EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 29.6.2016 COM(2016) 430 final RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET om egnetheden af artikel 3, stk. 1, i 2002/47/EF om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse



1.Indledning Sikkerhed stilles af en låntager til en långiver med henblik på at minimere långiverens risiko for finansielt tab, hvis låntageren misligholder sine forpligtelser. Siden finanskrisen har sikkerhed fået stadig større betydning som følge af markedets behov for mere sikker finansiering og lovkrav. Ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/47/EF af 6. juni 2002 om aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse som ændret ved direktiv 2009/44/EF (i det følgende benævnt "direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse") etableres der på EU-plan en harmoniseret retlig ramme for indgåelse og eksigibilitet af aftaler om sikkerhedsstillelse, dvs. "aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse i form af overdragelse af ejendomsret" (hvor hele adkomsten til sikkerheden overdrages til sikkerhedshaveren) eller "aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse i form af pantsætning" (hvor sikkerhedshaveren modtager en panteret, f.eks. et pant eller en forpligtelse). Direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse omhandlede oprindeligt kun sikkerhedsstillelse i form af kontanter og finansielle instrumenter. Ved direktivet afskaffedes formelle krav, som medlemsstaterne havde indført for aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse eller tilvejebringelse af sikkerhed, f.eks. krav vedrørende formen af den relevante dokumentation, registrering eller anden anmeldelse. Eftersom manglende overholdelse af sådanne krav ofte medførte, at sikkerhedsstillelsen var ugyldig eller ikke kunne kræves opfyldt af tredjemand, lettede fjernelsen af disse hindringer den frie bevægelighed for kontanter og finansielle instrumenter mellem EU-landene. I 2009 blev direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse ændret med henblik på at tilføje "gældsfordringer" som sikkerhed. En "gældsfordring" defineres i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse som pengekrav på grundlag af en aftale, ifølge hvilken et kreditinstitut yder kredit i form af et lån. I figur 1 illustreres mobiliseringen af en gældsfordring som sikkerhed, hvor sikkerhedsstilleren (B) overdrager sin gældsfordring over for sin debitor (A) til sikkerhedshaveren (C). Mere komplekse scenarier, der involverer en tredjemand (D), opstår, når den samme gældsfordring mobiliseres flere gange (f.eks. hvis C igen overdrager fordringen), eller hvis kuratoren tvivler på, at fordringen er blevet gyldigt overdraget fra B's konkursbo. Figur 1: Juridiske forhold ved mobiliseringen af gældsfordringer som sikkerhed Efter revisionen af direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse fra 2009 kan medlemsstaterne ikke kræve, at indgåelsen eller gyldigheden af aftaler om finansiel sikkerhedsstillelse vedrørende gældsfordringer gøres betinget af, at der udføres en formel handling såsom registrering eller anmeldelse til debitoren. Dette har til formål at sikre, at aftalen om finansiel sikkerhedsstillelse vedrørende en gældsfordring (forhold 2 i figur 1) ikke gøres ugyldig, fordi aftalen ikke er blevet registreret hos en offentlig myndighed, eller fordi debitoren ikke har fået meddelelse om aftalen om sikkerhedsstillelse. Medlemsstaterne gives også mulighed for at kræve, at der udføres en formel handling såsom registrering eller anmeldelse vedrørende en gældsfordring, der anvendes som sikkerhed, med henblik på sikring, prioritet eller eksigibilitet eller lovlighed som bevismateriale over for debitoren (forhold 3 i figur 1) eller tredjemand (forhold 4 i figur 1). I revisionen fra 2009 blev Kommissionen anmodet om at aflægge beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvorvidt denne mulighed for medlemsstaterne stadig er relevant. I denne rapport vurderes det, hvordan artikel 3, stk. 1, i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse er blevet gennemført, resultaterne heraf, og om der er behov for ændringer af direktivet. 2.Mål og metode I rapporten lægges der vægt på gennemførelsen af artikel 3, stk. 1, i det reviderede direktiv om finansiel sikkerhedsstillelse. Den omhandler, hvorvidt direktivet fungerer effektivt med hensyn til de formelle handlinger, der kræves for at stille gældsfordringer som sikkerhed. Med henblik på udarbejdelsen af denne rapport fremsendte Kommissionen et spørgeskema vedrørende gennemførelsen af artikel 3, stk. 1, i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse til medlemsstaterne, ECB og EØS-medlemsstaterne. 25 medlemsstater har besvaret skemaet. Denne evaluering er primært baseret på dette materiale. I rapporten tages også svar modtaget under den offentlige høring vedrørende etableringen af en kapitalmarkedsunion i betragtning. En del af baggrundsoplysningerne om medlemsstaternes lovgivning er udledt af en ekstern undersøgelse gennemført for Europa-Kommissionen vedrørende effektiviteten af overdragelsen af en fordring over for tredjemand og prioriteten af den overdragne fordring i forhold til en anden persons rettigheder. 3.Gennemførelse og resultater 3.1.Gældsfordringers økonomiske betydning I figur 2 vises stigningen i anvendelsen af gældsfordringer i kreditoperationer inden for Eurosystemet. I 2004 repræsenterede de 4 % af den samlede sikkerhedsstillelse. Ved udgangen af 2015 var dette tal steget til 21 %. Den største stigning skete fra 2006 til 2007, hvilket kan tilskrives Eurosystemets beslutning om at medtage gældsfordringer på listen over sikkerhed, der accepteres i forbindelse med kreditoperationer, i kategorien af ikke-omsættelige aktiver fra den 1. januar 2007. Dette skabte ensartede betingelser, herunder belånbarhedskriterier for gældsfordringer, der stilles som sikkerhed, for sådanne transaktioner. Svarene fra medlemsstaterne i euroområdet bekræfter, at gældsfordringer generelt accepteres af deres nationalbanker eller generelt anvendes som sikkerhed. Figur 2: ECB-data vedrørende gældsfordringer inden for Eurosystemets kreditoperationer Mia. EUR efter værdiansættelse og haircuts, gennemsnit af ultimomånedsdata for hver tidsperiode År Anvendelse af gældsfordringer: Sikkerhedsstillelse i alt: Gældsfordringer

som % af anvendt sikkerhed i alt: 2004 33,5 817 4 % 2005 35,4 900 4 % 2006 36,3 959 4 % 2007 109,3 1 148 10 % 2008 190,1 1 579 12 % 2009 294,8 2 035 14 % 2010 358,5 2 010 18 % 2011 418,7 1 824 23 % 2012 633,4 2 457 26 % 2013 439,4 2 348 19 % 2014 372,8 1 949 19 % 2015 368,2 1 737 21 %

Kilde: https://www.ecb.europa.eu/paym/coll/charts/html/index.en.html. Bemærk: Tal vedrørende gældsfordringer fra 2004-2011 er aggregerede data for "ikke-omsættelige aktiver" (inden 2012 blev gældsfordringer ikke registreret separat. De viser størstedelen af aktiver i kategorien for ikke-omsættelige aktiver. Resten er tidsindskud og kontante indskud). Uden for euroområdet er situationen anden, og der er ikke mange oplysninger til rådighed. Accepten af gældsfordringer som sikkerhed uden for euroområdet er tilsyneladende lav. Tjekkiet og Litauen har bekræftet, at de anvendes som sikkerhed på deres markeder. Bulgarien og Ungarn har anført, at de ikke er udbredt. Kun Danmark har oplyst, at Nationalbanken accepterer gældsfordringer som sikkerhed. Andre rapporter viser, at Bank of England også accepterer dem, men kun i begrænset omfang. Markedsforhold og globale lovgivningsændringer betyder, at der stilles mange krav vedrørende sikkerhedsstillelse til kreditinstitutter. EU har traditionelt benyttet bankfinansiering. Ifølge data fra udgangen af 2013 dækker ikke-finansielle selskaber omkring 15 % af deres samlede finansieringsbehov med banklån (for USA er det tilsvarende tal 10 %). Kreditinstitutter i EU besidder gældsfordringer, der kan anvendes som sikkerhed, hvis det er passende. Det anslås, at gældsfordringer i euroområdet beløber sig til næsten 4,4 bio. EUR, dvs. en tredjedel af den samlede værdi af de belånbare omsættelige aktiver i Eurosystemet. Dette viser, at direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse, om nødvendigt, er relevant for øget retssikkerhed, og at det er passende at anvende gældsfordringer som sikkerhed. 3.2.Gennemførelse af direktiv 2009/44/EF Direktiv 2009/44/EF om revision af direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse blev vedtaget den 6. maj 2009. Det blev gennemført i de fleste medlemsstater i 2011, og alle havde gennemført det i 2012. Direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse er også omfattet af EØS-aftalen med Liechtenstein, Norge og Island, som alle gennemfører det. 3.2.1.Gennemførelse af muligheden i artikel 3, stk. 1 For at mindske den administrative byrde og styrke markedets effektivitet må medlemsstaterne i henhold til artikel 3, stk. 1, i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse ikke indføre "formelle krav" for aftaler om sikkerhedsstillelse og gøre sikkerhedsstillelsen betinget af, at der udføres en "formel handling". Disse begreber er ikke defineret, men der gives eksempler i betragtningerne. I artikel 1, stk. 5, præciseres det, at opførelse på en liste over fordringer, som sendes til sikkerhedshaveren, bør sidestilles med dokumentation for sikkerhedsstillelsen og ikke med en formel handling. Medlemsstaternes besvarelser af spørgeskemaet afslører fire problemer. I overensstemmelse med artikel 1, stk. 5, kræver nogle medlemsstater for det første, at anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed dokumenteres ved opførelse på en liste over fordringer, der er fremsendt til sikkerhedshaveren. Medlemsstaterne fortolker for det andet begrebet en "formel handling" på forskellige måder. De fleste anser fysiske handlinger, som kræves ud over det bogføringssystem, der er knyttet til sikkerhedsstillelse, som formelle handlinger, men nogle udelukker visse handlinger. Det er derfor vanskeligt at afgøre, hvilke medlemsstater der rent faktisk har benyttet muligheden for at kræve, at der udføres en formel handling, med henblik på sikring, prioritet eller eksigibilitet eller lovlighed som bevismateriale over for debitoren (forhold 3 i figur1) eller tredjemand (forhold 4 i figur 1). På grundlag af deres egen vurdering har halvdelen af medlemsstaterne for det tredje ikke benyttet denne mulighed. Disse medlemsstater stiller muligvis ingen formelle krav med hensyn til anmeldelse til debitoren, men reglerne om beskyttelse af debitor finder stadig anvendelse. Hvis debitoren ikke har kendskab til aftalen om finansiel sikkerhedsstillelse og indfrier gældsfordringen, har debitoren opfyldt sine forpligtelser. Disse betalinger kan således fratrækkes værdien af den fordring, der er stillet som sikkerhed, og udgør dermed en risiko for sikkerhedshaveren, idet sikkerheden kan forsvinde. Anmeldelse til debitoren kan således anses for påkrævet med henblik på eksigibilitet og/eller dokumentation over for debitor, medmindre der kan gives afkald på debitorbeskyttelse i kreditaftalen. Halvdelen af medlemsstaterne har for det fjerde benyttet muligheden. Alle medlemsstaterne med undtagelse af én kræver, at debitoren underrettes. De nationale love varierer dog med hensyn til karakteren af denne betingelse. Bulgarien, Belgien, Estland, Finland og Portugal kræver som en obligatorisk formel handling, at debitoren underrettes. Ungarn kræver også, at dokumentationen fremsendes til sikkerhedshaveren. Andre medlemsstater giver modparten mulighed for at vælge mellem anmeldelse til debitoren og en anden formel handling. Østrig kræver anmeldelse til debitoren eller registrering hos sikkerhedsstilleren. Litauen og Malta kræver anmeldelse til debitoren eller en offentlig meddelelse i en avis. Nederlandene kræver anmeldelse til debitoren eller registrering i skattemyndighedernes ikke-offentlige register. Der er også forskelle med hensyn til kravet om anmeldelse. I de fleste medlemsstater bevirker anmeldelsen, at aftalen om sikkerhedsstillelse kan håndhæves over for debitoren for gældsfordringen (forhold 3 i figur 1). I Østrig, Bulgarien, Finland, Litauen, Malta og Nederlandene bevirker anmeldelsen, at aftalen om sikkerhedsstillelse kan håndhæves over for tredjemand (forhold 4 i figur 1). Disse medlemsstater anser kravet som en gennemsigtighedshandling, der garanterer retssikkerheden, beskytter alle parters rettigheder og hjælper med at bekæmpe svig (f.eks. aftaler om sikkerhedsstillelse, som er indgået efter indledningen af insolvensbehandlingen, men som tilbagedateres for at bedrage andre kreditorer). I nogle jurisdiktioner er anmeldelse til debitoren en faktor, der afgør, hvilken sikkerhedshaver blandt flere der har prioritet. I henhold til Det Forenede Kongeriges, Nederlandenes, Italiens og Portugals ret gives den aftale om sikkerhedsstillelse i form af overdragelse af ejendomsret, der først er anmeldt til debitoren, prioritet. 3.2.2.Andre forhold vedrørende gennemførelse Der er ifølge medlemsstaterne to situationer, hvor der kan være behov for forskellige formelle handlinger. Fem medlemsstater har anført, at de har indført særlige krav om formelle handlinger, når gældsfordringer anvendes som sikkerhed over for deres centralbanker. I Belgien kræves der registrering i stedet for anmeldelse til debitoren, hvis sikkerhedshaveren er centralbanken. Dette håndhæver fordringen over for tredjemand og giver centralbanken prioritet. Når gældsfordringer anvendes som sikkerhed over for EU-centralbanker i Litauen, skal det offentliggøres på den litauiske centralbanks websted. Slovenien kræver anmeldelse til debitoren for at begrænse debitorens modregningsrettigheder, hvis gældsfordringer anvendes som sikkerhed over for EU-centralbanker. I modsætning dertil kræves der i Portugal og (midlertidigt) Italien ingen registrering eller anmeldelse til debitoren, hvis gældsfordringer anvendes som sikkerhed over for centralbanken. I begge tilfælde har centralbankens rettigheder prioritet i forhold andre rettigheder til de samme fordringer, selv om de er blevet anmeldt til debitoren i henhold til aftalen om sikkerhedsstillelse. Fire medlemsstater har anført, at der kræves særlige formelle handlinger, når gældsfordringer sikret ved pant anvendes som sikkerhed. Ud over en aftale om finansiel sikkerhedsstillelse i form af overdragelse af ejendomsret vedrørende en gældsfordring sikret ved pant kræves det i Tyskland, at pantebrevet overdrages, eller at overdragelsen af fordringen tinglyses. I Litauen skal overdragelsen af en fordring sikret ved pant registreres, for at den kan håndhæves over for tredjemand. I Portugal skal pant i gældsfordringer vedrørende fast ejendom registreres. Med hensyn til gældsfordringer i form af (særlige) egenveksler med pant i fast ejendom kræver den irske centralbank, at aftaler om sikkerhedsstillelse udfærdiges som et skøde, og at detaljerne registreres. 3.3.Effektivitet

Direktiv 2009/44/EF havde til formål at lette anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed. I dette afsnit undersøges det, hvorvidt dette mål er nået, og om muligheden i artikel 3, stk. 1, har påvirket udfaldet. Der er vanskeligt at foretage en kvantitativ vurdering af indvirkningen af direktiv 2009/44/EF på mobiliseringen af gældsfordringer. I henhold til Eurosystem-data (figur 2) steg anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed fra 23 % til 26 % af den samlede anvendte sikkerhed i perioden 2011-2012, dvs. da direktiv 2009/44/EF var gennemført i alle medlemsstater. Anvendelsen faldt dog fra 26 % til 19 % i perioden 2012-2013. En række faktorer kan have påvirket anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed i kreditoperationer inden for Eurosystemet. Gennemførelsen af direktiv 2009/44/EF faldt sammen med finanskrisen og ændringer i Eurosystem-rammen for sikkerhedsstillelse. Den øgede anvendelse af gældsfordringer som sikkerhed inden for Eurosystemet kan således forklares ved en øget efterspørgsel efter centralbankkredit og markedsdeltagernes incitamenter til at stille relativt illikvide aktiver, f.eks. gældsfordringer, og beholde mere likvide aktiver til andre transaktioner. Der blev også gennemført tekniske og operationelle tilpasninger i enkelte centralbanker. Deutsche Bundesbank og Banque de France (som begge havde modparter med store udestående gældsfordringer) gennemførte f.eks. automatiske kommunikationsinterfaces, som understøtter effektiv mobilisering af gældsfordringer. Fem medlemsstater har oplyst, at direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse støttede anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed. Vurderingen afhænger imidlertid af, om muligheden i artikel 3, stk. 1, mindskede eller øgede den juridiske risiko. Nogle mener, at muligheden er nødvendig for retssikkerheden, da manglen på en formel handling gjorde det dyrt og ikke altid muligt at kontrollere, om gældsfordringen var bogført som sikkerhed eller ej. Andre mener, at afskaffelsen af divergerende formelle krav mellem medlemsstaterne ville øge retssikkerheden. I grønbogen om etablering af en kapitalmarkedsunion spørges det, hvilke foranstaltninger der kan træffes for at forbedre den grænseoverskridende strøm af sikkerhedsstillelse. I et høringssvar hævdede en interessent, at alle formelle krav, f.eks. anmeldelses- og registreringsforpligtelser, skal afskaffes for at lette anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed. To svar støttede en harmonisering af lovvalgsreglerne med det formål at forbedre beskyttelsen af sikkerhedshavere ved at give dem mulighed for at fastsætte den lovgivning, som gælder for de formelle krav, der skal overholdes, for at mobiliseringen af gældsfordringer som sikkerhed kan gøres gældende over for tredjemand. ECB har foreslået, at debitorens modregningsret med hensyn til gældsfordringer, der er mobiliseret som sikkerhed hos centralbanker, udelukkes, men dette ligger uden for denne rapports område. Generelt er målet om at lette anvendelsen af gældsfordringer fastsat i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse blevet opfyldt. Det er dokumenteret, at medtagelsen af gældsfordringer i den harmoniserede ramme for sikkerhed har lettet deres anvendelse i visse jurisdiktioner. En aftale om finansiel sikkerhedsstillelse for gældsfordringer i form af overdragelse af ejendomsret var f.eks. tidligere forbudt efter nederlandsk ret, men dette blev ændret med gennemførelsen af direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse, og anvendelsen af gældsfordringer er nu stigende i Nederlandene. Ved direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse blev formelle krav vedrørende indgåelsen eller gyldigheden af aftaler om sikkerhedsstillelse også ophævet. Der er således ikke længere nogen risiko for ugyldiggørelse af sådanne aftaler, hvilket bidrager til mobiliseringen af gældsfordringer. Som det fremgik at gennemførelsesoversigten, er der stadig forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til de formaliteter og teknikker, der anvendes ved sikkerhedsstillelse for gældsfordringer. Selv når anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed stadig er underlagt nationale formelle krav, opnås den lette fuldbyrdelse, der er indført ved direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse, for sikkerhedsstillelsen, når disse krav er opfyldt (gældsfordringer, der anvendes som sikkerhed, kan f.eks. realiseres gennem salg eller ved tilegnelse og modregning, og der gælder ingen formelle krav med hensyn til forudgående meddelelse, den måde, hvorpå realiseringen skal ske, eller udløb af en bestemt periode). Med hensyn til opfyldelsen af målet kan det ikke konkluderes, at alle juridiske hindringer for anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed i EU er blevet fjernet. Især den grænseoverskridende anvendelse af gældsfordringer som sikkerhed er stadig genstand for juridisk usikkerhed på grund af virkningen af forskellige nationale krav og den ufuldstændige harmonisering af lovvalgsreglerne på EU-plan. Selv om harmoniserede lovvalgsregler er indført for den lov, der skal anvendes på forholdet mellem debitor og kreditor for en gældsfordring (forhold 1 i figur 1), mellem sikkerhedsstilleren og sikkerhedshaveren (forhold 2 i figur 1) og mellem sikkerhedshaveren og debitoren (forhold 3 i figur 1), fastlægges den lov, der skal anvendes på effektiviteten af sikkerhedsstillelse i form af en gældsfordring over for tredjemand, f.eks. hvilke formelle handlinger der kræves for at sikre eksigibilitet over for andre rettighedshavere, og prioritetsrækkefølgen mellem flere overdragelser af den samme gældsfordring (forhold 4 i figur 1), stadig efter medlemsstaternes nationale lovvalgsregler. En sikkerhedshaver vil muligvis antage, at han har prioritet, fordi de formelle krav fastsat af medlemsstat A er blevet overholdt, mens tredjemand henholder sig til de formelle krav fastsat af medlemsstat B og mener, at denne har prioritet over den andens rettigheder. 3.4.Omkostningseffektivitet Når de udfordringer, der er forbundet med anvendelsen af gældsfordringer som sikkerhed, vejes op mod banklåns betydning for realøkonomien, er det Kommissionens opfattelse, at målet for direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse er blevet opfyldt med mindst mulige udgifter for alle berørte parter. Formelle krav, der fortsat finder anvendelse, medfører yderligere omkostninger for sikkerhedsstilleren. Overholdelse af kravet om anmeldelse til debitoren er ikke omkostningstungt set fra et kreditinstituts side, men kravet kan indirekte påvirke forholdet til kunderne negativt. I henhold til visse kilder kan kravet om anmeldelse udgøre en hindring for mobilisering af banklån. Dette kan påvirke størrelsen af kapital på bankernes balance, som ikke udnyttes mere effektivt i økonomien. Det bør dog erindres, at der findes alternative juridiske midler, som giver bankerne mulighed for at opnå en bedre udnyttelse af deres sovende aktiver, f.eks. udstedelse af værdipapirer med sikkerhed i gældsfordringer, hvorved de får adgang til midler, som de kan anvende til at oprette yderligere lån. For sikkerhedshaveren kan overholdelsen af formelle krav hjælpe med at reducere de omkostninger, som følger af den juridiske risiko, der er forbundet med at acceptere gældsfordringer som sikkerhed. I modsætning til omsættelige værdipapirer er gældsfordringer normalt tilpasset debitorens behov. Hvis sikkerheden skal realiseres, kan gældsfordringer derfor normalt ikke hurtigt konverteres til kontanter, og det er nødvendigt først at henvende sig til debitoren. Når værdien af sikkerheden skal bestemmes, er eksigibiliteten af gældsfordringen over for debitoren (forhold 3 i figur 1) derfor afgørende. For at sikre, at gældsfordringen hurtigt kan realiseres i tilfælde af modpartens misligholdelse, skal debitor i henhold til Eurosystemets kriterier under alle omstændigheder underrettes . Ud over deres begrænsede likviditet adskiller gældsfordringer sig fra omsættelige værdipapirer i det forhold, at de generelt ikke registreres i elektroniske regnskaber, men kun er dokumenteret i form af en kreditaftale. Der er følgelig en højere risiko for, at den samme gældsfordring kan være bogført som en sikkerhed over for en tredjemand. Hensigten med anmeldelseskravet er, at debitoren – hvis denne skal have kendskab til aftalen om sikkerhedsstillelse – kan fungere som en mulig informationskilde med hensyn til eksistensen af den gældsfordring, der er stillet som sikkerhed. Som det fremgår af de strengere regler vedrørende formelle krav i visse jurisdiktioner, hvor centralbanken accepterer gældsfordringer som sikkerhed, beskytter de formelle handlinger sikkerhedshaveren mod eksponering for potentielle tvister med tredjemand vedrørende eksigibilitet og prioritet (forhold 4 i figur 1). Muligheden i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse, hvorved medlemsstaterne kunne bevare deres formelle krav, kan således være til fordel for sikkerhedshavere i disse jurisdiktioner. For debitoren er det sædvanligvis uden betydning, om han tilbagebetaler lånet til banken eller sikkerhedshaveren, og hans stilling forringes derfor ikke af en aftale om sikkerhedsstillelse. Debitoren skal imidlertid beskyttes mod risikoen for dobbelt tilbagebetaling (til den oprindelige kreditor og til sikkerhedshaveren som den nye rettighedshaver). Dette kan gøres på forskellige måder, f.eks. gennem formelle krav vedrørende indgåelse eller gyldighed af aftalen om sikkerhedsstillelse eller vedrørende sikring, prioritet eller eksigibilitet eller lovlighed som bevismateriale over for debitoren eller tredjemand. De muligheder, der er tilgængelige, er omhandlet i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse. Eftersom banklån er den vigtigste kilde til finansiering for ikke-finansielle selskaber i EU, er det gavnligt for samfundet, at direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse ikke har påvirket reglerne om debitorens opfyldelse af sine forpligtelser, hvis han indfrier lånet over for den oprindelige kreditor uden at have kendskab til aftalen om sikkerhedsstillelse. For medlemsstaterne sænkede muligheden omkostningerne til gennemførelse af direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse. Der er heller ingen tegn på, at medlemsstaterne pådrog sig omkostninger som følge af juridiske vanskeligheder, eftersom der ikke er fremlagt dokumentation herfor, f.eks. domstolsafgørelser afsagt på grundlag af national lovgivning om gennemførelse af artikel 3, stk. 1. Endelig fungerer direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse effektivt med hensyn til formelle handlinger, der kræves for at mobiliseregældsfordringer som sikkerhed på nationalt plan. Der er tilsyneladende gyldige grunde til at fastholde visse formelle krav. Når alle de elementer, der er relevante for situationen, er beliggende i én jurisdiktion, er der ingen problemer med overholdelse. I grænseoverskridende situationer er problemet ikke i så høj grad, at der findes forskellige formelle krav, men at fastslå, hvilket nationalt krav der finder anvendelse. Omkostningerne til at fastslå den lov, der skal anvendes på formelle handlinger, som skal gennemføres for at sikre eksigibilitet eller prioritet over for tredjemand (forhold 4 i figur 1), og due diligence kan være høje. Manglen på harmoniserede lovvalgsregler forøger også det antal love i den materielle ret, der potentielt kan gælde for mobiliseringen af gældsfordringer som sikkerhed, hvilket gør det vanskeligere at opfylde Eurosystemets belånbarhedskriterier. 4.Egnetheden af artikel 3, stk. 1 Med hensyn til artikel 3, stk. 1, i direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse kan flere politiske muligheder overvejes. For det første kan status quo opretholdes. Dette foretrækkes udtrykkeligt af 12 medlemsstater, som er af den opfattelse, at fravalgsbestemmelsen sikrer en rimelig balance mellem interesserne. De mener, at der er behov for nationale gennemsigtighedskrav for at beskytte debitoren og tredjemand og for at bekæmpe svig, i hvert tilfælde så længe virkningen og prioriteten over for tredjemand ikke er harmoniseret på EU-plan. Med denne mulighed kan den juridiske risiko, som markedet står overfor med hensyn til kontrol af gældsfordringer, efter deres opfattelse imødegås. Det er forståeligt, at en respondent opfordrer til fjernelse af eventuelle formelle krav for derved at fremme mobiliseringen af gældsfordringer. Hvis de formelle krav ikke er tunge, bør de juridisk set imidlertid finde anvendelse af hensyn til sikkerhedshaverens prioritet. Dette kan fortsat skabe juridisk usikkerhed, når overdragelser af fordringer omfatter et grænseoverskridende element. Dette kunne afbødes gennem ensartede lovvalgsregler vedrørende effektiviteten af en gældsfordring over for tredjemand og rækkefølgen af prioriteter mellem flere overdragelser af den samme fordring. For det andet kunne muligheden i artikel 3, stk. 1, afskaffes. Dette ville forpligte medlemsstaterne til at ophæve alle nationale bestemmelser vedrørende gældsfordringer, der anvendes som sikkerhed, som kræver udførelsen af formelle handlinger, f.eks. registrering eller anmeldelse til debitor. Dette har tilslutning fra fire medlemsstater, som mener, at en fjernelse af muligheden ville skabe lige vilkår på EU-plan og styrke retssikkerheden for derved at fremme den grænseoverskridende anvendelse af gældsfordringer. Andre mener, at ophævelse af muligheden ville eksponere debitorer og sikkerhedshavere for risici, der i dag imødegås af nationale krav.