Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Transeuropæiske energinet i Middelhavsområdet"

(2004/C 32/05)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anmodede i et brev fra Loyola de Palacio af 27. marts 2003 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en udtalelse om "Transeuropæiske energinet i Middelhavsområdet".

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informationssamfundet, som udpegede Bernardo Hernández Bataller til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 10. oktober 2003.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 403 plenarforsamling den 29.-30. oktober 2003, mødet den 29. oktober, følgende udtalelse med 120 stemmer for, 2 imod og 2 hverken for eller imod.

1. Baggrund

1.1. Euro-Middelhavskonferencen, der blev afholdt i Barcelona i november 1995, var en milepæl i forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Middelhavspartnerlandene, idet der blev skabt et økonomisk og socialt rum med fælles velstand. For at nå dette mål i overensstemmelse med den strategi, man blev enige om i Barcelona, blev der aftalt et system af politiske møder og initiativer til meningsudveksling mellem det civile samfund og de økonomiske aktører(1), og endelig blev der etableret et fællesskabsprogram, MEDA, som fik tilført betydelige midler.

1.2. Lige fra starten stod det klart, at et tættere samarbejde i energisektoren ville kunne få stor betydning både for Middelhavslandene og Den Europæiske Union. For det første kræver økonomisk udvikling, at der er tilstrækkelig adgang til de forskellige former for energi, og at energipriserne er konkurrencedygtige. For det andet har mange lande i det sydlige Middelhavsområde betydelige energireserver, primært kulbrinter, hvis udvikling, udvinding og transport til slutmarkederne kræver betydelige ressourcer og i mange tilfælde også stabile forhold på det indenlandske forbrugermarked. Endelig indebærer den bæredygtige udviklings globale dimension, at udnyttelse og anvendelse af energikilder skal ske på en sådan måde, at der ydes maksimale garantier for miljøbeskyttelsen.

1.3. Dette førte til en række initiativer, hvoraf det første bestod i, at energisektoren på Malta-konferencen i 1997 blev medtaget som et af de seks prioriterede områder i det økonomiske og finansielle partnerskab. Det andet initiativ var oprettelsen af et Euro-Middelhavsforum for Energi, som består af højtstående repræsentanter for de 27 lande i EU og Middelhavsområdet. Det tredje initiativ var energiselskabernes oprettelse af Middelhavsområdets Energiobservatorium (OME), der skulle fungere som tænketank og samtidig undersøge situationen og perspektiverne på energiområdet i regionen. Endelig oprettedes i 2002 den tværsektorielle Euro-Middelhavsordning for Investering og Partnerskab (FEMIP), som administreres af Den Europæiske Investeringsbank (EIB). Det italienske formandskab har ytret ønske om, at FEMIP får flere midler stillet til rådighed og med tiden omdannes til en investeringsbank for Euro-Middelhavsområdet.

1.4. Samtidig er der afholdt en lang række møder af politisk karakter, hvoraf det seneste var den meget relevante Euro-Middelhavs-ministerkonference om energi i Athen i maj i år. Desuden er der inden for rammerne af OME og andre enheder som EUFORES (Europæisk forum for vedvarende energikilder) og Euro-Middelhavsforum for Økonomiske Institutter (FEMISE) afholdt konferencer af teknisk og erhvervsmæssig art, og der er udarbejdet en meget vigtig prospektiv undersøgelse og analyse af den aktuelle situation og de fremtidige udfordringer.

1.5. De sidste tre elementer, der danner baggrund for udtalelsen, er Kommissionens grønbog om EU's energiforsyningssikkerhed for oktober 2000, Kommissionens meddelelse af 13. maj 2003 om det udvidede EU's energipolitik, der også omfatter nabolande og partnerlande og endelig medtagelsen i juli 2003 af projekter til fremme af nord-syd-forbindelserne i Middelhavsområdet på den reviderede liste over prioriterede projekter i de transeuropæiske energinet (TEN).

1.6. På denne baggrund mener EØSU, at der er tilstrækkeligt politisk og teknisk grundlag for at fremme et partnerskab på energiområdet, hvori udviklingen af energinettene indgår som et nøgleelement.

2. Prioriteringer for 2003-2006

2.1. De prioriteringer, der blev vedtaget i maj 2003 af Rådet (energi) med udgangspunkt i anbefalingerne fra Euro-Middelhavsforum for energi, kan inddeles i følgende tre prioriterede områder:

- gennemførelse af energipolitiske foranstaltninger på regionalt plan og udvikling af infrastrukturprojekter af fælles interesse;

- etablering af finansieringsmekanismer for disse projekter af fælles interesse samt fremme af industrielt samarbejde på disse områder;

- udvikling af logistisk støtte til Euro-Middelhavsforummet for Energi.

Disse områder udgør de centrale temaer på dagsordenen for den kommende Euro-Middelhavskonference om energiinfrastrukturer, der afholdes i december 2003 inden for rammerne af det italienske EU-formandskab.

De tre prioriterede områder kan yderligere inddeles i seks hovedafsnit, og i alt gennemføres 24 prioriterede aktioner og en lang række konkrete energiinfrastrukturprojekter (ni projekter inden for naturgassektoren og 12 inden for elsektoren). Det første prioriterede område underopdeles i to aktionstyper. Hvad angår infrastruktur anbefales etablering af et el- og naturgasmarked i Euro-Middelhavsområdet, som er fuldt ud integreret og internt forbundet. Tiltagene inden for rammerne af en energipolitik i Euro-Middelhavsområdet skal omfatte udvikling af en harmoniseret juridisk ramme, herunder aspekter af tariffastsættelse og tekniske handelsaspekter, samt begrænsning eller eventuelt ophævelse af de skattebegunstigelser, som forhindrer en rational energianvendelse, øget anvendelse af vedvarende energikilder og bedre forsyningssikkerhed ved transport af kulbrinter ad søvejen.

2.2. På det andet prioriterede område, projektfinansieringen, lægges der særlig vægt på udnyttelsen af FEMIP, på behovet for at finde nye finansieringsinstrumenter på regionalt plan med deltagelse af EIB og andre multilaterale kreditinstitutioner såsom Verdensbanken og regionale udviklingsbanker og endelig på muligheden for at udarbejde en lovgivning, som kan yde potentielle investorer en bedre garanti. Det industrielle samarbejde skal opnås gennem teknologioverførsel og fjernelse af juridiske hindringer for indgåelse af joint-ventures mellem virksomheder i forskellige lande i regionen.

2.3. Det tredje prioriterede område vedrører den finansiering, der er nødvendig, for at de tre arbejdsgrupper, der er nedsat af forummet, kan fortsætte deres arbejde (møderne i arbejdsgruppen kræver 100 eksperters medvirken) samt de nødvendige undersøgelser (i alt 11, hvoraf syv er regionale og fire nationale). Flere af disse er allerede igangsat, og når de er færdige, vil de kunne bidrage til en præcis indkredsning af målene. Det anslås, at finansieringsbehovet hertil udgør 49 millioner EUR.

3. Fremtidige udfordringer

3.1. Ved den detaljerede fastlæggelse af prioriteringerne skal der også tages højde for de udfordringer, energisamarbejdet i Euro-Middelhavsområdet står over for og som kan sammenfattes i følgende hovedpunkter.

3.2. Den første udfordring består i at fastslå, hvor stor energiforsyningssikkerheden reelt er i EU og i Middelhavsområdet som helhed og hvorledes dette samarbejde og etableringen af sammenhængende energinet kan bidrage til at forbedre den.

3.3. Den anden udfordring handler om at indkredse den rolle, som de offentlige myndigheder og private aktører skal spille i udviklingen af samarbejdet. Der bør tages hensyn til den betydning, der tillægges dette samarbejde i de forskellige lande og regioner mht. såvel finansieringsmæssige problemer som udformningen af den lovgivningsmæssige og forskriftsmæssige ramme.

3.4. Den tredje udfordring drejer sig om få fastlagt det specifikke finansieringsbehov, størrelsen af de offentlige midler, der vil være til rådighed (særligt fra MEDA, FEMIP, EIB, Verdensbanken og de regionale udviklingsbanker), finde frem til nye måder, hvorpå man kan begrænse ikke-kommercielle risici, og samtidig øge den private sektors motivation og evne til at påtage sig sådanne projekter.

3.5. Den fjerde udfordring vil bestå i at supplere nord-syd-initiativerne (der har særlig interesse for Den Europæiske Union og de energieksporterende lande) med projekter, som sigter mod at forene denne dimension med syd-syd-initiativer, så der kan skabes en reel partnerskabsånd i Euro-Middelhavsområdet og dets regioner.

3.6. Den femte udfordring er udformningen af egentlige bæredygtige energipolitikker, som lægger vægt på rationel energianvendelse og fremme af vedvarende energikilder, samtidig med at de forskellige energiformers miljøpåvirkning mindskes. Inden for rammerne af disse politikker skal der samtidig rettes særlig opmærksomhed mod rationel vandanvendelse, idet den stærkt stigende efterspørgsel på vand til landbruget og husholdningerne vil kræve enorme energimængder til afsaltning i hele Middelhavsområdet.

3.7. Den sjette udfordring består i at harmonisere de lovgivningsmæssige og forskriftsmæssige rammer og give de lovgivere og embedsmænd, der skal udarbejde disse rammer, den nødvendige vejledning.

3.8. Den syvende udfordring drejer sig om, at EU-landene og de resterende lande i Middelhavsområdet må fastlægge en fælles holdning i internationale fora såsom FN's klimakonference (UNFCC), Johannesburg-koalitionen om vejen til vedvarende energi (Coalition of the Willing) og Den internationale søfartsorganisation (IMO).

3.9. Den sidste og uden tvivl sværeste og vigtigste udfordring bliver at vedtage en acceptabel rækkefølge af de prioriteringer, der er beskrevet i det foregående punkt, og af ovennævnte udfordringer, så man kan opnå en fremadskridende og struktureret gennemførelse af de målsætninger og projekter, som allerede er helt fastlagt.

4. Begrebet energiforsyningssikkerhed og dets betydning

4.1. I sin udtalelse om grønbogen i maj 2001 tilkendegav EØSU blandt andet, at det i denne debat var vigtigt at sondre mellem afhængighedsaspektet og risikoaspektet, på trods af at EU's ydre afhængighed på energiområdet vil stige nærmest ubønhørligt i de kommende år.

4.2. Denne vurdering medtog Kommissionen i sit dokument fra december 2001, der ligeledes indeholdt en sammenfatning af debatbidragene til grønbogen. Dokumentet tilkendegiver på en række punkter en ny opfattelse af energiforsyningssikkerheden, der kan sammenfattes som følger:

- Større ekstern afhængighed bør ikke automatisk medføre større risiko for forsyningssikkerheden.

- Forbedring af forsyningssikkerhed i EU afhænger i stor udstrækning af en hensigtsmæssig anvendelse af energikilder på verdensplan. Dette er i tråd med Kyoto-aftalerne og betyder, at verdenssamfundet må tillægge konkrete foranstaltninger til rationel energianvendelse den højeste prioritet og den største vigtighed, og at rationel energianvendelse bør være en hovedhjørnesten i al økonomisk og social udvikling.

- Dette nødvendige energisamarbejde på verdensplan, som er en konsekvens af ovenstående overvejelser, kan underopdeles i tre områder: Teknologioverførsel, der skal føre til anvendelse af autoktone energikilder - det være sig fossile eller vedvarende - og samtidig styrke den rationelle energianvendelse. Begunstigelse af investeringsstrømme, som giver mulighed for en sådan anvendelse af nye kilder, og som samtidig garanterer, at investeret kapital kommer igen og desuden giver et afkast. Desuden skabelse af forhold, som muliggør transport af energiprodukter på en sådan måde, at både producentlande, forbrugslande og transitlande får ligeligt udbytte.

- Det betyder for Den Europæiske Unions vedkommende, at energisektoren skal opprioriteres som vektor for de eksterne forbindelser, hvilket på verdensplan vil styrke dialogen mellem producenter og forbrugere, ligesom det vil give energisektoren en central rolle i de bilaterale forbindelser med Middelhavslandene og Rusland for blot at nævne to eksempler.

- Ligeledes kan miljøbeskatning være en acceptabel løsning i nogle tilfælde. Energibeskatning, der har til formål at forbedre forsyningssikkerheden, ville kunne få bred opbakning, især hvis den samtidig forbedrer miljøbeskyttelsen.

4.3. En stabil og regelmæssig energiforsyning er af vital betydning for EU, men man må ikke glemme, at energiforsyningen indgår i en overordnet målsætning om fremme af et fælles område med velstand, som kan sikre stabilitet fremover i hele Middelhavsområdet. Det er derfor også nødvendigt at styrke syd-syd-energisamarbejdet på regionalt og subregionalt plan i Middelhavsområdet for at sikre regional stabilitet og fremme en harmonisk udvikling i disse lande.

5. De offentlige myndigheders og det private initiativs rolle

5.1. Det enorme investeringsbehov vil gøre det nødvendigt, at den private sektor påtager sig hovedparten af investeringerne, men de offentlige energiforsyningsselskabers må også bidrage aktivt hertil, især i de sydlige og østlige Middelhavslande.

5.2. Man må dog ikke glemme den vigtige rolle, som de offentlige myndigheder i EU og Middelhavsområdet som helhed bør spille på følgende vigtige områder:

- opbygning af et passende grundlag for en politisk og social dialog for at minimere den såkaldte "landerisiko" og de deraf følgende ekstraomkostninger og stille effektive tjenesteydelser til rådighed for borgerne i landene i den sydlige og østlige del af Middelhavsområdet, som kan give dem sikkerhed fremover;

- deltagelse i finansieringen af forudgående gennemførlighedsundersøgelser af infrastrukturer og konkrete projekter af fælles interesse, dvs. projekter, som er til gavn for både EU og mindst ét tredjeland i Middelhavsområdet;

- under visse betingelser medfinansiering af prioriterede infrastrukturprojekter, som uden en sådan deltagelse ikke ville være tiltrækkende for det private initiativ;

- udformning af lovgivningsmæssige og forskriftsmæssige rammer, som giver mulighed for gennemførelse af fælles energiudnyttelses- og infrastrukturprojekter, herunder transit af energiprodukter gennem tredjelande.

6. Finansiering af Euro-Middelhavsområdets energisektor og dens infrastrukturer

6.1. En lang række undersøgelser har forsøgt at anslå omfanget af nødvendige investeringer til finansiering af infrastrukturen til syd-nord- og syd-syd-forbindelserne. Hvad angår syd-nord-forbindelserne, tilsigtes det at opnå en tredobling af gasforsyningen til Den Europæiske Union, at styrke elforbindelserne og etablere olierørledninger til transport af råolie. I forbindelse med syd-syd-forbindelserne er det hensigten at etablere såkaldte Middelhavsringe for gas og elektricitet (idet Middelhavsringen for elektricitet umiddelbart giver en fælles gevinst, fordi ringen vil støtte administrationen af systemerne og nedsætte forekomsten af forsyningsafbrydelser). Der er dog stadig et problem med Libyens tilslutning til projekterne, som er nødvendig for at "ringen kan sluttes". Der er planer om etablering af et integreret subregionalt elmarked i Maghreb-landene. Disse blev vedtaget på det politiske niveau af Rådet (energi) på mødet i Athen i maj 2003.

6.2. En række undersøgelser fra forskellige organisationer (FEMISE, OME) anslår, at behovet for investeringer til infrastrukturer og udvikling af produktionssektoren ligger på ca. 200 milliarder EUR over de kommende ti år, hvoraf de 110 milliarder EUR skal gå til elsektoren (heraf 70 milliarder EUR til elfremstilling og resten til transport og distribution). Disse tal er generelt baseret på skøn for år 2000, og de endelige beløb kan komme til at ligge noget højere. Samtidig skal det understreges, at kun to lande (Tyrkiet og Algeriet) tegner sig for 50 % af det anslåede investeringsbehov. Det er uklart, hvor stor en andel af investeringerne, der skal gå til energinet af fælles interesse i Middelhavsområdet.

6.3. På den baggrund er der brug for en konstruktiv indsats. Det fremgår af tal fra FEMISE, at de direkte udenlandske investeringer (DUI) i 90'erne i disse lande lå på ca. 15 milliarder EUR pr. år for alle erhvervssektorer, ligeligt fordelt på henholdsvis offentlige investeringer foretaget af multilaterale institutioner og udviklingsprogrammer og private investeringer. Med den nye FEMIP-ordning forventer EIB at øge sin investeringskapacitet i Middelhavsområdet fra 1,4 milliarder til 2 milliarder EUR pr. år. Det er således nødvendigt, at det private initiativ påtager sig den opgave at supplere denne enorme investeringsindsats. Nye tiltag såsom det nylige Averroes-initiativ for risikovillig kapital, hvortil der er afsat 26 millioner EUR, er et forsigtigt skridt i den rigtige retning.

6.4. Et område, som efter EØSU's vurdering ikke er tilstrækkeligt undersøgt, er muligheden for at underlægge store infrastrukturforbindelser, som er delvist finansieret med EU-midler, almindelige konkurrencevilkår. Som situationen er i dag, styres de efter princippet om ejerens førsteret samt "først-til-mølle"-princippet, når det gælder anvendelsen af eventuelt overskydende kapacitet. Der er behov for en juridisk analyse af dette spørgsmål, eftersom der er risiko for konkurrenceforvridning i forbindelse med den private sektors deltagelse i opbygningen af disse store nord-syd-forbindelser.

6.5. Nye tal viser en markant stigning i de private investeringer i energisektoren i Middelhavslandene. Der er påbegyndt store projekter finansieret af den private sektor i Tyrkiet, Algeriet og Ægypten. I de to sidstnævnte lande er der dog især tale om eksport af energiprodukter. Men selvom disse projekter indebærer meget store investeringer, er der tale om enkeltstående projekter uden indbyrdes sammenhæng, og skønt investorerne og de pågældende lande gensidigt drager stor nytte af disse investeringer, indgår projekterne ikke i det kollektive partnerskab.

6.6. Derfor er der behov for nye aktioner med udgangspunkt i følgende retningslinjer:

- fremme af aftaler om gensidig beskyttelse af investeringer baseret på bilaterale aftaler mellem EU og de relevante Middelhavslande;

- detaljeret fastlæggelse af kriterierne for udnyttelse af infrastrukturer, der er delvist finansieret med offentlig støtte;

- forbedring af den nationale lovgivning i Middelhavslandene for at fremme de udenlandske investeringer i energisektoren, hvor det er økonomisk og socialt muligt, både med henblik på at skabe eksport og imødekomme det indenlandske forsyningsbehov i befolkningen og erhvervslivet;

- udvikling - med støtte fra EIB, Verdensbanken, de regionale udviklingsbanker og private banker - af nye finansielle ydelser, der er tilpasset de faktiske forhold i Middelhavsområdet i overensstemmelse med beslutningen på ministerkonferencen i Athen;

- øget offentlig finansiering på nationalt og EU-plan af energiprojekter af fælles interesse med stor social og strategisk værdi, der desuden skal have en tydelig positiv indvirkning på miljøet;

- fremme af industrielt samarbejde i energisektoren via aftaler mellem store virksomheder samt mellem store virksomheder og regeringerne, der omfatter fremstilling og vedligeholdelse af produktionsudstyr og skabelse af en lokal produktionsstruktur.

7. Nord-syd-dimensionen og syd-syd-dimensionen

7.1. Det er klart, at udviklingen af nord-syd-infrastrukturforbindelser er til fordel for tre parter: for de energieksporterende lande, for transitlandene (der modtager afgifter for brugen af deres infrastruktur, ligesom der skabes beskæftigelse og velfærd i opbygningsfasen) og i særdeleshed for Den Europæiske Union.

7.2. Mange af disse forbindelser (naturgas, olie og elektricitet) er imidlertid baseret på eksport udelukkende til EU. Det betyder, at de eksporterende lande ikke alene er afskåret fra at eksportere til andre lande (eksempelvis i det sydlige Middelhavsområde), ligesom de må prioritere denne eksport frem for det indenlandske forbrug, der vokser eksplosivt på grund af den stærke demografiske og økonomiske vækst.

7.3. Det er derfor afgørende, at der samtidig sker en styrkelse af syd-syd-forbindelserne med det tredobbelte formål for øje at forbedre regionens kollektive sikkerhed, øge synergien mellem de lokale økonomier og skabe en fælles fornemmelse af partnerskab mellem disse lande og EU.

7.4. Samtidig kan nogle af disse infrastrukturer udnyttes på to måder i tilfælde, hvor nord-syd-forbindelserne går igennem et tredjeland, ligesom den fysiske og tekniske sikkerhed for energiforsyningen til EU vil forbedres, når der eksisterer forskellige alternative ruter, der kan benyttes i forbigående eller længerevarende krisesituationer. Dette er en alternativ løsning til Kommissionens forslag om at øge de strategiske lagre på Unionens territorium, som har mødt stor modstand.

8. Udformning af bæredygtige energipolitikker

8.1. Som nævnt ovenfor:

- Hvis den nuværende tendens fortsætter, vil energiforbruget i landene i det sydlige Middelhavsområde stige eksponentielt, medmindre der udfoldes en kraftig indsats for at sikre en mere rationel energianvendelse. Denne indsats bør gøres samtidig i hele EU.

- Der er et meget stort investeringsbehov i energisektoren, som kun kan dækkes gennem et kombineret offentligt og privat initiativ, og den private sektor vil kun deltage, hvis den tilbydes sikre forhold og der er udsigt til et afkast af investeringerne.

- Energisektoren har helt klart brug for en lovgivningsmæssig og forskriftsmæssig ramme, som kan bane vejen for bæredygtig økonomisk vækst, skabe indtægter fra energieksport og samtidig fremme en rationel energianvendelse.

8.2. Modellen for energisektorens organisering i EU er et godt eksempel til efterfølgelse, men man må være klar over, at:

- EU's energimodel fra at være præget af statseje og streng offentlig kontrol gennem de seneste årtier har udviklet sig til et åbent marked med reguleret konkurrence;

- situationen er forskellig fra land til land i det sydlige Middelhavsområde, og hvis man som langsigtet målsætning vil overtage EU's model, må der tages højde for en lang række forhold, som ikke nødvendigvis taler for skabelsen af et indre energimarked i Euro-Middelhavsområdet på kort sigt og måske end ikke i teorien;

- der i forbindelse med den stadig større liberalisering af energisektoren må lægges stor vægt på behovet for at sikre, at energisektoren opfylder sin forsyningspligt. Så vidt det er EØSU bekendt, er dette aspekt endnu ikke blevet omtalt i noget officielt dokument om samarbejdet i Euro-Middelhavsområdet. Hvis det ikke tages med i betragtning, vil det føre til stor modstand i befolkningen, og man kan risikere, at hele processen går i stå.

8.3. Selv om EØSU tillægger en forsigtig og gradvis fremgangsmåde samt en social dimension afgørende betydning, er der dog også andre områder, hvor der skal skabes enighed om udformningen af den fremtidige energipolitik i Euro-Middelhavsområdet. Der er tale om følgende:

- behovet for at skabe solidaritet i energisektoren gennem styrkelse af det bilaterale og regionale samarbejde, idet den nationale dimension i en sektor som energisektoren er begrænset;

- udformning af energipolitikker, som frem for alt styrker rationel energianvendelse og så vidt muligt fremmer vedvarende energikilder. Ligeledes skal en sådan energipolitik tage hensyn til sammenhængen mellem vand- og energiproblematikken, som i større eller mindre grad præger alle Middelhavslandene;

- udformning af skattepolitikker med disse mål for øje, idet unødvendige tilskud, herunder også sociale tilskud, der på lang sigt er uholdbare, skal fjernes med det sigte at begrænse forbrugsformer med en ringe værditilvækst i social og kollektiv henseende;

- inddragelse af miljøbeskyttelsesaspektet i alle tiltag på energiområdet, således at der anvendes samme kriterier som i EU på projekter, der prioriteres højt i EU, herunder de transeuropæiske energinet.

9. Harmonisering af de lovgivningsmæssige og forskriftsmæssige rammer

9.1. Som nævnt i ovenstående punkt, skal harmoniseringen ikke opfattes som et mål i sig selv, men som et instrument til at skabe et ægte partnerskab i Euro-Middelhavsområdet, der også omfatter energisektoren.

9.2. På denne baggrund må harmoniseringen af de lovgivningsmæssige og forskriftsmæssige rammer starte med de aspekter, der som beskrevet ovenfor fremmer en bæredygtig energipolitik. Man skal således ikke forsøge her og nu at etablere et energimarked i landene i det sydlige Middelhavsområde, som bygger på EU's model. Først og fremmest må der fastlægges lovrammer, som passer til situationen i det enkelte land og er forenelig med den stærke vækst i energisektoren, der følger med det stigende befolkningstal og de generelt større krav til tilværelsen. Samtidig skal en sådan lovramme give disse lande mulighed for at eksportere overskydende energi til EU.

9.3. Lovrammer, der egner sig for perioder med stærk vækst i energisektoren som dem, der blev anvendt i Europa mellem 1950 og 1990, og som var kendetegnet af geografisk afgrænsede koncessioner under de offentlige myndigheders beskyttelse og kontrol, må nødvendigvis åbnes op for det private initiativ og private investeringer. Erfaringer fra andre dele af verden, såsom Latinamerika mellem 1970 og 1990, viser, at opretholdelsen af den offentlige sektors monopol i energisektoren ikke er en garanti for dækning af en stigende efterspørgsel, men tværtimod kun vil tjene til at tiltrække international kapital, som den pågældende stat garanterer for, hvorved andre sektorer, der ikke giver tilsvarende sikkerhed for et afkast, forbigås.

9.4. Harmoniseringen bør på den anden side sikre, at de funktioner af almen interesse, som energisektoren udøver i de pågældende lande, bevares uændrede på baggrund af EU's erfaringer. Selv en delvis åbning af energimarkedet, uden at forpligtelserne til offentlig tjeneste og ikke mindst forsyningspligten opretholdes, kan medføre social utilfredshed, og allerede efter få år kan modellen vise sig uholdbar.

9.5. Desuden må det tilstræbes at skabe en lovramme til beskyttelse af udenlandske investeringer for at fjerne de politiske risikofaktorer og nedsætte omkostningerne ved opførelsen af nye anlæg og dermed ved energiforsyningen. Dette vil både skabe en merværdi for hele befolkningen, som skal betale mindre for den ønskede energi, og fremme nye økonomiske aktiviteter. I denne forbindelse vil det være både muligt og ønskeligt at fastlægge en harmoniseret ramme for investeringslovgivningen for at forhindre enhver konkurrence, som ikke er rent teknisk og økonomisk baseret.

9.6. Ligeledes kunne der foretages en harmonisering af skattelovgivningen for at fremme eller bremse udnyttelsen af bestemte energikilder og energianvendelser. Der kunne fastlægges en fælles model baseret på harmonisering af skattegrundlag og -systemer. Det vil sige en harmonisering, der bygger på fælles grundlæggende principper og procedurer, men hvor det er op til den enkelte medlemsstat at fastsætte satserne inden for de enkelte kategorier. På denne måde kunne man undgå en på lang sigt uønskelig skattekonkurrence.

9.7. Endelig vil det være nødvendigt at sikre gennemsigtigheden og stabiliteten i de lovgivningsmæssige og forskriftsmæssige rammer. Dette indebærer, at der i MEDA-programmets regi udformes specifikke tiltag for at vejlede de personer, som står for udarbejdelse og senere gennemførelse af lovgivningen. Medlemsstaternes mange rige erfaringer på området vil gøre det muligt for hver enkelt land at vælge den model for læring og erfaringsudveksling, der passer bedst til dets særlige behov. Særlig relevante i den sammenhæng er de uddannelses- og partnerskabstiltag, som EU-institutionerne og de socioøkonomiske aktører og nationale myndigheder har udviklet.

10. Udarbejdelse af en fælles holdning i internationale fora

10.1. På baggrund af de seneste begivenheder på verdensscenen står det stadig mere klart, at EU og landene i det sydlige Middelhavsområde bør samarbejde aktivt for at fremme en multipolar verden præget af vilje til konsensus og respekt for folkeretten.

10.2. Det er en kendsgerning, at energiproblemet har en global dimension, at der for hvert forbrugerland nødvendigvis må være et produktionsland, at der for hvert land, som nedsætter sit energiforbrug, altid vil stå et land klar til at øge forbruget og at der for hvert eksport- eller importland altid vil være et land, hvorigennem energien transporteres til lands eller vands. Det er derfor absolut nødvendigt at tilnærme holdningerne i de forskellige internationale fora.

10.3. Udviklingen af bæredygtige energipolitikker baseret på rationel energianvendelse og fremme af vedvarende energikilder vil bidrage til at forebygge klimaændringer. Etableringen af nye og mere sikre infrastrukturer vil minimere virkningen af andre transportformer, der er langt mere usikre og skadelige for miljøet. Med udviklingen af vedvarende energikilder og en effektiv vandanvendelse kan vi ikke alene skabe lokal velstand, men også forbygge migrationsstrømme.

10.4. På denne måde vil det være muligt:

- i så vid en udstrækning som muligt at inddrage landene i Middelhavsområdet i de mekanismer for ren udvikling, der er indeholdt i Kyoto-protokollen;

- inden for rammerne af IMO at udarbejde fælles holdninger, der går ud på at forbeholde Middelhavsområdet for skibe, som opfylder de nødvendige sikkerhedskrav, og som kontrolleres ens i alle havne i Middelhavet;

- fremme anvendelsen af vedvarende energikilder gennem en passende teknologioverførsel og udvikling af industriaktiviteter på lokalt plan. Initiativer som Marrakech-erklæringen bør føre til, at alle landene i Middelhavsområdet tiltræder Johannesburg-koalitionen om vedvarende energi.

11. Realistiske prioriteter for energipartnerskabet

11.1. Som anført i punkt 2.1 finder EØSU, at seks målsætninger og 24 prioriterede aktiviteter inden for energisektoren er lige lovlig ambitiøst, og det anbefaler på det kraftigste, at der fastlægges en prioriteret rækkefølge. Følgende kriterier foreslås anvendt i den forbindelse:

11.2. Kriterier for fastlæggelse af prioriteter for energipartnerskabet:

- Den foreslåede foranstaltnings autonomi: Kan den foreslåede foranstaltning vedtages isoleret, eller skal der først vedtages en anden foranstaltning eller aktion?

- Bidrag til partnerskabet: Har foranstaltningen fortrinsvis en nord-syd-dimension, eller har den tillige en betydelig indvirkning på syd-syd-dimensionen?

- Ansvar for gennemførelse: Vil det være op til de offentlige myndigheder alene at virkeliggøre og gennemføre foranstaltningen eller aktionen, eller vil det være nødvendigt at inddrage det private initiativ? Har den private sektor i så fald udtrykt klar interesse?

- Omkostningseffektivitet: Hvilke konsekvenser vil den planlagte foranstaltning eller aktion få for befolkningen på kort eller mellemlang sigt? Vil den offentlige sektors udgifter blive kompenseret tilstrækkeligt på det økonomiske og sociale plan, og vil de opnåede resultater være synlige for borgerne?

- Bæredygtighed: Er de planlagte foranstaltninger eller aktioner selvbærende, eller vil de regelmæssigt kræve et finansielt supplement eller yderligere regulerende tiltag? Stemmer foranstaltningerne på det miljømæssige plan overens med bæredygtighedsprincipperne som stadfæstet i Johannesburg?

11.3. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg er naturligvis ikke kompetent til selv at definere prioriteterne, men mener, at man med udgangspunkt i ovennævnte kriterier bør inddele energiministrenes foreslåede 24 prioriteter i forskellige kategorier, så indsatsen ikke spredes for meget og dermed hæmmer realiseringen af dette Euro-Middelhavs-initiativ.

12. Konklusioner

12.1. Euro-Middelhavssamarbejdet i energisektoren er afgørende for såvel forbedringen af den overordnede energiforsyningssikkerhed i hele Middelhavsområdet som sikringen af optimal udnyttelse af energiressourcerne i de sydlige Middelhavslande, således at de i stedet for at udgøre en eksportindtægt bliver en grundpille inden for landenes erhvervsøkonomi.

12.2. Samarbejdet giver tillige en enestående mulighed for at oprette fælles infrastrukturer og projekter mellem de enkelte lande i det sydlige Middelhavsområde, hvilket vil fremme etableringen af et fælles område med velstand, der bygger på en fælles udnyttelse af ressourcer og anvendelse af området til transit af energiprodukter eller oprettelse af indbyrdes forbundne net, der kan bane vej for udviklingen af integrerede subregionale energimarkeder.

12.3. Der er således tydeligt sket store fremskridt inden for Euro-Middelhavssamarbejdet om energi, idet hindringer er blevet indkredset, en række prioriterede indsatsområder vedtaget, og regeringerne er blevet gjort bekendt med de pågældende emner.

12.4. Man skal imidlertid være opmærksom på, at området fortsat kæmper med svære handicap, der er centreret omkring følgende fire aspekter:

- Effektiv harmonisering af lovrammerne og deres administrative gennemførelse under hensyntagen til prioriteterne og de varierende nationale forhold, så der opnås et sandt fælles partnerskab og ikke blot bilaterale ad hoc-aktioner.

- Betydelige udgifter, som især vil kræve involvering af privat kapital og private virksomheder, for hvilke der først skal udstikkes en stabil retlig ramme, som de offentlige myndigheder skal overvåge effektivt.

- Den traditionelt svage regionale samarbejde mellem landene i den sydlige og østlige del af Middelhavsområdet.

- Inddragelse af befolkningen, navnlig langs den sydlige og østlige Middelhavskyst, ved at oplyse om de forskellige projekter og forventede overordnede resultater, så fordelene for samfundet og energiforbrugerne kan synliggøres, og eventuelle forbehold overvindes.

12.5. En effektiv harmonisering af lovrammerne bør koncentreres om aspekter som gensidig beskyttelse af investeringer, harmonisering af energibeskatning under hensyntagen til målet om et bæredygtigt miljø, aftaler om transit af energiprodukter samt godkendelse af begrebet forsyningspligtydelser i energisektoren.

12.6. EØSU finder det imidlertid unødvendigt på kort sigt at stræbe efter at indføre et indre energimarked i de sydlige Middelhavslande, der tager udgangspunkt i den nuværende europæiske model og knytter sig til EU's indre marked. Selv om et sådant indre energimarked kan være målet på lang sigt, mener EØSU, at der på kort sigt er brug for at vedtage individuelle strategier, der er afpasset efter forholdene i det enkelte land og den enkelte region. Strategierne bør gå uden om enhver form for skattemæssig eller administrativ diskrimination, fremme opfyldelsen af målene om en bæredygtig energipolitik og ikke lægge hindringer i vejen for overholdelsen af Euro-Middelhavssamarbejdets principper om energi, særlig hvad angår fri transit, fremme af det private initiativ og forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.

12.7. Når de lovgivningsmæssige strukturer først er gjort gennemsigtige og stabile, vil det være nemmere at opfordre den private sektor til at bidrage til udviklingen af projekter, der tidligere er blevet identificeret som værende af "fælles interesse for Euro-Middelhavssamarbejdet", og som vil give syd-syd-samarbejdet klart bedre vilkår. Det vil dog først kræve, at de offentlige myndigheder og institutioner finansierer de detaljerede studier, der er nødvendige for at kunne foretage en økonomisk og social evaluering af disse almennyttige projekter, og at de afgør, hvilke der er lidet rentable eller stærkt risikobetonede og derfor kan komme i betragtning til støtte fra den offentlige sektor i form af tilskud eller lån. Endelig bør andre multilaterale instanser som Verdensbanken og de regionale udviklingsbanker inddrages, hvor det er muligt. Kommissionen er i den forbindelse ved at forberede en yderligere revision af projekterne vedrørende det transeuropæiske energinet, som forventes at omfatte en række initiativer til oprettelse af syd-syd-samarbejdsnet.

12.8. Der bør straks gøres en betydelig indsats for at gøre befolkningen i de sydlige og østlige Middelhavslande opmærksomme på behovet for at udforme en energipolitik, der lægger vægt på effektiv udnyttelse af energi og vand, og som sætter skub i anvendelsen af vedvarende energikilder. Befolkningen bør forsikres om, at energi fortsat vil blive betragtet som en samfundsvigtig tjeneste og bevarer sin status som forsyningspligtydelse. Det er først, når dette mål er nået, at det vil være muligt at informere om, at et lands energioverskud kan udnyttes uden for landets grænser, og at Euro-Middelhavssamarbejdet inden for energisektoren såvel som inden for udvikling af infrastrukturer, produktion og distribution i den sammenhæng er det mest velegnede instrument til at sikre en optimal udnyttelse af disse muligheder.

12.9. Til at begynde med kan Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg gennem sin kontakt med civilsamfundet i disse lande udgøre et effektivt instrument til at kanalisere denne proces, som senere på lokalt niveau vil skulle omfatte økonomiske og sociale aktører og det øvrige civilsamfund. Udvalget slår derfor til lyd for oprettelsen af et specifikt program inden for rammerne af Euromed, som skal formidle disse idéer og projekter til de nationale og lokale offentlige myndigheder og til de forskellige medier og således styrke de forskellige uddannelses- og twinning-projekter.

Bruxelles, den 29. oktober 2003.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Efter bemyndigelse fra konferencen i Barcelona koordinerer EØSU initiativerne fra de nationale økonomiske og sociale råd i Middelhavsområdet vedrørende EU's globale euro-middelhavsstrategi.