KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 22.11.1995 
KOM(95) 541 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET 
FORBEDRING AF FORBINDELSERNE MELLEM 
DEN EUROPÆISKE UNION OG 
LANDENE I SAMARBEJDSRÅDET FOR GOLFSTATERNE (GCC) 

Sammendrag 
Kort tid efter, at Saudi-Arabien, Kuwait, Bahrain, Qatar, De Forenede Arabiske Emirater 
og Oman i 1981 havde oprettet Samarbejdsrådet for Golfstaterne (GCC), tog GCC 
initiativ til at etablere nære forbindelser og en frihandelsaftale med Det Europæiske 
Fællesskab. Fællesskabets svar var positivt i betragtning af disse landes økonomiske 
betydning og Golfregionens strategiske betydning. 
11988 blev der indgået en samarbejdsaftale, og frihandelsforhandlinger indledtes i 1990. 
Siden da er der ikke gjort fremskridt i frihandelsforhandlingerne, og der er nået 
begrænsede resultater af samarbejdsaftalen. Parterne holdt et troika-ministermøde i 
Granada den 20. juli 1995 for at skabe ny politisk fremdrift i samarbejdet. 
Der foreligger en stærk indbyrdes økonomisk afhængighed mellem EU og GCC. GCC er 
EU's femte største eksportmarked 1 og det eneste af disse fem, over for hvilket EU 
konsekvent har overskud i samhandelen. I 1994 nåede EU's samlede eksport til GCC op 
på 19,3 mia. ECU. GCC tegner sig for 23,7% af EU's olieimport, er den største 
enkeltleverandør og har verdens største oliereserver samt betydelige gasreserver. EU er 
både et vigtigt eksportmarked for GCC og en vigtig kilde til investeringer. 
For at sikre fremskridt i retning mod dynamiske og strategisk betydningsfulde 
forbindelser anbefalede EU-GCC-troikaministrene på mødet i Granada: 
at styrke den politiske dialog mellem EU og GCC; 
at øge det økonomiske samarbejde og foreslå løsninger til igen at få gang i 
frihandelsforhandlingerne; 
at udvikle samarbejdsinstrumenter, som kan fremme øget kendskab og forståelse 
mellem parterne, især på det kulturelle og videnskabelige område. 
Parterne har bekræftet disse anbefalinger, og der bør træffes afgørelse om 
gennemførelsen heraf på det kommende EU-GCC-rådsmøde på ministerplan i 
Luxembourg i april 1996. 
Grundlaget for at styrke den politiske dialog mellem EU og GCC er fælles politiske og 
sikkerhedsmæssige interesser. EU-landene spillede en vigtig rolle for sikkerheden i 
Golfområdet under krigen mellem Iran og Irak og ved befrielsen af Kuwait. EU bør 
bekræfte sin fortsatte interesse i GCC-landenes sikkerhed som led i den fælles udenrigs-
og sikkerhedspolitik. En forstærket politisk dialog vil også gøre det muligt for EU og 
GCC bedre at vurdere og samordne deres støtte til fredsprocessen i Mellemøsten og at 
drøfte internationale spørgsmål af fælles interesse. Der bør foreslås møder to gange om 
året på højtstående embedsmandsplan. 
lEF's eksportmarkeder anført efter betydning (1994): USA, Japan, Central- og Østeuropa, 
ASEAN, GCC. 1 
EU's og GCC's økonomiske interesser er baseret på indbyrdes energiafhængighed. En 
sådan afhængighed vil blive forstærket gennem øgede gensidige investeringer i de to 
parters område, vertikal integration og industrialliancer. En frihandelsaftale vil kunne 
skabe de langfristede rammer for en sådan udvikling, og en frihandelsaftale er objektivt 
set i begge parters interesse. Den vil betyde toldfri adgang for EU til dens femte største 
eksportmarked og toldfri adgang for GCC-landenes eksport til et EU-marked, der måske 
tæller 500 mio. indbyggere i begyndelsen af næste århundrede. Europa-Kommissionen og 
embedsmænd fra GCC bør udfolde stærke bestræbelser for igen at få gang i 
forhandlingerne med henblik på at fremsætte konkrete forslag for Rådet og for EU-GCC-
ministrene på mødet i april 1996. Indgåelsen af en frihandelsaftale kunne blive det 
vigtigste enkeltbidrag til at sikre nære, varige forbindelser mellem EU og GCC. Hvor 
hurtigt vi ønsker at oprette en frihandelszone, og hvilke konkrete skridt der bør tages for 
at nå dette mål må naturligvis altid afhænge af en omhyggelig undersøgelse af de fordele 
og ulemper, der vil kunne være forbundet med hvert yderligere skridt inden for de 
industrisektorer hos begge parter, som må anses for at være særlig berørt. 
I udkastet til meddelelse understreges behovet for at åbne nye samarbejdsområder og 
fremme øget gensidig kendskab og forståelse. En intensivering af den politiske dialog vil 
bidrage til at nå disse mål, idet den vil muliggøre en mere indgående drøftelse af 
spørgsmål om menneskerettigheder og demokrati. Et nyt område kunne være 
decentraliseret samarbejde mellem privatretlige selskaber. Programmer, der allerede er 
fastlagt som led i EU's Middelhavspolitik, vil kunne tjene som modeller. Det ville være 
værdifuldt, om GCC kunne deltage i Euro-Arab Management School i Granada og i 
videnskabeligt samarbejde inden for miljø og energi, navnlig solenergi. Ved at åbne en 
delegation i Riyadh akkrediteret hvert af GCC-landene og GCC-sekretariatet kunne 
Europa-Kommissionen bidrage direkte til en styrkelse af samarbejdet og øge 
effektiviteten af EU's handelssamarbejdsinstrumenter samt fremme og øge kontakter og 
forståelse. 
En succesrig gennemførelse af disse anbefalinger vil føre til en kvalitativ forbedring af 
forbindelserne mellem EU og GCC. GCC er en region af meget stor stratetisk betydning 
for EU. Stærkere forbindelser mellem de to regioner bør supplere og være en støtte for 
eksisterende bilaterale forbindelser mellem EU og GCC-landene. Dette kræver imidlertid, 
at GCC fortsat må styrke sit regionale, økonomiske, politiske og militære samarbejde. At 
EU fortsat lægger vægt på forbindelserne med GCC på regionalt plan, er ikke 
ensbetydende med, at det ikke sideløbende hermed bør tilstræbes at udvikle bilaterale 
forbindelser med de enkelte GCC-lande. 
Kommissionen henstiller, at Rådet bekræfter den strategiske betydning af en stærk GCC-
regional gruppering og ønsket om at udvikle stærke forbindelser mellem EU og GCC. 
Kommissionen vil i overensstemmelse med anbefalingerne fra troika-ministermødet i 
Granada og de foreliggende forhandlingsdirektiver søge at afslutte 
frihandelsforhandlingerne og fremlægge forslag om en udvidelse af samarbejdet mellem 
EU og GCC og om regionale, decentraliserede samarbejdsprogrammer. 
2. 
FORBEDRING AF FORBINDELSERNE MELLEM 
DEN EUROPÆISKE UNION OG 
LANDENE I SAMARBEJDSRÅDET FOR GOLFSTATERNE (GCC) 
1. INDLEDNING 
Kort tid efter, at de oprindelige og nuværende seks medlemmer (Saudi-Arabien, Kuwait, 
Bahrain, Qatar, De Forenede Arabiske Emirater og Oman) af Samarbejdsrådet for 
Golfstaterne (GCC) oprettede dette råd i 1981, tog GCC initiativ til at etablere nære 
forbindelser og en frihandelsaftale med Det Europæiske Fællesskab. Fællesskabets svar 
var positivt, idet det erkendte disse landes vitale betydning for dets olieforsyninger og i et 
bredere perspektiv deres rolle i energiforsyningen til den internationale økonomi. 
Fællesskabet erkendte også betydningen af den regionale gruppering af disse lande til 
fremme af stabiliteten i det stratetisk livsvigtige golfområde. 
Den institutionelle ramme for forbindelserne mellem EF og GCC blev fastlagt i 1988, da 
Det Europæiske Fællesskab og landene i GCC indgik en samarbejdsaftale. Denne 
samarbejdsaftale var den første af en ny generation af internationale EF-aftaler, der 
indeholdt bestemmelser til supplering og styrkelse af forbindelserne ved at åbne 
mulighed for at forhandle en frihandelsaftale. Med indgåelsen af samarbejdsaftalen 
erkendte de to parter den objektive betydning af deres forbindelser i henseende til 
indbyrdes økonomisk og energipolitisk afhængighed. 
Som en bekræftelse af Fællesskabets ønske om at etablere frihandelsforbindelser med 
GCC fik Kommissionen i 1990 et første forhandlingsdirektiv fra Rådet. Golfkrigen i 
1990/91 var en traumatisk oplevelse for GCC-landene. Den gav anledning til umiddelbar 
europæisk solidaritet med og deltagelse i den internationale alliance, som gjorde det 
muligt at befri Kuwait. Efter golfkrigen ændrede Det Europæiske Fællesskab på 
anmodning fra GCC-landene sit første forhandlingsdirektiv for at skabe en bedre 
ligevægt og en kortere overgangsperiode. Det andet forhandlingsdirektiv omfattede 
vidtgående bestemmelser om toldafvikling og overgangsforanstaltninger for at tage 
hensyn til særligt følsomme sektorer i EU og nyetablerede industrier i GCC. 
Siden vedtagelsen af det andet forhandlingsdirektiv er der imidlertid ikke gjort fremskridt 
i forhandlingerne om en frihandelsaftale. GCC-landene har ikke givet et samlet svar på 
Fællesskabets forslag. I april 1993 fastholdt de i stedet, at parterne i 
frihandelsforhàndlingerne først burde koncentrere sig om prioriterede sektorer, og de 
fremlagde forslag vedrørende energisektoren, som ville have medført en begrænsning af 
Fællesskabets muligheder for at indføre en kulstofenergiskat, som GCC-landene anser for 
at skade deres interesser på energiområdet. 
3 
Sideløbende med frihandelsforhandlingerne er der kun opnået beskedne resultater på 
grundlag af samarbejdsaftalen, nemlig: 
Samarbejde på toldområdet og fra indeværende år vedrørende standarder. 
Energisamarbejde med afholdelse af en række møder i en EF-GCC-arbejdsgruppe 
vedrørende energi, et EF-GCC-energisymposium i Muscat i april 1994 og EF-
GCC ad-hoc gruppens rapport om indbyrdes forbundne energi- og 
miljøspørgsmål. 
EF-GCC-industrikonferencer (Granada 1990; Doha 1992 og Muscat fra den 16. til 
den 18. oktober 1995). 
Miljøsamarbejde med oprettelse af et naturreservat i Jubail (Saudi-Arabien). 
Dette års planlagte fælles rådsmøde på ministerplan blev udsat og det første møde 
nogensinde mellem EU-troikaen og GCC-ministre blev afholdt i Granada den 20. juli 
1995 for at vurdere forbindelserne mellem de to grupper. Ved afholdelsen af dette møde 
erkendte parterne i realiteten, at det var nødvendigt i særlig grad at rette 
opmærksomheden mod de indbyrdes forbindelser, hvis der skulle skabes yderligere 
politisk fremdrift i samarbejdet. 
2. BETYDNINGEN AF FORBINDELSERNE MELLEM EU OG GCC 
Det oprindelige grundlag for samarbejdet mellem EU og GCC, nemlig en høj grad af 
indbyrdes økonomisk og energipolitisk afhængighed, har ikke ændret sig. 
2.1 GCC's betydning for EU 
Selv om GCC-landene kun har en befolkning på lidt over 21 mio., er disse lande 
EF's femte største eksportmarked 1, større end Kina og SNG, og det eneste af de 
fem markeder, over for hvilke EF konsekvent har overskud i samhandelen. Den 
samlede bilaterale handel mellem EF og GCC nåede i 1994 op på over 30 mia. 
ECU. EF's eksport beløb sig til 19,3 mia. ECU, og EF's handelsoverskud udgjorde 
7,9 mia. ECU. Det er imidlertid vigtigt at erkende, at eftersom råolie udgør 70% 
af EF's import fra GCC, afspejler EF's handelsoverskud i vid udstrækning de lave 
oliepriser. Svækkelsen af USD i forhold til EF-valutaerne er en anden faktor, der 
påvirker størrelsen af EF's handelsoverskud. 
Olie er fortsat den vigtigste energikilde i EF's energiforbrug, nemlig 45%. I 1994 
var GCC-landene den vigtigste kilde til EF's olieforsyninger, idet de tegnede sig 
for 23,7% af den samlede import. EF's afhængighed af energiforsyninger fra 
tredjelande anslås at ville stige fra 50 til 60% i 2010. På dette tidspunkt vil olie og 
gas være de vigtigste komponenter i energiforbruget. GCC-landene har verdens 
største oliereserver, nemlig 47%, og 14,5% af verdens naturgasreserver. EF's 
afhængighed af energiforsyninger fra GCC på mellemlang sigt vil derfor 
nødvendigvis vokse. 
2.2 EU's betydning for GCC-landene 
lEFs eksportmarkeder anført efter betydning (1994): USA, Japan, Central- og Østeuropa, ASEAN, GCC. 
*4 
Asien er det vigtigste afsætningsområde for GCC-landenes olieeksport, men EF er det 
næstvigtigste marked og tegnede sig for ca. 15% af GCC-landenes olieeksport i 1992. 
Omend der fandt visse mindre salg af flydende naturgas sted til nogle medlemsstater for 
nylig, leverer GCC ikke naturgas til EF på grundlag af langtidskontrakter endnu, men 
efterhånden som EF's efterspørgsel efter gas vokser, vil GCC-landenes produktionsplaner 
uundgåeligt føre til en betydelig fremtidig gaseksport til EF fra disse lande. Alt i alt og 
når der ses bort fra spørgsmålet om den fremtidige udvidelse af EF, skulle EF's 
energimarked få øget betydning for GCC i forhold til EF's øgede afhængighed af 
energileverancer udefra. 
Hvad angår diversificeringen af GCC-landenes eksport aftager EF en væsentlig del af 
disse landes eksport af raffinerede olieprodukter, petrokemiske produkter og aluminium. 
EU's medlemsstater er også næststørste investor i GCC, kun overgået af USA, men foran 
Japan. I modsætning til de amerikanske investeringer, som er koncentreret i den 
petrokemiske sektor, er EU-medlemsstaternes investeringer spredt inden for hele 
industrisektoren. I Saudi-Arabien tegner EU's medlemsstater sig f.eks. for de største 
udenlandske investeringer i seks ud af syv industrisektorer og er næststørst i den 
tilbageværende, nemlig den petrokemiske sektor, hvor USA er førende. Hvad angår 
GCC-landenes udenlandske investeringer kommer EU's medlemsstater ind på 
andenpladsen. Hvor GCC således har betydelige direkte udenlandske investeringer i 
medlemsstaterne, navnlig inden for raffinering og distribution af brændstof til 
motorkøretøjer, er hovedparten af GCC-landenes investeringer i EU's medlemsstater 
porteføljeinvesteringer i form af indlån, obligationer og aktier. 
3. INDBYRDES AFHÆNGIGHED MELLEM EU OG GCC OG BEHOVET 
FOR STÆRKERE BÅND 
Som det fremgår af ovenstående er nøgleordene i beskrivelsen af forbindelserne mellem 
EU og GCC hvad angår energi, samhandel og investeringer "indbyrdes afhængighed". 
Fuldstændige statistiske oplysninger findes i et bilag. Men nære forbindelser er ikke blot 
et spørgsmål om et stærkt handels- og investeringsgrundlag, selv om dette er en meget 
vigtig forudsætning. For at sikre fremskridt i retning mod dynamiske og strategisk 
betydningsfulde forbindelser til gensidig fordel er det nødvendigt, at EU-GCC-
forbindelserne bygger på fælles politiske interesser og sikkerhedsinteresser, gode 
kulturelle forbindelser og samarbejde mellem civile selskaber. På troika-ministermødet i 
Granada den 20. juli 1995 behandledes alle tre områder, og det anbefaledes: 
at styrke den politiske dialog mellem EU og GCC; 
at øge det økonomiske samarbejde og foreslå løsninger til igen at få gang i 
frihandelsforhandlingerne; 
at udvikle samarbejdsinstrumenter, som kan fremme øget kendskab og forståelse 
mellem parterne, især på det kulturelle og videnskabelige område. 
Disse anbefalinger bekræftedes på udenrigsministermødet mellem EU og GCC i New 
York den 29. september 1995. Parterne er nu forpligtet til at træffe afgørelse om 
gennemførelsen af disse anbefalinger i forbindelse med det 6. fælles EU-GCC-rådsmøde 
på ministerplan, som parterne er enige om at afholde under italiensk formandskab i 
Luxembourg den 22.-23. april 1996. g-
Det er formålet med denne meddelelse at tage disse anbefalinger op til ny vurdering og 
forberede en succesrig gennemførelse heraf. 
4. STYRKELSE AF DEN POLITISKE DIALOG MELLEM EU OG GCC 
Begivenhederne på det politiske og sikkerhedsmæssige område i de seneste år burde om 
ikke andet have styrket det objektive og økonomiske grundlag for tættere bånd mellem 
EU og GCC. Under krigen mellem Iran og Irak medvirkede EU-landene ved deres flådes 
tilstedeværelse i Golfen, hvor 45% af verdens olieforsyninger passerer, at dette farvand 
var sikkert for transporten af olie til eksportmarkederne. På en mere dramatisk måde var 
EU-landenes vigtige rolle i den amerikansk ledede alliance til befrielsen af Kuwait i 
1990/91 fra den irakiske invasion et bevis på, at Europa stod bag GCC-landenes 
sikkerhed og uafhængighed. Den fælles støtte fra EU og GCC til fredsprocessen i 
Mellemøsten og et fælles ønske om at se en afbalanceret tilgang til løsningen af den 
farligste og hyppigst tilbagevendende årsag til konflikter i et område, der grænser direkte 
op til GCC-landene, burde også have bekræftet det underliggende sammenfald mellem 
EU- og GCC-landenes politiske interesser og sikkerhedsinteresser. 
En af manglerne i forbindelserne mellem EU og GCC har imidlertid været, at der ikke 
foreligger et forum, bortset fra årlige, formelle ministermøder, hvor disse fælles interesser 
kunne anerkendes, drøftes og udvikles effektivt. På tilsvarende måde indtager på EU-side 
forbindelserne med GCC ikke en passende plads i den fælles udenrigs- og 
sikkerhedspolitik (FUSP). Mangelen på en aktiv bekræftelse på, at der på EU-plan 
foreligger interesse for sikkerheden i GCC-området, har i GCC-landene ført til det 
indtryk, at De Forenede Stater spiller en næsten enerådende rolle på det politiske og 
sikkerhedsmæssige område. Dette indtryk er fejlagtigt. Erfaringerne har i rigt mål vist, at 
ingen international alliance til støtte for GCC ville være fuldstændig eller effektiv uden 
opbakning fra EU-landene. Denne manglende aktive bekræftelse på EU's interesse i 
GCC-landenes sikkerhed har også hjulpet amerikanske selskaber til økonomisk at drage 
fordel af denne opfattelse af, at kun USA står som garant for GCC-landenes sikkerhed, 
ikke blot i henseende til salg af militærudstyr, men også i sådanne nøglesektorer som 
civil luftfart og telekommunikation. 
Etableringen af en regelmæssig, forstærket "politisk dialog" på højtstående 
embedsmandsplan, som det anbefaledes på tidligere nævnte troika-ministermøde i 
Granada den 20. juli 1995, bør derfor give begge parter en lejlighed til bedre at vurdere 
rækkevidden af deres fælles politiske og sikkerhedsmæssige interesser. EU bør i den 
forbindelse tage hensyn til GCC-landenes sikkerhedsinteresser. Begivenhederne i det 
sidste årti har givet anledning til at fastslå, at trekantforbindelsen mellem GCC, Iran og 
Irak er et af de vigtigste spørgsmål for den internationale sikkerhed. EU bør derfor 
benytte FUSP-strukturen til at undersøge disse spørgsmål og drøfte dem med GCC-
partnerne som led i den forstærkede politiske dialog mellem EU og GCC. 
Et andet område, på hvilket parterne kunne drage fordel af en forstærket politisk 
dialog, er fredsprocessen i Mellemøsten. Den vigtige rolle, som EU og GCC 
spiller i fredsprocessen, navlig hvad angår de økonomiske aspekter2, viser, at et 
nyt Mellemøsten kræver, at både EU og GCC spiller en aktiv økonomisk rolle. 
GCC-landenes energi- og kapitalressourcer vil, kombineret med EU-
medlemsstaternes private investeringer og det store EU-marked, være afgørende 
2EU og GCC er de største finansielle bidragydere til fredsprocessen. 
faktorer i fastlæggelsen af denne regions økonomiske fremtid. Disse roller og 
fælles interesser bør i langt højere grad tages op til drøftelse og gøres til genstand 
for udveksling af synspunkter og, i det omfang det er muligt, samordning. Den 
forstærkede politiske dialog skulle i høj grad kunne bidrage til en sådan proces. 
Endnu et område, hvor EU bør søge at drage fordel af en forstærket politisk 
dialog mellem EU og GCC, er EU's Middelhavspolitik. Som det understreges i 
ovennævnte drøftelser af sikkerhedsspørgsmål, bør EU's planer om at fremme 
sikkerhed og stabilitet i Middelhavsområdet ikke stoppe ved grænsen til Saudi-
Arabien eller for enden af den arabiske halvø. På tilsvarende måde kan GCC-
landenes politiske og sikkerhedsmæssige interesser ikke begrænses til kun at 
omfatte det geografiske golfområde. GCC-landene er lige så interesseret i 
Middelhavsområdet mellem dem og Europa, som Europa er. De vil kunne opnå 
lige så store fordele af vore bestræbelser for at skabe et stort Euro-
Middelhavsfrihandelsområde som Europa og Middelhavslandene selv. En 
forstærket politisk dialog vil gøre det muligt for de to parter bedre at vurdere 
deres fælles interesser i Middelhavsområdet. 
GCC-landenes betydning på det politiske område er ikke begrænset til kun at 
omfatte Golfen og Middelhavsområdet. GCC-landene spiller, en vigtig rolle i 
sådanne internationale organisationer som OPEC og Den Islamiske 
Konferenceorganisation. De har betydningsfulde energimarkeder i Asien. De har 
været aktivt interesseret i begivenhederne i Centralasien siden opløsningen af 
Sovjetunionen, og de har med stor bekymring fulgt begivenhederne i det tidligere 
Jugoslavien. Sidstnævnte er grunden til, at EU ønsker at sikre sig deres støtte til 
genopbygningen af Bosnien. Det kunne være nyttigt at drøfte alle disse spørgsmål 
som led i en forstærket politisk dialog. 
Endelig vil en forstærket politisk dialog sætte parterne i stand til at drøfte 
spørgsmålet om menneskerettigheder og demokrati, som er af betydning både på 
internationalt plan og i forholdet mellem EU og GCC. Drøftelsen af disse og 
andre spørgsmål, såsom forebyggelse af terrorisme, er af væsentlig betydning, 
hvis de to parter skal etablere nærmere politiske forbindelser. Oprigtige og 
konstruktive drøftelser vil også fremme øget indbyrdes kendskab og forståelse 
som anbefalet af EU's og GCC's ministre i Granada. 
Med henblik på at gennemføre anbefalingen om at forstærke den politiske dialog 
mellem EU og GCC bør EU hurtigt forslå regler for afholdelse af halvårlige 
møder på højtstående embedsmandsplan for at drøfte alle aspekter af de bilaterale 
og internationale politiske og sikkerhedsmæssige spørgsmål af fælles interesse for 
EU og GCC. 
5. STYRKELSE AF RAMMERNE FOR EU- OG GCC-LANDENES 
ENERGIPOLITISKE OG ØKONOMISKE INTERESSER 
I kraft af den økonomiske betydning, som olie har på både nationalt og internationalt 
plan, er olie ikke blot en råvare som alle andre. Den nøglerolle, den spiller, gør det 
påkrævet fuldt ud at erkende den betydning, der må tillægges den indbyrdes 
energiafhængighed mellem EF og GCC. Fordi forbindelserne mellem EF og GCC ikke 
har udviklet sig helt i overensstemmelse med de oprindelige forventninger, er 
betydningen af denne indbyrdes afhængighed gledet i baggrunden i de seneste år til fordel 
for andre hensyn. GCC-landene har været tilbøjelige til at mene, at EF og dets 
> 
medlemsstater med det europæiske energicharter i sin eksterne energipolitik prioriterer 
Rusland og det tidligere Sovjetunionen højest. EF har været tilbøjelig til at betragte GCC-
landenes indvendinger mod sådanne spørgsmål som en eventuel EF-energiafgift for at 
være vendt mod de afledte virkninger snarere end det egentlige spørgsmål om indbyrdes 
energiafhængighed. 
Energipolitik er snævert forbundet med økonomisk politik. Der er eksempelvis ingen 
tvivl om, at de underliggende realiteter i den indbydes energiafhængighed ville blive 
forstærket ved større gensidige investeringer, med større GCC-investeringer i raffinering 
og dermed forbundne aktiviteter i EU ledsaget af EU-investeringer i GCC-landenes 
energiproduktion og dermed forbundne aktiviteter. Kuwait, Saudi-Arabien og De 
Forenede Arabiske Emirater har allerede foretaget betydelige investeringer i den 
europæiske energisektor, navnlig i raffinaderiindustrien. Desuden har europæiske 
selskaber foretaget investeringer i energiproduktionen i flere GCC-lande (især De 
Forenede Arabiske Emirater, Qatar og Oman) og i raffinaderiindustrien i Saudi-Arabien. 
Forbedrede rammer for de energipolitiske og økonomiske forbindelser mellem EF og 
GCC ville imidlertid i høj grad være en støtte for denne proces. 
Hvad angår den fremtidige handelsudvikling er GCC-landene i dag ligeså, eller måske 
endog endnu mere, interesserede i at diversificere deres industrielle grundlag og 
forberede sig til tiden efter oliealderen som de var, da de tog initiativ til at rette 
henvendelse til EF i midten af 1980'erne med henblik på en præferencehandelsaftale. En 
frihandelsaftale mellem EF og GCC ville medføre toldfri adgang for varer hidrørende fra 
GCC-landenes diversificerede produktion til et meget stort og nært beliggende marked 
med ca. 500 mio. indbyggere i begyndelsen af næste århundrede. 
I betragtning af GCC-markedets fortsatte betydning som beskrevet ovenfor er en 
frihandelsaftale i lige så høj grad i EF's interesse i dag, som den var på tidspunktet for 
vedtagelsen af de første forhandlingsdirektiver i 1989. Det er ganske klart af interesse at 
sikre toldfri adgang for EF-eksportørerne til EF's femtestørste eksportmarked. Med 
hensyn til de gensidige indrømmelser, der måtte gives for at sikre en frihandelsaftale, skal 
anføres følgende grundlæggende betragtninger: 
På en større handel betaler EF's eksportører GCC-told, som i gennemsnit er højere 
end EU-tolden, medens 
79% af GCC-landenes eksport til EU har toldfri adgang i henhold til 
mestbegunstigelsesordninger og yderligere 15% kan i øjeblikket opnå GSP-
fordele. 
Endelig gælder for både EU og GCC, at frihandelsforbindelser vil give parternes 
erhvervsdrivende en fast ramme for udviklingen af gensidige investeringer, vertikal 
integration og industrialliancer, som ifølge erfaringerne ikke skabes på grundlag af 
samarbejdsaftalen mellem EU og GCC. 
Nøglen til styrkelse af rammerne for samarbejdet mellem EF og GCC kunne derfor ligge 
i indgåelsen af en frihandelsaftale. En sådan aftale kunne objektivt set være i begge 
parters interesse. Hvad angår Verdenshandelsorganisationen (WTO) vil Fællesskabet 
sikre sig, at en sådan aftale er i overensstemmelse med dennes bestemmelser og navnlig, 
at den i det væsentlige omfatter al samhandel mellem de to parter i alle sektorer. Siden 
den harmoniserede nedsættelse af tolden på petrokemiske produkter i henhold til 
Uruguay-runden, skulle det også være lettere at imødekomme denne vigtige europæiske 
# 
industris interesser. Endelig er det med den tiltagende udtræden af GCC-lande fra EF's 
generelle præferenceordning påtrængende at undgå, hvad der i fremtiden kunne udvikle 
sig til øgede uoverensstemmelser mellem de to grupper på det handelsmæssige område. 
Af GCC-landene er Kuwait, Bahrain og Qatar medlemmer af WTO. De Forenede 
Arabiske Emirater forhandler stadig om tiltrædelse. Saudi-Arabien har ansøgt om 
medlemskab, og Oman har erklæret, at det agter at gøre det. 
Gruppen af eksperter fra Kommissionen og GCC, der blev foreslået på Granada-mødet, 
med henblik på at undersøge mulighederne for at bringe de igangværende forhandlinger 
ud af dødvandet bør udfolde stærke bestræbelser for at overvinde de hindringer, der hidtil 
har gjort det umuligt at gøre fremskridt under disse forhandlinger. Der bør fremlægges 
konkrete forslag senest i april 1996 for at gøre det muligt for ministrene at træffe 
afgørelser på det 6. fælles EU-GCC-rådsmøde. Hvis disse forslag fører til indgåelsen af 
en frihandelsaftale, vil dette måske være det vigtigste enkelte bidrag til at sikre nære, 
permanente forbindelser mellem EF og GCC. Hvor hurtigt vi ønsker at oprette en 
frihandelszone, og hvilke konkrete skridt der bør tages for at nå dette mål må naturligvis 
altid afhænge af en omhyggelig undersøgelse af de fordele og ulemper, der vil kunne 
være forbundet med hvert yderligere skridt inden for de industrisektorer hos begge parter, 
som må anses for at være særlig berørt. 
6. FREMME AF ØGET GENSIDIG KENDSKAB OG FORSTÅELSE 
GCC-landene har i mange år haft gode bilaterale forbindelser med EU's medlemsstater, 
og nogle af GCC-landene opnåede som bekendt deres selvstændighed fra Det Forenede 
Kongerige for lidt over 30 år siden. Trods disse fordele har de bilaterale og regionale 
forbindelser mellem EU og GCC ikke givet anledning til tilstrækkelige kontakter og 
udvekslinger til at ledsage og udbygge officielle forbindelser mellem de to regioner. De 
yngre generationer har således ikke knyttet de bånd og skabt den forståelse, som tidligere 
generationer gjorde hovedsagelig i kraft af fælles historisk og uddannelsesmæssig 
baggrund og erfaringer. 
På EU-GCC-troika ministermødet i Granada understregedes det derfor med rette, at der 
var behov for at åbne nye samarbejdsområder og fremme gensidig kendskab og 
forståelse. Mulighederne for på EF-plart at træffe foranstaltninger til afhjælpning af disse 
mangler er naturligvis begrænsede. På baggrund af nærhedsprincippet og de betydeligt 
større muligheder for at træffe foranstaltninger på nationalt plan påhviler det 
hovedsagelig medlemsstaterne at vedtage politiske foranstaltninger med henblik på at øge 
mulighederne for at skabe kontakter og udveksle synspunkter med GCC-landene. 
Ikke desto mindre vil Granada-anbefalingerne være af væsentlig betydning på EU-plan. 
Som nævnt ovenfor i afsnit 4 vil en styrkelse af den politiske dialog bidrage til nævnte 
mål gennem en mere indgående drøftelse af menneskerettigheder og demokrati. 
Overholdelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er en 
hjørnesten i EU's politik generelt. EU tror, at antagelsen af internationale normer for 
menneskerettigheder og overholdelsen heraf er af væsentlig betydning for social og 
politisk stabilitet på lang sigt. GCC-landene bør i den sammenhæng tilskyndes til at 
undertegne og fuldt ud anvende internationale instrumenter om menneskerettigheder. EU 
er rede til at bistå GCC-landene i etableringen af et samfund, der bygger på retsstatslige 
principper i overensstemmelse med erklæringer og handlingsprogrammer fra De 
Forenede Nationers konferencer, såsom Wien (juni 1993), København (marts-april 1995) 
og Beijing (september 1995). 
Disse emner er ikke i tilstrækkelig grad blevet drøftet på ministerplan, og der har været 
tilbøjelighed til en farlig tavshed om følsomme spørgsmål, som vil kunne påvirke 
bestræbelserne på at styrke forbindelserne, hvis de ikke behandles på den rette måde. 
Mere åbenhed og gennemsigtighed i disse spørgsmål vil medvirke til at imødegå 
reflekterende europæiske mediers og parlamentarikeres kritik af GCC-landenes praksis. 
EU bør gennem sine forbindelser med GCC-landene, som har en særstilling i den 
islamiske verden, søge at opnå en bedre indsigt i og vurdering af, hvorledes den 
traditionelle Islam kan tilpasse sig til de moderne opfattelser af menneskerettighederne. 
Den officielle politiske dialog bør også anvendes til at forstå og værdsætte den 
demokratiske og institutionelle udvikling. Bredden og forskelligartetheden i EU-
erfaringerne vil kunne være værdifulde for GCC-landene, der må gennemføre 
institutionelle forandringer, som det har varet årtier og længere at gennemføre i de 
europæiske systemer. 
Men et nyt nøgleområde for samarbejde, som troika-ministrene henviste til i Granada, lå 
ikke på det officielle plan, men på et decentraliseret plan for samarbejde mellem 
civilretlige selskaber og ikke-statslige organisationer. GCC-landenes eventuelle 
deltagelse i visse horisontale samarbejdsprogrammer efter samme model som dem, der er 
fastlagt for Middelhavslandene, kunne være meget positiv. De kunne føre til en væsentlig 
forøgelse af kontakterne på græsrodsplan og samarbejde inden for uddannelse, 
undervisning og ungdom samt videnskab, lokale myndigheder, presse og fjernsyn, som er 
af væsentlig betydning for at fremme gode officielle forbindelser. Denne form for 
regionalt, decentraliseret samarbejde kunne utvivlsomt bidrage til bedre regionale 
forbindelser og forståelse. 
GCC-landene bør også være naturlige partnere for samarbejde med Euro-Arab 
Management School i Granada. Økonomisk udvikling og diversificering af GCC-
landenes økonomi fremkalder et øget behov for veluddannede ledere. Desuden gør en 
hastig befolkningstilvækst i GCC-landene det bydende nødvendigt at skabe produktive 
jobmuligheder for nye generationer. 
Informations- og kommunikationsteknologi er en livsvigtig sektor for moderne 
økonomier og en nødvendig betingelse for det informationssamfund, der er i sin vorden. 
Den er særlig relevant for GCC-landene som følge af det høje teknologiske stade, de 
allerede har nået, og de udfordringer, de står overfor i bestræbelserne for at etablere en 
økonomi efter olieæraen. Sådanne emner skulle åbne mulighed for nye 
samarbejdsområder med hovedvægt på en dialog på informationssamfundets præmisser 
og med sigte på at gennemføre forsøgsprojekter til påvisning af mulighederne og de 
konkrete fordele af anvendelsen af disse nye teknologier. 
Det ønske om at øge det videnskabelige samarbejde, som troika-ministrene fremsatte på 
mødet i Granada, fortjener særlig opmærksomhed. GCC-landenes kapacitet på det 
videnskabelige område er allerede betydelig i flere sektorer, men vil kunne styrkes i 
samarbejde med europæiske videnskabelige institutioner. Parterne har fælles interesser på 
talrige område lige fra global opvarmning til by- og industriforurening. Energirelaterede 
emner kunne indtage en fremtrædende plads, herunder vedvarende energi. Den arabiske 
halvø har nogle af verdens bedst beliggende områder til solenergiproduktion i det 21. 
århundrede. Der er følgelig omfattende uudnyttede muligheder for fremtidigt samarbejde 
no 
mellem Europa og Golfstaterne på solenergiområdet. Det videnskabelige og teknologiske 
samarbejde mellem EU og GCC bør indledes nu for at sikre, at disse nye ressourcer er til 
rådighed i tide. Institute for Prospektive Technological Studies i Sevilla kunne skabe 
rammen om dette samarbejde. 
Det er endelig af væsentlig betydning at understrege, at fremme af en bæredygtig 
udvikling er en faktor, der ligger til grund for EU's forbindelser med alle tredjelande 
(eller regionale grupperinger). Mere konkret kan det anføres, at fire af de seks GCC-lande 
(undtagelsen er De Forenede Arabiske Emirater og Qatar) har ratificeret konventionen 
om globale klimaforandringer, der bl.a. sigter mod en reduktion af de globale emissioner 
hidrørende fra fossile brændstoffer. Der er derfor en direkte forbindelse mellem GCC-
staternes vigtigste middel til at opnå økonomisk vækst, nemlig olieeksporten, og den 
interesse for at beskytte det globale miljø, som de deler med EU (og andre). Alle GCC-
stater udgjorde en del af den konsensus, der blev fastlagt på Rio-konferencen i 1992, hvor 
man vedtog de såkaldte Rio-principper. 
Af de indledende drøftelser fremgår det, at parterne vil kunne undersøge deres fælles 
interesse i en række emner på miljøområdet yderligere, nemlig havforurening, farligt 
affald, naturbeskyttelse, luftforurening og internationalt miljøsamarbejde. 
Hvis parterne er rede til at samarbejde om disse regionale, decentraliserede 
videnskabelige programmer og andre programmer, skulle det ikke være vanskeligt for EU 
og GCC at udarbejde regler og metoder for samfinansiering, som anbefalet af troika-
ministrene på mødet i Granada. EU har samarbejdserfaringer fra sådanne programmer 
med lande med tilsvarende eller højere per capita-indkomster. Fælles erfaringer på disse 
og tilsvarende EF-GCC-samarbejdsområder vil i væsentlig grad kunne medvirke til at 
konsolidere og udvide de officielle forbindelser. 
Europa-Kommissionen kunne selv yde et vigtigt bidrag til at styrke samarbejdet mellem 
EF og GCC og til at fremme kontakter og forståelse ved at åbne en delegation i Riyadh, 
den saudi-arabiske hovedstad og hovedsæde for sekretariatet for GCC. En 
kommissionsdelegation skulle akkrediteres regeringerne i alle seks GCC-lande. 
På dette tredje, generelle område byder gennemførelsen af Granada-anbefalingerne på 
mange muligheder: 
fremme af den gensidige forståelse gennem drøftelse af spørgsmål om demokrati 
og menneskerettigheder i den forstærkede officielle politiske dialog; 
inddragelse af GCC-landene i EF-programmer for regionalt, decentraliseret 
samarbejde med henblik på at øge kontakterne og græsrodssamarbejdet inden for 
uddannelse, undervisning og ungdomsspørgsmål og inden for videnskab, lokale 
myndigheder, erhvervsuddannelser og medier; 
forbedring af transportforbindelserne og styrkelse af samarbejdet; 
videnskabeligt samarbejde, særlig inden for områder af fælles interesse, såsom 
energi; 
samarbejde vedrørende ledelsesuddannelse, både privat og offentlig, gennem 
sådanne initiativer som Euro-Arab Management School; 
V 
som et resultat af oprettelsen af en kommissionsdelegation i GCC-området kunne 
EF effektivt fremme disse samarbejdsprogrammer og effektivt indføre en række 
instrumenter til styrkelse af det økonomiske samarbejde, såsom Business 
Cooperation Network (BC Net), Bureau de Rapprochement des Entreprises (BRE) 
og European Community Investment Partners (ECIP). 
7. MOD EN KVALITATIV FORBEDRING AF FORBINDELSERNE 
Når EU-GCC-troikamistrene på mødet i Granada anbefalede en styrkelse af de politiske, 
økonomiske, kulturelle og videnskabelige forbindelser, var hensigten at åbne mulighed 
for en kvalitativ forbedring af forbindelserne mellem EU og GCC. En stærk indbyrdes 
økonomisk afhængighed og fælles politiske og sikkerhedsmæssige interesser støtter det 
synspunkt, at de to regioner efterhånden bør udvikle stærke forbindelser af strategisk 
betydning. 
Dette syn på en gradvis opbygning af stærke forbindelser stiller ikke spørgsmålstegn ved 
De Forenede Staters nuværende dominerende rolle i GCC-landenes militære sikkerhed. 
Dette er en kendsgerning, som imidlertid ikke bør sløre den rolle, som Europa har spillet, 
og utvivlsomt fortsat vil spille, i GCC-landenes sikkerhed set i et videre perspektiv, 
navnlig økonomisk sikkerhed. Det er også en kendsgerning, at siden EF og GCC-landene 
oprindeligt erklærede sig rede til at etablere nære forbindelser, lægger EU nu større vægt 
på forbindelserne med landene mod syd. Dette nye aspekt i EU's udenrigspolitik, som er 
en direkte følge af afslutningen af den kolde krig og et ønske om at skabe ligevægt i EU's 
politik over for landene mod øst og mod syd, indebærer, at GCC får øget betydning for 
EU. Tanken om en gradvis udbygning af stærke forbindelser mellem EU og GCC bygger 
dog stadig i første række på den nuværende og fremtidige betydning, der må tillægges 
den indbyrdes økonomiske og energipolitiske afhængighed mellem EU og GCC. 
Det fremgår imidlertid af ovenstående analyse, at betydningsfulde forbindelser, såsom 
forbindelserne mellem EU og GCC, ikke kan tages for givet og overlades til sig selv. Der 
må arbejdes på at fastholde sådanne forbindelser, og begge parter må ofre dem den rette 
opmærksomhed og prioritering. Hvad angår forbindelserne mellem EU's og GCC's 
medlemsstater har der været en tendens til, at man har rettet opmærksomheden mod 
handelstal og bilaterale forbindelser og ladet alle forbindelser på regionalt plan passe sig 
selv. EU-GCC-forbindelserne giver en supplerende, regional værditilvækst til de 
bilaterale forbindelser. Men hvis de regionale forbindelser forsømmes eller bliver en 
kilde til irritation, kan regionale forbindelser have bivirkninger og være skadelige for de 
bilaterale forbindelser. 
Udviklingen af de regionale forbindelser afhænger naturligvis af udbygningen af de to 
parters regionale strukturer og kompetencer. Det er derfor af væsentlig betydning, at 
GCC-samarbejds- og integrationsprocessen videreføres, som medlemslandene har 
besluttet. Et økonomisk, politisk og militært stærkt GCC, som udgør en fast, uafhængig 
pille i det følsomme og strategisk vigtige sikkerhedssystem i Golfområdet, er af væsentlig 
interesse for Den Europæiske Union. Et svagt og splittet GCC vil på dramatisk vis øge 
risikoen for ustabilitet i området og for indblanding fra GCC's magtfulde naboer. I 
forbindelse med opfølgningen af troika-ministermødet i Granada og ønsket om en 
kvalitativ forbedring af forbindelserne mellem EU og GCC er det derfor vigtigt, at GCC 
viderefører sin politik til styrkelse af integrationen og GCC's rolle. Dette er ikke 
ensbetydende med, at de bilaterale forbindelser med hvert af Golf-landene ikke 
sideløbende hermed bør videreføres og fremmes alt efter hvert lands særlige 
karakteristika. 
7Z 
Gennemførelsen af anbefalingerne fra troika-ministermødet i Granada vil være en 
prøvesag for forbindelserne mellem EU og GCC. En realistisk dagsorden vil omfatte en 
intensivering af den politiske dialog, løsninger på problemer, der spærrer for fremskridt i 
retning mod en styrkelse af de økonomiske forbindelser og for udviklingen af nyt 
samarbejde og en meningsfyldt kulturel dimension. Dette er i overensstemmelse med den 
fremgangsmåde, der blev fulgt ved fastlæggelsen af rammerne for Euro-Middelhavs­
partnerskabet, og kræver hverken en ændring af GCC-politik eller -retningslinjer. Hvis 
denne dagsorden gennemføres, vil den åbne mulighed for den ønskede kvalitative 
forbedring af forbindelserne. EU bør derfor udfolde så stærke bestræbelser som muligt 
for at sikre, at de relevante afgørelser i overensstemmelse med anbefalingerne fra troika-
mødet i Granada kan udarbejdes med henblik på et succesrigt 6. fælles rådsmøde på 
ministerplan. 
8. KONKLUSIONER OG HENSTILLINGER 
På baggrund af ovenstående redegørelse for forbindelserne mellem EU og GCC henstiller 
Kommissionen, at Rådet: 
på ny bekræfter den strategiske betydning af en stærk GCC regional gruppering, 
der er i stand til at spille en stadig større rolle på det økonomiske, politiske og 
sikkerhedsmæssige område; 
på ny bekræfter ønsket om at udvikle stærke forbindelser mellem EU og GCC til 
gensidig fordel; 
bekræfter nødvendigheden af at inddrage GCC-landene i EU's globale strategi for 
forbedring af forbindelserne med partnere fra andre regioner, og især med 
Middelhavsområdet; 
på ny bekræfter, at det er rede til en opfølgning og succesrig gennemførelse af 
anbefalingerne og konklusionerne fra troika-ministermødet i Granada for dermed 
at sikre en kvalitativ forbedring af forbindelserne mellem EU og GCC; 
især bør erklære sig indforstået med at styrke det politiske samarbejde på 
ministerplan mellem EU og GCC ved at afholde møder to gange om året på 
højtstående embedsmandsplan med henblik på at drøfte alle aspekter af politiske 
og sikkerhedsmæssige spørgsmål af fælles interesse mellem EU og GCC og på 
internationalt plan. 
Kommissionen vil på sin side: 
i overensstemmelse med anbefalingerne fra troika-ministermødet i Granada og det 
foreliggende forhandlingsdirektiv sammen med GCC-landene fastlægge 
hindringerne for yderligere fremskridt i de igangværende frihandelsforhandlinger 
mellem EF og GCC med henblik på igen at få gang i disse forhandlinger og sikre, 
at en eventuel aftale er i overensstemmelse med bestemmelserne i WTO; 
sammen med GCC-landene og inden for rammerne af samarbejdsaftalen fra 1989 
fremlægge forslag til en betydelig udvidelse af samarbejdet på områder af fælles 
interesse; 
/3 
fremlægge forslag til øgede kontakter og en bedre forståelse inden for regionalt, 
decentraliseret samarbejde, videnskabeligt og ledelsesmæssigt samarbejde samt 
programmer til styrkelse af det økonomiske samarbejde. 
undersøge, om det vil være hensigtsmæssigt at forelægge forslag for Rådet til 
supplerende forhandlingsdirektiver vedrørende tjenesteydelser på linje med 
WTO-bestemmelserne efter gennemførelse af de nødvendige undersøgelser af de 
retlige og økonomiske følgevirkninger for frihandelszonen og under hensyntagen 
til de tilbud, GCC har fremlagt i GATS-regi. 
Kommissionen vil holde Rådet fuldt underrettet om sine aktiviteter til opfølgning af 
anbefalingerne fra troika-ministermødet i Granada, herunder udviklingen i 
frihandelsforhandlingerne, og fremsætte relevante forslag så betids, at de kan indgå i 
forberedelsen af et succesrigt fælles 6. EU-GCC-rådsmøde på ministerplan, som skal 
finde sted den 22. - 23. april 1996 i Luxembourg. 
M 
STATISTISK BILAG 
1. SAMHANDELEN MELLEM EU OG GCC 
UDVIKLINGEN I SAMHANDELEN MELLEM EU OG GCC 
(Mia ECU) 
mmmmm 
^mmåmmm 
yyyyy>>yi9S7mm 
mm&mmd mm&imm mmm^m mmïmmm 
mmmmm mmmmm 
mmmimm 19,8 
14,7 
13,2 
12,9 
15,4 
13,9 
16,8 
18,3 
19,6 
19,3 16,4 
12,3 
10,1 
8,7 
11,7 
11,8 
13,4 
12,3 
12,3 
11,3 3,3 
2,3 
3,1 
4,1 
4,1 
2,0 
3,3 
6,0 
7,3 
7,9 
Ud over den kvantitative betydning af vore handelsforbindelser er der tale om et 
betydeligt handelsoverskud, som i 1994 beløb sig til 7,9 mia. ECU. For hver ECU, vi 
importerede fra GCC (hovedsagelig råolie), eksporterede vi for 1,7 ECU færdigvarer til 
GCC-området. 
UDVIKLINGEN I EU's OVERSKUD OVER FOR GCC 
Golfkrigen 
GCC er EU's største handelspartner i den arabiske verden og tegner sig for næsten 40% af 
vores samhandel med de arabiske lande og 4% af den samlede EU-eksport til tredjelande. 
SAMMENLIGNING MELLEM EU's EKSPORT TIL GCC 
OG ANDRE ZONER ELLER LANDE: 
EU's EKSPORT 11994 TIL 1 Mia. ECU 
GCC 193 
Kina 1^5 
Maghreb 12,7 
Mercosur 14,8 
Det tidligere Sovjetunionen 15,8 Ib 
STATISTISK BILAG 
2. INDBYRDES ENERGIAFHÆNGIGHED 
MELLEM US OG GCC 
Halvdelen af EU's energi importeres, og to tredjedele af denne samlede import er olie. 
Mere end 20% af olieimporten leveres af GCC. Dette er ensbetydende med, at ca. 10% af 
EU's energiforbrug leveres af GCC-landene. 
Men GCC's andel i EU's energiforbrug forventes at stige fordi: 
1. Den Europæiske Unions energiproduktion vil falde med mere end 10% indtil 
2010, således at importbehovet øges fra de nuværende 50% til 60% af EU's 
energiforbrug; 
2. I alle scenarier tegner olie sig for den største del af energiforbruget; 
3. GCC råder over 46% af verdens kendte oliereserver. 
EUs LEVERANDØRER AF RÅOLIE 
Norge 
18% 
Libyen 
12% 
Algeriet Resten af verden 
22% 
Den indbyrdes afhængighed mellem EU og GCC forstærkes af, at EU er det nærmeste 
marked for GCC's olieeksport og den største importør af GCC-olie efter Asien: 
BESTEMMELSESSTED FOR ENERGIEKSPORTEN FRA GOLFOMRÅDET 
EU l 25,7 % 
USA 11,3% 
Japan 23,7 % 
Arabiske lande 9 % 
Asien ekskl. Japan og Kina 19,1 % 
/? 
STATISTISK BILAG 
3. GCC-MEDLEMSSTATERNE 
Befolkning 
(mio.) 
BNP 
(mio. USD) 
Per capita 
indkomst 
Arbejdsløshed 
Eksport 
(mio. USD) 
Import 
(mio. USD) 
Forskel 
(mio. USD) 
Eksport til 
Import fra Saudi Arabien 
16 
108.000 
11.000 
6,5% 
39.000 
26.000 
+ 12.000 
USA 21% 
Japan 18% 
Singapore 6% 
Frankrig 6% 
Korea 5% 
USA 18% 
UK 12% 
Japan 10% 
Tyskland 5% 
Frankrig 5% Kuwait 
1,75 
25.000 
15.100 
ubetydelig 
11.800 
6.800 
+ 5.000 
Frankrig 16% 
Italien 15% 
Japan 12% 
UK 11% 
USA 35% 
Japan 12% 
UK 9% 
Canada 9% Bahrain 
0,5 
4.600 
12.000 
13% 
3.300 
3.500 
+ 200 
Japan 13% 
UAE 12% 
Indien 10% 
Pakistan 8% 
Singapore 6% 
Saudi Arabien 42% 
USA 14% 
UK 7% 
Japan 5% 
Tyskland 4% Qatar 
0,5 
8.800 
17.500 
foreligger ikke 
3.000 
2.100 
+ 900 
Japan 61% 
Brasilien 6% 
Korea 5% 
UAE 4% 
Singapore 3% 
Japan 14% 
UK 12% 
USA 12% 
Tyskland 9% 
Frankrig 5% De Forenede 
Arabiske Emirater 
2 
63.800 
24.000 
ubetydelig 
21.329 
20.430 
+ 899 
Japan 39% 
Singapore 5% 
Korea 4% 
Iran 4% 
Indien 4% 
Japan 14% 
UK 9% 
USA 8% 
Tyskland 6% Oman 
2 
16.400 
10.000 
foreligger ikke 
5.488 
4.506 
+ 981 
UAE 30% 
Japan 27% 
Korea 10% 
Singapore 5% 
Japan 20% 
UK 19% 
UAE 14% 
US 7% 
Kilde: Eurostat, officielle GCC-statistikker, Det Internationale Energiagentur, Grønbog vedr. en EU-energipolitik. 
^ 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 541 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 11 
Katalognummer : CB-CO-95-633-DA-C 
ISBN 92-77-96662-9 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-29S5 Luxembourg ii