P6_TA(2006)0486

Tematisk strategi for havmiljøet

Europa-Parlamentets beslutning om en tematisk strategi til beskyttelse og bevaring af havmiljøet (2006/2174(INI))

Europa-Parlamentet,

- der henviser til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om en tematisk strategi til beskyttelse og bevaring af havmiljøet (KOM(2005)0504),

- der henviser til Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram [1],

- der henviser til forslag til direktiv om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets havmiljøpolitiske foranstaltninger (havstrategidirektivet) (KOM(2005)0505),

- der henviser til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger [2] (vandrammedirektivet), hvis mål bl. a. er at bidrage til beskyttelse af territoriale og marine vande og at forebygge og eliminere havmiljøforurening,

- der henviser til sin beslutning af 19. juni 2003 om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet: "Frem mod en strategi til at beskytte og bevare havmiljøet" [3],

- der henviser til Det Europæiske Miljøagenturs seneste rapport om miljøets tilstand, offentliggjort i 2005 [4],

- der henviser til redegørelse (policy brief) fra Institut for en Europæisk Miljøpolitik [5],

- der henviser til De Forenede Nationers havretskonvention (UNCLOS) [6],

- der henviser konventionen om beskyttelse af havmiljøet i Østersøområdet (Helsingfors-konventionen) [7],

- der henviser til konventionen om beskyttelse af havmiljøet i det nordøstlige Atlanterhav (OSPAR) [8],

- der henviser til konventionen om beskyttelse af Middelhavet mod forurening og dens tillægsprotokoller (Barcelona-konventionen) [9],

- der henviser til forretningsordenens artikel 45,

- der henviser til betænkning fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed (A6-0364/2006),

A. der henviser til, at havmiljøet er under stort pres, og at der ifølge den ovennævnte rapport fra Miljøagenturet er begyndende tegn på, at der i Europas hav- og kystøkosystemer sker strukturelle ændringer i fødekæden, hvilket viser sig ved tab af vigtige arter, store forekomster af bestemte planktonarter, der erstatter andre arter, samt ved at invasive arter spreder sig, hvilket er et resultat af klimaændringen og udbredt menneskelig aktivitet,

B. der henviser til, at Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram prioriterer en yderligere beskyttelse af havområder og en bedre integration af miljøhensyn i andre fællesskabspolitikker,

C. der henviser til, at EU's havområde er det største i verden og har en overflade, der er større end det samlede EU-territorium, at 20 medlemsstater har kyster, der strækker sig over næsten 70000 km, at næsten halvdelen af EU's befolkning bor mindre end 50 km fra kysten, og at EU-15's maritime regioner i 2004 allerede tegnede sig for mere end 40 % af BNI; der henviser til, at værftsindustrien, havne, fiskeri samt dermed forbundne tjenesteydelsessektorer beskæftiger to en halv million mennesker, at EU har 1200 havne, og at 90 % af EU's udenrigshandel og 41 % af handelen inden for EU, transporteres ad søvejen,

D. der henviser til, at turisme, fiskeri og akvakultur er virksomheder, der kun kan udvikles inden for et havmiljø med en god miljøtilstand,

E. der henviser til, at parterne ved verdenstopmødet i Johannesburg om bæredygtig udvikling i 2002 blev enige om at mindske tabet af biodiversitet væsentligt inden 2012, og at denne forpligtelse blev bekræftet ved konferencen om biodiversitet i Curitiba i 2006,

F. der henviser til, at medlemsstater bør træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at bevare naturlige habitater og biologisk mangfoldighed i havet og for at beskytte deres kystøkosystemer; derhenviser til, at sådanne foranstaltninger også bør træffes for at sikre den bæredygtige udnyttelse af naturressourcer inden for deres havområder,

G. der henviser til, at en god politik er afhængig af informationer af høj kvalitet, og at der er behov for videnskabelig information, så man på alle de forskellige forvaltningsniveauer kan indkredse og udfylde hullerne i videngrundlaget, mindske unødigt dobbeltarbejde inden for dataindsamling og forskning og fremme harmonisering og vid udbredelse og anvendelse af havforskningens resultater og data,

H. der henviser til, at det er af helt afgørende betydning, at de kriterier, der vælges for en god miljøtilstand, er tilstrækkelig vidtgående, da disse kvalitetsmål formentlig kommer til at være bestemmende for handlingsprogrammerne i lang tid fremover,

I. der henviser til, at der med henblik på at beskytte og forbedre havmiljøet i et bestemt havområde kræves grænseoverskridende foranstaltninger i alle de sektorer, der påvirker det pågældende område, hvilket indebærer, at der både kan være behov for foranstaltninger i havområdet og i tilgrænsende hav- og kystområder, i afvandingsområdet samt, i relation til nogle grænseoverskridende stoffer, i andre regioner,

J. der henviser til, at nogle arktiske have er af betydning for Fællesskabet og Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og at nogle medlemsstater (Danmark, Finland og Sverige) er medlemmer af Det Arktiske Råd,

K. der henviser til, at Sortehavet efter udvidelsen af EU i 2007 med Bulgarien og Rumænien vil være en del af EU's havområde,

L. der henviser til, at Fællesskabet og dets medlemsstater har indgået forskellige internationale aftaler, der indeholder væsentlige forpligtelser om beskyttelse af havområder mod forurening, navnlig Helsingforskonventionen og Ospar-konventionen samt konventionen om beskyttelse af Middelhavet mod forurening,

M. der henviser til, at beskyttelsen og forbedringen af havmiljøet ikke kan gennemføres effektivt ved nationale tiltag alene, men kræver et tæt regionalt samarbejde og andre hensigtsmæssige internationale foranstaltninger,

Fastsættelse af det rette ambitionsniveau

1. glæder sig over Kommissionens tematiske strategi til beskyttelse og bevaring af havmiljøet samt dennes overordnede mål om at fremme bæredygtig udnyttelse af havet og bevare de marine økosystemer; fastslår med skuffelse, at forslaget til et havstrategidirektiv i sin nuværende form ikke er egnet til at få de regionale og lokale myndigheder til at træffe passende foranstaltninger;

2. tror på EU's førende rolle i denne proces og kræver derfor en stærk EU-politik til beskyttelse af havene, der kan forhindre yderligere tab af biodiversitet og forringelse af havmiljøet, og som kan genetablere havets biodiversitet;

3. mener, at havstrategidirektivet skal indeholde en fælles definition for hele EU af en god miljøtilstand, forstået som den miljøtilstand, der foreligger, når alle havøkosystemerne inden for en given havregion bliver forvaltet således, at de i forbindelse med miljøændringer kan fungere på en balanceret og selvbærende måde, som støtter både biodiversiteten og menneskelige aktiviteter; finder, at dette vil øge effektiviteten ved havstrategidirektivets gennemførelse;

4. bemærker, at en god miljøtilstand i de europæiske regionale have kun kan opnås ved en stærk og koordineret indsats på regionalt niveau og ikke ved individuelle tiltag fra medlemsstaternes side, og kræver derfor, at havstrategidirektivet kommer til at indeholde en forpligtelse for medlemsstaterne til at opnå en god miljøtilstand; mener, at strategien derfor skal resultere i bindende overnationale forpligtelser, som også kan indebære fælles foranstaltninger i tredjelande

5. kræver endvidere, at der indføjes en liste over generiske, kvalitative deskriptorer og detaljerede kriterier og standarder for at fastslå en god miljøtilstand, nemlig en eksisterende liste, der er almindelig accepteret af berørte marine interessegrupper, uden at udelukke yderligere forbedringer og udvikling af listen;

6. anser det for vigtigt, at de målsætninger, foranstaltninger, formuleringer og begreber, som anvendes i havstrategidirektivet og i andre direktiver angående havmiljøet, såsom vandrammedirektivet og habitatdirektivet [10], harmoniseres for at skabe større klarhed og lette koordineringen mellem direktiverne;

7. mener, at der hurtigt skal vedtages foranstaltninger til forbedring af vandkvaliteten, og er derfor bekymret over den langvarige tidsplan, der foreslås i forslaget til et havstrategidirektiv; mener, at det ville være bedre at tilpasse tidsplanen til den tidsplan, der gælder for vandrammedirektivet;

8. bemærker, at tidsplanen for vandrammedirektivet, hvorefter der skal opnås en god miljøtilstand i kystvande senest i 2015, allerede er blevet gennemført i medlemsstaterne; finder det hverken logisk eller formålstjenligt, at der samtidig foreslås et mindre ambitiøst mål for de delvis overlappende og tilgrænsende havområder; understreger, at det ikke vil være muligt at opnå en god miljøtilstand i flere kystvande, hvis der ikke er en tilsvarende god miljøtilstand i de tilgrænsende havområder;

Synergier med EU-politikker

9. glæder sig over grønbogen "Frem mod en fremtidig EU-havpolitik" (KOM(2006)0275), der lægger op til en holistisk indfaldsvinkel til en bæredygtig udvikling af havene, men advarer mod, at der lægges for stor vægt på en økonomisk indfaldsvinkel, og opfordrer indtrængende til, at der skabes ligevægt mellem den økonomiske og den økologiske indfaldsvinkel; forventer, at havstrategidirektivets miljøsøjle tilvejebringer den retlige ramme for bevarelsen og integriteten af havmiljøet og dermed den retlige ramme for de relevante forvaltningsenheder — havregioner og -strategier — for planlægning og beslutninger på det marine område;

10. mener, at det skal præciseres, hvilke konsekvenser det har for medlemsstaterne, hvis målsætningerne og foranstaltningerne ikke er tilstrækkelig vidtgående med hensyn til beskyttelse af havmiljøet, og at det med andre ord skal overvejes, hvordan det sikres, at havstrategidirektivets målsætning om en god miljøtilstand virkelig opfyldes;

11. bemærker, at medlemsstaterne har udsat opfyldelsen af målsætningerne for de eksisterende marine komponenter i Natura 2000-netværket, og opfordrer medlemsstaterne til i overensstemmelse med habitatdirektivet og fugledirektivet [11] at udpege beskyttede havområder, der er af særlig videnskabelig interesse eller af interesse for den biologiske diversitet, eller som er udsat for stort pres;

12. foretrækker en langsigtet indsats for at indarbejde miljømål i den fælles fiskeripolitik og dermed opfylde kravene til en bæredygtig udvikling, men insisterer på, at medlemsstaterne bør have mulighed for at vedtage mere akutte og kortfristede foranstaltninger, f.eks. indførelse af områder med adgangsforbud (havreservater) eller beskyttede områder, for at beskytte de mest sårbare havøkosystemer;

13. beklager, at Kommissionen hverken i meddelelsen eller i havstrategidirektivet henviser til havene omkring de franske oversøiske departementer, Azorerne, Madeira og De Kanariske Øer, i betragtning af betingelserne i traktatens artikel 229, eller til havområderne omkring de oversøiske lande og territorier, der er opført på listen i EF-traktatens bilag II;

Budgetmæssige spørgsmål

14. udtrykker bekymring over, at der ikke er forpligtet økonomiske midler til gennemførelsen af havstrategien; anmoder Kommissionen og medlemsstaterne om at udpege de foranstaltninger, der kan samfinansieres gennem Life+ som følge af deres særlige betydning for at opnå en god miljøstandard i europæiske havområder;

15. mener, at samordningen mellem økonomiske og miljømæssige interesser så vidt muligt bør ske på lokalt plan for at sikre overholdelse af subsidiaritetsprincippet og inddragelse af lokale aktører, men også på højere plan (regionalt, på EU-plan og på internationalt plan), når det er hensigtsmæssigt og nødvendigt;

16. påpeger, at der er forskel på havregionerne i EU, og at de har forskellige beskyttelsesbehov; mener, at der derfor også kan blive behov for mere vidtrækkende finansielle foranstaltninger på EU-plan for nogle regioner end for andre med henblik på at opnå en god miljøtilstand og bæredygtighed;

17. mener, at de størst mulige fordele ved koordinering med eksisterende programmer kan opnås, hvis man koordinerer tidsplanen for havstrategien med vigtige programmer på EU-plan; mener, at en koordinering med den næste programperiode for EU's landbrugsfond (fra og med 2014) er af særlig betydning for de regioner, hvor landbruget står for en væsentlig del af forureningen af havområdet;

18. mener, at man inden for alle sektorer bør overveje økonomiske incitamenter, som f.eks. miljødiffentierede havne- og sejlløbsafgifter, som fungerer i Østersøen, og at der også her kan være behov for mere vidtgående foranstaltninger i visse regioner;

Fælles dataanvendelse

19. anbefaler en ny tilgang til vurdering og overvågning af havmiljøet, der er baseret på eksisterende institutioner og programmer, herunder forordningen om dataindsamling under den fælles fiskeripolitik, og som skal være udformet på en sådan måde, at den er i fuld overensstemmelse med Kommissionens nye initiativer af relevans om infrastruktur for geodata og GMES (global miljø- og sikkerhedsovervågning), navnlig marine tjenester;

20. erindrer om Miljøagenturets mandat til at udarbejde regelmæssige vurderinger for hele Europa om havmiljøet på grundlag af eksisterende indikatorer og andre nationalt tilgængelige data og oplysninger; understreger, at det er nødvendigt at forbedre den nationale rapportering yderligere, bl.a. ved en særlig dataudvekslingsprotokol om f.eks. dataoverførsler til støtte for udviklingen af agenturets nøgleindikatorer;

21. anser det for nødvendigt, at der vedtages sporbarhedsforanstaltninger og -programmer med henblik på at identificere forurening og lokalisere kilden hertil, således at den imødegås effektivt;

22. anser det for nødvendigt, at der samarbejdes med decentraliserede organer (Det Europæiske Miljøagentur, Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed m.v.) og med Det Europæiske Forskningscenter for at fremskaffe oplysninger om havvandets kvalitet og for at identificere, lokalisere og bekæmpe forurening;

Forholdet til konventioner og tredjelande

23. glæder sig over det udmærkede bidrag til havbeskyttelsen, der ydes af en række regionale havkonventioner gennem deres videnskabelige og tekniske kompetence og evne til at virke som en forbindelse til lande udenfor EU, og forventer, at de bliver en vigtig partner ved gennemførelsen af havstrategidirektivet, og opfordrer til at indføje udtrykkelige tilsagn om at fremme det internationale samarbejde med tredjelande og organisationer med henblik på, at de vedtager havstrategier, der dækker regioner og subregioner med europæiske farvande;

24. anmoder, for at undgå en dobbelt bureaukratisk byrde på den effektive gennemførelse af havstrategidirektivet, Kommissionen og medlemsstaterne om at sikre, enten at de regionale havkonventioner har de relevante retlige og administrative kapaciteter, eller at der udvikles mekanismer til en fælles gennemførelse af strategien mellem de forskellige regionale programmer, der er aktive indenfor den samme havregion; finder, at dette under alle omstændigheder bør dette omfatte flest mulige sektorer og interessegrupper;

25. opfordrer Kommissionen til at undersøge muligheden af at gøre Østersøen til et pilotområde i betragtning af, at det er et særligt følsomt havområde, og at det er sandsynligt, at de omkringliggende medlemsstater vil kunne nå til enighed om en hurtigere gennemførelse af planerne og tiltagene gennem arbejdet inden for Helsingfors-Kommissionen og andre organer; bemærker, at den kommende Baltic Sea Action Plan fra Helsingfors-konventionen kunne fungere som et pilotprogram med henblik på gennemførelse af strategiens målsætninger i Østersøregionen;

26. mener, at de nuværende internationale regler skal revideres, således at man ikke længere kan anvende internationalt farvand (mere end 12 sømil fra kysten) til udtømning af latrin;

27. bemærker, at beskyttelsen af Middelhavet enten mangler den nødvendige miljølovgivning eller — hvor en sådan lovgivning foreligger — den politiske vilje til at håndhæve den; finder, at Barcelona-konventionens mål om fremme af integreret kystzoneplanlægning må tage højde for, at regionerne udvikler sig i to hastigheder, nemlig de sydlige og østlige middelhavslande på den ene side og de nordlige middelhavslande på den anden;

28. bemærker, at Østersøens økosystemer på grund af vandets lave temperatur og den ringe vandudskiftning er meget sårbare over for forurening, og at Østersøregionens havmiljø skønnes at have lidt næsten uoprettelig skade; opfordrer derfor medlemsstaterne og Kommissionen til at indføre særlige foranstaltninger, bl.a. i den fælles landbrugspolitik, for at forbedre Østersøens miljøtilstand; understreger endvidere, at samarbejdet mellem EU og Rusland skal styrkes, og at miljøpartnerskabsprogramfonden under EU's program om den nordiske dimension i den forbindelse er en absolut nødvendighed med henblik på at forbedre vandbeskyttelsen i Østersøen;

29. opfordrer Kommissionen til at foreslå relevante foranstaltninger til beskyttelse af de arktiske have, der er et ekstremt sårbart økosystem, som konstant og i stadigt større omfang er truet, og at udvikle og støtte programmer, der tager hensyn til den oprindelige befolknings rettigheder og behov i forbindelse med en bæredygtig udnyttelse af naturressourcer i polarområdet;

30. opfordrer Kommissionen til at undersøge betingelserne for at få etableret Arktis som et beskyttet område, på linje med Antarktis, og betegnet som et "naturreservat for fred og videnskab", og til at aflægge beretning til Parlamentet og Rådet senest i 2008;

31. opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til inden for rammerne af EU's internationale og regionale aftaler med tredjelande, som har overhøjhed eller jurisdiktion over farvande, der grænser op til europæiske farvande, at fremme vedtagelsen af foranstaltninger og -programmer i overensstemmelse med havstrategidirektivet, der er ved at blive vedtaget;

32. anbefaler, at Sortehavet bliver en af de havregioner, der skal være omfattet af havstrategidirektivet; påpeger, at denne vigtige havregion grænser op til Bulgarien og Rumænien, der tiltræder EU i 2007 og allerede deltager i gennemførelsen af vandrammedirektivet — som led i et arbejde ledet af den internationale kommission for beskyttelse af Donau — og til Tyrkiet, som er midt i tiltrædelsesforhandlingerne;

33. beklager, at der i forbindelse med anlægget af den nordeuropæiske gasledning i Østersøen ikke foreligger en miljøgaranti for at forhindre en mulig miljøkatastrofe i Østersøregionen; opfordrer Kommissionen til at udarbejde en miljøkonsekvensvurdering i forbindelse med det planlagte projekt og udsætte enhver afgørelse om medfinansiering af projektet;

34. kræver, at tilgrænsende lande og andre berørte lande altid konsulteres på forhånd i forbindelse med projekter, som kan have en indvirkning på det fælles miljø, selv når projektet gennemføres i internationalt farvand; bemærker, at erfaringen viser, at miljøkonsekvensvurderinger ofte er mangelfulde, og at de ikke udarbejdes i samråd med andre lande; opfordrer derfor Kommissionen til at fremsætte forslag om en obligatorisk forhandlingsmekanisme mellem medlemsstater, og opfordrer indtrængende Rådet til på internationalt plan at tage skridt til at udvikle obligatoriske miljøkonsekvensvurderinger i forhold mellem EU og tredjelande;

*

* *

35. pålægger sin pålægger formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen samt til medlemsstaternes regeringer og parlamenter.

[1] EFT L 242 af 10.9.2002, s. 1.

[2] EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1. Ændret ved afgørelse nr. 2455/2001/EF (EFT L 331 af 15.12.2001, s. 1).

[3] EUT C 69 E af 19.3.2004, s. 141.

[4] http://reports.eea.europa.eu/state_of_environment_report_2005_1/en.

[5] http://www.europarl.europa.eu/comparl/envi/pdf/externalexpertise/ieep_6leg/marine_thematic_strategy.pdf.

[6] http://www.un.org/Depts/los/convention_agreements/convention_overview_convention.htm.

[7] http://www.helcom.fi/stc/files/Convention/Conv0704.pdf.

[8] http://www.ospar.org/eng/html/welcome.html.

[9] http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/128084.htm.

[10] Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7).

[11] EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

--------------------------------------------------