Nr. C 116/40 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
kunne  overvejes  at medtage  andre  grupper  i det 
omfang  dette  kunne  vise  sig at være  hensigtsmæssigt. 
Det bemærkes  i forbindelse  med  forslagene  til lægedi-
rektiver,  at der  afholdtes  en plenarforsamling  i det 
stående  udvalg  af læger  den  17.—18.  maj,  efter  hvil-
ken man  henstiller  til Kommissionen,  at der oprettes 
et rådgivende  udvalg  for undervisning  og uddannelse 
inden  for medicin. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  27. juni  1974. 2.6. Til 6. retningslinie 
Udvalget  tilslutter  sig,  at det er nødvendigt,  at forde-
len ved  de bestemmelser,  der  fastsættes  af direkti-
verne  med  hensyn  til den  gensidige  anerkendelse  af 
faglige  kvalifikationer,  udstrækkes  til at gælde  alle 
lønmodtagere  inden  for det pågældende  erhverv. 
Det økonomiske  og  sociale  IJdvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand 
Udtalelse  om »Udviklingen  i den  sociale  situation  i Fællesskabet  i året  1973« 
Den tekst,  som  har været  genstand  for udtalelsen,  er ikke  offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Kommissionen  for De europæiske  Fællesskaber  besluttede  den  9. april  1974  at høre  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  121.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles  den 26. og 27. juni  1974  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til Kommissionens  anmodning  om 
en udtalelse  af 9. april  1974, 
under  henvisning  til artikel  198  i traktaten  om opret-
telse  af EØF, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  blev  truffet 
af dets  præsidium  den  29.  januar  1974,  om  at 
pålægge  Afdelingen  for sociale  anliggender  at udar-
bejde  en udtalelse, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der blev  fremsat  af 
den nævnte  afdeling  på mødet  den  13. juni  1974, 
under  henvisning  til den  mundtlige  beretning,  som 
blev afgivet  af ordføreren,  hr. de Bruyn, under  henvisning  til forhandlingerne  på den  121.  ple-
narforsamling  den  26. og 27. juni  1974,  mødet  den 
27. juni  1974,  og 
ud fra følgende  betragtninger: 
Udviklingen  i den  sociale  situation  i Fællesskabet  har 
i året  1973  været  karakteriseret  ved  undertiden  bety-
delige  ændringer  på såvel  det  økonomiske  som  det 
sociale  område, 
fællesskabsinstanserne  synes  stadig  ikke  at råde  over 
de mest  velegnede  juridiske  og politiske  instrumenter 
til udarbejdelsen  af den  virkelig  socialpolitik  for 
Fællesskabet, 
især giver  udviklingen  i beskæftigelsessituationen  an-
ledning  til fortsat  bekymring, 
30.9.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/41 
det haster  med  at vedtage  socialpolitiske  punktforan-
staltninger,  der skal  føres  konkret  ud i livet  i hver 
enkelt  medlemsstat 
enstemmigt,  idet  dog  7 undlod  at stemme  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. ALMINDELIGE  BEMÆRKNINGER 
1.1. Den  vestlige  økonomi,  herunder  især  med-
lemsstaternes  økonomi,  er i løbet  af 1973  gået  ind i 
en fase  præget  af konjunktur  afmatning,  og selv  om 
man ikke  tager  de seneste  begivenheder  i betragtning, 
synes  alt at tyde  på, at afmatningen  vil blive  endnu 
mere  udtalt  i 1974. 
1.2. Imidlertid  ved  man,  at adskillige  situationer 
forandres  føleligt  både  på det økonomiske  og på det 
sociale  område. 
1.3. En  afdæmpning  i den økonomiske  vækst  samt 
en inflation,  der fortsat  er foruroligende,  har medført, 
at man  har indledt  en tilpasning,  der uden  tvivl  vil 
blive  af betydning  for den industrielle  struktur  og for 
forbrugsvanerne. 
\ 
1.4. Disse  tilpasninger  har  allerede  fremkaldt 
alvorlige  trusler  for beskæftigelsen,  og giver  anled-
ning til problemer,  som  i visse  egne  inden  for Fælles-
skabet  kunne  blive  særlig  tilspidsede,  og som  ville 
være  ret forskellige  fra de problemer,  der indtil  nu 
har præget  de regioner,  som  er kendetegnet  ved 
usikre  beskæftigelsesforhold. 
1.5. De  avancerede  og højt  udviklede  former  for 
industrier,  som  f.eks.  flyvemaskine-,  elektro-  og olie-
kemisk  industri,  synes  at måtte  blive  hårdere  ramt,  end 
de mere  traditionelle  former  for industri. 
1.6. Denne  frygt  for en forværring  i arbejdsløshe-
den beror  dels  på en betydelig  bremsning  af virksom-
hedernes  investeringer,  der som  bekendt  også  er psy-
kologisk  betingede,  og som  påvirkes  af udsigterne  for 
den økonomiske  udvikling,  og dels,  i nogle  tilfælde 
på en forstærkning  af rationaliseringsinvesteringerne. 
1.7. I løbet  af året  1973  vedtog  Rådet  på forslag 
fra Kommissionen  en resolution,  i henhold  til hvilken 
det har til hensigt  at støtte  et socialt  handlingspro-
gram,  som  skal  virkeliggøres  i løbet  af de næste  tre 
år. 
1.8. Ikke  desto  mindre  må  man  konstatere,  at 
Fællesskabet  befinder  sig i en alvorlig  kriseperiode, som bl.a.  er præget  af inflationsbevægelsernes  øgede 
tempo,  der især  skyldes  de betydelige  prisstigninger 
på råstoffer,  forsyningsvanskelighederne  og prisud-
viklingen  på energiområdet.  Dette  har vigtige  sociale 
føljfer,  som  Rådet  og Kommissionen  har undersøgt, 
uden  at de dog  har været  i stand  til at træffe  hurtige 
beslutninger,  som  kunne  få en konkret  indvirkning 
på begivenhederne. 
1.9. Tilbage  står,  at Kommissionen  allerede  har 
forelagt  Rådet  syv forslag  til prioriterende  foranstalt-
ninger  om emnet;  Rådet  skal  udtale  sig om disse  in-
denfor  de næste  måneder.  Andre  forslag  er ved  at 
blive  udarbejdet,  eller  er. endog  blevet  fremsendt  til 
Rådet,  men  det forekommer  nødvendigt  at foretage 
en fornyet  gennemgang  af den  prioriteringsrække-
følge,  som  blev  opstillet  for mere  end et år siden,  på 
baggrund  af den  seneste  udvikling  på såvel  det øko-
nomiske  som  på det sociale  plan  (taget  i betragtning). 
1.10.  Udvalget  har med  tilfredshed  gjort  sig bekendt 
med den  sociale  udredning,  som  Kommissionen 
har udarbejdet  i ny form,  og den værdsætter  kortfat-
tetheden  og klarheden  i denne,  især  for så vidt  an-
går analysen  af situationen  i Fællesskabet  og de vur-
deringer,  som  er fremført  i denne  henseende. 
1.11.  Hvad  angår  denne  udvikling,  ønskede  Udval-
get i særdeleshed  at undersøge  følgende  punkter,  som 
den synes  påkalder  sig ganske  særlig  interesse: 
— beskæftigelsen,  set  ud fra  følgende  specifikke 
synsvinkler:  kvindernes  arbejde,  selvstændige  er-
hvervsdrivende,  vandrende  arbejdstagere,  handi-
cappede  og tidsbegrænset  beskæftigelse; 
— de sociale  ydelser,  især  med  henblik  på nødven-
digheden  af at fremskynde  harmoniseringsproces-
sen og  behovstilpasningen,  samt  boligproble-
merne; 
— Den  europæiske  Socialfonds  nuværende  situation. 
2. SÆRLIGE  BEMÆRKNINGER 
A. Beskæftigelsesproblemer 
2.1. Beskæftigelsesproblemerne  i Fælleskabet  hører 
i dag  til de mest  tankevækkende.  Ikke  alene  lader 
konjunktursituationen  (især  vanskelighederne  for 
energiforsyningen  og  inflationstendenserne,  som 
prisstigningen  for råstoffer  har sat øget  skub  i) pro-
blemerne  træde  skarpt  frem,  men  de har  tillige 
Nr. C 116/42 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
grundlæggende  strukturelle  aspekter,  der  især  må 
vurderes  på baggrund  af de regionale  problemer. 
Hvis  man  i Rom-traktatens  artikel  2 satte  sig det mål 
at opnå  en »varig  og afbalanceret  ekspansion«,  må 
man erkende,  at denne  ekspansion  indtil  nu ganske 
vist har været  vedvarende,  men  ikke  uden  uligevægt. 
For talrige  arbejdstagergrupper  frembyder  beskæfti-
gelsen  stadig  aspekter,  som  i dag  i stadig  stigende 
grad opfattes  som  uretfærdige,  og står  i et modsæt-
ningsforhold  til selve  målene  for EØF. 
2.2. Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  har andet-
steds  fremsat  en udtalelse  om beskæftigelsessituatio-
nen (dok.  CES  571/74).  Uden  at vende  tilbage  til 
disse  almindelige  bemærkninger,  har man  fundet  det 
passende,  i særdelshed  at henlede  opmærksomheden 
på de befolkningsgrupper,  som  er nævnt  ovenfor, 
nemlig  kvinderne  på arbejdsmarkedet,  de selvstæn-
dige erhvervsdrivende,  de vandrende  arbejdstagere  og 
de handicappede.  Hvad  angår  de unge  og de ældre 
arbejdstagere,  minder  udvalget  om,  at det  allerede 
flere  gange  har henledt  fællesskabsorganers  opmærk-
somhed  på, at disse  samfundsgrupper  har betydelige 
problemer. 
Kvinden  på arbejdsmarkedet 
2.3. Alle  er i dag enige  om at erkende,  at kvindens 
situation  i samfundet,  herunder  særlig  kvindens  situa-
tion på arbejdsmarkedet,  kræver  en fundamental  for-
bedring.  Dette  problem  har mange  aspekter,  fordi  det 
er uløseligt  knyttet  til selve  de centrale  strukturer  i 
samfundet  af i dag,  og det fordrer  en objektiv  under-
søgelse,  som  ikke  lader  et af dets  aspekter  ude  af be-
tragtning. 
2.4. I  det sociale  handlingsprogram,  som  Kommis-
sionen  har forelagt  Rådet,  har den  fastsat  foranstalt-
ninger  vedrørende  kvinderne  på arbejdsmarkedet 
(aktion  II 4). Heri  fastslår  den klart,  at »det  problem, 
der kunne  gives  højest  prioritet,  ville  være  at sikre 
kvinderne  faciliteter,  der gør det muligt  at forene  de-
res erhvervsmæssige  bestræbelser  med  deres  fami-
liemæssige  forpligtelser«. 
2.5. Under  de nuværende  betingelser,  kan  man 
konstatere,  at kvinderne  på grund  af det traditionelle 
kønsrollemønster  ikke  har  lige  så fordelagtige 
beskæftigelsesmuligheder  som  mænd,  hvad  enten  det 
f.eks.  drejer  sig om fastsættelsen  af arbejdstiderne, 
arbejdsfravær  eller  den  tid,  de kan  afse  til faglig 
uddannelse  og  videreuddannelse,  samt  problemer 
vedrørende  forfremmelser. 
2.6. Ud  fra  sine  personlige  ønsker  bør  kvinden 
kunne  vælge,  i hvilket  omfang  hun  vil afsætte  sin tid til udearbejde  og/eller  familieaktiviteter.  Ud fra denne 
synsvinkel  ville  et første  fremskridt  være  nået,  hvis 
medlemsstaterne  udbyggede  de kollektive  faciliteter 
og børnepasningsstrukturen  for  den  udearbejdende 
kvinde.  Udvalget  minder  om det ønske,  som  det gav 
udtryk  for i sin udtalelse  om den  sociale  situation  i 
Fællesskabet  i 1972. 
2.7. Ud  over  de kollektive  investeringer,  som  der 
blev udtrykt  ønske  om ovenfor,  måtte  en anden  for-
bedring  bestå  i, at man  traf  smidige  foranstaltninger 
inden  for sociallovgivningen  eller  inden  for rammerne 
af de kollektive  overenskomster,  der åbnede  mulig-
hed for deltidsarbejde,  glidende  og fleksible  arbejdsti-
der osv.  Sådanne  foranstaltninger  ville  helt  klart  sætte 
kvinderne  bedre  i stand  til at forene  deres  forskellige, 
helt rimelige  ønsker  og ville  endelig  gøre  det muligt 
for dem  at forbedre  deres  beskæftigelsessituation  i de-
res egen  og i arbejdsgivernes  interesse.  Der  ses ingen 
grund  til at forsinke  udbredelsen  af sådanne  bestem-
melser,  der allerede  er i kraft  i visse  medlemsstater. 
Hertil  kommer,  at man  i tilfælde,  hvor  kvindens  er-
hvervsaktiviteter  bliver  afbrudt,  bør søge  at finde  frem 
til måder,  hvorpå  man  kan  lette  kvindens  senere  til-
bagevenden  til et arbejde,  der er i overensstemmelse 
med hendes  evner. 
2.8. For  at sikre  at kvinden  ved  sin indtræden  på 
arbejdsmarkedet  kan  nå et ekvivalent  uddannelsesni-
veau,  der giver  hende  de samme  muligheder  som  hen-
des mandlige  kollega,  bør  man  sætte  alt ind på at 
give unge  piger  en bedre  grunduddannelse,  faglig 
uddannelse  samt  erhvervsvejledning. 
2.9. Selv  om  disse  forskellige  fremskridt  kunne 
gennemføres,  ville  kvindernes  arbejde  imidlertid  fort-
sat være  præget  af normale  afbrydelser,  på grund  af 
biologiske  forhold  hos kvinden  og på grund  af hen-
des familiemæssige  opgaver. 
Dette  aspekt,  som  man  er nødt  til at tage  med  i sine 
overvejelser,  bør  imidlertid  ikke  føre  til forskelsbe-
handling  ved ansættelse  af arbejdstagere.  Man  kunne 
stille  det spørgsmål,  om man  ilcke  burde  søge  at nå 
frem  til måder,  hvorpå  der kunne  sættes  en stopper 
for forskelsbehandling  af den art. 
2.10.  Endelig  må  de ovenstående  bemærkninger 
ikke føre  til, at man  glemmer  eller  undervurderer 
kvindens  arbejde  i hjemmet.  Også  på dette  punkt  bør 
Kommissionen  overveje,  hvilke  midler,  der skal  tages 
i anvendelse  for at man  kan  nå frem  til en retfærdig 
vurdering  af det arbejde,  som  udføres  i hjemmet,  og 
for at man  undgår  diskriminering. 
30.9.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/43 
Dette  var nogle  vigtige  sider  af de problemer,  som  de 
arbejdsgrupper,  som  Kommissionen  foreslår  at 
nedsætte,  ikke  bør kunne  se bort  fra. 
Beskæftigelsen  af de selvstændige  erhvervsdrivende 
2.11.  Den  sociale  situation  udvikler  sig forskelligt 
for de enkelte  socio-professionelle  grupper;  Den 
socialpolitik,  som  blev  fulgt  i Fællesskabet  i 1973, 
vedrørte  faktisk  i højere  grad  lønmodtagerne  end  de 
selvstændige  erhvervsdrivende. 
2.12.  Det  er naturligt  for Fællesskabets  instanser  at 
beskæftige  sig med  lønmodtagernes  leve-  og arbejds-
forhold,  men  hverken  Kommissionen  eller  Rådet  har 
viet de  selvstændige  erhvervsdrivendes  forhold 
tilstrækkelig  opmærksomhed,  selv  om denne  gruppe 
udgør  en betydelig  del  af Fællesskabets  (erhvervs) 
aktive  befolkning.  Udvalget  har  allerede  henledt 
fællesskabsinstansernes  opmærksomhed  på  de 
selvstændiges  sociale  problemer,  bl.a.  i sin udtalelse 
om udviklingen  i den sociale  situation  i 1972. 
2.13.  Udvalget  har især  undersøgt  situationer,  som 
den i øjeblikket  tegner  sig inden  for landbrugssekto-
ren; det forholder  sig faktisk  således,  at situationen 
undertiden  er dramatisk  for de selvstændige  inden  for 
landbruget,  når de lever  og arbejder  i ugunstigt  stil-
lede områder,  hvor  de vigtigste  infrastrukturer  mang-
ler. 
2.14.  Man  bør  gennem  en aktiv  beskæftigelsespoli-
tik over  for  selvstændige  erhvervsdrivende  være  i 
stand  til at opnå  et så fuldkomment  overblik  som 
muligt  over  udbuddet  af og  efterspørgslen  efter 
arbejdskraft,  såvel  ud fra et kvantitativt  som  ud fra et 
kvalitativt  synspunkt.  De  regionale  arbejdsformid-
lingskontorer  burde  ud  fra  dette  synspunkt 
udstrække  deres  aktivitetsområde  til at omfatte  de 
selvstændige  erhvervsdrivendes  beskæftigelsesproble-
mer. 
2.15.  Den  sociale  situation  for de mennesker,  der 
lever  i landbrugsområderne  og de landlige  områder, 
er af en sådan  art,  at man  nødvendigvis  må træffe 
hasteforanstaltninger  for at undgå,  at disse  områder 
bliver  totalt  affolkede.  I størstedelen  af landbrugsom-
råderne  og de landlige  områder  er det absolut  nød-
vendigt  at udvikle  de sanitære,  kulturelle  samt  vejenes 
infrastruktur. 
2.16.  For  de selvstændige  erhvervsdrivendes  ved-
kommende  er det  især  nødvendigt  at træffe  foran-
staltninger  vedrørende: 
— en forbedring  af den  sociale  beskyttelsesordning 
og et forsøg  på at nå frem  til at give  dem  sociale ydelser  af samme  værdi,  som  dem,  de øvrige 
socio-professionelle  grupper  modtager; 
— skabelsen  af gensidige,  sociale  hjælpetjenester,  der 
både  sikrer  den  videre  drift  af virksomheden  i 
tilfælde  af sygdom  og  giver  den  selvstændige 
mulighed  for at holde  ferie; 
— ydelse  af fællesskabsstøtte  med  henblik  på om-
skoling  til andre  selvstændige  erhverv. 
Med  henblik  på at forbedre  de selvstændiges  leve-  og 
arbejdsforhold  bør  deres  faglige  uddannelse  endelig 
tillægges  særlig  betydning. 
De vandrende  arbejdstagere 
2.17.  I  det omfang,  hvor  man  inden  for Fællesska-
bet konstaterer  en nedgang  i fødselshyppigheden 
samt  en reel  formindskelse  af den  erhvervsaktive  del 
af befolkningen,  vil ansættelsen  af vandrende  arbejds-
tagere,  hvoraf  en større  og større  andel  kommer  fra 
tredjelande,  sandsynligvis  stadig  være  en realitet. 
Da disse  arbejdstagere  i faglig  henseeende  generelt 
befinder  sig på et lavt  uddannelsesniveau,  er der fare 
for, at problemet  med  deres  leve-  og arbejdsforhold 
vil fremtræde  i stadig  mere  skærpet  form. 
2.18.  Man  må  således  i første  række  forbedre 
arbejds-  og leveforholdene  for de vandrende  arbejds-
tagere,  der får pålagt  det ubehageligste  arbejde,  som 
færre  og færre  af Fællesskabets  egne  arbejdstagere 
ønsker  at påtage  sig. 
2.19.  I  sin ovennævnte  udtalelse  af 26. juni  1973 
behandlede  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  i et 
særskilt  kapitel  III  »de  vandrende  arbejdstageres 
situation«  og fremkom  med  talrige  anmodninger  i til-
knytning  til de vandrende  arbejdstagere,  nemlig  om 
deres  leve-  og arbejdsforhold,  forberedelse  og infor-
mation  i hjemlandet,  deres  modtagelse,  deres  infor-
mation  og deres  familiers  bistand  i værtslandet,  deres 
tilbagevenden  til hjemlandet,  deres  boligforhold, 
uddannelsen  af deres  børn,  den  sociale  sikring  og 
arbejdsulykker. 
2.20.  Kommissionen  burde  lade  de foranstaltninger, 
som der  her  blev  udtrykt  ønske  om,  indgå  i det 
»Handlingsprogram  for  vandrende  arbejdstagere«, 
som den  netop  nu er ved  at forberede,  således  at 
forslagene  kan  forelægges  for  Ministerrådet  inden 
den 31. december  1974. 
2.21.  Forslaget  til et handlingsprogram  indeholder 
en analyse  af situationen  og er karakteriseret  ved  en 
vilje til at handle,  som  udgør  en god  grundholdning 
Nr. C 116/44 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30.9.74 
til problemet.  En samordning  af de forskellige  former 
for politik,  som  føres  over  for  vandrende  arbejdsta-
gere,  ville  være  særlig  velkommen.  Imidlertid  bør 
Kommissionens  hensigter  under  hensyntagen  til,  at 
problemerne  er presserende,  føres  ud i livet  meget 
hurtigt.  Udvalget  insisterer  derfor  på, at forelæggelsen 
af beretningerne  og de samråd,  som  Kommissionen 
har givet  meddelelse  om,  fremskyndes,  og på,  at de 
hensigtsmæssige  forslag,  der  er blevet  fremsat  af 
Kommissionen,  skal  gøres  til genstand  for  positive 
beslutninger  fra Rådets  side. 
De handicappede  arbejdstagere 
2.22.  Beskæftigelsen  af de  handicappede  kræver 
også  effektive  og uopsættelige  foranstaltninger.  Den 
28. marts  1974  har  Det  økonomiske  og  sociale 
Udvalg  fremsat  en udtalelse: 
— om  Fællesskabets  handlingsprogram  for beskæfti-
gelsen  af handicappede  inden  for erhvervslivet; 
— om  forslag  til Rådets  afgørelse  om Den  europæi-
ske Socialfonds  intervention  med  hensyn  til social 
og erhvervsmæssig  integration  af handicappede; 
herved  glæder  afdelingen  sig  over  den  beslutning, 
som Rådet  traf  den  10. juni  1974. 
2.23.  Nødvendigheden  af at gribe  ind  erkendes  af 
alle, først  og fremmest  af indlysende  menneskelige  og 
sociale  grunde.  Denne  motivering  er så meget  stær-
kere  på grund  af det  voksende  behov  for  faglært 
arbejdskraft  i den  vestlige  verdens  økonomier. 
2.24.  Disse  forskellige  faktorer  burde  virke  til gavn 
for en forbedring  af de handicappedes  beskæftigelses-
vilkår.  Men  endnu  engang  er det nødvendigt,  at pro-
blemstillingen  sættes  korrekt  op.  Især  følgende  ting 
bør indgå  i overvejelserne: 
— med  henblik  på at reducere  antallet  af handicap-
pede,  må  man  naturligvis  i første  række  rette 
opmærksomheden  mod  aspektet  »forebyggelse  af 
arbejdsulykker«.  Det  økonomiske  og  sociale 
Udvalg  vil afgive  en udtalelse  om dette  problem; 
— uddannelse  og revalidering  af handicappede  på-
hviler  som  pligt  samfundet  som  helhed.  I modsæt-
ning  hertil  påhviler  tilvejebringelsen  af beskæfti-
gelse  virksomhederne.  Lovgiverne  må skabe  betin-
gelser,  som  tilskynder  arbejdsgiverne  til at ansætte 
handicappede  på den  måde,  som  er mest  fordelag-
tig for  de ansatte  handicappede,  for  virksomhe-
derne  og for økonomien; 
— denne  omgruppering  bør  i så stor  udstrækning 
som muligt  foretages  på baggrund  af de handicap-
pedes  karakteristika  og muligheder.  Man  må med andre  ord  lede  disse  over  i erhverv,  hvor  handi-
cappet  har ringe  eller  slet ingen  betydning; 
— den  faglige  uddannelse  af de handicappede  må, 
for at uddannelsen  ikke  skal  være  forgæves,  finde 
sted i overensstemmelse  med  samfundsøkono-
miens  faktiske  og  forudsigelige  behov.  Denne 
uddannelse  må tendere  mod  at skabe  en personlig 
tilskyndelse  hos  den  handicappede  til at blive 
varigt  indpasset; 
— den  faglige  uddannelse  af de handicappede  burde 
så vidt  det  er muligt  og under  hensyntagen  til 
bemærkningerne  i 3. indrykning  ovenfor,  fortrins-
vis tage  sigte  på at genindføre  den  handicappede  i 
hans  tidligere  beskæftigelse,  hvis  han  har  haft  en 
sådan; 
— nødvendigheden  af at finde  frem  til foranstaltnin-
ger, som  ansporer  virksomhederne  til at tilpasse 
arbejdsstederne  (arbejdslokalerne  og arbejdsbetin-
gelserne)  til de enkelte  handicappede  (f.eks.  mind-
re ændringer  i produktionsprocessen,  ændringer 
i brugen  af en maskine,  transportfaciliteter  for de 
handicappede,  osv.). 
Tidsbegrænset  beskæftigelse 
2.25.  Udover  de  grupper  af arbejdstagere,  som 
kort er fremhævet  ovenfor,  er der  en  form  for 
arbejde,  som  vækker  særlig  opmærksomhed  på 
arbejdsmarkedet,  nemlig  tidsbegrænset  beskæftigelse. 
Denne  form  for  beskæftigelse  er i stadig  udvikling. 
Selv om den  har  positive  sider,  giver  den  dog  underti-
den anledning  til forstyrrelser,  som  vil kræve  lovind-
greb  på fællesskabsplan. 
2.26.  Tidsbegrænset  beskæftigelse  imødekommer 
et socialt  og økonomisk  behov.  På den  ene  side  til-
fredsstiller  den  på grund  af sine  særlige  kendetegn 
talrige  arbejdstagere,  som  ikke  ønsker  at binde  sig til 
kontrakter  på ubestemt  tid.  På den  anden  side  imø-
dekommer  den  et økonomisk  behov,  idet  den  løser 
udskiftningsproblemet  i en tid,  hvor  virksomhederne 
oplever  nedsættelser  af arbejdstidens  længde  og sti-
gende  tendenser  i arbejdsfraværet  og dette  vil være 
tilfældet  så længe  der  ikke  er sket  nogen  generel 
udbredelse  af de former  for smidiggørelse  af arbejds-
periodens  længde,  som  er nævnt  ovenfor. 
2.27.  Da  tidsbegrænset  beskæftigelse  imidlertid  i al 
væsentlighed  er af forbigående  natur,  kan  denne  form 
for beskæftigelse  ikke  altid  give  arbejdstageren  en lige 
så god  beskyttelse,  som  den,  andre  arbejdstagere 
nyder.  Det  forekommer  derfor  helt  nødvendigt  at 
sikre  denne  beskyttelse. 
2.28.  Kommissionen  havde  med  dette  for  øje  for-
beredt  et forslag  til direktiv  vedrørende  »social  be-
30. 9. 74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/45 
skytteise  af arbejdstagere  med  tidsbegrænset  arbejde 
inden  for rammerne  af arbejdskraftens  frie  bevægelig-
hed inden  for  Fællesskabet«.  Dette  forslag  er for 
tiden  blevet  udsat. 
2.29.  Udvalget  udtrykker  ønsket  om,  at man  påny 
og inden  længe  tager  fat  på problemet  med  tids-
begrænset  beskæftigelse,  og det denne  gang  ud fra et 
helhedssynspunkt,  dvs.  ud fra alle  aspekter. 
2.30.  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg,  der  skal 
udtale  sig om disse  spørgsmål,  kunne  ved  denne  an-
ledning  også  udtale  sig om  denne  vigtige  form  for 
arbejde. 
B. De sociale  ydelser 
2.31.  Når  man  analyserer  situationen  i Fællesska-
bets medlemsstater,  kan  man  fastslå  følgende: 
— der  anvendes  forskellige  fremgangsmåder  ved 
dækningen  af de sociale  risici,  både  hvad  angår 
ydelsernes  anvendelsesområde  og  størrelse  og 
finansieringen  af dem; 
— ved  tilrettelægningen  af de sociale  beskyttelses-
ordninger  går  man  relativt  forskelligt  frem  fra 
land  til land; 
— en række  af de foranstaltninger,  som  medlemssta-
terne  træffer,  skal  ses på baggrund  af den  nuvæ-
rende  inflation; 
— man  er i visse  af Fællesskabets  medlemsstater  i 
færd  med  at udarbejde  eller  gennemføre  reformer. 
Det fremgår  af redegørelsen  for  udviklingen  i den 
sociale  situation,  at der er mange  lighedspunkter  mel-
lem de problemer,  som  Fællesskabets  medlemsstater 
støder  på og søger  at løse,  men  samtidig  understreges 
det, at der  ikke  eksisterer  nogen  samlet  grundopfat-
telse  af den  sociale  beskyttelsespolitik.  Det  sociale 
handlingsprogram,  der  er blevet  vedtaget  af Rådet, 
udgør  et første  skridt  i forsøget  på at nå frem  til en 
sådan  grundopfattelse. 
Derfor  har man  måske  lov til at spørge,  om de refor-
mer,  der er planlagt  i en række  medlemsstater,  er ble-
vet indbyrdes  drøftet  og samordnet  inden  for  de 
europæiske  institutioner,  og om  det  for  fremtiden 
ikke  ville  vise  sig at være  positivt,  om  de vigtigste, 
fælles  målsætninger  inden  for virkeliggørelsen  af har-
moniseringen  blev  opstillet  af dem,  der  er ansvarlige 
for socialpolitikken. 
I 1971  havde  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  lej-
lighed  til at beskæftige  sig med  dette  problem.  To 
synspunkter  gjorde  sig gældende  på det  tidspunkt: nogle  viste  sig at gå ind  for  en bibeholdelse  af den 
separate  politik,  men  tog  samtidig  ikke  afstand  fra 
tanken  om  en tilnærmelse  af rammerne  for  dæknin-
gen af de sociale  risici;  andre  ønskede  en gradvis  til-
nærmelse  af de sociale  beskyttelsesordninger,  idet  de 
konstaterede,  at der  var  mange  lighedspunkter  mel-
lem de situationer,  som  de enkelte  medlemsstater  be-
fandt  sig i. 
Social  sikring 
2.32.  Flere  af Fællesskabets  medlemsstater  har 
foretaget  vigtige  reformer  af deres  sociale  sikringsord-
ninger.  Andre  lande  har fastlagt  hovedlinierne  for den 
politik  for  social  sikring,  som  de planlægger  at føre 
ud i livet  på et senere  tidspunkt. 
Selv om  grundopfattelserne  fortsat  er forskellige  fra 
land  til land,  peger  man  i beretningen  på, at der  har 
udviklet  sig en række  fælles  tendenser: 
— den  sociale  sikring  udvides  til at omfatte  grupper, 
der tidligere  var  langt  dårligere  beskyttet  (ældre 
mennesker,  handicappede,  selvstændige,  arbejds-
tagere  fra tredjelande,  universitetsstuderende); 
— sikringsniveauet  hæves,  idet  der  foretages  en til-
pasning  af ydelsernes  størrelse,  og idet  man  søger 
at nå frem  til måder,  hvorpå  man  kan  skabe  pa-
rallellitet  mellem  udviklingen  i henholdsvis  ydelser 
og lønninger.  Hermed  bliver  de ønsker  imøde-
kommet,  som  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
gav udtryk  for  i sin udtalelse  om  de »foreløbige 
retningslinier  for  et socialt  handlingsprogram  på 
fællesskabsplan«.  Ikke  desto  mindre  må man  be-
klage,  at princippet  med  en bevarelse  af ydelser-
nes købekraft  ikke  bliver  fulgt  i alle  lande; 
— ligestilling  af alle  sociale  grupper,  hvad  angår  be-
skyttelsens  omfang.  Den  beskyttelsesmæssige  lige-
stilling  af de forskellige  erhvervsgrupper  er et pro-
blem,  der  på fællesskabsplan  skal  ses ud fra den 
særlige  synsvinkel;  samordning  af de forskellige 
nationale  ordninger.  I sin udtalelse  om den  sociale 
situation  i 1972  hilste  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  i høj  grad  denne  nye  tendens  velkommen, 
men nævnte  dog  samtidig  de særlige  problemer, 
der var  knyttet  til finansieringen  af denne  ligestil-
ling i beskyttelsesmæssig  henseende; 
— bestræbelserne  på at nå frem  til en større  solidari-
tet mellem  de forskellige  grupper  i samfundet. 
Nogle  medlemsstater  beskæftiger  sig i denne  sam-
menhæng  med  problemet  vedrørende  de nærmere 
bestemmelser  for  finansieringen  af den  sociale 
sikring,  formener  for en omfordeling  af bestemte 
indkomster  samt  grænserne  for  den  sociale 
Nr. C 116/46 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
sikring.  I 1971  fremsatte  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  en udtalelse,  der indeholdt  betragt-
ninger  over  nogle  af disse  temaer;  Kommissionen 
og Rådet  bør  tage  hensyn  til disse  betragtninger 
inden  for  rammerne  af samarbejdet  med  repræ-
sentanterne  for det økonomiske  og sociale  liv. 
Hvad  angår  spørgsmålet  om  solidariske  aktioner  på 
tværs  af landegrænserne,  vil Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  få lejlighed  til at tage  nærmere  stilling 
til Kommissionens  forslag  i forbindelse  med  gennem-
gangen  af de forslag,  der er indeholdt  i det sociale 
program. 
Familieanliggender 
2.33.  Indholdet  af familiepolitikken,  der indtil  nu 
hovedsagelig  har været  koncentreret  om økonomiske 
godtgørelser,  som  stadig  anses  for  utilstrækkelige, 
udvider  sig efterhånden  således  at den  nu også  omfat-
ter følgende  problemer: 
— udviklingen  af kollektive  sociale  faciliteter, 
— hjemmehjælp, 
— større  forældreindflydelse  på børnenes  uddannelse 
eller skabelsen  af et mere  børnevenligt  uddannel-
sesmiljø, 
— information  med  henblik  på den  uindskrænkede 
udøvelse  af ægtefællernes  ret til at foretage  fami-
lieplanlægning. 
En række  medlemsstater  fører  på det ene eller  det an-
det af disse  områder  en mere  fremskreden  politik, 
men overalt  står  man  over  for problemet  med  størrel-
sen af de finansielle  midler,  som  bør  afsættes  til disse 
forskellige  former  for politik. 
På den  anden  side  bør  man  undersøge,  på hvilken 
måde  man  bedst  kan  bidrage  til, at forældrene  får 
virkelig  medindflydelse  på børnenes  uddannelse  in-
den for rammerne  af en mere  fleksibel  tilrettelægning 
af arbejdstiden.  I denne  forbindelse  bør  man  gå 
videre  end  til det begrænsede  aspekt,  som  børnepas-
ning  på bestemte  tidspunkter  udgør. 
Familiepolitikken  må få en større  og større  betydning 
i Fællesskabet.  Herfor  taler  ganske  vist  også  befolk-
ningspolitiske  grunde  i forbindelse  med  udviklingen 
i den  erhvervsaktive  del af befolkningen  og de dertil 
knyttede  problemer  med  den  økonomiske  vækst.  De 
afgørende  motiver  for en større  hensyntagen  til fami-
liepolitikken  ligger  dog  i Fællesskabets  erklærede  mål 
om at forbedre  levevilkårene  for alle  i Europa.  Man 
kunne  derfor  stille  det spørgsmål,  om  det  ikke  ville være  hensigtsmæssigt  at foretage  en omfattende  sam-
ordning  af familiepolitikken  på fællesskabsplan. 
Socialtjenester 
2.34.  I  nogle  medlemsstater  har  man  foretaget  en 
decentralisering  af det  sociale  arbejde,  og samtidig 
har de lokale  repræsentanter  fået  medindflydelse  på 
udformningen  af det  menneskelige  miljø  inden  for 
samfundets  rammer.  Af denne  proces  er af en positiv 
karakter,  fremhæves  i beretningen,  og den  fortjener, 
at man  alvorligt  overvejer  at udvide  den  til at omfatte 
hele Fællesskabet,  og at der bliver  foretaget  passende 
undersøgelser  med  henblik  herpå.  De  skulle  især 
omhandle  nødvendigheden  af at opnå  medvirken  fra 
de socialarbejdere,  der  har  fået  en særlig  grundud-
dannelse  og videreuddannelse  på et højt  niveau. 
En mere  omfattende  forståelse  af det sociale  arbejde 
bidrager  til udviklingen  af en forebyggende  politik  og 
til en bedre  afpasning  af socialtjenesternes  virke  efter 
det menneskelige  miljø. 
En snæver  sammenknytning  af bolig-  og socialpoli-
tikken  burde  føre  til en bedre  udformning  af sam-
fundslivet. 
Den temmelig  stærke  betoning  af det  forebyggende 
aspekt,  som  der gøres  rede  for i beretningen,  fortjener 
— især  på det medicinske  område  — at Fællesskabet 
og medlemsstaterne  tager  initiativer  i retning  af at 
udvikle  de obligatoriske  lægeundersøgelser  og udar-
bejdelsen  af en lægejournal  for hvert  enkelt  individ. 
Boligen 
2.35.  Ingen  kan  benægte,  at der bør  sættes  bestræ-
belser  igang  for at modernisere  byggesektoren,  såle-
des at omkostningerne  bliver  sænket.  Imidlertid  må 
man beklage,  at der ikke  er fastlagt  nogen  jordpolitik 
på fællesskabsplan  (bekæmpelse  af jordspekulation, 
forbeholdelse  af jord  til socialt  boligbyggeri  osv.). 
2.36.  Problemerne  i tilknytning  til by-  og egns-
planlægningen  vil sandsynligvis  få større  betydning 
på grund  af den  byfornyelsespolitik,  som  medlems-
staterne  har iværksat,  og på grund  af omkostningerne 
ved nybyggeriet. 
2.37.  Den  omstændighed,  at den  økonomiske  ud-
vikling  koncentreres  i og omkring  storbyerne,  kræver 
en stadig  mere  dybtgående  analyse  af tilrettelægnin-
gen af livet  i byerne  (veje,  grønne  områder,  kollektive 
faciliteter,  industrizoner). 
30.9.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 116/47 
2.38.  Man  bør  fremme  de decentraliseringsforsøg, 
som nogle  medlemsstater  har  foretaget  i bestemte 
sociale  sektorer,  hvis  man  ønsker  at forstærke  det 
enkelte  menneskes  bevidste  engagement  i det menne-
skelige  miljø. 
C. Den  europæiske  socialfond 
2.39.  I  løbet  af 1973,  der var socialfondens  første 
fulde  arbejdsår  efter  fornyelsen,  har Fællesskabets  in-
stanser  udarbejdet  et socialt  handlingsprogram  med 
henblik  på at følge  de anvisninger  op, der blev  givet 
af stats-  og regeringscheferne  på konferencen  i Paris  i 
oktober  1972;  på denne  konference  understregede 
man bl.a.  socialfondens  betydningsfulde  rolle,  ved 
fastlæggelsen  af de konkrete  foranstaltninger,  som 
handlingsprogrammet  skulle  have  mundet  ud i. 
2.40.  Blandt  de grundlæggende  målsætninger  i det 
sociale  handlingsprogram  er gennemførelsen  af fuld 
og bedre  beskæftigelse  inden  for Fællesskabet;  i sine 
forslag  af 24. oktober  1973  fremkom  Kommissionen 
imidlertid  med  en principiel  erklæring  om,  at social-
politikken  alene  forekom  utilstrækkelig  til at sikre 
gennemførelsen  af de målsætninger,  der blev  opstillet 
på topmødet  i Paris;  den fremhævede  derfor  klart,  at 
iværksættelsen  af programmet  forudsatte  et vist  poli-
tisk engagement  samt  en styrkelse  af de juridiske  og 
finansielle  midler,  især  inden  for rammerne  af den 
fornyede  socialfond. 
2.41.  Udvalget  minder  om,  at det  allerede  i sin 
udtalelse  om reformen  af den  europæiske  socialfond 
fra 1969  understregede  nødvendigheden  af at lade 
fondens  opgaver  indgå  som  en integrerende  del af 
Fællesskabets  forskellige  former  for strukturpolitik.  I 
sin resolution  af 21.  januar  1974  vedrørende  det 
sociale  handlingsprogram  fastsætter  Rådet  imidlertid 
ingen  retningslinier  for socialfondens  rolle  og nøjes 
med i de dokumenter,  der er vedføjet  resolutionen 
som bilag,  at fremhæve,  at dette  ikke  må foregribe 
iværksættelsen  af de foranstaltninger,  der skal  træffes 
i medfør  af allerede  gældende  bestemmelser. 
2.42.  Afdelingen  så gerne,  at man  så hurtigt  som 
muligt  forjog  det indtryk,  at regeringsrepræsentanter-
nes politiske  vilje  er mindre  intens  end  den,  der blev 
givet  udtryk  for på topmødet  i Paris,  for så vidt  an-
går den  fornyede  socialfonds  aktiviteter.  Rådet  vil 
være  i stand  til at fjerne  grundlaget  for denne  æng-
stelse  i forbindelse  med  gennemgangen  af den  beret-
ning om fondens  virksomhed,  som  det skal  have  fore-
lagt af Kommissionen  for den 1. juli 1974. 2.43.  De  startvanskeligheder,  der er opstået  i for-
bindelse  med  den  fornyede  socialfonds  aktivitet,  er 
dem,  man  uvægerligt  vil støde  på, når nye  bestem-
melser  skal  anvendes  for første  gang,  og frem  for alt, 
når man  som  i det foreliggende  tilfælde  fordrer  en 
aktiv  forvaltning  på baggrund  af krav,  der er i stadig 
udvikling.  Hvad  angår  de disponible  ressourcer  har 
man dels  konstateret,  at de ikke  svarer  til de virkelige 
behov,  og dels  at de er utilstrækkelige,  som  tilfældet 
er med  forpligtelserne  i artikel  5. 
2.44.  Den  omstændighed,  at fonden  ikke  råder 
over tilstrækkelige  midler  til at anvende  artikel  5, har 
gjort  det nødvendigt  for Kommissionen  at foretage  en 
prioritering.  Udvalget  er klar  over,  på hvilke  vilkår 
Kommissionen  har måttet  administrere  de disponible 
ressourcer,  og kan  rent  metodisk  anerkende  den flek-
sible kodificering  af de retningslinier,  efter  hvilke 
prioriteringen  skal  finde  sted. 
2.45.  Udvalget  finder  det hensigtsmæssigt,  at man 
giver  de interesserede  kredse  oplysninger  om  disse 
retningslinier  og om de efterfølgende  ændringer,  såle-
des at en sådan  orientering  kan  følges  op med  en 
foreløbig  efterprøvning,  der konkret  skal  gennemfø-
res af fondens  tjenestegrene  og de forskellige  initiati-
vers iværksættere. 
Udvalget  finder  imidlertid,  at man  med  denne  metode 
risikerer  at komme  uden  om det grundlæggende  pro-
blem  vedrørende  nødvendigheden  af (i grove  træk)  at 
nå frem  til en overensstemmelse  mellem  de disponible 
finansielle  midler  og de virkelige  behov. 
2.46.  Selv  om udvalget  finder  det vanskeligt  at nå 
frem  til en total,  økonomisk  dækning  af de aktivite-
ter, der skal  fremmes  i henhold  til fondens  bestem-
melser,  så bør man  efter  dens  mening  rette  alle  sine 
bestræbelser  mod  gennemførelsen  af denne  målsæt-
ning således,  at det undgås,  at fondens  interventioner 
spredes  over  støtte  til et vist antal  andragender,  der er 
baseret  på en situation,  som  ikke  har synderlig  for-
bindelse  med  en sådan  målsætning;  som  følge  heraf 
ville fonden  endvidere  komme  til at fungere  på en 
sådan  måde,  at det kunne  tænkes  at bidrage  direkte 
til, at der indsneg  sig bedømmelseskriterier  med  inspi-
ration  fra den  lidet  ønskværdige  »noget-for-noget«-
filosofi. 
2.47.  Efter  udvalgets  mening  må den  nuværende 
situation  i høj grad  tillægges  årsager,  der går ud over 
fondens  egne  rammer;  da fonden  af natur  hovedsage-
lig er et redskab,  må den  nødvendigvis  afspejle  de 
mangler  og forsinkelser,  der karakteriserer  Fællesska-
bets forskellige  former  for  politik  og foranstalt-
ninger,  og især  regionalpolitikken,  hvis  iværksættelse 
og gennemgribende  udformning  udgør  en væsentlig 
betingelse  for, at fonden  kan fungere  effektivt. 
Nr. C 116/48 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 30. 9. 74 
2.48.  Udvalget  bemærker  desuden,  at man,  samti-
dig med  at man  gør fondens  aktiviteter  til en integre-
rende  bestanddel  af den  allerede  fastlagte  politik,  bør 
intensivere  bestræbelserne  i retning  af at skabe  over-
blik over  beskæftigelsen,  både  for så vidt  angår  situa-
tionen  på et givet  tidspunkt  og den  forventede  udvik-
ling.  Afdelingen  for sociale  anliggender  og Udvalget 
gav allerede  udtryk  for  dette  ønske  i udtalelsen  om 
reformen  af Socialfonden  fra 1969. 
2.49.  Efter  udvalgets  mening  er det stående  udvalg 
for beskæftigelse  et vigtigt  redskab  for gennemførel-sen af denne  grundlæggende  målsætning;  dette 
udvalg  har  imidlertid  været  uvirksomt  alt for længe, 
og Rådet  burde  indkalde  det til hastemøde. 
2.50.  Hvad  angår  fondens  intervention  til støtte 
for vandrende  arbejdstagere,  udgør  de samlede  pro-
grammer,  der  er fastsat  i Kommissionens  forslag 
herom,  efter  udvalgets  mening  en enestående  anled-
ning  til at udbygge  samarbejdet  mellem  medlemssta-
terne  på fællesskabsplan;  i denne  forbindelse  ønsker 
udvalget,  at Kommissionen  iværksætter  enhver  støtte-
og bistandsforanstaltning  med  henblik  på tilrettelæg-
ningen  og gennemførelsen  af sådanne  programmer. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  27. juni  1974. 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
Formand 
BILAG 
til udtalelsen  fra Det økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  ændringsforslag,  der  blev  fremsat  i henhold  til forretningsordenen,  blev  forkastet  af 
Udvalget  under  forhandlingerne. 
Punkt  2.16.  næstsidste  afsnit: 
Efter  næstsidste  afsnit  efter  ordene  »omskoling  til andre  selvstændige  erhverv«  tilføjes  »eller  til 
stilling  som  ansat  funktionær«. 
Begrundelse 
I visse  tilfælde  vil den  selvstændige  foretrække  at tage  stilling  som  ansat,  da etablering  i et nyt 
selvstændigt  erhverv  ofte  vil kræve  en kapitalindsats,  som  den  pågældende  ikke  kan  præstere. 
Selvstændige,  der  overgår  til stillinger  som  ansatte,  repræsenterer  ofte  en udmærket  arbejdskraft 
Afstemningsresultat 
7 stemte  for, 
60 stemte  imod, 
8 undlod  at stemme.