Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af de aftaler, der er resultatet af forhandlingerne i WTO om finansielle tjenesteydelser og fysiske personers bevægelighed, for så vidt angår de områder, der hører under Fællesskabets kompetence« (96/C 212/14)

Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 9. maj 1996 under henvisning til artikel 54, 100 og 198 i Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede at overdrage det forberedende arbejde til Sektionen for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, der udpegede Jean Pardon til hovedordfører (jf. forretningsordenens artikel 20 og 50).

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 336. plenarforsamling af 29.-30. maj 1996, mødet den 29. maj 1966, med 92 stemmer for og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

I. Indledning

1.1. Den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) hører til Uruguay-rundens vigtigste resultater, og udgør i dag en integreret del af WTO's juridiske grundlag. Den omfatter alle tjenesteydelser, herunder finansielle tjenesteydelser, og består af to elementer: dels et sæt regler og bestemmelser, som gælder i samtlige WTO's medlemslande, dels nogle »lister med særlige forpligtelser«. I sidstnævnte lister, der er juridisk bindende for de pågældende medlemslande, findes de forpligtelser, gældende inden for de enkelte sektorer for tjenesteydelser, som fastlægger betingelserne for adgangen til markedet.

1.2. De grundlæggende principper er følgende: mestbegunstigelsesbehandling og »national behandling«. Medlemslande, der ikke kan garantere mestbegunstigelse for en given tjenesteydelse, gør brug af en såkaldt »mestbegunstigelsesundtagelse«. Undtagelserne er dog generelt set få og af ringe omfang.

1.3. Forpligtelserne udgør første fase i en proces henimod liberalisering, som gennem fortsatte forhandlinger gradvis skal indføres for tjenesteydelser. Den bindende karakter af allerede indgåede forpligtelser er et andet væsentligt element; forpligtelserne garanterer faste og forudsigelige betingelser for handel med tjenesteydelser og - ikke mindst for investeringer i virksomheder, der leverer tjenesteydelser i udlandet.

2.1. Ved afslutningen af Uruguay-runden havde 76 lande indskrevet forpligtelser vedrørende finansielle tjenesteydelser på deres oprindelige forpligtelseslister. Visse industrilande, heriblandt USA, mente dog ikke, at alle medlemslandes lister med forpligtelser var fyldestgørende nok til at indgå en endelig overenskomst. Det samme gjorde sig gældende med hensyn til fysiske personers bevægelighed.

2.2. Man aftalte derfor at rykke fristen for mestbegunstigelsesundtagelser og for revision af listerne for finansielle tjenesteydelser til slutningen af juni 1995 (et halvt år efter oprettelsen af WTO), samt at udskyde afslutningen af forhandlingerne vedrørende fysiske personers bevægelighed til samme dato. Forhandlingerne med henblik på nye og forbedrede forpligtelser begyndte i foråret 1994. Ved udgangen af juni 1995 erklærede USA efter en række hårde forhandlinger, at det stadig ikke var tilfreds med resultaterne. Det agtede derfor at trække sit tilbud vedrørende finansielle tjenesteydelser tilbage, at indføre mestbegunstigelsesundtagelse for hele sektoren for finansielle tjenesteydelser, og at opretholde status quo for de virksomheder, der allerede leverede finansielle tjenesteydelser på det amerikanske marked.

2.3. Den Europæiske Union foreslog derfor at flytte fristen fra slutningen af juni 1995 til den 28. juli 1995 for at se, om man alligevel kunne nå frem til en aftale, evt. uden USA. Dette forslag blev godkendt, og medlemslandene påtog sig at undersøge, i hvilket omfang de kunne opretholde og gennemføre deres bedste tilbud på et mestbegunstigelsesgrundlag - om ikke andet så for en begrænset periode.

3.1. Aftalen bestemmer i praksis, at de bedste tilbud (bortset fra USA's), som man har forhandlet sig frem til de sidste to år - eller nærmere bestemt de seneste måneder, vil blive sat i kraft for en periode, der i første omgang løber frem til 1. november 1997. Medlemslandene vil til dén tid igen få mulighed for (i løbet af 60 dage) at ændre eller forbedre de tilbud, de har givet på listerne vedrørende finansielle tjenesteydelser eller indføre mestbegunstigelsesundtagelser på området.

3.2. Protokollen (den anden protokol), som de nye lister vedrørende finansielle tjenesteydelser er vedføjet, er åben for godkendelse indtil den 30. juni 1996, så medlemslandene kan få den fornødne tid til at afslutte de nationale ratifikationsprocedurer. Protokollen - og dermed forpligtelserne - vil træde i kraft 30 dage efter vedtagelsen i de berørte medlemslande. Hvis ikke alle berørte medlemslande har vedtaget protokollen den 1. juli 1996, vil man inden 30 dage efter fristens udløb træffe afgørelse om dens eventuelle ikrafttrædelse. Medlemslandene forpligter sig til i perioden frem til ikrafttrædelsen ikke at træffe foranstaltninger, som er uforenelige med deres fremtidige forpligtelser.

4.1. Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater har også ydet et væsentligt bidrag til en tilfredsstillende afslutning på forhandlingerne om tjenesteleverandørers bevægelighed og dermed til vedtagelsen af protokollen vedrørende fysiske personers bevægelighed (den tredje protokol).

II. Konklusioner

5.1. ØSU beklager, at USA ikke har ændret den holdning, man tilkendegav den 30. juni 1995, og derfor benytter et reduceret forpligtelsesniveau og en generel mestbegunstigelsesundtagelse.

5.2. ØSU støtter bestræbelser på igen at bringe USA ind under den multilaterale ramme på et mestbegunstigelsesgrundlag.

5.3. ØSU anbefaler vedtagelse af afgørelsen om indgåelse af de aftaler, der er resultatet af de forlængede forhandlinger i WTO om finansielle tjenesteydelser og fysiske personers bevægelighed.

Bruxelles, den 29. maj 1996.

Carlos FERRER

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg