EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 2.3.2016 COM(2016) 107 final 2016/0060(CNS) Forslag til RÅDETS FORORDNING om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber



BEGRUNDELSE 1.Baggrund for forslaget 1.1.Generel baggrund Som anført i artikel 67, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, at Unionen udgør et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor de grundlæggende rettigheder og medlemsstaternes forskellige retssystemer og retstraditioner respekteres. Det foreskrives i samme artikels stk. 4, at Unionen letter adgangen til domstolene, navnlig på grundlag af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser og udenretslige afgørelser om civilretlige spørgsmål. I artikel 81 i samme traktat henvises der udtrykkeligt til foranstaltninger, der skal sikre "gensidig anerkendelse mellem medlemsstaterne af retsafgørelser og udenretslige afgørelser samt fuldbyrdelse heraf" og "forenelighed mellem medlemsstaternes regler om lovvalg og om retternes kompetence". Der er allerede vedtaget mange retsakter på dette grundlag, bl.a. forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000. Deres anvendelsesområde omfatter imidlertid ikke de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Det fremgik allerede af programmet med foranstaltninger til gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, som Rådet vedtog den 30. november 2000, at der skal udarbejdes en retsakt om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser om "formuefællesskabet mellem ægtefæller og om de formueretlige konsekvenser af opløsningen af papirløse forhold". I Haagprogrammet, som Det Europæiske Råd vedtog den 4. og 5. november 2004, og som tillægger gennemførelsen af programmet for gensidig anerkendelse fra 2000 højeste prioritet, opfordres Kommissionen til at fremlægge en grønbog om "lovvalgsregler vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller, herunder spørgsmålet om kompetence og gensidig anerkendelse", og det understreges, at der bør vedtages en retsakt på dette område senest i 2011. I Stockholmprogrammet, som Det Europæiske Råd vedtog den 11. december 2009, nævnes det ligeledes, at gensidig anerkendelse bør udvides til at omfatte sager om formueforhold mellem ægtefæller og de formueretlige virkninger af pars separation. I "Rapport om unionsborgerskab 2010: Afskaffelse af hindringerne for unionsborgernes rettigheder", der blev vedtaget den 27. oktober 2010, anførte Kommissionen, at der hersker uvished om internationale pars formueforhold, og at dette er en af de væsentligste hindringer, unionsborgere fortsat støder på i deres dagligdag, når de udøver de rettigheder, som de er tillagt i EU uden for de nationale grænser. For at råde bod på denne situation meddelte Kommissionen derfor, at den i 2011 ville fremlægge forslag til en retsakt, der giver internationale par (ægtepar eller registrerede partnere) bedre overblik over, hvilke retter der er kompetente, og hvilken lovgivning der finder anvendelse på deres formueforhold. Den 16. marts 2011 vedtog Kommissionen et forslag til Rådets forordning om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og et forslag til Rådets forordning om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige retsvirkninger af registrerede partnerskaber. Retsgrundlaget for forslagene til Rådets forordning var artikel 81, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Forslagene vedrørte civilretligt samarbejde med "familieretlige aspekter". På dette retsgrundlag vedtages foranstaltninger af Rådet med enstemmighed efter høring af Europa-Parlamentet. Europa-Parlamentet afgav udtalelse den 10. september 2013. Kommissionens forslag blev drøftet i Rådets Gruppe vedrørende Civilretlige Spørgsmål (formueforhold mellem ægtefæller og de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber) indtil udgangen af 2014. I december 2014 besluttede Rådet at give betænkningstid til de medlemsstater, som fortsat havde vanskeligheder; denne periode bør dog ikke vare længere end et år. Rådet konkluderede på sit møde den 3. december 2015, at der ikke kunne opnås enstemmighed med hensyn til vedtagelsen af forslagene til forordningerne om formueforholdet mellem ægtefæller og de formueretlige retsvirkninger af registrerede partnerskaber, og derfor kunne de med samarbejdet tilstræbte mål ikke nås inden for en rimelig frist af Unionen som helhed. Rådet noterede sig også en række medlemsstaters positive tilkendegivelser om at overveje indførelsen af et forstærket samarbejde på det område, der er omfattet af forslagene. Fra december 2015 til februar 2016 rettede 17 medlemsstater formelle anmodninger til Kommissionen, hvori de anførte, at de ønskede at indføre et forstærket indbyrdes samarbejde vedrørende formueforholdet mellem internationale par, især om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, og hvori de anmodede Kommissionen om at forelægge Rådet et forslag herom. Forslaget til Rådets afgørelse om bemyndigelse til at indføre et forstærket samarbejde for så vidt angår kompetence, lovvalg og anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem internationale par, som omfatter både formueforholdet mellem ægtefæller og de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, nærværende forslag til Rådets forordning om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber og det parallelle forslag til Rådets forordning om formueforholdet mellem ægtefæller, som begge gennemfører det forstærkede samarbejde, og som Kommissionen vedtog samtidigt, er Kommissionens svar på anmodningen fra de 17 medlemsstater (i det følgende benævnt "de deltagende medlemsstater"). Forslaget til Rådets afgørelse indeholder en nærmere vurdering af de juridiske betingelser for og nytten af at indføre et forstærket samarbejde vedrørende kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem internationale par, som både omfatter sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. 1.2.Begrundelse og formål I et område uden indre grænser flytter flere og flere mennesker, hvilket medfører en betydelig stigning i antallet af parforhold – uanset form – mellem forskellige medlemsstaters statsborgere, som bor i en anden medlemsstat end deres egen og erhverver formuegoder i mere end én medlemsstat. En undersøgelse foretaget af Consortium ASSER-UCL i 2003 viste, at internationale par er et udbredt fænomen i EU, og at der opstår praktiske og juridiske vanskeligheder både i forbindelse med den daglige forvaltning af deres formuegoder og i forbindelse med en bodeling som følge af ægteskabets eller partnerskabets opløsning eller en af parternes død. Selv om den almindeligste form for parforhold er ægteskabet, er nye samlivsformer udbredte, herunder registreret partnerskab, som to personer, der lever i et stabilt forhold, kan indgå ved formel registrering ved en offentlig myndighed. De vanskeligheder, der opstår for par, der har registreret deres partnerskab, skyldes ofte, at der er stor forskel på medlemsstaternes regler om de formueretlige virkninger af sådanne samlivsformer både med hensyn til materiel ret og international privatret. På grund af de særlige karakteristika ved henholdsvis registreret partnerskab og ægteskab og de forskellige retlige konsekvenser af disse samlivsformer fremlægger Kommissionen to forskellige forslag til forordning: en forordning om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, og en anden forordning om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller. Disse to forslag er foranstaltninger til gennemførelse af et forstærket samarbejde vedrørende kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem internationale par, som både omfatter sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Dette forslag har til formål at indføre en klar retlig ramme i Den Europæiske Union, der giver regler for kompetence og lovvalg for formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, og at fremme udveksling af afgørelser og dokumenter mellem medlemsstaterne inden for dette område. 2.Resultat af høringer af interesserede parter og konsekvensanalyser Forud for udarbejdelsen af Kommissionens forslag fra 2011 blev der foretaget en omfattende høring af medlemsstaterne, de øvrige institutioner og offentligheden. Efter undersøgelsen fra 2003 offentliggjorde Kommissionen den 17. juli 2006 en grønbog om lovkonfliktregler i sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller, herunder spørgsmålet om retlig kompetence og gensidig anerkendelse, der gav anledning til en bred høring på dette område. Kommissionen nedsatte en ekspertgruppe, "PRM/III", til at udarbejde forslaget. Gruppen bestod af repræsentanter for de forskellige berørte erhverv, der repræsenterede de forskellige europæiske retlige traditioner, og holdt møde fem gange i perioden 2008-2010. Den 28. september 2009 organiserede Kommissionen ligeledes en offentlig høring med omkring 100 deltagere. Under debatterne blev det bekræftet, at der på dette område var behov for en EU-retsakt, der bl.a. skulle dække kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser. Den 23. marts 2010 blev der ligeledes afholdt et møde med nationale eksperter for at drøfte de overordnede linjer i det forslag, der var under udarbejdelse. Endelig foretog Kommissionen en fælles konsekvensanalyse for forslagene til forordning om henholdsvis de formueretlige retsvirkninger af registrerede partnerskaber og formueforholdet mellem ægtefæller. De to nye forslag om formueforholdet mellem ægtefæller og de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber indeholder løsninger svarende til dem, der er beskrevet i forslagene fra 2011 under hensyntagen til drøftelserne i Rådet og Europa-Parlamentet frem til udgangen af 2015.

3.Juridiske aspekter af forslaget 3.1.Retsgrundlag Retsgrundlaget for dette forslag er artikel 81, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, der tillægger Rådet kompetence til at vedtage foranstaltninger vedrørende familieret med grænseoverskridende virkninger med enstemmighed efter høring af Europa-Parlamentet. Som det er tilfældet for formueforholdet mellem ægtefæller, er det indgåede registrerede partnerskab grundlaget for de formueretlige forbindelser mellem de registrerede partnere på den ene side og mellem partnerne og tredjemand på den anden side. Formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber opstår med registreringen af partnerskabet – ligesom formueforholdet mellem ægtefæller opstår med indgåelsen af ægteskabet – og ophører med dettes opløsning. Når partnerskabet registreres ved en offentlig myndighed, etablerer partnerne stabile og retligt anerkendte relationer imellem sig. De fleste medlemsstater, der i deres lovgivning har regler for partnerskaber, sidestiller i det omfang det er muligt partnerskab med ægteskab. Formålet med dette forslag er at opstille fuldstændige internationale privatretlige regler for de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Forslaget omhandler således retternes kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Reglerne i forslaget gælder udelukkende i situationer med grænseoverskridende virkninger. Kravet om grænseoverskridende virkninger i artikel 81, stk. 3, er følgelig opfyldt. Dette forslag vedrører kun de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab og definerer ikke registrerede partnerskaber som institution, og der stilles heller ikke krav om anerkendelse af et registreret partnerskab i en anden medlemsstat. 3.2.Nærhedsprincippet Forslagets mål kan kun opfyldes ved vedtagelse af fælles regler om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, idet reglerne bør være identiske i alle deltagende medlemsstater for at skabe retssikkerhed og forudsigelighed for borgerne. Dette mål vil ikke kunne opfyldes, hvis medlemsstaterne handler hver for sig. Der findes ingen gældende internationale konventioner på området, bortset fra konventionen om anerkendelse af registrerede partnerskaber af 5. september 2007, der er udarbejdet af Den Internationale Kommission for Civilstand (ICCS). Denne konvention vedrører imidlertid kun anerkendelse af partnerskaber og er ikke trådt i kraft; den kan således ikke forventes at bringe de nødvendige løsninger på de mange problemer, der behandles i dette forslag, og som fremgår af både konsekvensanalysen og den offentlige høring. De mange forskelligartede problemer, EU's borgere støder på, betyder, at målene kun kan nås på EU-plan. 3.3.Proportionalitetsprincippet Forslaget er strengt begrænset til, hvad der er nødvendigt for at nå de tilsigtede mål, og er derfor i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Forslaget harmoniserer ikke medlemsstaternes regler for formueforholdet i registrerede partnerskaber, og det påvirker heller ikke medlemsstaternes regler for betaling af eventuelle afgifter ved opløsning af formueforholdet mellem registrerede partnere. Forslaget lægger ikke yderligere økonomiske eller administrative byrder på borgerne og kun en meget begrænset ekstra byrde på de berørte nationale myndigheder. 3.4.Indvirkning på de grundlæggende rettigheder I overensstemmelse med strategien for Den Europæiske Unions effektive gennemførelse af chartret om grundlæggende rettigheder har Kommissionen sikret sig, at forslaget overholder de rettigheder, der er fastsat i chartret. Forslaget krænker ikke retten til respekt for privatliv og familieliv eller retten til at indgå ægteskab og retten til at stifte familie i overensstemmelse med de nationale love, jf. artikel 7 og 9 i chartret. Ejendomsretten som omhandlet i chartrets artikel 17 styrkes. Forudsigelighed med hensyn til, hvilken lov der finder anvendelse på alle parrets formuegoder, vil give partnerne mulighed for i højere grad at udøve deres ejendomsret. Kommissionen har også kontrolleret, at forslaget er i overensstemmelse med charterets artikel 9 om retten til at stifte familie i overensstemmelse med nationale love og chartrets artikel 21, som forbyder enhver form for forskelsbehandling. Endelig vil de foreslåede bestemmelser give borgerne bedre adgang til domstolsprøvelse i EU, navnlig par, der har indgået et registreret partnerskab. Forslaget fremmer gennemførelsen af artikel 47 i chartret, der sikrer adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol. Da der i forslagene opstilles objektive kriterier for at afgøre, hvilken ret der er kompetent, vil parallelle procedurer og forhastede sagsanlæg kunne undgås. 3.5.Valg af retsakt Behovet for retssikkerhed og retlig forudsigelighed betyder, at reglerne skal være ensartede, hvorfor forslaget må tage form af en forordning. De foreslåede regler om retternes kompetence, lovvalg og udveksling af retsafgørelser er detaljerede og præcise og kræver ikke gennemførelse i national ret. Målene om retssikkerhed og forudsigelighed vil ikke kunne opfyldes, hvis medlemsstaterne har et spillerum for gennemførelsen af reglerne. 4.Virkninger for budgettet, forenkling og sammenhæng med Unionens øvrige politikker 4.1.Virkninger for budgettet Forslaget får ingen konsekvenser for EU's budget.

4.2.Forenkling En harmonisering af reglerne om retternes kompetence vil i betydelig grad forenkle procedurerne, da det bliver muligt på grundlag af fælles regler at bestemme, hvilken ret der er kompetent til at behandle en sag om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Hvis de retter, som i medfør af gældende EU-lovgivning behandler opløsningen af partnerskabet eller en arvesag som følge af en af partnernes død, får udvidet deres kompetence til at omfatte den dertil knyttede retlige behandling af de formueretlige virkninger af partnerskabet, vil den samme ret kunne behandle alle aspekter af borgerens sag. Harmoniseringen af lovvalgsregler vil i væsentlig grad forenkle procedurerne ved at fastlægge den relevante lovgivning ud fra ét fælles sæt regler, som træder i stedet for de forskellige nationale lovvalgsregler i medlemsstaterne. Endelig vil de foreslåede regler om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser fremme borgernes bevægelser mellem forskellige medlemsstater. 4.3.Sammenhæng med Unionens politik på andre områder Dette forslag er et led i Kommissionens bestræbelser på at fjerne de hindringer, unionsborgerne støder på i dagligdagen, når de udøver de rettigheder, de er tillagt af EU, jf. ovennævnte rapport om unionsborgerskab 2010. 5.Bemærkninger til artiklerne 5.1.Kapitel I: Anvendelsesområde og definitioner Artikel 1 Selve begrebet "de formueretlige virkninger" af registrerede partnerskaber skal fortolkes selvstændigt og omfatter både aspekter vedrørende den daglige forvaltning af partnernes formuegoder og aspekter vedrørende bodelingen ved skilsmisse eller skiftet ved en af partnernes død. Da der er tale om at afgrænse de områder, der vil blive omfattet af retsakten, har man valgt at opstille en udtømmende liste over de områder, der er udelukket fra forordningens anvendelsesområde. De områder, der allerede er behandlet af gældende EU-forordninger, som f.eks. underholdsbidrag, især mellem partnere, og arveretlige spørgsmål, vil således være udelukket fra denne forordnings anvendelsesområde. Forordningen berører ikke eksistensen eller gyldigheden af et registreret partnerskab efter national lovgivning eller en medlemsstats anerkendelse af et partnerskab, der er registreret i en anden medlemsstat. Den berører ikke social sikring eller pensionsrettigheder i tilfælde af opløsning eller omstødelse af det registrerede partnerskab. Forordningen vedrører ikke de tinglige rettigheder vedrørende et formuegode, klassificeringen af sådanne formuegoder og rettigheder eller fastsættelsen af ejerens særlige rettigheder som følge deraf. Kravene til registrering i ejendomsregistret og virkningerne af en registrering eller manglende registrering i dette register, er også udelukket fra forordningens anvendelsesområde. Artikel 3 For at sikre sammenhæng i den EU-retlige regulering og lette forståelsen og ensartet anvendelse er nogle af definitionerne af begreber i denne forordning de samme som i andre gældende EU-retsakter. De formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, som denne forordning udelukkende vedrører, defineres specifikt og begrænses til de formueretlige forbindelser mellem partnerne indbyrdes og over for tredjemand som følge af den formelle tilknytning, det registrerede partnerskab skaber. Den foreslåede definition af begrebet "ret" omfatter de myndigheder og juridiske professioner (f.eks. notarer), der udøver deres retslige funktioner eller handler efter bemyndigelse fra en ret, således at de afgørelser, der træffes af disse myndigheder, sidestilles med retsafgørelser, hvad angår anerkendelse og fuldbyrdelse i en anden medlemsstat. 5.2.Kapitel II: Kompetence Retssager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber vedrører ofte bodelingen eller -skiftet ved forholdets ophør, enten som følge af en af partnernes død, deres skilsmisse eller det registrerede partnerskabets opløsning eller omstødelse.

Formålet med denne forordning er bl.a. at gøre det muligt for borgerne at få de forskellige relaterede procedurer behandlet af retterne i en og samme medlemsstat. Derfor tilstræbes det med forordningen at sikre sammenhæng mellem reglerne for fastsættelse af kompetence for de retter, der skal påkende formueforholdet i registrerede partnerskaber, og de gældende regler i andre EU-retsakter, og den sikrer særlig en koncentration af kompetencen med hensyn til formueforholdet i den medlemsstat, hvis retter behandler boet efter en partner eller opløsningen eller omstødelsen af det registrerede partnerskab. Artikel 4 For at sikre, at den kompetente ret i tilfælde af en af partnernes død både kan foretage bobehandlingen efter den afdøde partner og skiftet af det til det registrerede partnerskab hørende fællesbo, fastlægges det ved denne artikel, at den ret, som er kompetent med hensyn til de arveretlige aspekter efter reglerne i forordning (EU) nr. 650/2012, også skal have kompetence til at behandle skiftet af det til det registrerede partnerskab hørende bo i forbindelse med arvesagen. Artikel 5 På samme måde skal den ret i en medlemsstat, der behandler opløsningen eller omstødelsen af et registreret partnerskab, også træffe afgørelse om den deraf følgende deling af de til det registrerede partnerskabet hørende formuegoder, såfremt partnerne aftaler dette. Artikel 6 og 7 I artikel 6 fastsættes også kompetenceregler, som skal anvendes, når spørgsmålet om formueforholdet i det registrerede partnerskab ikke er forbundet med sager om arv, opløsning eller omstødelse af det registrerede partnerskab (f.eks. når partnerne ønsker at ændre formueforholdet i deres registrerede partnerskab). Det bestemmes ved hjælp af en liste over prioriterede tilknytningsfaktorer, hvilken medlemsstats retter der har kompetence til at behandle sager om de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. De foreslåede kriterier er bl.a. partnernes sædvanlige opholdssted, partnernes sidste fælles sædvanlige opholdssted, hvis en af partnerne fortsat opholder sig der, og sagsøgtes sædvanlige opholdssted. Der er tale om meget brede tilknytningskriterier, som ofte er sammenfaldende med beliggenheden af partnernes formuegoder. Et andet kriterium er partnernes fælles statsborgerskab, og det sidste kriterium er den medlemsstat, hvor det registrerede partnerskab er indgået. I sådanne tilfælde er der med henblik på at skabe større forudsigelighed og frihed til at vælge for partnerne ved artikel 7 også givet mulighed for, at partnerne kan aftale, at de retter, der skal behandle spørgsmål om deres formueforhold, skal være retter i den medlemsstat, hvis lov finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, eller retterne i den medlemsstat, hvor det registrerede partnerskab blev indgået. Artikel 9 Den kompetente ret i en medlemsstat vil dog undtagelsesvist kunne erklære sig inkompetent, hvis den nationale lovgivning ikke giver mulighed for registreret partnerskab. For at sikre partnernes adgang til retlig prøvelse i sådanne tilfælde, kan partnerne aftale, at retterne i den medlemsstat, hvis lovgivning finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, eller hvor det registrerede partnerskab blev indgået, skal træffe afgørelse i sagen. I andre tilfælde fastlægges det ved hjælp af kriterierne i artikel 5, hvilken medlemsstats retter der skal træffe afgørelse i sagen. Under alle omstændigheder vil den kompetente ret i en medlemsstat ikke kunne erklære sig inkompetent, når partnerne har fået opløst eller omstødt deres registrerede partnerskab, og denne opløsning eller omstødelse vil kunne anerkendes ved medlemsstatens domstole. Artikel 10 Hvis ingen medlemsstater har kompetence i medfør af de forudgående artiklers bestemmelser, sikrer denne artikel adgang til domstolsprøvelse for partnere og berørte tredjemænd ved retterne i den medlemsstat, hvor en eller begge partnere besidder fast ejendom. I disse tilfælde træffer retterne kun afgørelse med hensyn til den faste ejendom, der er beliggende i medlemsstaten. 5.3.Kapitel III: Lovvalg Artikel 20 Den lov, der finder anvendelse med hensyn til de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, kan være loven i en medlemsstat eller i et tredjeland. Artikel 21 Ifølge forordningen indføres der et enhedssystem: alle partnernes formuegoder, uanset deres art (løsøre eller fast ejendom), eller hvor de befinder sig, bliver således omfattet af samme lovgivning, nemlig den lovgivning, der gælder for formueforholdet i det registrerede partnerskab. Fast ejendom spiller en særlig rolle i relation til pars formue, og en af de mulige løsninger er at lade sådanne goder være underkastet loven i den stat, hvor de er beliggende (lex rei sitae), hvilket indebærer en vis "opsplitning" af de regler, der finder anvendelse på formueforholdet i det registrerede partnerskab. Denne løsning giver imidlertid anledning til vanskeligheder, navnlig i forbindelse med bodelingen, idet den medfører et uønsket brud på "enhedssystemet" for formuegoderne (samtidig med at passiverne behandles inden for rammerne af enhedssystemet) og anvendelse af forskellige love på de forskellige formuegoder, der indgår i formueforholdet i det registrerede partnerskab. I forordningen foreskrives det derfor, at den lov, der finder anvendelse på formuegoderne i det registrerede partnerskab, uanset om partnerne har foretaget et lovvalg, eller loven i mangel af lovvalg følger af andre bestemmelser, finder anvendelse på alle partnernes formuegoder, både løsøre og fast ejendom, uanset beliggenhed.

Artikel 22 I forbindelse med høringerne viste der sig en bred enighed om at give ægtefællerne en vis frihed til at bestemme, hvilken lov der skal finde anvendelse på formueforholdet mellem ægtefæller, således at det gøres lettere for ægtefællerne af forvalte deres aktiver. Registrerede partnere bør ligeledes have muligheden for at vælge, hvilken lov der skal anvendes på de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab. Der bør være klare regler for dette lovvalg for at undgå, at der vælges en lov, der har ringe forbindelse til parrets reelle eller tidligere situation: Den valgte lov skal derfor være loven i det land, hvor partnerne eller de kommende partnere eller én af disse har sædvanligt opholdssted eller statsborgerskab, eller det land, hvor det registrerede partnerskab blev indgået. Ud over partnernes mulighed for at foretage lovvalg, når ved indgåelse af det registrerede partnerskab, giver denne bestemmelse også mulighed for at foretage dette valg efterfølgende. På samme måde kan de partnere, der har foretaget et lovvalg i forbindelse med oprettelsen af deres registrerede partnerskab, efterfølgende beslutte at ændre dette. Hvis partnere beslutter at ændre valget af den lov, der skal finde anvendelse på deres formueforhold, kan de kun vælge en af de love, som de kunne have valgt, da det registrerede partnerskab blev oprettet. Det er kun muligt at ændre ægtefællernes frivillige lovvalg. Bestemmelserne i forordningen foreskriver ingen automatisk ændring af lovvalget, medmindre partnerne fremsætter en udtrykkelig anmodning herom, eller de er blevet oplyst derom, for at undgå retsusikkerhed. For at undgå at en ændring af lovvalget for formueholdet i det registrerede partnerskab får uønskede konsekvenser for partnerne, må en sådan ændring kun have konsekvenser for fremtiden, medmindre partnerne beslutter, at ændringen skal have tilbagevirkende kraft. Det er sikret, at tredjemands interesser i forbindelse med en eventuel ændring af, hvilken lov der skal anvendes på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, ikke berøres: forordningen fastsætter, at ændringer med tilbagevirkende kraft af valget af den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, ikke må skade tredjemands rettigheder. Artikel 23-25 Disse bestemmelser indeholder regler om formkrav, som partnerne skal opfylde i forbindelse med deres lovvalg og ved indgåelse af en aftale om det formueforhold, der skal gælde i partnerskabet. Artikel 26 Hvis partnerne ikke vælger, hvilken lov der skal anvendes på formueforholdet i deres registrerede partnerskab, er det vigtigt at have fælles regler i de deltagende medlemsstater for at fastlægge, hvilken lov der i så fald finder anvendelse. Den anvendelige lov er således loven i det land, hvor det registrerede partnerskab er oprettet. Den ene partner kan imidlertid undtagelsesvist anmode en ret om, at den lov, der skal finde anvendelse, bør være loven i den stat, hvor ægtefællerne havde deres sidste fælles faste opholdssted. Artikel 27 og 28 I forordningen angives nogle af de spørgsmål, som er reguleret af den lov, der finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. Disse spørgsmål omfatter bodelingen og de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab for forholdet mellem en partner og tredjemand. Med henblik på beskyttelse af tredjemands rettigheder fastsættes det i dog forordningen, at en partner ikke kan påberåbe sig den lov, der finder anvendelse, over for tredjemand i en tvist, medmindre tredjemand havde eller burde have haft kendskab til, at denne lov finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. I forordningen præciseres, i hvilke tilfælde tredjemand anses for at have eller for at burde have haft kendskab til, hvilken lov der finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. Artikel 29 For at hensyn til de nationale regler for beskyttelse af familiens bolig, giver denne bestemmelse mulighed for i en medlemsstat at udelukke anvendelse af en udenlandsk lov til fordel for egen lov. For således at sikre beskyttelse af familiens bolig kan en medlemsstat, på hvis område boligen er beliggende, anvende sine egne regler for beskyttelse af familiens bolig. Denne medlemsstat kan undtagelsesvis "foretrække" at anvende sin egen lov på enhver person, der er bosiddende på dens område, frem for bestemmelserne i den lov, der normalt ville finde anvendelse, eller den lov, der regulerer en aftale om formueforholdet i et partnerskab, som er indgået i en anden medlemsstat. 5.4.Kapitel IV: Anerkendelse, eksigibilitet og fuldbyrdelse Forslaget foreskriver fri udveksling af retsafgørelser, officielt bekræftede dokumenter og retsforlig vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Det sikrer således en gensidig anerkendelse baseret på gensidig tillid, der følger af medlemsstaternes integration inden for rammerne af Unionen. Denne frie udveksling tager konkret form af en ensartet procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser, officielt bekræftede dokumenter og retsforlig fra en anden medlemsstat. Denne procedure erstatter de nationale procedurer, der på nuværende tidspunkt gælder i de forskellige medlemsstater. Grundene til ikke-anerkendelse eller afvisning af fuldbyrdelse harmoniseres ligeledes på EU-niveau og er begrænset til det nødvendige minimum. De erstatter de forskellige og ofte omfattende grunde, der eksisterer på nationalt niveau. Retsafgørelser De foreslåede regler om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser er tilpasset reglerne i forordning (EU) nr. 650/2012 om arv. De henviser derfor til eksekvaturproceduren i nævnte forordning. Det betyder, at en afgørelse truffet i en medlemsstat uden nogen særlig procedure anerkendes i en anden medlemsstat, og at sagsøger for at få fuldbyrdet en afgørelse i en anden medlemsstat vil skulle følge en harmoniseret procedure i fuldbyrdelsesstaten for at få afgørelsen erklæret eksigibel. Proceduren er unilateral og begrænser sig i første omgang til en kontrol af dokumenter. Først på et senere tidspunkt, såfremt sagsøgte gør indsigelse, vil dommeren tage andre mulige grunde til afvisning i betragtning. Disse grunde giver en tilstrækkelig beskyttelse af sagsøgtes rettigheder. Disse regler er et betydeligt fremskridt i forhold til den nuværende situation. Anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser er nemlig i dag reguleret af medlemsstaternes nationale ret eller bilaterale aftaler mellem visse medlemsstater. De procedurer, der følges, varierer, afhængig af hvilke medlemsstater der er involveret, og det samme gælder de dokumenter, der er nødvendige for at få en retsafgørelse erklæret for eksigibel, og grundene til at afvise udenlandske retsafgørelser.

Som forklaret ovenfor er denne forordning den første foranstaltning vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, og den vedrører familieretten (se punkt 3.1). I betragtning af den særlige kontekst er den frie udveksling af retsafgørelser omfattet af eksekvaturproceduren. Afskaffelsen af de mellemliggende procedurer (eksekvatur) kunne i lighed med andre områder overvejes på et senere tidspunkt efter en evaluering af anvendelsen af reglerne i denne forordning og en udvikling af det retlige samarbejde vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. De dokumenter, der udfærdiges af myndigheder, som udøver deres funktion efter bemyndigelse i overensstemmelse med definitionen i artikel 2 i denne forordning, vil blive sidestillet med retsafgørelser og er således omfattet af bestemmelserne om anerkendelse og fuldbyrdelse i dette kapitel. Officielt bekræftede dokumenter Hvad angår formueforholdet i registrerede partnerskaber, spiller officielt bekræftede dokumenter en stor rolle i praksis, og for at sikre overensstemmelse mellem denne forordning og de øvrige EU-retsforskrifter på dette område bør denne forordning sikre deres anerkendelse og dermed den frie udveksling heraf. Anerkendelse af officielt bekræftede dokumenter betyder, at de har samme bevisværdi, hvad angår indholdet i dokumentet og de faktiske forhold, der er beskrevet deri, og at der er samme formodning om dets gyldighed og om, at det kan tjenes som grundlag for fuldbyrdelse som i oprindelseslandet. 2016/0060 (CNS) Forslag til RÅDETS FORORDNING om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 81, stk. 3, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale udvalg, efter en særlig lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Den Europæiske Union har sat sig som mål at bevare og udbygge EU som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor der er fri bevægelighed for personer. Med henblik på gradvis at indføre et sådant område skal Unionen vedtage foranstaltninger vedrørende samarbejde om civilretlige spørgsmål med grænseoverskridende virkninger, navnlig når de er nødvendige for det indre markeds funktion. (2)I henhold til artikel 81, stk. 2, litra c), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde kan sådanne foranstaltninger omfatte foranstaltninger, der skal sikre forenelighed mellem medlemsstaternes regler om lovvalg og om retternes kompetence. (3)På mødet i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 tilsluttede Det Europæiske Råd sig princippet om gensidig anerkendelse af domme og andre retsafgørelser som hjørnestenen i det civilretlige samarbejde og anmodede Rådet og Kommissionen om at vedtage et program med foranstaltninger, der gennemfører dette princip.

(4)Kommissionens og Rådets fælles program med foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område blev vedtaget den 30. november 2000. I dette program anføres det, at foranstaltninger vedrørende en harmonisering af lovvalgsreglerne kan bidrage til at lette den gensidige anerkendelse af retsafgørelser, og omfatter udarbejdelse af et instrument vedrørende formueforhold mellem ægtefæller og de formueretlige virkninger af ugifte pars separation. (5)Det Europæiske Råd vedtog på sit møde i Bruxelles den 4.-5. november 2004 et nyt program med titlen "Haagprogrammet: styrkelse af frihed, sikkerhed og retfærdighed i Den Europæiske Union" . I dette program opfordrede Rådet Kommissionen til at fremlægge en grønbog om lovvalgsregler vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller, herunder spørgsmålet om retlig kompetence og gensidig anerkendelse. Det understreges endvidere i programmet, at der bør vedtages et instrument på dette område. (6)Kommissionen vedtog den 17. juli 2006 en grønbog om lovvalgsregler vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller, herunder spørgsmålet om retlig kompetence og gensidig anerkendelse . Grønbogen gav anledning til en bred høring om alle aspekter af de vanskeligheder, som par i Europa støder på i forbindelse med delingen af deres fællesbo, og om de retsmidler, der er til rådighed. Grønbogen behandlede ligeledes alle de spørgsmål vedrørende international privatret, som par, der lever i andre former for parforhold end ægteskab, bl.a. par, der har indgået et registreret partnerskab, kommer ud for, og de specifikke problemer, de støder på. (7)Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 i Bruxelles et nyt flerårigt program med titlen "Stockholmprogrammet – et åbent og sikkert Europa i borgernes tjeneste og til deres beskyttelse" . I dette program fandt Det Europæiske Råd, at den gensidige anerkendelse bør udvides til områder, der endnu ikke er omfattet, men som er væsentlige for dagliglivet, f.eks. de formueretlige virkninger af pars separation, idet der tages hensyn til medlemsstaternes retssystemer, herunder grundlæggende retsprincipper (ordre public), og nationale traditioner på dette område. (8)I "Rapport om unionsborgerskab 2010: afskaffelse af hindringerne for unionsborgernes rettigheder", der blev vedtaget den 27. oktober 2010 , meddelte Kommissionen, at der ville blive vedtaget et forslag til retsakt, der skal fjerne hindringerne for personers frie bevægelighed, herunder de vanskeligheder, som par oplever i forbindelse med forvaltning eller deling af deres formuegoder. (9)Den 16. marts 2011 vedtog Kommissionen et forslag til Rådets forordning om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og et forslag til Rådets forordning om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige retsvirkninger af registrerede partnerskaber. (10)Rådet konkluderede på sit møde den 3. december 2015, at der ikke kunne opnås enighed om at vedtage forslagene til forordningerne om formueforholdet mellem ægtefæller og de formueretlige retsvirkninger af registrerede partnerskaber, og derfor kunne de med samarbejdet tilstræbte mål ikke nås inden for en rimelig frist af Unionen som helhed. (11)Fra december 2015 til februar 2016 rettede Sverige, Belgien, Grækenland, Kroatien, Slovenien, Spanien, Frankrig, Portugal, Italien, Malta, Luxembourg, Tyskland, Den Tjekkiske Republik, Nederlandene, Østrig, Bulgarien og Finland formelle anmodninger til Kommissionen, hvori de anførte, at de ønskede at indføre et forstærket indbyrdes samarbejde vedrørende formueforholdet mellem internationale par, især om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem ægtefæller og kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, og de anmodede Kommissionen om at fremsætte et forslag for Rådet herom. (12)Den [...] vedtog Rådet afgørelse [...] om bemyndigelse til at indføre et forstærket samarbejde for så vidt angår kompetence, lovvalg og anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser i sager vedrørende formueforholdet mellem internationale par, som omfatter både formueforholdet mellem ægtefæller og de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. (13)Ifølge artikel 328, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde er et forstærket samarbejde åbent for alle medlemsstater, når det indføres, forudsat at medlemsstaterne opfylder de eventuelle betingelser for deltagelse, der er fastsat i den bemyndigende afgørelse. Det er ligeledes åbent for alle medlemsstater når som helst derefter, forudsat at medlemsstaterne foruden de nævnte betingelser efterkommer de retsakter, der allerede er vedtaget inden for rammerne heraf. Kommissionen og de medlemsstater, der deltager i et forstærket samarbejde, skal tilskynde til det størst mulige antal medlemsstaters deltagelse heri. Denne forordning bør være bindende i alle enkeltheder og gælde umiddelbart i de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med traktaterne. (14)I overensstemmelse med artikel 81 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde bør denne forordning finde anvendelse i forbindelse med de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber med grænseoverskridende virkninger. (15)For at opnå retssikkerhed for ugifte par, hvad angår deres formuegoder, og sikre dem en vis forudsigelighed, bør alle regler om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber samles i én retsakt. (16)Den måde, som andre former for parforhold end ægteskab reguleres på i medlemsstaternes lovgivning, er forskellig fra én medlemsstat til en anden, og der bør foretages en sondring mellem par, hvis forhold er formaliseret ved registrering af deres partnerskab ved en offentlig myndighed, og par, der er faktisk samboende. Selv om nogle medlemsstater har regler for sådanne faktiske samlivsforhold, bør dette ikke forveksles med registrerede partnerskaber, som har en officiel karakter, der gør det muligt at tage hensyn til deres særlige karakteristika og fastsætte regler om spørgsmålet i EU-lovgivning. For at fremme et velfungerende indre marked bør hindringerne for fri bevægelighed for de personer, der har indgået et registreret partnerskab, fjernes, især de hindringer, der skaber problemer for sådanne par i forbindelse med forvaltning og deling af deres formuegoder. For at nå disse mål bør denne forordning samle bestemmelserne om kompetence, lovvalg, anerkendelse eller, hvis det er relevant, accept, eksigibilitet og fuldbyrdelse af retsafgørelser, officielt bekræftede dokumenter og retsforlig. (17)Denne forordning bør vedrøre spørgsmål vedrørende de formueretlige virkninger af registreret partnerskaber. "Registreret partnerskab" bør kun defineres her af hensyn til denne forordning. Dette begrebs nøjagtige indhold bør fortsat være defineret i medlemsstaternes nationale lovgivning. Intet i denne forordning bør forpligte en medlemsstat, hvis lovgivning ikke anerkender registreret partnerskab som institution, til at fastsætte bestemmelser herom i sin nationale lovgivning. (18)Denne forordnings anvendelsesområde bør omfatte alle civilretlige aspekter af de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, både i forbindelse med den daglige forvaltning af partnernes formuegoder og delingen af disse goder, især som følge af parrets separation eller en af partnernes død. (19)Denne forordning bør ikke finde anvendelse på andre civilretlige områder end de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Af klarhedshensyn bør en række spørgsmål, der kan anses for at have tilknytning til de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, udtrykkeligt undtages fra denne forordnings anvendelsesområde. (20)Denne forordning bør således ikke anvendes på spørgsmål vedrørende ægtefællernes almindelige rets- og handleevne; denne undtagelse bør imidlertid ikke omfatte en eller begge partneres specifikke beføjelser og rettigheder vedrørende formuegoder, enten indbyrdes eller hvad angår tredjemand, da disse beføjelser og rettigheder bør henhøre under forordningens anvendelsesområde. (21)Forordningen bør ikke finde anvendelse på andre præjudicielle spørgsmål som f.eks. det registrerede partnerskabs eksistens, gyldighed eller anerkendelse i henhold til medlemsstaternes nationale lovgivning, herunder deres regler inden for international privatret. (22)Da underholdspligt mellem partnere er reguleret af Rådets forordning (EF) nr. 4/2009 af 18. december 2008 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og samarbejde vedrørende underholdspligt , bør den udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde, og det samme gælder spørgsmål om arv ved en partners død, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv, og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis. (23)Spørgsmål om retten til overdragelse eller justering mellem partnere af rettigheder til alderspension eller invalidepension, uanset deres art, som er optjent under det registrerede partnerskab, og som ikke har medført pensionsindtægter under det registrerede partnerskab, bør forblive undtaget fra denne forordnings anvendelsesområde, idet der tages hensyn til de specifikke systemer, som findes i medlemsstaterne. En sådan undtagelse bør imidlertid fortolkes strengt. Denne forordning bør derfor navnlig regulere spørgsmålet om klassificering af pensionsmidler, de beløb, som allerede er blevet udbetalt til den ene partner under det registrerede partnerskab, og den eventuelle kompensation, der skal ydes i tilfælde af, at der er tegnet en pensionsordning med fælles goder.

(24)Denne forordning bør give mulighed for som følge af de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber at skabe eller overdrage en rettighed i fast ejendom eller løsøre i henhold til den lov, som finder anvendelse på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Den bør dog ikke berøre det begrænsede antal ("numerus clausus") af tinglige rettigheder, der findes i nogle medlemsstaters nationale lovgivning. En medlemsstat bør ikke være forpligtet til at anerkende en tinglig rettighed vedrørende formuegoder, der befinder sig i den pågældende medlemsstat, hvis den pågældende tinglige rettighed er et ukendt begreb i dens lovgivning. (25)Med henblik på at give partnere mulighed for at nyde de rettigheder, som er opstået, eller som de har fået overdraget som følge af de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, i en anden medlemsstat, bør denne forordning imidlertid give mulighed for at tilpasse en ukendt tinglig rettighed til den rettighed, der ligger tættest herpå ifølge den anden medlemsstats lov. En sådan tilpasning bør ske under hensyntagen til de mål og interesser, som den specifikke tinglige rettighed og de dertil knyttede virkninger forfølger. Med henblik på fastlæggelse af den nationale tinglige rettighed, der ligger tættest på, kan myndighederne eller de kompetente personer i den stat, hvis lov finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, kontaktes for yderligere oplysninger om rettighedens art og virkninger. Med dette for øje kan de eksisterende netværk inden for det retlige samarbejde på det civil- og handelsretlige område benyttes såvel som andre tilgængelige midler, der kan lette forståelsen af fremmed ret. (26)Tilpasningen af ukendte tinglige rettigheder, der er udtrykkeligt omhandlet i denne forordning, bør ikke udelukke andre former for tilpasning i forbindelse med anvendelsen af denne forordning. (27)Kravene om registrering i et register af en rettighed i fast ejendom eller løsøre bør udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde. Det bør derfor være loven i den medlemsstat, hvor registret føres (for fast ejendom loven på det sted, hvor den faste ejendom befinder sig), som afgør, på hvilke retlige betingelser og hvorledes registreringen skal foretages, samt hvilke instanser, f.eks. tinglysningskontorer eller notarer, der har ansvaret for at kontrollere, at alle krav er opfyldt, og at den fremlagte eller fastlagte dokumentation er tilstrækkelig eller indeholder de nødvendige oplysninger. Myndighederne kan navnlig kontrollere, at en partners ret til et formuegode som angivet i det dokument, der ønskes registreret, er en rettighed, der er registreret som sådan i registret, eller som dokumenteres på anden måde i overensstemmelse med loven i den medlemsstat, hvor registret føres. For at undgå dobbelt udfærdigelse af dokumenter bør registreringsmyndighederne godkende dokumenter, der er udarbejdet i en anden medlemsstat af de kompetente myndigheder, og hvis videregivelse fastsættes i denne forordning. Dette bør ikke udelukke, at registreringsmyndighederne kan anmode den person, der ansøger om registrering, om at tilvejebringe sådanne yderligere oplysninger eller forelægge sådanne yderligere dokumenter, som er påkrævet i henhold til loven i den medlemsstat, hvor registret føres, f.eks. oplysninger eller dokumenter vedrørende betaling af skat. Den kompetente myndighed kan oplyse den person, der ansøger om registrering, om, hvordan de manglende oplysninger eller dokumenter kan tilvejebringes. (28)Retsvirkningerne af registrering af en rettighed i et register bør også udelukkes fra denne forordnings anvendelsesområde. Det bør derfor være lovgivningen i den medlemsstat, hvor registret føres, der afgør, hvorvidt registreringen f.eks. har deklaratorisk eller retsstiftende virkning. Hvis erhvervelsen af en rettighed i fast ejendom f.eks. kræver registrering i et register i henhold til loven i den medlemsstat, hvor registret føres, for at sikre et registers erga omnes-virkning eller for at beskytte en retlig transaktion, er det således denne medlemsstats lov, der bør afgøre tidspunktet for en sådan erhvervelse. (29)Denne forordning bør respektere de forskellige systemer for behandling af sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, der anvendes i medlemsstaterne. I denne forordning bør begrebet "ret" derfor fortolkes bredt, så det ikke kun omfatter domstole i ordets egentlige betydning, som udfører en retslig funktion, men også f.eks. notarer i visse medlemsstater, som i bestemte sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber udøver en retslig funktion ligesom domstole, og de notarer og retlige aktører, som i visse medlemsstater udøver en retslig funktion i forbindelse med behandling af de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab ved en rets delegation af beføjelser. Enhver ret som defineret i denne forordning bør være bundet af de kompetenceregler, der er fastsat i denne forordning. Omvendt bør begrebet "ret" ikke omfatte en medlemsstats ikkejudicielle myndigheder, der i henhold til national lov er bemyndiget til at behandle sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, f.eks. notarerne i de fleste medlemsstater, som normalt ikke udøver en retslig funktion. (30)Denne forordning bør give alle notarer, der har adgang til at behandle sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i medlemsstaterne, mulighed for at udøve en sådan adgang. Hvorvidt notarerne i en given medlemsstat er bundet af kompetencereglerne i denne forordning bør afhænge af, om de falder ind under definitionen af "ret" i denne forordning. (31)Akter udstedt af notarer i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i medlemsstaterne bør videregives i henhold til denne forordning. Når notarer udøver en retslig funktion, er de bundet af kompetencereglerne, og de afgørelser, som de udsteder, bør videregives efter bestemmelserne om anerkendelse, eksigibilitet og fuldbyrdelse af retsafgørelser. Når notarer ikke udøver en retslig funktion, er de ikke bundet af kompetencereglerne, og de officielt bekræftede dokumenter, som de udsteder, bør videregives efter bestemmelserne om officielt bekræftede dokumenter. (32)For at afspejle pars øgede mobilitet og lette en forsvarlig retspleje bør kompetencereglerne i denne forordning gøre det muligt for borgerne at få deres forskellige relaterede procedurer behandlet af retterne i en og samme medlemsstat. Med dette for øje bør forordningen søge at koncentrere kompetencen vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i den medlemsstat, hvis retter bliver anmodet om at behandle en partners arvesag i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 650/2012 eller opløsningen eller omstødelsen af det registrerede partnerskab. (33)I forordningen bør det fastsættes, at hvis der ved en medlemsstats ret, for hvilken sagen indbringes i henhold til forordning (EU) nr. 650/2012, verserer en sag om arven efter en partner for retten, bør den pågældende stats retter have kompetence til at træffe afgørelse om de sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, der opstår i forbindelse med den pågældende arvesag. (34)På samme måde bør sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, der opstår i forbindelse med en verserende sag ved en medlemsstats ret, der behandler en begæring om opløsning eller omstødelse af et registreret partnerskab, behandles af den pågældende medlemsstats retter, hvis partnerne er enige herom. (35)Hvis sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber ikke er forbundet med en sag, der verserer for en medlemsstats ret om arven efter en partner eller opløsningen eller omstødelsen af det registrerede partnerskab, bør denne forordning fastsætte en skala af tilknytningsfaktorer med henblik på at afgøre kompetencen, idet der tages udgangspunkt i partnernes sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor sagen indbringes for retten. Det sidste trin i rækken af relevante tilknytningsfaktorer bør pege på den medlemsstat, i henhold til hvis lovgivning den obligatoriske registrering af partnerskabet blev foretaget med henblik på at oprette det. Disse tilknytningsfaktorer fastsættes med henblik på borgernes øgede mobilitet og for at sikre en reel tilknytningsfaktor mellem partnerne og den medlemsstat, hvor kompetencen udøves. (36)I betragtning af at registreret partnerskab ikke er anerkendt som institution i alle medlemsstater, kan det undtagelsesvis være nødvendigt for en ret i en medlemsstat, hvis lovgivning ikke anerkender registreret partnerskab som institution, at erklære sig inkompetent i henhold til denne forordning. I et sådant tilfælde handler retterne hurtigt, og den berørte part bør have mulighed for at anlægge sagen i en hvilken som helst anden medlemsstat, som har en tilknytningsfaktor, der giver kompetence, uanset rækkefølgen af disse kompetenceregler, samtidig med at parternes autonomi respekteres. Enhver ret, ved hvilken sagen er anlagt efter en afvisning på grund af manglende kompetence, bortset fra retterne i den medlemsstat, i henhold til hvis lov det registrerede partnerskab er oprettet, som har kompetence på grundlag af en værnetingsaftale eller sagsøgtes fremmøde, kan også undtagelsesvis erklære sig inkompetent på samme betingelser. Hvis ingen ret har kompetence til at behandle sagen i medfør af de øvrige bestemmelser i denne forordning, er der indført en subsidiær kompetenceregel for at undgå enhver risiko for, at der ikke er adgang til domstolsprøvelse. (37)For at øge retssikkerheden, forudsigeligheden og parternes autonomi bør denne forordning under visse omstændigheder give parterne mulighed for at indgå en værnetingsaftale og foretrække retterne i den medlemsstat, hvis lov finder anvendelse eller retterne i den medlemsstat, i henhold til hvis lovgivning det registrerede partnerskab er indgået. (38)Denne forordning bør ikke hindre parterne i at afgøre sagen udenretsligt ved forlig, f.eks. for en notar, i en medlemsstat efter eget valg, såfremt dette er muligt i henhold til denne medlemsstats lov. Dette bør være tilfældet, selv om den lov, der finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, ikke er denne medlemsstats lov. (39)For at sikre, at retterne i alle medlemsstater kan udøve kompetence på samme grundlag for så vidt angår de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, bør denne forordning på udtømmende vis fastlægge, på hvilket grundlag en sådan subsidiær kompetence kan udøves. (40)Navnlig med henblik på at afhjælpe situationer, hvor der ikke er adgang til domstolsprøvelse, bør der i denne forordning åbnes mulighed for et forum necessitatis, således at retten i en medlemsstat i undtagelsestilfælde kan træffe afgørelse om de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, der er nært knyttet til et tredjeland. Et sådant undtagelsestilfælde kan anses for at foreligge, når det viser sig umuligt at føre en sag i det pågældende tredjeland, f.eks. på grund af borgerkrig, eller når partneren ikke med rimelighed kan forventes at anlægge eller føre en sag i dette land. Kompetence baseret på forum necessitatis bør imidlertid kun udøves, hvis sagen har tilstrækkelig tilknytning til den medlemsstat, hvor den ret, ved hvilken sagen er anlagt, er beliggende. (41)Af hensyn til en harmonisk retspleje bør det undgås, at der træffes uforenelige retsafgørelser i forskellige medlemsstater. Med dette for øje bør der i denne forordning fastsættes almindelige retsplejeregler, der svarer til dem, der findes i andre EU-instrumenter på området for civilretligt samarbejde. En sådan retsplejeregel er reglen om litispendens, som vil finde anvendelse, hvis den samme sag vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber indbringes for forskellige retter i forskellige medlemsstater. Reglen vil i givet fald fastlægge, hvilken ret der skal behandle sagen. (42)For at borgerne med fuld retssikkerhed kan nyde godt af de fordele, som det indre marked indebærer, bør denne forordning give partnere mulighed for på forhånd at vide, hvilken lov der vil finde anvendelse på de formueretlige virkninger af deres registrerede partnerskab. Der bør derfor indføres harmoniserede lovvalgsregler for at undgå modstridende resultater. Hovedreglen bør sikre, at de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab behandles efter en lov, der kan forudsiges, og som partnerskabet er nært knyttet til. Af hensyn til retssikkerheden og for at undgå opdeling bør den lov, som anvendes, regulere de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab som helhed, dvs. alle de formueretlige virkninger, som er omfattet af det registrerede partnerskab, uanset godernes art, og uanset om de befinder sig i en anden medlemsstat eller i et tredjeland. (43)Den lov, der fastsættes i henhold til denne forordning, bør finde anvendelse, selv om det ikke er en medlemsstats lov.

(44)Af hensyn til partnernes forvaltning af deres formuegoder bør denne forordning give dem mulighed for at vælge, hvilken lov der skal finde anvendelse på de formueretlige virkninger af deres registrerede partnerskab, uanset hvilke formuegoder der er tale om, og hvor de er beliggende, blandt de love, som partnerne har tæt tilknytning til f.eks. som følge af deres sædvanlige opholdssted eller statsborgerskab. For at undgå, at lovvalget mister enhver virkning, og at partnerne derved efterlades i et retligt tomrum, bør et sådant lovvalg imidlertid begrænses til en lov, som knytter formueretlige virkninger til registrerede partnerskaber. Dette valg kan foretages når som helst, inden registreringen af partnerskabet, i forbindelse med registreringen af partnerskabet eller i løbet af det registrerede partnerskab. (45)For at skabe retssikkerhed i retsforhold og forhindre, at der foretages ændringer i valget af den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, uden at partnerne informeres, bør lovvalget for de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab ikke ændres, uden at parterne udtrykkeligt har tilkendegivet, at det er deres ønske. En sådan ændring besluttet af partnerne kan ikke få tilbagevirkende kraft, medmindre de udtrykkeligt kræver det. Under alle omstændigheder må det ikke krænke tredjemands rettigheder. (46)Der bør fastsættes bestemmelser om den materielle og formelle gyldighed af aftalen om lovvalg, så det bliver lettere for partnerne at træffe et oplyst valg, og deres samtykke respekteres for at sikre retssikkerheden og bedre adgang til retlig prøvelse. For så vidt angår den formelle gyldighed bør der indføres visse garantier for at sikre, at partnere er klar over konsekvenserne af deres valg. Aftalen om lovvalg bør i det mindste foreligge skriftligt og være dateret og underskrevet af begge parter. Hvis loven i den medlemsstat, hvor de to partnere har deres sædvanlige opholdssted på tidspunktet for aftalens indgåelse, fastsætter yderligere formelle regler, bør disse imidlertid overholdes. Sådanne yderligere formelle regler kan f.eks. forekomme i en medlemsstat, hvor aftalen er indsat i en aftale om formueforholdet i et partnerskab. Hvis partnerne på tidspunktet for aftalens indgåelse har deres sædvanlige opholdssted i forskellige medlemsstater, hvor der gælder forskellige formelle regler, bør det være tilstrækkeligt, at de formelle regler i en af disse stater er opfyldt. Hvis kun en af partnerne på tidspunktet for aftalens indgåelse har sit sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, der fastsætter yderligere formelle regler, bør disse regler opfyldes. (47)En aftale om formueforholdet i et partnerskab er en form for disposition med hensyn til partnernes formuegoder, hvis antagelighed og anerkendelse varierer i medlemsstaterne. For at gøre det lettere at få rettigheder vedrørende formueforholdet, der er erhvervet som følge af en aftale om formueforholdet i et partnerskab, anerkendt i medlemsstaterne, bør der fastsættes bestemmelser om den formelle gyldighed af aftaler om formueforholdet i et partnerskab. Aftalen bør i det mindste foreligge skriftligt og være dateret og underskrevet af begge parter. Aftalen bør dog også opfylde yderligere formelle gyldighedskrav i den lov, der finder anvendelse på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, som fastsat i forordningen og i loven i den medlemsstat, hvor partnerne har deres sædvanlige opholdssted. Denne forordning bør også fastsætte, hvilken lov der skal finde anvendelse på den materielle gyldighed af en sådan aftale. (48)Hvis der ikke er indgået nogen aftale om lovvalg, bør denne forordning for at forene forudsigelighed og retssikkerhed med hensynet til parrets faktiske liv fastsætte, at loven i den stat, i henhold til hvis lovgivning den obligatoriske registrering af partnerskabet er foretaget med henblik på at oprette det, finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. (49)Når statsborgerskab i denne forordning omtales som tilknytningsfaktor, er spørgsmålet om, hvordan en person med flere statsborgerskaber anses, et præjudicielt spørgsmål, som falder uden for denne forordnings anvendelsesområde og bør overlades til national lovgivning, herunder, hvis det er relevant, internationale konventioner, i fuld overensstemmelse med Den Europæiske Unions almindelige principper. Dette bør ikke have nogen indflydelse på gyldigheden af et lovvalg, der er foretaget i overensstemmelse med denne forordning. (50)Med hensyn til fastlæggelse af den lov, der i tilfælde af manglende lovvalg og aftale om formueforholdet i et partnerskab skal finde anvendelse på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, bør den judicielle myndighed i en medlemsstat efter anmodning fra en af parterne i undtagelsestilfælde – hvis parterne er flyttet til den stat, hvor de har deres sædvanlige opholdssted, for en længere periode – være i stand til at nå frem til den konklusion, at loven i denne stat kan finde anvendelse, hvis parterne har påberåbt sig den. Under alle omstændigheder må det ikke krænke tredjemands rettigheder. (51)Den lov, som skal anvendes på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, bør regulere sådanne retsvirkninger fra klassificeringen af en af partnernes eller begge partneres formuegoder i forskellige kategorier under det registrerede partnerskab og efter dets opløsning til delingen af formuegoderne. Den bør omfatte virkningerne af de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab i et retsforhold mellem en partner og tredjemand. Den lov, som skal anvendes på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, kan imidlertid kun gøres gældende af en partner over for tredjemand for at regulere sådanne virkninger, når retsforholdet mellem partneren og tredjemand er opstået på et tidspunkt, hvor tredjemand havde eller burde have haft kendskab til denne lov. (52)Almene hensyn, f.eks. beskyttelsen af en medlemsstats politiske, sociale og økonomiske struktur, bør berettige, at retterne og andre kompetente myndigheder i medlemsstaterne i undtagelsestilfælde får mulighed for at anvende undtagelser på grundlag af overordnede præceptive bestemmelser. Begrebet "overordnede præceptive bestemmelser" bør følgelig omfatte absolut nødvendige regler, f.eks. regler om beskyttelse af familiens bolig. Denne undtagelse fra den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, bør imidlertid fortolkes strengt, hvis den skal være forenelig med forordningens overordnede mål. (53)Almene hensyn bør i ekstraordinære tilfælde også give medlemsstaternes retter og andre kompetente myndigheder, der behandler sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, mulighed for at undlade at anvende visse bestemmelser i fremmed ret, når det i en konkret sag ville være klart uforeneligt med grundlæggende retsprincipper (ordre public) i den pågældende medlemsstat at anvende disse bestemmelser. Retterne og andre kompetente myndigheder bør imidlertid ikke kunne anvende denne ordre public-undtagelse for at undlade at anvende loven i en anden stat eller afvise at anerkende – eller i givet fald acceptere – eller fuldbyrde en retsafgørelse, et officielt bekræftet dokument eller et retsforlig fra en anden medlemsstat, når dette ville stride mod Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, særlig artikel 21 om princippet om ikkeforskelsbehandling. (54)Da der i nogle stater findes flere retssystemer eller regelsæt angående de spørgsmål, som er reguleret af denne forordning, bør der fastsættes en bestemmelse, der regulerer, i hvilket omfang denne forordning finder anvendelse i de forskellige territoriale enheder i disse stater. (55)I lyset af denne forordnings overordnede mål, nemlig gensidig anerkendelse af retsafgørelser truffet i medlemsstaterne i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, bør denne forordning fastsætte bestemmelser om anerkendelse, eksigibilitet og fuldbyrdelse af retsafgørelser, der svarer til bestemmelser i andre EU-instrumenter på området for civilretligt samarbejde. (56)For at tage hensyn til de forskellige systemer for behandling af sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i medlemsstaterne bør denne forordning sikre accept og eksigibilitet i alle medlemsstater af officielt bekræftede dokumenter i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. (57)Officielt bekræftede dokumenter bør have samme beviskraft i en anden medlemsstat, som de har i domsstaten, eller de mest sammenlignelige virkninger. Fastlæggelse af beviskraft for et bestemt officielt bekræftet dokument i en anden medlemsstat eller af de mest sammenlignelige virkninger bør ske under henvisning til arten og omfanget af det officielt bekræftede dokuments beviskraft i domsstaten. Det vil derfor afhænge af domsstatens lov, hvilken beviskraft et givet officielt bekræftet dokument har i en anden medlemsstat. (58)"Ægtheden" af et officielt bekræftet dokument bør være et selvstændigt begreb, der bør omfatte forhold som dokumentets autenticitet, formelle krav til dokumentet, beføjelser for den myndighed, der har udfærdiget dokumentet, og den procedure, hvorefter dokumentet er udfærdiget. Det bør også omfatte de faktuelle forhold, som den berørte myndighed registrerer i det officielt bekræftede dokument, f.eks. at de angivne parter har givet møde for myndigheden på den angivne dato, og at de har afgivet de anførte erklæringer. En part, som ønsker at anfægte ægtheden af et officielt bekræftet dokument, bør gøre det for den kompetente ret i den medlemsstat, der har oprettet det officielt bekræftede dokument, i henhold til loven i samme medlemsstat. (59)Begrebet "retshandler eller retlige forhold, der er registreret i et officielt bekræftet dokument" bør fortolkes som en henvisning til det materielle indhold, der er registreret i det officielt bekræftede dokument. En part, som ønsker at anfægte retshandler eller retlige forhold, der er registreret i et officielt bekræftet dokument, bør gøre det for de retter, som har kompetence i medfør af denne forordning, og som bør træffe afgørelse om anfægtelsen i henhold til den lov, der finder anvendelse på de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. (60)Hvis et spørgsmål vedrørende retshandler eller retlige forhold, der er registreret i et officielt bekræftet dokument, rejses som et bispørgsmål i en retssag ved en ret i en medlemsstat, bør denne ret have kompetence til at afgøre spørgsmålet. (61)Et officielt bekræftet dokument, der anfægtes, bør ikke have beviskraft i en anden medlemsstat end domsstaten, så længe anfægtelsen verserer. Hvis anfægtelsen kun vedrører et specifikt spørgsmål angående retshandler eller retlige forhold, der er registreret i et officielt bekræftet dokument, bør det anfægtede officielle bekræftede dokument ikke have beviskraft i en anden medlemsstat end i domsstaten for så vidt angår det anfægtede spørgsmål, så længe anfægtelsen verserer. Et officielt bekræftet dokument, der som følge af en anfægtelse er blevet erklæret ugyldigt, bør ikke længere have nogen beviskraft. (62)En myndighed, som i forbindelse med anvendelsen af denne forordning forelægges to uforenelige officielt bekræftede dokumenter, bør under hensyntagen til omstændighederne ved den specifikke sag tage stilling til, hvilket af de officielt bekræftede dokumenter der i givet fald skal have forrang. Hvis det på baggrund af omstændighederne ikke er klart, hvilket af de officielt bekræftede dokumenter der i givet fald skal have forrang, bør spørgsmålet afgøres af de retter, der er kompetente i henhold til denne forordning, eller, hvis spørgsmålet rejses som et bispørgsmål i en retssag, den ret, ved hvilken sagen er anlagt. I tilfælde af uforenelighed mellem et officielt bekræftet dokument og en retsafgørelse bør der tages hensyn til grundene til ikke at anerkende en retsafgørelse i henhold til denne forordning. (63)Anerkendelse og fuldbyrdelse af en retsafgørelse om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i henhold til denne forordning bør dog på ingen måde indebære en anerkendelse af det registrerede partnerskab, der har givet anledning til retsafgørelsen.

(64)Forholdet mellem denne forordning og de bilaterale eller multilaterale konventioner om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, som medlemsstaterne er parter i, bør præciseres. (65)For at lette anvendelsen af denne forordning bør der indføres en forpligtelse for medlemsstaterne til at meddele visse oplysninger om deres lovgivning og procedurer vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber inden for rammerne af det europæiske retlige netværk på det civil- og handelsretlige område oprettet ved Rådets beslutning 2001/470/EF. For at alle oplysninger, der er relevante for den praktiske anvendelse af denne forordning, kan blive offentliggjort rettidigt i Den Europæiske Unions Tidende, bør medlemsstaterne også give meddelelse til Kommissionen herom, før denne forordning finder anvendelse. (66)Ligeledes for at lette anvendelsen af denne forordning og for at muliggøre brugen af moderne kommunikationsteknologi bør der benyttes standardformularer til de attester, der skal fremlægges i forbindelse med en anmodning om, at en retsafgørelse, et officielt bekræftet dokument eller et retsforlig erklæres for eksigibelt. (67)Ved beregningen af de frister og tidsrum, der er fastsat i nærværende forordning, bør Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter finde anvendelse. (68)For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår udarbejdelse og senere ændring af attester og formularer vedrørende retsafgørelsers, retsforligs og officielt bekræftede dokumenters eksigibilitet. Sådanne beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser. (69)Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelse af gennemførelsesretsakter vedrørende udarbejdelse og senere ændring af de attester og formularer, der er fastsat i denne forordning, efter proceduren i artikel 4 i forordning (EU) nr. 182/2011. (70)Målene for denne forordning, nemlig at sikre fri bevægelighed for personer i Den Europæiske Union, at give mulighed for, at registrerede partnere kan tilrettelægge deres formueretlige forhold over for hinanden og over for tredjemand, mens samlivet varer og i forbindelse med bodeling eller dødsboskifte, samt at sikre større forudsigelighed og retssikkerhed, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men derimod på grund af denne forordnings omfang og virkninger bedre gennemføres på EU-plan, hvor det er hensigtsmæssigt gennem et øget samarbejde mellem medlemsstaterne. Unionen har derfor beføjelse til at handle i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. (71)Denne forordning respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig artikel 7, 9, 17, 21 og 47 om henholdsvis respekt for privatliv og familieliv, retten til at stifte familie i overensstemmelse med de nationale love, ejendomsretten, princippet om ikkeforskelsbehandling og retten til adgang til effektive retsmidler og til en retfærdig rettergang. Denne forordning skal anvendes af medlemsstaternes retter og andre kompetente myndigheder under fuld overholdelse af disse rettigheder og principper — VEDTAGET DENNE FORORDNING: Kapitel I Anvendelsesområde og definitioner Artikel 1

Anvendelsesområde 1.Denne forordning finder anvendelse på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Den finder ikke anvendelse på spørgsmål vedrørende skat, told eller administrative anliggender. 2.Denne forordning finder ikke anvendelse på: a)partnernes rets- og handleevne b) det registrerede partnerskabs eksistens, gyldighed eller anerkendelse c)underholdspligt d)arv ved partnerens død e)social sikring

f)retten til overdragelse eller justering mellem partnere i tilfælde af opløsning eller omstødelse af det registrerede partnerskab af rettigheder til alderspension eller invalidepension, som er optjent under det registrerede partnerskab, og som ikke har medført pensionsindtægter under det registrerede partnerskab g)arten af tinglige rettigheder over et formuegode og h)enhver registrering i et register af rettigheder i fast ejendom eller løsøre, herunder de lovmæssige krav til en sådan registrering, samt virkningerne af registrering eller manglende registrering af sådanne rettigheder i et register. Artikel 2

Adgang til at behandle spørgsmål vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i medlemsstaterne Denne forordning berører ikke medlemsstaternes myndigheders adgang til at behandle spørgsmål vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber. Artikel 3

Definitioner 1.I denne forordning forstås ved: a) "registreret partnerskab": reguleret samlivsform mellem to personer, som er fastsat i loven, hvis registrering er obligatorisk i henhold til denne lov, og som opfylder de juridiske formaliteter, der kræves i henhold til denne lov for dets oprettelse b)"formueretlige virkninger af et registreret partnerskab": et sæt regler om de formueretlige forbindelser mellem partnerne indbyrdes og i deres forbindelser med tredjemand som følge af det retsforhold, som det registrerede partnerskab eller dettes opløsning skaber c)"aftale om formueforholdet mellem partnere": aftale mellem partnerne eller de kommende partnere om de formueretlige virkninger af deres registrerede partnerskab d)"officielt bekræftet dokument": et dokument vedrørende de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, der er formelt udstedt eller registreret som et officielt bekræftet dokument i en medlemsstat, hvor den officielle bekræftelse i)vedrører det officielt bekræftede dokuments underskrift og indhold og ii)er foretaget af en offentlig myndighed eller et andet organ, som er bemyndiget hertil af domsstaten e)"retsafgørelse": enhver afgørelse truffet af en ret i en medlemsstat vedrørende de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, uanset hvordan den betegnes, herunder en afgørelse om fastsættelse af sagsomkostninger, som træffes af en embedsmand ved retten f)"retsforlig": et forlig vedrørende de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, der er godkendt af en ret eller indgået for en ret under en retssag g)"domsstat": den medlemsstat, hvori retsafgørelsen er truffet, det officielt bekræftede dokument er oprettet eller retsforliget er godkendt eller indgået h)"fuldbyrdelsesmedlemsstat": den medlemsstat, der anmodes om at anerkende og/eller fuldbyrde retsafgørelsen, det officielt bekræftede dokument eller retsforliget. 2.I denne forordning forstås ved "ret": enhver judiciel myndighed og alle andre myndigheder og juridiske aktører med kompetence i sager vedrørende de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, som udøver en retslig funktion eller handler i henhold til en judiciel myndigheds delegation af beføjelser eller handler under en judiciel myndigheds kontrol, såfremt sådanne andre myndigheder eller juridiske aktører giver garantier med hensyn til upartiskhed og parternes ret til at blive hørt, og såfremt deres retsafgørelser i henhold til loven i den medlemsstat, hvor de har deres virke, i)kan gøres til genstand for anke eller fornyet prøvelse ved en judiciel myndighed, og ii) har tilsvarende retskraft og retsvirkning som en retsafgørelse truffet af en judiciel myndighed i samme sag.

Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om de andre myndigheder og juridiske aktører, der er omhandlet i første afsnit, i overensstemmelse med artikel 64. Kapitel II Kompetence Artikel 4

Kompetence ved en partnernes død Hvis en ret i en medlemsstat behandler en sag om arven efter en registreret partner i medfør af forordning (EU) nr. 650/2012, har retterne i den pågældende stat kompetence til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab i forbindelse med denne arvesag. Artikel 5

Kompetence i forbindelse med opløsning eller omstødelse af et registreret partnerskab 1.Hvis en ret i en medlemsstat skal træffe afgørelse om opløsning eller omstødelse af et registreret partnerskab, har retterne i den pågældende stat kompetence til at træffe afgørelse om de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab i forbindelse med denne opløsning eller omstødelse, hvis partnerne har aftalt det. 2.Hvis den i stk. 1 omhandlede aftale indgås, inden en sag vedrørende de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab anlægges ved retten, skal aftalen være i overensstemmelse med artikel 7. Artikel 6

Kompetence i andre tilfælde Hvis ingen ret i en medlemsstat har kompetence i henhold til artikel 4 og 5 eller i andre tilfælde end dem, der er anført i artikel 4 eller 5, er følgende retter i medlemsstaterne kompetente til at træffe afgørelse om de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab: a)de retter, på hvis område partnerne har deres sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor sagen anlægges, eller subsidiært b)de retter, på hvis område partnerne havde deres seneste sædvanlige opholdssted, for så vidt en af dem stadig er bosat dér på det tidspunkt, hvor sagen anlægges, eller subsidiært c)de retter, på hvis område sagsøgte har sit sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor sagen anlægges, eller subsidiært d)retterne i den medlemsstat, hvor begge partnere er statsborgere på det tidspunkt, hvor sagen anlægges, eller subsidiært e)de retter, i henhold til hvis lov det registrerede partnerskab er oprettet. Artikel 7

Valg af værneting 1.I de tilfælde, der er omfattet af artikel 6, kan parterne aftale, at retterne i den medlemsstat, hvis lov finder anvendelse i henhold til artikel 22 eller artikel 26, stk. 1, eller retterne i den medlemsstat, i henhold til hvis lov det registrerede partnerskab er oprettet, har enekompetence til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende de formueretlige virkninger af deres registrerede partnerskab. 2.Aftalen udformes skriftligt og dateres og underskrives af parterne. Med "skriftligt" sidestilles enhver elektronisk meddelelse, som varigt dokumenterer aftalen. Artikel 8

Kompetence baseret på sagsøgtes fremmøde 1.For så vidt en ret i en medlemsstat ikke allerede har kompetence i medfør af andre bestemmelser i denne forordning, bliver den kompetent, når loven i dens medlemsstat finder anvendelse i henhold til artikel 22 eller artikel 26, stk. 1, og når sagsøgte giver møde for den. Denne regel finder ikke anvendelse, såfremt sagsøgte giver møde for at bestride rettens kompetence, eller i de tilfælde, der er omfattet af artikel 4.

2.Retten skal, inden den fastslår, at den har kompetence i henhold til stk. 1, sikre sig, at sagsøgte er orienteret om sin ret til at bestride rettens kompetence og om virkningerne af at give møde eller af ikke at give møde. Artikel 9

Alternativ kompetence 1.Hvis en ret i en medlemsstat, der har kompetence i henhold til artikel 4, artikel 5 og artikel 6, litra a), b), c) eller d), finder, at dens lovgivning ikke anerkender registreret partnerskab som institution, kan den erklære sig inkompetent. Hvis retten beslutter at erklære sig inkompetent, skal den gøre dette hurtigst muligt. 2.Hvis en ret som omhandlet i stk. 1 erklærer sig inkompetent, og hvis parterne i overensstemmelse med artikel 7 aftaler at tillægge retterne i en anden medlemsstat kompetence, har retterne i denne medlemsstat kompetence til at træffe afgørelse om de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab. I andre tilfælde har retterne i en anden medlemsstat i henhold til artikel 6 eller 8 kompetence til at træffe afgørelse om de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab. 3.Denne artikel finder ikke anvendelse, når parterne har opnået opløsning eller omstødelse af et registreret partnerskab, der kan anerkendes i den medlemsstat, hvor domstolen er beliggende. Artikel 10

Subsidiær kompetence Hvis ingen ret i en medlemsstat har kompetence i medfør af artikel 4, 5, 6, 7 og 8, eller hvis alle de kompetente retter i medfør af artikel 9 har erklæret sig inkompetente, og ingen ret i en medlemsstat har kompetence i medfør af artikel 6, litra e) og artikel 7 og 8, er retterne i en medlemsstat kompetente, hvis fast ejendom tilhørende en eller begge partnere befinder sig på medlemsstatens område; i dette tilfælde har retten kun kompetence til at træffe afgørelse om denne faste ejendom. Artikel 11

Forum necessitatis Hvis ingen ret i en medlemsstat har kompetence i medfør af artikel 4, 5, 6, 7, 8 og 10, eller hvis alle de kompetente retter i medfør af artikel 9 har erklæret sig inkompetente, og ingen ret i en medlemsstat har kompetence i medfør af artikel 6, litra e), og artikel 7, 8 og 10, kan en medlemsstats retter undtagelsesvis træffe afgørelse i en sag om de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, hvis sagen ikke med rimelighed kan anlægges eller føres eller vil være umulig at føre i et tredjeland, hvortil sagen har tæt tilknytning. Sagen skal have en tilstrækkelig tilknytning til den medlemsstat, hvor den ret, ved hvilken sagen er anlagt, er beliggende. Artikel 12

Modkrav Den ret, ved hvilken en sag verserer i medfør af artikel 4, 5, 6, 7, 8, 10 eller 11, har også kompetence til at behandle et modkrav, hvis dette falder ind under denne forordnings anvendelsesområde. Artikel 13

Begrænsning af sager 1.Når boet efter afdøde, hvis arv falder ind under forordning (EU) nr. 650/2012, omfatter goder, der befinder sig i et tredjeland, kan den ret, som skal træffe afgørelse om de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, efter anmodning fra en af parterne beslutte ikke at træffe afgørelse om et eller flere af disse goder, hvis det kan forventes, at rettens afgørelse om disse goder ikke vil blive anerkendt og i givet fald ikke vil blive erklæret for eksigibel i det pågældende tredjeland. 2.Stk. 1 berører ikke parternes ret til at begrænse omfanget af sagen i henhold til loven i den medlemsstat, hvor den ret, ved hvilken sagen er anlagt, er beliggende. Artikel 14

En sags anlæggelse ved retten I dette kapitel anses en sag for anlagt ved en ret: a)på det tidspunkt, hvor det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument er indleveret til retten, forudsat at sagsøger ikke efterfølgende har undladt at træffe de foranstaltninger, der krævedes af ham, for at få dokumentet forkyndt for sagsøgte, eller b)hvis dokumentet skal forkyndes, før det indleveres til retten, på det tidspunkt, hvor det modtages af den myndighed, der er ansvarlig for forkyndelsen, forudsat at sagsøger ikke efterfølgende har undladt at træffe de foranstaltninger, der krævedes af ham, for at få dokumentet indleveret til retten, eller

c)hvis retten indleder sagen af egen drift, på det tidspunkt, hvor retten træffer afgørelse om at indlede sagen, eller, når en sådan afgørelse ikke er påkrævet, på det tidspunkt, hvor sagen registreres af retten. Artikel 15

Prøvelse af kompetencen Hvis der ved en ret i en medlemsstat anlægges en sag om de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, som den pågældende ret ikke har kompetence til at påkende i medfør af denne forordning, erklærer retten sig af egen drift inkompetent. Artikel 16

Prøvelse af sagens antagelse til påkendelse 1.Hvis en sagsøgt, der har sit sædvanlige opholdssted i en anden stat end den medlemsstat, hvor sagen er anlagt, ikke giver møde, udsætter den i henhold til denne forordning kompetente ret sagen, indtil det er fastslået, at sagsøgte har haft mulighed for at modtage det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument i så god tid, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen, eller at alle fornødne foranstaltninger har været truffet med henblik herpå. 2.Artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager skal anvendes i stedet for stk. 1 i nærværende artikel, såfremt det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument skal fremsendes fra én medlemsstat til en anden i medfør af nævnte forordning. 3.Hvis forordning (EF) nr. 1393/2007 ikke finder anvendelse, anvendes artikel 15 i Haagerkonventionen af 15. november 1965 om forkyndelse i udlandet af retslige og udenretslige dokumenter i sager om civile eller kommercielle spørgsmål, såfremt det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument skal fremsendes til udlandet i medfør af nævnte konvention. Artikel 17

Litispendens 1.Såfremt krav, der har samme genstand og hviler på samme grundlag, fremsættes mellem parterne for retter i forskellige medlemsstater, udsætter enhver anden ret end den, ved hvilken sagen først er anlagt, af egen drift sagen, indtil den første rets kompetence er fastslået. 2.I det tilfælde, der er nævnt i stk. 1, og på begæring af den ret, tvisten er indbragt for, underretter enhver anden ret, tvisten er indbragt for, uden ophold den førstnævnte ret om datoen for, hvornår tvisten blev indbragt for denne. 3.Når det er fastslået, at den ret, hvor sagen først er anlagt, er kompetent, erklærer enhver anden ret sig inkompetent til fordel for den første. Artikel 18

Indbyrdes sammenhængende krav 1.Såfremt sager vedrørende indbyrdes sammenhængende krav verserer for retter i forskellige medlemsstater, kan enhver anden ret end den, ved hvilken sagen først er anlagt, udsætte sagen. 2.Når de pågældende sager verserer i første instans, kan enhver anden ret end den, ved hvilken sagen først er anlagt, ligeledes efter begæring fra en af parterne erklære sig inkompetent, forudsat at den ret, ved hvilken sagen først er anlagt, har kompetence til at behandle de pågældende krav, og dens lov tillader forening af kravene. 3.Ved indbyrdes sammenhængende krav forstås i denne artikel krav, der er så snævert forbundne, at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidig for at undgå uforenelige retsafgørelser som følge af, at kravene påkendes hver for sig. Artikel 19

Foreløbige, herunder sikrende, retsmidler Der kan indgives anmodning til en medlemsstats retter om anvendelse af foreløbige, herunder sikrende, retsmidler i henhold til den pågældende medlemsstats lov, selv om retterne i en anden medlemsstat i medfør af denne forordning er kompetent til at påkende sagens realitet. Kapitel III Lovvalg Artikel 20

Universel anvendelse

Den lov, som skal finde anvendelse i medfør af denne forordning, finder anvendelse, uanset om det er loven i en medlemsstat eller ikke. Artikel 21

Kun én lov finder anvendelse Den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, finder anvendelse på alle de goder, der berøres af disse virkninger, uanset hvor de befinder sig. Artikel 22

Valg af den lov, der skal anvendes 1.Partnerne eller de kommende partnere kan aftale, hvilken lov der skal anvendes på de formueretlige virkninger af deres registrerede partnerskab, eller ændre deres valg, forudsat at denne lov knytter formueretlige virkninger til partnerskabet som institution, og forudsat at loven er en af følgende: a)loven i den stat, hvor partnerne eller de kommende partnere, eller en af dem, har deres sædvanlige opholdssted på tidspunktet for aftalens indgåelse, eller b)loven i en stat, hvor en af partnerne eller en af de kommende partnere er statsborger på tidspunktet for aftalens indgåelse, eller c)loven i den stat, i henhold til hvis lov det registrerede partnerskab er oprettet. 2.Medmindre partnerne har aftalt andet, vil en ændring af valget af den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af deres registrerede partnerskab, som foretages under partnerskabet, kun have fremadrettet virkning. 3.Enhver ændring med tilbagevirkende kraft af den lov, der skal anvendes i henhold til stk. 2, må ikke forringe tredjemands rettigheder i henhold til den pågældende lov. Artikel 23

Formel gyldighed af aftalen om valget af den lov, der skal anvendes 1.Den i artikel 22 nævnte aftale indgås skriftligt, dateres og underskrives af begge partnere. Med "skriftligt" sidestilles enhver elektronisk meddelelse, som varigt dokumenterer aftalen. 2.Hvis loven i den medlemsstat, hvor begge partnere har deres sædvanlige opholdssted på tidspunktet for aftalens indgåelse, indeholder yderligere formkrav for aftaler om formueforholdet mellem partnere, finder disse krav dog anvendelse. 3.Hvis partnerne på tidspunktet for aftalens indgåelse har deres sædvanlige opholdssted i forskellige medlemsstater, og loven i disse stater indeholder forskellige formkrav for aftaler om formueforholdet mellem partnere, er aftalen gyldig med hensyn til form, hvis den opfylder betingelserne i loven i en af disse stater. 4.Hvis kun en af partnerne på tidspunktet for aftalens indgåelse har sit sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, og der i denne stat gælder yderligere formkrav for aftaler om formueforholdet mellem partnere, finder disse krav anvendelse. Artikel 24

Samtykke og materiel gyldighed 1.Spørgsmål om eksistensen og gyldigheden af en aftale om lovvalg eller en bestemmelse herom er underlagt den lov, der ville finde anvendelse i henhold til artikel 22, hvis aftalen eller bestemmelsen var gyldig. 2.En partner kan dog for at godtgøre, at han eller hun ikke har samtykket i aftalen eller bestemmelsen, påberåbe sig loven i det land, hvor han eller hun har sit sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor sagen indbringes for en domstol, såfremt det af omstændighederne fremgår, at det ikke ville være rimeligt at bestemme virkningen af hans eller hendes adfærd efter den i stk. 1 angivne lov. Artikel 25

Formel gyldighed af en aftale om formueforholdet mellem partnere 1.Aftalen om formueforholdet mellem partnerne indgås skriftligt, dateres og underskrives af begge partnere. Med "skriftligt" sidestilles enhver elektronisk meddelelse, som varigt dokumenterer aftalen.

2.Hvis loven i den medlemsstat, hvor begge partnere har deres sædvanlige opholdssted på tidspunktet for aftalens indgåelse, indeholder yderligere formkrav for aftaler om formueforholdet mellem partnere, finder disse krav dog anvendelse. Hvis partnerne på tidspunktet for aftalens indgåelse har deres sædvanlige opholdssted i forskellige medlemsstater, og loven i disse stater indeholder forskellige formkrav for aftaler om formueforholdet mellem partnere, er aftalen gyldig med hensyn til form, hvis den opfylder betingelserne i loven i en af disse stater. Hvis kun en af partnerne på tidspunktet for aftalens indgåelse har sit sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, og der i denne stat gælder yderligere formkrav for aftaler om formueforholdet mellem partnere, finder disse krav anvendelse. 3.Hvis den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, indeholder yderligere formkrav, finder disse krav dog anvendelse. Artikel 26

Lovvalg i mangel af aftale mellem parterne 1.I mangel af aftale i medfør af artikel 22 er den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber, loven i den stat, i henhold til hvis lov det registrerede partnerskab er oprettet. 2.Den judicielle myndighed, der har kompetence til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, kan undtagelsesvis og efter begæring fra en af partnerne beslutte, at loven i anden stat end den stat, hvis lov finder anvendelse i henhold til stk. 1, skal regulere de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, hvis lovgivningen i denne anden stat knytter formueretlige virkninger til registreret partnerskab som institution, og hvis den, der fremsætter begæring godtgør, at: a) partnerne havde deres sidste fælles sædvanlige opholdssted i denne stat i et betydeligt tidsrum, og b)begge partnere havde påberåbt sig loven i denne anden stat i forbindelse med tilrettelæggelsen eller planlægningen af deres formueretlige forhold. Loven i denne anden stat finder anvendelse fra oprettelsen af det registrerede partnerskab, medmindre en af partnerne er uenig heri. I sidstnævnte tilfælde får loven i denne anden stat virkning fra etableringen af det sidste fælles sædvanlige opholdssted i denne anden stat. Anvendelse af loven i den anden stat må ikke forringe tredjemands rettigheder ifølge den lov, der finder anvendelse i henhold til stk. 1. Stk. 3 finder ikke anvendelse, hvis partnerne havde indgået en aftale om formueforholdet mellem partnere inden etableringen af deres sidste fælles sædvanlige opholdssted i denne anden stat. Artikel 27

Anvendelsesområdet for den lov, der skal anvendes Den lov, der skal anvendes på de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber i medfør af denne forordning, skal bl.a. indeholde bestemmelser om: a)klassificering af en af partnernes eller begge partneres formuegoder i forskellige kategorier under og efter det registrerede partnerskab a)overførsel af formuegoder fra en kategori til en anden c)en partners hæftelse for den anden partners gæld og forpligtelser d)en af partnernes eller begge partneres beføjelser, rettigheder og forpligtelser vedrørende formuegoder e)deling, fordeling eller realisering af formuegoderne ved opløsningen af det registrerede partnerskab f)virkningerne af de formueretlige virkninger af registrerede partnerskaber for et retsforhold mellem en partner og tredjemand og

g)den materielle gyldighed af en aftale om formueforholdet mellem partnere. Artikel 28

Retsvirkninger over for tredjemand 1.Uanset artikel 27, litra f), kan den lov, der regulerer de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab mellem partnerne, ikke gøres gældende af en partner over for tredjemand i en tvist mellem tredjemand og en af partnerne eller begge partnere, medmindre tredjemand kendte til eller ved udvisning af rettidig omhu burde have kendt til loven. 2.Tredjemand anses for at have dette kendskab, hvis a)den lov, der regulerer de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, er loven i i)den stat, hvis lovgivning finder anvendelse på transaktionen mellem partneren og tredjemand ii)den stat, hvor den partner, der indgår aftale, og tredjemand har deres sædvanlige opholdssted, eller iii) i sager vedrørende fast ejendom, den stat, hvor den faste ejendom er beliggende, eller b)en af partnerne har opfyldt de gældende krav om videregivelse eller registrering af de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab, der er foreskrevet i loven i i)den stat, hvis lovgivning finder anvendelse på transaktionen mellem partneren og tredjemand ii)den stat, hvor den partner, der indgår aftale, og tredjemand har deres sædvanlige opholdssted, eller iii) i sager vedrørende fast ejendom, den stat, hvor den faste ejendom er beliggende. 3.Når den lov, der regulerer de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, ikke kan gøres gældende af en partner over for tredjemand i henhold til stk. 1, reguleres de formueretlige virkninger af det registrerede partnerskab over for tredjemand: a)af loven i den stat, hvis lov finder anvendelse på transaktionen mellem en partner og tredjemand, eller b)i sager vedrørende fast ejendom eller registrerede goder eller rettigheder, af loven i den stat, hvor den faste ejendom er beliggende, eller hvor goderne eller rettighederne er registreret. Artikel 29

Tilpasning af tinglige rettigheder Når en person påberåber sig en tinglig rettighed, som vedkommende er berettiget til i henhold til den lov, der finder anvendelse på de formueretlige virkninger af et registreret partnerskab, og når loven i den medlemsstat, hvor rettigheden påberåbes, ikke kender den pågældende tinglige rettighed, skal den tinglige rettighed om nødvendigt og så vidt muligt tilpasses til den tinglige rettighed, der ligger tættest herpå ifølge den pågældende stats lov, under hensyntagen til de mål og interesser, som den specifikke tinglige rettighed og de dertil knyttede virkninger forfølger. Artikel 30

Overordnede præceptive bestemmelser 1.Intet i denne forordning begrænser anvendelsen af overordnede præceptive bestemmelser i forummets lov.

2.Overordnede præceptive bestemmelser er bestemmelser, hvis overholdelse af en medlemsstat anses for at være så afgørende for beskyttelsen af dets offentlige interesser, som f.eks. dets politiske, sociale og økonomiske struktur, at bestemmelserne finder anvendelse på alle forhold, der falder ind under deres anvendelsesområde, uanset hvilken lov der i øvrigt skal anvendes på de formueretlige virkninger af