MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RAADET Den italienske regerings anmodning om tilladelse til i henhold til artikel 8, stk. 4, i Raadets direktiv 92/81/EOEF at gennemfoere undtagelsesbestemmelser i forbindelse med en reduceret punktafgiftssats paa dieselolie til erhvervskoeretoejer

1. Indledning

(a) I henhold til Raadets direktiv 92/81/EOEF skal medlemsstaterne anvende det harmoniserede punktafgiftssystem for mineralolier. I henhold til artikel 8, stk. 4, i direktivet, kan Raadet tillade medlemsstaterne at gennemfoere yderligere afgiftsnedsaettelser eller -fritagelser, hvis saerlige hensyn taler herfor.

(b) I en raekke breve, heriblandt et, som Kommissionens generalsekretariat modtog den 29. Juni 1999, fra Italiens faste repraesentation blev Kommissionen informeret om de italienske myndigheders oenske om at nedsaette punkafgiften paa dieselolie for visse erhvervskoeretoejer.

(c) I et brev fra Kommissionens generalsekretariat af 28. Juli 1999 blev de oevrige medlemsstater i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 8, stk. 4, i ovennaevnte direktiv informeret om de foranstaltninger, som de italienske myndigheder oenskede at gennemfoere. I henhold til samme artikel kan baade Kommissionen og medlemsstater henstille, at en saadan anmodning behandles i Raadet.

2. Beskrivelse af foranstaltningen

Italien har aendret sit afgiftssystem for mineralolier, saaledes at afgiften fastlaegges i henhold til CO2-emissionsniveauet, hvilket vil medfoere en aarlig stigning i afgifterne paa mineralolier indtil 2005.

I samme periode vil der blive tale om en tilsvarende nedsaettelse af den nuvaerende supplerende vaegtafgift for private dieselkoeretoejer, saaledes at driftsudgifterne i forbindelse med disse koeretoejer forbliver uaendrede. Imidlertid er erhvervskoeretoejerne ikke paalagt den saerlige supplerende afgift, og deres omkostninger vil derfor stige som foelge af afgiftsstigningen.

De italienske myndigheder oensker derfor at indfoere en ordning, der vil give vejgodstransportoerer, der fragter gods for tredjemand, mulighed for at faa refunderet den ekstra afgift. Ordningen minder om lignende foranstaltninger i Frankrig og Nederlandene, skoent den afviger herfra, i og med den kun finder anvendelse paa dieseldrevne erhvervskoeretoejer, der tilhoerer egentlige vognmandsselskaber. Ordningen kommer saaledes ikke til at omfatte virksomheder, der transporterer egne varer.

Under det italienske system vil vognmaendene faa refunderet deres afgiftsbetalinger ud fra et maaneds- eller kvartalsbaseret kompensationssystem i starten paa et foreloebigt grundlag, idet man gaar ud fra forbrugstallene fra det foregaaende aar. Disse tal vil saa blive korrigeret ved udloebet af afgiftsaaret, naar de korrekte tal foreligger. Vognmaend fra andre EU-lande vil ogsaa kunne faa refunderet deres afgiftsbetalinger, men de skal registreres i transportministeriet og fremlaegge refusionsanmodning for finansministeriet via en skatterepraesentant.

3. Kommissionens holdning

Procedurerne i artikel 8, stk. 4 i Raadets direktiv 92/81/EOEF giver medlemsstaterne mulighed for at gennemfoere punktafgiftsnedsaettelser og -fritagelser, hvis saerlige hensyn taler herfor.

AEndringerne i den italienske regerings afgiftssystem er motiveret af miljoehensyn. De italienske myndigheder har informeret Kommissionen om, at det nye system giver mulighed for at harmonisere afgiftssystemet for fossile braendstoffer med Europa-Kommissionens standarder. Desuden giver det mulighed for et kuldioxid- (CO2-) emissionsbaseret beskatningssystem af braendstofferne, saaledes at de beskattes paa grundlag af deres kulindhold, hvorved man kan nedbringe anvendelsen af de mest forurenende braendstoffer.

De italienske myndigheders foreslaaede fravigelse fra punktafgiftsreglerne skal ses som et oenske om at kompensere vognmaend, der transporterer varer for tredjemand, for de supplerende omkostninger, de paadrager sig som foelge af stigningerne i punktafgifterne for braendstoffer til koeretoejer under det nye afgiftssystem. De faar hvorved lettere ved at tilpasse sig den nye situation paa omraadet.

Kommissionen har tidligere tilkendegivet, at afgiftsdifferentiering inden for transportsektoren er acceptabel i henhold til statsstoettereglerne, hvis differentieringen har til hensigt at sikre opfyldelsen af maalsaetninger i den faelles transportpolitik og samtidig overholder minimumssatserne for punktafgifter i Raadets direktiv 92/82/EOEF. Afgiftsdifferentiering, hvis formaal er opfyldelsen af visse veldefinerede miljoemaessige maalsaetninger, falder i princippet ind under denne kategori.

Den italienske regerings anmodning begraenser imidlertid anvendelsen om fravigelse til kun at gaelde for vognmaend, der transporterer varer for tredjemand, hvilket er et diskriminerende element, der ikke fandtes i de tidligere fravigelser, og som betyder, at virksomheder, der anvender egne dieseldrevne erhvervskoeretoejer til transport af egne varer konkurrencemaessigt stilles ringere end egentlige vognmandsselskaber.

I den forbindelse vil Kommissionen ogsaa pege paa EF-Domstolens dom i sag nr. C-6/97 (Den Italienske Republik mod Kommissionen), hvor Italien ikke fik medhold i sit forsoeg paa at omstoede Kommissionens beslutning 97/270/EF af 22. Oktober 1996 om en skattefradragsordning, som Italien havde indfoert for vognmaend.

Ordningen medfoerte afgiftsnedsaettelser for italienske vognmaend og kompensation i form af refusioner til vognmaend fra andre EU-lande, saaledes at en del af deres braendstofudgifter blev refunderet. Denne ordning medfoerte, at de italienske vognmaend, der arbejdede for tredjemand, gennem denne midlertidige undtagelse fra det generelle afgiftssystem blev favoriseret i sammenligning med virksomheder, der transporterede deres egne varer.

Kommissionen mente ikke, at denne undtagelse kunne retfaerdiggoeres ud fra formaalet med og strukturen i ordningen, og at der derfor ikke var tale om en generel foranstaltning. Kommissionen vedtog beslutning 97/270/EF, hvori det hed, at stoetteordningen til vognmaend i form af et afgiftsnedslag var uforenelig med det indre marked, som det er defineret i artikel 92, stk. 1, (nuvaerende artikel 87) i traktaten, idet den ikke opfyldte nogen af undtagelsesbetingelserne i artikel 92, stk. 2 og 3.

Italien forsoegte at faa EF-Domstolen til at omstoede denne beslutning, men Domstolen udtalte i sin dom af 19. Maj 1999, at argumentet, om at afgiftsnedsaettelsesordningen ikke boer betragtes som stoette, maatte afvises.

Kommissionen erkender naturligvis, at afgiftsnedsaettelsesordningen og punktafgiftsundtagelsen, som Italien anmoder om, ikke er identiske, men punktafgiftsundtagelsen ville faa noejagtig de samme konsekvenser som afgiftsnedsaettelsesordningen, idet den ville medfoere konkurrenceforvridning til fordel for vognmaend, der arbejder for tredjemand, paa bekostning af virksomheder, der transporterer egne varer.

Endvidere mener Kommissionen, at den fremlagte fremgangsmaade i forbindelse med refusion af stigningen i dieselpunktafgifterne for vognmaend fra de oevrige EU-lande tilsyneladende vil paafoere dem nye administrative byrder og ligeledes kan medfoere forsinkelser i tilbagebetalingen af afgiftsbeloebene, hvilket vil stille dem ringere i konkurrencen med italienske vognmaend.

4. Konklusion

Afgiftsdifferentiering i transportsektoren kan accepteres under statsstoettereglerne, hvis formaalet er at sikre opfyldelsen af maalsaetninger, der er i overensstemmelse med den faelles transportpolitik, herunder paa miljoeomraadet, og som i oevrigt overholder minimumssatserne for punktafgifter i Raadets direktiv 92/82/EOEF. Kommissionen kan derfor acceptere princippet om afgiftsdifferentiering, der anvendes ikke-diskriminerende, og som har til formaal midlertidigt at kompensere virksomheder for oegede omkostninger, som de paafoeres som resultat af aendringer i afgiftssystemet, der foretages af miljoemaessige hensyn.

Kommissionen har imidlertid grundlaeggende indvendinger mod den undtagelsesanmodning, som Italien har indgivet. Skoent den har til formaal at imoedegaa afgiftsstigninger, der er resultatet af skiftet mod et mere miljoevenligt afgiftssystem, vedroerer det kun vognmaend, der transporterer varer for tredjemand, hvilket betyder, at virksomheder, der anvender egne dieseldrevne erhvervskoeretoejer til transport af egne varer, konkurrencemaessigt set stilles ringere end vognmaend, der arbejder for tredjemand. Denne begraensning udgoer et diskriminerende element, som ikke findes i andre lignende undtagelsesordninger, som Raadet har bevilget andre medlemsstater.

Endvidere mener Kommissionen, at den fremlagte fremgangsmaade i forbindelse med refusion af stigningen i dieselpunktafgifterne for vognmaend fra de oevrige EU-lande tilsyneladende vil paafoere dem nye administrative byrder og ligeledes kan medfoere forsinkelser i tilbagebetalingen af afgiftsbeloebene, hvilket vil stille dem ringere i konkurrencen med italienske vognmaend.

Paa grund af disse grundlaeggende indvendinger anmoder Kommissionen om, at Raadet behandler spoergsmaalet ud fra artikel 8, stk. 4, tredje afsnit, i direktiv 92/81/EOEF.