 
Stadig flere asiatiske lande udvikler sig til økonomiske og politiske 
sværvægtere og integreres i stadig højere grad i det internationale system. 
EU's forbindelser med dem skal tilpasses for at tage hensyn til, at vi alle 
nu er partnere i en global økonomi. Det er derfor vigtigt, at EU skaber 
eller udbygger en ikke-konfrontationspræget dialog mellem ligemænd til 
afklaring af spørgsmål af bilateral interesse og til fælles behandling af 
det voksende antal globale problemer: de tydeligste eksempler herpå er 
opretholdelsen af et åbent regelbaseret verdenshandelssystem, bevarelsen af 
offentlige goder som f.eks. miljøet og en række særlige spørgsmål såsom 
narkotikahandel eller forebyggelse af og helbredelse for AIDS. 
Tættere konsultationer og tættere dialog kan føre til større forståelse for 
modpartens synspunkter og problemer og gøre det lettere at nå frem til 
konsensus-løsninger. Dette kan igen bidrage til at forhindre tvister og 
skabe et miljø, der både er til gavn for erhvervslivet i Europa og i Asien. 
Betydningen af en sådan dialog strækker sig videre end til det rent 
bilaterale plan. Hvis Unionen kan hjælpe med til at udvikle en konsensus­
præget approach, vil dette have indvirkning på inter-regionale initiativer 
(såsom APEC) og bane vej for et yderligere samarbejde på multilateralt plan, 
f.eks. vedrørende det opfølgende arbejde til Uruguay-runden. 
"Regionalisme" og "multilateralisme". EU har længe haft forbindelse med 
ASEAN, og denne forbindelse vil til stadighed udgøre en hjørnesten i dens 
dialog med denne region. Unionen bifalder ASEAN-frihandelsaftalen og byder 
alle sådanne initiativer til regionalt samarbejde velkommen, forudsat at de 
er forenelige med det GATT-baserede multilaterale samhandelssystem. 
2.1.1 Højnelse af Europas profil i Asien 
Virkningen af visse foranstaltninger kan blive meget større, hvis Unionens 
individuelle aktører lægger kræfterne sammen. Dette gælder både for 
erhvervslivet, hvor Unionens omdømme kan udgøre et vigtigt salgsargument, og 
for internationale fora. Det gælder også for samarbejdsprogrammer og 
-aktiviteter, navnlig økonomisk samarbejde, som finder sted på en stærkt 
konkurrencepræget baggrund. 
Et større kendskab til Unionen og dens aktiviteter vil højne dens omdømme i 
Asien. EU bør derfor fremlægge mange flere oplysninger om Europa og gøre en 
meget større indsats for at gøre rede for karakteren af og målene for EU*s 
politik over for Asien. Der bør desuden gøres en større indsats for at 
fremlægge oplysninger om europæisk finansierede aktiviteter i Asien, navnlig 
inden for det økonomiske samarbejde (samt udviklingsprojekter). Denne 
indsats kunne gøres inden for en bred vifte af politikker: 
2.1.2 Informationspolitik over for offentligheden: det er en vigtig 
forudsætning for at kunne føre en mere effektiv informationspolitik over for 
offentligheden, at der foretages en grundlæggende undersøgelse i alle medier 
af Europas omdømme i Asien. 
- 19 -
2.1.3 Det bør overvejes at vedtage et udvidet besøgsprogram, således at der 
kan inviteres fremtrædende asiatiske politikere, journalister, akademikere 
og andre ledere til Europa. 
2.1.4. Der bør finde en udbygning sted af forbindelserne med Asien på 
området højere uddannelse inkl. samarbejdsordninger for universiteter 
specielt med sigte på specifikke teknologiske "policy"- og "management"-
undersøgelser og med hovedvægten lagt på gennemførelse af fælles eller 
gensidigt anerkendte licentiatprogrammer, fælles forskningsprojekter og 
samarbejdsaktiviteter for universiteter og industri. Der vil bl.a. blive 
ydet støtte til europæiske og asiatiske undersøgelsescentre og fælles 
"management"-programmer og programmer for faglig uddannelse, i videst muligt 
omfang med aktiv deltagelse af europæiske og asiatiske selskaber. 
2.1.5 Der bør opmuntres til decentralt samarbejde mellem de institutioner, 
der danner grundlag for et pluralistisk borgersamfund. Inden for Unionens 
rammer har et sådant samarbejde været en virkningsfuld faktor i 
bestræbelserne for at skabe en europæisk identitet. Med hensyn til 
forbindelserne mellem EU og de asiatiske lande vil aktiviteter såsom 
venskabsbyordninger eller kulturelle udvekslinger være uvurderlige i 
situationer, hvor der er alvorlig mangel på viden og gensidig forståelse. 
2.1.6 Den europæiske ekspertviden om Asien bør forbedres ved hjælp af støtte 
til et net af europæiske centre, der har Asien som speciale (til deling af 
udsigter og ekspertviden om Asien og ydelse af rådgivning til europæiske 
politikere), samt finansiering i lande som Korea og Kina af initiativer 
baseret på EU's program for unge ledere i Japan. 
2.2 Styrkelse af den europæiske økonomiske tilstedeværelse i Asien 
Det økonomiske samarbejde er baseret på en målsætning om gensidigt udbytte 
og afviger således kvalitativt fra udviklingssamarbejde. Dette faktum gør 
det økonomiske samarbejde til et vigtigt instrument i EU's forbindelser med 
mange af de asiatiske lande, hvor udviklingsniveauet hastigt er på vej opad. 
Det bør udvides til at omfatte lande som Korea, hvor det ikke benyttes i 
øjeblikket. 
Der er også klare muligheder for at udbygge forbindelserne på områderne 
videnskabssamarbejde, forskning og udvikling, narkotikakontrol, forebyggelse 
af AIDS og miljøsamarbejde. Unionen er naturligvis allerede aktiv på disse 
områder, men de dermed forbundne muligheder skal udnyttes fuldt ud. 
Koordination med medlemsstaterne og den private sektor. Unionens samarbejde 
med de asiatiske lande supplerer medlemsstaternes samarbejde med de samme 
lande. For at opnå dette og øge effektiviteten af Unionens og 
medlemsstaternes samarbejdsaktiviteter vil det være nødvendigt med mere 
omfattende koordination mellem dem indbyrdes på områderne "policy"-
koordination, operationel koordination, også "i marken", og koordination i 
multilaterale fora. For det økonomiske samarbejdes vedkommende er den 
private sektors direkte deltagelse også en absolut forhåndsbetingelse. 
Følgende aktiviteter (der alle bidrager til det økonomiske samarbejde i bred 
forstand) har til formål at sikre, at den europæiske private sektor står 
over for et erhvervs- og investeringsmiljø, der fremmer økonomisk vækst og 
international samhandel. Disse aktiviteter vil derfor fremme den europæiske 
handel med og de europæiske investeringer i Asien: 
- 20 -
2.2.1 Repræsentationer (lobbyisme): det er nødvendigt at tage alle fornødne 
skridt til sikring af, at de asiatiske partnere ændrer den lovgivning og de 
administrative forskrifter, der lægger hindringer i vejen for en udbygning 
af den europæiske erhvervsudøvelse og de europæiske direkte investeringer. 
Det drejer sig fundamentalt om standarder og kvalitetskontrol, 
intellektuelle ejendomsrettigheder og forhandlinger om aftaler om gensidig 
anerkendelse af standarder, testning og certificering. 
2.2.2 Levering af ekspertviden og "policy"-rådgivning til de tidligere 
statshandelslande i Asien, som har givet sig i kast med en økonomisk 
strukturreform, såsom Kina, Mongoliet, Vietnam og Laos, for at bistå dem med 
at indføre institutioner, politikker og lovgivninger, der gør en smidig 
overgang til markedsøkonomi mulig (som et eksempel kan nævnes EU's program 
for markedsomstilling i Vietnam, der er det første større program af sin art 
i Asien). De lande, der endnu ikke har givet sig i kast med et sådant 
reformarbejde (Burma, Nordkorea), bør opmuntres dertil, så snart de 
politiske forhold gør det muligt. 
Lande som Indien og Pakistan, der allerede er i gang med en deregulering af 
deres økonomier, bør støttes i denne politik. 
2.2.3 Fremme af det erhvervsmæssige samarbejde mellem de europæiske 
selskaber og deres asiatiske counterparts. Dette skal ske ved forøgelse af 
informationen og skabelse af en gunstig ramme for industrielt samarbejde, 
navnlig for de små og mellemstore virksomheder via de eksisterende 
instrumenter. 
For det første punkts vedkommende er det nødvendigt med information om 
erhvervsudøvelse og investeringer i både Europa og Asien samt forbedret 
information om asiatiske markeder og kontrakter. 
Oprettelsen af europæiske erhvervsråd, fælles investeringsudvalg og navnlig 
europæiske informationscentre for erhvervslivet er skridt i den rigtige 
retning, men der skal oprettes flere af dem (hidtil er der ikke oprettet 
nogen i Kina, det tidligere Indokina og Pakistan). Det er nødvendigt at 
støtte de europæiske erhvervsvirksomheder i Tokyo og Seoul. De europæiske 
informationscentre for erhvervslivet har til opgave at levere oplysninger om 
europæiske og lokale markedsvilkår, herunder handels- og 
investeringsmuligheder. De er oprettet i nært samarbejde med bilaterale 
handelskamre og repræsentanter for den private sektor i EU's medlemsstater. 
Hvis erhvervsinformationscentrene skal blive en succes, er det også 
nødvendigt med forbindelser bagud til de europæiske erhvervssammenslutninger 
og handelskamre samt til industrisammenslutningerne i EU. 
Desuden bør der tages initiativ til skabelse af en gunstig ramme for 
industrielt samarbejde med det formål at skabe et positivt klima for EU-
investeringer og -samarbejde ved iværksættelse af konkrete aktiviteter som 
f.eks. rundbordsdrøftelser i enkeltsektorer, tilstrækkelig horisontale 
uddannelsesinitiativer for industrien og pilotprojekter på området 
teknologisk samarbejde. 
2.2.4 Skabelse af bedre forbindelser med europæiske 
erhvervssammenslutninger og handelskamre. Dette kan enten ske ved oprettelse 
af en erhvervssammenslutning på europæisk plan, således som det er anbefalet 
i hvidbogen om beskæftigelse (f.eks. en "Europa/Asien-
erhvervssammenslutning") eller ved oprettelse af et net med de eksisterende 
nationale sammenslutninger. Sigtet med en sådan sammenslutning eller et 
sådant net skulle være at fremme det økonomiske samarbejde mellem Den 
Europæiske Union og de asiatiske lande, dele perspektiver for og 
ekspertviden om Asien og levere rådgivning til europæiske politikere. 
- 21 -
2.2.5 Forøgelse af samarbejdet på områderne videnskab, teknologi, forskning 
og udvikling. Der er ingen tvivl om, at et sådan samarbejde kan have positiv 
indvirkning på Unionens økonomiske tilstedeværelse i regionen. Til dato har 
hovedparten af Unionens indsats på dette område enten bestået i samarbejde 
med Japan (f.eks. det nye videnskabs- og teknologiforum) eller fundet sted i 
henhold til programmerne for videnskab og teknologi i udviklingens tjeneste. 
Det nyligt godkendte fjerde rammeprogram (1994-98), aktion 2, omfatter 
samarbejde med tredjelande, navnlig udviklingslande, og åbner derfor 
mulighed for et udvidet videnskabeligt og teknologisk samarbejde med Asien. 
Det er især vigtigt, at der finder en udbygning sted af disse aktiviteter 
inden for videnskabeligt samarbejde på avancerede områder såsom 
informations- og kommunikationsteknologi, industri- og materialeteknologi 
samt bioteknologi. En speciel approach, der fortjener et bredere 
anvendelsesområde, er oprettelsen af europæiske teknologicentre. 
* Det er forholdsvis begrænset, hvad der står til rådighed til 
internationalt FTU-samarbejde under det fjerde rammeprograms aktion 2. 
Desuden skal samarbejdsprojekterne med Asien koncentreres på områder, hvor 
samarbejdet er i Fællesskabets interesse. 
* På denne baggrund er det måske hensigtsmæssigt at søge andre former for 
finansiering, bl.a. inden for rammerne af Unionens øvrige politikker, og 
andre former for FTU-samarbejde. Eksempelvis er det særdeles vigtigt, at der 
knyttes kontakter mellem unge forskere i Asien og i Unionen, idet disse er 
de fremtidige ledere på det økonomiske område i deres respektive områder og 
derfor potentielle formidlere af forbedret forståelse og forstærkede 
gensidige interesser. 
2.2.6 Der bør oprettes europæiske teknologicentre, navnlig i nøglesektorer, 
hvor Europa har en komparativ fordel, såsom det regionale EF/Singapore­
institut for miljøteknologi, der gør det lokale erhvervsliv bekendt med 
europæisk forskning, udvikling og service (i en sektor, der har lige stor 
aktualitet i industri- og udviklingslandene i Asien). Sådanne 
"udstillingsvinduer" for europæisk FoU bør samfinansieres af Unionen og 
værtslandet og kan eventuelt baseres på institutionelt "to-og-to"-
samarbejde. Der bør opretholdes nær kontakt mellem dem og andre 
erhvervsfremmeaktiviteter såsom de europæiske informationscentre for 
erhvervslivet. 
2.2.7 Støtteinvesteringer. Unionen sakker alvorligt agterud i forhold til 
andre investorer i den asiatiske højkonjunktur (den tegnede sig således i 
perioden 1986-1992 kun for 10% af Øst- og Sydøstasiens indadgående direkte 
udenlandske investeringer). Mange af de aktiviteter og instrumenter, der 
henhører under det økonomiske samarbejde (opregnet i punkt IV.3.1 til 2.2.6 
ovenfor) tager derfor sigte på at støtte og fremme de europæiske direkte 
investeringer i Asien (eksempelvis er en af hovedopgaverne for de europæiske 
informationscentre for erhvervslivet at levere information om markeds- og 
investeringsvilkårene i de asiatiske lande og regioner, hvor de er 
oprettet). Desuden skal Unionen fremme de direkte investeringer ved at 
* yde økonomisk støtte til joint ventures og andre former for 
erhvervssamarbejde (f.eks. via ECIP-ordningen (EC International Investment 
Partners) eller Den Europæiske Investeringsbank eller ved at yde støtte til 
markedsforskning) 
* yde støtte til handelsfremme. Der er ingen grund til at overlappe 
medlemsstaternes eksportarbejde, men det er nødvendigt med en forbedret 
koordination for at opretholde en aktiv tilstedeværelse på de asiatiske 
markeder, således som det er ønsket i hvidbogen om beskæftigelse. 
- 22 -
2.2.8 Samarbejde i fattigdomsbekæmpelsesøjemed 
Udviklingsbistand har traditionelt været et vigtigt politisk og økonomisk 
hjælpemiddel i EU's politik og vil i hvert fald for nogle landes vedkommende 
vedblive dermed. 
Østasien har ført en særdeles vellykket fattigdomsbekæmpelsespolitik ved at 
fastlægge udadvendte handelsstrategier, importere udenlandsk teknologi og 
fremme udenlandske investeringer. Unionen støtter denne approach som led i 
sin opprioritering af økonomisk samarbejde. 
Det kan med rette hævdes, at de sydasiatiske regeringer og donorerne, 
herunder donorerne i Den Europæiske Union, har ført en vellykket 
fattigdomsbekæmpelsespolitik. Men problemerne er komplicerede, og det er i 
betragtning af problemets størrelse og de forholdsvis begrænsede disponible 
ressourcer nødvendigt til stadighed at finjustere bistanden for at sikre en 
effektiv fattigdomsbekæmpelse. Der vil bl.a. blive tale om at opprioritere 
støtte til politikker, der gør det muligt for de fattige at få del i væksten 
ved nedbrydning af barrierer, der afskærer dem fra muligheder, aktiver, lån 
eller grundlæggende råvarer, eller ved investering i de fattige, eksempelvis 
ved hjælp af støtte til primærundervisning, sundhedspleje (navnlig 
moder/barn-pleje), bevarelse af miljøet, tjenesteydelser med henblik på at 
formindske slummet i byerne samt levering af drikkevand i fattige regioner. 
Da den bistand, der forvaltes af Kommissionen, kun udgør ca. 10% af Unionens 
samlede bistand til Asien, er det nødvendigt, at Kommissionen og 
medlemsstaterne forstærker koordinationen for derved at sikre en maksimal 
effekt. Desuden er det nødvendigt, at Unionen, når den vurderer virkningen 
af sin bistand, sørger for, at balancen mellem fattigdomsbekæmpelse og 
økonomisk samarbejde er afpasset efter de skiftende vilkår i Asien. Desuden 
vil det være nødvendigt at tage hensyn til de generelle politiske vilkår, 
hvorunder bistanden formidles til modtagerlandet, for derved at sikre 
maksimal effektivitet. 
2.2.9 Forstærket samarbejde på miljøområdet 
Da de internationale og økonomiske forbindelser på miljøområdet efterhånden 
får stadig større betydning, er det vigtigt, at der finder et effektivt 
samarbejde sted med landene i Asien. 
Inden for de disponible ressourcer skal Fællesskabets forbindelser med de 
asiatiske lande på miljøområdet udbygges. Der er allerede etableret tætte 
forbindelser med Japan, og det forventes, at forbindelserne med Kina og 
Korea på mellemlang sigt vil få et mere formelt grundlag. Som følge af mange 
miljøproblemers globale karakter, problemernes alvor i visse asiatiske lande 
og de tilsagn, Fællesskabet afgav i Rio, er det absolut nødvendigt med en 
miljøpolitisk dialog med de forskellige tredjelande. 
2.2.10 Udvikling af markeder for landbrugsproduktion 
Trods den voksende landbrugsproduktion vil der være voksende 
importefterspørgsel efter landbrugsvarer, til dels som følge af ændringer i 
kosten. På mellemlang sigt vil disse lande derfor efterspørge flere korn- og 
kødprodukter på verdensmarkedet. Der er derfor risiko for, at 
importbeskyttelsen, som Japan og Korea er slående eksempler på, kan få endnu 
større udbredelse i regionen, selv om de afgivne tilsagn i Uruguay-rundens 
regi vil bidrage til at holde igen på en sådan udvikling. Den Europæiske 
Union har stor interesse i også at være til stede på disse markeder med sine 
landbrugsvarer, navnlig forarbejdede landbrugsvarer. 
- 23 -
V. Konklusioner 
Den vifte af politikker og instrumenter, der er opregnet i del II til IV 
ovenfor, skal anvendes på en modulopdelt måde, hvilket betyder, at der kan 
anvendes et sammenhængende udvalg af aktiviteter i forskellige lande og 
regioner, således at der både tages hensyn til Den Europæiske Unions og dens 
medlemsstaters interesser og til partner- og modtagerlandenes interesser. 
De enkelte komponenter kan justeres i takt med, at landenes økonomiske 
struktur ændrer form (se bilag 1, tabel 2). Det er med andre ord ikke 
meningen, at Unionen og dens medlemsstater skal søge at anvende så mange af 
instrumenterne som muligt på så mange asiatiske lande som muligt. Dette kan 
kun føre til en alt for stor spredning af knappe ressourcer, hvilket 
påvirker både effektiviteten og profilen i negativ retning. Det vil derfor 
være nødvendigt at foretage en prioritering både med hensyn til lande og 
sektorer og at anvende forskellige instrumenter i lande på forskellige 
udviklingsniveauer. Den nye strategi kræver en omfattende approach, der 
dækker en række politiske, økonomiske og samarbejdsmæssige aspekter: 
* Unionen skal tillægge Asien højere prioritet og uddybe og styrke sin 
dialog med de asiatiske lande og de regionale grupperinger. Denne dialog 
skal både føres bilateralt og i de multilaterale organisationers regi. 
* Unionen skal navnlig udbygge sin politiske dialog med de asiatiske lande, 
der både kan og vil yde et væsentligt bidrag til opretholdelsen af fred og 
stabilitet såvel i regionen som globalt. Våbenkontrol og ikke-spredning er 
af særlig stor betydning. Spørgsmålet om menneskerettigheder udgør en 
integrerende del af den politiske dialog. 
* Unionen skal styrke sine forbindelser med regionale og subregionale 
sikkerhedsfora. ASEAN Regional Forum er i denne sammenhæng særlig vigtigt, 
da det åbner mulighed for en vidtspændende dialog om sikkerhedsspørgsmål for 
størstedelen af det asiatiske Stillehavsområde. 
* Unionen skal lægge større vægt på markedsliberalisering for handel med 
varer og tjenesteydelser. 
* Unionen skal udvælge de højtprioriterede sektorer for det økonomiske 
samarbejde i overensstemmelse med sine komparative fordele, dvs. inden for 
bankvirksomhed, energi, miljøteknologi,transport, telekommunikation osv. 
* Unionen skal bistå med at integrere de asiatiske lande som f.eks. Kina, 
Indien, Vietnam og Pakistan, der er på vej fra statskontrol til 
markedsøkonomi, i det åbne markedsbaserede verdenshandelssystem. 
* Der skal lægges større vægt på fremadvirkende økonomisk 
samarbejde.Topprioriteten for denne type samarbejde skal tillægges de 
nyopståede markeder i Asien, overvejende - men ikke udelukkende - i Øst- og 
Sydøstasien, dvs. Sydkorea, Kina, Macao, Taiwan, Hongkong, Indonesien, 
Malaysia, Pakistan, Filippinerne, Singapore, Thailand og Indien. 
* Unionens og medlemsstaternes bedste erfaringer skal samles i 
fattigdomsstrategier, der skal koncentreres på befolkningerne i de lande, 
der har de største fattigdomsproblemer, dvs. Kina, Mongoliet, Cambodja, 
Laos, Vietnam, Indien, Bangladesh, Bhutan og Nepal (og Afghanistan og Burma, 
når de politiske forhold gør det muligt). 
*\ 
Bilagsfortegnelse 
Bilag I De asiatiske lande: Økonomiske basisstatistikker 
Tabel 1: BNI og befolkning 25 
Tabel 2:SamhandeIsstrukturer 26 
Bilag II Samhandelsstrømmene i Asien 
Tabel 1: Øst-, Sydøst- og Sydasiens vareimport 27 
Tabel 2: Øst-, Sydøst- og Sydasiens vareeksport 28 
Tabel 3: Øst-, Sydøst- og Sydasiens handelsbalance 29 
Bilag III EU og Asien 
Tabel 1: EU's aftaler med de asiatiske lande 30 
Tabel 2: EU's samhandel med de asiatiske lande 31 
Tabel 3: EU's, Japans og USA's statslige udviklingsbistand 
til de asiatiske lande 32 
25 
Bilag 1 
Tabel 1: Økonomiske profiler for de asiatiske lande, 1992 
I* iøgfc&aiøs* ! 
^vH..!.J»..i. - r™rrLi 
Østasien (ekskl. Japan) 
Korea 
Kina 
Taiwan 
Hongkong 
Macao 
Mongoliet 
Nordkorea 
' '>'", 7lX* ''É^ØÉ^te^mi 
ASEAN 
Brunei 
Indonesien 
Malaysia 
Filippinerne 
Singapore 
Thailand 
Cambodja 
Laos 
Vietnam 
Burma 
\.-.:lL'* $/.''.':.:..£&*> $&#m'tmi\ 
Indien 
Pakistan 
Sri Lanka 
Nepal 
Bangladesh 
Maldiverne 
Bhutan 
Afghanistan Befolkning 
(mi o. ) 
Xf3w7. 
1,263 
44 
1,166 
21 
6 
0.5 
2 
23 
ÂS3 
325 
0.3 
184 
19 
64 
3 
58 
9 
4 
68 
44 
' X, 11* \ 
884 
119 
17 
20 
113 
0.2 
1.5 
22 BNI (mia. $) 
4, £75 
" 1 „3*6Sô-
970 
296 
4 42 
211 
89 
3 
3 
23 
408 
382 
t6 
123 
52 
50 
44 
107 
t2 
1 
U5 
t8 
362 
271 
50 
10 
3 
25 
0.1 
0.3 
t2.4 BNI per 
capita 
3 fZ&tf 
78 0" 
6,790 
380 
10,215 
15,380 
t9,000 
tioo 
ti,064 
'901' 
1,175 
t21,150 
670 
2,790 
770 
15,750 
1,840 
t200 
250 
t220 
tl88 
, SÔ7 
310" 
410 
540 
170 
220 
500 
180 
tl50 
Kilde : World Bank Atlas, 1994, Washington, 1994. NB: de med -f markerede tal vedrører 
1991 (kilde Asian Development Outlook 1993, CRONOS-overslag). 
26 
Tabel 2: De asiatiske landes handelsstrukturer 
Vareeksportens skiftende karakter er en nyttig indikator for de økonomiske ædringer 
i et givet land. Følgende tabel giver et overblik over, hvorledes de enkelte 
asiatiske landes eksport har passet - eller kan forventes at komme til at passe -
til hver af de nedenstående fire profiler: 
II Udviklingsland (stadig overvejende råvareeksport, men tiltagende eksport af 
andre færdigvarer end maskiner); 
Omtrent nyindustrialiseret økonomi (omtrent NIØ) (færdigvarer (typisk 
tekstiler, beklædning og elektronik) borset fra maskiner er blevet vigtigere 
end råvareeksport, men maskiner tegner sig kun for en beskeden del af 
eksporten); 
III. Nyindustrialiseret økonomi (my (NIØ) (maskineksporten har overhalet 
råvareeksporten; den øvrige færdigvareeksport er allerede på retur); 
IV. Udviklet, industrialiseret økonomi (maskineksport eller knowhowintensiv 
eksport er dominerende, medens eksport af andre færdigvarer og råvarer er 
faldet til en forholdsvis ubetydelig størrelse). 
De asiatiske landes samhandelsstrukturer på fire økonomiske 
udviklingstadier, 1965-2000 
'i ôwt3?#£s 
faïOii 
Sydkorea ) 
Kina 
Taiwan 
Hongkong 
Macao 
Mongoliet 
Nordkorea 
It %*fe*«*S3.kÆ 
ASEAN 
Brunei 
Indonesien 
Malaysia 
Filippinerne 
Singapore 
Thailand 
Cambodja 
Laos 
Vietnam 
Burma 
ilt %&&&& 
Indien 
Pakistan 
Sri Lanka 
Nepal 
Bangladesh 
Maldiverne 
Bhutan 
Afghanistan /. Uàvikîingsl. 
1965 > 
i 965 > 
1965-90-2000 
1965-90 > 
1965-90-2000 
1965—>1990 
1965—-> 
1965—>1990 
1965-90-2000 
1965-90-2000 
1965-90—-> 
1965-90-2000 
1965-—> 
1965 > 
1965-90-2000 
1965-90-2000 
1965-90-2000 
1965-90-2000 
1965-90-2000 //. Omtrent NIØ 
1965 > 
1990-2000 
> 
1965 > 
—->2000 
' 
1965 > 
>2000 
1990-2000 
> 
>2000 
—->1990 
—->1990 ///. NIØ 
; m%< > 1990 > 
> 
1965-90-2000 
1990 >2000 
1990—->2000 
1965 > 
2000 
—->2000 
>2(H)0 IV. Udvikletd 
• 
: !990 
2000 
1990-2000 
r 
•1990-2000 
i 
Source: Basedon Nomura Sôgô Kenkyûjo, Ajia no hatten to risku, Tokyo, 1993. 
II.1 Øst-, Sydøst- og Sydasiens vareimport 
Østasien (*) Sydøstasien Sydasien 
i ') Ekskl. Japan 
II.2 Øst-, Sydøst- og Sydasiens vareeksport 
Østasien (*) Sydøstasien Sydasien 
II.3 Øst-, Sydøst- og Sydasiens handelsbalance 
Østasien (*) Sydøstasien Sydasien 
JBia-._E.CJ 
De Forenede Stater 
Il U <^Æ 
Sydasien '-•"•'• 
•^ "* *'"" i" " 7 ' T- T " i " 
ti »J 84 85 86 87 M $ •..mia. ECU 
20-1 
i __a ue rureneue ouate 
•30 ! I alt stapien 
9n 9! ii I I i ! I 
v ij W 85 96 87 88 83 » SI C ia. ECl 
30 
20 
13 
C -\-
•1Û 
•20 
•30 
43 ** De Forenede Stater 
3^'~tørHI 
51-I alt ro 
82 83 84 SS 86 87 » » 
Ekskl. Japan 
30 
Bilag III 
Tabel 1: Den Europæiske Unions samarbejdsaftaler og andre aftaler med de asiatiske 
lande (og tidspunktet for oprettelse af EU-delegationer i de asiatiske lande) 
lufMmmi 
Japan 
Sydkorea 
Kina 
Taiwan 
Hongkong 
Macao 
Mongoliet 
Nordkorea 
WÊÊÈÊÈÈÈÊÊÊÊÊÈÊÊÊ 
ASEAN 
Brunei 
Indonesien 
Malaysia 
Filippinerne 
Singapore 
Thailand 
Cambodja 
Laos 
Vietnam 
Burma 
IH* fføaæam 
Indien 
Pakistan 
Sri Lanka 
Nepal 
Bangladesh 
Maldiverne 
Bhutan 
Afghanistan Rammehandels- og eller 
samarbejdsaftaler; 
erklæringer osv. 
Fælleserklæring (91) 
Handel (78) handel og 
samarbejde (84)Trade 
(78); Trade and 
Co-operation (84) 
1993 
1993 
:iilllli|i:iillllllll|i|ll||||!l!lillll 
1980 
: 
1973/82/94 
1986 
1975/1994 
1994-5 
1976 Sektorhan-
delsqflaler 
Fusion (B9) 
MHjs (89) 
Tekstiler (87) 
Tekstiler (89) 
Tekstiler (86) 
Tekstiler (87) 
— 
l^^%ii^ii^im^^^^^få^i^^:^i 
Tapioca (82) 
Tekstiler 87) 
Tekstiler (87) 
Tekstiler (87) 
Tekstiler (87) 
Tapioca (82) 
Tekstiler 87) 
Tekstiler (93) 
: '• 
Sukkerrør (75) 
Tekstiler (87) 
Tekstiler (87) 
Tekstiler (87) 
Kokosnødder(75) 
Tekstiler (87) Tidspunkt for 
oprettelse af 
delegation 
1974 
1989 
1988 
1993* 
1988** 
1990 
1978 
1982 
1988 
1989 
*Kontor, **Repræsentation 
31 
Tabel 2: Den European Union's Trade with the Countries of Asia 
(1993) 
Unit = Million ECU 
tmtAwm 
Østasien (ekskl. Japan) 
Japan 
Korea 
Kina 
Taiwan 
Hongkong 
Macao 
Mongoliet 
Nordkorea 
WÊSBBÊÊKÊÊSÊB&. 
ASEAN 
Brunei 
Indonesien 
Malaysia 
Philippines 
Singapore 
Thailand 
Cambodja 
Laos 
Vietnam 
Burma 
mj^mmm^m. -v 
Indien 
Pakistan 
Sri Lanka 
Nepal 
Bangladesh 
Maldiverne 
Bhutan 
Afghanistan 
'.* //^ttÉiiiH'' ;/" 
USA 
LatinamerikaAmerica 
Østeuropa Handel i 
ait 
""X«S,04€: 
82,823 
70,223 
15,287 
30,840 
17,971 
17,889 
579 
36 
221 
'%$t$$8 '. 
48,588 
985 
9,102 
10,232 
3, 616 
14,020 
10,633 
61 
50 
1,030 
139 
™ $fø«*ø': 
12,112 
3,706 
1,296 
240 
1,336 
34 
7 
79 
<\ 2É%'?'Ï2& 
170,336 
45,499 
80,626 Eksport 
$0,5*4: 
37,941 
22,573 
7,552 
11,302 
7,573 
11,299 
61 
13 
141 
23/3SÏÏ&4' 
22,920 
588 
4,067 
3,985 
1,730 
7,593 
4,958 
26 
11 
486 
80 
: &,$f&: 
6,230 
2,028 
566 
47 
433 
18 
5 
49 
''-' ' &&£%£ 
84,060 
23,558 
41,899 Import 
MtWZ 
44,882 
47,650 
7,735 
19,538 
10,398 
6,590 
518 
23 
80 
' 2&fUi\ 
25,668 
397 
5,035 
6,247 
1,886 
6,427 
5,675 
35 
39 
544 
59 
,*,4#l' 
5,882 
1,678 
730 
193 
903 
16 
2 
30 
i'H2Mftd' 
86,276 
21,941 
38,727 Balance 
^ -6794Ï 
-25,077 
-183 
-8,236 
-2,825 
4,709 
-457 
-10 
61 
-2,748 
191 
-968 
-2,262 
-156 
1,166 
-717 
-9 
-28 
-58 
21 
i'" *"' -~B# | 
348 
350 
-164 
-146 
-470 
2 
3 
19 
1,617 
3,172 
Source: Eurostat 
Tabel 3: Den Europæiske Unions, Japans og USA's statslige 
udviklingsbistand tile de asiatiske udviklingslande 
(1976-1991) 32 
mio. $ Kilde: OECD. 
li 
ISSN 0254-1459 
KOM(94) 314 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA ii 
Katalognummer : CB-CO-94-340-DA-C 
ISBN 92-77-71820-X 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg