EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 30.11.2022 COM(2022) 677 final 2022/0396(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om emballage og emballageaffald, om ændring af forordning (EU) 2019/1020 og direktiv (EU) 2019/904 og om ophævelse af direktiv 94/62/EF (EØS-relevant tekst) {SEC(2022) 425 final} - {SWD(2022) 384 final} - {SWD(2022) 385 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET •Forslagets begrundelse og formål Emballage er nødvendig for at beskytte og transportere varer. Fremstilling af emballage er også en vigtig økonomisk aktivitet i EU. Reguleringstilgangen er imidlertid forskellig fra medlemsstat til medlemsstat, hvilket skaber hindringer for, at det indre marked for emballage kan fungere fuldt ud. De forskelle, der for nylig er observeret, vedrører f.eks. mærkningskrav til emballage, tilgange til definitionen af genanvendelig emballage eller genbrugsemballage, tilgange til graduering af gebyrer for udvidet producentansvar og markedsføringsrestriktioner for bestemte emballager. Sådanne forskelle skaber retsusikkerhed for virksomhederne, hvilket fører til lavere investeringer i innovativ og miljøvenlig emballage og nye cirkulære forretningsmodeller. Emballage er også et centralt miljøproblem. Emballage er en af de største brugere af nye materialer (40 % af den plast og 50 % af det papir, der anvendes i EU, er bestemt til emballage) og tegner sig for 36 % af kommunalt fast affald. Den øgede anvendelse af emballage kombineret med lave genbrugs- og genanvendelsesprocenter hæmmer udviklingen af en kulstoffattig cirkulær økonomi. Emballagemængden er i de senere år steget hurtigere end bruttonationalindkomsten, hvilket fører til kraftigt stigende CO2- og andre emissioner og overudnyttelse af naturressourcer, tab af biodiversitet og forurening. Data fra Eurostat og markedsdatarapporter viser, at der er et øget brug af emballage med designegenskaber, som kan hæmme genanvendelse. Emballage er "ikkegenanvendelig", når den ikke kan indsamles særskilt, eller når den udgør en udfordring for de mest avancerede sorterings- og genanvendelsesprocesser i EU. Fra 2012 til 2020 er andelen af ikkegenanvendelig emballage vokset betydeligt. Desuden genanvendes teknisk genanvendelig emballage ofte ikke, fordi de processer, der er nødvendige for indsamling, sortering og genanvendelse, ikke er tilgængelige i praksis eller ikke er omkostningseffektive, eller fordi outputtet ikke er af tilstrækkelig kvalitet til at dække efterspørgslen efter sekundære råstoffer på slutmarkederne. Desuden viser de foreløbige resultater af Kommissionens anden rapport om tidlig varsling, at mange medlemsstater kæmper for at nå de genanvendelsesmål, der er fastsat i artikel 6 i direktiv 94/62/EF. I industristrategien for Europa understreges det indre markeds betydning for EU's konkurrenceevne og velstand. Barrierer, der forhindrer de erhvervsdrivende og den brede offentlighed i fuldt ud at drage fordel af det indre marked, omfatter restriktive og komplekse nationale regler, begrænset administrativ kapacitet, ufuldstændig gennemførelse af EU-reglerne og utilstrækkelig håndhævelse heraf. Rådet glædede sig i sine konklusioner fra december 2020 over, at Kommissionen har til hensigt at sikre, at al emballage kan genbruges eller genanvendes på en økonomisk gennemførlig måde senest i 2030, og at reducere emballage, overemballering og derved emballageaffald. Europa-Parlamentet gentog i sin beslutning af 10. februar 2021 om den nye handlingsplan for den cirkulære økonomi dette mål og opfordrede Kommissionen til at forelægge et lovgivningsforslag, der omfatter foranstaltninger til og mål for affaldsreduktion, ambitiøse krav om at reducere overdreven emballage — og foranstaltninger til at forbedre genanvendeligheden og minimere kompleksiteten af emballage, øge indholdet af genanvendt materiale, udfase farlige og skadelige stoffer og fremme genbrug uden at bringe fødevaresikkerheds- eller hygiejnestandarderne i fare. Endelig viste konferencen om Europas fremtid, at mennesker og civilsamfundsorganisationer i hele EU opfordrer til en stærk indsats inden for affaldsforebyggelse, håndtering af emballageaffald og cirkulær emballage gennem øget brug af genanvendte materialer. En cirkulær økonomi for emballage vil bidrage til at afkoble økonomisk udvikling fra brugen af naturressourcer, bidrage til at opnå klimaneutralitet senest i 2050 og standse tabet af biodiversitet og mindske EU-økonomiens strategiske afhængighed af mange materialer. Den kan desuden have en positiv indvirkning på beskæftigelsen, herunder og navnlig i socialøkonomien, ved at skabe flere "grønne" kvalitetsjob, forudsat at der foretages de nødvendige investeringer i færdigheder, og der tages hensyn til de særlige forhold i medlemsstaterne og regionerne og på forskellige arbejdsområder. Selv om ændringen af direktiv 94/62/EF i 2018 ikke afhjalp alle svaghederne i dets gennemførelse, indeholdt den tre revisionsklausuler, der gennemføres med dette initiativ. Dette initiativ ajourfører EU's lovgivningsmæssige ramme for emballage og emballageaffald ved at give medlemsstaterne og virksomhederne tilstrækkelig støtte til at nå affaldsreduktionsmålene. Denne støtte har form af en harmoniseret lovramme, der støtter investeringer, reducerer affald og fremmer genanvendelse af høj kvalitet, som vil gælde på samme måde i alle EU's medlemsstater. •Sammenhæng med de gældende regler på samme område Den foreslåede forordning ajourfører EU's lovgivningsmæssige ramme for emballage og emballageaffald. Som en integreret del af den europæiske grønne pagt og EU's nye handlingsplan for den cirkulære økonomi vil den bidrage til EU's vækststrategi for en moderne, ressourceeffektiv, ren og konkurrencedygtig økonomi uden nettoemissioner af drivhusgasser senest i 2050 og med økonomisk vækst, der er afkoblet fra ressourceforbruget. Forslaget er i fuld overensstemmelse med EU's miljø- og affaldslovgivning, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/904 af 5. juni 2019 om reduktion af visse plastprodukters miljøpåvirkning, Rådets afgørelse (EU, Euratom) 2020/2053 af 14. december 2020 om ordningen for Den Europæiske Unions egne indtægter og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH). Det supplerer også Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om overførsel af affald, om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af bæredygtige produkter og Kommissionens meddelelse om en EU-politikramme for biobaseret, bionedbrydelig og komposterbar plast. •Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Initiativet sikrer, at der ikke sker forskelsbehandling mellem produkter, der produceres i EU, og importerede produkter, og er i overensstemmelse med EU's internationale forpligtelser på det handelspolitiske område. Forslaget har også til formål at harmonisere overvågnings- og rapporteringsforpligtelser, herunder producenternes rapporteringsforpligtelser under ordningerne for udvidet producentansvar, for at begrænse den administrative byrde for medlemsstaterne og de erhvervsdrivende i overensstemmelse med EU's tilgang til bedre regulering og kvalitetskontrollen af rapportering og overvågning. I overensstemmelse med EU's engagement i FN's 2030-dagsorden for bæredygtig udvikling, herunder dens 17 mål for bæredygtig udvikling, vil dette initiativ desuden forbedre EU's gennemførelse af SDG 12.5 ved i væsentlig grad at reducere affaldsproduktionen senest i 2030 gennem forebyggelse, reduktion, genanvendelse og genbrug.

Hvad særligt angår plastemballageaffald, supplerer initiativet også egne indtægter baseret på ikkegenanvendt plast i henhold til afgørelse (EU, Euratom) 2020/2053 om ordningen for Den Europæiske Unions egne indtægter. Disse egne indtægter tilskynder medlemsstaterne til at indføre foranstaltninger til at reducere mængden af ikkegenanvendt plastemballageaffald på deres område. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET •Retsgrundlag Retsgrundlaget for dette forslag er artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). I overensstemmelse med den nye tilgang til produkter, der blev bebudet i den europæiske grønne pagt1 og handlingsplanen for den cirkulære økonomi, dækker forslaget hele emballagens livscyklus. Den følger tilgangen til "traditionel" lovgivning om det indre marked ved at skabe harmoniserede betingelser for at bringe emballage i omsætning. Ved at tage hensyn til hele emballagens livscyklus udvides denne tilgang for det indre marked imidlertid til også at omfatte udtjente produkter, hvorved der skabes et ægte indre marked for emballage uden hindringer for den frie bevægelighed og med lige produktions-, markedsførings- og affaldsbehandlingsbetingelser i hele EU. Artikel 114 i TEUF er retsgrundlaget for det gældende direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald. Denne artikel giver EU mulighed for at harmonisere regler og administrative foranstaltninger på tværs af medlemsstaterne. Dette retsgrundlag vil gøre det muligt at behandle en række centrale spørgsmål vedrørende det indre marked, som hindrer en harmoniseret anvendelse af reglerne om emballage, herunder: i) bæredygtighedskrav, ii) harmoniserede kriterier for miljøgraduering af gebyrer under ordningerne for udvidet producentansvar, iii) harmoniserede mærkningskrav og iv) krav vedrørende udtjente produkter for at fuldføre denne livscyklustilgang. I forslaget reguleres de aspekter, hvor harmonisering vil forebygge markedsforvridninger og hindringer for den frie bevægelighed, men de detaljerede administrative krav overlades til medlemsstaterne. Et af disse aspekter er udvidet producentansvar, hvor harmoniserede regler — herunder om rapportering — vil fjerne hindringerne for erhvervsdrivende, der sælger emballage i flere medlemsstater eller i hele EU som følge af forskellige regler medlemsstaterne imellem. På samme måde er det nødvendigt at etablere en fælles ramme for indsamlings-, pant- og pantordninger for emballage og for genbrugssystemer, både for at nå miljømålene og for at skabe lige vilkår for virksomheder, der er aktive på de respektive markeder. Denne fælles ramme vil få stor indvirkning på genanvendeligheden af emballage og på tilgængeligheden af sekundære råstoffer. •Nærhedsprincippet (for områder, der ikke er omfattet af enekompetence) Miljøproblemer og problemer i forbindelse med emballage (dvs. hindringer for det indre marked og den cirkulære økonomi, den voksende mængde emballageaffald og andre problemer) kan ikke i tilstrækkelig grad løses af medlemsstaterne alene. Med en stor handel mellem medlemsstaterne er EU-markedet for emballage i mange henseender ét stort marked og ikke 27 individuelle markeder. Der tages fat på nogle af disse udfordringer i nationale initiativer, men de skaber også yderligere fragmentering af det indre marked. Der er en klar merværdi ved at fastsætte fælles krav på EU-plan, da dette vil sikre et velfungerende indre marked og dermed lige vilkår for de erhvervsdrivende (f.eks. producenter, leverandører og detailhandlere). Med de krav og mål, der er fastsat på EU-plan, vil omstillingen til bæredygtig emballage være konsekvent på tværs af medlemsstaterne og skabe et effektivt marked. •Proportionalitetsprincippet De foreslåede foranstaltninger har til formål at skabe den retssikkerhed, der er nødvendig for at tilskynde til omfattende investeringer i bæredygtige emballageløsninger. De har fokus på hele emballageværdikæden og sikrer samtidig et højt beskyttelsesniveau for miljøet og menneskers sundhed. Formålet med dette initiativ er at modernisere og styrke de eksisterende lovgivningsmæssige rammer for at opnå stordriftsfordele gennem fælles tilgange og samtidig give industrien og medlemsstaterne den nødvendige fleksibilitet, når det er nødvendigt for at fremme innovation eller på grund af lokale forhold. For nogle af de foreslåede løsningsmodeller anses en trinvis tilgang til at styrke kravene for at være den bedste tilgang til at overholde proportionalitetsprincippet. Forslaget omfatter derfor en gradvis forøgelse af ambitionsniveauet og krav såsom bæredygtighedskravet om genanvendelig emballage og genovervejelse af behovet for undtagelser fra koncentrationsgrænserne for problematiske stoffer i visse emballagematerialer. Overordnet set går de foreslåede foranstaltninger ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at sikre overholdelse af lovgivningen og samtidig garantere beskyttelsen af menneskers sundhed og miljøet. •Valg af retsakt På trods af de konkrete foranstaltninger har den gældende lovgivning ikke formået at nå sine miljømål og mål for det indre marked. Forskellige nationale tilgange til gennemførelse i national ret og ensidige foranstaltninger på emballageområdet i visse medlemsstater har ført til uensartede nationale lovgivningsmæssige rammer. Denne tendens forventes at fortsætte i betragtning af de udfordringer inden for bæredygtig emballage, der er skitseret i konsekvensanalysen, navnlig den voksende mængde emballageaffald, hindringer for emballagens cirkularitet og begrænset brug af genanvendt indhold i plastemballage. Forskellige nationale regler mindsker politikkens effektivitet og bringer den effektive etablering af en cirkulær økonomi i fare. De lovgivningsmæssige mangler i det gældende direktiv (f.eks. dårligt udformede væsentlige krav til emballage og medlemsstaternes vanskeligheder med at håndhæve dem) har gjort det klart, at harmonisering er nødvendig, og at de harmoniserede regler bør udmøntes i en forordning og ikke en revision af det nuværende direktiv. For yderligere at fremme overgangen til en kulstoffattig og cirkulær økonomi og fjerne hindringer for det indre marked er der behov for et nyt omfattende sæt lovgivningsmæssige løsninger, herunder specifikke krav til virksomheder. Overgangen til en forordning, der fastsætter harmoniserede regler, støttes kraftigt af alle interessenter i erhvervslivet. En forordning vil sikre, at alle 27 medlemsstater opfylder deres forpligtelser på samme tid og på samme måde. De samme krav til alle markedsaktører vil give den nødvendige retssikkerhed, mindske konkurrenceforvridninger og sende klare signaler til ikke-EU-markedsaktører, der har til hensigt at bringe produkter i omsætning i EU. Det vil også give Kommissionen mandat til at udvikle gennemførelsesforanstaltninger med henblik på at udbygge forordningen, hvis det er nødvendigt, således at der hurtigt kan fastsættes fælles regler. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSENTER OG KONSEKVENSANALYSER •Efterfølgende evalueringer/kvalitetskontrol af gældende lovgivning

I en kvalitetskontrol, der blev gennemført i 2014, blev der konstateret svagheder i de væsentlige krav til emballage, og det blev anbefalet at gøre dem "mere konkrete og lette at håndhæve", idet det blev bemærket, at en styrkelse af de væsentlige krav ville være "et vigtigt redskab til at opnå bedre miljøpræstationer for emballage". Ændringen af direktiv 94/62/EF i 2018 afhjalp imidlertid ikke disse svagheder direkte, men indførte i stedet tre revisionsklausuler: 1) at undersøge, om det er muligt at skærpe væsentlige krav med henblik på bl.a. at forbedre design til genbrug og fremme genanvendelse af høj kvalitet samt at styrke håndhævelsen heraf, 2) at undersøge, om det er muligt at fastsætte kvantitative mål for genbrug af emballage og eventuelle yderligere foranstaltninger til fremme af genbrug af emballage og 3) at evaluere effektiviteten af foranstaltningerne til at mindske forbruget af letvægtsplastbæreposer og undersøge andre mulige måder at nå dette mål på. Revisionsklausulerne gav også Kommissionen mandat til at fremsætte et lovgivningsforslag om disse spørgsmål, hvis det er relevant. I april 2020 offentliggjorde Kommissionen en evalueringsundersøgelse af effektiviteten af de væsentlige krav til emballage og emballageaffald og forslag til styrkelse. De vigtigste resultater af evalueringen bidrog til at definere problemet og udvikle det første sæt foranstaltninger til konsekvensanalysen. Denne undersøgelse indgik i grundlaget for Kommissionens indledende konsekvensanalyse, der blev offentliggjort den 11. juni 2020. Dette forslag omfatter foranstaltninger, der tager fat på de problemer, som blev identificeret i kvalitetskontrollen og i evalueringsundersøgelsen fra 2020, samt andre foranstaltninger identificeret i konsekvensanalysen og den omfattende høring af interessenter. •Høringer af interessenter Konsekvensanalysen, der ledsager direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald, omfattede en grundig høring af interessenter for at sikre, at en bred vifte af organisationers synspunkter blev fremlagt og taget i betragtning. Over 800 organisationer med mere end 1 800 kontaktpunkter bidrog til høringen. Målrettede og bredere metoder, der blev anvendt til at høre interessenterne, omfattede: indsamling af feedback om den indledende konsekvensanalyse, et offentligt spørgeskema, et spørgeskema til medlemsstaterne, onlineworkshopper og webinarer samt personlige samtaler. Høringen om den indledende konsekvensanalyse resulterede i 110 svar, og en åben offentlig høring genererede 425 svar. Der blev også gennemført en målrettet høring for at styrke evidensgrundlaget, som bl.a. omfattede indhentning af mere specialiseret feedback fra specifikke interessentgrupper på interessentworkshopper. Der blev afholdt seks webinarer for interessenter i juni 2021 for at præsentere og indsamle feedback om undersøgelsens foreløbige resultater. Mere end 950 enkeltpersoner (fra 250 organisationer) deltog i disse webinarer, og næsten 100 organisationer bidrog med feedback og positionspapirer. Der blev afholdt en yderligere workshop den 30. maj 2022 med 517 deltagere, hvor 50 interessenter kom med indlæg. Sideløbende hermed gennemførte både den konsulent, der bidrog til Kommissionens konsekvensanalyse, og de relevante tjenestegrene i Kommissionen yderligere målrettede høringer af eksperter fra medlemsstaterne, interessenter, NGO'er og forbrugerorganisationer. De fleste interessenter var af den opfattelse, at den teknologiske, økonomiske og sociale udvikling berettigede oprettelsen af en ny lovramme for emballage. De fleste var også enige om, at der var behov for yderligere harmonisering af eksisterende regler, og opfordrede til, at der blev etableret en europæisk ramme for hele emballagens livscyklus og hele værdikæden. Mange interessenter fandt, at denne ramme bør omfatte strengere bæredygtighedsregler for emballage for at sikre, at EU's indre marked kan fungere, og understregede behovet for en fælles tilgang til definitionen af genanvendelighed af emballage, navnlig tilgangen med kriterier for "design til genanvendelse". Ifølge repræsentanter for industrien var der især behov for: i) en stabil lovgivningsramme, der skaber sikkerhed for investorerne, ii) lige vilkår, der tilskynder til produktion af bæredygtig emballage og iii) at markederne for genanvendelse kan fungere effektivt for at forbedre tilgængeligheden og kvaliteten af sekundære råstoffer. Repræsentanter for civilsamfundet opfordrede til en effektiv gennemførelse af affaldshierarkiet i emballageværdikæden med foranstaltninger, der tilskynder til forebyggelse og genbrug af emballageaffald. Detaljerede konklusioner fra høringerne af interessenterne findes i bilag 2 til konsekvensanalysen. •Indhentning og brug af ekspertbistand Ud over høringen af interessenter blev der anvendt flere andre vigtige informationskilder under udarbejdelsen af konsekvensanalysen. For at støtte analysen af de forskellige løsningsmodeller tildelte Kommissionen støttekontrakter til to eksterne eksperter. I forbindelse med disse undersøgelser blev der udviklet en "virkningsmodelleringsmetode" og en "baselinemetode". Førstnævnte metode anvendes til at modellere virkningerne af de foreslåede foranstaltninger, dvs. til at modellere ændringerne i massestrømme, finansielle omkostninger samt miljømæssige og sociale (beskæftigelsesmæssige) virkninger. Sidstnævnte metode (baselinemetoden) giver et overblik over forbruget af emballageaffald og affaldsproduktionen og -håndteringen i de 27 EU-medlemsstater. Den omfatter både historiske tendenser baseret på eksisterende data og fremskrivninger frem til 2050. Baselinescenariet er grundlæggende et scenarie med en "uændret politik", dvs. en modellering af fremtidige tendenser, hvor alle relevante politikker og foranstaltninger på EU-plan og nationalt plan forbliver i kraft, suppleret af Kommissionens eventuelle fremtidige lovgivningsforslag. En anden støtteundersøgelse blev gennemført af Kommissionens Fælles Forskningscenter (JRC) for at analysere virkningerne af foranstaltninger, der kombinerer symboler på affaldsbeholdere med tilsvarende etiketter på emballage (sidstnævnte blev udviklet i forbindelse med de to ovennævnte undersøgelser). Konsulenten og dennes eksperter arbejdede tæt sammen med de relevante tjenestegrene i Kommissionen i de forskellige faser af undersøgelsen. Der blev indsamlet yderligere data og bemærkninger gennem målrettede interviews med interessenter og dybdegående høringer af medlemsstaterne. De første mulige foranstaltninger vedrørende plastbæreposer blev udviklet i forbindelse med "Study on the Implementation of the Plastic Bags Directive combined with the Scoping Study to assess the feasibility of further EU measures on waste prevention and implementation of the Plastic Bags Directive", og der blev foretaget en konsekvensanalyse af de foreslåede foranstaltninger i den anden støtteundersøgelse. Endelig blev der udviklet foranstaltninger vedrørende komposterbar emballage i forbindelse med 2020-undersøgelsen "Relevance of biodegradable and compostable consumer plastic products and packaging in a circular economy". Denne undersøgelse var også en yderligere inspirationskilde for Kommissionen i forbindelse med udarbejdelsen af meddelelsen om en EU-politikramme for biobaseret, bionedbrydelig og komposterbar plast. •Konsekvensanalyse Forslaget er baseret på en konsekvensanalyse. Efter imødegåelsen af bemærkningerne fra Udvalget for Forskriftskontrol i dets negative udtalelse af 13. maj 2022 og indførelsen af de nødvendige ændringer og tilføjelser fik konsekvensanalysen en positiv udtalelse med forbehold den 30. september 2022. I konsekvensanalysen peges der på tre hovedproblemer: (1)Stigende produktion af emballageaffald: Direktiv 94/62/EF har ikke kunnet vende denne tendens på trods af specifikke bestemmelser om minimering af emballage. Væksttendensen er blevet forstærket af nye forbrugsvaner (f.eks. forbrug af mad- og drikkevarer på farten, øget onlinesalg og udbringning).

(2)Hindringer for genanvendelse og genbrug af emballage omfatter faktorer såsom øget brug af emballagedesignelementer, der er til hinder for genanvendelse, øget krydskontaminering af komposterbare genanvendelsesstrømme, stoffer i emballage, der kan være farlige, og uklar mærkning af emballage til sortering. Som følge heraf er prioriteringen af genbrug og genanvendelse frem for nyttiggørelse og deponering endnu ikke gennemført fuldt ud. (3)Lav genanvendelseskvalitet i plastemballage og anvendelse af sekundære råstoffer: begrænser EU's evne til at reducere brugen af nye materialer i ny emballage. Markedssvigt og mangler i den nuværende lovgivningsramme hæmmer rentabiliteten af genanvendelsesaktiviteter og bremser de investeringer i teknologi og forsyningslogistik, der er nødvendige for at sikre, at emballage indsamles, sorteres og genanvendes på et højt kvalitetsniveau. I betragtning af ovenstående går dette lovgivningsforslags overordnede mål ud på at mindske de negative miljøvirkninger af emballage og emballageaffald og samtidig forbedre det indre markeds funktion. De specifikke mål er: i) at reducere produktionen af emballageaffald, ii) fremme en cirkulær økonomi for emballage på en omkostningseffektiv måde og iii) fremme brugen af genanvendt indhold i emballage. I konsekvensanalysen var der fokus på alle mulige foranstaltninger indsamlet i forbindelse med tre undersøgelser foretaget af en ekstern konsulent, workshopper for interessenter, en offentlig onlinehøring og målrettede interviews. De forskelligartede, komplekse og ofte indbyrdes forbundne foranstaltninger blev grupperet i tre løsningsmodeller, som sammenlignes med et status quo-scenarie. Løsning 1-3 øger styrken af foranstaltningernes miljømæssige effektivitet, men også den gennemførelsesbyrde og indgriben, der er forbundet hermed, som følger: ·Løsning 1 indeholder foranstaltninger til at øge standardiseringen, og der fastsættes klarere væsentlige krav, som ofte er forudsætninger for foranstaltninger i andre grupper. ·I løsning 2 fastsættes obligatoriske mål for affaldsreduktion, genbrug for visse sektorer og minimumsindhold af genanvendt materiale i plastemballage, krav om at sikre, at al plastemballage kan genanvendes senest i 2030, og harmoniserede produktregler. ·I løsning 3 fastsættes højere obligatoriske mål end i løsning 2 og yderligere produktkrav. De vigtigste politiske valg for beslutningstagerne i de 27 EU-medlemsstater på de tre interventionsområder er nationale affaldsreduktionsmål, genbrugsmål for erhvervsdrivende i visse sektorer, foranstaltninger til at øge genanvendeligheden og mål for genanvendt indhold i plastemballage. Blandt de understøttende foranstaltninger er obligatoriske returpantsystemer og mærkningsregler, der skal lette forbrugernes sortering, de vigtigste politiske valg. De foranstaltninger, der er indeholdt i de enkelte løsningsmodeller, fremgår af nedenstående tabel. For at påvise de indbyrdes forbindelser mellem foranstaltningerne er alternative foranstaltninger nummereret på samme måde, f.eks. M2b og M2c. Foranstaltninger vedrørende de vigtigste politiske valg er angivet med fed skrift.



Løsning 1: Bedre standardisering og klarere væsentlige krav Løsning 2: Obligatoriske mål og strengere krav Løsning 3: Vidtrækkende mål og krav M5: Minimering af tomt rum i emballage i udvalgte sektorer, herunder e-handel M1: Ajourføring af væsentlige krav for at minimere overemballering M10a: Revision af CEN-standarden for definition af genbrugsemballage M19: Præcisering af definitionen af genbrugsaktivitet i forhold til "forberedelse med henblik på genbrug" M8b: Obligatoriske genbrugsmål for udvalgte emballagegrupper for 2030/2040 i udvalgte sektorer +M19+M10a+M10b: Definitioner og obligatoriske krav til genbrugsemballager, der er fastsat i EU-lovgivningen og standarder for visse +M10c-formater: Definition og obligatoriske standarder for genbrugssystemer M7: Udfasning af undgåelig/unødvendig emballage M2b: Obligatorisk mål om en reduktion af emballageaffald pr. indbygger på 19 % i 2030 i forhold til baselinescenariet +M1+M5 M8c: Obligatoriske høje mål for fremme af genbrug af emballage senest i 2030/2040 i udvalgte sektorer +M10a+M10b+M10c+M19 M2c: Obligatorisk mål om en reduktion af emballageaffald pr. indbygger på 23 % i 2030 i forhold til baselinescenariet +M1+M5+M7+M3: Forbud senest fra 2030 af den tungeste emballage for udvalgte artikler baseret på eksisterende lettere alternativer M21a: Al emballage skal kunne genbruges eller genanvendes senest i 2030 — præcisering af væsentlige krav og definition af genanvendelighed +M21b: Al genbrugsemballage skal kunne genanvendes fra og med 2030. M22a: Kvalitativ definition af genanvendelig emballage M28: Afklaring af bionedbrydelighed og komposterbarhed og ajourføring af de respektive væsentlige krav og standard EN 13432 M29a: Mulighed for anvendelse af komposterbar og konventionel plast til udvalgte emballagetyper M22b: Definition af genanvendelig emballage baseret på kriterier for design til genanvendelse suppleret med proceduren for vurdering af genanvendelighed og en negativliste over ikkegenanvendelige emballageegenskaber +M21a+M21b+M22a+M23: Harmonisering af kriterier for graduering af gebyrer i ordninger for udvidet producentansvar M29d: Obligatorisk komposterbarhed for visse af de udvalgte plastemballagetyper og for de resterende typer komposterbare eller konventionelle plasttyper +M28 M22c: Kvantitativ definition af genanvendelig emballage +M21a+M21b+M22a+M23 M29b: Obligatorisk komposterbarhed for alle udvalgte plastemballagetyper +M28 M37: Definition af genanvendt indhold og målemetode M35em: Brede mål for genanvendt indhold i plastemballage baseret på kontaktfølsomhed for 2030 og 2040 +M37 M35eh: Højere ambitioner, brede mål for genanvendt indhold i plastemballage baseret på kontaktfølsomhed for 2030 og 2040 +M37 Mx: Ajourføring af den nuværende materialebaserede mærkning: Fjernelse af alfanumeriske koder for affaldssorteringsanlæg M31: Ajourføring af definitionerne vedrørende farlige stoffer M32a: Udvidelse af oplysningerne om farlige stoffer Ma&b: Obligatorisk pant- og retursystem og minimumskrav for alle pant- og retursystemer M27c-y: Harmoniseret mærkning af produkter og affaldsbeholdere for at lette forbrugernes sortering (avanceret nordisk piktogramsystem) +Mx+Mk: Begrænsninger i brugen af forvirrende mærker M12-u: Harmoniseret, obligatorisk mærkning af genbrugsemballage M38-j: Mærkningskriterier for genanvendt indhold M32b: Anmeldelse af problematiske stoffer i emballage +M33a: Begrænsninger af stoffer i henhold til REACH +M31 M40b: Obligatoriske minimumskriterier for grønne offentlige indkøb for emballering af prioriterede produkter og tjenester M42b: Harmonisering af indberetningssystemet for udvidet producentansvar MPCB: Udvidet indberetningspligt for PCB Mc: Prioriteret anvendelse af genanvendt emballage fra pant- og retursystemer +Ma&b M26cc: Affaldsindsamlingsordninger som alternativ til pant- og retursystemer +Mx+M12-u+M38-j+M27c-y+Mk M32c: Anmeldelse af alle stoffer i emballage +M33b: Begrænsninger for stoffer i henhold til det reviderede direktiv om emballage og emballageaffald +M31 M40c: Obligatoriske minimumskriterier for grønne offentlige indkøb for emballering af alle produkter og tjenester M34b: Obligatorisk indberetningskrav vedrørende genanvendt indhold for al emballage +M42b +MPCB På grundlag af vurderingen af foranstaltningernes virkninger foretrækker Kommissionen løsning 2. •Målrettet regulering og forenkling Den administrative byrde forbundet med de foreslåede foranstaltninger er forskellig, og den vil primært være knyttet til overvågning og rapportering om overholdelse, både for offentlige myndigheder og for virksomheder. Samtidig gør dette forslag fuld brug af digitaliseringen for at mindske den administrative byrde. Kommissionen forventes f.eks. at vedtage en gennemførelsesretsakt, der fastsætter betingelserne for identifikation af emballagens materialesammensætning ved hjælp af digitale mærkningsteknologier. Det anbefales også, at genbrugsemballage skal have QR-koder eller tilsvarende, der kan lette nyttiggørelsen, og harmoniserede specifikke mærker, der informerer forbrugerne korrekt om emballagens genbrugelighed og tilgængeligheden af genbrugssystemer. Desuden bør den harmoniserede mærkning af emballage, der skal lette forbrugernes sortering, forbedre affaldssorteringen, og den indebærer en betydelig forenkling for operatørerne. •Grundlæggende rettigheder Dette forslag har ingen konsekvenser for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET

De nærmere virkninger for budgettet og de menneskelige og administrative ressourcer, der er nødvendige ifølge forslaget, fremgår af finansieringsoversigten. Europa-Kommissionen, og mere specifikt Generaldirektoratet for Miljø (GD ENV), vil få ansvaret for at forhandle forordningen gennem den almindelige fælles beslutningsprocedure og for dens generelle gennemførelse og vedtagelsen af alle de gennemførelsesretsakter og delegerede retsakter, der er omhandlet i forordningen. Andre afdelinger og agenturer, der leverer input, omfatter Eurostat, Det Fælles Forskningscenter (JRC) og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA). De nuværende finansielle simulationer er baseret på tre FTE AD-stillinger til at varetage: i) forhandlingen og den generelle gennemførelse af forordningen og ii) de forskellige forberedelser og udformningen af afledt lovgivning. Disse tekniske opgaver forventes at blive udført af to fuldtidsækvivalente udstationerede nationale eksperter (svarende til én FTE) (i medfør af den forventede tidsplan) og to kontraktansatte. Personaleudgifterne i Kommissionen beløber sig til i alt 6 537 000 EUR baseret på de seneste lønskalaer, som er offentligt tilgængelige. 5.ANDRE FORHOLD •Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Forslaget indeholder en række bestemmelser, der skal forbedre overvågningen og forståelsen af emballagestrømme. Disse vil supplere de eksisterende beregnings- og indberetningskrav til medlemsstaterne i henhold til Kommissionens beslutning 2005/270/EF og Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/896. Denne beslutning henholdsvis afgørelse skal erstattes med henblik på at tilføje yderligere indberetningskrav, der er nødvendige for at støtte overvågningen og den fulde gennemførelse af de væsentlige krav vedrørende: 1) plastbæreposer (dvs. opdelt og obligatorisk indberetning og forskellige kategorier af plastbæreposer), 2) indsamlingsprocenten for emballage, der er omfattet af forpligtelsen til at indføre pant- og retursystemer, og 3) data vedrørende særlige emballagekategorier, som er nødvendige for at udvikle metoden til vurdering af emballagens genanvendelighed. For at støtte overvågningen af udvidet producentansvar på medlemsstatsniveau og harmonisere kravene til udvidet producentansvar for at gøre dem mere effektive i hele EU indfører dette initiativ også et registreringskrav for erhvervsdrivende (producenter) og deres producentansvarsorganisationer, der for første gang gør emballage tilgængelig på en medlemsstats marked. Dette ledsages af harmoniserede krav om indberetning af data om denne emballage til de nationale myndigheder. Dette vil mindske den administrative byrde for producenter, der i øjeblikket er nødt til at tilpasse sig de stadig mere forskellige nationale krav til indberetning under ordningerne for udvidet producentansvar, og gøre det muligt for medlemsstaterne at opfylde deres rapporteringsforpligtelser og sikre den nødvendige detaljeringsgrad af data til støtte for fremtidige tilpasninger af politikker, navnlig om genanvendelighed af emballage. Forslaget begrænser rapporteringen af data om mål for genbrug og genpåfyldning til de data, som de forpligtede erhvervsdrivende har indgivet til de kompetente myndigheder. Der er ikke planer om yderligere rapportering til Kommissionen. Beregningsreglerne vil blive vedtaget af Kommissionen i gennemførelsesretsakter. Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget Kapitel I indeholder de almindelige bestemmelser. I artikel 1 fastlægges denne forordnings genstand. Der indføres krav til emballage i hele dens livscyklus vedrørende miljømæssig bæredygtighed og mærkning, der skal opfyldes, inden emballage bringes i omsætning, samt krav vedrørende udvidet producentansvar, indsamling, behandling og genanvendelse af emballageaffald. Det anføres, at denne forordning bidrager til et velfungerende indre marked, samtidig med at den forfølger miljømål vedrørende forebyggelse og mindskelse af de negative virkninger af emballage og emballageaffald på miljøet og menneskers sundhed. Forordningen bidrager således til omstillingen til en cirkulær økonomi i overensstemmelse med affaldshierarkiet. I artikel 2 fastsættes det, at denne forordning finder anvendelse på al emballage, uanset hvilket materiale der anvendes, og på alt emballageaffald. I artikel 3 fastsættes de definitioner, der er nødvendige med henblik på denne forordning. En række af disse definitioner er overtaget fra den nye lovgivningsmæssige ramme (forordning (EF) nr. 765/2008 og afgørelse 768/2008/EF), det ophævede direktiv om emballage og emballageaffald eller eksisterende EU-lovgivning (såsom affaldsrammedirektivet og forordningen om markedsovervågning). Der indføres et sæt nye definitioner, navnlig for at gennemføre de vigtigste foranstaltninger i dette initiativ med fokus på genanvendelig emballage, brug af genanvendt indhold i plastemballage, genbrugsemballage og forebyggelse af emballageaffald. I artikel 4 fastsættes princippet om fri bevægelighed på det indre marked for emballage, som opfylder de bæredygtighedskrav og mærkningskrav, der er fastsat i denne forordning. Kapitel II indeholder bæredygtighedskrav til emballage. I artikel 5 fastsættes krav til stoffer i emballage, navnlig en begrænsning af koncentrationerne af bly, cadmium, kviksølv og hexavalent chrom. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter, der sænker niveauet for denne begrænsning og fastsætter undtagelser herfor. Ifølge artikel 6 skal emballage kunne genanvendes, og det fastsættes, hvilke krav der skal opfyldes ved at følge en totrinstilgang. Pr. 1. januar 2030 skal emballage opfylde kriterierne for design til genanvendelse, og pr. 1. januar 2035 vil kravene blive yderligere tilpasset for at sikre, at genanvendelig emballage også indsamles, sorteres og genanvendes i tilstrækkeligt omfang og effektivt ("genanvendt i større målestok"). Kriterierne for design til genanvendelse og metoden til vurdering af, om emballage genanvendes i større målestok, vil blive fastsat i delegerede retsakter, der skal vedtages af Kommissionen. Den udskudte anvendelse af disse bestemmelser er nødvendig for at vedtage den nødvendige lovgivning, der præciserer kravene om genanvendelighed, og for at give industrien tilstrækkelig tid til at tilpasse sig de nye regler. Denne bestemmelse fastsætter desuden reglen om, at finansielle bidrag, som producenterne skal betale for at opfylde deres forpligtelser vedrørende udvidet producentansvar, skal moduleres efter ydeevneklasser for genanvendelighed i henhold til kriterierne for design til genanvendelse, som vil blive ajourført, således at de omfatter tærskler for genanvendelighed i større målestok, der skal gælde fra 2035. Endelig fastsættes der specifikke regler for innovativ emballage, for hvilken kravene om genanvendelighed kun skal dokumenteres i fem år efter, at den bringes i omsætning for første gang. Desuden er indre emballage, der opfylder definitionen af indre emballage i artikel 4, nr. 25), i forordning (EU) 2019/6, samt kontaktfølsom plastemballage til medicinsk udstyr, der er omfattet af forordning (EU) 2017/745, og til medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik, der er omfattet af forordning (EU) 2017/746, undtaget fra kravene om genanvendelighed i denne artikel indtil 2034 for at tage hensyn til menneskers og dyrs sundhed og sikkerhed. I henhold til artikel 7 skal plastemballage pr. 1. januar 2030 indeholde et vist minimum af genanvendt indhold, som er nyttiggjort fra plastaffald fra forbrugsleddet, pr. enhed plastemballage. Særlig emballage er blevet undtaget i relevant omfang. Dette indhold bør forhøjes inden den 1. januar 2040, og undtagelserne bør revideres. Kommissionen vil vedtage en gennemførelsesretsakt for at fastlægge metoden til beregning og verifikation af procentdelen af genanvendt indhold, der er nyttiggjort fra plastaffald fra forbrugsleddet, og formatet for den tilhørende tekniske dokumentation. Denne bestemmelse giver også Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter for at ændre minimumsprocentdelen af genanvendt indhold, der skal nyttiggøres fra plastaffald fra forbrugsleddet. I artikel 8, sammenholdt med definitionen i artikel 3, defineres betingelserne for at kunne betragte emballage som komposterbar, og det fastsættes, at kaffepuder af filterpapir, selvklæbende etiketter anbragt på frugt og grøntsager og meget lette plastbæreposer skal være komposterbare senest 24 måneder efter denne forordnings ikrafttræden. Anden emballage, med undtagelse af letvægtsplastbæreposer, for hvilke medlemsstaterne er blevet indrømmet fleksibilitet, kan sendes til materialegenanvendelse. Den giver også Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter for at ændre listen over emballage, der skal være komposterbar. I henhold til artikel 9 skal emballagens vægt og volumen minimeres under behørig hensyntagen til emballagens sikkerhed og funktioner. Overholdelsen af denne forpligtelse påvises ved teknisk dokumentation.

I artikel 10 fastsættes kravene til genbrugsemballage. Et af kravene er f.eks., at emballagen skal udtænkes, udformes og bringes i omsætning med det formål at blive genbrugt eller genpåfyldt et maksimalt antal gange. Genbrugsemballage skal også være en del af et genbrugssystem, der opfylder minimumsbetingelserne i bilag VI til denne forordning. I kapitel III fastsættes mærknings- og oplysningskrav. I henhold til artikel 11 skal emballage forsynes med en mærkning, der giver oplysninger om materialesammensætningen, for at gøre det lettere for forbrugerne at sortere emballagen. Affaldsbeholdere skal forsynes med de samme mærker, således at forbrugeren let kan identificere den rette bortskaffelsesrute (artikel 12). Harmoniseret mærkning skal også udformes således, at fabrikanten efter eget valg oplyser om indholdet af genanvendt materiale i plastemballage. Genbrugsemballage skal være forsynet med en QR-kode eller en anden type databærer, der giver adgang til de relevante oplysninger, som letter genbrug af emballagen. Kommissionen tillægges beføjelser til ved gennemførelsesretsakter at fastsætte harmoniserede mærkningskrav og formater for emballage og affaldsbeholdere samt for identifikation af emballagens materialesammensætning ved hjælp af digitale mærkningsteknologier. I kapitel IV fastsættes de erhvervsdrivendes forpligtelser, og de fleste af bestemmelserne er standardbestemmelser fra afgørelse 768/2008/EF. Artikel 14 og 21-28 bør imidlertid bemærkes. I henhold til artikel 14 skal leverandører af emballage eller emballagemateriale give fabrikanten al den information og dokumentation, der er nødvendig for, at fabrikanten kan påvise, at emballagen opfylder kravene. I artikel 21 fastsættes det, at erhvervsdrivende, der leverer produkter til endelige distributører eller slutbrugere i multipakemballage, transportemballage eller e-handelsemballage, skal sikre, at det tomme rum i emballagen i forhold til det eller de emballerede produkter højst er 40 %. I artikel 22 fastsættes det, at erhvervsdrivende ikke må bringe emballage i omsætning i de formater og til de formål, der er anført i bilag V til forordningen. Kommissionen tillægges beføjelser til at ændre denne liste gennem vedtagelse af en delegeret retsakt. I henhold til artikel 23 og 24 skal den erhvervsdrivende, der bringer genbrugsemballage i omsætning, sikre, at der findes et genbrugssystem for denne emballage. De erhvervsdrivende, der anvender genbrugsemballage, skal også oprette eller deltage i et genbrugssystem for denne emballage. Kravene vedrørende genbrugssystemet og rekonditionering af genbrugsemballage er fastsat i bilag VI til forordningen. I henhold til artikel 25 skal erhvervsdrivende, der udbyder produkter, der kan købes ved genpåfyldning, give slutbrugerne visse oplysninger og sikre, at genpåfyldningsstationerne opfylder kravene i bilag VI, del C. Artikel 26 fastsætter en række mål for genbrug og genpåfyldning for forskellige sektorer og emballager. Der fastsættes også undtagelser fra forpligtelsen til at opfylde målene for genbrug og genpåfyldning. Kommissionen kan vedtage delegerede retsakter, der fastsætter mere specifikke mål for genbrug og yderligere undtagelser. I artikel 27 og 28 fastsættes reglerne for beregning af, om de forskellige mål for genbrug og genpåfyldning, der er fastsat i artikel 26, er opfyldt, og for rapportering til den kompetente myndighed om disse mål. Kommissionen skal senest den 31. december 2028 vedtage en gennemførelsesretsakt, der fastsætter detaljerede beregningsregler og -metoder vedrørende de mål, der er fastsat i artikel 26. I kapitel V (artikel 29) fastsættes det, at det årlige forbrug af letvægtsplastbæreposer ikke må overstige 40 sådanne poser pr. person senest den 31. december 2025. Medlemsstaterne kan undtage meget lette plastbæreposer, som er nødvendige af hygiejnehensyn eller anvendes som salgsemballage til fødevarer i løs vægt for at forebygge fødevarespild, fra forpligtelsen til at opfylde målet. Kapitel VI om emballagens overensstemmelse er hovedsagelig standardbestemmelser fra afgørelse 768/2008/EF om, hvordan emballagens overensstemmelse skal vurderes. Det vedrører: — anvendelse af pålidelige, nøjagtige og reproducerbare metoder til prøvning, måling og beregning (artikel 30) — harmoniserede standarder, der giver formodning om overensstemmelse (artikel 31) — Kommissionens mulighed for at vedtage fælles specifikationer, hvis der ikke findes harmoniserede standarder (artikel 32) — proceduren for overensstemmelsesvurdering (artikel 33) og — EU-overensstemmelseserklæringen (artikel 34) Kapitel VII vedrører håndtering af emballage og emballageaffald. I henhold til artikel 35 skal medlemsstaterne udpege en kompetent myndighed til at gennemføre og håndhæve de forpligtelser, der følger af artikel 26-29 og kapitel VII.

Artikel 36 vedrører rapporten om tidlig varsling, som Kommissionen skal udarbejde i samarbejde med Det Europæiske Miljøagentur, om fremskridt hen imod opfyldelsen af de mål, der er fastsat i artikel 38 og 46. I henhold til artikel 37 skal medlemsstaterne indføre et kapitel om håndtering af emballage og emballageaffald i deres affaldshåndteringsplaner som krævet i artikel 28 i direktiv 2008/98/EF. I henhold til artikel 38 skal hver medlemsstat gradvist reducere mængden af produceret emballageaffald pr. indbygger i forhold til mængden af produceret emballageaffald pr. indbygger i 2018 med 5 % senest i 2030, 10 % senest i 2035 og 15 % senest i 2040. Medlemsstaterne skal gennemføre foranstaltninger såsom økonomiske instrumenter og andre foranstaltninger med det formål at skabe incitamenter til at anvende affaldshierarkiet med henblik på at forebygge produktion af emballageaffald og minimere emballages miljøpåvirkning. I henhold til artikel 39 skal medlemsstaterne udarbejde et register, som benyttes til at kontrollere, at emballageproducenterne opfylder kravene i kapitel VII. Producenter, producentansvarsorganisationer, hvis en sådan organisation er udpeget af en producent, eller den udpegede repræsentant for det udvidede producentansvar registreres i registret i den medlemsstat, hvor producenten for første gang gør emballagen tilgængelig. Producenter, der ikke er registreret, må ikke gøre emballage tilgængelig på en medlemsstats marked. I artikel 40 fastsættes det, at producenter, der for første gang gør emballage tilgængelig på markedet på en medlemsstats område, har et udvidet producentansvar for deres emballage i overensstemmelse med artikel 8 og artikel 8a i direktiv 2008/98/EF. Artikel 41 vedrører producentansvarsorganisationer. Hvis der er flere producentansvarsorganisationer, skal det sikres, at de opfylder deres forpligtelser på hele en medlemsstats område. I henhold til artikel 42 skal producenter eller en udpeget producentansvarsorganisation ansøge om godkendelse fra den kompetente myndighed. I henhold til artikel 43 skal medlemsstaterne sikre, at der etableres systemer, som gør det muligt at returnere og/eller indsamle al emballage og alt emballageaffald fra forbrugeren, fra en anden endelig bruger eller fra affaldsstrømmen. I henhold til artikel 44 skal der indføres et pant- og retursystem for engangsplastflasker til drikkevarer med en kapacitet på op til tre liter og for engangsbeholdere til drikkevarer af metal og aluminium med en kapacitet på op til tre liter. Der fastsættes også undtagelser fra denne regel. Pr. 1. januar 2029 skal medlemsstaterne sikre, at alle pant- og retursystemer overholder de minimumskrav, der er fastsat i bilag X. Medlemsstaterne kan ligeledes medtage glas i pant- og retursystemer og bør sikre, at pant- og retursystemer til engangsemballager, navnlig engangsglasflasker til drikkevarer, hvor det er teknisk og økonomisk muligt, ligeledes er lige tilgængelige for genbrugsemballage. I henhold til artikel 45 skal medlemsstaterne træffe foranstaltninger til at tilskynde til en forøgelse af antallet af genbrugssystemer. Sådanne foranstaltninger kan f.eks. være anvendelse af returpantsystemer for emballage, som ikke er omfattet af de returpantsystemer, der er foreskrevet i artikel 44. I artikel 46 fastsættes genanvendelsesmål for emballageaffald, som medlemsstaterne skal opfylde senest den 31. december 2025 og senest den 31. december 2030, og det er de samme mål som i direktiv 94/62/EF. Hvis medlemsstaterne udsætter fristerne for at opfyldelsen af 2025-målene, skal de indgive en gennemførelsesplan i overensstemmelse med bilag XI. Kommissionen kan anmode en medlemsstat om at revidere sin gennemførelsesplan. I artikel 47 og 48 fastsættes reglerne for beregning af, om de genanvendelsesmål, der er fastsat i artikel 46, stk. 1, er opfyldt. I henhold til artikel 49 skal producenter eller producentansvarsorganisationer stille oplysninger til rådighed om forebyggelse og håndtering af emballageaffald for den emballage, de leverer på en medlemsstats område. Artikel 50 vedrører medlemsstaternes rapportering for hvert kalenderår til Kommissionen om: — opfyldelsen af genanvendelsesmålene — forbruget af meget lette, lette og tykke plastbæreposer — indsamlingsprocenten for emballage, der er omfattet af forpligtelsen til at indføre pant- og retursystemer, og — den emballage, der er bragt i omsætning, og genanvendelsesprocenten for de emballageformater og -typer, der er opført i bilag II, del 3, tabel 3. I artikel 51 fastsættes regler for databaser om emballage og om de oplysninger, de skal indeholde. Kapitel VIII vedrører beskyttelsesprocedurer og er baseret på standardbestemmelser.

Kapitel IX (artikel 57) vedrører grønne offentlige indkøb og mere specifikt Kommissionens mulighed for at vedtage delegerede retsakter for at fastsætte krav til offentlige kontrakter (f.eks. tekniske specifikationer, udvælgelseskriterier, tildelingskriterier osv.) på grundlag af bæredygtighedskravene i denne forordning. Kapitel X er et standardkapitel med artikler om delegerede retsakter (artikel 58) og om gennemførelsesretsakter (artikel 59). Kapitel XI indeholder ændringer af forordning (EU) 2019/1020 og direktiv (EU) 2019/904. Kapitel XII er et standardkapitel, der indeholder afsluttende bestemmelser med artikler om sanktioner (artikel 62), om gennemførelse af en evaluering af forordningen otte år efter dens vedtagelse (artikel 63) og om ophævelse og overgangsbestemmelser (artikel 64). 2022/0396 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om emballage og emballageaffald, om ændring af forordning (EU) 2019/1020 og direktiv (EU) 2019/904 og om ophævelse af direktiv 94/62/EF (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, og under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Produkter skal emballeres for at være beskyttet og lette at transportere fra det sted, hvor de produceres, til det sted, hvor de anvendes eller forbruges. Forebyggelse af hindringer for det indre marked for emballage er afgørende for et velfungerende indre marked for produkter. Fragmenterede regler og vage krav medfører yderligere omkostninger for de erhvervsdrivende. (2)Desuden anvendes der store mængder nye materialer i emballage (40 % af den plast og 50 % af det papir, der anvendes i EU, er bestemt til emballage), og emballage tegner sig for 36 % af det kommunale faste affald. Den store og konstant voksende mængde emballage, der produceres, samt et lavt genbrugsniveau og begrænset genanvendelse udgør betydelige hindringer for opnåelse af en kulstoffattig cirkulær økonomi. Af disse grunde bør der i denne forordning fastsættes regler for hele emballagens livscyklus, der bidrager til et velfungerende indre marked ved at harmonisere nationale foranstaltninger og samtidig forebygge og mindske de negative virkninger af emballage og emballageaffald på miljøet og menneskers sundhed. Ved at fastsætte foranstaltninger i overensstemmelse med affaldshierarkiet bør den bidrage til omstillingen til en cirkulær økonomi.

(3)I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF fastsættes krav til medlemsstaterne om emballage, f.eks. væsentlige krav til sammensætningen af og egenskaberne ved genbrugsemballage og genanvendelig emballage samt mål for nyttiggørelse og genanvendelse. (4)I en kvalitetskontrol af direktiv 94/62/EF, der blev gennemført i 2014, blev det anbefalet at tilpasse de væsentlige krav for at gøre dem "mere konkrete og lette at håndhæve" og at styrke dem, hvilket blev betragtet som et vigtigt redskab til at opnå bedre miljøpræstationer for emballage. (5)I overensstemmelse med den grønne pagt vil den nye handlingsplan for den cirkulære økonomi (CEAP) skærpe de væsentlige krav til emballage med henblik på at sikre, at al emballage kan genbruges og genanvendes i 2030, og Kommissionen vil overveje andre foranstaltninger til at nedbringe (over)emballering og emballageaffald, fremme, at emballage designes med henblik på genbrug og genanvendelse, mindske kompleksiteten i emballagematerialer og indføre krav om genanvendt indhold i plastemballage. Den forpligter Kommissionen til at vurdere gennemførligheden af EU-dækkende mærkning, der letter korrekt frasortering af emballageaffald ved kilden. (6)Plastemballage er det mest kulstofintensive materiale, og med hensyn til anvendelse af fossile brændsler er genanvendelse af plastaffald ca. fem gange bedre end forbrænding med energiudnyttelse. Ligesom i EU-strategien for plast afgives der i CEAP tilsagn om at øge udbredelsen af genanvendt plast og bidrage til en mere bæredygtig anvendelse af plast. Unionens budget og ordningen for egne indtægter bidrager til at reducere forureningen fra plastemballageaffald. Med Rådets afgørelse (EU, Euratom) 2020/2053 af 14. december 2020 om ordningen for Den Europæiske Unions egne indtægter blev der pr. 1. januar 2021 indført et nationalt bidrag, som er proportionalt med mængden af ikkegenanvendt plastemballageaffald i hver medlemsstat. Disse egne indtægter indgår i incitamenterne til at mindske forbruget af engangsplast, fremme genanvendelse og sætte skub i den cirkulære økonomi. (7)Rådet understregede i sine konklusioner fra december 2020, at revisionen af direktiv 94/62/EF for at nå disse mål bør ajourføre og fastlægge mere konkrete, effektive og let gennemførlige bestemmelser med henblik på at fremme bæredygtig emballage i det indre marked og minimere emballagens kompleksitet for at fremme økonomisk gennemførlige løsninger og forbedre genbrugeligheden og genanvendeligheden samt minimere problematiske stoffer i emballagemateriale, navnlig med henblik på fødevareemballagematerialer, og sørge for mærkning af emballage på en letforståelig måde for at oplyse forbrugerne om dens genanvendelighed, og om hvor den skal bortskaffes for at lette sortering og genanvendelse. (8)Europa-Parlamentet gentog i sin beslutning af 10. februar 2021 om den nye handlingsplan for den cirkulære økonomi målet om, at al emballage kan genbruges eller genanvendes på rentabel vis i 2030, og opfordrede Kommissionen til at forelægge et lovgivningsforslag, der omfatter foranstaltninger til og mål for affaldsreduktion og ambitiøse væsentlige krav i direktivet om emballage og emballageaffald med henblik på at reducere overdreven emballage, herunder inden for e-handel, forbedre genanvendeligheden og minimere kompleksiteten af emballage, øge indholdet af genanvendt materiale, udfase farlige og skadelige stoffer og fremme genbrug. (9)Denne forordning supplerer forordning [miljøvenligt design for bæredygtige produkter], hvor emballage ikke behandles som en specifik produktkategori. Det bør dog erindres, at for så vidt angår specifikke produkter kan der i delegerede retsakter vedtaget på grundlag af forordning [miljøvenligt design for bæredygtige produkter] fastsættes yderligere eller mere detaljerede krav til deres emballage, navnlig i forbindelse med emballageminimering, når design eller redesign af produkter kan føre til emballage med mindre miljøvirkninger. (10)Denne forordning bør finde anvendelse på al emballage, der bringes i omsætning i Unionen, og på alt emballageaffald, uanset emballagetype eller anvendt materiale. Af hensyn til den juridiske klarhed bør definitionen af emballage i det tidligere direktiv 94/62/EF omstruktureres, uden at substansen ændres. Salgsemballage, multipakemballage og transportemballage bør defineres særskilt for at undgå overlapning af terminologi. Salgsemballage svarer derfor til primæremballage, multipakemballage til sekundær emballage og transportemballage til tertiær emballage. (11)En artikel, der udgør en integrerende del af et produkt, og som er nødvendig for at indeholde, støtte eller bevare dette produkt i hele dets levetid, og hvor alle elementer er bestemt til anvendelse, forbrug eller bortskaffelse sammen, bør ikke betragtes som emballage, da dens funktioner er uløseligt forbundet med, at den udgør en del af produktet. I lyset af forbrugernes adfærd i forbindelse med bortskaffelse af te- og kaffeposer samt single-serve-enheder til kaffe eller te, der i praksis bortskaffes sammen med restproduktet og således forurener komposterbare strømme og genanvendelsesstrømme, bør disse specifikke artikler imidlertid behandles som emballage. Dette er i overensstemmelse med målet om at øge den særskilte indsamling af bioaffald som krævet i artikel 22 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF. For at sikre sammenhæng med hensyn til finansielle og operationelle forpligtelser vedrørende udtjente produkter bør alle single-serve-enheder, der anvendes til kaffe- eller teprodukter, også behandles som emballage. (12)I overensstemmelse med affaldshierarkiet, jf. artikel 4, nr. 2), i direktiv 2008/98/EF, og i overensstemmelse med livscyklustankegangen med henblik på at sikre det bedste samlede miljøresultat har foranstaltningerne i denne forordning til formål at reducere mængden af emballage, der bringes i omsætning, målt i volumen og vægt, og forebygge produktion af emballageaffald, navnlig gennem emballageminimering, undgåelse af emballage, hvor det ikke er nødvendigt, og øget genbrug af emballage. Desuden har foranstaltningerne til formål at øge brugen af genanvendt indhold i emballage, navnlig i plastemballage, hvor brugen af genanvendt indhold er meget begrænset, samt sikre højere genanvendelsesprocenter for al emballage og høj kvalitet af de deraf følgende sekundære råstoffer, samtidig med at andre former for nyttiggørelse og endelig bortskaffelse reduceres. (13)Emballage bør udformes, fremstilles og markedsføres på en sådan måde, at den kan genbruges eller genanvendes på et højt kvalitetsniveau, og således at dens indvirkning på miljøet minimeres i løbet af hele dens livscyklus og livscyklussen for de produkter, som den er designet til. (14)I overensstemmelse med målene i handlingsplanen for den cirkulære økonomi og kemikaliestrategien med bæredygtighed for øje og for at sikre en forsvarlig forvaltning af kemikalier i deres samlede livscyklus og omstillingen til en giftfri og cirkulær økonomi og i betragtning af emballagens relevans i dagligdagen skal denne forordning omhandle indvirkningen på menneskers sundhed og på miljøet og på bæredygtigheden generelt, herunder cirkularitet, som skyldes indvirkningen af problematiske stoffer på hele emballagens livscyklus, fra fremstilling til brug og bortskaffelse, herunder affaldshåndtering. (15)Under hensyntagen til de videnskabelige og teknologiske fremskridt bør emballage udformes og fremstilles på en sådan måde, at indholdet af visse tungmetaller og andre problematiske stoffer i sammensætningen begrænses. Som anført i kemikaliestrategien med bæredygtighed for øje skal problematiske stoffer anvendes mindst muligt og i størst muligt omfang substitueres, og der skal foretages en udfasning af de mest skadelige stoffer til ikkevæsentlige samfundsmæssige anvendelsesformål, navnlig i forbrugerprodukter. Derfor bør problematiske stoffer som bestanddele i emballagemateriale eller af emballagekomponenterne minimeres med det formål at sikre, at emballage og materialer, der genanvendes af emballage, ikke skader menneskers sundhed eller miljøet i hele deres livscyklus. (16)I overensstemmelse med handlingsplanen for nulforurening bør Unionens politikker baseres på princippet om, at der træffes forebyggende foranstaltninger ved kilden. Kommissionen understreger i kemikaliestrategien med bæredygtighed for øje, at Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1272/2008 bør styrkes som hjørnesten i reguleringen af kemikalier i Unionen, og at de bør suppleres med sammenhængende tilgange til vurdering og håndtering af kemikalier i eksisterende sektorspecifikke lovgivning. Derfor begrænses brugen af stoffer i emballage og emballagekomponenter ved kilden og behandles primært i henhold til forordning (EF) nr. 1907/2006 i overensstemmelse med de regler og procedurer, der er fastsat i forordningens afsnit VIII, for at beskytte menneskers sundhed og miljøet i alle faser af stoffets livscyklus, herunder affaldsfasen. Det bør derfor erindres, at bestemmelserne i nævnte forordning finder anvendelse på vedtagelse eller ændring af begrænsninger for stoffer, der fremstilles med henblik på anvendelse eller anvendes ved fremstilling af emballage eller emballagekomponenter, samt for stoffer, der bringes i omsætning, indeholdt i emballage eller emballagekomponenter. For så vidt angår emballage, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1935/2004, bør det erindres, at forordningen finder anvendelse for at sikre et højt beskyttelsesniveau for forbrugerne af emballerede fødevarer. (17)Ud over de begrænsninger, der er fastsat i bilag XVII til forordning (EF) nr. 1907/2006 og, hvis det er relevant for emballage i kontakt med fødevarer, bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1935/2004 bør de eksisterende begrænsninger for bly, cadmium, kviksølv og hexavalent chrom i emballage eller emballagekomponenter opretholdes af hensyn til sammenhængen. (18)Undtagelser fra koncentrationerne af bly, cadmium, kviksølv og hexavalent chrom i emballage eller emballagekomponenter er fastsat i Kommissionens afgørelse 2001/171/EF og Kommissionens afgørelse 2009/292/EF , som er vedtaget i medfør af direktiv 94/62/EF, og de bør også opretholdes i denne forordning. For at ændre eller ophæve dem og om nødvendigt fastsætte yderligere undtagelser fra koncentrationerne for bly, cadmium, kviksølv og hexavalent chrom i emballage eller emballagekomponenter eller for at ændre koncentrationsgrænseværdien for disse metaller i denne forordning for at tilpasse den til den tekniske og videnskabelige udvikling bør beføjelsen til at vedtage retsakter imidlertid delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. (19)Denne forordning bør ikke gøre det muligt at begrænse stoffer af hensyn til kemikaliesikkerheden eller fødevaresikkerheden, dog med undtagelse af de begrænsninger for bly, cadmium, kviksølv og hexavalent chrom, der allerede er fastsat på grundlag af direktiv 94/62/EF, og som fortsat bør være omfattet af denne forordning, da sådanne begrænsninger er omfattet af anden EU-lovgivning. Den bør dog tillade begrænsning, primært af andre årsager end kemikaliesikkerhed eller fødevaresikkerhed, af stoffer, der er til stede i emballage og emballagekomponenter eller anvendes i deres fremstillingsprocesser, og som har en negativ indvirkning på emballagens bæredygtighed, navnlig på dens cirkularitet, især genbrug eller genanvendelse. (20)Design af emballage til genanvendelse, når den er blevet til emballageaffald, er en af de mest effektive foranstaltninger til at forbedre emballagens cirkularitet og øge genanvendelsesprocenten for emballage og brugen af genanvendt indhold i emballage. Kriterierne for emballagedesign til genanvendelse er blevet fastsat for en række emballager under frivillige brancheordninger eller af nogle medlemsstater med henblik på graduering af gebyrer for udvidet producentansvar. For at forebygge hindringer for det indre marked og give industrien lige vilkår og med henblik på at fremme emballagens bæredygtighed er det vigtigt at fastsætte obligatoriske krav vedrørende emballagens genanvendelighed ved at harmonisere kriterierne og metoden til vurdering af emballagens genanvendelighed baseret på metoden for design til genanvendelse på EU-plan. For at opfylde det mål, der er fastsat i handlingsplanen for den cirkulære økonomi, om, at al plastemballage bør kunne genbruges eller genanvendes på rentabel vis i 2030, bør der fastsættes ydeevneklasser for emballagens genanvendelighed på grundlag af kriterier for design til genanvendelse for emballagekategorierne opført i bilag II. Emballage skal dog først opfylde disse kriterier pr. 1. januar 2030 for at give de erhvervsdrivende tilstrækkelig tid til at tilpasse sig. (21)Da vurderingen af design til genanvendelse ikke i sig selv sikrer, at emballage genanvendes i praksis, er det nødvendigt at fastlægge en ensartet metode og ensartede kriterier for vurdering af emballagens genanvendelighed i praksis baseret på de nyeste processer og infrastrukturer for særskilt indsamling, sortering og genanvendelse, der faktisk er tilgængelige i Unionen. Indberetninger herom fra medlemsstaterne og, hvor det er relevant, de erhvervsdrivende bør indgå i fastsættelsen af tærskelværdier for genanvendelighed "i større målestok", og ydeevneklasserne for genanvendelighed for de specifikke emballagematerialer og -kategorier bør ajourføres på dette grundlag. (22)For at fastsætte harmoniserede regler for emballagedesign med henblik på at sikre, at emballagen kan genanvendes, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen med henblik på at fastsætte detaljerede kriterier for emballagedesign til genanvendelse for hvert emballagemateriale og hver emballagekategori samt for vurderingen af emballagens genanvendelighed i større målestok, herunder for emballagekategorier, der ikke er opført i denne forordning. For at give de erhvervsdrivende og medlemsstaterne tilstrækkelig tid til at indsamle og indberette de data, der er nødvendige for at fastlægge metoden til genanvendelse "i større målestok", bør fabrikanterne sikre, at emballage genanvendes i større målestok fra 2035. Dette bør sikre, at emballagen opfylder kriterierne for design til genanvendelse og også genanvendes i praksis på grundlag af de nyeste processer for særskilt indsamling, sortering og genanvendelse.

(23)For at stimulere innovation inden for emballage er det hensigtsmæssigt at tillade, at emballage med innovative egenskaber, der medfører en betydelig forbedring af emballagens kernefunktion og har påviselige miljømæssige fordele, indrømmes en begrænset yderligere frist på fem år til at opfylde genanvendelseskravene. De innovative egenskaber bør forklares i den tekniske dokumentation, der ledsager emballagen. (24)For at beskytte menneskers og dyrs sundhed og sikkerhed bør kravene om genanvendelighed på grund af de emballerede produkters art og de dermed forbundne krav ikke finde anvendelse på indre emballage som defineret i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF og i artikel 4, nr. 25), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/6 , som er i direkte kontakt med lægemidlet, samt kontaktfølsom plastemballage til medicinsk udstyr, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/745 , og til medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/746 . Disse undtagelser bør gælde indtil den 1. januar 2035. (25)Nogle medlemsstater træffer foranstaltninger til at fremme emballagens genanvendelighed gennem graduering af gebyrer for udvidet producentansvar. Sådanne initiativer på nationalt plan kan skabe lovgivningsmæssig usikkerhed for de erhvervsdrivende, navnlig når de leverer emballage i flere medlemsstater. Samtidig er graduering af gebyrer for udvidet producentansvar et effektivt økonomisk instrument til at tilskynde til et mere bæredygtigt emballagedesign, der øger emballagens genanvendelighed, samtidig med at det indre markeds funktion forbedres. Det er derfor nødvendigt at harmonisere kriterierne for graduering af gebyrer for udvidet producentansvar på grundlag af den opnåede grad af genanvendelighed gennem en vurdering af genanvendelighed uden at fastsætte de faktiske beløb for sådanne gebyrer. Da kriterierne bør relateres til kriterierne for emballagens genanvendelighed, bør Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage sådanne harmoniserede kriterier og samtidig fastsætte detaljerede kriterier for design til genanvendelse for hver emballagekategori. (26)For at sikre emballagens cirkularitet bør emballagen udformes og fremstilles på en sådan måde, at det i højere grad er muligt at erstatte nye materialer med genanvendte materialer. Den øgede brug af genanvendte materialer støtter udviklingen af den cirkulære økonomi med velfungerende markeder for genanvendte materialer, mindsker omkostninger, afhængighed og negative miljøvirkninger i forbindelse med anvendelsen af primære råstoffer og sikrer en mere ressourceeffektiv anvendelse af materialer. Med hensyn til de forskellige emballagematerialer har plastemballage det laveste input af genanvendte materialer. For at løse disse problemer på den mest hensigtsmæssige måde er det nødvendigt at øge udbredelsen af genanvendt plast ved at fastsætte obligatoriske mål for genanvendt indhold i plastemballage på forskellige niveauer afhængigt af kontaktfølsomheden af de forskellige anvendelser af plastemballage og sikre, at målene bliver bindende senest i 2030. For at sikre emballagens cirkularitet gradvist bør der gælde øgede mål fra 2040. (27)Det bør præciseres, at papirmateriale fra papirmasseprocessen ikke anses for at være omfattet af definitionen af plast i artikel 3, nr. 43). (28)For at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers og dyrs sundhed i overensstemmelse med kravene i EU-lovgivningen og for at undgå enhver risiko for forsyningssikkerheden og sikkerheden af lægemidler og medicinsk udstyr bør der fastsættes undtagelser fra kravet om et minimumsindhold af genanvendt materiale i plastemballage for indre emballage som defineret i artikel 1, nr. 23), i direktiv 2001/83/EF og i artikel 4, nr. 25), i forordning (EU) 2019/6 samt for kontaktfølsom plastemballage til medicinsk udstyr, der er omfattet af forordning (EU) 2017/745, og for kontaktfølsom emballage til medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik, der er omfattet af forordning (EU) 2017/746. Denne undtagelse bør også gælde for ydre emballage til humanmedicinske lægemidler og veterinærlægemidler som defineret i artikel 1, nr. 24), i direktiv 2001/83/EF og i artikel 4, nr. 26), i forordning (EU) 2019/6 i tilfælde, hvor emballagen skal opfylde specifikke krav for at bevare lægemidlets kvalitet. (29)For at forebygge hindringer for det indre marked og sikre en effektiv gennemførelse af forpligtelserne bør de erhvervsdrivende sikre, at plastdelen af hver emballageenhed indeholder en vis minimumsprocentdel af genanvendt indhold, der er nyttiggjort fra plastaffald fra forbrugsleddet. (30)Der bør være et incitament for de erhvervsdrivende til at øge indholdet af genanvendt materiale i emballagens plastdel. Det mest hensigtsmæssige middel til at opnå dette er at sikre en graduering af gebyrer for udvidet producentansvar baseret på procentdelen af genanvendt indhold i emballage. Gebyrgradueringen bør baseres på fælles regler for beregning og verifikation af indholdet af genanvendt materiale i en sådan emballage. (31)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af reglerne for beregning og verifikation — pr. emballageenhed af plastaffald fra forbrugsleddet — af andelen af genanvendt indhold, som er nyttiggjort fra plastaffald fra forbrugsleddet, og for fastlæggelsen af formatet for den tekniske dokumentation bør Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage gennemførelsesbestemmelser i overensstemmelse med artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 . (32)Med hensyn til plastemballage, undtagen hvis den er fremstillet af polyethylenterephthalat (PET), vil det være berettiget at revurdere tilgængeligheden af passende genanvendelsesteknologier for sådan plastemballage i tilstrækkelig god tid inden datoen for anvendelse af de relaterede krav om genanvendt indhold, også med hensyn til status for godkendelse i henhold til de relevante EU-regler og installationen i praksis af en sådan teknologi. På grundlag af denne vurdering kan der være behov for at dispensere fra kravene om genanvendt indhold for den pågældende specifikke kontaktfølsomme plastemballage eller for at revidere undtagelserne. Med henblik herpå bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med traktatens artikel 290 delegeres til Kommissionen. (33)For at tage hensyn til de risici, der er forbundet med en mulig utilstrækkelig forsyning af specifikt plastaffald til genanvendelse, som kan føre til uforholdsmæssigt høje priser eller negative virkninger for sundhed, sikkerhed og miljø, bør Kommissionen tillægges beføjelse til i overensstemmelse med traktatens artikel 290 at ændre målene for obligatorisk indhold af genanvendt materiale i plastemballage midlertidigt. Ved evalueringen af begrundelsen for en sådan delegeret retsakt bør Kommissionen vurdere velbegrundede anmodninger fra fysiske og juridiske personer. (34)For andre materialer end plast, f.eks. glas eller aluminium, er tendensen til at erstatte primære råstoffer med genanvendte materialer tydelig og forventes at fortsætte på grund af udviklingen i det retlige og økonomiske miljø og forbrugernes forventninger. Kommissionen bør ikke desto mindre nøje overvåge brugen af genanvendt indhold i andre emballagematerialer end plast og vurdere, om det er hensigtsmæssigt at foreslå yderligere foranstaltninger, herunder fastsættelse af mål for øget brug af genanvendt indhold i anden emballage end plastemballage. (35)Bioaffaldsstrømmen er ofte forurenet med konventionelt plast, og materialegenanvendelsesstrømmene er ofte forurenet med komposterbar plast. Denne krydskontaminering fører til spild af ressourcer og sekundære råstoffer af lavere kvalitet og bør forebygges ved kilden. Da den korrekte bortskaffelsesrute for komposterbar plastemballage bliver stadig mere forvirrende for forbrugerne, er det berettiget og nødvendigt at fastsætte klare og fælles regler for brugen af komposterbar plastemballage, der kun kræver, at den bruges, når det er en klar fordel for miljøet eller menneskers sundhed. Dette er især tilfældet, når brugen af komposterbar emballage bidrager til indsamling eller bortskaffelse af bioaffald. (36)I forbindelse med et antal begrænsede anvendelser af emballage af bionedbrydelige plastpolymerer er der en påviselig miljømæssig fordel ved at bruge komposterbar emballage, som tilføres komposteringsanlæg, herunder anaerobe nedbrydningsanlæg under kontrollerede forhold. Hvis der er passende affaldsindsamlingsordninger og affaldsbehandlingsinfrastrukturer til rådighed i en medlemsstat, bør der desuden være begrænset fleksibilitet med hensyn til at beslutte, om der skal stilles krav om brug af komposterbar plast til letvægtsplastbæreposer på medlemsstatens område. For at undgå forvirring blandt forbrugerne om korrekt bortskaffelse og i betragtning af de miljømæssige fordele ved cirkularitet med hensyn til CO2 bør al anden plastemballage bruges til materialegenanvendelse, og designet af en sådan emballage bør sikre, at emballagen ikke påvirker genanvendeligheden af andre affaldsstrømme. (37)Hvis det er berettiget og hensigtsmæssigt som følge af den teknologiske og lovgivningsmæssige udvikling, der påvirker bortskaffelsen af komposterbar plast, og på de særlige betingelser, der sikrer, at brugen af sådanne materialer er til gavn for miljøet og menneskers sundhed, bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med traktatens artikel 290 delegeres til Kommissionen med henblik på at ændre eller udvide listen over komposterbar emballage. (38)For at lette vurderingen af overensstemmelsen med kravene til komposterbar emballage er det nødvendigt at fastsætte bestemmelser om formodning om overensstemmelse for komposterbar emballage, som er i overensstemmelse med harmoniserede standarder, der er vedtaget i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1025/2012 , med henblik på at fastsætte detaljerede tekniske specifikationer for disse krav og i overensstemmelse med den seneste videnskabelige og teknologiske udvikling tage hensyn til de parametre, herunder komposteringstider og tilladt indhold af forurenende stoffer, der afspejler de faktiske forhold i biobehandlingsanlæg, herunder anaerobe nedbrydningsprocesser. (39)Det bør erindres, at al komposterbar emballage i form af materialer bestemt til kontakt med fødevarer skal opfylde kravene i forordning (EF) nr. 1935/2004. (40)Emballage bør udformes på en sådan måde, at dens volumen og vægt minimeres, samtidig med at den bevarer sin evne til at opfylde emballagens funktioner. Emballageproducenten bør vurdere emballagen i forhold til de ydeevnekriterier, der er anført i bilag IV til denne forordning. I lyset af formålet med denne forordning om at reducere produktionen af emballage og emballageaffald og forbedre emballagens cirkularitet i hele det indre marked er det hensigtsmæssigt at præcisere og skærpe de eksisterende kriterier yderligere. Listen over ydeevnekriterier for emballage som anført i den eksisterende harmoniserede standard EN 13428:2000 bør derfor ændres. Selv om markedsføring og forbrugeraccept fortsat er relevante for emballagedesign, bør de ikke være en del af ydeevnekriterier, der i sig selv begrunder en forøgelse af emballagens volumen eller vægt. Dette bør dog ikke kompromittere produktspecifikationerne for håndværk og industriprodukter samt fødevarer og landbrugsprodukter, der er registreret og beskyttet i henhold til EU's ordning for beskyttelse af geografiske betegnelser som led i Unionens mål om at beskytte kulturarven og traditionel knowhow. På den anden side kan genanvendelighed, brugen af genanvendt indhold og genbrug berettige en forøgelse af emballagens vægt eller volumen, og dette bør føjes til ydeevnekriterierne. Emballage med dobbeltvægge, falske bunde og andre egenskaber, der kun har til formål at øge produktets opfattede volumen, bør ikke bringes i omsætning, da den ikke opfylder kravet om emballageminimering. Den samme regel bør gælde for overflødig emballage, der ikke er nødvendig for at sikre emballagens funktion. (41)For at opfylde kravene om emballageminimering bør der lægges særlig vægt på at begrænse tomme rum og multipak- og transportemballage, herunder e-handelsemballage. (42)For at lette vurderingen af overensstemmelsen med kravene om emballageminimering er det nødvendigt at fastsætte bestemmelser om formodning om overensstemmelse for emballage, som er i overensstemmelse med harmoniserede standarder, der er vedtaget i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1025/2012, med henblik på at fastsætte detaljerede tekniske specifikationer for disse krav og fastsætte målbare designkriterier, herunder, hvis det er relevant, maksimumsgrænser for vægt eller tomme rum for specifikke emballager samt for standarddesign af emballage, der opfylder kravet om emballageminimering.

(43)For at fremme cirkularitet og bæredygtig anvendelse af emballage bør der tilskyndes til indførelse af genbrugsemballage og genbrugssystemer. Med henblik herpå er det nødvendigt at præcisere begrebet genbrugsemballage og sikre, at det ikke kun er knyttet til emballagedesignet, som bør muliggøre et maksimalt antal ture eller cyklusser og opfyldelsen af sikkerheds-, kvalitets- og hygiejnekravene ved tømning, aflæsning, genpåfyldning eller genlastning, men også til etableringen af genbrugssystemer, der opfylder mindstekravene i denne forordning. For at lette vurderingen af overensstemmelsen med kravene om genbrugsemballage er det nødvendigt at fastsætte bestemmelser om formodning om overensstemmelse for emballage, som er i overensstemmelse med harmoniserede standarder, der er vedtaget i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1025/2012, med henblik på at fastsætte detaljerede tekniske specifikationer for disse krav og definere kriterier og formater for genbrugsemballage, herunder minimumsantallet af ture eller cyklusser, standarddesign samt krav for genbrugssystemer, herunder hygiejnekrav. (44)Det er nødvendigt at informere forbrugerne og sætte dem i stand til at bortskaffe emballageaffald på passende vis, herunder komposterbare letvægtsplastbæreposer og meget lette plastbæreposer. Det gøres mest hensigtsmæssigt ved at indføre et harmoniseret mærkningssystem baseret på materialesammensætningen af affald til sortering ledsaget af tilsvarende etiketter på affaldsbeholdere. (45)For at gøre det lettere for forbrugerne at sortere og bortskaffe emballageaffald bør der indføres et system med harmoniserede symboler, som skal anbringes på både emballage og affaldsbeholdere, således at forbrugerne kan matche symbolerne med henblik på bortskaffelse. Symbolerne bør muliggøre en hensigtsmæssig affaldshåndtering, da de bør give forbrugerne oplysninger om emballagens komposteringsegenskaber, navnlig for at undgå forvirring blandt forbrugerne om, at komposterbar emballage ikke i sig selv er egnet til hjemmekompostering. Denne tilgang bør forbedre den særskilte indsamling af emballageaffald og føre til genanvendelse af højere kvalitet af emballageaffald og sikre en vis grad af harmonisering af indsamlingssystemerne for emballageaffald i det indre marked. Det er også nødvendigt at harmonisere de symboler, der er knyttet til de obligatoriske pant- og retursystemer. Da transportemballage ikke indsamles gennem kommunale affaldsindsamlingssystemer, bør anvendelsen af disse symboler ikke være obligatorisk for transportemballage med undtagelse af e-handelsemballage. (46)Mærkning af genanvendt indhold i emballage bør ikke være obligatorisk, da disse oplysninger ikke er afgørende for at sikre en korrekt behandling af udtjent emballage. Fabrikanterne vil dog skulle opfylde målene for genanvendt indhold i denne forordning, og de kan vælge at angive disse oplysninger på deres emballage for at informere forbrugerne herom. For at sikre, at disse oplysninger formidles på en harmoniseret måde i hele Unionen, bør der indføres et harmoniseret mærke til angivelse af indholdet af genanvendt materiale. (47)For at informere slutbrugerne om genbrugelighed og tilgængeligheden af genbrugs- og indsamlingssystemer for genbrugsemballage bør en sådan emballage være forsynet med en QR-kode eller en anden databærer, der giver sådanne oplysninger. QR-koden bør også gøre det lettere at spore og beregne ture og cyklusser. Genbrugsemballage bør være tydeligt identificeret på salgsstedet. (48)Der bør ikke være mange forskellige mærker på emballagen. For at undgå dette, hvis anden EU-lovgivning kræver, at oplysninger om det emballerede produkt skal være digitalt tilgængelige via en databærer, bør de oplysninger, der er påkrævet for emballagen i henhold til denne forordning, og de oplysninger, der er påkrævet for det emballerede produkt, være tilgængelige via samme databærer. Denne databærer bør opfylde kravene i denne forordning eller anden gældende EU-lovgivning. Hvis det emballerede produkt er omfattet af forordning [miljøvenligt design for bæredygtige produkter] eller anden EU-lovgivning, der kræver et digitalt produktpas, bør dette digitale produktpas navnlig også anvendes til at give de relevante oplysninger i henhold til denne forordning. (49)For at støtte gennemførelsen af målene i denne forordning bør forbrugerne beskyttes mod vildledende og forvirrende oplysninger om emballagens egenskaber og den korrekte behandling af udtjent emballage, for hvilke der er udviklet harmoniserede mærker i henhold til denne forordning. Det bør være muligt at identificere emballage, der er omfattet af ordningen for udvidet producentansvar, ved hjælp af et akkrediteringssymbol i hele ordningens område. Dette symbol bør være klart og utvetydigt for forbrugerne eller brugerne med hensyn til emballagens genanvendelighed. I denne forbindelse kan det antages, at logoet Det Grønne Punkt, som i nogle medlemsstater anvendes til at angive, at en producent har ydet et finansielt bidrag til en national ordning for nyttiggørelse af emballage , vildlede forbrugerne til at tro, at emballage med et sådant symbol altid kan genanvendes. (50)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af mærkningskravene bør beføjelsen til at vedtage gennemførelsesretsakter i overensstemmelse med traktatens artikel 291 delegeres til Kommissionen med henblik på yderligere at forbedre affaldssorteringen, fastsætte betingelserne for identifikation af emballagens materialesammensætning ved hjælp af digitale mærkningsteknologier og fastsætte detaljerede harmoniserede specifikationer for mærkningskravene for emballage og affaldsbeholdere i denne forordning. Ved udarbejdelsen af disse specifikationer bør Kommissionen tage hensyn til videnskabelige eller andre tilgængelige tekniske oplysninger, herunder relevante internationale standarder. I betragtning af det nye system bør Kommissionens beslutning 97/129/EF ophæves 42 måneder efter datoen for denne forordnings ikrafttræden, og dens indhold bør indarbejdes i denne gennemførelsesretsakt. (51)De erhvervsdrivende bør sikre, at emballagen opfylder kravene i denne forordning. De bør træffe passende foranstaltninger til at sikre en sådan opfyldelse i forhold til deres respektive roller i forsyningskæden for at sikre den frie bevægelighed for emballage i det indre marked og forbedre dens bæredygtighed. (52)Fabrikanten er med sin detaljerede viden om design- og fremstillingsprocessen den, der bedst kan stå for overensstemmelsesvurderingsproceduren i medfør af nærværende forordning. Denne overensstemmelsesvurdering bør derfor fortsat alene være fabrikantens ansvar. (53)Det bør sikres, at leverandører af emballage eller emballagemateriale giver fabrikanten al den information og dokumentation, der er nødvendig for, at fabrikanten kan påvise, at emballagen og emballagematerialet opfylder kravene. Denne information og dokumentation bør gives enten i papirform eller elektronisk. (54)For at beskytte det indre markeds funktion er det nødvendigt at sikre, at emballage fra tredjelande, der indføres på EU-markedet, er i overensstemmelse med denne forordning, uanset om den importeres som selvstændig emballage eller i et emballeret produkt. Det er navnlig nødvendigt at sikre, at fabrikanterne har gennemført passende overensstemmelsesvurderingsprocedurer for denne emballage. Importørerne bør derfor sikre, at den emballage, de bringer i omsætning, opfylder disse krav, og at den af fabrikanterne udarbejdede dokumentation er til rådighed for de kompetente nationale myndigheder med henblik på kontrol. (55)Når en importør bringer emballage i omsætning, bør vedkommende på emballagen anføre sit navn, registrerede firmanavn eller registrerede varemærke samt sin postadresse og, hvis det er muligt, elektroniske kommunikationsmidler, hvorigennem denne kan kontaktes. Der bør fastsættes undtagelser i tilfælde, hvor emballagen ikke tillader sådanne angivelser. (56)Da distributøren gør emballage tilgængelig på markedet, efter at den er bragt i omsætning af fabrikanten eller importøren, bør distributøren handle med fornøden omhu for så vidt angår de gældende krav i denne forordning. Distributøren bør også sikre, at dennes håndtering af emballagen ikke indvirker negativt på emballagens opfyldelse af disse krav. (57)Da distributører og importører er tæt på markedet og spiller en vigtig rolle med hensyn til at sikre, at emballagen opfylder kravene, bør de inddrages i de markedsovervågningsopgaver, der udføres af de kompetente nationale myndigheder, og bør være parate til at deltage aktivt ved at give disse myndigheder alle de nødvendige oplysninger om det pågældende produkt. (58)Enhver importør eller distributør, der enten bringer emballage i omsætning under sit eget navn eller varemærke eller ændrer et sådant produkt på en sådan måde, at overensstemmelsen med denne forordning kan blive berørt, bør anses for at være fabrikanten og påtage sig fabrikantens forpligtelser. (59)Sikring af et emballagens sporbarhed i hele forsyningskæden gør det lettere for markedsovervågningsmyndighederne at spore erhvervsdrivende, der har bragt emballage, som ikke opfylder kravene, i omsætning eller gjort den tilgængelig på markedet. De erhvervsdrivende bør derfor være forpligtet til at opbevare oplysningerne om deres transaktioner i en vis periode. (60)Problemet med affaldsproduktion forbundet med overdreven emballage kan ikke løses fuldt ud ved at fastsætte forpligtelser vedrørende emballagedesign. For visse emballagetyper bør de erhvervsdrivende pålægges forpligtelser til at reducere det tomme rum, når de bruger en sådan emballage. I forbindelse med multipak-, transport- og e-handelsemballage, der anvendes til levering af produkter til endelige distributører eller slutbrugere, bør det tomme rum ikke overstige 40 %. I overensstemmelse med affaldshierarkiet bør det være muligt for erhvervsdrivende, der anvender salgsemballage som e-handelsemballage, at blive undtaget fra denne forpligtelse. (61)For at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau i det indre marked samt et højt niveau for fødevaresikkerhed og -hygiejne og for at lette opfyldelsen af målene for forebyggelse af emballageaffald bør unødvendig eller undgåelig emballage ikke kunne bringes i omsætning. Listen over sådanne emballager findes i bilag V til denne forordning. For at tilpasse listen til den tekniske og videnskabelige udvikling bør beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med traktatens artikel 290 delegeres til Kommissionen med henblik på at ændre listen. (62)For at fremme målet om cirkularitet og bæredygtig anvendelse af emballage er det nødvendigt at begrænse risikoen for, at emballage, der markedsføres som genbrugsemballage, ikke genbruges i praksis, og at sikre, at forbrugerne returnerer genbrugsemballage. Det gøres mest hensigtsmæssigt ved at forpligte erhvervsdrivende:, der anvender genbrugsemballage, til at sikre, at der indføres et genbrugssystem, således at denne emballage kan cirkulere, rotere og anvendes gentagne gange. For at sikre de størst mulige fordele ved sådanne systemer bør der fastsættes minimumskrav for åbne og lukkede kredsløbssystemer. Bekræftelse af genbrugsemballages overensstemmelse med et eksisterende genbrugssystem bør også indgå i den tekniske dokumentation for sådan emballage.

(63)Genbrugsemballage skal være sikker for brugerne. Erhvervsdrivende, der udbyder deres produkter i genbrugsemballage, skal derfor sikre, at genbrugsemballage, inden den anvendes igen, gøres til genstand for rekonditionering, for hvilken der bør fastsættes krav. (64)Genbrugsemballage bliver til affald som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF, når indehaveren bortskaffer den, agter at bortskaffe den eller er forpligtet til at bortskaffe den. Genbrugsemballage, der er genstand for rekonditionering, betragtes normalt ikke som affald. (65)For at tilskynde til affaldsforebyggelse bør der indføres et nyt begreb "genpåfyldning". Genpåfyldning bør betragtes som en specifik affaldsforebyggelsesforanstaltning, der bidrager til og er nødvendig for opfyldelsen af målene for genbrug og genpåfyldning. Beholdere, der ejes af forbrugeren, og som har en emballagefunktion i forbindelse med genpåfyldning, f.eks. genbrugsbægre, -krus, -flasker eller -æsker, er imidlertid ikke emballage i denne forordnings forstand. (66)Hvis erhvervsdrivende udbyder produkter, der kan købes ved genpåfyldning, bør de sikre, at deres genpåfyldningsstationer opfylder visse krav for at sikre forbrugernes sundhed og sikkerhed. Hvis forbrugerne anvender deres egne beholdere, bør de erhvervsdrivende i denne forbindelse derfor oplyse om betingelserne for sikker genpåfyldning og anvendelse af disse beholdere. For at tilskynde til genpåfyldning bør de erhvervsdrivende ikke levere emballage, som er gratis eller ikke indgår i et pant- og retursystem på genpåfyldningsstationerne. (67)For at reducere den stigende andel af engangsemballage og den voksende mængde emballageaffald, der produceres, er det nødvendigt at fastsætte kvantitative mål for genbrug og genpåfyldning af emballage i sektorer, som vurderes at have det største potentiale for reduktion af emballageaffald, nemlig føde- og drikkevarer som takeaway, hårde hvidevarer og transportemballage. Dette blev vurderet på grundlag af faktorer såsom eksisterende genbrugssystemer, nødvendigheden af at anvende emballage og muligheden for at opfylde funktionskravene til indeslutning, ryddelighed, sundhed, hygiejne og sikkerhed. Der blev også taget hensyn til forskelle i produkterne og deres produktions- og distributionssystemer. Fastsættelsen af målene forventes at støtte innovation og øge andelen af genbrugs- og genpåfyldningsløsninger. Anvendelse af engangsemballage til føde- og drikkevarer, der fyldes og forbruges på hoteller og restauranter i HORECA-sektoren, bør ikke være tilladt. (68)For at sikre ligebehandling af erhvervsdrivende og øge deres effektivitet bør der fastsættes mål for genbrug og genpåfyldning for de erhvervsdrivende. I forbindelse med mål for drikkevarer bør de også fastsættes for fabrikanterne, da disse aktører kan kontrollere de emballager, der anvendes til de produkter, de udbyder. Målene bør beregnes som en procentdel af salget i genbrugsemballage i et genbrugssystem eller ved genpåfyldning eller i forbindelse med transportemballage som en procentdel af anvendelserne. Målene bør være materialeneutrale. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af mål for genbrug og genpåfyldning bør beføjelsen til at vedtage en gennemførelsesretsakt i overensstemmelse med traktatens artikel 291 om metoden til beregning heraf delegeres til Kommissionen. (69)Visse anvendelser af engangsemballager til transport er unødvendige, da der findes en lang række velfungerende genanvendelige alternativer. For at sikre, at sådanne alternativer reelt anvendes, bør erhvervsdrivende, som transporterer produkter mellem forskellige lokaliteter hos den samme erhvervsdrivende eller mellem den erhvervsdrivende og de tilknyttede virksomheder eller partnervirksomheder, pålægges kun at anvende genbrugstransportemballage i forbindelse med emballageformater såsom paller, foldbare plastbokse, plastkasser, mellemstore beholdere til bulkvarer, både stive og fleksible, eller tromler. Den samme forpligtelse bør af de samme grunde gælde for erhvervsdrivende, der transporterer produkter inden for en medlemsstat. (70)Det kan være en udfordring for mindre erhvervsdrivende at nå målene for genbrug og genpåfyldning. Visse erhvervsdrivende bør derfor fritages fra forpligtelsen til at opfylde målene for genbrug af emballage, hvis de bringer emballage under en vis volumen i omsætning, opfylder definitionen af mikrovirksomhed i Kommissionens henstilling 2003/361 , eller hvis deres salgsareal, herunder alle oplagrings- og forsendelsesområder, er under et vist areal. Beføjelsen til at vedtage retsakter i overensstemmelse med traktatens artikel 290 bør delegeres til Kommissionen med henblik på at fastsætte mål for genbrug og genpåfyldning af andre produkter, fastsætte yderligere undtagelser for andre erhvervsdrivende eller undtage specifikke emballager, der er omfattet af genbrugs- eller genpåfyldningsmålene, i forbindelse med alvorlige hygiejne-, fødevaresikkerheds- eller miljøproblemer, der forhindrer opfyldelsen af disse mål. (71)For at gøre det muligt at kontrollere overholdelsen af målene for genbrug og genpåfyldning er det nødvendigt, at de respektive erhvervsdrivende rapporterer til de kompetente myndigheder. Erhvervsdrivende bør indberette de relevante data for hvert kalenderår fra den 1. januar 2030. Medlemsstaterne bør gøre disse data offentligt tilgængelige. (72)I betragtning af det fortsat høje forbrug af plastbæreposer, den ineffektive udnyttelse af ressourcer og risikoen for, at de henkastes som affald, er det hensigtsmæssigt at opretholde bestemmelser, der tager sigte på at opnå en varig reduktion af forbruget af plastbæreposer som allerede fastsat i direktiv 94/62/EF som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/720 . I betragtning af de nuværende divergerende tilgange og begrænsede indberetningskrav vedrørende plastbæreposer er det vanskeligt at vurdere, om de forbrugsbegrænsende foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet, har nået målet om en "varig" reduktion af forbruget af sådanne poser, og om de ikke har øget forbruget af andre typer plastbæreposer. Det er derfor nødvendigt at harmonisere en definition af varig reduktion af forbruget og fastsætte et fælles mål samt indføre nye indberetningskrav. (73)I lyset af resultaterne af evalueringsundersøgelsen af plastbæreposer er det nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger for at reducere forbruget af letvægtsplastbæreposer og vurdere mulige substitutionsvirkninger med meget lette plastbæreposer og tykkere plastbæreposer på over 50 mikron. (74)Medlemsstaternes foranstaltninger til at opnå en varig reduktion af forbruget af letvægtsplastbæreposer på deres område kan omfatte anvendelse af nationale reduktionsmål, opretholdelse eller indførelse af økonomiske instrumenter samt markedsføringsrestriktioner, forudsat at disse restriktioner er forholdsmæssige og ikkediskriminerende. Sådanne foranstaltninger kan variere afhængigt af miljøbelastningen fra letvægtsplastbæreposer, når de nyttiggøres eller bortskaffes, deres komposteringsegenskaber, deres holdbarhed eller den specifikke tilsigtede brug heraf. (75)For at sikre en effektiv og harmoniseret anvendelse af de bæredygtighedskrav, der er fastsat i denne forordning, bør overholdelsen af disse krav måles ved hjælp af pålidelige, nøjagtige og reproducerbare metoder, der bygger på de seneste alment anerkendte metoder. (76)For at sikre, at der ikke er nogen handelshindringer på det indre marked, bør kravene til emballagens bæredygtighed, herunder til problematiske stoffer i emballage, komposterbar emballage, emballageminimering, genbrugsemballage og genbrugssystemer harmoniseres på EU-plan. For at lette vurderingen af overensstemmelsen med sådanne krav, herunder metoder til prøvning, måling eller beregning, er det nødvendigt at fastsætte bestemmelser om formodning om overensstemmelse for emballage, som er i overensstemmelse med harmoniserede standarder, der er vedtaget i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1025/2012, med henblik på at fastsætte detaljerede tekniske specifikationer for disse krav, navnlig krav om, at emballagens og de emballerede produkters livscyklus skal afspejle spektret af den gennemsnitlige forbrugeradfærd, og at de skal være robuste for at forhindre forsætlig og uforsætlig omgåelse. (77)I mangel af harmoniserede standarder bør anvendelsen af fælles tekniske specifikationer anvendes som en alternativ løsning for at lette fabrikantens forpligtelse til at overholde bæredygtighedskravene, f.eks. hvis der er unødige forsinkelser i udarbejdelsen af en harmoniseret standard. Det bør desuden være muligt at anvende denne løsning, hvis Kommissionen har begrænset eller trukke