Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Indførelsen af euroen og dens konsekvenser for det indre marked (Observationscentret for Det Indre Marked)« (98/C 407/07)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. januar 1998 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Umberto Burani til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 8. juli 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 357. plenarforsamling af 9. og 10. september 1998, mødet den 9. september 1998, med 106 stemmer for og 3 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Euroens indførelse opfattes meget forskelligt i den brede befolkning, blandt økonomiske aktører og arbejdsmarkedets parter generelt: Nogle mener, at euroen vil sætte fornyet skub i økonomien, andre antager, at den vil få følger af anden art som f.eks. en streng finanspolitik, og atter andre skønner, at den kun vil få en relativt beskeden indflydelse på det indre marked. Efter at det er blevet besluttet at indføre euroen som fælles valuta for 11 EU-lande, må det imidlertid fastslås, at der er større konsensus end uenighed. ØSU vil gerne bidrage til Kommissionens, Rådets og Europa-Parlamentets videre overvejelser om emnet med betragtninger og åbne meningstilkendegivelser fra arbejdsmarkedets og samfundets interessegrupper.

1.2. Emnet er blevet analyseret i talrige publikationer, såvel officielle som ikke-officielle, i medierne og i fagpressen. Informationskilder skorter det altså ikke på. Alligevel mener ØSU, at der bør foretages yderligere analyser på grundlag af en direkte høring af og debat med virksomhederne, fagforeningerne og forbrugerne. Derfor har ØSU gennemført to høringer, den første i Rom den 7. maj 1998 og den anden i London den 15. maj 1998. Datoerne blev fastlagt med henblik på at opfange de umiddelbare reaktioner efter den officielle vedtagelse af euroen. Stederne blev valgt med henblik på at konfrontere de fremherskende synspunkter i et land, der deltager i Den Monetære Union, med synspunkterne i et land, der har valgt at stå udenfor i første omgang.

1.2.1. ØSU erkender, at en så begrænset undersøgelse ikke kan siges at være repræsentativ for hele EU, og at den indhøstede viden ikke automatisk kan overføres til alle EU-lande. For at sikre en kort og klar undersøgelse har ØSU begrænset den til enkelte af de aspekter, der er direkte knyttet til vedtagelsen af euroen, og udeladt aspekter, der enten er behandlet i forvejen i andre udtalelser eller ville kræve, at beslægtede emner blev taget op.

1.3. Udtalelsen tager højde for de synspunkter, der blev fremlagt af deltagerne i de to høringer, men er frem for alt et resultat af de overvejelser, som ØSU's medlemmer har bidraget med under udarbejdelsen af udtalelsen. ØSU gør sig hverken illusioner om at have sat milepæle eller have opstillet sikre prognoser. På et marked, der domineres af en lang række ydre faktorer, som er uden for regeringernes indflydelsessfære, er det bedst kun at fastlægge fleksible og realistiske principper, som til enhver tid kan tilpasses de givne forhold.

2. Euroens indflydelse på den frie etableringsret

2.1. Forbindelsen mellem den frie etableringsret, der allerede er stadfæstet i traktaten, og den fælles valuta kan ved første øjekast forekomme meget spinkel. Forskellige økonomiske aktører mener imidlertid, at euroen kan influere på beslutninger om virksomhedsudflytninger, virksomhedsopkøb, koncentrationer og fusioner.

2.2. Når det bliver muligt direkte at sammenligne omkostninger og priser (et emne, der behandles mere indgående i det følgende), og såvel vekselkursrisikoen som udsvingene i valutaernes relative værdi bortfalder, bliver det noget lettere at foretage økonomiske beregninger med henblik på at vurdere, hvor det vil være optimalt at placere produktionen eller tjenesteydelserne. Naturligvis er euroen ikke den eneste faktor, der spiller ind, der er fortsat store forskelle fra land til land på områder som beskatning, arbejdskraftomkostninger, arbejdskraftudbud og - i nogle tilfælde - støttetiltag.

2.3. Især små og mellemstore virksomheder mener, at den nye valuta vil give dem mulighed for at etablere sekundære produktionssteder (omend der i nogle tilfælde ville være tale om en egentlig udflytning af hovedaktiviteterne) i lande, hvor ovennævnte vilkår er gunstigere end i deres hjemland. For de lande, der allerede har mere fordelagtige vilkår på områder som beskatning, arbejdskraftomkostninger og arbejdskraftudbud, vil den fælles valuta med andre ord blive et afgørende middel til at tiltrække nye virksomheder.

2.4. Udflytningen til tredjelande synes ikke at blive styrket af euroens vedtagelse, faktisk kan det modsatte blive tilfældet, hvis krisen i Asien bliver langvarig, så et »euroområde« med en betryggende stabilitet bliver mere attraktivt. Hvis landene i Central- og Østeuropa indfører euroen som referencevaluta, vil det sandsynligvis indgå som en positiv evalueringsfaktor for de virksomheder, der overvejer at etablere sig i området. Man må imidlertid ikke glemme, at landenes politiske og økonomiske stabilitet vejer betydeligt tungere, når det kommer til den endelige beslutningstagning.

2.5. Med hensyn til virksomhedsovertagelser, fusioner eller opkøb af aktier vil euroen spille en betydelig rolle i virksomhedernes vurderinger, især hvis euroen - som det må forventes - fremmer en harmonisering af reglerne for regnskaber, årsopgørelser samt intern og ekstern revision. Andre aspekter af vurderingen, som afhænger af de elementer, der er omtalt i punkt 2.2 og 2.3 vil være uændrede.

2.5.1. Der er flere faktorer, der hæmmer en rationel udflytning og en bedre investeringsallokering, men skævhederne mellem de forskellige landes nationale skattelovgivninger springer straks i øjnene. Det er måske det klareste vidnesbyrd om en svaghed i den struktur, EU har antaget: nok er der en fælles monetær ledelse, men der mangler en fælles finans- og skattepolitisk linje. Det skal ikke opfattes som en kritik, men som en ren og skær konstatering. Selv om man må acceptere, at der er flere politiske linjer, er og bliver det et faktum, at skatteharmonisering er et emne af afgørende betydning, hvis vi vil drage størst mulig nytte af euroens vedtagelse.

3. Euroens indflydelse på konkurrencen

3.1. Euroen vil nok ikke kun blive anvendt af de lande, der deltager i Den Monetære Union. Det er sandsynligt, at eks- og importører i de andre EU-lande, størstedelen af de central- og østeuropæiske lande og en række andre tredjelande vil vælge euroen som fakturerings- og betalingsvaluta, i hvert fald i samhandelen med deltagerlande og lande med en ustabil valuta, idet euroen da træder i dollarens sted. Alt vil naturligvis afhænge af euroens stabilitet og den grad af tillid, den nyder i andre lande. Når der ses bort fra de monetære aspekter, der falder uden for rammerne af denne udtalelse, vil det første og mest iøjnefaldende resultat af euroens »globalisering« være, at den muliggør en direkte sammenligning af omkostninger og priser, som ikke lader sig gøre med de nuværende mange valutaer, de svingende kurser og - ikke at forglemme - den manglende standardisering, der gør sig stærkt mærkbar i visse sektorer.

3.2. Denne sammenlignelighed - og dermed gennemsigtigheden i udbudet af varer og tjenesteydelser - vil i høj grad øge konkurrencen, fordi virksomhederne og forbrugerne bliver i stand til at foretage deres valg på et mere velinformeret grundlag. Det har indlysende fordele for køberne, men det er ikke sikkert, at virksomhederne generelt - og især de små og mellemstore virksomheder - allerede har gjort sig overvejelser om, hvordan prisernes sammenlignelighed vil påvirke deres aktiviteter.

3.3. Spørgsmålet om faktorernes sammenlignelighed er nemt at forstå. Det er imidlertid kun et enkelt element i et langt mere omfattende og kompliceret hele, der omfatter:

- den rivende udvikling inden for elektronisk handel via Internettet, som gør det betydeligt lettere at købe og betale varer og tjenesteydelser og i høj grad øger købernes valgmuligheder;

- indførelsen af internationale betalingssystemer, som åbner mulighed for hurtige og sikre valutaoverførsler med færre og færre omkostninger;

- det drastiske fald i kommunikationsomkostningerne og »edb-kulturens« voksende udbredelse blandt små og mellemstore virksomheder og forbrugere;

- en stadig mere effektiv og hurtigere - samt billigere - transport af varige forbrugsgoder, som i stigende grad gør det interessant at købe varer af producenter i fjerntliggende lande.

3.4. I den forbindelse føjer euroen en yderligere - og ikke uvæsentlig - faktor til en udvikling, som progressivt vil mindske lokaliseringsfaktorens betydning, såvel på produktions- og distributionssiden som når det gælder indflydelsessfæren. Det må derfor forventes, at de traditionelle »markedsnicher« og oligopolistiske stillinger må vige pladsen for et mere konkurrencepræget marked, som gør op med virksomheder, der er mindre effektive, eller som størrelsesmæssigt ikke er gearede til at klare konfrontationen med virksomheder, der har en større gennemtrængningskraft på markedet.

3.5. Hvis denne udviklingsprognose holder stik - i det mindste tendentielt - vil det uvægerligt anspore til oprettelse af større virksomhedsenheder. Den finansielle sektor, der som den første mærker euroens indflydelse (samtidig med en række andre faktorer, naturligvis), vil blive fulgt af hele markedet. Vinderen vil i første række være forbrugeren, der kommer til at nyde godt af lavere priser, af bedre produkter og tjenesteydelser og af øget gennemsigtighed på markedet. Det er imidlertid nødvendigt at vurdere, hvordan en udvikling i retning af større virksomheder vil påvirke beskæftigelsen. Det er faktisk muligt, at en sådan proces ikke vil gå hånd i hånd med skabelse af nye arbejdspladser, eller at der i værste fald bliver tale om en nedgang i beskæftigelsen. Det kan også tænkes, at der på mellemlangt sigt opstår nye oligopoler på et marked, der domineres af tendentielt stadig større virksomheder; dette aspekt bør Kommissionen holde et vågent øje med.

3.6. Mange små og mellemstore virksomheder, der udelukkende opererer på lokale markeder, synes ikke at have dannet sig noget helhedsbillede af alle disse elementer og deres konsekvenser. Efter deres opfattelse vil muligheden for at sammenligne priser i forskellige lande ikke få nogen direkte indflydelse på de markeder, de opererer på, når der ses bort fra grænseområder - hvor det i øvrigt allerede i nogen tid har været muligt at sammenligne priserne til trods for valutaerne, i nogle tilfælde med store konsekvenser for handelens lokalisering. Denne holdning kan måske nok forsvares i tilfælde, hvor aktiviteterne kræver de små og mellemstore virksomheders fysiske tilstedeværelse (bilværksteder, vedligeholdelsesservice osv.), men den vil være direkte ødelæggende for fremstillings-, distributions- og tjenesteydelsesvirksomheder, idet de nye udviklingstendenser vil gøre enhver forestilling om »områdekontrol« fuldstændig illusorisk.

3.6.1. Efter ØSU's mening er det nødvendigt at fremme en virksomhedskultur blandt små og mellemstore virksomheder, idet de gøres bevidste om, at man må lægge nye strategier for at klare sig i en global kontekst, der må forventes at udvikle sig meget hurtigt i de kommende år. Producenternes fodfæste på de lokale markeder, der i dag bygger på forbrugernes relativt ringe mobilitet, må forventes at blive svækket af de nye former for elektronisk handel og mulighederne for at betale i en fælles europæisk valuta.

3.7. Heller ikke for de store virksomheder, der opererer på de internationale markeder, vil euroens indførelse være uden konsekvenser. Prissammenligneligheden vil sætte yderligere fokus på en faktor, som allerede i dag er indlysende for enhver: prisniveauet varierer fra land til land inden for EU. Prisforskellene kan naturligvis forklares på baggrund af en lang række faktorer, som kun i ringe grad påvirkes af reglerne på det indre marked: de forskellige lande adskiller sig indbyrdes med hensyn til leveomkostninger, sociale sikringsordninger, beskatningsvilkår, størrelse og markedsstruktur. Enhedsmarkedet vil med tiden skabe større konvergens i disse vilkår, men helt ensartede vil de ikke blive.

3.8. Der er imidlertid også prisforskelle på ellers identiske eller ækvivalente markeder, forskelle som ikke lader sig forklare med, at forskellige lande har forskellige markedsvilkår. På automobilmarkedet for eksempel viser undersøgelser, der er gennemført af forbrugerorganisationer og Kommissionen, at der i visse tilfælde er mærkbare, ja nærmest astronomiske forskelle. Det gælder for eksempel en type personbiler, som i Storbritannien sælges til en pris, der ligger 44 % over prisen i Holland eller Portugal. Eftersom prisdannelsen på et marked med fri konkurrence ikke kan dikteres, findes der givet tilfælde, hvor indførelsen af euroen kan gøre det nødvendigt at undersøge potentielle krænkelser af bestemmelserne i artikel 85 og 86 i EF-traktaten.

3.9. Når der ses bort fra de tilfælde, hvor Kommissionen kan blive nødt til at gribe ind, skulle markedskræfterne generelt udfolde sig frit inden for de objektive rammer, der skabes af de forskellige vilkår i de enkelte lande. Muligheden for at foretage direkte prissammenligninger og for at købe på et globalt europæisk marked vil bidrage til at moderere prisforskellene og dermed til at øge konkurrencen.

4. Euroens indflydelse på konkurrenceevnen

4.1. Spørgsmålet om den interne konkurrenceevne er behandlet implicit i det foregående punkt. En skærpet konkurrence skulle således tilskynde alle økonomiske aktører til at forbedre deres effektivitet og operere med stadig mere konkurrencedygtige omkostninger. Det er langt mere kompliceret at analysere den eksterne konkurrenceevne, altså Europas stilling i forhold til den øvrige verden, og en sådan analyse ville kræve inddragelse af faktorer, som falder uden for rammerne af denne udtalelse. ØSU vil derfor begrænse sig til at se på euroens indførelse, velvidende at den blot er én af mange konkurrenceevneparametre.

4.2. Når vekselkursrisikoen og omkostningerne til dækning heraf samt transaktionsomkostningerne bortfalder internt i euroområdet, skulle det i sig selv medføre en omkostningsnedgang, som efter Kommissionens skøn skulle beløbe sig til mellem 1/2 og 1 % af de samlede omkostninger. Hertil kommer, at den korte rente i nogle lande skulle blive lavere, end det i dag er tilfældet for deres respektive valutaer. Den største konkurrencefordel vil dog nok kunne tilskrives en helt anden faktor, nemlig valget af euro som reference- og faktureringsvaluta som følge af dens stabilitet og internationale anseelse. Amerikanernes fordel på dette område er indlysende og velkendt. Euroen bør med tiden opnå samme vægt og anseelse. Der er imidlertid ikke tale om en »krig« mod dollaren. De to valutaer har - efter alle stjernetegn at dømme - forskellige indflydelsessfærer, som udmærket kan eksistere side om side i en sund monetær »konkurrence«.

4.3. Eftersom den globale konkurrence forventes at tiltage, kan vi komme til at opleve mere eller mindre massive udflytninger af tredjelandevirksomheder til euroområdet med en øget konkurrence til følge. Selv om forskellige europæiske anførere kan betragte det som en ny trussel, bør det retteligen betragtes som en positiv udvikling, der bringer nye investeringer og øger beskæftigelsen.

4.4. Alt i alt skulle den øgede konkurrence som følge af euroen føre til en rationalisering af produktions-, distributions- og tjenesteydelsesstrukturerne, og en sådan proces kan ikke finde sted uden nedlæggelse af virksomheder med en marginal konkurrenceevne. Det vil være en vanskelig opgave for myndighederne at sikre, at markedsreglerne ikke forvrides, fordi der gribes ind for at redde sådanne virksomheder, og at forene dette krav med kravet om ikke at ofre beskæftigelsen.

5. Euroens indflydelse på beskæftigelsen

5.1. Hvorvidt, hvordan og i hvilket omfang euroen vil indvirke på beskæftigelsen er et spørgsmål, der diskuteres livligt, og holdningerne afspejler problemets politiske og sociale aspekter. ØSU, der allerede har afgivet en udtalelse om dette emne (), begrænser sig i nærværende udtalelse til at behandle - i øvrigt allerede velkendte - forhold vedrørende euroens konkrete indflydelse på beskæftigelsen forstået som et aspekt af det indre marked.

5.2. Den eneste sektor, der direkte mærker konsekvenserne af euroens indførelse, er naturligvis finanssektoren, især banksektoren. En mærkbar andel af bankernes omsætning hidrører fra formidling af forskellige valutaer og dækning af vekselkursrisici. Den dermed forbundne indtægt er proportionel med de internationale aktiviteters andel af de samlede aktiviteter. For de store bankers vedkommende udgør disse indtægter normalt en betydelig andel af årsresultatet. Når elleve valutaer smeltes sammen til én valuta, vil det afspejle sig kraftigt i nettoindtjeningen, og ser vi på beskæftigelsen, kan der ikke herske tvivl om, at en reduktion i antallet og omfanget af operationer - på kort sigt - modsvares af et fald i arbejdskraftbehovet. ØSU finder det derfor stærkt påkrævet, at der træffes ledsageforanstaltninger for at skabe nye beskæftigelsesmuligheder for de arbejdstagere, der rammes. I enkelte medlemsstater er der truffet meget vellykkede foranstaltninger.

5.3. Det er for øjeblikket uvist, om banksektoren som helhed kan absorbere dette overskud af arbejdskraft gennem omskolinger og en aktivitetstilvækst i andre sektorer, og om den på mellemlangt sigt vil formå at kompensere ved at tage nye aktiviteter op. Meget afhænger af den europæiske banksektors evne til at klare sig i konkurrencen med banker fra tredjelande.

5.4. For alle andre aktiviteters vedkommende skal euroens indflydelse på beskæftigelsen vurderes i lyset af, at den fælles valuta spiller en rolle for den økonomiske stabilitet, den internationale konkurrenceevne, den økonomiske konvergens og roen på arbejdsmarkedet. Man må dog ikke glemme at tage højde for eksterne faktorer, der er særdeles vigtige i en kontekst med tiltagende globalisering og indbyrdes afhængighed, f.eks. konjunkturerne i den øvrige verden, den politiske usikkerhed og presset på arbejdsmarkedet som følge af indvandring fra tredjelande og EU's kommende udvidelser.

5.5. Med hensyn til beskæftigelsespolitikken er der ingen tvivl om, at kravet om overholdelse af de regler, der er indført med stabilitets- og vækstpagten, implicit begrænser de nationale regeringers muligheder for at foretage offentlige investeringer, som sigter mod at øge beskæftigelsen. Det vil derfor primært være op til den private sektor at skabe nye arbejdspladser ved at føre en investeringspolitik, der er afstemt efter væksten. En sådan politik kan i øvrigt ikke føres uden passende skatteforanstaltninger og et gunstigt arbejdsmarkedsklima. Der stilles således krav om et kollektivt ansvar - og et snævert samarbejde - mellem de offentlige myndigheder, virksomhederne og fagforeningerne.

6. Konklusioner

6.1. ØSU's høringer har (med de forbehold, der er taget med hensyn til undersøgelsens repræsentativitet) givet et beroligende resultat: euroen opfattes som en samhørighedsfaktor i Europa og som et troværdigt instrument i samspillet med den øvrige verden. Sådan ser dagens forventninger ud, og regeringerne, arbejdsmarkedets parter og borgerne skal nu i fællesskab sørge for, at disse forventninger indfries.

6.2. Man skal imidlertid holde sig for øje, at forholdene ikke vil udvikle sig på samme måde i de forskellige EU-lande, selv om udviklingen vil tendere mod at konvergere på mellemlang og lang sigt. Man må derfor ikke forvente, at alle forskelle vil forsvinde som dug for solen, og at det indre marked med ét vil opnå den højeste grad af fuldkommenhed. Det er heller ikke tænkeligt, at euroen i sig selv skulle løse problemerne med harmoniseringen af skattesystemerne og standardiseringen, arbejdskraftens og virksomhedernes mobilitet og lønsammenligneligheden. Disse problemer er helt uafhængige af den fælles valuta, men om ikke andet vil euroen kaste et klarere lys på problemerne og skærpe bevidstheden om, at de må og skal løses.

Bruxelles, den 9. september 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Jf. ØSU's udtalelse om »Beskæftigelsen og euroen«.