' ,w 
ril 
* J5J 
.iff»1 
' i '" s 
!" li,"/1 
|>; !*-#»•' 
k S» ,fM 
1 ,*t* i-
I',*Y '» 
l'f '" fr* 
Ri 
I -1 " t 
i") 
I * \ K 'i 
** ( ]'1 
I ' '',< 
,. • : 1,4. ', hr -,, 
I-KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 05.02.1997 
KOM(97) 42 endelig udg. 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNINGER 
om bemyndigelse af alle 15 medlemsstater til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 
9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om haniionisenng af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
1 
-
7 .. i1 

Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Kongeriget Belgien til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 i 
sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
-1 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 10. september 1996 anmodede 
regeringen i Kongeriget Belgien om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Kongeriget Belgien. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbmges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden tor EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Kongeriget Belgien med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet tor sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der tinder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 af 13.6.1977, s. 1. Direktivet er scnesl ændret ved direktiv %/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.1996, s. 89). 
- .V 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette fomiål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv oin 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
^ 
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
- tb 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Kongeriget Belgien til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 i 
sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering at' 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Kongeriget Belgien har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 10. september 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Kongeriget Belgien; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
6 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Kongeriget Belgien 
til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte tele­
kommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere 
med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lyd form og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Belgien. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
T--
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
s -
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Kongeriget Danmark til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 
9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
- <\ -
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Kongeriget Danmark om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Kongeriget Danmark. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
1 henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Kongeriget Danmark med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
I. HIT nr. L 145 af 1.1.6.1977, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
2X.I2.1996, s. 89). 
\o 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse få tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
u-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
- \z 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Kongeriget Danmark til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 
9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. I, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Kongeriget Danmark har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Kongeriget Danmark; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
-\3 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Kongeriget Danmark 
til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte tele­
kommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere 
med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder overdragelsen eller tildelingen af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Danmark. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
^ 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
\S"-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Forbundsrepublikken Tyskland til at anvende en foranstaltning, som 
fraviger artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
it 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Forbundsrepublikken Tyskland om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i 
Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem, ensartet bereg­
ningsgrundlag1 - at anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Forbundsrepublikken Tyskland. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Mere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Forbundsrepublikken Tyskland med 
hensyn til beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren 
af ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. KFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. I. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/I-F (EFT nr. 1. 33S af 
2X. 12.1996. s. 89). 
\T-
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse få tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
is-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
- n 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Forbundsrepublikken Tyskland til at anvende en foranstaltning, som 
fraviger artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det tælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fia Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Forbundsrepublikken Tyskland har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 
1996 om tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Forbundsrepublikken Tyskland; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
lo-
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Forbundsrepu­
blikken Tyskland til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), 
omfatte telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet 
til aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 3 I. december I9()8. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Forbundsrepublikken Tyskland. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
- 2\ 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
- 2Z 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Den Hellenske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
-i-b-
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 2. september 1996 anmodede 
regeringen i Den Hellenske Republik om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i Den 
Hellenske Republik. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for El ! 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU 
Flere og fiere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Den Hellenske Republik med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.19%, s. 89). 
24--
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse få tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
.2S"-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
-2£o 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Den Hellenske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgaindlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Den Hellenske Republik har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 2. september 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra Den 
Hellenske Republik; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
z\-
Artikel J 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Den Hellenske 
Republik til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte 
telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til 
aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 3 I. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Den Hellenske Republik. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
28-
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
2P[-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Kongeriget Spanien til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikelK) 
i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
So 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Kongeriget Spanien om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Kongeriget Spanien. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. I, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbaiges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Kongeriget Spanien med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres Mildt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.1996. s. 89). 
3t -
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
32-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
S3 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Kongeriget Spanien til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 
i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Kongeriget Spanien har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 19% om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 undenettet om anmodningen fra 
Kongeriget Spanien; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING. 
M 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Kongeriget Spanien 
til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte tele­
kommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere 
med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Spanien. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
3^ 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
3G 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Den Franske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 
9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
-3>> 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Den Franske Republik om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen ira regeringen i Den 
Franske Republik. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for El 1. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Den Franske Republik med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 af 13.6.197.7. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv %A)5/EF (EFT nr. L 338 ar 
28.12.1996, s. 89). 
3Ssr 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
denned let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
si-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
U.O 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Den Franske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 
9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Den Franske Republik har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra Den 
Franske Republik; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
M 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Den Franske 
Republik til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte 
telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til 
aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Den Franske Republik. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
LU 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
H-3 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Irland til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 i sjette 
direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
LV4 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Irland om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette direktiv 
77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag' - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Irland. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
1 henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Irland med hensyn til beskatningsstedet 
at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af ydelsen har etableret 
hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, hvortil ydelserne leveres, 
eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. Formålet med momsen, 
som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for EU, vil på denne måde 
kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 af 13.6.1977, s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.19%, s. 89). 
- ^ 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse tå tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige fonner for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
L\rC> 
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
H-l 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Irland til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 i sjette 
direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Irland har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 1996 om tilladelse til at 
indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fia Irland; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
Artikel l 
<+& 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Irland til at lade 
anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte telekommu­
nikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere med 
hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Irland. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
4-c1 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
- 5o-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Den Italienske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
- s\ 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Den Italienske Republik om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i Den 
Italienske Republik. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Den Italienske Republik med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
M), vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 ;if 13.6.1977, s 1 Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28. 12.19%. s. 89). 
S2 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige fonner for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
&2>-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
siv 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Den Italienske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse fonner 
for svig eller unddragelse; 
Den Italienske Republik har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra Den 
Italienske Republik; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
SS 
Artikel I 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Den Italienske 
Republik til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte 
telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til 
aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Fonnand 
s?> 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
\-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Storhertugdømmet Luxembourg til at anvende en foranstaltning, som 
fraviger artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
5E-
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Storhertugdømmet Luxembourg om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i 
Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet bereg­
ningsgrundlag1 - at anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Storhertugdømmet Luxembourg. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden fonn 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Storhertugdømmet Luxembourg med 
hensyn til beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren 
af ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
I. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv %/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.19%, s. 89). 
s°\-
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse få tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over­
bo -
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
Cl ' 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Storhertugdømmet Luxembourg til at anvende en foranstaltning, som 
fraviger artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes 
lovgivning om omsætningsafgifter 
RÅDET FØR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse, 
Storhertugdømmet Luxembourg har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 
1996 om tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Storhertugdømmet Luxembourg; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
- £2 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Storhertugdømmet 
Luxembourg til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), 
omfatte telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet 
til aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Storhertugdømmet Luxembourg. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
63-
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
Gu--
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Kongeriget Nederlandene til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
4>S -
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 30. september 1996 anmodede 
regeringen i Kongeriget Nederlandene om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets 
sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning 
om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Kongeriget Nederlandene. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Kongeriget Nederlandene med hensyn 
til beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv %/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.19%, s. 89). 
&C> 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener fonnålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige fonner for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
- C\-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
C& 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Kongeriget Nederlandene til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Kongeriget Nederlandene har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 30. september 1996 
om tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Kongeriget Nederlandene; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
Cf\-
Artikel J 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Kongeriget 
Nederlandene til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), 
omfatte telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet 
til aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder overdragelsen eller tildelingen af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Nederlandene. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
^o^ 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
"?! -
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Republikken Østrig til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikell) i 
sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
12 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. september 1996 anmodede 
regeringen i Republikken Østrig om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Republikken Østrig. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Republikken Østrig med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
t. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.19%, s. 89). 
r?»-
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
denned let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fia 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
^V' 
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
- ^ 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Republikken Østrig til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 i 
sjette direktiv (77/388/EØF) om hannonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger. 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse fonner 
for svig eller unddragelse; 
Republikken Østrig har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. september 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fia 
Republikken Østrig; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
^ 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Republikken Østrig 
til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte tele­
kommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere 
med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Republikken Østrig. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets veime 
hormand 
- T>-
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
~3S 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Den Portugisiske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
^ 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Den Portugisiske Republik om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets 
sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning 
om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i Den 
Portugisiske Republik. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU 
Flere og liere forbmgere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen al'de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Den Portugisiske Republik med 
hensyn til beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren 
af ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
1. HIT nr. Y. 145 af 13.0.1977. s l. Direktivet er senest ændret ved direktiv %/«>5/liF (EFT nr. I, 33X al 
2K.!2.19%. s. 89). 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
- Si 
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
S2.-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Den Portugisiske Republik til at anvende en foranstaltning, som fraviger 
artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om hannonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. I, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Den Portugisiske Republik har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 1996 
om tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 undenettet om anmodningen fia Den 
Portugisiske Republik; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
<%3>-
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Den Portugisiske 
Republik til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte 
telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til 
aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, 
skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i 
direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Den Portugisiske Republik. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
Suy 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
SS 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Republikken Finland til at anvende en foranstaltning, som fiaviger artikel 9 
i sjette direktiv (77/388/EØF) om hannonisering af medlemsstatemes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
St, 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 10. september 1996 anmodede 
regeringen i Republikken Finland om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Republikken Finland. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Republikken Finland med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted. 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der finder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
I. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv %/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.19%, s. 89). 
«•*-
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette fonnål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være al anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
€8-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
&=\ 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Republikken Finland til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 
i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Republikken Finland har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 10. september 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Republikken Finland; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
^O 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Republikken Finland 
til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte tele­
kommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere 
med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Republikken Finland. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
^i 
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
^x-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Kongeriget Sverige til at anvende en foranstaltning, som fiaviger artikel 9 i 
sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
( forelagt af Kommissionen) 
^2>-
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Kongeriget Sverige om bemyndigelse til - i medfør af artikel 27 i Rådets sjette 
direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag1 - at 
anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
I overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i 
Kongeriget Sverige. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
1 henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen al de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden form 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Kongeriget Sverige med hensyn til 
beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det sted, hvor aftageren af 
ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller sædvanlige opholdssted 
Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, der tinder sted inden for 
EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres fuldt ud for telekommunikationsydelsers 
vedkommende. 
I. HFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/9.VEF (EFT nr. L 338 af 
28.12.1996. s. 89). 
% 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigelsens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udfonne en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen. 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser Disse ovrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler efter anvendt over-
"\s-
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
<% 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Kongeriget Sverige til at anvende en foranstaltning, som fraviger artikel 9 i 
sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om 
omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om hannonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Kongeriget Sverige har ved skrivelse indgået til Kommissionen den 6. december 1996 om 
tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 9 i direktiv 77/388/EØF; 
de øvrige medlemsstater er den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra 
Kongeriget Sverige; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene fonnål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: 
- *n— 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Kongeriget Sverige 
til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte tele­
kommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden hjemsted i Fællesskabet til aftagere 
med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør brug af denne mulighed, skal den 
ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 
77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 31. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Kongeriget Sverige. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
*\%-
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fra moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
forni for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
- «fl-
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
om bemyndigelse af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland til at anvende en 
foranstaltning, som fraviger artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter 
(forelagt af Kommissionen) 
- \GO 
BEGRUNDELSE 
Ved skrivelse indgået til Kommissionens generalsekretariat den 6. december 1996 anmodede 
regeringen i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om bemyndigelse til - i 
medfør af artikel 27 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1997 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag1 - at anvende en foranstaltning, som fraviger direktivets artikel 9. 
1 overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 27, stk. 3, blev de øvrige medlemsstater ved 
skrivelse fremsendt den 20. december 1996 underrettet om anmodningen fra regeringen i Det 
Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland. 
Anmodningen er et led i en ændring af reglerne om beskatningsstedet for levering af 
telekommunikationsydelser. 
I henhold til gældende lovgivning forstås ved leveringsstedet for telekommunikationsydelser i 
overensstemmelse med 6. momsdirektivs artikel 9, stk. 1, det sted, hvor den, der leverer 
ydelsen, har etableret enten hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast forretningssted, 
hvorfra ydelsen leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted 
hans bopæl eller hans sædvanlige opholdssted. 
Reglen giver anledning til problemer i forbindelse med den faktiske beskatning af tele­
kommunikationsydelser, som forbruges inden for EU. Bestemmelsen medfører nemlig, at 
leveringer af telekommunikationsydelser foretaget af en leverandør etableret uden for EU 
falder uden for momsens anvendelsesområde, selv om ydelsen faktisk forbruges inden for EU. 
Flere og flere forbrugere i EU benytter tjenesteydere, som er etableret uden for EU, for at 
undgå at betale moms. Problemet med effektivt at beskatte telekommunikationsydelser er 
dukket op i takt med udviklingen af de tekniske muligheder for at levere sådanne ydelser, uden 
at det er nødvendigt for tjenesteyderen at råde over eget netværk eller adgang til anden fonn 
for fast forretningssted i det land, hvor kunden befinder sig. For medlemsstaternes budgetter 
medfører udviklingen tab af momsindtægter, ligesom også de europæiske televirksomheders 
konkurrenceevne berøres. Det må derfor konkluderes, at der er tale om momsunddragelse 
inden for denne aktivitetssektor. 
For at råde bod på denne situation ønsker regeringen i Det Forenede Kongerige Storbritannien 
og Nordirland med hensyn til beskatningsstedet at kunne anvende afvigende regler, nemlig det 
sted, hvor aftageren af ydelsen har etableret hjemstedet for sin økonomiske aktivitet eller et fast 
forretningssted, hvortil ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant, hans bopæl eller 
sædvanlige opholdssted. Formålet med momsen, som er at moms svares af hele det forbrug, 
der finder sted inden for EU, vil på denne måde kunne virkeliggøres ftildt ud for 
telekommunikationsydelsers vedkommende. 
I. EFT nr. L 145 af 13.6.1977. s. 1. Direktivet er senest ændret ved direktiv 96/95/EF (EFT nr. L 338 af 
28.12.1996. s. 89). 
\o\ 
Da anmodningen om fravigelse angår en ændring af beskatningsstedet, og da den samme 
fravigelse ønskes af samtlige medlemsstater, vil Rådets bemyndigelse fa tilsvarende virkning 
som en ændring af 6. momsdirektiv selv. En sådan ændring kan imidlertid kun finde sted i 
overensstemmelse med traktatens regler, der beskytter især Europa-Parlamentets og Det 
Økonomiske og Sociale Udvalgs rettigheder. Den omhandlede foranstaltning vil under disse 
omstændigheder kun kunne godkendes som en midlertidig foranstaltning under hensyntagen til 
medlemsstaternes legitime interesser, nemlig at bekæmpe momsunddragelse, og i afventning af 
Rådets godkendelse af et forslag til direktiv om ændring af 6. momsdirektiv, som vil blive 
forelagt Rådet på samme dato. Fravigeisens varighed vil af samme grund skulle tidsbegrænses 
under hensyntagen til den nødvendige frist for vedtagelsen af en EU-forskrift og dennes 
gennemførelse i national lovgivning. En frist på ca. to år, som således begrænser fravigelsens 
gyldighed til den 31. december 1998, synes tilstrækkelig til dette formål. 
Da det drejer sig om en beskyttelsesforanstaltning, bør foranstaltningen begrænses til det 
strengt nødvendige for at bekæmpe momsunddragelsen og, uanset forslaget til direktiv om 
ændring af 6. momsdirektiv, baseres på en i momsmæssig henseende allerede velkendt og 
dermed let anvendelig mekanisme. 
Det vil i denne henseende først og fremmest være nødvendigt at begrænse virkningerne af 
bemyndigelsen til kun at omfatte de tjenesteydelser, der leveres af en tjenesteyder med 
hjemsted uden for EU, da det kun er sådanne, der i dag undgår beskatning og giver anledning 
til momsunddragelse. 
Med hensyn til definitionen af beskatningsstedet bør der vælges en mekanisme, som skaber 
færrest mulige specifikke momsforpligtelser for tjenesteydere med hjemsted uden for EU. Det 
undgås derved at foregribe den momsordning, som skal vælges i forbindelse med ændringen af 
6. momsdirektiv. Det tjener formålet bedst at anvende reglerne i 6. momsdirektivs artikel 
9, stk. 2, litra e), som gør den momspligtige aftager af ydelsen betalingspligtig for momsen. 
Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at udforme en løsning for beskatningen af de ydelser, der 
leveres til momspligtige personer. En sådan løsning ville kun ramme det endelige forbrug, der 
foretages af momspligtige personer uden ret til fradrag, dvs. hovedsageligt banker og for­
sikringsselskaber, og ikke de tjenesteydelser, der købes af privatpersoner. For at råde bod på 
dette bør det være obligatorisk at anvende artikel 9, stk. 3, litra b), for telekommunika­
tionsydelser, der leveres til ikke-momspligtige personer. 
Indførelse af en særlig regel for stedfæstelse af telekommunikationsydelser, der leveres af 
tjenesteydere med hjemsted uden for EU, kræver, at de omhandlede ydelser defineres. Den 
bedste løsning vil være at anvende den allerede internationalt bredt anerkendte definition fra 
Melbourne-konventionen 
Selv om et stigende antal ydelser i dag leveres via telenet, såsom reklamer, information, 
forlystelser og fritid, er det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at inddrage sådanne i definitionen af 
telekommunikationsydelser. Disse øvrige former for tjenesteydelser kan nemlig leveres på 
anden vis end via telenet. At fastsætte forskellige beskatningsregler eller anvendt over-
~ IC2 
føringsmetode risikerer kun at fordreje konkurrencen. Det er derfor at foretrække, at der 
skelnes mellem transporten af beskederne og deres indhold. 
Nærværende forslag til Rådets beslutning er identisk med de forslag, som Kommissionen på 
samme dato har forelagt for Rådet til fordel for de øvrige fjorten medlemsstater. 
lo O 
Forslag til 
RÅDETS BESLUTNING 
af 
om bemyndigelse af Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland til at anvende en 
foranstaltning, som fraviger artikel 9 i sjette direktiv (77/388/EØF) om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter 
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, 
under henvisning til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af 
medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: 
ensartet beregningsgrundlag, særlig artikel 27, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, og 
ud fra følgende betragtninger: 
I henhold til artikel 27, stk. 1, i Rådets direktiv 77/388/EØF kan Rådet med enstemmighed på 
forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre særlige foranstaltninger, 
der fraviger nævnte direktiv, for at forenkle momsopkrævningen eller for at undgå visse former 
for svig eller unddragelse; 
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har ved skrivelse indgået til Kommis­
sionen den 10. september 1996 om tilladelse til at indføre en foranstaltning, der fraviger artikel 
9 i direktiv 77/388/EØF, 
de øvrige medlemsstater er den 20 december 1996 underrettet om anmodningen fia Det 
Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ; 
foranstaltningen er nødvendig for at imødegå de unddragelser, som har ført til, at et stigende 
antal momspligtige og ikke-momspligtige personer i Fællesskabet køber telekommunika­
tionsydelser uden for Fællesskabet med det ene formål at undgå at betale moms; 
det er ønskeligt, at fravigelsen bemyndiges indtil den 31. december 1998 for således at sætte 
Rådet i stand til at vedtage en generel og endelig løsning på fællesskabsplan på grundlag af 
Kommissionens forslag -
VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING. 
- lOli 
Artikel 1 
Som en fravigelse fra artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/388/EØF bemyndiges Det Forenede 
Kongerige Storbritannien og Nordirland til at lade anvendelsesområdet for samme direktivs 
artikel 9, stk. 2, litra e), omfatte telekommunikationsydelser, der leveres af tjenesteydere uden 
hjemsted i Fællesskabet til aftagere med hjemsted i Fællesskabet. I fald denne medlemsstat gør 
brug af denne mulighed, skal den ligeledes på samme tjenesteydelser anvende bestemmelsen i 
artikel 9, stk. 3, litra b), i direktiv 77/388/EØF. 
Ved telekommunikationsydelser forstås ydelser, hvis formål er transmission, udsendelse 
og modtagelse af signaler, i skrift-, billed- eller lydform og alle andre oplysninger, ved 
hjælp af trådforbindelse, radiobølger eller ved optiske eller andre elektromagnetiske 
midler, herunder hel eller delvis overdragelse af retten til at benytte adgangen til 
transmission, udsendelse eller modtagelse. 
Artikel 2 
Denne bemyndigelse udløber den 3 I. december 1998. 
Artikel 3 
Denne beslutning er rettet til Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland . 
Udfærdiget i Bruxelles, den 
På Rådets veune 
Formand 
- lo S"-
FINANSIERINGSOVERSIGT 
Dette forslag til Rådets beslutning vil, når det er vedtaget, bevirke en forøgelse af grundlaget 
for EU's egne indtægter hidrørende fia moms, da ændringen af beskatningsstedet for 
telekommunikationsydelser bør gøre det muligt lettere at momsbelægge forbruget af denne 
form for tjenesteydelser inden for EU. 
Det er imidlertid umuligt at sætte tal på denne stigning i egne indtægter. 
lot» -
ISSN 0254-1459 
KOM(97) 42 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 09 06 10 
Katalognummer : CB-CO-97-038-DA-C 
ISBN 92-78-15518-7 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
l.-2°85 Luxembourg