Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Status over de første måneders erfaringer med indførelsen af den fælles valuta"

(2000/C 117/05)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. april 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Status over de første måneders erfaringer med indførelsen af den fælles valuta".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Mario Sepi til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 1. februar 2000.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 370. plenarforsamling af 1.-2. marts 2000, mødet den 2. marts 2000, med 69 stemmer for, 2 imod og ingen hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Det kan forekomme lovlig tidligt at udarbejde en udtalelse om euroen kun et år efter, at den er blevet indført, og der er da heller ikke nogen tvivl om, at den korte tid, vi har haft til at følge udviklingen, ikke tillader en tilbundsgående vurdering af den strukturelle effekt, som den monetære politik har haft inden for eurosystemet. Der er imidlertid et udbredt krav om en status, eftersom offentligheden har opmærksomheden rettet mod den nye fælles mønt, ligesom der er behov for at finde en metode, som kan bruges fremover.

1.2. De to møder(1) med ECB's formand var en kærkommen lejlighed til at udveksle synspunkter. Man fik afklaret spørgsmål omkring den monetære politik og erhvervede et dybere indblik i dens mekanismer og principper. Møderne var udbytterige, fordi man fik gennemdrøftet problemstillingerne og lagt op til en løbende dialog mellem banken og det organiserede civilsamfund. Man håber, at denne dialog vil fortsætte under de bedst tænkelige betingelser.

1.3. For så vidt angår metoden, er det nødvendigt at analysere udviklingen i monetære størrelser som kreditgivningen, rentesatserne osv. ØSU er imidlertid i første række interesseret i, hvilken rolle den monetære politik spiller for udviklingen i realøkonomiske størrelser som beskæftigelsen, BNP, industriens produktion, eksporten o.a.

1.4. Der vil også blive fokuseret på euroen som sådan og udviklingen i euroens kurs - specielt over for dollar - og de mulige virkninger af, at euroen er ved at befæste sig som reservevaluta.

1.5. For det tredje vil der blive set på de institutionelle aspekter: forholdet mellem Kommissionen, Ministerrådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og ECB samt mellem ECB og de nationale myndigheder, der fører tilsyn med bank- og finanssektoren.

2. Konjunktursituationen i euroområdet og ECB's monetære politik

2.1. Månedsoversigterne fra ECB (monthly bulletin) rummer oplysninger, som er meget nyttige for forståelsen af den økonomiske situation og specielt af udviklingen på det monetære område.

2.2. Efter beslutningen i april 1999 om at sænke renten på de primære markedsoperationer, holdt denne sig stabilt på 2,5 %. Renten på den marginale udlånsfacilitet og på indlånsfaciliteten blev fastholdt på henholdsvis 3,5 % og 1,5 %.

2.3. Den 4. november 1999 besluttede ECB imidlertid at hæve renten på de primære markedsoperationer med 50 basispoint til 3 %.

2.4. Konjunkturafdæmpningen i de første måneder af 1999 synes således på vej til at være overvundet, men tilbage står naturligvis at bekræfte, at opsvinget har befæstet sig. Under alle omstændigheder er prognosen for væksten i BNP for Fællesskabet som helhed justeret opad af EU; efter ECB's opfattelse vil denne forhøjelse af rentesatserne ikke true opsvinget, men lægge grunden til et ikke-inflationært vækstforløb.

2.5. ECB angiver i al væsentlighed to grunde til renteforhøjelsen: væksten i likviditeten (M3-pengemængden) i eurosystemet ligger på 6,1 % (mod et referenceniveau på 4,5 % sat af banken), og der er tendens til stigning i nogle indekser for interne priser.

2.6. For så vidt angår selve renteforhøjelsens størrelse - 50 basispoint - peger ECB på, at det var nødvendigt at sende et klart signal til de finansielle markeder om, at banken var fast besluttet på at fastholde prisstabilitet og for det andet ønskede at undgå senere at skulle gribe til mere drastiske forholdsregler.

2.7. Den øgede økonomiske vækst, der i første række skal tilskrives en forbedring af det internationale klima, specielt i de regioner, der har været ramt af krise, og et genopsving i efterspørgslen i eurosystemet, skulle betyde, at omstillingerne inden for industrien, handelen og servicesektoren i euroområdet kan forløbe hurtigere.

2.8. Med hensyn til priserne har de indikatorer, ECB offentliggør, i de seneste måneder peget i to forskellige retninger. På den ene side må det med rimelighed kunne antages, at medlemsstaternes lønpolitik og dereguleringen i EU-området kan holde inflationspresset i ave, på den anden side giver stigningen i prisen på olie, og generelt på en lang række råstoffer, samt apprecieringen af dollaren anledning til bekymring på baggrund af den stærke tilvækst i likviditeten, specielt i de mere volatile likviditetskomponenter (seddelmængden, korte udlån).

2.9. ECB påpeger, at dens pengepolitik, som i øvrigt har været medvirkende til at sænke de lange renter, repræsenterer det maksimum, som banken kan bidrage med, når det drejer sig om at tackle de alvorlige økonomiske og sociale problemer, som eurosystemet står overfor. Det er bankens opfattelse, at det herefter må være op til den økonomiske og sociale politik at iværksætte de strukturreformer, der er nødvendige for at stimulere væksten i investeringerne og nedbringe ledigheden.

3. Euroen og økonomien

3.1. Efter ØSU's opfattelse er stabile priser vigtigt for en øget investeringsaktivitet, hvilket bekræftes af ECB, hvis modige rentepolitik, man i øvrigt hæfter sig ved.

3.2. Alligevel må det konstateres, at opsvinget i investeringerne i nogle lande lader vente på sig til trods for, at der i vidt omfang er tilvejebragt en tilsyneladende varig stabilitet, og at vi er nede på, hvad der fortsat må siges at være et meget lavt renteniveau. I de seneste måneder (siden maj) er de lange renter steget, og på baggrund af den lave inflation er også realrenterne steget. Udviklingen i de lange renter skal ses på baggrund af den internationale udvikling, specielt rentestigningerne i USA (omend de økonomiske forhold der adskiller sig betydeligt fra forholdene i Europa).

3.3. ECB tilskriver denne forsinkelse i investeringsopsvinget manglende fleksibilitet i europæisk økonomi. Eftersom erhvervslivets adfærd bestemmes af nogle meget komplekse vurderinger (hvoraf ECB angiver nogle: strukturen i arbejdskraftefterspørgslen og -udbuddet, den endnu ikke fuldførte integration af de finansielle markeder og af varemarkederne, den skærpede internationale konkurrence som følge af markedernes globalisering), mener ØSU - vel vidende, at det endnu er for tidligt at fælde en definitiv dom - at en af de medvirkende årsager til denne situation er den utilstrækkelige dynamik i den interne efterspørgsel, herunder i de offentlige investeringer.

3.4. Overholdelsen af kravene i stabilitets- og vækstpagten har tvunget samtlige lande til at føre en stram lønpolitik og offentlig udgiftspolitik. Resultatet er, at der er opstået en modsigelse, i det mindste på det korte sigt, i prisstabilitetspolitikken, som på den ene side er en forudsætning for udvikling og på den anden side en alvorlig bremse for væksten i den interne efterspørgsel i flertallet af landene (efterspørgslen fra udlandet er på europæisk plan af relativt underordnet betydning). I så henseende er det nødvendigt, at man i vore lande i højere grad gør sig klart, at den eksterne efterspørgsel spiller en underordnet rolle.

3.5. Man kan derfor stille spørgsmålet, om den afvejning af stabilitet og udvikling, der ligger i stabilitets- og vækstpagten, i dag er egnet til at skabe genopsving i europæisk økonomi, der jo frem for alt skal igangsættes med indre kræfter.

3.6. Forhøjelsen af renterne begrundes fra ECB's side med udviklingen i interne indikatorer i eurosystemet, men det er nok ikke noget tilfælde, at amerikanske Federal Reserve's to seneste renteforhøjelser er blevet modsvaret af tilsvarende beslutninger fra ECB-side.

3.7. I sin vurdering af ECB's rentepolitiske beslutninger agter ØSU ikke at gå ind i de tekniske detaljer, og man kan heller ikke på nuværende tidspunkt forudsige virkningerne heraf på opsvinget. Men det bør dog påpeges, at prisstigningstakten lå klart under de 2 %, der var sat som overgrænse af Ecofin-Rådet, og at ECB's foregribende foranstaltning nok havde en positiv effekt på inflationen, men samtidig sænkede hastigheden i den gryende konjunkturforbedring, der var sat ind i nogle lande.

3.8. ECB tog i sine vurderinger hensyn først og fremmest til likviditetsudviklingen og dernæst til et mix af indikatorer for den underliggende inflation. Hvis disse indikatorer og deres indbyrdes vægtning blev lagt klarere fast, ville det give de økonomiske aktører og ikke mindst de andre institutioner, der har til opgave at fremme det økonomiske opsving i eurosystemet, større forudsigelighed i deres planlægning.

3.9. ØSU støtter ECB's beslutning om at deltage med rådgivende status i beskæftigelsespagten. Det finder imidlertid, at dette spørgsmål gør krav på, at der sikres en koordinering mellem alle europæiske institutioner, som er dimensioneret til de problemer, der rejser sig. I den sammenhæng vil den makroøkonomiske dialog, som ECB agter at deltage i, komme til at spille en afgørende rolle.

3.10. ØSU er enig i, at der skal ske ændringer i de økonomiske strukturer, så der kan skabes et opsving i europæisk økonomi, men skal samtidig understrege værdien af den europæiske sociale model, som der sigtes til i traktatens artikel 2, og som indgår i eurosystemets målsætninger.

3.11. ECB understreger, at strukturpolitik er nødvendig for at stimulere væksten, men i debatten lægger banken ikke tilstrækkelig vægt på den mulige rolle, som de offentlige investeringer kan spille, når det handler om at styrke strukturerne i europæisk økonomi. ØSU mener ikke, at der er nogen modstrid mellem en politik, der sigter på at liberalisere og privatisere offentlige sektorer, og regulerende indgreb, der sigter på at styrke produktionsstrukturer, hvor det private initiativ viser sig utilstrækkeligt.

3.12. Euroen bliver sat i omløb i 2002. Man skal her være mere på vagt over for tekniske, psykologiske og logistiske problemer, som måtte lægge hindringer i vejen for den nye mønts indtog. De nationale centralbanker må i god tid gå ind og hjælpe banksystemet med at håndtere den nye situation. Især bør der forudgående sættes ind med monetære instrumenter for at undgå svigt, som er til skade for forbrugerne, handelen og generelt SMV-sektoren. ØSU forbeholder sig ret til at behandle dette spørgsmål mere indgående i en særskilt udtalelse.

3.13. For så vidt angår de medlemsstater, der står uden for eurosamarbejdet, har de en forskellig tilknytning til euroen: pundet følger i al væsentlighed dollaren, medens de øvrige valutaer konvergerer mere eller mindre stringent med euroen.

3.14. ØSU mener, det er vigtigt også her i den første fase at prøve at vurdere fordelene ved euroen, når det drejer sig om erhvervslivets og forbrugernes vekslingsomkostninger. Målet må her være, at EU-bestemmelserne nøje overholdes. Kommissionen har udarbejdet et memorandum om dette spørgsmål, og ØSU anmoder om, at dette offentliggøres.

4. Institutionerne og den monetære politik

4.1. Det europæiske system af centralbanker (ESCB) er institutionelt set en meget original konstruktion. Systemet er et resultat af en international traktat. ESCB nyder suverænitet i den monetære politik. Det indgår i et samspil med supranationale og nationale institutioner, som står for den økonomiske politik. Endelig er det en del af en historisk økonomisk og politisk integrationsproces, som endnu ikke er fuldført i institutionel henseende.

4.2. Der er formentligt tale om en meget dristig overførsel af suverænitet på et politikområde, der traditionelt har været et medlemsstatsanliggende, inden for en ramme, hvor den udøvende og lovgivende magt endnu ikke er blevet udstyret med en tilfredsstillende struktur.

4.3. "Hovedformålet for ESCB er at fastholde prisstabilitet". Dernæst skal ESCB støtte "de generelle økonomiske politikker" med henblik på at bidrage til gennemførelsen af Fællesskabets mål "som fastsat i artikel 2" i traktaten(2).

4.4. ØSU påpeger, at dialogen med de øvrige institutioner efter en problemfyldt start nu er ved at tage form, omend omstændighederne - krisen i Kommissionen og valget til Europa-Parlamentet - ikke var den bedste grobund for en dialog.

4.5. Det er fastsat i traktaten, hvor og hvornår disse kontakter skal finde sted. Imidlertid er det ofte vanskeligt at omsætte de abstrakte traktatbestemmelser til konkrete kontakter i dagligdagen, som kræver en vis indkøringstid. Dette stiller frem for alt krav om en fælles, fremadskuende tilgang til de overordnede målsætninger for de europæiske enhedsbestræbelser. I den sammenhæng er praksis med regelmæssige møder med Europa-Parlamentets udvalg om økonomi og valutaspørgsmål er vigtigt skridt fremad.

4.6. I øvrigt stiller ESCB's målsætninger krav om, at der er et kontinuerligt samspil mellem ECB's monetære politik, de supranationale institutioners markedsintegrationspolitik og den finanspolitik, som er de nationale regeringers anliggende. Finanspolitisk samarbejde og samordning mellem regeringerne i eurosystemet er i dag blevet en vigtig forudsætning for det monetære samarbejde. ØSU anerkender ikke desto mindre, at stabilitets- og vækstpagten indtil videre har sikret den nødvendige budgetmæssige disciplin og konvergens.

4.7. I forbindelse med de institutionelle problemer bør eurosystemets ministerråd og dets forbindelse med de øvrige institutioner også lægges fast.

4.8. ECB's månedsoversigter og udtalelserne fra ECB's formand og de øvrige medlemmer af ECB's direktion er vigtige kanaler i forhold til den kvalificerede offentlige mening og de øvrige EU-institutioner. ØSU ser imidlertid gerne, at ECB's publikationer også fokuserer på data for de enkelte lande. Det er muligt, at der i forhold til den bredere offentlighed bør gøres en øget informationsindsats og sættes ind for at øge gennemsigtigheden. ØSU er af den opfattelse, at det her har en vigtig rolle at spille ved at bygge bro til civilsamfundets organisationer, idet det er overbevist om, at opbakning fra offentligheden er meget vigtig for ECB i dens opgavevaretagelse.

5. Den finansielle politik

5.1. Udvikling i kursen dollar/euro i de nærmeste måneder afhænger i første række af renteudviklingen i USA og i Europa.

5.2. Styrkelsen af det amerikanske finansielle marked begunstiges ikke kun af dynamikken i den amerikanske økonomi og rentespændet og den deraf følgende indstrømning af finansielle midler til USA, men også af, at det europæiske finansielle marked stadig er alt for fragmenteret og heterogent; i Europa er der forskellige finansielle ordninger i de forskellige lande, og størstedelen af den interne handel finder forsat sted i nationale valutaer - omend der i den seneste tid er registreret opmuntrende tendenser med hensyn til integration af de monetære og finansielle euromarkeder.

5.3. I den sammenhæng kan det være ønskeligt at anstille nogle overvejelser om tilsynet med penge- og finansieringsinstitutter og tilsynet med de finansielle markeder, som de nationale centralbanker (eller andre særlige tilsynsorganer) i øjeblikket står for; ECB har kun en rådgivende rolle. Eftersom traktaten (art. 105) rummer nogle ansatser i så henseende, bør Ministerrådet grundigt overveje, om ECB ikke burde have en vigtigere koordinationsrolle, hvor den kan anvende fælles kriterier på de store europæiske banker, således at der sker en effektiv harmonisering af deres praksis.

6. Euroens internationale rolle

6.1. Det er ECB's vurdering, at centralbankerne i tredjelande langsomt vil begynde at diversificere deres valutareserver til gunst for euroen. Det vil være fornuftigt at antage, at der ikke har været tale om større forskydninger i euroens første måneder - sådanne har i øvrigt heller ikke været begunstiget af, at handelsbalancen nu udviser et solidt overskud.

6.2. En mere udbredt anvendelse af euroen som international reservevaluta kan under alle omstændigheder få nogle konsekvenser, som det er meget vanskeligt for verdensøkonomien at håndtere. ØSU slår til lyd for, at der søges indgået en international aftale om en styring af denne overgang mod en betydelig diversificering af valutareserverne i centralbankerne i tredjelande, så den kan foregå uden forstyrrelser.

6.3. På de internationale finansielle markeder er der stor risiko for systemkriser, som vil kunne få negative følgevirkninger også for eurosamarbejdet. Derfor må de bestræbelser på verdensomspændende koordinering, tilsyn og overvågning, som G7 har taget initiativ til, bakkes op. Et område med valutarisk stabilitet vil objektivt set bidrage til at gøre kapitalmarkederne mindre volatile og uforudseelige.

6.4. I så henseende bør USA's fortsat dominerende indflydelse på IMF's beslutninger anspore de europæiske lande - i første række eurolandene - som kun samlet råder over en betydelig kvote, til at tale med én stemme, specielt nu hvor elleve lande har en fælles valuta.

6.5. Den høje dollarkurs kan forklares med, at underskuddet på USA's handelsbalance i de seneste år er blevet opvejet af en indstrømning af udenlandsk kapital, som skyldes de særlige rentabilitetsvilkår i USA. Risikoen for, at inflationen tager til - eller mere generelt risikoen for en vending i disse gunstige indtjeningsbetingelser - kunne føre til en udstrømning af kapital og dermed til en korrektion af kursforholdet dollar/euro.

7. Slutbemærkninger

7.1. Det er ØSU's opfattelse, at indførelsen af den fælles mønt - selv i det korte tidsrum, der er forløbet - har haft en gavnlig effekt på økonomien i euroområdet; især har den dæmmet op for spekulative angreb på de nationale valutaer, skabt betingelser for en styrkelse af de europæiske finansielle markeder, obligations- som aktiemarkederne, og derigennem ført til lavere renter.

7.2. Skabelsen af euroen betyder mere stabilitet, og det har mindsket risikoen for, at de enkelte lande griber til restriktive politikforanstaltninger for at imødegå spekulation.

7.3. På længere sigt vil den nye fælles mønt for tredjelande kunne blive et alternativ til dollaren som reservevaluta, hvilket kunne øge sammenhængskraften i Den Europæiske Union og give impulser til en konvergerende finanspolitik.

7.4. Afgørende for tilliden til en valuta er under alle omstændigheder forventningerne til fremtiden - i dette tilfælde forventningerne til en varig vækst inden for eurosamarbejdet. En af hovedårsagerne til euroens bevægelser i forhold til andre internationale valutaer kan være den institutionelle usikkerhed, der hersker om, hvordan eurosamarbejdets økonomi skal forvaltes. Også i denne henseende mener ØSU, at stærkere institutioner, en hurtigere integration og reform af markederne samt foranstaltninger, der udstikker udviklingsperspektiver, vil være grundlæggende forudsætninger for at øge euroens rolle i verden.

7.5. Euroens styrke og stabilitet vil blive dikteret ikke blot af rene monetære tiltag, men frem for alt af indkomst- eller finanspolitiske tiltag, som sigter på strukturreformer, beskæftigelsen og social samhørighed - med det overordnede mål at gøre det europæiske system endnu mere konkurrencedygtigt i forhold til de andre økonomiske regioner i verden.

7.6 ØSU peger på, at den institutionelle dialog, der er indledt med ECB, kan komme til at spille en vigtig rolle, fordi den skaber forudsætninger for en bedre koordinering mellem den monetære politik og den samlede europæiske økonomis mål, krav og udviklingsperspektiver.

8. Ny forhøjelse af de styrende renter

8.1. Over de sidste tyve år har kursen på ecu i forhold til dollar svinget mellem yderpunkterne 1,7 og 0,6(3). Heraf kan udledes, at den seneste udvikling langt fra er exceptionel. Ligesom amerikanerne sjældent diskuterer dollarkursen, må europæerne derfor også vænne sig til ændringer i eurokursen. Hvis de positive fundamentale økonomiske forhold skal komme til udtryk i en gunstigere valutakursudvikling, er det nødvendigt at fremskynde strukturreformerne på vare-, tjeneste- og kapitalmarkederne (Cardiff-processen).

8.2. Især er det vigtigt, at der på det europæiske kapitalmarked udvikles bedre rammebetingelser for at understøtte etablering af nye virksomheder inden for de mest dynamiske teknologiske vækstsektorer.

8.3. Den omstændighed, at de styrende renter er blevet forhøjet med 25 basispoint først af Federal Reserve og dernæst af ECB, fremkalder følgende overvejelser fra ØSU's side: Federal Reserve's beslutning blev efterfulgt af en meddelelse fra det amerikanske finansministerium om tilbagekøb af en væsentlig del af den offentlige gæld, hvorved den pengepolitiske myndigheds restriktive forholdsregel blev rigeligt opvejet af tilførsel af likviditet fra finansministeriet. Noget sådant havde ikke været muligt i eurosystemet, hvor mangelen på en overordnet, fælles styring af økonomien (et fælles finansministerium) betyder, at styringen af likviditeten i systemet ene og alene ligger i hænderne på ECB.

Bruxelles, den 2. marts 2000.

Beatrice Rangoni Machiavelli

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Den 11. november 1997 og den 30. juni 1999.

(2) Artikel 2 i statutten for ESCB og ECB: I overensstemmelse med traktatens artikel 105, stk. 1, er hovedmålet for ESCB at fastholde prisstabilitet. Uden at målsætningen om prisstabilitet derved berøres, støtter ESCB de generelle økonomiske politikker i Fællesskabet med henblik på at bidrage til gennemførelsen af Fællesskabets mål, som fastsat i traktatens artikel 2. ESCB handler i overensstemmelse med princippet om en åben markedsøkonomi med fri konkurrence, som fremmer en effektiv ressourceallokering, og i overensstemmelse med principperne i traktatens artikel 4.

(3) Se artikel i Wall Street Journal den 28. januar 2000.