Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Forberedelse af WTO's 5. ministerkonference"

(2003/C 234/23)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 18. juli 2002 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 29 at udarbejde en udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Bruno Vever til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 24. juni 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 401. plenarforsamling den 16. og 17. juli 2003, mødet den 17. juli, følgende udtalelse med 46 stemmer for, 2 imod og 26 hverken for eller imod.

1. Resumé

1.1. WTO's 5. ministerkonference, der afholdes den 10.-14. september 2003 i Cancun i Mexico, er en vigtig etape midtvejs i gennemførelsen af Dohas udviklingsdagsorden. Den vil bidrage afgørende til gennemførelsen af forhandlingerne inden udgangen af 2004, som ikke bør munde ud i en simpel indførelse af en "laveste fællesnævner" for WTO-medlemsstaterne, men i etableringen af en holdbar konsensus af det nødvendige format. Som situationen ser ud nu, er konferencens succes en afgørende forudsætning for at:

- sætte skub i den økonomiske vækst, der siden Doha-konferencen er aftaget betydeligt,

- genoprette investorernes tillid, der er svækket af den vedvarende børs- og finanskrise,

- rette op på det generelle klima, der fortsat er præget af uro med hensyn til den internationale sikkerhed og kampen mod terrorismen,

- sikre et bedre helhedsbillede af udfordringerne og mulighederne ved den økonomiske liberalisering og udviklingen, der rækker ud over de tekniske og punktuelle forhandlingsstrategier,

- støtte udviklingslandene mere effektivt, eftersom de økonomiske, budgetmæssige og sociale problemer fortsat er blevet forværret i flere af disse lande.

1.2. I opløbet til konferencen tegner sig et noget broget billede: medlemsstaterne har deltaget aktivt i forberedelserne, og visse af de i Doha-dagsordenen fastsatte mellemetaper har ført til fremlæggelsen af en række arbejdsprogrammer (jf. differentieret behandling og gennemførelse), men andre er blevet forsømt (jf. sundhed og intellektuel ejendomsret). Forsinkelserne har været med til at spænde ben for den oprindelige plan om gennem gensidige indrømmelser at skabe balance mellem de tre store forhandlingstemaer (tjenesteydelser, varer og landbrug) i begyndelsen af 2003. De forskellige holdninger til en lang række emner ligger af den grund fortsat alt for langt fra hinanden.

1.3. For at der med Cancun-konferencen kan pustes nyt og afgørende liv i forhandlingerne, er det nødvendigt, at alle - underbygget af konsekvensanalyser og proportionalitetstests - gives en følelse af, at der i adgangen til markederne opnås en generel og dynamisk balance. Dette kræver blandt andet:

- en gradvis liberalisering af tjenesteydelserne, dog holdes offentlige tjenesteydelser fortsat uden for forhandlingerne,

- en tilsvarende gradvis liberalisering af landbrugsmarkederne under vilkår, der er forenelige med de nuværende og planlagte foranstaltninger inden for rammerne af reformen af den fælles landbrugspolitik,

- en afbalanceret og rimelig ordning til nedsættelse af toldafgiften på industrivarer, der fjerner de ekstremt høje toldsatser og omfatter alle medlemsstater.

1.4. EØSU understreger endvidere, at det er vigtigt på konferencen at nå frem til:

- en væsentlig nedbringelse af de ikke-toldmæssige hindringer og ikke mindst større indsigt i offentlige indkøb,

- en aftale om direkte udenlandske investeringer som led i harmoniseringen af de forskellige bilaterale aftaler,

- bedre egnede og mere effektive foranstaltninger mod dumping og subsidieordninger,

- øget inddragelse af miljøhensyn, blandt andet gennem effektive effektindikatorer.

1.5. EØSU påpeger, at udvikling er et tema af central betydning for Doha-forhandlingernes succes, hvilket blandt andet forudsætter:

- reelle fremskridt med lanceringen af arbejdsprogrammet, som gennem en differentieret særbehandling af udviklingslandene skal fremme opfyldelsen af forpligtelserne,

- en klarere kategorisering af forholdene i de såkaldte udviklingslande, hvor der skelnes bedre mellem lande med et betydeligt efterslæb og lande med vækstøkonomi,

- en effektiv støtte til forbedring af den administrative kapacitet i de mindst udviklede udviklingslande.

1.6. EØSU minder desuden om, at det fortsat lægger stor vægt på, at der sker en forbedring af de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, som skal gå hånd i hånd med udviklingen. Selv om disse spørgsmål falder uden for forhandlingstemaerne på Doha-dagsordenen,

- støtter EØSU ILO's initiativer på området, herunder i gruppen på højt plan vedrørende globaliseringens sociale aspekter, og

- understreger, at det ville være hensigtsmæssigt at tildele ILO status som permanent observatør i WTO.

1.7. EØSU stiller sig fortsat positivt over for en forbedring af WTO-procedurerne som foreslået i udvalgets nylige udtalelse med titlen "For et WTO med et menneskeligt ansigt" og tilføjer, at der er behov for så vidt muligt at søge alternative løsninger til bilæggelse af tvister, uden at virksomheder og tredjepart dog rammes af sanktioner.

1.8. Endelig opfordrer EØSU de forskellige repræsentanter for det organiserede civilsamfund (iværksættere, erhvervs- og arbejdsmarkedsorganisationer, arbejdsmarkedets parter samt ngo'er) til at tage initiativ til at:

- deltage i oplysningskampagnerne om de udfordringer, som Doha-dagsordenen indebærer,

- tilrettelægge internationale møder på tværfagligt og sektormæssigt plan,

- gennem analyser, forslag og deltagelse bidrage til en global bæredygtig udvikling.

1.9. EØSU vil bidrage til disse initiativer og fremlægger inden afslutningen af Doha-runden i slutningen af 2004 konkrete forslag til fremme af deltagelsesdemokratiet, således at det organiserede civilsamfund inddrages i WTO's aktiviteter. Det skal bygge på drøftelser med udvalgets partnere i EU og tredjelande.

2. Perspektiverne for udviklingsplanen fra Doha

2.1. Den 4. ministerkonference i Doha fra den 9. til den 14. november 2001 blev afsluttet med en ministererklæring, der dannede optakten til et arbejdsprogram, der skal være afsluttet senest 1. januar 2005. Den 5. ministerkonference i Cancun (Mexico), der afholdes den 10.-14. september 2003, er en vigtig etape midtvejs i dette program. Ved den lejlighed afgøres det, om det er muligt at fortsætte de nuværende forhandlinger og lancere Singapore-pakken. Der er således tale om et reelt nåleøje i forhandlingerne.

2.2. I ministererklæringen fra Doha søger man i et enkelt instrument at samle de mange anmodninger fra stater (eller landegrupper), som ønsker, at WTO's arbejde skal i vidt forskellige retninger. Der skal dog opnås enighed om, at det vigtigste emne i denne tekst er udvikling, hvilket er blevet krævet af en gruppe af lande, nemlig udviklingslandene, herunder navnlig de mindst udviklede lande. Dette emne er blevet tillagt endnu større vægt siden konferencerne i Monterrey og Johannesburg, hvor globaliseringens udviklingsmæssige dimension blev sat yderligere i fokus.

2.3. Der er dog en tendens til, at emnet tolkes på mere eller mindre acceptable måder af de andre medlemmer og grupperinger af medlemsstater såsom de industrialiserede lande.

2.3.1. For det første kan der være tale om en genforhandling af alle eller enkelte af de emner, der blev vedtaget på den foregående Uruguay-runde, eftersom disse forhandlinger skulle have vist sig at være ufordelagtige for udviklingslandene.

2.3.2. For det andet kan det dreje sig om teknisk bistand og samarbejde samt en styrkelse af udviklingslandendes administrative kompetencer med henblik på at hjælpe dem med at overholde de forpligtelser, WTO pålægger dem.

2.3.3. For det tredje kan der være tale om en differentieret særbehandling eller sagt på en anden måde om asymmetriske forpligtelser i forbindelse med de områder, der blev behandlet på Dohas udviklingsdagsorden (DDA), herunder først og fremmest adgangen til markederne for forarbejdede produkter, landbrugsvarer og tjenesteydelser samt ikke mindst de gamle regler og normer (som skal forbedres) og de nye (investeringer, konkurrence osv.).

2.4. Ud over kravene fra udviklingslandene skal Doha-dagsordenen også tilgodese de væsentligste krav fra andre kategorier af lande:

2.4.1. Markedsadgang for landbrugs- og industriprodukter samt tjenesteydelser (USA - Cairns - EU, uden at udviklingslandene af den grund udelukkes fra denne problemstilling);

2.4.2. Nye regler for international handel og finansielle overførsler (gældende for EU, men også for en del andre stater, som det blev tydeliggjort i ministererklæringen fra Tokyo i februar 2003);

2.4.3. Hensyntagen til den dimension, der ikke er omfattet af den internationale samhandel, jf. miljø (EU og civilsamfundene).

2.5. I bestræbelserne på at tilfredsstille alle disse, om ikke modstridende så i det mindste heterogene krav, er der blevet fastlagt en lang række mødeterminer:

2.5.1. slutningen af 2002: gennemførelse og folkesundhed i forbindelse med intellektuel ejendomsret;

2.5.2. foråret 2003: de forskellige markedsadgange;

2.5.3. september 2003: ministerkonference i Cancun (Mexico), konsensusdannelse i forhandlingen om Singapore-emnerne (investering, konkurrence, lettelse af samhandlen og offentlige indkøb) indledes.

2.6. I sine tidligere udtalelser(1) har EØSU uophørligt talt til fordel for en balanceret tilgang til de forhandlinger, der føres i WTO-regi. Fra nu af og frem til konferencen i Cancun er det EØSU's opgave at gøre forhandlerne opmærksomme på udvalgets ønske om en på en gang generel og specifik ligevægt i forhandlingerne, hvor der tages hensyn til:

2.6.1. de forskellige parters præferencer;

2.6.2. de forskellige medlemskategoriers interesser, herunder navnlig de mindst udviklede lande og de egentlige udviklingslande;

2.6.3. forbedringerne af de handelsmæssige og finansielle forbindelser, der er ønskelig ikke blot mellem Nord og Syd, men i endnu højere grad mellem Syd og Syd.

2.7. Den nuværende situation, præget af usikkerhed, regionale økonomiske og finansielle kriser og nedgang i handelen og udenlandske investeringer, nødvendiggør mere end nogensinde før en stabilisering af det internationale miljø. Disse problemstillinger er i fokus på konferencen i Cancun.

2.8. På konferencerne i Doha, Monterrey og Johannesburg er det endvidere på ny blevet understreget, at det er nødvendigt at tage hensyn til udviklingen, hvis bæredygtighed og sociale dimension har største aktualitet. Der skal også foretages en bedre måling af udviklingen og de fremskridt, der er gjort på området, hvilket uden tvivl er blevet forsømt siden Doha-konferencen. Evalueringen kan ske inden for rammerne af såvel WTO som en anden international institution. Med disse centrale udviklingsmål for øje, er det derfor vigtigt at afslutte Doha-runden og sætte sig ud over de skel, der er mellem staternes, ofte kortsigtede, interessekonflikter, for bedre at kunne tage hensyn til de forskellige parters langsigtede interesser.

2.9. Dette forudsætter indrømmelser og kompromiser. Den Europæiske Union forsvarer i forhandlingerne med WTO

- ikke blot sin økonomiske vækst, sine offensive strategier til erobring af internationale markeder, sin teknologiske udvikling, forbrugerbeskyttelse og EU-borgernes beskæftigelse,

- men i endnu højere grad en bæredygtig udviklingsproces, der tager højde for de berettigede krav fra udviklingslandene og industrilandene, og især fra deres civile samfund.

2.10. Den ramme, der her er defineret i forbindelse med WTO - hvor afbalanceret den end måtte være - lever uden tvivl ikke op til de forskellige parters berettigede forventninger. Det gælder derfor om parallelt hermed at fortsætte arbejdet i anden international sammenhæng såsom de internationale finansinstitutter, FN's udviklingsprogram og ILO for at finde løsninger på en række grundlæggende problemer, som berører miljø, leve- og arbejdsvilkår og kampen mod underudvikling. Derfor foreslår EU en fremgangsmåde, som indebærer, at man inden for hvert forhandlingsområde finder en middelvej, som samler så mange af WTO's medlemmer som muligt samt satser betydeligt mere på udvikling.

2.11. Den Europæiske Union bør også i den forbindelse være drivkraften bag disse foranstaltninger og eventuelt sætte et eksempel for de andre lande. De nuværende internationale politiske spændinger gør en sådan proces uundværlig. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg bør afstikke de overordnede retningslinjer for beslutningstagerne på nationalt, fællesskabs- og internationalt plan.

2.12. For at sikre en vellykket gennemførelse af Doha-dagsordenen, er det under de nuværende omstændigheder vigtigt, at der på konferencen i Cancun opnås gode resultater, da der er behov for at:

- sætte skub i den internationale økonomiske vækst, der siden Doha-konferencen er aftaget betydeligt,

- genoprette investorernes tillid, der er kraftigt svækket af den vedvarende børs- og finanskrise,

- rette op på det generelle klima, der siden attentaterne den 11. september 2001 fortsat er præget af bekymringer med hensyn til international sikkerhed og bekæmpelse af terrorisme,

- sikre et mere klart helhedsbillede af den økonomiske liberalisering og udviklingen, der rækker ud over de tekniske og punktuelle forhandlingsstrategier,

- bidrage mere til udviklingen, eftersom den økonomiske, budgetmæssige og sociale situation fortsat er blevet forværret i flere af udviklingslandene.

3. Situationsberetning forud for ministerkonferencen i Cancun

3.1. 2003 bliver et afgørende år for forhandlingsrundens succes.

3.1.1. Det forberedende arbejde har indtil videre fundet sted på rimelige betingelser og med medlemsstaternes relativt aktive deltagelse. Doha-programmet vækker således en åbenbar interesse hos så forskellige aktører som Kina, Brasilien, Indien, Afrika og AVS-landene og naturligvis også fra USA selv. Endvidere har formændene for de forskellige forhandlingsudvalg modtaget et betydeligt antal bidrag, som vil give dem mulighed for på det rette tidspunkt at udarbejde samlede forhandlingstekster.

3.1.1.1. Efter at have fået et klart mandat - Trade Promotion Authority - fra den amerikanske kongres, har USA på en ofte ambitiøs måde gjort opmærksom på sit eget syn på såvel den offensive metode (markedsadgangen) som den defensive metode (de forskellige handelspolitiske instrumenter);

3.1.1.2. Folkerepublikken Kina, Brasilien og Indien spiller en yderst vigtig rolle inden for alle områder af forhandlingerne, idet disse lande oftest repræsenterer vækstlandenes og udviklingslandenes interesser, der let forveksles.

3.1.1.3. De afrikanske lande og AVS-landenes rolle er blevet styrket i forhold til den foregående forhandlingsrunde, og disse lande betoner en række emner, som ligger dem særligt på sinde: gennemførelse, differentieret særbehandling, livsvigtig medicin og markedsadgange.

3.1.1.4. Generelt er udviklingslandenes aktive deltagelse i Doha-forhandlingsrunden på ingen måde udtryk for absolut enighed: De kan selektivt støtte visse emner, der er vigtige for industrilandene, og derved bidrage til at løse op for situationen. I forbindelse med andre punkter i forhandlingerne kan de så forlange at få noget til gengæld, f.eks. med hensyn til international handel med tjenesteydelser og offentlige indkøb kontra en beskyttelsesklausul.

3.1.1.5. Andre mere klassiske emner er ligeledes genstand for hårde forhandlinger: landbrug - som fremstår som en hovedhjørnesten i Doha-dagsordenen - toldafgifter og antidumping.

3.1.2. Der er dog stadig en række emner, som kan føre til, at forhandlingerne strander, hvis medlemmerne ikke deltager aktivt. Det drejer sig eksempelvis om indsigten i offentlige indkøb og mere generelt om de såkaldte Singapore-emner (investering, konkurrence, lettelse af samhandlen samt offentlige indkøb).

3.1.3. Flertydigheden i Doha-kompromiset vil uvægerligt blive synlig i løbet af året og kræve løsninger, mens problemerne så at sige stadig er varme og helst inden Cancun-konferencen, men det kan ikke udelukkes, at hele konferencens dagsorden helliges disse problemer. I så fald får Cancun-konferencen karakter af at være en omarbejdning af Doha-aftalen. På indeværende tidspunkt er der således et bredt spektrum af holdninger, som ligger alt for langt fra hinanden og fra den gyldne middelvej, som Doha-aftalen syntes at afstikke på følgende områder:

- landbrug,

- markedsadgangen for varer,

- gennemførelsesforanstaltninger (til fordel for udviklingslandene),

- de handelspolitiske instrumenter,

- de såkaldte Singapore-emner.

3.2. Det ser for øjeblikket ud, som om medlemmerne spiller højt spil vedrørende de emner, som ligger dem særligt på sinde, hvilket forsinker de aftalte tidsfrister.

3.2.1. Således kunne en vigtig frist december 2002 ikke overholdes. Det var blevet aftalt, at udviklingslandene og de mindst udviklede lande inden udgangen af december 2002 skulle have opfyldt deres grundlæggende krav vedrørende:

- livsvigtig medicin og intellektuel ejendomsret,

- gennemførelsesforanstaltninger, dvs. godkendelse af løsninger, der er tilpasset disse landes udviklingsniveau inden for omkring hundrede punkter.

3.2.2. I det første tilfælde har USA indtaget en afvisende holdning, som har gjort det umuligt at nå frem til en afbalanceret løsning. Det virker desuden, som om de modstridende parter har villet overbyde hinanden og forhale det tidspunkt, hvor de forskellige parter ville kunne gives eventuelle indrømmelser på de bedst mulige vilkår.

3.2.3. I det andet tilfælde har man foreslået et arbejdsprogram for differentieret særbehandling, som indeholder over hundrede forslag.

3.2.4. Ved at forhale behandlingen af sundhedsspørgsmålene har man modarbejdet de planer, som de ansvarlige for ministerkonferencen i Doha havde om at fremlægge definitionen af vilkårene for forhandlingerne om de tre markedsadgangsspørgsmål (kapital, tjenesteydelser og varer) på praktisk talt samme tidspunkt, nemlig i foråret 2003, med henblik på at afbalancere værdien af de samlede indrømmelser.

3.2.5. Det er dog tydeligt for enhver, at forhandlingssituationen for disse tre kategorier ser forskellig ud:

- når det gælder tjenesteydelser, har de øvrige parter ikke foreslået nogen reel modydelse til EU's tilbud,

- når det gælder varer, er en middelvej tænkelig på basis af en kombineret samlet pakke af alle produkter / alle lande, eventuelt efterjusteret gennem supplerende sektorielle forhandlinger og eventuelt ved tilbud og krav; Girard-forslaget går i denne retning, men den asymmetriske opretholdelse af et bæredygtigt og højt beskyttelsesniveau for bestemte udviklingslande giver problemer,

- når det gælder landbruget, er der sket visse fremskridt i forhandlingerne, men markedsadgangen rejser de fleste problemer; Harbinson-forslaget opfylder ikke tilstrækkeligt de forskellige landes krav til at kunne danne grundlag for enighed.

3.2.6. Dette medfører uundgåeligt en forsinkelse af den samlede forhandlingsproces, eftersom de medlemmer, der er utilfredse med landbrugspakken, i forventning om yderligere indrømmelser på dette område ophører med at give indrømmelser inden for området tjenesteydelser og/eller varer, og så længe EU ikke får sin vilje igennem, når det gælder tjenesteydelser, sker der ingen væsentlige fremskridt på landbrugsområdet.

3.3. Man kommer følgelig tilbage til nødvendigheden af at gøre Cancun-konferencen til en ny afgørende forhandlingsstart på et grundlag, der af alle parter kan betragtes som afbalanceret. En mere effektiv anvendelse af konsekvensanalyser og proportionalitetstests kan være nyttig.

4. Udvalgets henstillinger til ministerkonferencen

4.1. EØSU henviser i sine henstillinger blandt andet til debatterne under de to høringer om forberedelsen af Cancun-konferencen, som udvalget afholdt den 9. april og den 26. maj med repræsentanter for europæiske erhvervs- og arbejdsmarkedsorganisationer og ngo'er. Under præsentationen af sine henstillinger understregede EØSU, at WTO fortsat skal indtage en central rolle i den langsigtede styring på verdensplan af de internationale økonomiske forbindelser, da organisationen fremmer den bæredygtige udvikling.

4.2. Doha-programmet for udvikling vil, som det også var tilfældet med Uruguay-runden, ikke give resultater uden en fælles forpligtelse ("single undertaking"), som alle deltagerne skal tage hensyn til. Dette princip er ikke til at komme uden om, hvis man ønsker succes med forhandlingerne. En fælles fremgangsmåde for alle de behandlede sager vil ligeledes give mulighed for at opnå ligevægt i alle forhandlingsspørgsmålene.

Ligevægt i markedsadgangen

4.3. Siden Uruguay-runden har WTO anlagt et helhedssyn på åbningen af markederne og på handelsreguleringer. Hvis man foretager en langsigtet analyse af organisationens arbejde, bliver det tydeligt, at WTO arbejder i retning af en samlet vision for handelen. Denne vision indebærer næsten identiske regler for handel med varer, med tjenesteydelser og med landbrugsprodukter, hvor der blot anføres et minimum af særlige karakteristika for hver af disse kategorier. Det er netop deri det største politiske problem for Doha-dagsordenen ligger, idet flere med rette ønsker at bevare disse særbestemmelser, der er betinget af staternes kulturelle traditioner. EØSU anbefaler derfor, at WTO tager højde for disse betragtninger.

4.3.1. Det drejer sig først og fremmest om tjenesteydelser, hvis behandling kræver en stadig større grad af liberalisering, hvormed der på én gang tages højde for:

- kapaciteten hos importlandene eller hos de stater, der modtager udenlandske investeringer,

- behovet for udvikling, som åbningen af det internationale marked for tjenesteydelser i høj grad kan bidrage til at opfylde,

- servicevirksomhedernes behov for at ekspandere internationalt (eksport, investeringer og forflyttelse af personale),

- vanskeligheder, der pludseligt kan opstå inden for en given sektor i en WTO-medlemsstat,

- spørgsmål vedrørende midlertidig levering af tjenesteydelser i en anden WTO-medlemsstat ("Modus 4"); spørgsmålene er allerede omfattet af de fælles bestemmelser for det indre marked, og EØSU er ved at behandle dem i en særskilt sonderende udtalelse efter anmodning fra Kommissionen,

- sikkerhedsaspekter, bekæmpelse af terrorisme og hvidvaskning af penge i forbindelse med finansielle tjenesteydelser,

- nødvendigheden af fortsat at holde offentlige tjenesteydelser uden for forhandlingerne i overensstemmelse med det mandat, som WTO-medlemsstaterne er blevet enige om. Dette bør dog ikke afholde EU fra at fuldføre arbejdet med at åbne disse markeder internt i EU og undersøge muligheden for på længere sigt - og på særligt relevante områder - at give visse offentlige tjenesteydelser en reel europæisk dimension.

4.3.2. Hvad angår EU, er den offensive strategi dikteret af en allerede omfattende liberalisering af fællesmarkedet for tjenesteydelser (selv om man på flere områder fortsat er bagud med åbningen inden for EU's indre grænser trods det strategiske program, som Kommissionen de sidste to år har forsøgt at sætte skub i): de fremskridt, der allerede er gjort, gør det nødvendigt for de økonomiske aktører i EU, at der sker en åbning af markederne, især i industrilandene og overgangsøkonomierne, så vidt muligt på linje med den åbning, der er gennemført i EU.

4.3.3. Af indlysende årsager forbundet med konkurrencelighed og den endelige færdiggørelse af denne liberalisering, er det endvidere nødvendigt at fastlægge et regelsæt, som bygger på tilnærmelse af de nationale bestemmelser, konkurrence, investeringer, offentlige indkøb og eventuelle instrumenter til midlertidig og aftagende regulering af importen.

4.3.4. På grund af de kulturelle karakteristika i Europa, skal man ligeledes:

- afholde sig fra at åbne det fælles marked for udenlandske tjenesteydelser inden for de traditionelle offentlige tjenesteydelser,

- finde en fornuftig ordning for midlertidig flytning af fysiske personer, det vil sige uden at omgå EU's bestemmelser om indvandring.

4.4. Hvad angår landbruget, er det EØSU's opfattelse, at WTO skal fremme en vis liberalisering af markederne, men ikke:

- forcere den igangværende og planlagte udvikling med hensyn til reformen af den fælles landbrugspolitik,

- så tvivl om konkurrenceevnen i det europæiske landbrug, da EU som den største im- og eksportør bidrager betydeligt til at dække det globale fødevarebehov,

- kopiere den reform, som man forhandler om inden for rammerne af Doha-dagsordenen fra en model inspireret af lande, som indtager særstillinger i verden (Cairns: Australien og New Zealand),

- underkende behovet for at opretholde særskilte regler for landbruget, så landbrugets alsidige rolle kan bevares, og ligevægten på WTO-medlemsstaternes interne markeder sikres,

- undlade at tage hensyn til problemer af ikke-handelsmæssig karakter, når de handelsmæssige indrømmelser skal forhandles.

Der bør således i takt med, at flere og flere landbrugsmarkeder åbnes, stræbes efter en dynamisk ligevægt, hvor der tages hensyn til såvel udviklingslandenes behov for øget eksport som målsætningerne i reformen af EU's fælles landbrugspolitik. På den måde vil konkurrencen på verdensmarkedet tage til samtidig med, at man værner om den europæiske landbrugsmodel med et alsidigt landbrug.

4.4.1. Når den yderst rimelige målsætning om at fjerne de mest åbenbare handelsforvridninger er opnået inden for rimelige tidsfrister og under hensyntagen til disse politikkers politiske og sociale gennemførlighed i medlemsstaterne, er der behov for, at WTO indtager en holdning, der står i forhold til den bæredygtige, sociale, økonomiske og landbrugsmæssige udvikling.

4.4.2. WTO's opgave er tilstrækkelig ambitiøs, hvad angår de forvridende aspekter af visse landbrugspolitikker, til at organisationen kan koncentrere sig fuldt ud om at:

- gøre eksportvilkårene og alle støtteformer på området lige for alle,

- indføre en tidsplan og realistiske betingelser for adgang til markedet for landbrugsprodukter,

- vælge metoder til intern støtte, idet det dog skal understreges, at denne støtte ikke må føre til konkurrenceforvridninger på internationalt plan.

4.5. Hvad angår varer, vurderer EØSU, at der kan findes en løsning på interessekonflikterne mellem de forskellige involverede parter. Først og fremmest på grundlag af en kompromisløsning baseret på:

- en afbalanceret og rimelig ordning til nedsættelse af toldafgiften i alle medlemsstater,

- supplerende fremgangsmåder, der vil gøre det muligt at indføre særlige bestemmelser for følsomme sektorer, samt en gensidig åbning af markederne på dette område,

- lovgivning på en række af de områder, der er længst fremme, hvad angår liberalisering, og inden for hvilke det viser sig at være relevant at gå længere end formlen foreskriver, såfremt der ville kunne opnås en kritisk masse (f.eks. 80 % af verdenshandelen inden for eksempelvis kemi og medicin),

4.5.1. Udviklingslandenes situation kan anskues på flere måder:

- øget åbning af markederne i de nordlige lande,

- øget handel mellem landene i syd,

- garanti for præferencesystemernes beståen, hvilket vil gøre det lettere at indlede et Nord/Syd-samarbejde, som er særligt egnet til en fælles udvikling,

- forskellige koefficienter for nedsættelse af toldafgifterne for udviklingslandene og industrilandene, selv om et lignende system også kan indebære en række ulemper,

- eller eventuelt længere frister for gennemførelsen af disse nedsættelser.

4.5.2. Når det gælder EU, er fællesskabsindustriens internationale udvikling betinget af, at følgende krav opfyldes:

- fjernelse af de ekstremt høje toldsatser,

- en væsentlig forøgelse af konsolideringernes rækkevidde med henblik på at mindske afstanden mellem de konsoliderede satser og de anvendte satser samt for at give udviklingslandene mulighed for at opnå længere overgangsperioder.

4.5.3. EU og dens industri har desuden et presserende behov for, at antallet og rækkevidden af ikke-toldmæssige hindringer reduceres med alle tænkelige midler:

- forbedring af de eksisterende regler for ikke-toldmæssige hindringer,

- succesrige forhandlinger om indsigt i offentlige indkøb og handelslettelser,

- forhandlinger om pakker af tilbud og krav (eksportforbud, eksportafgifter, dobbelte priser, boykot af udenlandske produkter),

- kvantificering af disse foranstaltninger og reduktion af deres betydning, hvor det er muligt, i lighed med det, der sker for industritoldsatserne,

- liberalisering af produkter, der fremmer miljøudviklingen i såvel industrilandene som i udviklingslandene.

4.6. Historisk set er forbedringen af markedsadgangen WTO's vigtigste opgave, men alt peger nu i retning af, at organisationen i Genève skal supplere denne opgave med et regelsæt, der gør det muligt at stabilisere det internationale handelssystem, hvilket også vil gavne udviklingsprocessen.

4.6.1. En aftale om direkte udenlandske investeringer, selv i form af et endnu ikke færdigudviklet instrument, er i høj grad ønskelig:

- En sådan aftale vil give flest mulige virksomheder de bedste investeringsvilkår (gennemsigtighed og forudsigelighed samt ikke-forskelsbehandling, tilbageførsel af kapital, regler for ekspropriering, bilæggelse af tvister).

- Den vil komme modtagerlandene til gavn, herunder navnlig udviklingslandene og de mindst udviklede lande, som også vil have mulighed for uhindret at styre denne proces selv ved hjælp af såkaldte "positivlister".

- Desuden vil landene kunne tilpasse åbningen af deres markeder ved hjælp af undtagelser og beskyttelsesklausuler, så længe disse er midlertidige og gradvist mindskes.

4.6.2. Mens fordelene ved udenlandske investeringer for både industrilandene og udviklingslandene er et emne, der vinder mere og mere gehør blandt Doha-forhandlerne, skønt det skal tilpasses en anelse for at imødekomme udviklingslandenes bekymringer, er konkurrence som sådan et emne, der med rette begynder at blive taget alvorligt af de selv samme udviklingslande. Alle er enige om, at det, der efterstræbes, er en foreløbig aftale, som kan videreudvikles med støtte af samtlige WTO's medlemslande, og som samtidig er med til umiddelbart at sætte gang i harmoniseringen af de bilaterale aftaler om investeringsbeskyttelse.

4.6.3. Derimod kan det være af interesse, at Doha-dagsordenen drager nytte af en række fremskridt såsom gennemsigtighed samt visse grundlæggende principper: Oprettelse af nationale konkurrenceinstanser, ikke-forskelsbehandling og retfærdig retsbehandling kan dels fremme adgangen til markederne ved at fjerne handelshindringer og andre former for handelspraksis, der begrænser denne adgang (jf. eksempelvis Japan og Sydkorea), dels beskytte udviklingslandene og de mindst udviklede lande mod visse former for skadelig og aggressiv konkurrence.

4.6.4. Doha-dagsordenen bør desuden benyttes til at regulere handelen ved hjælp af nye eller forbedrede regler, som afskaffer protektionisme og andre konkurrenceforvridende politikker. I denne forbindelse skal nævnes reglerne om antidumping og afvikling af subsidier, som også bør ajourføres.

4.6.4.1. Antidumpingpolitikkerne er bogstavelig talt blomstret i mange udviklingslande og vækstlande siden Uruguay-runden, og de har bevaret deres brod i andre lande såsom USA. Set i bakspejlet er det naturligt at overveje at forebygge visse urimelige former for protektionisme som for eksempel chikanering af de pågældende virksomheder og overdrevent høje kompensationsafgifter, der går længere end nødvendigt for at udbedre de påførte skader og varetage industriens og slutforbrugerens interesser. Dette bør dog ske uden, at man rejser tvivl om legitimiteten af forsvarsmekanismerne mod dumping og illoyal konkurrence.

4.6.4.2. Hvad angår subsidier, er det ligeledes ønskeligt med en revision, eftersom der er opstået nye problemer vedrørende eksempelvis eksportstøtte og det økonomiske niveau i de lande, som tildeler denne støtte, hvilket er med til at fremprovokere en uberettiget udkonkurrering af økonomiske aktører som eksempelvis EU (jf. Proex-Brasilien-sagen vedrørende fly).

4.6.5. EØSU understreger desuden, at det er vigtigt med større åbenhed og indsigt i offentlige indkøb, og at der bør indføjes fælles bestemmelser til bekæmpelse af korruption.

4.6.6. Endvidere bør der ske fremskridt på handels- og miljøområdet under særlig hensyntagen til de effektindikatorer (Sustainability Impact Assessment, SIA), som Kommissionen har fastlagt, og i samspil med de forskellige berørte internationale organer.

Nye udviklinger i Doha-dagsordenen

4.7. En af de vigtigste årsager til Seattle-forhandlingernes sammenbrud og Doha-forhandlingernes succes er, at alle medlemsstater er enedes om nødvendigheden af at behandle udviklingsproblemerne. Der skal med det samme gøres opmærksom på, at WTO kun kan bidrage til løsningen af denne type problemer sammen med andre. Der skal således inddrages andre internationale institutioner end WTO samt visse nationale og regionale instanser.

4.7.1. Intet ville i den forbindelse være mere skadeligt end at lade situationen være som den er, hvilket er en af WTO's svageste punkter. Derved fastholdes en række vækstlande i gruppen af udviklingslande, selv om levevilkårene for et vist mindretal af befolkningen i disse lande helt eller delvist svarer til leveniveauet i industrilandene, og selv om disse landes industrielle gennemslagskraft er lige så stor som EU-medlemsstaternes. På disse betingelser er det ikke rimeligt, at disse lande nyder godt af undtagelsesbestemmelser, der er fordelagtigere end de almindelige regler. Denne situation bør ændres, ikke mindst i lyset af WTO's hovedinstrument, nemlig reglen om en overordnet overenskomst ("single undertaking"). Under denne forudsætning hersker der ingen tvivl om, at det er op til industrilandene at billige disse bestræbelser enten på regeringsniveau eller på virksomhedsniveau.

4.7.2. EØSU tilslutter sig moderniseringen og den større gennemsigtighed i WTO-procedurerne (hvis opgave det er at forsvare interesser, der vedrører udviklingslandene som helhed), herunder en mere systematisk brug af instrumenter, der gør det muligt i større udstrækning at vurdere følgerne af forhandlingstemaerne, bl.a.:

- konsekvensanalyser af de mest centrale problemstillinger i forhandlingerne med udgangspunkt i de forskellige forhold,

- proportionalitetstests, der gør status over de forskellige toldmæssige og ikke-toldmæssige hindringer og deres afvikling,

- vurdering af det reelle udviklingsniveau i de forskellige udviklingslande, navnlig med henblik på at skelne mellem nyindustrialiserede lande og vækstlande, lande, der er under udvikling, og lande, der fortsat hører til de mindst udviklede.

4.7.3. EØSU understreger desuden, at det er nødvendigt at styrke den administrative kapacitet, hvis de nationale reformer, som WTO's regler medfører i udviklingslandene, skal kunne gennemføres. Gennemførelsen udgør en anden angrebsvinkel på udviklingslandenes specifikke problemer, og de krav, som gruppen af afrikanske lande fremførte i 2002, skal i stor udstrækning tages i betragtning. Sundhedsspørgsmålet skal senest behandles på Cancun-konferencen. WTO kan heller ikke her gøre det hele alene. Ikke alt kan tillægges problemet med patenter og tvangslicenser. Et partnerskab mellem industri- og udviklingslande er en nødvendighed og desuden et ønske fra medicinalvirksomhedernes side. Dette kræver dog, at man behandler nye problemer, som er opstået siden da, f.eks. tildelingen af lægemiddellicenser for kemiske bestanddele. Medicin er ikke det eneste saliggørende. Lægeudstyr og hospitaler er lige så vigtige. Men WTO kan kun arbejde sig hen imod en løsning, der ligger tæt på den, som ambassadør Motta foreslog i slutningen af det forgangne år, det vil sige:

- Udløsende faktorer: akutte eller yderst akutte nødsituationer på nationalt plan,

- import- og eksportlandenes kontrol med en række minimumsbetingelser for tildeling af tvangslicenser med mulighed for at inddrage en neutral instans som WHO,

- foranstaltninger mod omdirigering af handel og visse nyligt industrialiserede landes misbrug af disse mekanismer (eksempelvis Indien og Brasilien), navnlig med hensyn til paralleleksport.

I relation til intellektuel ejendomsret opfordrer EØSU desuden EU til at få forædlerrettigheden indarbejdet i WTO-bestemmelserne som et sui generis-system på linje med UPOV-konventionen om sortsbeskyttelse.

4.7.4. EØSU understreger samtidig, at der er behov for at forbedre håndteringen af handelskonflikter og frem for alt i størst mulige udstrækning at undgå, at tredjeparter lider tab som følge af handelssanktioner. Dette kan blandt andet ske ved at åbne op for yderligere kompensationsmuligheder.

4.8. EØSU slår på ny til lyd for, at der i højere grad tages hensyn til den sociale dimension af international handel. Selv om emnet ikke er direkte omfattet af Doha-dagsordenen, vil fremskridt på området kun kunne fremme udviklingen af bæredygtig handel(2). EØSU bifalder de forslag, som ILO har fremsat inden for rammerne af en gruppe på højt plan vedrørende globaliseringens sociale aspekter. Udvalget ser gerne, at ILO i større udstrækning deltager i arbejdet i WTO, navnlig ved at opnå officiel status som permanent observatør. EØSU foreslår, at ILO i lighed med Kommissionens resultattavler for det indre marked hvert år offentliggør en komparativ oversigt over de sociale forhold verden over, som skal tjene som referencedokument for alle, det være sig internationale organer - herunder WTO - stater og regeringer, økonomiske og sociale råd, virksomheder, arbejdsmarkedets parter og ngo'er.

4.9. Endelig opfordrer EØSU iværksættere, erhvervs- og arbejdsmarkedsorganisationer, arbejdsmarkedets parter, ngo'er og det øvrige civilsamfund til at tage initiativ til at:

- deltage i oplysningskampagnerne om de udfordringer, som gennemførelsen af Doha-dagsordenen indebærer,

- bidrage til analyser af gennemførelsesgraden i udviklingslandene,

- tilrettelægge internationale møder mellem industrien og/eller mellem arbejdsmarkedets parter samt mellem de forskellige faglige sektorer og i de forskellige brancher og således medvirke ved identificeringen af gennemførelsesproblemer og -grad samt bane vej for enighed i forhandlingerne,

- støtte realiseringen af de liberaliserings- og udviklingsprogrammer, som WTO støtter,

- fremsætte relevante forslag til fremme af samspillet mellem international handel og bæredygtig udvikling på verdensplan.

4.10. EØSU agter selv at styrke den dialog om international handel, som det har indledt med erhvervs- og arbejdsmarkedsorganisationerne, og navnlig repræsentanterne for andre økonomiske og sociale udvalg, i såvel EU-medlemsstaterne som i tredjelande, herunder Mercosur, AVS og andre udviklingslande. I lighed med det tværnationale initiativ, som Europa-Parlamentet har taget med henblik på at fremme deltagelsesdemokratiet, ønsker EØSU at bidrage til udviklingen af et deltagelsesdemokrati, der i højere grad inddrager civilsamfundets aktører i opfølgningen af de internationale handelsforhandlinger og WTO's arbejde i øvrigt.

4.11. Inden afslutningen af Doha-runden i slutningen af 2004 agter EØSU derfor at fremlægge konkrete forslag på grundlag af fortsatte drøftelser med dets partnere i EU og tredjelande.

Bruxelles, den 17. juli 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Udtalelse om "Forberedelse af den 4. WTO ministerkonference" (EFT C 36 af 8.2.2002).

EØSU's informationsrapport 326/2001 "Styring af globaliseringen - en nødvendighed af hensyn til de allersvageste" af 7.6.2001.

Udtalelse om "Menneskerettigheder på arbejdspladsen" (EFT C 260 af 17.9.2001).

(2) Udtalelse EUT C 133 af 6.6.2003 "For et WTO med et menneskeligt ansigt". Afslutningskonference om menneskerettigheder på arbejdspladsen afholdt af EØSU den 2.-3. december 2002 i Bruxelles.