KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 13.11.1998 
KOM(1998) 641 endelig udg. 
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN 
"MODERNISERING AF DE OFFENTLIGE ARBEJDSFORMIDLINGER 
TIL STØTTE FOR 
DEN EUROPÆISKE BESKÆFTIGELSESSTRATEGI" 
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
Resumé 
Kommissionen opfordrer i denne meddelelse til, at der som bidrag til den europæiske 
beskæftigelsesstrategi iværksættes fælles aktioner med henblik på en modernisering af de 
offentlige arbejdsformidlinger. Medlemsstaterne vil dog fortsat være ansvarlige for 
beskæftigelsespolitikken, herunder organisationen, bemandingen og driften af de 
offentlige arbejdsformidlinger (AF). Med 100 000 ansatte, fordelt på mere end 5 000 
kontorer i hele EU, tif at informere, forestå formidlingen mellem arbejdsgivere og 
arbejdssøgende og til at forestå markedstilpasningsordningerne spiller AF en vigtig rolle 
for gennemførelsen af beskæftigelsesstrategien. AF bidrager til, at arbejdsmarkedet 
kommer til at fungere bedre, idet AF er forbindelsesled mellem markedet og de personer, 
der søger arbejde. Deres bidrag med hensyn til at matche udbud og efterspørgsel vil også 
være af stor betydning i de kommende årtier, idet der især vil kunne opstå mangel på 
arbejdskraft som følge af det faldende antal personer i den arbejdsdygtige alder i visse 
dele af EU. 
I de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen i 1998 fremgår, at AF i alle 
medlemsstater skal spille en vigtig rolle i relation til gennemførelsen af Retningslinjerne 
for Beskæftigelsen. AF indtager en central placering i den præventive strategi, der går ud 
på at tilbyde en ny start til de arbejdsløse - til unge arbejdsløse inden 6 måneders 
arbejdsløshed og til andre arbejdsløse inden 12 måneders arbejdsløshed. For at leve op til 
disse forpligtelser skal både AF og medlemsstaterne yde en betydelig indsats for at 
udvikle AF's præstationsevne og effektivitet. Forpligtelserne betyder også, at der er et 
mere presserende behov for de reformer, som de fleste medlemsstater for øjeblikket 
iværksætter for at tilpasse AF til et nyt og hastigt skiftende arbejdsmarked. 
Medlemsstaterne bør give AF de rette betingelser, så de mere effektivt kan virke på et 
marked, hvor antallet af udbydere af arbejdsformidlingsydelser er voksende. Målsæt­
ningen bør være, at man bistår AF, så de får adgang til et tilstrækkeligt antal ledige 
stillinger, så de kan udvikle systematiske sagsbehandlingsprocedurer for alle arbejds­
søgende, der er registreret som ledige og kan bidrage til koordineringen af alle de 
offentlige ydelser, der tilbydes arbejdssøgende med det ultimative mål at få folk i arbejde. 
Inden for de rammer, som medlemsstaterne giver AF, bør de konstant yde en indsats for 
at forbedre kvaliteten af de ydelser, der tilbydes arbejdssøgende og arbejdsgivere, for i 
højere grad at udnytte den moderne teknologi på informations- og kommunikations­
området og for at udvikle stærke partnerskaber med andre aktører på arbejdsmarkedet 
(f.eks. arbejdsmarkedets parter, lokale myndigheder, dagpengekontorer, og udbydere af 
almindelige og erhvervsfaglige uddannelser). 
Arbejdsmarkedets parter - på lokalt, regionalt og nationalt plan - må udvikle sig til at 
være egentlige partnere for AF, ved at knytte deres politik og deres aktiviteter vedrørende 
menneskelige ressourcer sammen med det arbejde, der udføres af AF, således at det 
bliver lettere at matche udbuddet af stillinger med efterspørgselen på job. 
Europa-Kommissionen vil fremme iværksættelsen af en moderniseringsproces under den 
europæiske beskæftigelsesstrategi. Den vil sikre, at der tages behørigt hensyn til den 
institutionelle ramme for gennemførelsen af politikken i forbindelse med den cyklus, som 
består i at formulere og opdatere Retningslinjerne for Beskæftigelsen samt at fastlægge 
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
og gennemføre de nationale handlingsplaner. Man vil støtte samarbejdet mellem de 
offentlige arbejdsformidlinger i hele EU med henblik på at lette informationsudveks­
lingen og udvekslingen af erfaringer om god praksis for så vidt angår dens drift og 
udviklingen af fælles aktiviteter på EU-plan. Kommissionen vil arbejde for at EURES-
netværket udbygges yderligere, så det bliver et nøgleorgan til sikring af de europæiske 
arbejdstageres mobilitet. 
Den igangværende revision af forordningen om Den Europæiske Socialfond giver 
mulighed for i højere grad at anvende ressourcerne til at opfylde målene for den 
europæiske beskæftigelsesstrategi. En modernisering og effektivisering af arbejdsfor­
midlingerne er en af de aktiviteter, der er berettigede til at modtage økonomisk støtte fra 
Den Europæiske Socialfond. 
-3-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
1. INDLEDNING 
Som et resultat af Amsterdam-regeringskonferencen i juni 1997 indgår den europæiske 
beskæftigelsesstrategi nu i den nye traktat. I de første Retningslinjer for Beskæftigelsen -
der blev vedtaget på Det Europæiske Råds ekstraordinære møde om beskæftigelsen i 
november 1997, og som formelt blev vedtaget den 15. december - lægger man især vægt 
på at skabe jobs og at forebygge arbejdsløshed. 
De offentlige arbejdsformidlinger er - med deres mere end 5 000 lokale kontorer, spredt 
ud over hele EU, og med deres omkring 160 000 ansatte^, hvoraf omkring 100 000 
direkte servicerer arbejdsgivere og arbejdssøgende - institutionelt set et nøgleorgan i den 
nye strategi inden for beskæftigelsespolitikken og spiller en afgørende rolle for dens 
gennemførelse. Hvis medlemsstaterne skal leve op til de ambitiøse mål, der er fastsat i 
1998-retningslinjerne, kan der være behov for at øge AF's kapacitet og at fremskynde 
allerede igangværende reformer. 
I EU har man i adskillige år erkendt behovet for at styrke og modernisere de offentlige 
arbejdsformidlinger. Med de dybtgående ændringer af forholdene på arbejdsmarkedet er 
AF i alle EU's medlemsstater stillet over for udfordringer, der kræver en omdefmering af 
AF's rolle og prioriteringer, ligesom det er nødvendigt, at revurdere AF's organisation og 
ledelsesmetoder. Den ambitiøse europæiske beskæftigelsesstrategi gør blot behovet 
herfor endnu mere presserende. 
Om AF yder et optimalt bidrag til beskæftigelsesstrategien afhænger i vidt omfang af, 
hvad de selv foretager sig. Mange af de offentlige arbejdsformidlinger er allerede i gang 
med en moderniseringsproces med henblik på at forbedre deres ydelser^. For at fremme 
denne proces blev lederne af de offentlige arbejdsformidlinger - med støtte fra 
Kommissionen - i 1997 enige om at øge samarbejdet, at udveksle knowhow og i højere 
grad at udveksle driftsmæssige erfaringer. 
AF fungerer imidlertid i et miljø, som i høj grad fastsættes af de enkelte regeringer med 
deltagelse af andre organer inden for den offentlige og private sektor, herunder 
arbejdsmarkedets parter. Disse aktører må derfor også yde deres bidrag. 
Hensigten med denne meddelelse er at tage fat på moderniseringen af AF set ud fra en 
EU-synsvinkel og at skabe bedre institutionelle forudsætninger for en vellykket 
gennemførelse af den europæiske beskæftigelsesstrategi. 
1 Ansatte, beskæftiget med den økonomiske forvaltning af understøttelsen, indgår ikke i tallet. 
2 Jf. Fælles rapport om beskæftigelsen 1997, kapitel 3.4.2. 
-4-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00(EN) 
ebj 
2. DE OFFENTLIGE ARBEJDSFORMIDLINGER: NØGLEORGANER I DEN EUROPÆISKE 
BESKÆFTIGELSESSTRATEGI 
I henhold til Retningslinjerne for Beskæftigelsen, er de grundlæggende mål at øge 
beskæftigelsen og at nedbringe arbejdsløsheden, især langtids- og ungdomsarbejds­
løsheden. Disse mål opnås gennem iværksættelse af koordinerede aktioner inden for fire 
områder: beskæftigelsesevne, iværksætterånd, omstillingsevne og ligestilling. En 
betragtelig.del af Retningslinjerne fokuserer på at fremme et effektivt arbejdsmarked. 
I den sammenhæng spiller de offentlige arbejdsformidlinger - som organer med en 
central position på arbejdsmarkedet - en væsentlig rolle. 
2.1. Hovedopgaver for de offentlige arbejdsformidlinger 
Der findes ikke nogen ensartet model for, hvordan de offentlige arbejdsformidlinger 
er organiseret, eller for hvilke ansvarsområder de har, men i Europa varetager AF 
traditionelt tre hovedopgaver: 
Information: De offentlige arbejdsformidlinger tilbyder en enestående og 
sædvanligvis landsdækkende service som formidler af oplysninger om arbejds­
markedet. Blandt de informationer, de formidler, er omfattende oplysninger om 
ledige stillinger og om mulige arbejdssøgende. De hjælper folk med at vælge en ny 
karriere og bistår dem, der ønsker at ændre deres karriereperspektiv. De giver 
oplysninger om erhvervsuddannelser og omskolingsmuligheder. Til arbejdsgivere, 
der overvejer at foretage bestemte investeringer eller en omorganisering, kan de 
tilbyde informationer om spørgsmål i relation til de menneskelige ressourcer. I 
forhold til den offentlige administration er AF en vigtig kilde til informationer om 
udviklingen på arbejdsmarkedet og bidrager til. udarbejdelsen og gennemførelsen af 
arbejdsmarkedspolitikken. 
De offentlige arbejdsformidlinger dækker en stor del af de arbejdssøgende og især af 
de arbejdsløse, da alle modtagere af arbejdsløshedsdagpenge er tilmeldt AF. AF kan 
derfor yde en værdifuld service til arbejdsgiverne. De offentlige arbejdsformidlinger 
dækker også en betragtelig del af de ledige stillinger. Statistiske oplysninger viser, 
at i begyndelsen af 1990'erne blev mellem 35% og 40% af de stillinger, som hvert 
år var ledige på markedet, indberettet til de offentlige arbejdsformidlinger i 
Tyskland, Sverige og Det Forenede Kongerige. I andre medlemsstater var tallene 
lavere, men i de fleste lande blev over 20% af stillingerne indberettet. I flere 
medlemsstater, for eksempel i Frankrig, er andelen af indberetninger af ledige 
stillinger i den seneste tid blevet forøget. 
AF's anvendelse af moderne teknologi forbedrer kvaliteten af og letter adgangen til 
informationer om udbuddet af stillinger og efterspørgselen på arbejde. AF kan give 
oplysninger ikke blot om det lokale og regionale arbejdsmarked, men også om 
arbejdsmarkedet på nationalt plan og endog på internationalt plan, hvilket giver 
bedre mulighed for at få et job, og for at få et job besat. Informationer kan også 
gives via Internettet og andre medier og gøres tilgængelig når og hvor som helst. 
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
En omfattende markedsandel og en fri adgang til AF's informationer gør markedet 
mere gennemsigtigt. Man kan hævde, at disse forhold i lige så høj grad som AF's 
formidlingsvirksomhed bidrager til at arbejdsmarkedet kommer til at fungere 
hensigtsmæssigt. På den måde bidrager AF både til at sikre alle den samme adgang 
til informationer om arbejdsmarkedet og til at den proces, der går ud på at matche 
arbejdssøgere med ledige stillinger, bliver bedre og mere effektiv. 
Formidlingsvirksomhed: For alle offentlige arbejdsformidlinger er den egentlige 
formidling deres væsentligste opgave. Formidlingen har i tidens løb udviklet sig til 
at antage en række forskellige former, hvor der tages hensyn til de jobsøgendes 
forskellige behov og til forskellige behov hos de arbejdsgivere, der har ledige job. 
Formidlingen varierer lige fra opslag af stillinger, som alle uden undtagelse kan 
søge, til en mere selektiv formidling mellem jobsøgende og arbejdsgivere, der igen 
varierer fra en procedure, hvor AF hurtigt matcher jobsøgende med job, og til at AF 
yder en intensiv bistand i forbindelse med jobsøgningen. 
Hvor stor en andel af det samlede marked for besættelse af ledige stillinger, som de 
forskellige nationale arbejdsformidlinger står for, varierer meget. Tal for EU viser, 
at AF i medlemsstaterne intervenerer i mellem 10% og 30% af samtlige 
stillingsbesættelser, men antallet af arbejdsløse personer der i forbindelse med, at de 
søger arbejde, modtager en eller anden form for hjælp fra AF, er væsentligt højere. 
For de arbejdssøgende, som har vanskeligst ved at finde et job, er AF ofte den 
vigtigste kilde til hjælp. Hertil kommer, at de arbejdsgivere, der har vanskeligheder 
med at besætte stillinger, sædvanligvis benytter AF som i det mindste én af de 
kanaler, de anvender, når de søger efter og rekrutterer arbejdstagere. 
Gennem AF's omfattende og varierede formidlingsvirksomhed bidrager AF til at 
sikre en bred og effektiv markedsdeltagere, til at processen med at matche 
arbejdstagere og arbejdsgivere bliver mere effektiv, og til at mulighederne på 
arbej dsmarkedet fordeles mere j ævnt. 
Der findes litteratur, der evaluerer AF^, og som viser, at hjælp til jobsøgning for den 
enkelte - hvilket er en væsentlig del af AF's formidlingsvirksomhed - er en af de 
mest effektive aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger i relation til (re)integreringen 
af ledige arbejdssøgende. Hvis hjælpen tilbydes på et tidligt tidspunkt, bidrager den 
til at nedbringe arbejdsløshedsperiodens længde især for de udsatte grupper af 
arbejdssøgende ligesom hjælpen, der er en relativ lille udgiftspost på det offentlige 
budget, resulterer i betragtelige besparelser på udgifterne til understøttelse. 
Markedstilpasning: Et særligt kendetegn ved de offentlige arbejdsformidlinger er, 
at de i høj grad deltager i gennemførelsen af arbejdsmarkedspolitikken, og at de 
således bidrager til at afhjælpe paradoksproblemer på arbejdsmarkedet med hensyn 
til udbuddet og efterspørgselen på arbejdskraft 
3 Redegørelsen er udarbejdet af Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling i 1993 og 
opdateret i 1995 (OECD Employment Outlook 1993, kap. 2) 
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
I 1995 blev der anvendt omkring 185 mia. ECU (3,3% af EU's BNP) på betaling af 
understøttelse til de arbejdsløse og til aktive arbejdsmarkedsprogrammer, der 
omfatter alt fra rådgivning og formidling til erhvervsuddannelse og 
tilskudsberettiget arbejde. En tredjedel af dette beløb (65 mia. ECU) gik til aktive 
foranstaltninger, der i vidt omfang organiseres af AF. Den andel af BNP, som 
medlemsstaterne anvender på aktive arbejdsmarkedsprogrammer, varierer fra 0,37% 
i Østrig til ' 3,00% i Sverige. AF's engagement i forhold til 
arbejdsmarkedsuddannelserne placerer dem i forreste række, når regeringerne søger 
at imødegå mangelen på kvalificeret arbejdskraft til skade for væksten og 
beskæftigelsen i bestemte sektorer eller inden for bestemte beskæftigelsesområder. 
Understøttelsen til de arbejdsløse udgjorde i 1995 et beløb på omkring 120 mia. 
ECU, eller næsten det dobbelte af det beløb, der anvendtes til aktive 
foranstaltninger. Arbejdsløshedsunderstøttelsesordninger har en væsentlig 
indflydelse på, hvordan arbejdsmarkedet opfører sig. Når arbejdstagerne er sikret en 
vis levestandard er det lettere for dem at acceptere strukturelle ændringer og det 
heraf følgende behov for hele tiden at forny sine kvalifikationer. Det giver også 
arbejdsløse tid til at søge efter et passende arbejde. En alt for fordelagtig ordning 
kan dog være hæmmende for initiativet hos jobsøgende. Ved at knytte udbetalingen 
af arbejdsløshedsunderstøttelsen sammen med kravet om aktiv jobsøgning og/eller 
deltagelse i aktive programmer kan AF afværge, at understøttelsen bliver en 
hæmmende faktor og samtidig forbedre effektiviteten på arbejdsmarkedet. Hertil 
kommer, at AF udgør en væsentlig faktor i forbindelse med at passive 
understøttelsesordninger så vidt muligt skal overgå til aktive 
arbejdsmarkedsforanstaltninger (af forskellig art). 
Den måde, hvorpå de enkelte lande inddrager AF i gennemførelsen af den passive 
og aktive arbejdsmarkedspolitik varierer betragteligt fra land til land. På den ene 
ende af skalaen finder man de tyske "Bundesanstalt fur Arbeit", der beskæftiger sig 
med alle former for aktive og passive foranstaltninger på arbejdsmarkedet, og på den 
anden ende af skalaen er de franske "Agence Nationale pour l'Emploi", der 
fortrinsvis er beskæftiget med information og formidling. AF i andre lande ligger et 
sted midt imellem. Belgiens VDAB og Irlands FAS kombinerer information og 
formidling med et ansvar for erhvervsuddannelse, men uden at de er direkte 
involveret i dagpengeadministrationen. Det Forenede Kongeriges "Employment 
Service" kombinerer information og formidling med udbetalingen af ydelser, mens 
erhvervsuddannelsesprogrammer i vidt omfang administreres af eksterne bureauer. 
Intetsteds forsøger AF egenhændigt at organisere leverancen af alle de former for 
ydelser, der tilbydes. I løbet af det sidste tiår har de i stadig stigende omfang søgt at 
inddrage og samarbejde med andre partnere, der er ansvarlige for at udbyde 
bestemte ydelser, af og til som underleverandører til AF. 
Selv i de tilfælde, hvor AF's opgaver begrænser sig til f.eks. informations- og 
formidlingsvirksomhed, søger de imidlertid at tage del i den presserende og vigtige 
opgave, der består i at koordinere alle ydelser (aktive som passive) i forhold til den 
enkelte arbejdssøger eller arbejdsgiver efter klart definerede principper og i 
overensstemmelse med politiske priorteringer. 
-7-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
De enkelte medlemsstaters udgifter til AF's personale og materiel udgør fra under 
0,10% til omkring 0,25% af BNP. Disse variationer afspejler størrelsen af de enkelte 
medlemsstaters udgifter til aktive og passive arbejdsmarkedsprogrammer og den. 
rolle som AF spiller for programmernes gennemførelse. Udgifterne til AF skønnes -
når administrationen af understøttelse og programmer undtages - at ligge på under 
5% af de samlede udgifter til aktive og passive foranstaltninger. Det er en 
forholdsvis beskeden investering, der til gengæld kan give et højt afkast i form af en 
øget effektivitet på arbejdsmarkedet og besparelser på arbejdsløshedsunder­
støttelsen. 
2.2. En vigtig aktør i relation til den europæiske beskæftigelsesstrategi 
AF er institutionelt set en nøglekomponent i den nye europæiske strategi på 
beskæftigelsesområdet, hvilket afspejles i Retningslinjerne for Beskæftigelsen i 
1998. Ifølge de nationale handlingsplaner spiller AF en særlig vigtig rolle i forhold 
til første søjle i retningslinjerne, dvs. beskæftigelsesevnen, men de er også i vidt 
omfang involveret i den fjerde søjle dvs. styrkelsen af ligestillingspolitikken. De kan 
imidlertid også, som det rapporteres fra adskillige medlemsstaters side, bidrage til at 
gennemføre særlige tiltag inden for de to andre søjler, iværksætterånd og 
omstillingsevne. 
Forbedring af beskæftigelsesevnen: Siden midten af 1970'erne, hvor 
arbejdsmarkedet blev præget af en høj arbejdsløshed og en generelt set begrænset 
efterspørgsel på arbejdskraft, er der iværksat bestræbelser på at sikre, at de 
arbejdsløse, som ikke på kort sigt kan påregne at finde job, i det mindste bevarer 
eller forbedrer deres muligheder for at finde et job. Både vejledning i jobsøgning, 
incitamenter til at tage en uddannelse eller et arbejde samt bedre adgang til 
erhversfaglig uddannelse og erhvervserfaring er alle vigtige instrumenter til fremme 
af beskæftigelsesevnen. Udførelsen af disse opgaver påhviler i vidt omfang AF, der 
enten selv påtager sig opgaverne eller trækker på andre aktører, som bedre eller 
mere effektivt kan udføre nogle af opgaverne. AF opfordrer også flere personer til at 
tage beskæftigelse ved at yde ekstra støtte og hjælp til særlige grupper, så som 
handicappede personer og etniske minoriteter. 
Den omstændighed, at forbedringen af arbejdstagernes beskæftigelsesevne er 
prioriteret højt i 1998-retningslinjerne, stiller AF over for betydelige udfordringer. 
Af de nationale handlingsplaner for beskæftigelsen fremgår, at medlemsstaterne 
giver de offentlige arbejdsformidlinger det primære ansvar for at gennemførelsen af 
de første to Retningslinjer, der fordrer, at de skal tilbyde "alle unge en ny start i 
form af uddannelse, omskoling, jobtræning, arbejde eller andre foranstaltninger, 
der kan fremme deres integration på arbejdsmarkedet, før de har været ledige i seks 
måneder" og at tilbyde "voksne ledige en ny start, før de har været ledige i tolv 
måneder, ved at anvende et af ovennævnte midler eller mere generelt ved at give en 
individuel erhvervsvejledning". AF er også i høj grad involveret i gennemførelsen af 
den tredje Retningslinje, hvorefter der fastsættes en kvantificeret målsætning for at 
øge antallet' af arbejdsløse, der tilbydes en erhvervsuddannelse, eller for hvem, der 
iværksættes lignende foranstaltninger. For at kunne leve op til disse tre særlige 
vigtige forpligtelser, vil mange AF nødvendigvis skulle tage deres virksomhed op til 
revurdering og foretage fornyelser. Hertil kommer, at den omfattende individuelle 
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
sagsbehandling, der kræves, nødvendiggør, at tilstrækkelige ressourcer stilles til 
rådighed, ligesom det er påkrævet at etablere de fornødne forbindelser mellem AF, 
uddannelsessteder, rådgivningsbureauer og erhvervslivet. 
Med hensyn til overgangen fra skole til arbejde, understreges det i Retningslinjerne 
for Beskæftigelsen i 1998, at der er behov for, at de unge får de nødvendige 
kvalifikationer for at komme ind på arbejdsmarkedet. For at fremme denne 
målsætning deltager AF i mange lande i administrationen af 
lærlingeuddannelsesordningerne, idet AF finder frem til uddannelsespladser og 
fungerer som formidler i forbindelse med tildelingen af pladser til de unge. 
Udvikling af en iværksætterkultur: Som en del af den politik, der går ud på at 
udvikle en iværksætterkultur, opfordrer man i Retningslinjerne for Beskæftigelse til 
at flere nedsætter sig som selvstændige og til, at man bedre udnytter muligheden for 
beskæftigelse lokalt i forbindelse med sociale ydelser og aktiviteter, der kan tjene til 
at dække endnu uopfyldte behov. I adskillige medlemsstater søger AF at øge antallet 
af selvstændige via særlige ordninger, der rettes mod ledige arbejdssøgende eller 
arbejdstagere, som trues af afskedigelse i forbindelse med omstruktureringer af 
virksomheder. Disse ordninger omfatter uddannelse og andre støtteforanstaltninger 
og indebærer ofte en mere aktiv anvendelse af arbejdsløshedsunderstøttelsen. Hertil 
kommer, at AF bidrager til at udpege og udvikle mulige beskæftigelsesområder. På 
lokalt plan deltager de i stadigt stigende omfang i partnerskaber med andre 
offentlige og private organer for at udvikle lokale strategier for jobskabelse som svar 
på de nye behov, der er opstået inden for det sociale område og på miljøområdet. 
Fremme af virksomhedernes og de ansattes omstillingsevne: Skønt arbejdsløs­
heden i sig selv er af et sådant omfang, at den tvinger AF til at prioritere 
administrationen af de arbejdsløse og bevægelser ind og ud af arbejdsløsheden, 
hjælper de fortsat arbejdstagere og arbejdsgivere med at minimere risikoen for 
arbejdsløshed og at finde alternative jobmuligheder og bidrager således til at 
forvalte de strukturelle forandringer for virksomheder og dele af økonomien. AF er i 
de fleste medlemsstater, i større eller mindre omfang, inddraget i de forskellige 
programmer for uddannelse, omskoling og omplacering af de arbejdstagere, der må 
tilpasse sig strukturelle ændringer og som kan være i fare for at miste deres arbejde. 
Et velfungerende arbejdsmarked er af afgørende betydning, hvis erhvervslivet 
problemfrit skal kunne tilpasse sig ændringerne. AF kan som den vigtigste 
offentlige institution i berøringsfladen mellem arbejdsgivere og arbejdsmarkedet yde 
et vigtigt bidrag til at opfylde den i Retningslinjerne nævnte prioritering. Hertil 
kommer, at AF gennem et aktivt samarbejde med arbejdsmarkedets parter kan 
medvirke til at lette de spændinger, der eventuelt måtte opstå mellem målet om 
fremme af omstillingsevnen - rettet mod de ansatte i en virksomhed - og målet om 
fremme af beskæftigelsesevnen - rettet mod de arbejdsløse. 
Styrkelse af ligestillingspolitikken: Som det klart fremgår af de nationale 
handlingsplaner for beskæftigelsen - f.eks. for Tyskland, Østrig, Frankrig, Portugal, 
Irland, Det Forenede Kongerige, Sverige og Danmark - spiller AF en vigtig rolle i 
forhold til fremme af ligestillingen på arbejdsmarkedet. Herved forstås at antallet af 
kvinder på arbejdsmarkedet øges, og at man fremmer en mere ligelig repræsentation 
i erhvervssektorer med en traditionel kønssammensætning, samt at man hjælper 
-9-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-OO (EN) 
ebj 
både kvinder og mænd, som efter en fraværsperiode ønsker at vende tilbage til 
arbejdet. Nogle medlemsstater forsøger at lade mænd og kvinder deltage i aktive 
foranstaltninger i forhold til deres forholdsmæssige andel af de arbejdsløse. 
AF har også et vigtigt ansvar i forhold til ligestillingspolitikken i vid betydning. De 
spiller en afgørende rolle for forbedringen af beskæftigelsesmulighederne for 
handicappede arbejdstagere og indtager ofte en fremtrædende position i bekæm­
pelsen af ulige behandling af personer af en anden race eller med en anden etnisk 
oprindelse, forskellige aldersgrupper o.s.v. 
Selv om AF har forskellige arbejdsopgaver og deres organisatoriske opbygning 
varierer, er de i alle medlemsstater af afgørende betydning for gennemførelsen af 
arbejdsmarkedspolitikken, herunder de nationale handlingsplaner under den 
europæiske beskæftigelsesstrategi. AF bidrager til, at der sker en hurtigere og bedre 
fordeling af arbejdskraften. De bidrager til at bevare arbejdsstyrkens beskæf-
tigelsesevne, både ved at tilpasse arbejdsstyrken til ændrede beskæftigelses­
strukturer og ved at modvirke marginaliseringen. De bidrager til en mere ligelig 
fordeling af jobmulighederne og af adgangen til uddannelse og andre former for 
beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. De bidrager til at øge udbuddet af 
arbejdskraft for at forhindre mangel på arbejdskraft. Ud over AF's umiddelbare 
opgaver i forhold til arbejdsmarkedet, bidrager de også til at bevare den sociale sam­
hørighed. 
3. BEHOVET FOR MODERNISERING 
De offentlige arbejdsformidlinger er nødt til at tilpasse sig et miljø under hastig 
forandring, hvis de skal være effektive. I hele Europa er arbejdsmarkedet, ligesom de 
offentlige myndigheders forhold til markedet, under omdannelse. Disse forandringer 
kræver at AF tager deres institutionelle rolle, arbejdsmetoder, og målsætninger under 
fornyet overvejelse. Samtidig er AF, som andre dele af den offentlige sektor, de fleste 
steder i stadigt stigende omfang tvunget til at leve med mindre budgetter. 
3.1. Et miljø i forandring 
Sammensætningen af de arbejdssøgende er begyndt at ændre sig, efterhånden som 
flere højtuddannede unge indgår i arbejdsstyrken, der i EU som helhed er begyndt at 
ældes. Antallet af kvinder på arbejdsmarkedet er steget kraftigt; arbejde og ansvaret 
for familien må oftere kombineres, efterhånden som familierne bliver mindre 
afhængige af en enkelt forsørger. Der er sket en stigning i antallet af etniske 
minoritetsgrupper, som medtager deres egen særlige arbejdsmarkedskultur. 
Arbejdsgivernes behov er også under forandring. Efterhånden som samfundet 
bevæger sig fra at være et industrisamfund til at være et servicesamfund, og graden 
af jobdifferentiering øges, ændres også behovet for forskellige former for 
færdigheder. Den ubønhørlige hastighed, hvormed den teknologiske udvikling sker, 
og kravet om øget konkurrenceevne betyder, at arbejdsgiverne også kræver højere 
uddannede og bedre kvalificerede arbejdstagere, som er i stand til at tilpasse sig et 
jobindhold, der konstant ændres. Også ansættelsesforholdene er under forandring, 
idet der efterhånden som arbejdets omfang og arbejdstiden varierer i stadigt stigende 
-10-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
grad vil være behov for en øget funktionel mobilitet, lige som der opstår nye former 
for midlertidigt arbejde. 
Yderligere udfordringer opstår som følge af en høj og vedvarende arbejdsløshed, 
herunder en høj og vedvarende langtidsarbejdsløshed, der fordeler sig ujævnt på de 
demografiske grupper. På den baggrund har der udviklet sig en ny og stærk politisk 
vilje til at bekæmpe denne arbejdsløshed. Offentligheden bekymrer sig i stigende 
omfang for de grupper, der ikke indgår i arbejdsstyrken, således som den traditionelt 
defineres, og tiltag iværksættes med henblik på at (gen)skabe forbindelsen til 
arbejdsmarkedet for bredere befolkningsgrupper (f.eks. personer, der får 
invaliditetsydelse eller andre ydelser samt personer, der står helt uden for 
arbejdsmarkedet). 
Sammenfatning: Ændrede behov på såvel udbuds- som efterspørgselssiden og en 
stadig hastigere udvikling har gjort arbejdsmarkedet mere kompleks. Samtidig er en 
effektiv forvaltning af de menneskelige ressourcer blevet en afgørende succesfaktor 
i en mere konkurrencebetonet markedsøkonomi, mens (re)integrationen af en 
betragtelig del af arbejdsstyrken udgør et betydeligt problem. Tilsammen udgør 
disse forhold en ny markedsrealitet med et stadigt stigende behov for forskellige 
typer professionelle formidlingstilbud, som fører til ændringer i praksis: 
a) Kortvarige ansættelseskontrakter anvendes i stadigt stigende .omfang af 
arbejdsgivere for at teste ansatte forinden fast ansættelse. 
b) I forbindelse med omstruktureringer er arbejdsmarkedets parter gennem lang tid 
blevet inddraget i omskolingsforanstaltninger, mv. I løbet af de to sidste tiår har 
arbejdsmarkedets parter i mange lande øget bestræbelserne på at iværksætte omsko­
lingsforanstaltninger m.v., ved på den ene side at omskole til et ændret jobindhold 
og ved på den anden side i stigende grad at beskæftige sig med de arbejdsløses 
reintegration, hvilket ofte er sket i samarbejde med AF. 
c) Uddannelsessystemet er blevet mindre isoleret i forhold til arbejdsmarkedet, 
hvilket i nogle lande er sket dels via udbredelsen af dobbeltordninger 
(lærlingeuddannelser og udvidede praktikantordninger inden for fuldtidsuddannelse) 
og dels gennem en betragtelig udvidelse af (erhvervs)uddannelsesmuligheder for 
voksne. Markedet for erhvervsfaglige uddannelser er i sig selv blevet et meget 
komplekst marked med et utal af udbydere og kursister. I forbindelse med at 
arbejdsgiverne er kommet ind på dette marked, kommer uddannelsen også til at 
tjene som et middel til at matche arbejdstagere og arbejdsgivere. 
d) Flere informationer om arbejdsmarkedet stilles billigt tilrådighed via den nye 
informations- og kommunikationsteknologi 
e) Nye udbydere af formidlingstilbud kommer ind på arbejdsmarkedet, hvilket øger 
antallet og udvalget af udbudte ydelser. Private bureauer, organiseret på kommerciel 
basis, arbejder for de arbejdsgivere, der er villige til at betale for deres ydelser. De 
medvirker ved udvælgelsen og ansættelsen af arbejdstagere samt ved omskolingen 
af arbejdstagere, der er blevet overflødiggjort. De tilgodeser også arbejdstagernes 
stigende behov for at blive ansat på fleksible ansættelsesvilkår. Vikarbureauer har 
fået vid udbredelse i visse af EUs medlemslande, især i Det Forenede Kongerige og 
-11-' 
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
Nederlandene, Belgien og Frankrig. Flere bureauer har udviklet sig til at være store 
multinationale virksomheder samtidig med at deres formidlingsvirksomhed har 
spredt sig til aktiviteter, der ligger langt fra den oprindelige aktivitet, der 
udelukkende gik ud på midlertidigt at stille arbejdstagere til rådighed på kortvarige 
kontrakter. Bureauerne indgår ikke blot kontrakter med enkelte virksomheder, men 
kan også levere ydelser i henhold til kontrakter båseret på tosidede aftaler på 
virksomheds- eller sektorplan. Skønt de kommercielle formidlingsbureauer 
hovedsagelig er rettet mod betalende arbejdsgivere er det klart, at de også opfylder 
mange j obsøgendes behov. 
I nogle lande er fagforeningerne atter begyndt at beskæftige sig med formidling især 
i relation til de arbejdsløshedsforsikringsordninger, de administrerer (for eksempel i 
Danmark). 
I nogle lande har man endvidere set, at der er blevet udviklet bureauer og 
organisationer, der supplerer AFs aktiviteter for forskellige kategorier af ikke-
beskæftigede personer, som har behov for bedre muligheder for at blive 
(re)integreret på arbejdsmarkedet. Disse serviceudbydere finansieres helt eller 
hovedsagligt af det offentlige enten via AF, der køber deres ydelser eller via andre 
institutioner (arbejdsministerier, lokale myndigheder, socialforvaltninger etc). 
Kommercielle bureauer indgår også af og til ved udviklingen af underordnede 
opgaver inden for den offentlige sektor. 
På internationalt plan skabes med den nye ILO konvention nr. 181 om 
erhvervsdrivende arbejdsformidlingsvirksomheder, der erstatter konvention nr. 96 
fra 1949, et retligt grundlag for disse nye service udbydere, samtidig med at det 
kræves, at de ratificerende stater træffer passende forholdsregler til at imødegå 
eventuelle former for misbrug på arbejdsmarkedet. På trods af de kommercielle 
bureauers udbredelse på arbejdsmarkedet, må det siges, at de kun i ret begrænset 
omfang bidrager til at matche ledige arbejdssøgende til ledige stillinger (som er en 
af de vigtigste opgaver for AF) selv i de medlemsstater, hvor de er mest udbredt. 
AF er i en situation, hvor ikke blot det omgivende arbejdsmarked er under 
forandring, men hvor også det politiske miljø og de institutionelle rammer er under 
forandring. Den traditionelle model med en statslig styring af arbejdsmarkedet - ofte 
opbygget omkring en snæver trepartskonsultation - er begyndt at vige for eh model, 
der i højere grad bygger på decentralisering. I den forbindelse har AF ofte opnået en 
mere selvstændig position med en vis afstand til de overordnede ministerier. AF skal 
nu kunne klare sig i et mere konkurrencebetonet miljø og deres markedsposition vil 
afhænge af, om de yder en god service til deres kunder, og ikke af den position de 
har som offentlig myndighed. 
3.2. Udfordringerne ved omstilling 
De offentlige arbejdsformidlinger må forholde sig til alle disse forandringer, hvis de 
skal opnå gode resultater. På nogle områder er det klart, hvori udfordringen består. 
AF må udvikle deres position inden for de dele af arbejdsmarkedet, der er i 
fremgang, særligt dele af servicesektoren og områder, hvor fleksible kontrakts-
ordninger er almindelige. Da AF i vidt omfang er et serviceorgan med opgaver 
inden for informationssektoren, er AF også nødt til at følge med den nye 
-12-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
informations- og kommunikationsteknologi og anvende den nye teknologi i deres 
daglige arbejde. 
På andre områder er det ikke så klart, hvordan AF skal forholde sig. AF beskæftiger 
sig med opgaver, der trækker i hver sin retning, og AF er nødt til at finde en balance 
mellem disse. Den praksis, der tidligere har udviklet sig, må revurderes og tilpasses: 
a) Servicering af arbejdssøgende og arbejdsgivere - AF må forene de ofte 
divergerende behov hos arbejdsgivere og arbejdssøgende. Ledige arbejdssøgende og 
især de mest udsatte grupper kræver mange ressourcer og meget opmærksomhed 
(systematisk sagsbehandling er anerkendt som et centralt middel i kampen mod 
langtidsarbejdsløshed).\Men en for stærk fokusering på de arbejdssøgende kan skade 
serviceringen af arbejdsgiverne. Det er allerede blevet vanskeligere for AF at bevare 
balancen i et konkurrencebetonet miljø, hvor arbejdsgivere er begyndt at anse AF 
som blot én blandt flere mulige udbydere af arbejdsformidlingsydelser. Man må 
derfor gøre sig, overvejelser med hensyn til kvaliteten og alsidigheden af de ydelser, 
der tilbydes arbejdsgiverne, og under hvilke vilkår de tilbydes. 
b) Opbygning af relationer med andre service udbydere - Antallet af kommercielle 
arbejdsformidlinger, der konkurrerer med AF er begrænset. En betragtelig del af 
disse beskæftiger sig med andre dele af markedet (for eksempel ansættelse af ledere 
og andre højt placerede ansatte). Den udviklingen, der går i retning af at bryde de 
offentlige arbejdsformidlingers monopol på arbejdsformidlingsydelser, betyder 
imidlertid, at AF må udvikle relationer til andre formidlingsbureauer på markedet. 
Inden for de dele af markedet, hvor AF og andre serviceydere eksisterer side om 
side, er der forskellige nye muligheder for, hvordan det offentlige kan organisere sin 
virksomhed på arbejdsformidlingsområdet. AF kan afstå fra at udøve visse 
aktiviteter fordi andre bedre kan udføre dem. At få udført opgaver eksternt har 
længe været et kendt fænomen på uddannelsesområdet, men trænger sig nu også ind 
på områderne rådgivning, vejledning og selv på formidlingsområdet. Det kan 
imidlertid også føre til en mere grundlæggende opdeling af arbejdet. Et eksempel er 
en organisationsstruktur, opdelt på regionalt og kommunalt plan, som for nyligt er 
blevet etableret i nogle lande - Danmark, Irland og andre - og med henblik på at 
tage sig af de meget dårligt stillede arbejdssøgende. Inden for visse områder kan 
man også eksperimentere med joint ventures, som det er tilfældet i Nederlandene. 
Men der er også ét konkurrencemoment, idet private agenturer fungerer som en 
ansporelse for AF til at forbedre deres ydelser for at kunne bevare og udvikle deres 
markedsandele, som er nødvendige for at AF kan yde en effektiv indsats for at leve 
op til deres sociale målsætninger. Inden for disse konkurrencebetonede 
markedsvilkår må AF også overveje, i hvilket omfang de selv bør udvikle nogle 
betalingsydelser, så de kan opnå en position, hvorefter de kan tilbyde arbejdsgivere 
vidtfavnende ydelser på lige fod med dem, der ydes af deres kommercielle 
konkurrenter. Alt i alt er det tydeligt, at AF for øjeblikket er nødt til at gøre sig klart, 
hvad deres egentlige rolle på arbejdsmarkedet er, og hvad de til sammenligning med 
både kommercielle og ikke-kommercielle serviceydere kan tilføre arbejdsmarkedet. 
I alle tilfælde er staten forpligtet til at overholde de grundliggende principper for 
loyal konkurrence på arbejdsformidlingsmarkedet således som de fremgår af EF-
traktatens artikel 85 og 86. Det betyder, at en offentlig arbejdsformidling, når den 
-13-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
konkurrerer med andre virksomheder, skal afholde sig fra at indgå 
konkurrencebegrænsende aftaler med disse virksomheder, medmindre sådanne 
aftaler kan undtages i henhold til artikel 85, stk. 3. Det betyder også, at en offentlig 
arbejdsformidling, der indtager en dominerende stilling på markedet, ikke må 
misbruge sin dominerende stilling. 
Den nye situation indebærer også, at staten får mulighed for at teste, hvordan AF 
fungerer på markedsvilkår. Sådanne tests øger den konkurrence om markedsandele 
der opstår som følge af liberaliseringen som sådan og som følge af konkurrencen om 
at få officielle tilladelser til at udføre dele af de offentlige opgaver (særlige 
programmer, dele af sagsforvaltningsbyrden o.s.v.). Forsøg er allerede iværksat i et 
vist omfang i Det Forenede Kongerige og Nederlandene. 
c) Placering af jobsøgende og administration af ydelser - Hvis 
understøttelsesordningen udformes således, at den fremmer beskæftigelsen, vil det 
være nødvendigt at skabe en tættere forbindelse mellem arbejdsløshedskassen og 
arbejdsformidlingen. Den logik, der ligger bag administrationen af understøttelsen, 
er imidlertid ikke automatisk forenelig med målet om at placere folk i job. 
d) Formidling af den offentlige politik og levering af ydelser - Selv om de 
offentlige arbejdsformidlingers betydning i stigende grad skyldes deres stilling som 
serviceorganer på markedet, er AF dog stadig en vigtig formidler af den offentlige 
politik, hvilket kan føre til, at AF bebyrdes med administrative opgaver, som 
fremmer en bureaukratisk kultur. En periodisk fornyelse af "aftaler" mellem AF og 
ministerierne, kan anvendes til at forene behovet for en formidling af 
beskæftigelsespolitikken med behovet for driftsmæssig uafhængighed. 
e) En passende grad af delegation - Regionale og lokale myndigheder er mere og 
mere optaget af kampen mod arbejdsløshed. Inden for AF må der overdrages. 
kompetence, hvis AF med held skal kunne indgå som partner i 
beskæftigelsespolitikken på regionalt og lokalt plan. Men dette må kunne forenes 
med de argumenter, der i særlig grad taler til fordel for bevarelsen af et enstrenget 
nationalt system (ligebehandling, en fælles ordning for arbejdsløshedsforsikring og 
stordriftsfordele). 
f) En national formidling i europæisk sammenhæng - Forvaltningen af de 
nationale arbejdsmarkeder vil i stigende grad foregå på baggrund af et videre 
europæisk perspektiv. Arbejdstagernes internationale mobilitet vil i løbet af de 
kommende to årtier blive en vigtigere faktor end den har været i de seneste 30 år. De 
nye generationer af højtuddannede unge vil være bedre udrustede til og mere 
interesserede i at arbejde i et andet land, og de vil inden for arbejdsmarkeder, der 
muligvis er snævrere og hvor der er mangel på moderne færdigheder, få nye 
muligheder for at tage til andre lande. Arbejdsgivere, som vil have held til at begå 
sig på det europæiske marked, hvor 90% af EU's produktion sælges, vil søge at 
rekruttere flersprogede personer, der kan trække på flere kulturer, sprog og faglige 
kvalifikationer. AF, der kan bygge på det EURES-netværk, som er etableret, 
kommer til at spille en vigtig rolle i forhold til at lette den fri bevægelighed for 
arbejdstagere. 
-14-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-OO (EN) 
ebj 
3.3. Moderniseringsprocessen 
Moderniseringsprocessen er i gang i de fleste medlemsstater. AF får ofte en mere 
decentraliseret struktur, og de lokale arbejdsformidlingskontorer får videre rammer, 
så de bedre kan rette deres ressourcer mod det lokale arbejdsmarked. AF er allerede 
i et vist omfang blevet decentraliseret i Sverige, Finland, Danmark og i 
Nederlandene, og der er gjort fremskridt i samme retning i Tyskland, Østrig, Irland, 
Belgien og Frankrig. Den igangværende regionalisering af AF i Italien og Spanien 
giver mulighed for, at moderniseringsprocessen fremmes. 
AF's monopol på arbejdsformidlingsydelser er blevet brudt i de fleste 
medlemsstater, og der hvor monopolet stadig eksisterer kan man tydeligt konstatere 
en bevægelse mod mere liberale vilkår (f.eks. i Italien og Spanien). Som følge heraf 
er de fleste offentlige arbejdsformidlinger begyndt at skabe nye relationer til det 
voksende antal private bureauer. I delvis sammenhæng hermed udfoldes der i mange 
lande, herunder i Frankrig, Østrig og Tyskland, bestræbelser på at gøre AF mere 
forbrugervenlige. 
Hertil kommer, at mange medlemsstater forsøger at omorganisere forholdet mellem 
arbejdsløshedskassen og arbejdsformidlingen; . I Danmark vil man styrke 
udvekslingen af oplysninger mellem beskæftigelseskontorerne og 
arbejdsløshedskasserne. I Frankrig henvises ledige jobsøgende til 
udbetalingskontorerne, når de første gang henvender sig til AF for at registrere sig 
som arbejdsledige. I Nederlandene er man ved at udvikle en samlet sagsmappe (der 
omfatter alle former for relationer til den arbejdssøgende) og "one-stop"-kontorer, 
der både tager sig af administrationen af understøttelsen og formidlingen af arbejde. 
I Det Forenede Kongerige blev der med gennemførelsen af en ydelse til 
arbejdssøgende (Jobseekers' Allowance) skabt en ny snæver forbindelse mellem 
arbejdsløshedskassen og arbejdsformidlingen. 
Reformprocessen er dog langt fra afsluttet. Nogle initiativer befinder sig stadig på 
begynderstadiet, mens fremskridtene for andre initiativer sker ret fragmentarisk 
uden en tilstrækkelig sammenhæng mellem de forskellige områder, og uden at alle 
de berørte aktører er inddraget. 
Løsningerne vil ikke nødvendigvis være de samme i alle medlemsstater. Reformer 
vil til dels afhænge af den særlige måde, AF er organiseret på i de enkelte 
medlemsstater, idet de nationale arbejdsformidlinger har udviklet sig uafhængigt af 
hinanden og er blevet formet af medlemsstaternes socioøkonomiske forhold. Men på 
mange måder er den udfordring, som moderniseringen stiller os over for, den samme 
i alle lande, fordi hele Europa står over for de samme forandringer. 
-15-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
4. ET FÆLLES HANDLINGSPROGRAM TIL MODERNISERING OG STYRKELSE AF AF 
Med den europæiske beskæftigelsesstrategi er der skabt et nyt incitament til at gå i gang 
med en hurtig moderniseringsproces og at styrke de offentlige arbejdsformidlinger. 
Arbejdsformidlinger, finansieret af offentlige midler og/eller via lovpligtige 
lønindeholdelser, er et vigtigt instrument for gennemførelsen af Retningslinjerne, og de 
nationale handlingsplaner giver tydeligvis AF en central placering i de nationale 
ordninger for sådanne arbejdsformidlingsydelser. Der er behov for, at alle berørte parter 
indgår i fælles aktioner, der berører både AF, nationale regeringer, lokale og regionale 
myndigheder og arbejdsmarkedets parter. Den europæiske beskæftigelsesstrategi 
stimulerer interesse, der på EU-plan er for at have et effektivt system og fordrer EU-støtte 
til nationale bestræbelser. 
4.1. Prioriteringen af de fælles aktioner 
For at sikre at AF er i stand til at møde den udfordring, som det moderne 
arbejdsmarked stiller dem overfor, og for at de kan leve op til de målsætninger, der 
fremgår af den europæiske beskæftigelsesstrategi, skal de følgende krav være 
opfyldt: 
-16-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
AF skal a) have adgang til en stor andel af de ledige stillinger, b) udvikle ordninger 
til sikring af en systematisk sagsbehandling i forhold til alle ledige arbejdssøgende, 
c) bidrage til en koordinering af de offentlige ydelser, der tilbydes de 
arbejdssøgende med fokus på reintegration og d) udvikle stærke 
samarbejdsrelationer med andre relevante aktører på markedet. Hertil kommer, at 
der er behov for; at man mere aktivt fremmer både den beskæftigelsesmæssige og 
den geografiske mobilitet inden for Europa for på den måde at forøge 
jobmulighederne og for bedre at kunne matche arbejdssøgende med ledige job. 
* Adgang til en stor andel af de ledige stillinger 
Hvis AF skal have nogen mulighed for at bekæmpe arbejdsløsheden, skal de have 
adgang til en stor andel af de ledige stillinger. Det er alene under de 
omstændigheder, at AF kan anvende de forskellige formidlingsteknikker og hjælpe 
med jobsøgning for således at bygge bro til arbejdsmarkedet og tilbyde job til 
personer, der tilhører de udsatte grupper eller personer, som er langtidsarbejdsløse 
eller er i fare for at blive det. For at AF kan få en sådan markedsandel, er det 
nødvendigt, at AF skaber et godt forhold til arbejdsgiverne baseret på disses tillid til, 
at AF yder en professionel service. 
Arbejdsformidlingskontorer må derfor arbejde hen imod at blive servicevirksom­
heder. Det vil indebærer et vidtfavnende handlingsprogram: en bedre identifikation 
af arbejdsgivernes behov, brede og mere up-to-date servicepakker, særlige 
virksomheds- og sektorkontorer må etableres, og der må iværksættes aktioner med 
, henblik på at forbedre AF's image i offentligheden. En sådan forretningsorienteret 
tilgang vil også indebære en revurdering af de interne ledelsesmetoder og 
anvendelse af gode ledelsesteknikker. 
Hertil kommer, at den nye informations- og kommunikationsteknologi bør anvendes 
til at skabe omfattende og tilgængelige selvbetjeningsordninger. Sådanne 
førstegangsydelser til arbejdstagere og arbejdssøgende bør følges op med en bedre 
adgang til en mere personlig assistance. 
* En systematisk sagsbehandling 
Det forhold, at man i Retningslinjerne har lagt vægt på, at der iværksættes 
forebyggende foranstaltninger over for ungdoms- og langtidsarbejdsløsheden -
særligt henvisningen til en tidlig identifikation af de individuelle behov og 
forpligtelsen til at tilbyde en ny start inden fristerne på henholdsvis 6 og 12 måneder 
- øger presset på AF for at anvende en systematisk sagsbehandling i forhold til de 
arbejdsløse. Det indebærer en nøje vurdering af den enkeltes behov, og at de ledige 
arbejdssøgende følges tæt, mens de er registreret i AF. En fremgangsmåde baseret 
på regelmæssige samtaler har vist sig velegnet til at forhindre, at folk glider ud i 
langtidsarbejdsløshed. De tungeste klienter har behov for, at der udarbejdes 
individuelle handlingsplaner, som er skræddersyede til dem. 
En sådan udvikling samt en videreudvikling af individuelle servicepakker vil 
indebære en kraftig belastning af de eksisterende ressourcer, hvilket forstærker 
behovet for en øget effektivitet blandt personalet og en mere effektiv udnyttelse af 
de økonomiske ressourcer. 
-17-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
* Koordinering af alle de ydelser, der leveres til arbejdssøgende 
En forbedring af en persons beskæftigelsesevne kræver en høj grad af interaktion og 
koordinering af alle de offentlige ydelser, som den enkelte arbejdssøgende 
modtager, herunder ydelser i forbindelse med understøttelse, information, 
rådgivning og formidling samt iværksættelsen af særlige tilpasningsforanstaltninger 
så som faciliteter for erhvervsmæssig uddannelse og omskoling. AF bør deltage 
fuldt ud i denne koordinering af alle former for offentlig arbejdsmarkedsformidling. 
Heraf følger ikke, at AF som en særlig organisation skal påtage sig hele ansvaret og 
varetage alle de praktiske aktiviteter, men AF er helt sikkert godt placeret og godt 
udstyret til at kunne forbinde de forskellige ordninger, der findes for arbejds­
søgende. 
I medlemsstater, hvor arbejdsformidlingerne er dårligt integrerede, kan en sådan 
koordinering af alle de offentlige arbejdsformidlingsydelser nødvendiggøre en 
omorganisering af de eksisterende sagsbehandlingsprocedurer. Oprettelsen af "one-, 
stop"-kontorer på lokalt plan, der skal tage sig af alle offentlige ydelser, indgår i den 
sammenhæng som et vigtigt aspekt. I medlemsstater hvor man i højere gråd har 
integrerede enheder, kan der være behov for at løse de øgede problemer med 
koordineringen, der måtte opstå mellem for eksempel AF og de kommunale 
myndigheder, som er ansvarlige for de sociale beskyttelsesordninger. 
* Udnyttelse af synergien mellem AF og andre berørte aktører 
De offentlige arbejdsformidlinger bør revurdere deres relationer til andre aktører på 
arbejdsmarkedet og udnytte en mulig synergi. Dette indebærer: 
a) en opbygning af netværk med regionale og lokale myndigheder, der af både 
sociale og økonomiske årsager i højere grad er blevet inddraget i 
beskæftigelsespolitikken, og som er ansvarlige for væsentlige foranstaltninger af 
politisk art (sociale ydelser, faciliteter til almen og erhvervsfaglig uddannelse, 
sociale ordninger o.s.v.). Et godt samarbejde kan gøre det påkrævet at udvide de 
lokale arbejdsformidlingskontorers beslutningskompetence. 
b) et samarbejde med arbejdsmarkedets partnere, som i stadigt stigende omfang på 
topartsbasis udvikler nye og forskellige former for beskæftigelsespolitik inden for 
specielle samfundssektorer og brancher 
c) et samarbejde med erhvervsuddannelsesinstitutioner. Antallet af sådanne 
institutioner er blevet forøget i takt med erhvervsuddannelsernes stigende betydning, 
og fordi de mere direkte er blevet forbundet med placeringsproceduren og alle de 
aktører, der er beskæftiget hermed 
d) en bedre koordinering med de institutioner, der har til formål at (re)integrere 
personer, som står uden beskæftigelse, og som ikke er registreret som arbejdsløse, 
og 
e) en udvikling af gode relationer med den voksende sektor af private 
anvisningsbureauer. Hertil kommer, at partnerskaber med selvhjælpsgrupper for de 
arbejdsløse kan forbedre serviceringen. 
-18-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
Anvendelse af AF til fremme af international mobilitet blandt arbejdstagere 
Både indførelsen af Den Økonomiske og Monetære Union og udviklingen af en 
koordineret europæisk beskæftigelsesstrategi øger behovet for, at hindringerne for 
den fri bevægelighed for arbejdstagere reduceres. En bedre geografisk mobilitet vil 
lette tilpasningen af arbejdsmarkedet og økonomien. EURES-netværket, der i 1993 
blev etableret af AF og Europa-Kommissionen - og som også involverer 
arbejdsmarkedets parter og lokale aktører i en række grænseoverskridende strukturer 
- er den ideelle drivkraft til at lette og fremme mobiliteten. Det er nødvendigt, at 
EURES for at optimere sit potentiale bliver stærkere forankret inden for de 
forskellige arbejdsformidlinger i medlemsstaterne, og at de tilbyder brugerne ydelser 
af høj kvalitet - hvad enten brugerne er arbejdsgivere, ansatte eller arbejdsløse. 
4.2. De påkrævede tiltag 
For at kunne gøre fremskridt på de prioriterede områder, jf. ovenfor, må AF, 
regeringer, arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Union yde en fælles indsats. 
AF 
AF skal være de strategiske og ledende aktører på dette område. AF skal tilbyde en 
professionel service til arbejdsgiverne. De må udtænke effektive metoder og 
procedurer til betjening af rækken af ledige arbejdssøgende. De må skabe nye 
forbindelser til andre aktører på arbejdsmarkedet, såsom private arbejds­
formidlinger, lokale og regionale myndigheder og arbejdsløshedskasser. 
AF bør fuldt ud drage nytte af de muligheder, som det europæiske samarbejde åbner 
for. Ved at udveksle erfaringer om god praksis er det muligt at udvikle et bredere 
europæisk erfaringsgrundlag, og der kan etableres et netværk til gensidig støtte, 
ligesom man kan iværksætte fælles projekter, der kan bidrage til at fremskynde den 
igangværende moderniseringsproces og føre den i den rette retning. Et eksempel er 
udviklingen af selvbetjeningsordninger under anvendelse af den moderne 
informations- og kommunikationsteknologi. Man kan opnå betragtelige fordele ved 
at dele udgifterne til forskning og udvikling, især fordi systemerne i stigende grad 
skal udformes efter specifikationer, der gør dem tilgængelige i hele Europa. Et andet 
eksempel er udviklingen af visse fælles normer, f.eks. kvalitetsnormer for 
serviceringen. 
AF bør støtte, at EURES i højere grad integreres i deres virksomhed, således at de 
informationer, den rådgivning og formidling, som AF giver til arbejdssøgende og 
arbejdsgivere, gives en videre europæisk dimension. 
Medlemsstaterne 
Medlemsstaterne bør som led i deres forpligtelser i henhold til den europæiske 
beskæftigelsesstrategi støtte moderniseringen af AF fuldt ud og fremme AF's 
udvikling. En sådan støtte vil, hvis den udformes rigtigt, være produktiv og 
omkostningseffektiv både i social og økonomisk henseende. 
-19-
05-1998-00.140-04-00-DA-TRA-00(EN) 
ebj 
I forhold til en omstrukturering af de samlede udgifter er det en afgørende 
forudsætning for AF's succes, at de tildeles tilstrækkelige ressourcer særligt med 
hensyn til antallet af ansatte og de ansattes kvalifikationer. De krævende mål, der er 
fastsat i Retningslinjerne for Beskæftigelsen, øger behovet for at foretage en 
revurdering af ressourcerne. 
Medlemsstaternes regeringer bør også søge at skabe hensigtsmæssige institutionelle 
rammer for AF. Det indebærer især, at der skabes den rigtige balance mellem en 
central politisk styring og en tilstrækkelig grad af driftsmæssig uafhængighed. Det 
kan årlige eller flerårige aftaler bidrage til at gennemføre. Hertil kommer, at det er 
nødvendigt med en vis grad af decentraliseret forvaltning, så AF kan tilpasse sig de 
lokale og regionale arbejdsmarkeders forskellige behov. For det tredje kan 
udbredelsen af andre formidlingsbureauer på et mere liberaliseret marked for 
arbejdsformidling passende udnyttes til at søge at forøge effektiviteten ved 
leveringen af offentlige ydelser. For det fjerde bør medlemsstaterne sikre en klar 
ansvarsfordeling mellem de aktører, der beskæftiger sig med at tilbyde henholdsvis 
aktive og passive arbejdsmarkedsforanstaltninger. 
Medlemsstaterne skal endvidere oprette og bevare et tilstrækkeligt antal faciliteter, 
der skal give mulighed for at tilbyde uddannelse, erhvervserfaring og andre 
foranstaltninger til markedstilpasning. AF kan kun udføre deres opgaver i forhold til 
arbejdsmarkedet på tilfredsstillende vis, hvis de er i stand til at stille sådanne 
faciliteter til rådighed med henblik på at skabe nye muligheder for de ledige 
arbejdssøgende, som man ikke hjælper tilstrækkeligt ved udelukkende at tilbyde 
dem en blanding af information, rådgivning og formidling. 
Kommissionen opfordrer medlemsstaterne til, når de gennemfører deres nationale 
handlingsplaner, at forberede AF på deres rolle som et redskab for gennemførelsen 
af Retningslinjerne for beskæftigelsen. I planerne bør det angives, hvilke 
foranstaltninger man vil iværksætte for at modernisere og styrke AF's rolle som 
leverandør af offentlige tjenesteydelser. 
Arbejdsmarkedets parter 
Den dobbelte målsætning, der går ud på at beskæftigede personer tilpasses de 
økonomiske og teknologiske forandringer, og at de arbejdsløses beskæftigelses-
egnethed bevares, kræver, at de offentlige myndigheder og arbejdsmarkedets parter 
yder en fælles indsats. Arbejdsmarkedets parter har i de fleste medlemsstater i en 
årrække og i forskelligt omfang deltaget i AF's ledelse. I Retningslinjerne for 
Beskæftigelsen understreges den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller med hensyn 
til at fremme omstillingsevnen blandt virksomhederne og de ansatte, ligesom 
Retningslinjerne indeholder en opfordring til, at arbejdsmarkedets parter deltager i 
gennemførelsen af beskæftigelsespolitikken ved tidligt at indgå aftaler med henblik 
på at forøge de ledige arbejdssøgendes beskæftigelsesmuligheder. I mange tilfælde 
vil dette i praksis indebære et samarbejde med AF. 
Den Europæiske Union 
Kommissionen vil i relation til beskæftigelsesstrategien anvende alle tilgængelige 
midler for at fremme ovennævnte proces: 
-20-
05-1998-00140-04-00-DA-TRA-00 (EN) 
ebj 
Kommissionen fremmer samarbejdet mellem de offentlige arbejdsformidlinger for 
at fremme informationsudvekslingen og udvekslingen af erfaringer om god praksis 
med hensyn til driftsmæssige spørgsmål af fælles interesse og vil udvikle fælles 
aktiviteter på EU-plan. Samarbejdet, der blev indledt i 1997, giver sig udtryk i form 
af et arbejdsprogram, og at lederne af AF mødes to gange om året. Ad hoc 
arbejdsgrupper bestående af eksperter fra de offentlige arbejdsformidlinger er 
allerede blevet nedsat med henblik på at gennemføre arbejdsprogrammet, idet 
Kommissionen fungerer som "hjælper" for grupperne. 
EURES-netværket er for øjeblikket den vigtigste fælles aktivitet og berører AF i alle 
medlemsstater (samt AF i Norge og Island). I Kommissionen er ansvaret for EURES 
for nylig blevet flyttet til det direktorat, der tager sig af beskæftigelsespolitikken, 
hvilket viser, at der er vilje til bedre at udnytte EURES' bidrag til 
beskæftigelsesstrategien. EURES er fortsat et væsentligt værktøj, der skal give 
arbejdstagere i Europa mulighed for at benytte sig af den fri bevægelighed og tillade 
arbejdsgivere en mere omfattende adgang til en europæisk arbejdsstyrke. Det kan 
således også bidrage til, at det europæiske arbejdsmarked generelt set kommer til at 
fungere bedre. Ud over behovet for, at markedstilpasningsforanstaltninger (som 
almen uddannelse og erhvervsuddannelse) i tilstrækkeligt omfang og tilstrækkelig 
mange steder skal stå til rådighed, kan en forøget geografisk mobilitet for 
arbejdstagere bidrage til at reducere manglen på kvalificeret arbejdskraft inden for 
EU, forbedre arbejdstagernes beskæftigelsesevne og fremme en tættere integration 
af arbej dsmarkederne. 
Kommissionen vil støtte forskning, der skal fremme et bedre kendskab til og skabe 
en større forståelse for AF's behov, og vil sprede resultaterne af dette arbejde. 
Rådets beslutning af 23. februar 1998^ om Fællesskabets forskning, analyse og 
samarbejde inden for beskæftigelsen og arbejdsmarkedet åbner nye muligheder. 
Hertil kommer, at Kommissionen vil se på muligheden for at støtte pilotprojekter i 
henhold til den nye budgetpost vedrørende tilskyndelsesforanstaltninger på 
beskæftigelsesområdet. 
AF har altid været en vigtig mekanisme til gennemførelsen af de programmer, der 
støttes af Den Europæiske Socialfond, enten direkte eller ved inddragelse af andre 
institutioner. En forbedring af arbejdsformidlingerne nævnes blandt fondens 
regionale mål. Kommissionens initiativ om regionale og lokale beskæftigelsespagter 
tilskynder endvidere de berørte regionale og lokale partnere, herunder AF, til at 
spille en aktiv rolle for jobskabelsen. 
Den igangværende revision af ESF-forordningen vil give mulighed for en mere 
effektiv anvendelse af ressourcerne til samfinansiering af medlemsstaternes 
programmer, der er udformet med henblik på at leve op til beskæftigelsesstrategiens 
målsætninger. Udviklingen af strukturer og ordninger til gennemførelsen af denne 
politik, som f.eks. moderniseringen og effektiviseringen af arbejdsformidlingerne, 
vil klart være aktiviteter, der er berettigede til at få støtte fra Socialfonden. 
EFTL 63/26 af 4.3.1998. 
-21-
Kommissionen vil udnytte sin rolle i den sociale dialog til sammen med arbejdsmarkedet 
parter at undersøge eksisterende og potentielle områder for etablering af vellykkede 
partnerskaber med AF på virksomheds-, branche- og sektorplan. 
I betragtning af den centrale rolle, AF spiller i forhold til beskæftigelsesstrategien og mere 
generelt i forhold til arbejdsmarkedet, vil Kommissionen være opmærksom på dem i 
forbindelse med udviklingen af partnerskaber med Central- og Østeuropa og andre 
ansøgerlande. Man vil støtte AF-initiativer, der har til formål at styrke de offentlige 
arbejdsformidlingers rolle både som leverandør af ydelser til arbejdsmarkedet og som 
redskaber for gennemførelsen af beskæftigelsespolitikken. 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 641 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 04 01 13 05 
Katalognummer : CB-CO-98-634-DA-C 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg 
23