DA Den Europæiske Unions Tidende C 28/72

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om Etisk handel og forbrugergarantier

(2006/C 28/15)

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 8. februar 2005 efter anmodning fra det kommende britiske EU-formandskab i februar 2005 at udarbejde en sonderende udtalelse om: Etisk handel og forbrugergarantier.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Richard Adams til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. oktober 2005.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 421. plenarforsamling den 26. og 27. oktober 2005, mødet den 27. oktober 2005, følgende udtalelse med 75 stemmer for, 12 imod og 10 stemmer hverken for eller imod:

Resumé

1. Etisk handel (i de forskellige former, som defineres i udtalelsen) (1) kan yde et væsentligt bidrag til bæredygtig udvikling og til direkte at involvere forbrugerne i et positivt og engageret svar på globaliseringen.

2. Ved at anvende en række videnbaserede systemer kan det både informere leverandøren og producenten af varer og tjenester og stimulere markedsorienteret handling og forbrugerreaktion. Europa er internationalt førende på dette område. Sådan en aktivitet er i overensstemmelse med Lissabon-strategien og bidrager samtidig til opnåelsen af millennium udviklingsmålene.

3. En stadig større mangfoldighed af forbrugergarantiordninger yder en række etiske, sociale og miljømæssige garantier. De fleste søger at tage højde for et eller nogle få aspekter, som er relevante for det pågældende produkt, som f.eks. fair handel, organisk produktion, bæredygtig skovdrift, miljømæssige konsekvenser, børnearbejde og dyrevelfærd.

4. Udtalelsen ser kritisk på de nødvendige krav for, at sådanne ordninger kan være effektive, tilstrækkeligheden af de politiske foranstaltninger inden for EU, det meget påtrængende behov for klarlæggelse og koordinering. Der foreslås praktiske tiltag, som EU-institutionerne, medlemsstaterne og de regionale og lokale samfund og myndigheder kan træffe for at konsolidere, underbygge og stimulere disse initiativer.

5. Udtalelsen foreslår også en politisk ramme, som vil hjælpe de forskellige EU-institutioner og en lang række initiativtagere til etisk handel at stille de samme spørgsmål med hensyn til sikring og påvisning af resultaterne samt udveksle erfaringer med at finde løsninger på spørgsmålene. Dette vil være med til at øge effektiviteten, mindske overlapninger og spild af kontrolforanstaltninger.

6. Med sådan en ramme skulle man have et fornuftigt grundlag for at sammenligne forbrugergarantiordninger med andre politikinstrumenter, som søger at opnå lignende mål og give EU-institutionerne og medlemsstaterne indikationer om politisk samordning og et praktisk redskab til vurdering af ressourceanvendelsen.

7. Formuleringen af udtalelsen har allerede skabt vidtgående interesse og aktiv medvirken fra Kommissionen, ledende erhvervsinteresser og ngo'er. Gennem yderligere praktiske foranstaltninger vil EØSU tilskynde til: — gennemførelse af en dialog mellem interessenter i 2006 for at skabe en fælles ramme om sikring af etisk handel via vurdering af resultater og kvalitet — opbakning af en dialog mellem interessenter i 2006 til forberedelse af EØSU's deltagelse i udviklingen af ISO 26000-normer for socialt ansvar — et forbrugeroplysningsprogram fra den tidlige alder gennem uddannelsesforløbet og som led i livslang læring om forbrugernes mulighed ved gennem deres informerede køb at influere på sociale og miljømæssige kræfter.

1. Indledning

1.1 Som led i det britiske EU-formandskab fra juli til december 2005 bad den britiske regering i februar 2005 EØSU om at udarbejde en sonderende udtalelse om Etisk handel og forbrugergarantier som led i initiativerne om bæredygtig udvikling. »Etisk handel« i sine forskellige former er på det seneste indgået i en række EØSU udtalelser, især i sammenhæng med bæredygtig udvikling (CESE 661/2004) og virksomhedernes sociale ansvar (CESE 355/2002). Specielt fair handel har længe optaget EØSU lige siden udtalelsen fra 1996 (2). Udvalget glæder sig derfor over atter at få lejlighed til at behandle dette emne mere indgående.

1.2 Normalt fremmer handel positiv vækst, skabelse af velstand og sociale muligheder, men kan også medføre udnyttelse af mennesker og ressourcer samt miljøskader. »Etisk handel« kan give muligheder for at løse nogle af disse spændinger. Målretningen af forbrugernes magt kan have afgørende betydning, idet virksomheder reagerer meget stærkt på forbrugsmønstre og søger også at mindske risikoen for, at deres renommé sættes på spil. »Etisk handel« er en væsentlig løftestang. Blandt de 100 største økonomiske enheder i verden er 51 selskaber og 49 lande (3). Den internationale vareudveksling mellem nationer beløb sig i 2003 til mere end 9,1 billion dollar — ca. 25 % af det globale bruttonationalprodukt — og er i mere end 20 år steget med over 6 % i gennemsnit pr. år (4). Det er vanskeligt at sætte tal på det absolutte omfang af »etisk handel«, men på baggrund af vare- og tjenesteomsætningen i virksomheder, som har forpligtet sig til sociale og miljømæssige kontrolsystemer, kan det skønsmæssigt fastsættes til 5-7 % af verdenshandlen.

1.3 Globaliseringen af økonomien, forbrugersamfundets prægning af verden og transnationale koncerners øgede indflydelse har givet næring til debatten om »etisk handel«. Det har affødt til krav om et større socialt og miljømæssigt ansvar hos aktørerne i handelskæden samt en mere sammenhængende national og international lovramme. Dette har ført til en hurtig vækst i bestræbelserne på at måle »etisk handel« på forskellig vis.

1.4 »Etisk handel« er af direkte betydning for EU's strategiske interesser. Et vigtigt aspekt af Lissabon-strategien er fokuseringen på en videnbaseret økonomi for at sikre et stærkt konkurrencegrundlag. »Etisk handel« beror på videnbaserede systemer, der skal informere både leverandøren og producenten af varer og tjenester og stimulere markedsorienteret handling og forbrugerreaktion. Europa er internationalt førende hvad angår initiativer til »etisk handel«, og ved at konsolidere denne position vil det samtidig bidrage til opnåelsen af millennium udviklingsmålene. Endvidere fremhæver man i det nuværende 6. miljøhandlingsprogram (5) vigtigheden af, at produkter og tjenesteydelser opfylder specifikke målsætninger for at mindske de miljømæssige konsekvenser.

1.5 De forskellige nye strategier og initiativer til fremme af »etisk handel« er karakteriseret ved ikke at være lovpligtige samt anerkendelse af forbrugernes og investorernes magt. Deres metoder og analyser supplerer og er ofte identiske med de, der anvendes af bevægelsen for virksomheders større sociale ansvar. Europa-Kommissionen vedtog i juli 2002 nye retningslinjer til fremme af virksomhedernes sociale ansvar og vil om kort tid fremlægge en strategi til fremme og udvikling af VSA i Den Europæiske Union.

1.6 Dette særlige emne blev for nyligt behandlet indgående i EØSU's initiativudtalelse om »Metoder til information om og evaluering af virksomhedernes sociale ansvar i en global økonomi« (6).

1.7 Den foreliggende udtalelse er komplementær i sin tilgang og anvender et fælles grundlag. Man anerkender således internationale konventioner og rammeaftaler, som allerede findes eller er under udarbejdelse vedrørende transnationale virksomheder, international udvikling, miljø, korruption, udenrigsanliggender, arbejdsvilkår og menneskerettigheder. Disse er baseret på en kombination af humanitær etik og international ret.

1.8 De kommer til udtryk i et normsæt, der fastlægger en international referenceramme, som f.eks. ILO's trepartserklæring om multinationale virksomheder og socialpolitik, ILO's erklæring om grundlæggende princippet og rettigheder i forbindelse med arbejde og konventioner om ansættelsesvilkår og arbejdstagerrettigheder, OECD's retningslinjer fir multinationale virksomheder, FN's universelle erklæring om menneskerettigheder og de konventioner, der er fastlagt i forbindelse med de nye GSP+-foranstaltninger (jf. bilag 1).

1.9 Fremme af virksomhedernes sociale ansvar f.eks. gennem forummet for multiinteressenter gennemført af Kommissionen (7) og den britiske regerings initiativ for etisk handel (8) har bidraget til, at der inden for erhvervslivet fastlægges en ramme for inddragelsen af forbrugerne. De begreber og instrumenter, som udvikles gennem disse og lignende initiativer, er ved at skabe en praktisk fungerende konsensus inden for produktions- og forsyningskæden.

1.10 VSA fokuserer på leverandørdrevne processer, hvorimod »etisk handel« rækker videre og indbefatter forbrugerskabte initiativer. Især detailhandlere har udviklet kontrolprogrammer (9) for forsyningskæden, hvoraf en del støttes af ngo'er og fagforeninger. Visse ngo'er har også støttet uafhængig mærkning af produkter. Disse initiativer skaber bevidsthed om markedets sociale dimension hos producenter og/eller forbrugere og kan skabe mulighed for via købekraften at udøve moralsk og social indflydelse.

1.11 Denne udtalelse tager højde for, at ikke alle forbrugere har økonomisk mulighed for at vælge »etiske« produkter, men vil dog koncentrere sig om, hvordan forbrugere, der rent faktisk vælger at støtte »etiske« ordninger, kan være sikre på, at ordningerne (og virksomhederne) holder, hvad de lover og ikke lover eller antyder mere, end de kan holde. Man vil undersøge, om politikdefinitionen inden for EU på dette område er passende, se på hvor ansvaret ligger, den nødvendige koordinering og komme med forslag til praktiske foranstaltninger, som EU-institutionerne, medlemsstaterne og de lokale og regionale myndigheder kan tage.

1.12 Resultaterne af dette initiativ vil også komme andre aktører til gode. Fagforeninger og deres medlemmer vil have særlig interesse i, at der er en klar skelnen mellem de garantiordninger, der gør arbejde værdig, forbedrer vilkårene for deres medlemmer og andre dårligt stillede arbejdstagere fra dem, der ikke gør det. På samme måde er erhvervslivet interesseret i at sikre, at forbrugernes tillid øges gennem offentlig støtte til kvalitetsgarantiordninger. Selv om de er underlagt EU's bestemmelser om offentlige indkøb, kan offentlige myndigheder også i deres indkøbsstrategier sætte kvalitetskrav baseret på »etisk handel« og dermed støtte deres politiske mål.

1.13 Dermed vil udtalelsen bidrage til at skabe garantiordninger, der byder et positivt cost-benefit-forhold, der sikrer reelle sociale og miljømæssige forbedringer samt forbrugertilfredshed og giver endvidere ansvarsfulde arbejdsgivere mulighed for at adskille sig objektivt for andre, hvis primære mål er at opnå markedsfordele.

2. Anvendelsesområde

2.1 »Etisk handel« omfatter en række tilgange, som sætter forbrugerne i stand til at reagere på nogle af de sociale og miljømæssige omkostninger ved produktion og handel. Da disse emner prioriteres forskelligt i medlemsstaterne, er det væsentligt at definere udtalelsens anvendelsesområde klart.

2.2 Mens VSA går på administreringen og reduceringen af de negative konsekvenser af samtlige aktiviteter inden for en virksomhed, er der opstået en række initiativer til at overvåge, administrere og forbedre de sociale, økonomiske og miljømæssige konsekvenser af dens forsyningsvirksomhed. Det indebærer generelt de midler, virksomheden anvender til at forbedre sine leverandørers sociale og miljømæssige resultater og omtales som etisk handel eller etisk handelsaktivitet.

2.3 Inden for denne brede kategori kan man skelne mellem initiativer, der fokuserer på risikoforvaltning, og initiativer til forbedring af en virksomheds ry eller opnåelse af markedsfordele gennem offentlige påskønnelser. De fleste initiativer inden for etisk handel er hovedsageligt af defensiv karakter: det drejer sig om foranstaltninger, hvorved virksomheder kan sikre sig imod negativ mediedækning og/eller imødegå en sådan begivenhed på troværdig vis. Andre foranstaltninger vil mere åbent sigte på at forbedre markedsmulighederne ved at give offentligheden eller andre forretningskunder garantier.

2.4 Endvidere kan man skelne mellem initiativer, som især er orienteret mod garantier og de, som tilstræber en forbedring af en given situation. De ordninger, der udelukkende sigter på at yde garantier, vil tendere imod en »normopfyldelsesmentalitet« med anvendelse af sanktioner. Derimod vil de, der tilsigter forbedringer være mindre normorienteret og snarere koncentrere sig om de underlæggende årsager til den manglende overholdelse. Disse vil have tendens til at tillægge langsigtede forbindelser og forvaltning større betydning end behovet for kontrolforanstaltninger.

2.5 Sluttelig skal der skelnes mellem ordninger, der hovedsageligt er mainstreamorienterede i modsætning til dem, der er baseret på den minoritet af forbrugere, der allerede søger veje til at give udtryk for sociale og miljømæssige værdier gennem deres forbrugsvalg. Ordninger, der enten sigter på at forbedre eller opretholde markedsfordele, vil ofte være baseret på forbrugerens beredvillighed til at betale mere for et produkt eller i det mindste at demonstrere en præference. Andre ordninger afføder ofte lavere omkostninger, og de yderligere omkostninger absorberes inden for forsyningskæden og retfærdiggøres af den yderligere sikring af virksomhedens omdømme, dette indebærer.

2.6 I denne udtalelse behandles kun initiativer, der skal forvisse forbrugerne om, at deres køb resulterer i visse specifikke, sociale og miljømæssige fordele. I visse tilfælde er disse ordninger kendt og defineret ved anvendelse af en bestemt produktmærkning, og de fleste søger at dække et eller flere aspekter, der er relevante i forbindelse med produktet. Kendte eksempler er Fairtrade, Organic, Marine and Forest Stewardship, Eco-label og Child Labour. Andre ordninger støttes eventuelt af en virksomhed eller en handelssammenslutning og omfatter ikke en tredje parts produktmærke, men derimod skærpes forbrugernes bevidsthed ved hjælp af emballage, salgssteder eller PR-materiale.

2.7 Alle disse ordninger rummer en risiko. Overdriver man virkningen henholdsvis fordelene, eller vildleder man offentligheden, resulterer det i tillidsbrud, der rammer alle. Der er derfor behov for pålidelig kvalitetsvurdering af forbrugergarantiordninger. Da man med ordningerne forfølger en lang række mål, er det hverken muligt eller ønskeligt at have en generel definition på »etisk handel«. Dermed er det muligt med en generelt gyldig ramme, der definerer, hvordan kvaliteten kan sikres. Rammen skal være et organ, der er uafhængighed af kommercielle og driftsmæssige interesser, f.eks. en gruppe af indtil flere interessenter.

2.8 Ikke alle initiativer er baseret på så konkrete resultater. Især Ethical Trading Initiative i Storbritannien er baseret på, at civilsamfundsorganisationer samarbejder om at finde frem til, hvordan sådanne programmer kan være effektive og føre til de ønskede resultater. Selvom ETI ikke i denne forstand er en ordning, kan de indvundne erfaringer anvendes på forskellige kategorier af ordninger, og de deltagende organisationer kan med tiden tilslutte sig disse ordninger eller bibringe nye.

2.9 I praksis er der ikke nogen skarp adskillelse mellem kategorier, og de fleste ordninger gør krav på, at de øger bevidstheden om og håndhævelsen af bæredygtig udvikling. I denne udtalelse behandler man især ordninger, der i deres søgen efter at opnå deres mål baserer sig på informerede forbrugere.

3. Betydning af »etisk handel« for EU

3.1 EU's borgere er begunstiget af et beskyttende socialt net, der finansieres via skattemidler, som i gennemsnit udgør 40 % af bruttonationalproduktet. Produktion og ydelse af tjenester i EU foregår inden for rammerne af en arbejdsmarkeds-, miljø- og sociallovgivning, og omkostningerne herved er indregnet i produktionsprisen og betales af forbrugeren.

3.2 Mens denne europæiske model har bidraget til udbredt skabelse af gode normer inden for flere områder, er det dog på globalt plan markedet, der i høj grad bestemmer udbredelsen af bedste praksis. Pris og kvalitet er fortsat det udslagsgivende kriterium, men visse forbrugere har vist større beredvillighed til at vælge produkter og tjenesteydelser fra virksomheder, der hævder at yde det største bidrag til det sociale og miljømæssige fremskridt, både i EU og andre steder og især i udviklingslandene. Gennem anerkendelse af bedste praksis kan troværdige, transparente og effektive garantiordninger supplere lovgivningen. Forbrugermagt drevet af sociale værdier er ved at blive en væsentlig magtfaktor inden for erhvervslivet, hvor de virksomheder, der imødekommer forbrugernes betænkeligheder, belønnes, og hvor virksomhedskulturen kan afspejle de skiftende socioøkonomiske værdier, som naturligvis til en vis grad er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat afhængig af de økonomiske muligheder og prioriteter.

3.3 Disse forbrugergarantiordningers ikke lovpligtige karakter kræver, at udgifterne til implementering bæres af forbrugerne, og det er derfor forbrugerefterspørgslen — via markedskræfterne — der skaber eller hindrer væksten. Dette betyder også, at overholdelsen af konkurrenceregler og WTO's handelsregler ikke omgås i bestræbelserne på at fremme god praksis. På den anden side kan man med frivillige ordninger ikke se bort fra nødvendigheden af rimelige reguleringsmæssige rammer inden for WTO for at sikre, at grundlæggende minimumsnormer overholdes i alle internationale handelsforbindelser.

3.4 Både enkelte medlemsstater og Kommissionen har finansielt støttet udviklingen af flere af de eksisterende garantiordninger på markedet i erkendelse ikke blot af deres potentielle miljømæssige og sociale betydning, men også af den rolle, de kan spille i forbindelse med skærpelsen af forbrugernes bevidsthed og formningen af forbrugervaner. Det er vigtigt, at man vurderer værdien af sådanne ordninger, både med hensyn til opnåelsen af fastsatte mål og ud fra deres rentabilitet.

3.5 På samme måde har EU og medlemsstaterne med finansiel bistand og lovbestemmelser støttet sådanne garantier i produktions- og forarbejdningsprocessen. Fastsættelsen af normer samt ydelse af støtte til producenter i forbindelse med opnåelsen af disse normer anses som et væsentligt aspekt i forbindelse med opretholdelsen af en særlig europæisk tilgang. Eksempler som egnet emballage, energieffektivitet, bortskaffelse af produkter og økologisk landbrug er velkendte. Det skal nævnes, at den relevante lovgivning baserede sig på vidtrækkende praktisk erfaring med gennemførelsen af veldefinerede frivillige programmer.

3.6 Betydningen af en videnbaseret økonomi for udbudssiden af den europæiske produktions- og serviceindustri (teknologi, livslang læring, forskning, osv.) er blevet helliget stor opmærksomhed, men derimod har man beskæftiget sig mindre med, hvad dette betyder for efterspørgselssiden af økonomien. Hvis de europæiske forbrugere er de mest oplyste i verden, vil de formodentlig være de meste ansvarsfulde og kritiske og vil sandsynligvis basere deres indkøb på en række sociale og miljømæssige faktorer ud over de traditionelle elementer som pris og kvalitet. Mærkning af produkter er en enkel måde at formidle komplicerede spørgsmål på. De underliggende mangesidede aspekter af »etisk handel« kræver dog en ny tilgang til forbrugeruddannelse og forbrugerinformation baseret på ideen om bæredygtig udvikling.

3.7 Ændringer i den internationale økonomi — globaliseret og diversificeret produktion og stadig større sammenligningsmuligheder for forbrugerne — skaber nye former for markeder. Forbrugerne er i stadig stigende grad i en position, hvor de kan kræve og opnå varer og tjenester, der er afstemt efter deres personlige krav. Disse krav rækker videre end de traditionelle kriterier som pris, stil og kvalitet og indeholder nu ligeledes en række sociale og miljømæssige værdier, som også ser bagud i forsyningskæden og fremad med betydning for anvendelse og bortskaffelse. Fremme af denne sofistikerede tilgang er i høj grad i europæisk erhvervslivs og arbejdstagernes interesse, som er godt rustet til at svare herpå. Dette stemmer også overens med et effektivt frit markedsbehov, hvor forbrugerne har oplysninger og indsigt til at stille effektive krav. Uden denne viden opstår der markedsfordrejninger, hvor de sociale og miljømæssige omkostninger ikke fordeles eller bæres effektivt.

3.8 Dog må man konstatere, at forbrugerne i alle 25 medlemsstater har mange og forskellige interesser og prioriteter. Især i de nye medlemsstater er forbrugerne med rette mest opmærksom på produktets kvalitet, sikkerhed og værdi. De grundlæggende garantier er i denne forbindelse endnu ikke sikret i mange af disse lande. Udvalget fremhæver endnu en gang, at etiske garantiordninger ikke skal være lovpligtige, således at opfyldelsen af disse bestemmelser kan ske i overensstemmelse med forbrugernes prioriteter.

4. Initiativer til »etisk handel« i Europa

4.1 Der er flere garantiordninger (jf. punkt 2.6), der yder forbrugerne såvel i Europa som internationalt garantier, ved at virksomhedens anseelse højnes, anlæg kontrolleres og certificering eller anvendelse af særlig produktmærkning. Alle disse foranstaltninger er forbundet med betydelige udgifter, både i forbindelse med opfyldelsen af de fastsatte normer og i forbindelse med dokumentering og sikring af overholdelsen af disse. Disse udgifter overføres generelt via prisfastsættelsen på varerne til forbrugere, som ønsker at bidrage til det sociale og miljømæssige fremskridt. Det er problematisk at opnå fyldestgørende oplysninger om sådanne ordninger, da der endnu ikke findes noget centralt informationsnetværk, ej heller handelssammenslutninger eller et anerkendt referencesystem. Det kan dog konkluderes, at der i de 25 medlemsstater findes mere end 100 produktmærkninger, som beror på forbrugergarantiordninger, med en omsætning på mere end 20 mia. EUR.

4.2 Hvert system har sine egne udviklingsmekanismer for at sikre, at normerne i realiteten overholdes. Der er initiativer i gang til at udvikle fælles tilgange til flere ordninger for at sikre dette garantiniveau. En sådan sammenhæng i tilgangene kan og skal føre til sammenlignelige kvalitetsforvaltningssystemer såvel som større effektivitet og andre besparelser, hvilket vil være til gavn for alle parter.

4.3 Der er ligeledes et behov for at udvikle og vedtage fælles tilgange til overvågningen af konsekvenserne, eftersom normsikringen ikke i sig selv er en garanti for, at der sker forbedringer enten på specifikke felter eller i almindelighed. F.eks. kan minimumsarbejdsnormer nemmest nås ved en forudgående udvælgelse af leverandører, som allerede opfylder normerne, eller ved fratagelse af ikke-normkonforme udbyderes certificering. Mens dette opfylder de tekniske normer og garantierne til forbrugerne, kan det i realiteten sænke det generelle normniveau ved at stille svage producenter endnu dårligere.

4.4 Mange (men ikke alle) af de uafhængigt kontrollerede garantiordninger udvikler fælles tilgange for at bevise, at deres normer overholdes. F.eks. udvikler den internationale alliance for social og økologisk akkreditering og mærkning (ISEAL) fælles tilgange til kvalitetssikring for dets medlemmer. Der er behov for en lignende sammenhængende indsats for den lange række af forbrugergarantiordninger for at sikre, at normerne har de ønskede resultater. Dette skal tage form af en konsekvensvurdering. Den fælles tilgang til vurdering af følgerne, hvor man ser på, om forbrugerkravene opfyldes, og om omkostningerne herved er berettigede, ville muliggøre en mere åben vurdering af disse ordninger. Det ville også føre til en definition af, hvilke kvaliteter sådanne ordninger skal have, for at de kan få Kommissionens støtte, som i sig selv skal baseres på en vurdering af konsekvenserne, hvis den skal kunne bidrage til de fastsatte politiske mål.

4.5 For at have tillid til »etisk handel« skal forbrugerne og leverandørerne have vished for, at der er en rimelig balance mellem prisen og fordelene for forbrugerne og virksomhederne på den ene side og de tilstræbte sociale og miljømæssige fordele på den anden. Et program, der sikrer bedre arbejdsvilkår i udviklingslandene, kan under visse omstændigheder resultere i, at produktionen flyttes til ukontrollerede randområder. Et program til mindskelse af de miljømæssige konsekvenser kan koste uberettiget meget at kontrollere eller skabe alvorlig ineffektivitet. Normer for økologisk dyreopdræt kan mindske beskyttelsen af dyr, hvis de anvendes rent mekanisk. Initiativer, der skal berolige forbrugerne med hensyn til børnearbejde, kan resultere i, at børn går over i mere farlige aktiviteter og er ude af stand til at betale for deltidsuddannelse.

4.6 Da visse store fabrikanter og tjenesteudbydere betragter »etisk handel« som en væsentlig markedstrend, spiller disse en væsentlig rolle i forbindelse med omsættelsen af forbrugernes idealistiske forventninger i praktiske og gennemførlige ordninger. Den uundgåelige kløft mellem forventninger og realiteter betyder, at bevægelsen for »etisk handel« (i dens mange former) risikerer at blive beskyldt for naivitet. Virksomhedernes holdning ændrer sig alt efter deres følsomhed over for forbrugerpres og deres relative magt i handelskæden. Visse reaktioner affødes af pr-hensyn (beskyttelse af mærkevareværdien), andre reagerer på markedets krav (udvikling af produkter, som imødekommer disse nye krav), og andre er baseret på forsyningsmulighederne (præget af forsigtighedsprincippet og risikoforvaltning). Alle disse overvejelser har deres værdi, men forskellene på virksomhedernes motivation viser, at en fælles analytisk ramme er nødvendig.

5. Fælles ramme

5.1 Enhver ordning for »etisk handel«, som har en udpræget forbrugergarantikomponent, har indbyggede spændinger. På den ene side søger ordningen at opnå sociale og miljømæssige mål inden for forsyningskæden, og på anden søger den at give forbrugerne garantier. Dette resulterer i en række potentielle problemer:

5.2 De forholdsregler, der er nødvendige for at give garantier, kan være uforholdsmæssige set i relation til den »reelle« indflydelse på målsætningerne — f.eks. kan revisionsprocedurerne være bekostelige, og transparens kan kræve bekostelige og komplicerede administrative ændringer.

5.3 Mere problematisk er det, at garantikravene i realiteten kan indvirke negativt på ordningens målsætninger — f.eks. kan man fordreje prioriteterne ved at fokusere på det, der kan måles og kontrolleres. Kontrolkrav og omkostninger kan risikere at udelukke producenter, der har allermest behov for forbedringsforanstaltninger.

5.4 Endvidere kan forbrugernes forståelse og dermed prioriteter være begrænset og resultere i fordrejninger inden for ordningen — f.eks. vil forbrugerne generelt prioritere en »ren« forsyningskæde (ingen børnearbejde, ingen pesticidrester) snarere end reelle fremskridt på stedet (bedre lønninger, skoler, bedre miljøforvaltning).

5.5 Dette kan foranledige virksomheder til at vælge nye leverandører, som allerede overholder normerne, i stedet for at engagere sig i mere langsigtede forbedringer inden for deres eksisterende forsyningskæde, som måske ikke vil have nogen nettoværdi i forhold til de overordnede mål.

5.6 Endelig kan en ordning, som ikke er underlagt uafhængig kontrol, fremkomme med sikkerhedspåstande, som overdriver eller forenkler virkningen af ordningen (eller endog fremfører falske påstande!), som på kort sigt vil undergrave målene og på længere sigt undergrave forbrugernes tillid til garantiordningerne som helhed.

5.7 I ordninger, som finansieres af en række få store donorer, kan disse problemer klares via god forvaltning, men en ordning, som i overvejende grad finansieres via en del af merprisen på den enkelte forbrugers købsvalg, råder ikke nødvendigvis over de rette forvaltningsprocesser, og forbrugerne selv er ikke i stand til at vurdere forbrugergarantiordningernes kvalitet eller omkostningseffektivitet.

5.8 En hyppig kritik af forbrugergarantiordninger er, at der, fordi de i større eller mindre grad er afhængige af forbrugernes holdning, og da disses forståelse af problemet er begrænset, ofte er en tendens til, at sådanne ordninger yder en enklere og mere vidtgående garanti, end det i realiteten er berettiget. Kun en mere åben og informeret debat kan løse dette og skabe mulighed for, at der kan udvikle sig et åbent og informeret (videnbaseret) marked.

5.9 Det tilkommer dog ikke EU og medlemsstaterne at forsøge at fastlægge definitionerne eller de væsentlige normer for de forskellige varianter af »etisk handel« centralt, da en sådan central kontrol ikke vil være fleksibel nok til at tage højde for forbedringer eller ændrede omstændigheder. Det vil også krænke forbrugernes ret til at udøve valg i henhold til deres egne ændrede værdier. Hvad man kan — og skal — fastsætte centralt er forudsætningerne for, at forbrugerne kan være forvissede om, at sådanne ordninger opnår, hvad de lover.

5.10 I denne udtalelse søger man at skabe en ramme, inden for hvilken man for forskellige initiativer kan begynde at stille de samme spørgsmål til sikring og påvisning af konsekvenser og dele viden om, hvordan man kan besvare dem. Dynamikken i tilgangen vises i et diagram i bilag 2. De forskellige garantiordninger har forskellige målsætninger, så en enkel cost-benefit—analyse ville være problematisk og i sidste ende sandsynligvis ikke føre til noget resultat, da det er vanskeligt at vurdere så forskellige og subjektive »goder«. Det er muligt at udforme en fælles ramme, inden for hvilken man for alle ordninger kan stille de samme spørgsmål med hensyn til kvalitet og opnå sammenlignelige svar. I sidste ende er det op til forbrugerne og forbrugerorganisationerne at anlægge deres personlige værdimålestok for de indvundne oplysninger.

5.11 Mens der vil være forskel på de detaljerede bestemmelser og resultatmålestokke afhængig af anvendelsesområdet og målsætningen med de enkelte ordninger, er der flere underliggende kvalitetsanliggender. Efter yderligere research og høringer vil det være muligt at definere visse grundlæggende spørgsmål, som enhver ordning bør besvare og fremlægge beviselighed for af hensyn til kvalitetssikringen. Særlig vigtigt er det at definere høje sociale, miljømæssige og økonomiske mål, som ordningerne håber at yde et bidrag til: disse mål bestemmer de grundlæggende elementer i ordningen som f.eks. interessenter, anvendelsesområde og følgeforanstaltninger.

5.12 Følgende foreslås som et udgangspunkt (det anbefales dog, at man under den efterfølgende høring tilstræber overensstemmelse med allerede eksisterende troværdige kvalitetsrammer):

a) Forvaltning af ordningen

Hvor ligger den endelige kontrol med ordningen?

Er det en ordning med mange interessenter, hvor aktørerne er ligeligt repræsenteret i de besluttende instanser?

Kontrolleres det af en uafhængig og uvildig »bestyrelse«, som aktørerne kan appellere til?

b) Målene med ordningen

Er målene klart defineret?

Stemmer målene med ordningen overens med behovene hos dem, der stilles dårligst som følge af handelssystemet?

Stemmer målene med ordningen overens med forbrugernes interesser og den vision, der ligger bag ordningen?

— Har interessenterne (også de berørte i udviklingslandene) været inddraget i klarlæggelsen og formuleringen af målene?

— Er målene med ordningen offentligt tilgængelige?

c) Ordningens anvendelsesområde

Behandler ordningen »problemet« i henhold til den normale definition af det?

— Gør ordningens bestemmelser det muligt at behandle »problemet« i tilstrækkeligt omfang eller er de kun koncentreret om mindre, letopnåelige aspekter?

— Svarer de certificerede producenters profiler til de fremførte visioner og målsætninger?

— Overholder producenterne allerede normerne eller er fortsat forbedring et centralt element i ordningen?

d) Ordningens normer eller bestemmelser

Svarer de i ordningen fastlagte og kontrollerede normer til målene?

— Deltager interessenterne (herunder også de berørte i udviklingslandene) i fastlæggelsen af normerne?

— Sikrer man ved hjælp af en troværdig mekanisme, at vedtagelsen af normer vil bidrage til opnåelsen af målsætningerne?

— Er ordningens bestemmelser og normer tilgængelige for offentligheden?

e) Konsekvensanalyse

Foregår der en troværdig vurdering af ordningens konsekvenser i forhold til målene?

— Overvåger man de videre og mere langsigtede konsekvenser for sektoren og stemmer forandringerne (»resultaterne«) overens med ordningens målsætninger?

— Deltager de lokale interessenter aktivt og bevidst i fastlæggelsen af betingelserne for konsekvensanalysen og dens gennemførelse?

— Findes der en fremgangsmåde, hvorved man kan identificere og imødegå negative konsekvenser?

f) Uafhængig kontrol

Findes der en uafhængig kontrol af ordningen?

— Er interessenterne (også de berørte i udviklingslandene) involveret i fastlæggelsen af bestemmelserne eller i selve kontrollen?

— Er resultaterne af en sådan kontrol tilgængelig for offentligheden?

g) Cost-benefit-analyse

Findes der en procedure til kontrol og evaluering af de omkostninger, ordningen pålægger leverandører, de handlende og forbrugerne set på baggrund af de opnåede fremskridt?

h) Offentlige påstande

Svarer de offentlige påstande, som certificerede virksomheder eller leverandører fremfører, til ordningens målsætninger, normer og resultater?

— Den analyse, der foretages af uafhængig tredjepart eller interessenter, kontrollerer den også de offentlige påstande, som de involverede virksomheder fremfører?

5.13 Kvalitetsnormer som disse (som skal videreudvikles og testes) bør opfyldes af alle ordninger, som søger at opnår forbrugernes tillid og enhver støtte fra Kommissionen og de nationale regeringer. Ordninger, som ikke opfylder sådanne normer, må betragtes som fejlinvesteringer.

5.14 En mangesidet tilgang fra interessenterne støttet af offentlige myndigheder på europæisk plan skal gøre udviklingen og stimuleringen af sådanne normer troværdig.

5.15 Naturligvis er det ikke nogen let opgave at udvikle en sammenlignelig cost-benefit-vurdering på dette område, men det skulle give et rationelt grundlag for en sammenligning af forbrugergarantiordninger med andre politikinstrumenter med lignende mål.

6. Politisk ramme og ansvar

6.1 På dette område i hurtig udvikling er det væsentligt med en sammenhængende politisk tilgang, og i punkt 7 fremsættes praktiske forslag. EU og de enkelte medlemsstater mener, at strenge etiske og humanitære normer skal være en integrerende del af verdenshandelen og deres diplomatiske forbindelser. Ikke blot er en »bedre« verden et ønskværdigt mål i sig selv, men sådanne fælles interesser befordrer også en værdibaseret kultur i Europa. Rent konkret kan stimuleringen af forbrugernes købsvaner og bevidsthed i en mere »etisk« retning være en god mulighed for europæisk industri, da den har gode forudsætninger for at udnytte de kommercielle muligheder. EU og medlemsstaterne bør ikke give deres støtte til et specielt mærke, men satse på en garantiordning, som alle almindeligt anerkendte forbrugergarantiinitiativer kan tilslutte sig.

6.2 En sammenhængende politik er derfor et primært mål. I forbindelse med udarbejdelsen af denne udtalelse har der allerede fundet en udførlig og værdifuld udveksling af informationer, standpunkter og politiske perspektiver sted. Det foreslås, at der som opfølgning på denne udtalelse etableres en styret aktiv dialog mellem interessenterne om temaet »etisk handel« og forbrugergarantiordninger under EØSU's auspicier.

6.3 Formålet med en sådan dialog ville være at fastlægge: — De centrale elementer i en koordineret politik for sociale og økologiske forbrugergarantiordninger, — den nødvendige indsats for at forankre en sådan politik på EU-plan, — måden hvorpå man kan tilskynde til, at medlemsstaterne tager hensyn til dette politiske aspekt.

7. Konkrete foranstaltninger

7.1 I denne udtalelse ser man på, hvorvidt der er sammenhæng mellem de fremgangsmåder, der tilskynder formidlingen af etiske garantiordninger for forbrugerne. Der gives indikationer og politikinstrumenter, som sætter EU i stand til at træffe beslutning om, hvorvidt der på dette område skal ydes yderligere støtte, og hvordan dette kan gøres rationelt og rentabelt. Der er en lille række praktiske foranstaltninger, som EU kan træffe for at tilskynde og støtte den fortsatte udvikling af »etisk handel« (som defineret med henblik på denne udtalelse) på en sådan måde, at sammenhængen med EU's større politiske målsætninger garanteres.

7.2 EU og visse medlemsstater ønsker måske fortsat at støtte iværksættelsen af specifikke initiativer på dette område. Det henstilles, at denne støtte koncentrerer sig om initiativer, som både giver forbrugergarantier og også objektivt kan bevise, at de ligeledes bidrager til konkrete forbedringer af de socioøkonomiske og miljømæssige vilkår i de samfund, der berøres af de pågældende forsyningskæder. Under alle omstændigheder bør man støtte sådanne ordninger, som stimulerer kapacitetsopbygningen i landene mod Syd.

7.3 For at gøre dette lettere bør EU lade udarbejde studier, der skal fastlægge klare og bredt anvendelige kvalitetskriterier, som kan bruges til at vurdere sådanne forbrugergarantiordninger. Disse studier bør ud over forbrugerorganisationsordninger indbefatte forskellige ordninger, der tildeler miljømæssige, sociale og andre mærker og inddrage alle berørte langs forsyningskæden for at sikre bred anvendelighed og gøre det lettere at udvikle sammenhængende kvalitetsmålestokke inden for dette område.

7.4 De i punkt 5 opstillede spørgsmål kan tjene som et nyttigt udgangspunkt for en mere omfattende evalueringsramme. EØSU ønsker at understrege, at det ikke er hensigten at skabe mere bureaukrati eller en anden markedsbarriere for virksomheder og garantiordninger. Det mener, at enhver ordning skal kunne påvise gennemslagskraft, kvalitet og rentabilitet, og enhver fælles ramme vil være med til at forhindre overlapninger.

7.5 Dette forskningsarbejde vil også bidrage til at styrke forbrugerens tillid til sådanne garantiordninger, idet civilsamfundsorganisationer får mulighed for at anbefale deres medlemmer og tilhængere at støtte ordninger, som er relevante for deres særlige sociale og miljømæssige overvejelser. Da denne problematik har relevans for en række generaldirektorater, skal der etableres et koordineringssted, der kan centralisere videregivelsen af oplysninger og udvikling af en sammenhængende politik.

7.6 I betragtning af, at forbrugerne i dag er henvist til produktmærker for at kunne finde produkter, der produceres og handles i overensstemmelse med særlige sociale og miljømæssige normer og under hensyntagen til dyrenes velfærd, er der en voksende sandsynlighed for, at forbrugerne bliver forvirrede, og effektiviteten mindskes, da produkterne bærer flere mærker. Det foreslås derfor også, at EU tager initiativet til en undersøgelse af alternative måder, hvorved man på en pålidelig måde kan gøre forbrugerne opmærksomme på produkternes sociale og miljømæssige værdier.

7.7 Ved hjælp af et strategisk forbrugeruddannelsesprogram i medlemsstaterne bør man koncentrere sig om at øge forbrugernes bevidsthed om, i hvilket omfang og på hvilken måde de via deres købsvalg kan opnå sociale og miljømæssige mål, der opfylder deres prioriteter.

7.8 Med den hurtige udvikling af produktinformationssystemer, der står til rådighed på salgsstedet via internettet og andre kanaler, vil det i de kommende år være lettere at opbygge databaser om produkters oprindelse og kvalitet. Udover de sociale og miljømæssige aspekter, som behandles i denne udtalelse, kan man heri også medtage generelle kvalitets- og sikkerhedsmæssige aspekter, som f.eks. særlige ernæringsmæssige faktorer således, at forbrugerne kan prioritere særlige aspekter alt efter deres værdier eller behov.

7.9 Udformningen af en fælles ramme om kvalitets- og effektvurdering af forbrugergarantier for »etisk handel« vil gøre det lettere at formulere mere objektive og bæredygtige etiske indkøbspolitikker inden for Kommissionen og eventuelt også i medlemsstaterne.

7.10 Via den offentlige indkøbspolitik kan man stimulere efterspørgslen efter produkter yderligere. I de forløbne fem år er betydningen af de offentlige myndigheders sociale indkøbspolitik blevet omfattende konsolideret og klarlagt, og gennemførelsen af de tidligere nævnte forslag vil sikre, at det vil give håndgribelige resultater, hvis indkøbsmyndighederne inden for EU's lovgivningsmæssige rammer vælger produkter med positive sociale og miljømæssige fordele.

8. Vejen frem

8.1 Udarbejdelsen af denne udtalelse giver de vigtigste aktører mulighed for at komme til orde og indlede en dialog om end i meget begrænset omfang. Denne høring giver EØSU mulighed for at tilskynde til fem nye initiativer: — En vedvarende dialog mellem de væsentligste aktører, herunder forbrugersammenslutninger i EU (og i givet fald på verdensplan) med henblik på formuleringen af en sammenhængende politik inden for »etisk handel« og forbrugergarantiordninger. EØSU foreslår, at det i løbet af 2006 tager initiativet til at afholde et særligt forum af interessenter af den type, som allerede har vist sig værdifuld. Dette kunne indbefatte opbygningen af en omfattende database med produktinformation, hvori de sociale, miljømæssige og andre faktorer, der ligger til grund for produktets kvalitet og ydelse samles og bekræftes objektivt på grundlag af klare vurderingsprotokoller og stilles til rådighed for offentligheden. Generaldirektoratet for udvikling har allerede bebudet, at det er rede til at tilvejebringe kritiske vurderingsdata om ordninger for »etisk handel« for at støtte producenter og eksportører i deres bestræbelser på at få adgang til det europæiske marked (10). — Formulering efter en mere intensiv og indgående høring af aktører i medlemsstaterne og internationalt af en fælles ramme om garantier for »etisk handel« med henblik på effektvurdering og kvalitetssikring. EU og medlemsstaterne vil således mere objektivt kunne skelne mellem initiativer, som giver en reel merværdi og de, der blot giver garantier. Hermed vil man kunne støtte de politiske målsætninger for GD Udvikling ved at tilskynde til mere bæredygtige handelsforbindelser og bestræbelserne i GD Sundhed og Forbrugerbeskyttelse på at give mere troværdig forbrugerinformation. — Deltagelse i udviklingen af en ISO 26000-norm, som giver praktisk vejledning i omgangen med socialt ansvar, udpegelse og kontakt til interessenter samt styrkelse af tilliden til rapporter og påstande om socialt ansvar. Målet er i første omgang at udvikle en norm for virksomhedernes sociale ansvar, men kan også tjene som en resultatmålestok, som specifikke ordninger for etisk handel kan måles efter. — Et forbrugeroplysningsprogram allerede fra den tidlige skolealder gennem hele uddannelsesforløbet og som led i livslang læring om forbrugerens mulighed for gennem deres informerede køb at øve indflydelse på de sociale og miljømæssige kræfter. GD Sundhed og Forbrugerbeskyttelse har allerede udtrykt interesse i at fremme uddannelsen af forbrugerne i fair trade, og i denne forbindelse spiller det en central rolle, at et mere informeret og beslutningsdygtigt forbrugersamfund kan træffe mere effektive forbrugsvalg. — Et forslag om at skabe et internationalt forskningscenter, der skal være et centralt sted for forsynings- og markedsforskning, afsætnings- og teknisk information, uddannelsesinitiativer og politiske tiltag, inden for rammerne af et fælles program, som støttes af Kommissionen, medlemsstaterne og alle de vigtigste aktører.

9. Afsluttende bemærkning: definition af de anvendte begreber i denne udtalelse

Den økonomiske aktivitets omfattende indflydelse på samfund og miljø har ført til en række nye udtryk og begreber. I det efterfølgende defineres de centrale udtryk og begreber, der er blevet anvendt i denne udtalelse. Da der er forskel på de relevante udtryk og definitioner fra land til land, og for at undgå oversættelsesmæssige misforståelser, er det væsentligt, at dette glossar anvendes konsekvent.

Virksomhedernes sociale ansvar (VSA) Dette udtryk er nu godt udbredt. Det er almindelig anerkendt, at skabelse af velstand og opfyldelse af nationale lovkrav til driften, er en væsentlig bestanddel af enhver form for ansvarlig erhvervsaktivitet. Ved VSA forstås derfor især en virksomheds frivillige politik og praksis med det mål at fastholde og forbedre hele sin aktivitets sociale og miljømæssige niveau . Dette kan indbefatte interne ledelses- eller vurderingssystemer eller ekstern revision.

Etisk handel

Dette er et nyere begreb end VSA og anvendes hovedsagelig i to betydninger:

I almindelig brug forstås ved begrebet et bevidst forsøg på at udforme en virksomheds, en organisations eller et individs erhvervsaktivitet (produktion, salg eller køb) således, at den afspejler en række etiske værdier . Etik er et område af filosofien, der beskæftiger sig med menneskets karakter og adfærd. Etisk handel kan derfor i denne forstand afspejle et meget vidtrækkende værdisæt. Det kan indbefatte en lang række produkter og tjenesteydelser (herunder finansielle tjenesteydelser og turisme) med basis i et hvilket som helst land, herunder også EU-medlemsstater. Når det anvendes i denne betydning i udtalelsen vil udtrykket »etisk handel« stå i anførelsestegn, som vist her. Titlen på udtalelsen skal også forstås i denne betydning.

Den anden anvendelse er udbredt i Kommissionen og i en række europæiske initiativer, som for eksempel det britiske Ethical Trading Initiative (ETI), Initiative Clause Sociale (ICS) i Frankrig og Business Social Compliance Initiative (BSCI) med et internationalt medlemskab. Begrebet anvendes her normalt i betydningen en virksomheds politik og praksis for at imødekomme de sociale og miljømæssige konsekvenser af sine forsyningsoperationer og især leverandørernes arbejdsvilkår . Når udtrykket bruges i denne betydning i udtalelsen fremstår udtrykket Etisk handel med fede typer.

Fair handel

Dette kan betragtes som en underafdeling af etisk handel. I almindelig brug forstås udtrykket som en form for handel, hvor ingen af de involverede parter, hvad enten det drejer sig om producent, forbruger, køber eller sælger, ikke stilles ugunstigt eller/og opnår et rimeligt forholdsmæssigt udbytte . Når det anvendes i denne betydning i udtalelsen gengives udtrykket »fair handel« i anførselstegn.

Adskilt herfra anvendes udtrykket i betydningen et handelspartnerskab baseret på dialog, gennemskuelighed og respekt, der tilstræber større retfærdighed i den internationale handel. Det bidrager til bæredygtig udvikling ved at tilbyde marginaliserede producenter og arbejdstagere, især i Syden, bedre handelsvilkår og sikre deres rettigheder . De organisationer, der repræsenteres af European Fair Trade Association, accepterer for eksempel sådan en definition. Når udtrykket anvendes i denne betydning i udtalelsen fremstår fair handel med fremhævede typer.

Forbrugergarantiordninger

I denne udtalelse ser man specielt på et særligt aspekt af »etisk handel« og »fair handel«, nemlig i de tilfælde, hvor pres fra forbrugerne er en afgørende faktor, og hvor forbrugerens valg og ofte forbrugerens beredvillighed til at betale mere for et produkt er den væsentligste drivkraft til forandring. I udtalelsen anvendes følgende definition af forbrugergarantiordninger: Et system, der giver forbrugerne mulighed for og tilskynder dem til at spille en rolle i den etiske handel ved at købe varer og tjenester, der er produceret på en sådan måde, at de rent socialt og miljømæssigt gavner bestemte grupper eller samfundet som helhed.

Det skal nævnes, at udtrykket »ordning« indbefatter social- og miljøgarantisystemer, som fastlægges af enkeltvirksomheder og virksomhedssammenslutninger såvel som ordninger fastlagt af en uafhængig tredjepart eller en mangfoldighed af berørte aktører.

Bæredygtig udvikling

»Bæredygtig udvikling er udvikling, som imødekommer dagens behov uden at ødelægge fremtidige generationers mulighed for at tilfredsstille deres egne behov.« (11)

Bruxelles, den 27. oktober 2005 Anne-Marie SIGMUND Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Da disse udtryk fortolkes forskelligt, findes en klar definition af centrale begreber i punkt 9.

(2) Den europæiske »fair-trade« bevægelse EXT/134, april 1996.

(3) Top 200: The Rise of Corporate Global Power. Institure for Policy Studies 2000. (Måling af selskabers omsætning og BNP pr. land).

(4) WTO-handelsstatistik, april 2004.

(5) KOM(2001) 31.

(6) Metoder til information om og evaluering af virksomhedernes sociale ansvar i en global økonomi SOC/192.

(7) Det europæiske forum for multiinteressenter, endelig rapport, juni 2004.

(8) En sammenslutning af virksomheder, ngo'er og fagforeninger, der fremmer og forbedrer gennemførelsen af adfærdskodekser for virksomheder, der dækker arbejdsvilkårene i forsyningskæden.

(9) F.eks. BSCI (www.bsci-eu.org) og ICS (www.scd.asso.fr).

(10) Muligheden for et samarbejde med tværgående data og informationstjenester så som EU's PRISMA-projekt bør undersøges nærmere.

(11) World Commission on Environment and Development (WCED). Our common future., 1987.