Forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning nr. 19/65/EØF om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af aftaler og samordnet praksis (98/C 365/06) (EØS-relevant tekst) KOM(1998) 546 endelig udg. - 98/0287(CNS)

(Forelagt af Kommissionen den 20. oktober 1998)

RÅDET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 87,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) ved forordning nr. 19/65/EØF (1), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og 39933Sveriges tiltrædelse, har Rådet bemyndiget Kommissionen til i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, men med forbehold af anvendelsen af bestemmelserne i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af traktatens artikler 85 og 86 (2), senest ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse, ved forordning at erklære, at bestemmelserne i artikel 85, stk. 1, er uanvendelige på kategorier af aftaler, hvori der kun deltager to virksomheder, og hvorved den ene forpligter sig til over for den anden at levere bestemte varer udelukkende til denne med henblik på videresalg i en bestemt del af fællesmarkedet, eller hvorved den ene forpligter sig til over for den anden at købe bestemte varer udelukkende af denne med henblik på videresalg, eller hvorved de to virksomheder har indgået sådanne eksklusive leverings- eller købsforpligtelser med henblik på videresalg;

(2) i henhold til forordning nr. 19/65/EØF har Kommissionen bl.a. udstedt forordning (EØF) nr. 1983/83 (3) og (EØF) nr. 1984/83 (4) om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af henholdsvis eneforhandlingsaftaler og eksklusive købsaftaler, senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1582/97 (5) samt Kommissionens forordning (EØF) nr. 4087/88 (6) om anvendelse af artikel 85, stk. 3, på kategorier af franchiseaftaler, ændret ved akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse;

(3) den 22. januar 1997 offentliggjorde Kommissionen en grønbog (7) om vertikale begrænsninger i EF's konkurrencepolitik for at iværksætte en omfattende debat om anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1 og 3, på aftaler og samordnet praksis mellem virksomheder i hver sit omsætningsled om levering og/eller køb af varer til videresalg eller forarbejdning eller om afsætning af tjenesteydelser (i det følgende nævnt »vertikale aftaler«), herunder eneforhandlingsaftaler, eksklusive købsaftaler, franchiseaftaler og aftaler om selektiv distribution; begrebet omfatter ikke vertikale aftaler mellem faktiske eller potentielle konkurrenter, bortset fra ensidige vertikale aftaler, hvor ingen af aftaleparterne har en årsomsætning på mere end 100 mio. ECU, og vertikale aftaler mellem detailhandelssammenslutninger og deres medlemmer eller mellem disse sammenslutninger og deres leverandører, forudsat at medlemmerne af disse sammenslutninger er små eller mellemstore virksomheder som defineret i Kommissionens henstilling nr. 96/280/EF (8);

(4) de bemærkninger, der efter offentliggørelsen af ovennævnte grønbog blev fremsat af medlemsstaterne, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, erhvervslivet og juridiske kredse, viser, at der generelt er stemning for en reform af Fællesskabets konkurrencepolitik vedrørende vertikale aftaler; dette indebærer en revision af ovennævnte gruppefritagelsesforordninger;

(5) en sådan reform skal opfylde to målsætninger, idet den skal sikre effektiv beskyttelse af konkurrencen og samtidig skabe tilstrækkelig retssikkerhed for virksomhederne; ved gennemførelsen af disse målsætninger skal der desuden tages hensyn til, at det er nødvendigt at forenkle den administrative kontrol og retsgrundlaget i videst muligt omfang;

(6) ovennævnte gruppefritagelsesforordninger indeholder ikke udelukkende en definition af de aftalekategorier, som de omfatter, og en nærmere angivelse af, hvilke begrænsninger aftalerne ikke må indeholde, men opregner også, hvilke restriktive bestemmelser der er fritaget; et sådant retsgrundlag opfattes generelt som for usmidigt for kontraktforhold i en økonomisk situation, hvor distributionsstrukturerne og -metoderne udvikler sig hastigt;

(7) ovennævnte forordninger omfatter kun visse kategorier af bilaterale eksklusive aftaler, der er indgået med henblik på videresalg, og som enten tager sigte på eneforhandling og/eller eksklusivt køb af varer, eller omfatter begrænsninger i forbindelse med erhvervelse eller udnyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder; de omfatter dog ikke aftaler mellem mere end to virksomheder i forskellige omsætningsled, aftaler om selektiv distribution eller aftaler om afsætning af tjenesteydelser eller om levering og/eller køb af produkter til forarbejdning; dette betyder, at et stort antal vertikale aftaler ikke kan fritages efter traktatens artikel 85, stk. 3, før Kommissionen har foretaget en individuel undersøgelse af dem, hvilket kan begrænse de pågældende virksomheders retssikkerhed og forsinke den administrative kontrol urimeligt;

(8) den debat, som offentliggørelsen af ovennævnte grønbog har medført, har desuden understreget, at det er nødvendigt at fastlægge betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk. 1 og 3, under behørig hensyntagen til de vertikale aftalers økonomiske virkninger; ved indførelsen af økonomiske kriterier, der begrænser gruppefritagelsesforordningens anvendelsesmuligheder på grund af de konkurrencebegrænsende virkninger, som de pågældende aftaler kan få, skal der nødvendigvis tages hensyn til den markedsandel, som aftalevarerne tegner sig for på det relevante marked;

(9) det nuværende retsgrundlag bør derfor afløses af enklere, smidigere og mere målrettede bestemmelser, der gælder for alle typer vertikale aftaler; i forbindelse med denne udvidelse af gruppefritagelsesforordningens anvendelsesområde til at omfatte sådanne aftaler skal der bl.a. fastsættes kriterier, såsom tærskler for markedsandelene, der giver mulighed for at præcisere, under hvilke omstændigheder gruppefritagelsesforordningens bliver uanvendelig i betragtning af de pågældende aftalers økonomiske virkninger;

(10) de beføjelser, Kommissionen har fået tildelt ved forordning nr. 19/65/EØF, giver den ikke mulighed for at foretage en sådan reform af de nugældende regler; det er derfor nødvendigt at udvide anvendelsesområdet for forordningens artikel 1, stk. 1, litra a) og stk. 2, litra b), således at den kommer til at omfatte alle typer vertikale aftaler, der falder ind under traktatens artikel 85, stk. 1, og som er indgået mellem to eller flere virksomheder i hvert sit omsætningsled om levering og/eller køb af varer til videresalg eller forarbejdning eller om afsætning af tjenesteydelser, herunder eneforhandlingsaftaler, eksklusive købsaftaler, franchiseaftaler og aftaler om selektiv distribution samt kombinationer af sådanne aftaler;

(11) gruppefritagelsesforordningerne giver i henhold til artikel 7 i forordning nr. 19/65/EØF Kommissionen beføjelse til at erklære dem uanvendelige på en konkret aftale, hvis virkninger er uforenelige med betingelserne i artikel 85, stk. 3; for at sikre et effektivt tilsyn med markederne og en mere decentraliseret anvendelse af Fællesskabets konkurrenceregler, bør det fastsættes, at det, når en sådan aftale hovedsagelig har virkninger på en medlemsstats område, der har alle et særskilt markeds karakteristika, er muligt for den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder at erklære gruppefritagelsen uanvendelig gennem vedtagelse af en beslutning, der skal fjerne disse virkninger; det er derfor nødvendigt at ændre artikel 7 og præcisere, under hvilke omstændigheder medlemsstaternes kompetente myndigheder kan erklære gruppefritagelsesforordningen uanvendelig;

(12) for at garantere effektiv kontrol af de virkninger, der stammer fra parallelle netværk bestående af ens aftaler inden for et givet marked, kan en gruppefritagelsesforordning fastsætte betingelser for at undtage disse netværksaftaler fra sit anvendelsesområde; disse betingelser kan baseres på strukturelle kriterier såsom aftalernes markedsdækningsandel; betingelserne vil dog ikke finde automatisk anvendelse, da de berørte virksomheder formentlig ikke har adgang til præcise sektorbrede oplysninger; Kommissionen bør derfor bemyndiges til at fastsætte, for hvilke markeder de relevante aftaler opfylder de føromtalte betingelser, i sådanne tilfælde skal Kommissionen fastsætte en overgangsperiode på mindst seks måneder, ved hvis udløb gruppefritagelsen ikke længere finder anvendelse på de omhandlede aftaler -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I forordning nr. 19/65/EØF foretages følgende ændringer:

1) Artikel 1 ændres således:

a) Stk. 1 affattes således:

»1. Med forbehold af anvendelsen af bestemmelserne i forordning nr. 17 kan Kommissionen i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, ved forordning erklære, at bestemmelserne i artikel 85, stk. 1 ikke finder anvendelse på:

a) kategorier af aftaler, der er indgået mellem to eller flere virksomheder i hvert sit omsætningsled om levering og/eller køb af varer til videresalg eller forarbejdning eller om afsætning af tjenesteydelser, medmindre:

- sådanne aftaler er indgået mellem faktiske eller potentielle konkurrenter, bortset fra ensidige aftaler, hvor ingen af aftaleparterne har en årsomsætning på mere end 100 mio. ECU, eller

- sådanne aftaler er indgået mellem detailhandelssammenslutninger og deres medlemmer eller mellem disse sammenslutninger og deres leverandører, når medlemmerne af disse sammenslutninger ikke er små eller mellemstore virksomheder som defineret i bilaget til Kommissionens henstilling 96/280/EF (*).

b) kategorier af aftaler, hvori der kun deltager to virksomheder, og som indeholder begrænsninger, der er pålagt i forbindelse med erhvervelsen eller brugen af industriel ejendomsret - navnlig af patent-, brugsmønster-, mønster- eller varemærkerettigheder - eller i forbindelse med rettigheder ifølge en aftale om overdragelse af eller koncession på fremstillingsmetoder eller viden om brugen og anvendelsen af fabrikationstekniske fremgangsmåder.

(*) EFT L 107 af 30.4.1996, s. 4.«

b) I stk. 2, litra b), udgår: »hvilke bestemmelser aftaler skal indeholde, eller«

c) Stk. 3 affattes således:

»3. Bestemmelserne i stk. 1 og 2 finder tilsvarende anvendelse på kategorier af samordnet praksis.«

d) Som stk. 4 indsættes:

»4. Ved aftaler mellem konkurrerende virksomheder som omhandlet i stk. 1 forstås aftaler mellem producenter eller forhandlere af samme produkter eller af produkter, der af forbrugerne anses for at være af samme art på grund af deres egenskaber, pris og anvendelsesformål, når aftalerne vedrører disse produkter.«

2. I artikel 7 indsættes følgende:

»En forordning i henhold til artikel 1 kan indeholde betingelser, som undtager visse parallelle netværker bestående af ens aftaler eller former for samordnet praksis på et givet marked fra sit anvendelsesområde; når disse betingelser er opfyldt, kan Kommissionen udstede en beslutning og fastsætte en periode, ved hvis udløb forordningen ikke længere finder anvendelse på de omhandlede aftaler og former for samordnet praksis; en sådan periode må ikke være kortere end seks måneder.

Når konkrete aftaler eller former for samordnet praksis, der er omfattet af en forordning udstedt i henhold til artikel 1, har virkninger, der er uforenelige med betingelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, på en medlemsstats område eller i en del af området, der har alle et særskilt markeds karakteristika, kan den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder på eget initiativ eller efter anmodning fra Kommissionen eller fysiske eller juridiske personer, der gør en berettiget interesse gældende, erklære den forordning uanvendelig.«

Artikel 2

Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

(1) EFT 36 af 6.3.1965, s. 533/65.

(2) EFT 13 af 21.2.1962, s. 204/62.

(3) EFT L 173 af 30.6.1983, s. 1.

(4) EFT L 173 af 30.6.1983, s. 5.

(5) EFT L 214 af 6.8.1997, s. 27.

(6) EFT L 359 af 28.12.1988, s. 46.

(7) KOM(96) 721 endelig udg.

(8) EFT L 107 af 30.4.1996, s. 4.