Nr. C 32/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 2. 76 
II 
(Forberedende  retsakter) 
KOMMISSION 
Forslag  til Rådets  andet  direktiv  om samordning  af de administrativt  og ved  lov fastsatte 
bestemmelser  vedrørende  anden  direkte  forsikringsvirksomhed  end  livsforsikring  samt 
bestemmelser,  der kan  lette  den  frie udveksling  af tjenesteydelser 
(forelagt  af Kommissionen  for  Rådet  den  30. december  1975) 
RÅDET  FOR  DE  EUROPÆISKE  FÆLLESSKABER 
HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særlig  artikel  57, 
stk. 2, artikel  59, stk.  2, og artikel  66, 
under  henvisning  til forslag  for Kommissionen, 
under  henvisning  til udtalelse  fra Europa-Parlamentet, 
under  henvisning  til udtalelse  fra Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Det er nødvendigt  at udvikle  et europæisk  marked  for 
forsikring,  navnlig  som  følge  af de stadig  større 
risici,  der skal  dækkes;  for at nå dette  mål  bør  man 
give forsikringstagerne  mulighed  for at rette  henven-
delse  til assurandører,  der ikke  alene  er etableret  i de-
res eget  hjemland,  men  også  i andre  medlemsstater; 
i henhold  til traktaten  er det efter  overgangsperiodens 
udløb  forbudt  at diskriminere  ved  udveksling  af tje-
nesteydelser,  som  følge  af den  omstændighed,  at virk-
somheden  ikke  er etableret  i den  medlemsstat,  hvor 
ydelsen  præsteres;  dette  forbud  finder  anvendelse  på 
de tjenesteydelser,  der præsteres  fra en hvilken  som 
helst  virksomhed  inden  for Fællesskabet,  hvad  enten 
der er tale  om en virksomheds  hovedkontor  eller  et 
agentur  eller  en filial; 
den faktiske  udøvelse  af den  frie  udveksling  af tjene-
steydelser  kan  dog  kun  få fuld  virkning,  såfremt  en 
vis harmonisering  har fundet  sted;,  et sådant  arbejde 
kan som  følge  af dets  indviklede  beskaffenhed  først bringes  til afslutning  efter  et vist stykke  tid: i mellem-
tiden  er det  muligt  at indføre  en*  ordning,  hvorved 
den aktuelle  situation  kan  forbedres  mærkbart; 
med dette  for øje bør  man  supplere  det første  sam-
ordningsdirektiv  vedrørende  anden  direkte  forsikring 
end livsforsikring,  der  blev  udstedt  af Rådet  den 
24. juli  1973,  navnlig  for så vidt  angår  metoden  for 
beregning  af de tekniske  reserver  samt  de beføjelser, 
der er tillagt  tilsynsmyndighederne  i de forskellige 
medlemsstater; 
de i medlemsstaterne  gældende  bestemmelser  med 
hensyn  til de for forsikringsaftalen  gældende  regler  er 
fortsat  meget  forskellige;  de ulemper,  som  sådanne 
forskelle  medfører,  kan  — med  henblik  på et virke-
ligt fælles  marked  for forsikring  — fjernes  ved at give 
parterne  ret til frit  at vælge  den  lov,  der skal  finde 
anvendelse;  der  er dog  risiko  for,  at en almindelig 
udbredelse  af denne  valgfrihed  i talrige  tilfælde,  hvis 
der ikke  sker  en samordning,  medfører  alvorlige 
ulemper,  hvad  angår  såvel  beskyttelse  af de forsik-
rede som  de betingelser,  hvorunder  adskillige  forsik-
ringsvirksomheder  udøver  deres  virksomhed; 
man kan  allerede  nu gennemføre  en første  samord-
ning med  hensyn  til fastlæggelse  på fællesskabsplan 
af præceptive  bestemmelser,  som  medlemsstaterne 
kan kræve  overholdt,  for så vidt  angår  risici  på de-
res område;  i den  henseende  bør  kun  nogle  af disse 
bestemmelser  bibeholde  deres  præceptive  karakter, 
hvorimod  de øvrige  bestemmelser  ikke  længere  bør 
have  en sådan  karakter; 
en mere  fuldstændig  samordning  bør  ske  så hurtigt 
som muligt;  retten  til frit at vælge  de regler,  der skal 
12. 2. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 32/3 
finde  anvendelse,  kan  dog  allerede  nu udøves  uden 
begrænsning,  såfremt  man  fuldstændigt  fjerner 
omtalte  bestemmelsers  præceptive  karakter,  dels  for 
så vidt  angår  transportrisici,  kredit  og kaution,  navn-
lig som  følge  af deres  ofte  internationale  karakter,  og 
dels for så vidt  angår  visse  større  risici,  der er define-
ret ved  præcise  kriterier  af kvantitativ  art,  for hvilke 
man kan  sige,  at forsikringstageren  har mindre  behov 
for beskyttelse; 
den omstændighed,  at visse  medlemsstater  kræver,  at 
de almindelige  og specielle  betingelser  i forsikringspo-
licerne  samt  tarifferne  skal  godkendes,  hæmmer  den 
frie udveksling  af tjenesteydelser;  hvis  det  synes 
muligt  allerede  nu at ophæve  en sådan  godkendelse 
for transport-,  kredit-  og kautionsklassernes  vedkom-
mende  og for de store  risici,  så vil fjernelse  af denne 
hindring  være  resultatet  af en harmonisering  af de 
gældende  lovgivninger;  i mellemtiden  bør  den  lovgiv-
ning,  der finder  anvendelse  her indenfor,  fortsat  være 
den, der  gælder  i medlemsstaten,  hvor  risikoen  be-
står; 
udveksling  af tjenesteydelser  fra en virksomheds  side 
bør betragtes  som  en udstrækning  af virksomhedens 
virkefelt  i territorial  henseende;  en sådan  udvidelse 
skal i henhold  til de principper,  der allerede  er fastsat 
i det  første  samordningsdirektiv  af 24.  juli  1973 
gøres  betinget  af en tilladelse;  en sådan  tilladelse  bør 
meddeles  af den  kompetente  myndighed  i medlems-
staten,  hvor  virksomheden  allerede  er etableret; 
de forskellige  involverede  myndigheder  bør,  såfremt 
der finder  overtrædelse  sted  af de regler,  der  fortsat 
gælder  i medlemsstaten,  hvor  risikoen  består,  være  i 
stand  til i snævert  samarbejde  at bringe  dette  forhold 
til ophør; 
det første  samordningsdirektiv,  der  er udstedt  af 
Rådet  den  24. juli 1973,  hat opstillet  princippet,  hvor-
efter  lovgivningen  i den  bevilgende  stat  finder  anven-
delse  for  så vidt  angår  de tekniske  reserver;  dette 
princip  gælder  også  for  virksomhed,  der  udøves  i 
henhold  til reglerne  om  fri  udveksling;  for  sådan 
virksomhed  bør man  åbne  mulighed  for,  at investering 
kan ske inden  for hele  Fællesskabet,  selvom  princippet 
om kongruens  bør skærpes; 
man må  konstatere,  at der  er store  forskelle  fra den 
ene medlemsstat  til den  anden  for så vidt  angår  antal-
let og størrelsen  af de risici,  for  hvilke  der  gælder 
lovpligtig  forsikring;  det forekommer  umuligt  under 
disse  omstændigheder  at udelukke  sådan  forsikring 
fra direktivets  anvendelsesområde,  da man  ellers  som 
følge  af den  opnåede  situation  vil skabe  alvorlige 
konkurrencefordrejninger;  lovgivningen  i den  med-lemsstat,  hvor  risikoen  består,  bør  ikke  desto  mindre 
i sin helhed  finde  anvendelse  på de kontrakter,  der 
dækker  sådanne  risici; 
visse  medlemsstater  pålægger  ikke  forsikringsvirksom-
hed nogen  form  for indirekte  skat,  medens  flertallet 
af dem  bringer  en særlig  skat  i anvendelse;  i de med-
lemsstater,  hvor  sådan  skat  opkræves,  vil dens  struk-
tur og procentsats  variere  meget;  indtil  der sker  videre 
harmonisering,  bør  man  undgå,  at de bestående  for-
skelle  ved  forsikring  over  for  forsikringsselskaberne 
giver  sig udslag  i alvorlige  konkurrencefordrejninger 
mellem  medlemsstaterne;  anvendelse  af de fiskale  be-
stemmelser  i den  medlemsstat,  hvor  risikoen  består, 
kan afhjælpe  en sådan  ulempe; 
de agenturer  og filialer,  der  er etableret  inden  for 
Fællesskabet,  og som  henhører  under  virksomheder, 
hvis vedtægtsmæssige  hjemsted  er uden  for Fællesska-
bet, behandles  i bestemmelserne  i afsnit  III i det første 
samordningsdirektiv;  i henhold  hertil  er de underka-
stet de harmoniserede  betingelser  for  adgang  til og 
udøvelse  af virksomhed;  under  disse  omstændigheder 
synes  det  rimeligt  at lade  disse  agenturer  og filialer 
drage  fordel  af direktivets  bestemmelser; 
det er vigtigt,  at der skabes  et særligt  samarbejde  ved 
fri udveksling  af tjenesteydelser  mellem  de kompe-
tente  tilsynsmyndigheder  i medlemsstaterne  såvel  som 
mellem  disse  myndigheder  og Kommissionen  — 
UDSTEDT  FØLGENDE  DIREKTIV: 
Afsnit  I 
Almindelige  bestemmelser 
Artikel  1 
Dette  direktiv  har til formål: 
a) at supplere  Rådets  første  direktiv  af 24.  juli  1973 
om samordning  af de administrativt  og ved  lov 
fastsatte  bestemmelser  vedrørende  adgangen  til og 
udøvelse  af anden  direkte  forsikringsvirksomhed 
end livsforsikring  og 
b) af fastsætte  sådanne  bestemmelser,  der  kan  lette 
den faktiske  udøvelse  af den  frie  udveksling  af 
tjenesteydelser  for  forsikringsvirksomheder  og 
klasser,  som  er omfattet  af det  samme  første 
sajnordningsdirektiv. 
Nr. C 32/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 2. 76 
Artikel  2 
I henhold  til dette  direktiv  forstås  ved: 
a) første  samordningsdirektiv 
Rådets  første  direktiv,  som  er nævnt  i artikel  1 a); 
b) virksomheder 
enhver  virksomhed,  som  har opnået  administrativ 
tilladelse  i overensstemmelse  med  artikel  6, stk.  2, 
litra a) eller  b), i dette  direktiv; 
c) fri udveksling  af tjenesteydelser 
en virksomhed  dækning  af en risiko,  der består  i 
en anden  medlemsstat; 
d) medlemsstater,  hvor  risikoen  består 
— den  medlemsstat,  hvor  det forsikrede  gode  er 
beliggende,  såfremt  forsikringen  dækker  fast 
ejendom  eller  løsøre,  der som  følge  af sin be-
liggenhed  er knyttet  til den  faste  ejendom  og 
tjener  samme  formål,  samt  genstande,  der 
måtte  findes  deri; 
— den  medlemsstat,  hvor  det  forsikrede  løsøre 
udover  det  i foregående  led nævnte  er belig-
gende,  når  denne  faktiske  beliggenhed  ikke 
som følge  af løsørets  bestemmelse  eller  anven-
delse  blot  har  en  forbigående  eller  tids-
begrænset  karakter; 
— den  medlemsstat,  hvor  forsikringsaftalen  er 
indgået,  såfremt  der er tale  om personforsik-
ring eller  andre  genstande  end  de ovenfor 
nævnte,  og aftalen  er indgået  for et kort  tids-
rum eller  ved en automat; 
— den  medlemsstat,  hvor  registeringen  er sket, 
såfremt  forsikringen  dækker  landkøretøjer; 
— den  medlemsstat,  hvor  forsikringstageren 
har sit sædvanlige  opholdssted,  for så vidt  han 
er køretøjets  ejer  eller  har  en økonomisk  in-
teresse  i dette  køretøj  eller  administrerer 
køretøjet,  og i mangel  heraf  den  medlemsstat, 
hvor  registreringen  af køretøjet  er sket  såfremt 
forsikringen  dækker  jernbanekøretøjer,  luft-
fartøjer  og fartøjer  til sejlads  på have,  indsøer 
og floder; 
— i andre  tilfælde  — herunder  forsikring  af 
»transporterede  varer«  — den  medlemsstat, 
hvor  forsikringstageren  har  sit  sædvanlige 
opholdssted. 
e) tilsynsmyndighed 
— for  hjemstedet:  den myndighed,  der er kompe-
tent til henholdsvis  at meddele  den  i artikel  6, stk. 2, litra  a), i det første  samordningsdirek-
tiv nævnte  tilladelse  og udøve  tilsyn  med 
privat  forsikring; 
— for  agenturer  og filialer:  den  myndighed,  der 
er kompetent  til henholdsvis  at meddele  den  i 
artikel  6, stk.  2, litra  b),  i dette  direktiv 
nævnte  tilladelse  og udøve  tilsyn  med  privat 
forsikring. 
Disse  myndigheder  benævnes  i det  følgende  til-
synsmyndighederne  i den bevilgende  stat. 
f) Regningsenhed 
europæisk  regningsenhed  (ERE)  således  som  defi-
neret  i Rådets  beslutning  EØF/220/75  af 21. april 
1975. 
Hver  gang  der i direktiv  henvises  til regningsenhe-
der, er det modværdien  i national  mønt  på sidste 
hverdag  i det forudgående  år, der skal  lægges  til 
grund. 
Afsnit  II 
Supplerende  bestemmelser  til det første 
samordningsdirektiv 
Artikel  3 
1. Medlemsstaterne  træffer  enhver  passende  foran-
staltning  for dog  at sikre  overholdelsen  af følgende 
principper  for beregning  af de tekniske  reserver: 
a) præmiereserven  skal  i princippet  beregnes  ved  an-
vendelse  af »pro-rata  temporis«  regnemetoden. 
Den kan  dog  være  beregnet  tilnærmelsesvis,  når 
de således  opnåede  resultater  tilnærmelsesvis  er 
de samme  som  dem,  man  ville  komme  frem  til 
ved anvendelse  af fra »sag  til sag«  regnemetoden. 
Beregningen  skal  omfatte  bruttopræmierne  og 
bruttokontingenterne.  Den  således  beregnede 
præmiereserve  skal  dernæst  i princippet  fratræk-
kes agenternes  provision  og vederlag  (akkvisi-
tionsomkostninger).  Medlemsstaterne  skal  nøjag-
tigt definere,  hvad  de forstår  ved  akkvisitionsom-
kostninger. 
b) Der  bør  afsættes  en reserve  for det tab,  der  kan 
forventes  påført  ved  verserende  sager,  såfremt 
udviklingen  i skaderne  — under  hensyjitagen  til 
hyppigheden  og gennemsnitsomkostningerne  for 
de skader,  der er indtruffet  i løbet  af regnskabså-
ret, viser,  at forsikringsydelserne  efter  al sandsyn-
12. 2. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 32/5 
lighed  vil overstige  de hertil  svarende  nettopræ-
mier  og nettokontingenter. 
c) Skadesreserven  skal  beregnes  på grundlag  af de 
fremtidige  bruttoudgifter  for skader,  der vurderes 
fra sag til sag på grundlag  af kendte,  men  endnu 
ikke afviklede  skader. 
Medlemsstaterne  kan  tillade,  at der  lægges  en 
skønsmæssig  vurdering  til grund  i stedet  for,  at 
beregningen  sker  fra »sag  til sag«, 
— såfremt  antallet  af lignende  ikke  afviklede  ska-
der er så stort,  at den  skønsmæssige  vurdering 
ikke fører  til et resultat,  der klart  er forskelligt 
fra det,  man  ville  nå frem  til ved beregning  fra 
»sag  til sag«,  eller 
— såfremt  den  særlige  beskaffenhed  af de risici, 
der er opført  under  nr. 3, 4, 5, 6,7,  11 og 12 i 
punkt  A bilaget  til det  første  samordningsdi-
rektiv,  ikke  tillader  en beregning  fra »sag  til 
sag«. 
For skader,  der  er indtrådt,  men  endnu  ikke 
anmeldt  til forsikringsgiver,  bør  der  afsættes  en 
reserve  gældende  for  forsinkede  skader.  Denne 
reserve  beregnes  på grundlag  af de erfaringer,  der 
er indhentet  i løbet  af de foregående  år, og under 
hensyntagen  til den forventede  udvikling  inden  for 
skadesomkostningerne. 
d) For  så vidt  angår  de under  nr. 4, 5, 6, 7, 11 og 12 
i punkt  A i bilaget  til det første  samordningsdi-
rektiv  opførte  risici,  kan  præmiereserverne  og ska-
desreserverne  fastsættes  som  et enkelt  beløb. 
2. Ordninger  med  »beløb  dækkende  et tidsrum, 
der ikke  overstiger  tre år«,  sidestilles  med  den  i det 
foregående  stykke  beskrevne  ordning  for  præmie-
reserver  og skadesreserver. 
3. Virksomhederne  afsætter  en udligningsreserve 
for kredit-,  hagl-  og frostskadeforsikring  samt  for 
stormskader  og for anden  indflydelse  af vejrliget  end 
storm,  når  disse  former  for skader  falder  ind under 
hagl-  og frostskadeforsikring. 
Udligningsreserven  tilføres  hvert  år 75 % af et even-
tuelt  teknisk  overskud  i regnskabsåret.  Dog  kan  over-
førslen  inden  for kreditforsikring  ikke  overstige  12 % 
af nettopræmierne  for  samme  regnskabsår.  Denne 
overførsel  er ikke  obligatorisk  fra det øjeblik,  hvor 
disse  reserver  når op på: 
— for kreditforsikring  150  % af de høieste  net-
topræmier,  der er indkasseret  i løbet  af de seneste 
fem regnskabsår,  og 
— for andre  former  for  forsikring  200  % af net-
topræmierne  for det seneste  regnskabsår. Skulle  der i løbet  af et regnskabsår  vise  sig et teknisk 
underskud  inden  for  disse  former  for  forsikring, 
dækkes  det ind af reserven. 
4. De  i denne  artikel  nævnte  reserver  dækkes  ikke 
ind af solvensmargenen,  men  tilvejebringes  ved 
udsættelse  af skatten. 
Artikel  4 
1. De  forsikringsaftaler,  der indgås  inden  for for-
sikringsformerne  i første  samordningsdirektiv,  er un-
dergivet  den  af parterne  valgte  lov.  Dette  lovvalg  er 
begrænset  til den  gældende  lovgivning  i medlemssta-
terne,  såfremt  risikoen  består  inden  for Fællesskabet. 
Dette  frie  lovvalg  kan  udstrækkes  til lovgivningen  i et 
tredjeland,  såfremt  der  er tale  om  de risici,  der  er 
opført  under  nr. 4, 5, 6, 7, 11, 12, 14 og 15 i punkt 
A i bilaget  til det  første  samordningsdirektiv,  og 
forudsat  at der  er en vis konneksitet  mellem  lovgiv-
ningen  i dette  land  og den  forsikrede  risiko  eller  den 
forsikrede. 
2. I  tilfælde,  hvor  der ikke  foretages  lovvalg,  eller 
såfremt  valget  strider  mod  bestemmelserne  i stk.  1, 
undergives  aftalen  lovgivningen  i den  medlemsstat, 
hvor  risikoen  består. 
Artikel  S 
1. Såfremt  den  af parterne  valgte  lov er en anden 
end den,  der gælder  i den  medlemsstat,  hvor  risikoen 
består,  anvendes  — indtil  der kan  ske  en senere  har-
monisering,  der senest  skal  finde  sted  inden  3 år efter 
bekendtgørelsen  af dette  direktiv  — alene  de præcep-
tive bestemmelser  i den  lov,  der er gældende  i denne 
medlemsstat,  og som  vedrører: 
— forsikringstagerens  oplysninger  vedrørende  risi-
koens  omfang  afgivet  ved aftalens  indgåelse,  eller 
medens  kontrakten  løber,  samt  sanktionsordnin-
gen; 
— betaling  af præmien  og følgerne  af manglende  be-
taling; 
— forsikringstagerens  pligter,  såfremt  forsikringsbe-
givenheden  indtræffer,  og sanktionsordningen; 
— betingelserne  for forsikringsaftalens  opsigelse; 
— tredjemands  ret. 
2. De  begrænsninger,  som  det foregående  stk. gør i 
friheden  til at vælge  den  for aftalen  gældende  ret, kan 
ikke anvendes  på forsikringsaftaler,  der dækker  de i 
artikel  6 omhandlede  risici,  forudsat  at de i nævnte 
artikel  fastsatte  betingelser  er opfyldt. 
Nr. C 32/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 2. 76 
3. De  medlemsstater,  hvis  lovgivning  eller  dom-
stole  anser  de i stk.  1 nævnte  bestemmelser  for 
præceptive,  fremsender  til Kommissionen  en forteg-
nelse  over  disse  bestemmelser  inden  for en frist  på 18 
måneder  fra meddelelsen  af dette  direktiv  at regne. 
Kommissionen  fremsender  denne  fortegnelse  til de 
øvrige  medlemsstater. 
Artikel  6 
1. Artikel  8, stk.  3, og 10, stk.  3, i det første  sam-
ordningsdirektiv  affattes  således: 
»Medlemsstaterne  kan  dog  ikke  anvende  bestem-
melser,  der foreskriver  godkendelse  af de alminde-
lige og specielle  betingelser  i forsikringspolicerne, 
samt  af tarifferne. 
a) for de risici,  der er opført  under  nr. 4, 5, 6,' 7, 
11, 12, 14 og 15 i punkt  A i bilaget  til det før-
ste samordningsdirektiv,  når 
— forsikringstageren  er erhvervsdrivende,  og 
— risikoen,  der  skal  dækkes,  vedrører  udø-
velse  af hans  erhverv; 
b) for de risici,  der er opført  under  nr. 8, 9, 13 og 
16 i punkt  A i bilaget  til det første  samord-
ningsdirektiv,  når 
— disse  risici  dækkes  af en aftale,  der  for 
egen  regning  og/eller  for tredjemands  reg-
ning indgås  af en juridisk  eller  fysisk  per-
son, som  helt  eller  delvis  er indehaver  af 
den forsikrede  interesse,  og som  i henhold 
til sit hjemlands  lovgivning  betragtes  som 
erhvervsdrivende, 
og 
— forsikringssummen  for  de risici,  der  er 
opført  under  nr. 8 i punkt  A i bilaget  til 
det første  samordningsdirektiv,  er lig med 
eller overstiger  syv  millioner  regningsen-
heder,  eller  når  den  sammenlagte  forsik-
ringssum  for de risici,  der er opført  under 
nr. 8, 9 og 16, er lig med  eller  overstiger 
ti millioner  regningsenheder«. 
2. De  under  b), andet  led,  angivne  beløb  skal  — 
alt afhængig  af det fremskridt,  der gøres  med  hensyn 
til samordningen  af lovgivningerne  i artikel  5, stk.  1, 
— underkastes  en nærmere  undersøgelse  og eventuelt 
tilpasses  senest  3 år efter  bekendtgørelse  af dette 
direktiv. 
Artikel  7 
Hver  medlemsstat  træffer  alle egnede  foranstaltninger 
med henblik  på, åt de myndigheder,  som  det påhviler at føre  tilsyn  med  forsikringsvirksomhederne,  kan 
være  i stand  til: 
a) at føre  tilsyn  med  forsikringsvirksomhedens  sam-
lede aktiviteter  og påse,  at 
— de ved  lov og administrativt  fastsatte  bestem-
melser  vedrørende  forsikring  overholdes, 
— de driftsplaner,  der  er nævnt  henholdsvis  i 
artikel  8, stk.  1, litra  c), og artikel  10, stk.  1, 
litra c), i det første  samordningsdirektiv  vide-
reføres  på rette  vis, og at 
— de forsikrede  beskyttes  mod  enhver  form  for 
misbrug; 
b) at føre  tilsynet  og træffe  de foranstaltninger,  der 
er nødvendige  med  henblik  herpå,  navnlig 
— af virksomheden  at kræve  tilsendt  ethvert  nyt-
tigt dokument, 
— at kontrollere  virksomhedens  ledelse  på stedet, 
— at råde  over  tilstrækkelige  tvangsmidler  til be-
hørig  gennemførelse  af de trufne  afgørelser. 
Afsnit  III 
Bestemmelser,  der kan  lette  den  faktiske  udøvelse  af 
den frie udveksling  af tjenesteydelser 
Artikel  8 
1. Enhver  virksomhed,  der  i henhold  til reglerne 
om den  frie  udveksling  af tjenesteydelser  ønsker  at 
udstrække  sin virksomhed  til en anden  medlemsstats 
område,  skal  med  henblik  herpå  ansøge  om en tilla-
delse  hos tilsynsmyndigheden  i den bevilgende  stat. 
2. Den  pågældende  virksomhed  skal  give  følgende 
oplysninger: 
a) den  medlemsstat,  på hvis  område  den  påtænker  at 
præstere  tjenesteydelser; 
b) arten  af de risici,  som  den  påtænker  at dække  på 
denne  stats  område; 
c) de almindelige  og specielle  policebetingelser,  som 
den har i sinde  at anvende,  tillige  med  de tariffer, 
som den  påtænker  at benytte,  for så vidt  lovgiv-
ningen  i den  stat,  der  er nævnt  under  litra  a), 
foreskriver  en godkendelse  af sådanne  betingelser 
og tariffer. 
12. 2. 76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 32/7 
3. Den  i stk.  1 nævnte  tilladelse  meddeles  efter 
høring  af tilsynsmyndigheden  i den  stat,  på hvis 
område  virksomheden  påtænker  at præstere  tjene-
steydelser. 
Tilsynsmyndigheden  i den  bevilgende  stat  fremsender 
til tilsynsmyndigheden  i den  medlemsstat,  på hvis 
område  virksomheden  påtænker  at præstere  tjene-
steydelser,  en genpart  af den  pågældende  virksom-
heds  anmodning  vedlagt  de i stk.  2 nævnte  oplysnin-
ger. 
Denne  myndigheds  bemærkninger  meddeles  tilsyns-
myndigheden  i den  bevilgende  stat  inden  6 uger  fra 
fremsendelsen  af ansøgningen  om tilladelse. 
Artikel  9 
1. Under  forbehold  af bestemmelserne  i dette 
direktiv  skal  virksomheden  overholde  de regler,  der 
er gældende  i den  medlemsstat,  hvor  risikoen  består, 
og som  vedrører: 
— lovpligtige  forsikringer, 
— de i artikel  5, stk.  1, omtalte  præceptive  bestem-
melser  vedrørende  forsikringsaftaler, 
— overholdelse  af de almindelige  og specielle  betin-
gelser,  forsikringspolicerne,  samt  af tarifferne, 
— hæderlig  forretningsførelse. 
2. Såfremt  tilsynsmyndigheden  i den  medlemsstat, 
hvor  risikoen  består,  har  kendskab  til, at disse  be-
stemmelser  overtrædes  af en virksomhed,  der på sta-
tens område  udøver  virksomhed  som  led i den  frie 
udveksling  af tjenesteydelser,  skal  myndigheden  for 
tilsynsmyndigheden  i den  bevilgende  stat  forelægge 
de forskellige  klagepunkter  og foreslå  egnede  foran-
staltninger  med  henblik  på at bringe  det pågældende 
forhold  til ophør. 
3. For  at bringe  de til tilsynsmyndigheden  i den 
bevilgende  stat  således  anmeldte  overtrædelser  til 
ophør  kan  myndigheden  træffe  alle  fornødne  foran-
staltninger,  herunder  endog  tilbagekaldelse  af den  i 
artikel  8 nævnte  tilladelse.  Myndigheden  meddeler 
dette  til tilsynsmyndigheden  i den  medlemsstat,  hvor 
risikoen  består. 
4. Såfremt  virksomheden  — til trods  for de af den 
bevilgende  stat  således  fastsatte  foranstaltninger  — 
vedbliver  med  groft  at tilsidesætte  de i stk.  1 nævnte 
bestemmelser,  kan  den  medlemsstat,  hvor  risikoen 
består,  efter  at have  meddelt  dette  til tilsynsmyndig-
heden  i den  bevilgende  stat  træffe  egnede  foranstalt-
ninger,  der  er begrænset  til det  strengt  nødvendige, 
for at bringe  dette  forhold  til ophør. Artikel  10 
1. Under  forbehold  af artikel  13 og som  undtagelse 
fra artikel  4 og 5 skal  de aftaler,  der indgås  som  led i 
den frie  udveksling  af tjenesteydelser,  og som  dækker 
en risiko,  for hvilken  der hersker  lovpligtig  forsikring 
i den medlemsstat,  hvor  nævnte  risiko  består,  indgås  i 
overensstemmelse  med  den  i denne  medlemsstat 
gældende  lovgivning. 
Denne  bestemmelse  finder  ikke  anvendelse  på de 
risici,  der er omhandlet  i artikel  6. 
2. Såfremt  den  medlemsstat,  hvor  risikoen  består, 
kræver,  at der  for den  fremlægges  bevis  for forsik-
ringspligten,  vil den  som  tilstrækkelig  anse  en attest 
udstedt  af den  forsikringsvirksomhed,  der handler  i 
henhold  til reglerne  om fri udveksling  af tjenesteydel-
ser. 
3. Såfremt  et forsikringsselskab  i den  medlemsstat, 
hvor  risikoen  består,  for visse  kompetente  myndighe-
der skal  afgive  erklæring  om,  at dækningen  er bort-
faldet,  kan  dette  bortfald  ikke  gøres  gældende  over 
for skadelidte  tredjemand  før  en måned  efter  den 
dato,  hvor  de kompetente  myndigheder  har modtaget 
den omhandlede  erklæring  fra forsikringsvirksomhe-
den. 
Artikel  11 
For så vidt  angår  aftaler,  der indgås  i henhold  til reg-
lerne  om  fq udveksling  af tjenesteydelser,  skal  for-
sikringstageren  inden  aftalens  underskrivelse  gøres  be-
kendt  med,  at forsikringsselskabet  ikke  er etableret  i 
det land,  hvor  risikoen  består.  Endvidere  skal  policen 
angive  adressen  på den  kompetente  tilsynsmyndighed 
samt  adressen  på forsikringsselskabets  kontor,  hvor 
forsikringstageren  kan  gøre  sine  rettigheder  gæl-
dende. 
Artikel  12 
1. Tilsynsmyndigheden  på det sted,  hvor  virksom-
heden  har sit hovedsæde,  kræver,  at dette  for så vidt 
angår  den  samlede  virksomhed,  der udøves  i henhold 
til reglerne  om fri udveksling  af tjenesteydelser,  her-
under  den  virksomhed,  der udøves  af dens  agenturer 
og filialer,  hører  et særligt  driftsregnskab  for hver 
forsikringsklasse  og  for  hver  medlemsstat.  Dette 
regnskab,  for  hvilket  et skema  findes  vedlagt  som 
bilag,  skal  omfatte  præmierne,  skaderne  samt  de 
tekniske  reserver. 
2. På  anmodning  af tilsynsmyndigheden  i den 
medlemsstat,  hvor  risikoen  består,  sender  tilsynsmyn-
digheden  på det  sted,  hvor  virksomheden  har  sit 
hovedsæde,  den  anmodende  myndighed  en genpart  af 
det særlige  driftsregnskab. 
Nr. C 32/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 12. 2. 76 
3. For  de virksomheder,  der fører  deres  regnskaber 
i henhold  til de i artikel  3, stk.  2, angivne  regler,  kan 
driftsregnskabet  begrænses  til de oppebårne  net-
topræmier  med  fradrag  af kurtage  samt  til de skader, 
der er betalt  i løbet  af kalenderåret  og fordelt  efter  de 
enkelte  klasser  og hjemlande. 
Artikel  13 
1. De  tekniske  reserver,  som  knytter  sig til forsik-
ringsaftaler,  der er indgået  i henhold  til reglerne  om 
fri udveksling  af tjenesteydelser,  er undergivet  de reg-
ler, der  fastsættes  af den  bevilgende  stat,  eller,  når 
sådanne  ikke  findes,  i henhold  til den  i denne  stat 
herskende  praksis. 
2. Disse  reserver  kan  investeres  inden  for Fælles-
skabet  uden  territorial  begrænsning.  De skal  i alle 
tilfælde  være  repræsenteret  af aktier  af samme  stør-
relse  og i samme  valuta. 
Artikel  14 
Under  forbehold  af senere  harmonisering  af de indi-
rekte  skatter,  der  påhviler  forsikringerne,  er enhver 
forsikringsaftale,  der indgås  i henhold  til reglerne  om 
fri udveksling  af tjenesteydelser,  udelukkende  under-
givet  de skatteregler,  der gælder  for forsikring  i den 
medlemsstat,  hvor  risikoen  består. 
Artikel  15 
Bestemmelserne  i nærværende  direktiv  finder  anven-
delse  på de agenturer  og filialer,  der er etableret  in-
den for Fællesskabet,  og som  henhører  under  virk-
somheder,  hvis  hjemsted  er beliggende  uden  for 
Fællesskabet,  og som  er underkastet  og opfylder  be-
stemmelserne  i afsnit  III i det første  samordningsdi-
rektiv. Afsnit  IV 
Afsluttende  bestemmelser 
Artikel  16 
Kommissionen  og  medlemsstaternes  kompetente 
myndigheder  indgår  et snævert  samarbejde  for  at 
lette tilsynet  med  den  direkte  forsikring  inden  for 
Fællesskabet  og for at undersøge  de vanskeligheder, 
der måtte  opstå  ved  anvendelsen  af dette  direktiv, 
specielt  for så vidt  angår  bestemmelserne  i artikel  9. 
Artikel  17 
Kommissionen  forelægger  inden  for  fem  år fra be-
kendtgørelsen  af direktivet  Rådet  en beretning  om 
udviklingen  på forsikringsmarkedet  efter  reglerne  om 
fri udveksling  af tjenesteydelser. 
Artikel  18 
Medlemsstaterne  ændrer  deres  nationale  regler  i over-
ensstemmelse  med  dette  direktiv  inden  18 måneder 
fra bekendtgørelsen  at regne  og giver  straks  Kommis-
sionen  meddelelse  herom. 
De således  ændrede  bestemmelser  gennemføres  inden 
en frist  på 24 måneder  fra denne  bekendtgørelse  at 
regne. 
Artikel  19 
Så snart  dette  direktiv  er bekendtgjort,  drager  med-
lemsstaterne  omsorg  for,  at Kommissionen  får  til-
sendt  teksten  til de vigtigste  administrativt  eller  ved 
lov fastsatte  bestemmelser,  som  de vedtager  på det af 
dette  direktiv  omfattede  område. 
Artikel  20 
Dette  direktiv  er rettet  til medlemsstaterne. 
12. 2.76 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 32/9 
u is60 c-s &S 
II < O 
•a-i 
S-e K £ S*« S Sx 
S c •S fc®** «£S 
"VS 
§s " CQ 
11 ° w 
"u 01 
11 
I« B*s »•s U-S-
s § 
•sil >.~M  u> 
W u g £> J2-3 §>•« o.B S O 
£ M J2 « 3 S ® ra"0 
"JS B i-5 g « C ff 
*5b S SP o 1-1 VM §0 
Q j* HJ ^ .§ 
S's J-i 
!- s T3 g « JO < O •-
"3 B JJ J3 u.2 
3o^a 
D, 
•S J 
E a 
Sis S S S'S U 
I §>1 •3^1 o 
11 o H 
*§« 
E S «.rt 
s| a 
ii| 
is?? 
&, E M> ° w.a <V15 
E:«.« K OJ 
bO , O bo 
S P 
r° i C-^