Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og USA« (96/C 212/13)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. oktober 1995 i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en udtalelse om »Forbindelserne mellem Den Europæiske Union og USA«.

Sektionen for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, der stod for det forberedende arbejde, udpegede Ann Davison til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. april 1996.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 336. plenarforsamling af 29.-30. maj 1996, mødet den 30. maj 1996, med 94 stemmer for, 3 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

RESUMÉ

ØSU støtter overordnet »Den Nye Transatlantiske Dagsorden« og »Fælles Handlingsplan for EU og USA«. Der er et stort potentiel for samarbejde inden for områderne miljø, udlandsstøtte og social- og arbejdsmarkedspolitik, ligesom det vil være særdeles udbytterigt at fokusere på nye områder for økonomisk samarbejde og konkrete handelsspørgsmål, herunder reguleringspolitikken. ØSU er enig i, at man ikke, som sagerne står i dag, bør løbe den risiko, der er forbundet med forhandlinger om en ny og altomfattende frihandelsaftale.

ØSU er stærkt foruroliget over Kongressens forslag om at nedskære udlandsstøtten og opfordrer dels til, at der etableres et trilateralt samarbejde mellem EU, Japan og USA om et omfattende nyt hjælpeprogram centreret om Afrika, dels til, at EU og USA samarbejder om at oplyse offentligheden om udviklingsanliggender. Et andet meget vigtigt område er efter ØSU's opfattelse miljøet, hvor EU og USA bør tage teten i retning af et større engagement i internationale miljøaftaler både med henblik på at beskytte det globale miljø og på at forebygge handelstvister, som har deres udspring i miljølovgivningen. Endvidere efterlyser ØSU en bredere dialog og et større samarbejde på det sociale område og ser gerne, at der sammen med søsterorganisationer i USA foretages en sammenlignende undersøgelse.

Der er stort set ligevægt i samhandelen mellem EU og USA, og 95 % af denne samhandel afvikles uden problemer. Eksisterende handelsmæssige uoverensstemmelser skyldes i vid udstrækning forskellene i de lovgivningsmæssige traditioner og i de forskellige interessegruppers synsvinkler på de to sider af Atlanterhavet. Derfor foreslår ØSU, at der på bilateral vis gøres en indsats for at inddrage de forskellige interesser med hensyn til de vigtigste aspekter af lovgivningssamarbejdet, herunder konkurrencepolitik, gensidig anerkendelse af standarder, finansielle tjenesteydelser, informationssamfundet, lufttransport og statsstøtte. EU og USA bør tillige drøfte den monetære politik, som også har betydning for samhandelen.

ØSU bakker stærkt op om den prioritering, der gives til multilaterale tilgange til handelsanliggender i »Den Nye Transatlantiske Dagsorden« og »Fælles Handlingsplan for EU og USA«. ØSU tilslutter sig ligeledes det synspunkt, at problemstillingerne vedrørende f.eks. investeringer og en social klausul skal tackles multilateralt i WTO-regi.

»Handlingsplanen« vil kun fungere, hvis EU udgør en stærk enhed, og hvis den er bredt funderet. I stedet for en ambitiøs frihandelsaftale vil ØSU lægge vægt på, at initiativet bliver baseret på bæredygtighed, og at offentligheden bliver involveret. »Dagsordenen« tager sigte på at gøre den transatlantiske dialog bredere, og etableringen af den transatlantiske erhvervsdialog er et afgørende første skridt. Nu er det vigtigt, at dialogen udvides, så den kommer til at vedrøre en bred vifte af problemstillinger, og alle berørte interessegruppers involvering sikres. I lyset af den opbakning, ideen har fået i USA, anbefaler ØSU, at arbejdsmarkedets og samfundslivets interessegrupper på begge sider af Atlanterhavet mødes hvert andet år for at udveksle synspunkter om disse spørgsmål. Sigtet bør være at nå frem til et program, der indebærer en reel politisk koordinering og fælles aktioner.

1. INDLEDNING

Udfordringen

1.1. De transatlantiske partnere står over for den grundlæggende udfordring at konsolidere og videreudvikle det nære og gensidigt udbytterige forhold, som har eksisteret, siden den europæiske integrationsproces indledtes.

1.2. EU og USA har principperne om demokrati og frihed til fælles. De har en del af deres historiske arv til fælles, og deres bilaterale handelsforbindelser er de mest intensive i verden. Men læren af de fem år, der er gået, siden den transatlantiske erklæring blev undertegnet i 1990, er, at fælles værdier og historie ikke er tilstrækkeligt til at sikre fælles handling, men at der skal ske en konkret opfølgning af målsætningerne.

1.3. Erfaringerne fra de seneste års sikkerheds- og handelspolitik viser, hvad enten der er tale om det tidligere Jugoslavien eller afslutningen af Uruguay-forhandlingsrunden under GATT, at der kun kan gøres fremskridt, hvis energien koncentreres i en fælles indsats.

1.4. I såvel sikkerheds- som handelspolitikken er nogle af de faste holdepunkter, der gjorde problemstillingerne enkle, blevet revet væk eller ved at blive undermineret. Den internationale sikkerhed og konfliktforebyggelse skal opretholdes, selv om der ikke hersker den samme umiddelbare trussel som under den kolde krig. På handelsområdet betyder den voksende indbyrdes afhængighed, at handelsdiplomatiet i stadig stigende grad skal sprænge sine traditionelle rammer og tage hensyn til indenrigspolitiske forhold. Samtidig skal de fremvoksende markeder i Asien, Sydamerika og Central- og Østeuropa integreres, ligesom Afrikas problemtyngede økonomier skal hjælpes. EU og USA står altså over for den udfordring, at de skal forholde sig til andre traditioner og værdier end dem, de selv har til fælles.

1.5. Udfordringen er af en sådan art, at der skal gøres en konstant indsats for at sikre den politiske opbakning på hjemmefronten. Midtvejsvalgene i USA i 1994 betød, at mange pladser i Kongressen blev besat af repræsentanter, som enten ikke havde nogen afklaret mening om USA's rolle i verden, eller som gik ret imod, at USA skulle spille en aktiv rolle. Forsøg på at nedskære USA's bidrag til FN og landets budget for udlandsstøtte bidrog til blandt mange europæere at skabe en frygt for, at USA bevægede sig i retning af isolationisme og protektionisme. På den anden side gav den omstændighed, at EU ikke altid var i stand til at tale med én stemme i forholdet til USA, og på den internationale scene i almindelighed, ny næring i USA til en lurende skepsis om EU's evne til at blive en vigtig aktør på verdensscenen. USA har konsekvent støttet den europæiske integrationsproces og ønsker at se EU som en stærk og effektiv partner i det 21. århundrede.

1.6. På grund af vigtigheden af denne udfordring nedsatte Det Økonomiske og Sociale Udvalg en studiegruppe, der skulle udarbejde en informationsrapport om forbindelserne mellem EU og USA. Arbejdet fandt sted i foråret 1995 og resulterede i en informationsrapport (CES 978/95), der den 6. juli 1995 blev vedtaget af Sektionen for EU's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik. I september vedtog plenarforsamlingen at sende den til de øvrige institutioner.

Politiske initiativer

1.7. I første halvår af 1995 blev der fra europæisk hold ved flere lejligheder efterlyst et nyt initiativ i de transatlantiske forbindelser med henblik på at styrke samhandelen og tage vinden ud af de isolationistiske tendenser i USA. Disse røster fik støtte af de kredse i USA, der så det som en opgave at forhindre, at USA og EU gled fra hinanden. Der kom en række forslag frem, bl.a. om at der skulle gennemføres forhandlinger på højt niveau om et transatlantisk frihandelsområde og om et mere detaljeret og pragmatisk samarbejde. På USA/EU-topmødet i juni 1995 aftalte Bill Clinton, Jacques Chirac og Jacques Santer at oprette en gruppe af højtstående repræsentanter bestående af embedsmænd fra Europa-Kommissionen, Rådet og den amerikanske regering, hvis opgave er at komme med forslag til, hvordan de transatlantiske forbindelser kan styrkes.

1.8. I slutningen af juli 1995 offentliggjorde Kommissionen et dokument med titlen: »Europa og USA: Vejen frem« (KOM(95) 411 endelig udg.).

I lighed med USA anlagde man her en pragmatisk indfaldsvinkel (som var i tråd med hovedlinjerne i ØSU's informationsrapport), men generelt var der tale om en mere positiv indstilling til en uddybning af samarbejdet. Samtidig var det EU's holdning, at en styrkelse af de multilaterale politikker på ingen måde må blive undermineret af det bilaterale forhold mellem EU og USA. Man kan udlægge det således, at de multilaterale løsninger prioriteres højere end en styrkelse af de bilaterale forbindelser.

1.9. I løbet af oktober og november opstillede embedsmænd en plan for EU/USA-samarbejdet, og denne blev vedtaget af formændene for Kommissionen og Rådet og USA's præsident på topmødet i december 1995. I planen tages der pænt hensyn til ØSU's informationsrapport.

1.10. Madrid resulterede i to dokumenter: »Den Nye Transatlantiske Dagsorden« (i det følgende benævnt »Dagsordenen«) og »Fælles Handlingsplan for EU og USA« (i det følgende benævnt »Handlingsplanen«). Begge dokumenter beskæftiger sig med fire hovedemner: politiske spørgsmål, globale udfordringer, økonomiske forbindelser og transatlantisk »brobygning«.

2. POLITISKE FORBINDELSER

2.1. Denne del af »Handlingsplanen« handler om stabilitet i Europa, fred i Mellemøsten, konfliktforebyggelse andre steder i verden, udviklingsbistand, menneskerettigheder, internationale organisationer og våben. ØSU besidder særlig ekspertise med hensyn til stabilitet i Europa og udlandsstøtte, og dette er områder, som ØSU tidligere har opfordret EU og USA til at samarbejde om.

Stabilitet i Europa

2.2. Europas sikkerhed og økonomiske velstand på lang sigt vil kun kunne få et solidt fundament, hvis man hjælper demokratiet og markedsøkonomien på vej hos EU's umiddelbare naboer i Middelhavsområdet og mod øst og i Rusland og de øvrige nye uafhængige stater. I denne henseende spiller samarbejdet mellem EU og USA en afgørende rolle.

2.3. ØSU støtter en koordinering af EU's og USA's indsats for at integrere Rusland og de øvrige SNG-lande i verdensøkonomien og internationale økonomiske institutioner samt en koordinering med hensyn til atomar sikkerhed og miljøbeskyttelse. Sammen kan EU og USA yde et bidrag til fred, sikkerhed, politisk stabilitet, overholdelse og styrkelse af menneskerettighederne og de sociale rettigheder og økonomisk fremgang i Europa, øst såvel som vest, og i den større region, der også omfatter Rusland og de nye uafhængige stater.

Udlandsstøtte

2.4. Der planlægges et styrket politisk samarbejde om humanitære spørgsmål på globalt og regionalt niveau. Der er ingen tvivl om, at skridtet i retning af tættere samarbejde på dette område afspejler den usikkerhed, som eksisterer på begge sider af Atlanten, med hensyn til de omfattende nedskæringer, som den nye Kongres ventes at foretage i USA's udlandsstøtte ().

2.5. Oprettelsen af en institutionel infrastruktur har imidlertid også betydning på længere sigt. Planerne om f.eks. udveksling af medarbejdere mellem Washington og Bruxelles er et signal om, at samarbejdet på dette felt vil blive permanent. Når først denne struktur er oprettet, vil den kun vanskeligt kunne fjernes igen. Når og hvis USA's udviklingsbistand igen forhøjes, bør bistandssamarbejdet fortsætte.

2.6. En særlig vigtig faktor er aftalen om at etablere en rådgivende gruppe af højtstående embedsmænd vedrørende udviklingssamarbejde og humanitær bistand, som skal sørge for koordinering og fælles indsats i udviklings- og bistandsanliggender. Der er tale om en sag, ØSU har presset på for. EU bør benytte dette samarbejde som et middel til at holde bistandsbudgetterne oppe på begge sider af Atlanten og til at sikre, at de virker effektivt. ØSU har ofte givet udtryk for sin bekymring over Afrikas stigende fattigdom og isolation. ØSU er stærkt foruroliget over Kongressens forslag om at nedskære støtten til denne verdensdel og mener, at fattigdommen i udviklingslandene og de destabiliserende konsekvenser af denne fattigdom er tilstrækkeligt alvorlige til, at EU, Japan og USA bør overveje et trilateralt samarbejde om et omfattende nyt støtteprogram.

2.7. Udviklingssamarbejdet mellem EU og USA og indsatsen på menneskerettighedsområdet bør bl.a. indebære en drøftelse af, hvordan man kan stimulere de private investeringer og fremme god forvaltningspraksis, udviklingsmæssigt medansvar og social samhørighed.

2.8. Det er ikke altid let at basere hjælpen på et princip om udviklingsmæssigt medansvar, men dette er den bedste metode til at hjælpe meget ugunstigt stillede lande. Ved at koordinere deres aktion kan bistandsydere givetvis drage fordel af allerede indhøstede erfaringer og udførte behovsvurderinger. Derved kan overlapninger undgås, og der kan udvikles en tydeligere og mere konsekvent politik. Modtagerlandene vil endvidere drage fordel af forenklede og bedre koordinerede procedurer for anmodning om bistand.

2.9. Et vigtigt problem, som man bør se på i fællesskab, er den betydning, som oplysning om udviklingsproblemer spiller for, hvor stor den folkelige opbakning om udviklingsbistand er. Skønt USA har offentlige programmer for oplysning om sundhed og stofmisbrug, er EU længere fremme, når det drejer sig om oplysning om udviklingsproblemer. Imidlertid tror både den amerikanske befolkning og en stor del af befolkningen i EU, at deres respektive myndigheder yder mere støtte til udlandet, end tilfældet er. Hvis ydelsen af udlandsstøtte gøres mere gennemsigtig, og hvis man styrker informationsstrømmen fra NGO'er og andre instanser, f.eks. den akademiske verden, som i øvrigt bør arbejde sammen på tværs af Atlanterhavet, vil situationen på dette område kunne bedres.

3. SVAR PÅ DE NYE GLOBALE UDFORDRINGER

3.1. »Dagsordenen« efterlyser et udvidet samarbejde om en række af de nye globale udfordringer såsom international kriminalitet, terrorisme, immigration og asylpolitik, narkohandel, retligt samarbejde, miljø, demografi, atomar sikkerhed og sundhed.

International kriminalitet, folkesundhed og befolkning

3.2. Målsætningerne med hensyn til international kriminalitet og narkohandel virker meget beskedne, idet de vedrører organisering af fælles seminarer og udveksling af information. Det bør erindres, at et styrket samarbejde om disse anliggender også var hensigten med én af de tre arbejdsgrupper, der blev nedsat i Berlin i december 1993. Arbejdsgrupperne gjorde kun beskedne fremskridt, og de blev nedlagt i juni 1995. Det var en udbredt opfattelse i Washington, at man ikke ville kunne nå resultater af betydning, så længe EU ikke kunne tale med én stemme på dette område.

3.3. ØSU beklager, at en manglende koordinering medlemsstaterne imellem om disse søjle 3-anliggender synes at have været mindst en bidragende årsag til sammenbruddet i de transatlantiske bestræbelser. Over for disse nye globale udfordringer er det ØSU's opfattelse, at man kun kan finde en hensigtsmæssig løsning, hvis der foregår et effektivt samarbejde mellem EU og USA. EU's mulighed for at formulere et fælles syn på disse spørgsmål bør derfor styrkes, idet man bør bygge videre på initiativer som f.eks. den paneuropæiske konference om narkotika. Dette problem bør tages op, når regeringskonferencen skal drøfte søjle 3.

3.4. En bedre koordineret indsats fra EU's kriminalmyndigheders side over for den omsiggribende internationale kriminalitet ville så kunne blive fulgt op af et praktisk samarbejde med USA på alle niveauer.

3.5. På narkotikaområdet bør man bl.a. tage kampen op mod hvidvaskning af penge og arbejde for at påvirke efterspørgslen i nedadgående retning. Der findes en række interessante ordninger, som f.eks. det fælles skole- og byinitiativ, der bør udvides. Eksempelvis har transatlantisk samarbejde om undervisningsprogrammer, hvorigennem særligt uddannede politifolk underviser børn i, hvordan man kan undgå at komme ud i stofmisbrug eller blive involveret i kriminelle bander, vist sig at være en succes.

3.6. ØSU støtter endvidere udveksling af oplysninger om sundhedsspørgsmål. Som led i samarbejdet mellem EU og USA om befolkningsprogrammer bør det anerkendes, at uddannelse af kvinder og piger, herunder især i læsefærdighed, er en helt afgørende faktor for en begrænsning af befolkningstilvæksten.

3.7. Pludselige og alvorlige trusler mod verdenssundheden, som f.eks. AIDS, opstår med mellemrum, og »Handlingsplanen« gør ret i også at nævne kræft, som berører hver tredje menneske.

Miljø

3.8. På miljøområdet er forslagene i »Dagsordenen« og »Handlingsplanen« mere konkrete, og de afspejler, ligesom det er tilfældet med udlandsstøtte, den særlige opmærksomhed, som spørgsmål ifølge ØSU har krav på. Forslagene vedrører bl.a. samarbejde om forudgående tilladelse til eksport af farlige kemiske stoffer, miljømærkning, begrænsning af køretøjers udslip (et emne, der på aktiv vis indgår i den transatlantiske erhvervsdialog), udbredelse af miljøvenlige teknologier til udviklingslandene og miljømæssig genopbygning af landene i Central- og Østeuropa og SNG-landene.

3.9. ØSU støtter fuldt ud et tættere samarbejde mellem EU og USA om miljøpolitik, hvilket er et emne, hvor ØSU har stor erfaring. Et sådant samarbejde er forbundet med en række fordele. Først og fremmest er EU og USA i kraft af deres placering som de to førende blandt de udviklede økonomier de største »bidragydere« til den verdensomspændende forurening, f.eks. den globale klimaopvarmning. ØSU har allerede opfordret de industrialiserede lande til at tage teten i indsatsen (). Hvis der skal gøres fremskridt på globalt plan, må EU og USA påtage sig en lederrolle. Uden en aftale vil udgifterne til forureningsbekæmpende foranstaltninger (f.eks. til begrænsning af CO2-udslippet) i uforholdsmæssig høj grad blive pålagt den ene part. EU og USA kan fremme indgåelsen af en aftale mellem alle betydelige industrilande i de relevante FN-fora. Endvidere skal der gøres en større indsats for at udbrede resultaterne af det arbejde, der er gjort på begge sider af Atlanten om de økonomiske og miljømæssige fordele eksempelvis ved energibesparende foranstaltninger.

3.10. ØSU er enig i, at reglerne for mærkning bør harmoniseres, og efterlyste da også i sin informationsrapport samarbejde herom og om alle andre aspekter af miljølovgivningspolitikken. I første omgang bør man arbejde for, at ordningerne bliver gensidigt gennemsigtige. Interessegrupperne i almindelighed og ØSU i særdeleshed kan yde et betydeligt bidrag under forhandlingsforløbet, eftersom industrien, miljøbevægelserne og forbrugerne alle skal komme med de nødvendige indrømmelser. Her kan ØSU's erfaringer med miljømærkning vise sig nyttige. Indsatsen for at begrænse udslippet fra køretøjer hilses velkommen, især hvis den ledsages af en sammenligning af metoderne til begrænsning af bilafhængigheden, via fremme af den kollektive transport, og nedsættelse af trafikpresset. Endvidere bør der samarbejdes på tværs af Atlanten om udvikling af biologiske midler til bekæmpelse af skadedyr og ukrudt og om problemer i forbindelse med forekomsten af agrokemiske stoffer i vandforsyningen.

3.11. Det er helt afgørende, at udviklingslandene får del i de miljøvenlige teknologier, og dette kan kun gennemføres med held, hvis der sørges for en passende finansiering. I denne forbindelse fortjener teknologier, der måtte være udviklet i de sydlige lande, særlig opmærksomhed. Ydermere vil forudsætningen for, at udviklingslandene kan opretholde deres biodiversitet, være, at de bistås med at registrere, hvad de har. Man bør på lokalt hold have del i det eventuelle overskud, som disse landes genetiske ressourcer måtte generere.

4. ØKONOMISKE FORBINDELSER

4.1. Penge- og valutakurspolitik

4.1.1. Det springer i øjnene, at der hverken i »Dagsordenen« eller i »Handlingsplanen« er nogen nævneværdig reference til penge- og valutakurspolitikken. I afsnittet om beskæftigelse og vækst hedder det blot: »Vi vil fortsætte med at udveksle synspunkter om makroøkonomiske emner, eftersom en sund makroøkonomisk ramme er af stor betydning både for udvikling af et harmonisk forhold...« (her tænkes der formentlig på forholdet mellem USA og EU) »...og for fremme af ikke-inflationær vækst, for mindskelse af ubalancer og for international finansiel stabilitet«.

4.1.2. Den nylige uro på valutamarkederne som følge af dollarens værditab har givet ny næring til europæernes bekymring over, at USA tilsyneladende ikke interesserer sig for de konsekvenser, valutakursudsving har for resten af verden. En betydelig del af verdenshandelen afregnes i dollars. I Europa eksisterer der en solidt forankret præference for stabile valutakurser, da denne verdensdel i mange år har været offer for svingende valutakurser. USA har i kraft af sin økonomis størrelse i forhold til verdensøkonomien og omfanget af sin samhandel inden for NAFTA-området været mindre udsat og har haft et mere laissez faire-præget forhold til spørgsmålet om international valutastabilitet. Kun da det drejede sig om Mexico, gik USA ind og støttede pesoen, idet man skønnede, at der stod vigtige interesser på spil.

4.1.3. Man bekymrer sig i USA mindre over valutakursudsvingene. I betragtning af, at den amerikanske økonomi er mindre afhængig af samhandel end de europæiske økonomier taget én for én, har USA's politik været præget af en velvillig laden stå til med hensyn til dollarens værdi.

4.1.4. Dette problem henleder ikke blot opmærksomheden på fordelene ved at indføre en fælles EU-valuta, men også på det uomtvistelige behov for internationalt samarbejde om makroøkonomiske og valutariske spørgsmål. Industrien på begge sider af Atlanterhavet er enige om, at ustabilitet og udsving i valutakurserne på verdensmarkedet ikke er gavnlige. Ydermere kan indtjeningsfaldet i USA have været en indenrigsøkonomisk konsekvens af dollarens værditab. Penge- og valutakurspolitik bør tages op både som led i »Dagsordenen« og af gruppen af højtstående embedsmænd.

4.2. Beskæftigelse og vækst

4.2.1. I et kort afsnit i »Handlingsplanen« lægges der op til en videreførelse af dialogen om beskæftigelse og markedsforhold. En EU/USA-arbejdsgruppe tager sig af spørgsmålene om arbejde og beskæftigelse.

4.2.2. ØSU foreslår her en transatlantisk dialog mellem arbejdsmarkedets parter, idet en sådan dialog kan bidrage til at finde en løsning på, hvordan man kan skabe nye varige arbejdspladser og samtidig opretholde niveauet for social sikring. Kort fortalt lægger EU hovedvægten på at opretholde standarder og lønniveauer for dem, der er i arbejde, og på at støtte industrier i tilbagegang, om nødvendigt på bekostning af skabelse af nye arbejdspladser, som kunne være til gavn for de arbejdsløse. I USA forholder det sig omvendt. I USA er der blevet skabt flere nye arbejdspladser (om end ikke altid varige), men parallelt hermed er arbejdsstyrken vokset. Men samtidig er reallønnen for hovedparten af lønmodtagerne blevet udhulet i betragtelig grad ().

4.2.3. Arbejdsløshedsydelser afhænger af lovene i enkeltstaterne. I gennemsnit modtager 30 % af de arbejdsløse sådanne ydelser. Resten må forlade sig på privat godgørenhed og madkuponer. Der findes ikke en statslig sygesikringsordning. Kun de meget fattige og pensionisterne er berettiget til gratis lægehjælp. Man regner med, at 15-20 % af indbyggerne modtager mindstelønnen, mens 10-15 % af befolkningen befinder sig under fattigdomsgrænsen.

4.2.4. I EU har den sociale armod ikke samme omfang, selv om også EU har problemer med fattigdom og udstødelse og et altoverskyggende problem med arbejdsløsheden. Det næste store sociale problem, som EU vil skulle forholde sig til, er måske, hvordan man kan sikre den stadig større gruppe af ældre et fortsat højt niveau af sundhedsforsorg, pleje og pension.

4.2.5. ØSU ligger inde med nyttige erfaringer på dette punkt, herunder om fordelene ved et aftalebaseret system, og ser gerne, at der i samarbejde med kompetente søsterorganer i USA foretages en sammenlignende undersøgelse. Den transatlantiske dialog har til dato været sporadisk og lidet effektiv. Et vigtigt mål med EU/USA-handelsinitiativet er at fremme beskæftigelse og vækst. Det vil i denne henseende være hensigtsmæssigt med en passende debat. ØSU ønsker at blive holdt underrettet om, hvilke fremskridt der gøres i arbejdsgruppen om arbejde og beskæftigelse, og at blive inddraget i dens arbejde. ØSU bør endvidere i kraft af sin kompetence på dette område være repræsenteret på den erhvervsuddannelseskonference, der planlægges afholdt i 1996, og som udgør et fint, om end begrænset initiativ.

4.3. Styrkelse af det multilaterale handelssystem

4.3.1. I »Dagsordenen« og »Handlingsplanen« erkendes det, at EU og USA har et særligt ansvar for at styrke det multilaterale handelssystem. ØSU støtter stærkt den tydelige opprioritering af multilaterale tilgange.

4.3.2. EU og USA har et særligt ansvar for at bevare et åbent, multilateralt handelssystem. For at leve op til dette ansvar bør EU og USA afstå fra at træffe unilaterale foranstaltninger, og »Dagsordenen« bør sikre, at støtten til multilaterale forhandlinger reducerer betydningen af »unilaterale« instrumenter som f.eks. »Section 301« og »Special 301«. I øvrigt er både EU og USA i færd med at indgå et omfattende net af regionale aftaler. Der består derfor en mulighed for, at der udvikler sig konkurrerende regionale strategier som svar på den stigende indbyrdes økonomiske afhængighed. EU og USA bør derfor bestræbe sig på at give deres regionale indsats en multilateral dimension eller at nå til en eller anden forståelse med hinanden. I denne forbindelse bifaldes oprettelsen af et WTO-udvalg om regionale handelsaftaler med henblik på at undersøge enhver sådan aftales konsekvenser for det multilaterale system.

Færdiggørelse af Uruguay-runden

4.3.3. De to dokumenter indeholder konkrete forslag til, hvordan man på kort sigt kan styrke multilateralismen, idet der først og fremmest fokuseres på hængepartier fra Uruguay-runden:

- undersøge, om den nedsættelse af toldsatserne, som blev aftalt under Uruguay-runden, kan fremskyndes (samt nye områder for nedsættelse af toldsatserne);

- fuldende WTO-forhandlingerne om tjenesteydelser (få USA med i aftalen om finansielle tjenesteydelser, tage initiativer med hensyn til maritime tjenesteydelser og afslutte GATS-forhandlingerne om telekommunikation); på disse områder er der behov for en hurtig indsats;

- lancere et nyt initiativ om offentlige indkøb (multilateralisere den aftale, der blev nået i Uruguay-runden).

4.3.4. ØSU finder, at mødet på ministerplan i Singapore byder en god lejlighed for EU og USA til at søge at virkeliggøre disse målsætninger.

Nye handelsspørgsmål

4.3.5. Miljø og handel

4.3.5.1. Aftalen om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen (WTO) omfatter en positiv bekendelse til principperne om bæredygtig udvikling. ØSU er enig med Kommissionen i, at beskyttelsen af miljøet og opretholdelsen af et åbent, ikke-diskriminerende og retfærdigt multilateralt handelssystem er to lige vigtige målsætninger. ØSU er ligeledes af den opfattelse, at miljøpolitikker, som formuleres og implementeres omhyggeligt, både kan fremme handelen og forbedre ressourceeffektivitet, konkurrenceevne og beskæftigelse.

4.3.5.2. Ved siden af en koordinering med den nye WTO-komité om handel og miljø bør EU og USA sørge for, at der sker fremskridt i UNCTAD (De Forenede Nationers Konference for Handel og Udvikling) og OECD samt de internationale organisationer, der har særlige miljømålsætninger, FNPM (De Forenede Nationers Program for Miljøbeskyttelse) og CSD [kommission for bæredygtig udvikling oprettet under UNCED (De Forenede Nationers Konference for Miljø og Udvikling)]. WTO vil som én af sine arbejdsopgaver få en præcisering af prioriteringen af internationale miljøaftaler.

4.3.5.3. WTO's komité om handel og miljø vil endvidere beskæftige sig med miljøproduktstandarder (et område, hvor WTO's regler tillader EU og USA at have et mere vidtgående bilateralt samarbejde), miljømærkning og produktions- og forarbejdningsmetoder. Spørgsmålet om anvendelse af handelsforanstaltninger til imødegåelse af grænseoverskridende - eller verdensomspændende - beskadigelse af miljøet er det mest ømtålelige og kalder på en nøje analyse fra EU's og USA's side. Formålet må være kun at indføre sådanne foranstaltninger, som kan vedtages multilateralt og helst inden for rammerne af en international miljøaftale.

4.3.5.4. Som med fødevarer tillader WTO nationale standarder, der er strengere end de internationale, hvis de anses for nødvendige for at beskytte miljøet i det enkelte land. De skal være udformet på en sådan måde, at deres indvirkning på samhandelen er mindst mulig. USA har sat spørgsmålstegn ved dette i tilfældet med EU's miljømærke og emballageregler.

4.3.5.5. Et af de mest kontroversielle forslag, WTO skal tage stilling til, er, om de enkelte lande skal have lov til at gøre importrestriktioner gældende for visse varer, som er blevet fremstillet eller forarbejdet på kritisabel vis. Eksempler er pels fra dyr, der er fanget med rævesaks, produkter fra ikke-bæredygtige skove (hvor træerne ikke genplantes) og tunfisk, hvor der går delfiner i nettet i forbindelse med fangsten. Der er tale om følelsesladede emner, og GATT's afvisning af USA's regler for tun-/delfinfangst (som krævede af tuneksportører, at de ikke tog flere delfiner i nettet end USA's fiskerflåde, uden at man kendte dette tal) udviklede sig til, at miljøbevægelserne i USA iværksatte en heftig kampagne mod handelsliberalisering. ØSU er skeptisk med hensyn til toldbarrierer og handelsembargoer, idet der er tale om ineffektive instrumenter. Kontakter mellem miljøorganisationer i henholdsvis EU og USA vil kunne bidrage til at dæmpe frygten og fremme forståelsen for alternativerne (som er at foretrække ud fra et miljøhensyn) til unilaterale foranstaltninger, som f.eks. belønning af lande, der bevarer skovene, miljømærkning og inddragelse af miljøbetragtninger i WTO's handelsevalueringsmekanismer (»Trade Policy Review Machanism«).

4.3.5.6. Selv om det er blevet hævdet, at strengere miljøregler i de industrialiserede lande blot fører til, at multinationale selskaber flytter produktion til »forureningsparadiser« i udviklingslandene, synes de faktiske forhold ikke at pege i den retning. Imidlertid vil det være på sin plads at opfordre virksomheder til mere konsekvent at overholde OECD's adfærdskodeks for transnationale virksomheder med interesser i udviklingslandene, som omfatter miljøbestemmelser. Man kan endvidere tilskynde udviklingslandene til at forbedre miljøstandarderne gennem GSP-incitamenter.

4.3.6. Social klausul

4.3.6.1. EU og USA er enige om, at deres synspunkter skal forklares bedre for udviklingslandene, og at disse lande skal forsikres om, at man ikke ønsker at fratage dem deres komparative fordele ved protektionistisk brug af den sociale klausul. USA's erklærede mål er at sætte nogle nedre grænser for konkurrencen udviklingslandene imellem, således at lande med lave standarder ikke kan underbyde de andre lande. EU lægger større vægt på, at de grundlæggende menneskerettigheder overholdes.

Der er en risiko for, at handelssanktioner går ud over netop de befolkningsgrupper, de skulle hjælpe, hvorfor incitamenter som f.eks. EU's generelle præferenceordning sammen med teknisk bistand og træning skal benyttes i første omgang.

I WTO vil afsættelse af tilstrækkelige ressourcer til overvågning af en øget adgang til information, udbredelse af høringsprocedurerne og uddybelse af analysen af virkningen af handelsforanstaltninger, så den også kommer til at omfatte udviklingsmæssige, miljømæssige og sociale aspekter, altsammen være yderligere skridt i den rigtige retning. Endvidere kunne EU og USA gå videre med den fremgangsmåde, der blev brugt i memorandumet om afskaffelse af børnearbejde i beklædningsindustrien i Bangladesh, som involverede ILO, UNICEF og regeringerne fra Bangladesh og USA. ILO søger i første omgang at opnå en frivillig forbedring af standarderne, som dette initiativ er eksempel på, dernæst at opnå, at importlande belønner bedre standarder med lettere markedsadgang, og i sidste instans at få WTO til at intervenere.

4.3.6.2. ØSU har tidligere opfordret til, at Verdenshandelsorganisationens arbejdsprogram skal omfatte en »social klausul«. Denne bør tage udgangspunkt i ILO-konventionerne - praktisk talt alle verdens lande er medlemmer af ILO - og navnlig konventionerne vedrørende:

- afskaffelse af tvangsarbejde (Konvention 29 og 105);

- organisationsfrihed og ret til indgåelse af kollektive overenskomster (Konvention 87 og 98);

- minimumsalder for tilladelse til at arbejde og afskaffelse af børnearbejde (Konvention 138);

- forbud mod diskrimination på arbejdspladsen og lige løn til mænd og kvinder for lige arbejde (Konvention 100 og 111).

4.3.7. Investeringer

4.3.7.1. ØSU har allerede tilkendegivet, at det gerne så, »at der i WTO-regi (Verdenshandelsorganisationen) forhandles en multilateral investeringsaftale, men da OECD (Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling) allerede har indledt forhandlinger, mener det, at EU og medlemsstaterne bør deltage aktivt heri uden at glemme, at der er behov for en fremtidig aftale på WTO-niveau« (). Udviklingslandene vil måske finde det betryggende, hvis principperne i OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder indføjes i enhver investeringsaftale.

4.3.7.2. Omfanget af de transatlantiske investeringsstrømme og balancen i disse gør, at de må betragtes som en succes. ØSU opfordrer imidlertid til, at også subføderale og lokale organer kommer med, så der ikke sker diskrimination på enkeltstatsniveau.

5. ET NYT TRANSATLANTISK MARKED

5.1. At gå efter en transatlantisk frihandelsaftale (en »TAFTA«) ville være ambitiøst og risikofyldt. ØSU støtter derfor en trinvis strategi hen imod et transatlantisk marked. Hvis man aftalte fri handel med USA eller - i endnu højere grad - med NAFTA-området, ville den uheldige indvirkning på WTO og vanskelighederne for landbruget være de alvorligste komplikationer.

5.2. I »Handlingsplanen« aftales det, at EU og USA »i fællesskab...« vil »...foranstalte en undersøgelse af, hvorledes handel med varer og tjenesteydelser kan fremmes, og hvorledes told- og ikke-toldmæssige hindringer kan reduceres yderligere eller afvikles«. Denne fælles undersøgelse har form af en åben proces, og en endelig rapport forventes at foreligge i 1997/1998. ØSU anmoder Kommissionen om at holde det underrettet om forløbet af undersøgelsen og forbeholder sig ret til at udarbejde en udtalelse om spørgsmålet om en »TAFTA«.

5.3. Der rejser sig det spørgsmål, om EU og USA allerede forud for WTO-drøftelser bør forhandle bilateralt om handelsspørgsmål. ØSU støtter en pragmatisk tilgang, hvor man foretager en vurdering fra sag til sag. I nogle tilfælde er der behov for, at EU og USA påtager sig førerskabet for at få en WTO-aftale i stand eller for at bryde et dødvande (eksempelvis landbrugsspørgsmålet under Uruguay-runden). I andre tilfælde, f.eks. spørgsmålet om investeringer, vil en for fasttømret forudgående fælles stillingtagen kunne skabe spændinger i forhold til de øvrige parter. Dette aspekt skal overvejes nøje, i takt med at samarbejdet mellem EU og USA skrider frem.

5.4. Landbrug

5.4.1. Set fra USA's side er EU's produktion og eksport, som modtager en eller anden form for statsstøtte, den vigtigste kilde til bekymring og kernen i mange bilaterale tvister. Denne situation vil sikkert ændre sig efter anden fase af GATT-forhandlingerne, som afvikles i 1999. Den nye runde i de multilaterale forhandlinger vil sandsynligvis føre til en yderligere reform af den fælles landbrugspolitik, hvilket vil lette både optagelsen af de central- og østeuropæiske lande og etableringen af nye normale handelsforbindelser med USA.

5.4.2. Der er sket en betydelig bedring på landbrugsområdet i forholdet mellem EU og USA siden GATT-rundens afslutning. WTO-reglerne mod illoyal konkurrence giver nu USA's og EU's landbrug mulighed for at blive reelt konkurrencedygtige.

5.4.3. Hvis EU og USA kunne enes om mere åbne markeder i landbrugssektoren og andre sektorer, ville de dermed bane vej for en mere fri handel. Den potentielle gevinst for EU's økonomi ville være stor, men samtidig ville følgevirkningerne for visse sektorer i EU og USA være uheldige. Løsningen kunne derfor være at begynde med alle andre sektorer og forholde sig afventende med hensyn til landbruget. Når først de ligeledes vanskelige forhandlinger om standarder, kulturområdet og tjenesteydelser er forhandlet færdig og der er taget højde for implikationerne for Canada og Mexico, kan det meget vel tænkes, at den fælles landbrugspolitik er blevet yderligere reformeret.

5.5. Reguleringssamarbejdet

5.5.1. I mellemtiden bør der gøres betydelige fremskridt med hensyn til ovenfor beskrevne politiske dagsorden og de vigtigste elementer i reguleringssamarbejdet, herunder konkurrencepolitik, gensidig anerkendelse af standarder, finansielle tjenesteydelser og telekommunikation, mærkning og prøvning, informationssamfundet og lufttransport.

5.6. Konkurrencepolitik

5.6.1. ØSU finder, at konkurrencepolitikken er et område, hvor et bilateralt reguleringssamarbejde mellem EU og USA kan bidrage til fremskridt på multilateralt niveau. I »Handlingsplanen« lægges der op til, at EU og USA kan opmuntre udviklingslandene til at sætte reguleringsprocessen i gang. Erhvervslivet kan drage store fordele af et samarbejde mellem EU og USA eller EU og NAFTA. Som det ser ud i dag, kan virksomheder ved fusioner komme ud for at skulle søge tilladelse fra mange forskellige myndigheder verden over, hver med egne krav til indberetning af oplysninger. I USA er kravene til indberetning af oplysninger i den indledende fase mindre strenge. Dette indebærer, at 98 % af de fusioner, hvortil der gives tilladelse på verdensplan, er genstand for betydelig mindre papirnusseri, hvilket kommer alle berørte parter til gode. De fordele, der ville være forbundet med harmoniserede procedurer, ville måske opveje erhvervslivets frygt for, at fortrolige oplysninger kan komme i de forkerte hænder, når forskellige offentlige instanser udveksler information. Endvidere ville mindre virksomheder, som især behøver lettere adgang til højteknologiske sektorer, nyde godt af en aftale.

5.6.2. Også for så vidt angår restriktiv forretningspraksis, kunne man nærme sig det amerikanske system, hvor virksomhedernes aftaler regnes for lovlige, medmindre den anvendte praksis er blevet kendt ulovlig. I EU skal selv forholdsvis betydningsløse aftaler forelægges for konkurrencemyndighederne til godkendelse. Man kunne så lægge så meget mere vægt bag indsatsen over for praksis, som er i strid med de almene interesser.

5.6.3. Skønt af stor betydning for erhvervslivet og i høj grad også for forbrugerne er konkurrencepolitikken ikke et emne, der kan mobilisere masserne. Ved inddragelse af spørgsmål som »transfer pricing« (intern afregning) og korruption samt samarbejde om opstilling af principper for forbilledlig virksomhedsdrift kunne man skabe øget interesse. USA's retsforfølgelse af amerikanske statsborgere, der bestikker udlændinge, burde eksempelvis følges op i Europa, således som efterlyst af det internationale handelskammer og OECD. Ved gennemførelse af OECD's retningslinjer ville man også forhindre, at returkommission, der lægges i udlandet, kan trækkes fra i skat. Samtidig er de vigtigste regnskabsinstanser i EU og USA nu enige om indførelse af fælles standarder for føring og indberetning af regnskaber. Dette kan bruges i indsatsen for at regulere brugen af transfer pricing.

5.7. Gensidig anerkendelse af standarder

5.7.1. ØSU bifalder hensigten om hurtigst muligt at indgå en aftale om gensidig anerkendelse af overensstemmelsesvurderinger (herunder mærkning og prøvning) for visse sektorer. Den transatlantiske erhvervsdialog giver bl.a. følgende områder høj prioritet: telekommunikationsterminaludstyr, informationsteknologiprodukter og elektrisk udstyr. Desuden støtter ØSU opfordringen til styrket samarbejde med hensyn til fastlæggelse af internationale standarder og til videst mulig anvendelse af sådanne standarder med maksimal gennemsigtighed, deltagelse og ikke-diskrimination. I denne standardiseringsproces er det vigtigt, at der tages hensyn til alle berørte interesser: virksomhedernes, arbejdstagernes, forbrugernes, miljøets og borgernes.

5.8. Fødevarestandarder

5.8.1. Et eksempel på det vigtige i at inddrage forbrugeraspektet er den debat om fødevarestandarder, der foregår mellem EU og USA. I henhold til aftalerne fra Uruguay-runden kan fødevarestandarder ikke anfægtes som handelsbarrierer, så længe de er videnskabeligt funderet. Imidlertid fremgår det ikke af aftalerne, hvordan uafklarede spørgsmål skal tackles. I tilfælde, hvor videnskaben når frem til modstridende konklusioner, foreskriver aftalen forebyggende foranstaltninger. USA's holdning på hjemmemarkedet er, at man vil opretholde de højest mulige fødevarestandarder og lade tvivlen komme forbrugerne til gode, når den videnskabelige dokumentation er ufuldstændig. Samtidig søger USA at presse EU til at acceptere import af oksekød, som er fremstillet med hormoner, og har forholdt sig afvisende til EU's og en del af de amerikanske oksekødsproducenters krav om, at kød fra dyr, der ikke har fået hormoner, skal mærkes.

5.8.2. En afklaring kunne måske findes i NAFTA-aftalens virkemåde. I denne aftale defineres »videnskabeligt funderet« som »baseret på data eller information, som er tilvejebragt med brug af videnskabelige metoder«. De amerikanske myndigheder bestrider, at aftalen fra Uruguay-runden fremmer en harmonisering i retning af internationale standarder (navnlig Codex), og NAFTA-aftalen siger, at hver af de kontraherende parter kan indføre, opretholde eller anvende regler, der er strengere end de internationale standarder. Dette bestyrker Kommissionens synspunkt, nemlig at den har ret til at anvende højere standarder. ØSU går ind for, at fødevarestandarder inddrages i »Handlingsplanen«.

5.9. Finansielle tjenesteydelser og telekommunikation

Der ligger et betragteligt gevinstpotentiel i en forøget konkurrence inden for finansielle tjenesteydelser og telekommunikation. Imidlertid er der risiko for, at reglerne for administrativ kontrol og beskyttelse af investorer og forsikringstagere ikke vil sikre en tilstrækkelig forbrugerbeskyttelse, og at skærpelsen af konkurrencen vil ske på bekostning af tjenesteydelserne til visse grupper af forbrugere, f.eks. dem, som lever i tyndt befolkede områder. På den anden side kunne en aftale fjerne den herskende forvirring, idet det er en virksomheds hjemlands love, der gælder, snarere end lovene i det land, som der drives virksomhed i, og der eksisterer i de forskellige stater i USA et virvar af forskellige regler. EU's banksektor er forholdsvis åben. De krav, som myndighederne stiller, er de samme for amerikanske banker, der opererer i EU, som for EU-banker. Imidlertid gør den omstændighed, at bankmarkedet i USA ikke er harmoniseret, det svært for EU-banker at trænge ind på markedet i de forskellige stater. Det er vigtigt, at der sker fremskridt på dette område, eftersom EU har en meget stærk sektor for finansielle tjenesteydelser.

5.10. Informationssamfundet

5.10.1. ØSU bifalder industriens forslag om, at der skal indgås en informationsteknologiaftale mellem EU og USA senest i december 1996. I forbindelse med en sådan aftale bør toldafgifterne kunne fjernes inden år 2000, ligesom indførelsen af fælles standarder skal stimulere konkurrencen og fremme brugeradgangen. Med fælles standarder bliver risikoen for markedsdominans mindre, og små og mellemstore virksomheder får lettere ved at komme ind på markedet.

5.10.2. De to dokumenter kommer ikke ind på debatten om de audiovisuelle spørgsmål. Denne debat kommer man imidlertid ikke uden om, da den er relevant for de nye teknologier. EU's krav om, at hovedparten af de underholdningsudsendelser, der udsendes i EU, skal være produceret i EU, såfremt »det er praktisk muligt«, kunne, når først den nødvendige software er blevet udviklet, anvendes også for Internet f.eks. Industrien i USA er bekymret over truslen om, at det kulturelle argument, som den ikke fuldt ud anerkender, af EU vil blive anvendt på de nye teknologier. Et skridt i den rigtige retning ville være en transatlantisk dialog, hvor EU opstiller grænser for anvendelsen af sit kulturelle argument.

5.11. Luftfart

5.11.1. USA søger bedre adgang, mens EU ønsker ret til at forøge aktieandelene i amerikanske luftfartsselskaber til over 25 %. Endvidere er der spørgsmålet om subsidier, der ikke gøres mindre belastende af Kommissionens sendrægtighed, når der skal tages affære med hensyn til statsstøtte. Før der kan gøres egentlige fremskridt, må spørgsmålet om EU's kompetence afklares. ØSU mener, at det - her som på andre områder - er i Europas interesse, at EU taler med én stemme.

5.12. Statsstøtte

5.12.1. Nok kommer »Handlingsplanen« ind på offentlige indkøb, men spørgsmålet om statsstøtte belyses ikke. Imidlertid har USA sat spørgsmålstegn ved EU-statsstøtte i almindelighed, herunder støtte i regionalt regi.

Den støtte, der ydes i USA, skaber problemer for EU's virksomheder, fordi myndighederne i de forskellige stater i USA hjælper deres respektive industri på en måde, der er vanskelig at identificere, navnlig når det foregår på kommunalt plan. ØSU foreslår, at man som led i »Handlingsplanen« arbejder for at gøre forholdene mere gennemsigtige.

5.13. ØSU's konklusion med hensyn til nyt transatlantisk marked

5.13.1. Skønt der kan gøres nyttige fremskridt på ad hoc-vis inden for f.eks. ovennævnte områder, er der en risiko for, at man med forslagene som led i det transatlantiske marked har spillet for sikker. Det er måske nok nyttigt med detaljeret arbejde vedrørende gensidig anerkendelse eller pilotprojekter med hensyn til reguleringssamarbejdet, men det er ikke emner, der kan mobilisere politikerne eller offentligheden. De mere kontroversielle emner, som f.eks. monetær politik, det audiovisuelle område og fødevarestandarder, undgås behændigt. Endvidere er det et åbent spørgsmål, om dynamikken bag forslagene kan opretholdes. Ingen af parterne arbejder efter målsætninger, der har bred offentlig opbakning. Offentligheden vil derfor ikke lægge mærke til det, hvis det ikke lykkes at indfri målsætningerne i »Handlingsplanen«. Under disse omstændigheder er det vanskeligt at se, hvordan der skulle være politisk vilje til at overvinde de forhindringer, som nødvendigvis vil opstå.

5.13.2. Denne udtalelse kommer med forslag til, hvordan indsatsen på de områder, som EU og USA har udvalgt, kan styrkes. Endvidere peges der på, hvor interessegrupper i EU og USA kan involveres yderligere. Der, hvor handelsmæssige uoverensstemmelser mellem EU og USA til stadighed dukker op, kan i vid udstrækning henføres til forskellene i de reguleringsmæssige traditioner, således som det erkendes i »Handlingsplanen«, men også til interessegruppernes divergerende synsvinkler på de to sider af Atlanterhavet. Et transatlantisk samarbejde mellem de økonomiske og sociale interessegrupper, som går ud over den erhvervsdialog, der i øjeblikket søges fremmet, ville som positiv konsekvens have en uddybning af en dialog, som indtil i dag overvejende er blevet gennemført af en forholdsvis lille gruppe af eksperter i politiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål. Endvidere ville den kunne bidrage til løsning af nogle af de verserende tvister og skabe offentlig opmærksomhed om »Dagsordenen«.

5.13.3. Aftalens succes vil afhænge af, at den løbende udvikling overvåges. Denne opgave bør ikke overlades til embedsmænd fra f.eks. gruppen af højtstående embedsmænd, idet den brede offentlighed hverken har indsigt i de kriterier, medlemmerne udpeges efter, eller gruppens arbejdsopgave. Derimod bør overvågningen foregå på mere åben vis. ØSU bør bestræbe sig på at overvåge udviklingen i forbindelse med aftalens implementering og at bringe forhandlingerne i bedre overensstemmelse med den brede offentlighed og med de interesser, der påvirkes i EU som led i aftalens gennemførelse.

6. BYGGE BROER

6.1. Sidste afsnit i »Dagsordenen« erkender, at der er behov for en udvidelse af den transatlantiske dialog, således som efterlyst i informationsrapporten, og hovedvægten lægges på erhvervslivet (den transatlantiske erhvervsdialog), videnskab og uddannelse. ØSU støtter hensigten om at indgå en aftale om videnskab og teknologi og opfordrer til, at samarbejdsaftalen om videregående uddannelse og erhvervsuddannelse udnyttes maksimalt. Udveksling i uddannelsesøjemed foregår hyppigt, men ikke så systematisk, som man kunne forestille sig. Der findes ikke en central clearinginstans, der sætter besøgende i kontakt med relevante sponsorer og omvendt. To områder, hvor behovet er særlig stort, er universitetslæreres mulighed for at holde forelæsninger på andre universiteter og deltage i konferencer og tænketanke og udvekslingsprogrammer mellem velgørende organisationer. Man kan håbe, at »Handlingsplanen« udvides til også at omfatte disse anliggender.

6.2. Udtalelsen anfører, hvor interessegrupper i kraft af deres talrige aktiviteter kan få særlig stor indflydelse på det transatlantiske samarbejde. Miljøbeskyttelse og landbrug er oplagte eksempler. Under de nye betingelser efter den kolde krigs afslutning skal EU og USA udvikle mekanismer for en udvidet dialog om handelsmæssige, miljømæssige og sociale anliggender. Denne bør omfatte andet og mere end kontakter inden for erhvervslivet og videnskabs- og uddannelsesverdenen.

6.3. Den igangsatte transatlantiske erhvervsdialog har allerede affødt konkrete forslag til, hvordan samhandelen kan stimuleres. ØSU ønsker at blive holdt løbende underrettet om udviklingen, om de emner, der tages op i denne sammenhæng, og om eventuelle problemer, der måtte opstå. Sådan information kan gøre det muligt at koordinere indsatsen for en dybere økonomisk og social samhørighed mellem EU og USA og kan desuden tjene som model for andre interessegrupper. Med bidrag til debatten fra f.eks. grupper, der repræsenterer arbejdstagernes, forbrugernes eller landbrugets interesser, og miljøgrupper vil man kunne styrke medindflydelsen. Listen over interesser, der er fælles for interessegrupper i EU og USA, er lang. ØSU ønsker følgende emner fremhævet:

- internationale spørgsmål, som f.eks. forholdet til Japan og andre lande med en vigtig placering i verdenshandelen;

- hjælp i overgangsfasen til landene i Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen;

- fremme af varig udvikling og bistand/fødevarehjælp til udviklingslandene, Afrikas situation;

- forpligtelse til multilateralisme, den reguleringspolitiske udvikling, konkurrencepolitik og grundlæggende principper for erhvervsudøvelse;

- problemerne med den økonomiske og monetære politik;

- sammenligning af erfaringerne med jobskabelse, sociale spørgsmål, indkomster og handel, erhvervsuddannelse, sundhed og arbejdsløshed;

- internationale miljøaftaler, miljøpolitik i de forskellige sektorer, ændringer i levevis, forbrugeroplysning;

- forskellene i landbrugspolitikkerne, gensidig nedsættelse af eksportstøtten, landbrugets bidrag til en bedre beskyttelse af miljøet;

- samarbejde om forbrugerspørgsmål, som f.eks. grænseoverskridende klageret, høje sundheds- og hygiejnenormer, administrativ kontrol og opretholdelse af servicefaciliteter i landområderne;

- innovative initiativer fra NGO'er, herunder interessegrupper og velgørende organisationer.

6.4. I lyset af den opbakning, ideen har fået i USA, anbefaler ØSU, at arbejdsmarkedets og samfundslivets interessegrupper mødes hvert andet år for at udveksle synspunkter om disse spørgsmål. ØSU ønsker at lægge for ved i slutningen af 1996 at afholde en konference om transatlantiske emner med det amerikanske arbejdsmarkeds og samfundslivs interessegrupper.

7. KONKLUSION

ØSU støtter den pragmatiske fremgangsmåde, man har valgt med det transatlantiske marked. Dette er at foretrække frem for et mere risikofyldt forsøg på at nå frem til en egentlig transatlantisk frihandelsaftale. Men om den pragmatiske fremgangsmåde vil bære frugt eller ej, vil afhænge af, om den politiske dynamik er tilstrækkelig, til at de opstillede mål kan nås. ØSU foreslår derfor, at man formulerer tydeligere og mere ambitiøse målsætninger med hensyn til udlandsstøtte, miljø og socialpolitik. Endvidere foreslår ØSU, at samarbejdsprocessen åbnes for den brede offentlighed og altså ud over erhvervskredsene og gruppen af højtstående embedsmænd.

Bruxelles, den 30. maj 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() USA's udlandsstøtte udgør ca. 0,2 % af BNP, EU's ca. 0,4 %. Dertil kommer, at en uforholdsmæssig stor del af den støtte, USA yder, går til en lille kreds af mellemindkomstlande.

() EFT nr. C 287 af 4. 11. 1992.

() »Beware the US Model«, Lawrence Mishel et al., Economic Policy Institute, Washington, 1995.

() EFT nr. C 153 af 28. 5. 1996.