DEN SEKSTENDE BERETNING

om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten

- 1998 -

(1999/C 354/01)

KOM(1999) 301 endelig udg.

(Forelagt af Kommissionen den 9. juli 1999)

INDHOLDSFORTEGNELSE

>TABELPOSITION>

Beretningen om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten udarbejdes hvert år af Europa-Kommissionen på anmodning af Europa-Parlamentet (beslutning af 9. februar 1983) og medlemsstaterne (erklæring nr. 19, punkt 2, som er bilag til Maastricht-traktaten af 7. februar 1992). Beretningen er ligeledes udarbejdet på anmodning af Det Europæiske Råd og af Rådet for bestemte områders vedkommende.

1. FORORD

Kommissionen satte sig allerede fra starten som prioriteret mål nøje at overvåge, at medlemsstaterne anvender fællesskabsretten korrekt, så EU-borgerne kan få fuldt udbytte af den europæiske integration. Som det fremgår af denne beretning, der er den sekstende siden Europa-Parlamentets beslutning af 9. februar 1983, har Kommissionen tilvejebragt de konkrete forudsætninger for at nå dette mål, dels ved at sikre en kraftig forbedring af mulighederne for at anvende overtrædelsesprocedurerne i henhold til traktatens artikel 169, dels ved i højere grad at benytte sig af det administrative samarbejde, navnlig inden for rammerne af aktionsplanen for det indre marked.

1.1. Statistisk oversigt over 1998

Kommissionen har i 1998 aktivt spillet rollen som traktaternes vogter, hvilket fremgår af følgende tal:

- Antallet af begrundede udtalelser sendt i løbet af året var det højeste siden traktatens ikrafttræden, nemlig 675, og der er således tale om en historisk rekord. Sammenlignet med de 334 begrundede udtalelser, der blev sendt i 1997, betyder det en stigning på 102 %. Stigningen skyldes en langt hurtigere og mere rigorøs indsats fra Kommissionens side, muliggjort af de interne reformer, der blev gennemført i 1996 og 1998.

- Antallet af åbningsskrivelser faldt ganske vist fra 1462 i 1997 til 1101 i 1998, men det skyldes udelukkende nedgangen i antallet af overtrædelsesprocedurer, der er indledt på grund af manglende gennemførelse af direktiver. Antallet af åbningsskrivelser på grund af manglende overensstemmelse med fællesskabsretten eller ukorrekt anvendelse af fællesskabsretten er således steget fra 432 i 1997 til 486 i 1998, hvilket er en stigning på 12 % (42 % i forhold til 1996).

- Antallet af sagsanlæg lå stabilt, idet der rent faktisk blev anlagt 125 sager ved Domstolen. Sammenlignes dette tal med antallet af åbningsskrivelser og begrundede udtalelser, ses det klart, at langt størstedelen af overtrædelsesprocedurerne bringes til afslutning, inden Domstolen kommer ind i billedet.

- Kommissionens tjenestegrene spillede i 1998 en meget aktiv rolle ved afsløringen af tilfælde af manglende overensstemmelse eller ukorrekt anvendelse af fællesskabsretten, idet antallet af tilfælde, som de selv opdagede, steg fra 261 i 1997 til 396 i 1998, altså en stigning på 52 %. Det skal nævnes, at i antallet af tilfælde, som tjenestegrenene selv afslørede, indgår sager, der er indledt som følge af en forespørgsel fra et parlamentsmedlem eller af et andragende.

- Hvad angår antallet af klager, som Kommissionens tjenestegrene modtog, fortsatte den stigning, der begyndte i 1997, denne gang fra 957 i 1997 til 1128 i 1998, svarende til en stigning på 18 % (38 % i forhold til 1996). Tallet ville være endnu højere, hvis man medregnede de ca. 4000 identiske klager, der blev indsendt vedrørende den svenske lovgivning om kontrol med transport af alkohol og tobak og med forsendelse af pakker indeholdende sådanne varer, eller de hundreder af klager, der blev indsendt angående afgifter, som visse belgiske kommuner opkræver på parabolantenner (i betragtning af det store antal klager blev der givet en samlet kvittering for modtagelsen heraf i EFT's C-udgave(1) og på EU-institutionernes Internet-sider).

- Antallet af beslutninger om henlæggelse af sager faldt med 7 %, nemlig fra 2112 i 1997 til 1961 i 1998, hvilket dog vidner om, at et stort antal sager om anvendelse af fællesskabsretten er blevet løst.

- Sagsbehandlingen blev ligeledes hurtigere: mens 25 % af de åbningsskrivelser, der blev sendt i 1997, vedrørte overtrædelsesprocedurer indledt samme år, så steg dette tal i 1998 til 48 %. Stigningen er endnu større for begrundede udtalelser, idet 19 % af de begrundede udtalelser, der blev sendt i 1998, vedrørte overtrædelsesprocedurer indledt samme år, mens det tilsvarende tal for 1997 var 1 %.

- Hvad endelig angår gennemsigtigheden kan der konstateres en stigning i antallet af sager, hvorom der blev udsendt pressemeddelelse, en stigning fra 248 i 1997 til 334 i 1998.

Disse tal viser klart virkningen af de interne reformer, Kommissionen har gennemført, første gang i 1996 og derefter i 1998, for at få overtrædelsesprocedurerne til at fungere bedre. Disse reformer vil derfor blive beskrevet nærmere i dette forord (jf. punkt 1.2). Medlemsstaternes anvendelse af fællesskabsretten har udviklet sig positivt for så vidt angår gennemførelsen af direktiver (punkt 1.3), men overholdelsen af fællesskabsretten i almindelighed varierer desværre stadig meget fra medlemsstat til medlemsstat (punkt 1.4). Idømmelsen af tvangsbøder som omhandlet i traktatens artikel 171 synes undertiden at være det eneste, der kan få en medlemsstat til at bringe sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten (punkt 1.5).

1.2. Reformen af Kommissionens arbejdsmetoder i forbindelse med overtrædelsesprocedurer: nye forbedringer i 1998

Kommissionens arbejdsmetoder i forbindelse med overtrædelsesprocedurer efter traktatens artikel 169 blev første gang ændret i juli 1996(2). I juni 1998 vurderede Kommissionen så, hvorledes de nye arbejdsmetoder fungerede. Vurderingen vedrørte overtrædelsesprocedurer inden for alle områder af fællesskabsretten.

På baggrund af denne vurdering besluttede Kommissionen at gennemføre nogle nye interne foranstaltninger, der skulle få overtrædelsesprocedurerne til at fungere endnu bedre. Det drejede sig bl.a. om at sikre:

- en hurtigere sagsbehandling

- mere gennemsigtige procedurer

- et bedre forhold til sagsøgeren.

1.2.1. Hurtigere behandling af overtrædelsessager

Forbedringerne på dette område vedrører både beslutningsproceduren og gennemførelsen af beslutningerne. Disse forbedringer er omhandlet i dokument SEC(1998) 1733, som er fremsendt til Europa-Parlamentet, medlemsstaterne og ombudsmanden.

En af de vigtigste ændringer er, at man fra april 1998 har kunnet tage overtrædelsessager op på de møder om anvendelsen af fællesskabsretten, der afholdes hver anden måned. Formålet er at fremskynde behandlingen af overtrædelsessager. Indtil for nylig blev overtrædelsessager kun behandlet i forbindelse med fire årlige rapporter (i marts, juni, oktober og december), undtagen når der var tale om hastesager. Anvendelsen af sådanne periodiske rapporter, der danner grundlag for en gennemgang af samtlige overtrædelsessager, hvad enten der er tale om en formodet overtrædelse (inden afsendelse af åbningsskrivelse) eller om en konstateret overtrædelse (efter afsendelse af åbningsskrivelse)(3), sikrer en ensartet behandling af de forskellige sager, uanset hvilket område af fællesskabsretten der er tale om, og en regelmæssig gennemgang af hver sag, som Kommissionen har fået forelagt.

Ved reformen af arbejdsmetoderne i 1996 åbnede Kommissionen mulighed for, at overtrædelsessager desuden kan behandles på møderne om anvendelsen af fællesskabsretten (afholdes hver anden måned og vedrører hovedsagelig statsstøtte). Derved kan sager, hvor Kommissionen er klar til at træffe beslutning om sagens realitet, fremskyndes, idet den ikke behøver at afvente den følgende rapport.

I 1997 blev kun 40 sager behandlet efter denne nye procedure, mens Kommissionen i 1998 traf beslutning om næsten 400 sager på de nævnte møder om anvendelse af fællesskabsretten. Dette har fremskyndet beslutningstagningen. Således kan f.eks. den begrundede udtalelse eller sagsanlægget besluttes, så snart den frist, der gives medlemsstaten til at svare, udløber, og der enten ikke foreligger noget svar, eller svaret er utilfredsstillende. På samme måde kan sager, hvor problemerne er løst, hurtigere gøres til genstand for en formel beslutning om henlæggelse, hvilket også kan tilskynde medlemsstaterne til at bringe deres lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten. Generelt holder Kommissionen altså nu langt flere møder specielt om overtrædelsesprocedurer, og dette har givet en mere smidig sagsbehandling.

Åbningsskrivelsen er blevet afdramatiseret gennem en understregning af, at Kommissionen jo egentlig heri blot udbeder sig medlemsstatens bemærkninger, og samtidig anvendes i stadig mindre grad skrivelser forud for åbningsskrivelser. Begge disse forhold har bevirket, at Kommissionen hurtigere har kunnet træffe beslutning om indledning af overtrædelsesprocedurer. Desuden stiller Kommissionens tjenestegrene nu strengere krav om overholdelse af visse frister for besvarelse af åbningsskrivelser og gennemførelse af begrundede udtalelser. Det betyder, at manglende overholdelse af fristerne i sig selv er nok til at udløse følgende trin i proceduren.

Men at fremskynde beslutningerne giver kun mening, hvis åbningsskrivelser og begrundede udtalelser tilsvarende hurtigt meddeles medlemsstaterne. Medlemsstaten må nemlig have officiel meddelelse om Kommissionens holdning, for at den kan fremkomme med forklaringer, bringe overtrædelsen til ophør, eller - hvis den ikke ønsker at gøre dette - for at proceduren efter artikel 169 kan køre videre.

Mens fristerne for notifikation af åbningsskrivelser og begrundede udtalelser tidligere blev regnet i måneder, lagde Kommissionen sig i 1998 fast på det princip, at beslutningerne notificeres inden en uge efter vedtagelsen. For at nå dette mål blev den interne arbejdsgang i andet halvår af 1998 ændret, så notifikationen så vidt muligt forberedes, før beslutningen træffes, og desuden forsøger man nu systematisk at opdage alle tilfælde af uberettiget forsinkelse.

Som nævnt ovenfor har de nye regler allerede haft en mærkbar virkning, idet 19 % af de begrundede udtalelser, der blev sendt i 1998, vedrørte procedurer indledt i 1998, mens kun 1 % af de begrundede udtalelser, der blev sendt i 1997, vedrørte procedurer, der var indledt det år.

1.2.2. Større gennemsigtighed

Siden reformen af 1996 har det været et princip, at beslutninger om begrundede udtalelser og sagsanlæg offentliggøres i pressen. Hvad derimod angår åbningsskrivelser udsender Kommissionen normalt ikke pressemeddelelser(4), fordi en åbningsskrivelse ikke er ensbetydende med Kommissionens endelige stillingtagen, men snarere er en anmodning til medlemsstaten om at fremsætte sine bemærkninger, og fordi åbningsskrivelsen er den fase, hvor overtrædelsessager lettest kan løses.

Som nævnt ovenfor steg antallet af pressemeddelelser i 1998, idet 334 overtrædelser gav anledning til en pressemeddelelse mod kun 44 i 1996.

Denne politik med større gennemsigtighed vil blive fortsat, idet der via Internet vil være adgang til informationer, som i øjeblikket kun er tilgængelige på papir.

1.2.3. Bedre behandling af klageren

Klageren er ganske vist ikke i juridisk forstand "part" i de procedurer, der indledes efter traktatens artikel 169, men Kommissionens tjenestegrene lægger alligevel stor vægt på, at klageren på hvert trin af proceduren får klar besked om, hvorledes det går med behandlingen af klagen.

Efter ombudsmandens initiativundersøgelse i 1996(5) er det blevet praksis, at Kommissionens tjenestegrene systematisk underretter klageren, hvis de agter at foreslå sagen henlagt.

Desuden er der udarbejdet en ny version af klageformularen, så den nu er udformet mere pædagogisk og er lettere forståelig og mere præcis end sidste udgave, der var fra 1989(6). Samtidig får klageren klar besked om, hvad han kan forvente sig af overtrædelsesproceduren, og hvilke andre muligheder han har for at gøre sine rettigheder gældende. Princippet om, at klager skal behandles fortroligt, er i øvrigt blevet opretholdt for at sikre det nødvendige tillidsforhold til klageren og for at undgå, at denne lider skade.

1.3. Situationen med hensyn til gennemførelsen af direktiver i 1998

Nedenstående tabel giver en generel oversigt over situationen for så vidt angår meddelelsen af nationale foranstaltninger til gennemførelse af de direktiver, der var gældende pr. 31. december 1998.

>TABELPOSITION>

Pr. 31. december 1998 havde medlemsstaterne i gennemsnit givet meddelelse om 95,7 % af de nationale foranstaltninger, der er nødvendige til gennemførelse af samtlige gældende EU-direktiver. Den samlede stigning i gennemførelsesprocenten i forhold til 1997, hvor tallet var 94 %, skyldes først og fremmest en styrkelse af de midler, Kommissionen anvender for at få overholdt fællesskabsretten, det være sig en styrkelse af selve overtrædelsesprocedurerne eller af de indenretlige midler som f.eks. det administrative samarbejde (navnlig "direktiv"-missioner) eller begrebet "peer pressure", der blev indført ved aktionsplanen for det indre marked.

Specielt skal fremhæves Tysklands og Belgiens bestræbelser for at indhente deres forsinkelse, hvorimod gennemførelsen i Luxembourg, Grækenland, Italien og - i mindre grad - Frankrig stadig giver anledning til bekymring.

Selv om de samlede tal er opmuntrende, er der dog fortsat problemer inden for visse sektorer, især på transport- og landbrugsområdet, hvor gennemførelsesprocenten er stagnerende.

Tabellen i slutningen af bilag IV til denne beretning viser de gennemførelsesforanstaltninger, der blev truffet i 1998, opdelt på medlemsstater og sektorer.

1.4. Oversigt over, hvorledes fællesskabsretten generelt anvendes i de forskellige medlemsstater

I nedenstående tabel er de 2979 overtrædelsessager, der var uafsluttede pr. 31. december 1998, fordelt på de forskellige medlemsstater (der er tale om både de tilfælde, hvor Kommissionen endnu ikke har udtalt sig om indledning af overtrædelsesproceduren, og om de tilfælde, hvor proceduren allerede er indledt).

>PIC FILE= "C_1999354DA.000801.EPS">

Som det ses, er Frankrig den medlemsstat, imod hvilken der er indledt flest procedurer med åbningsskrivelser, navnlig på grund af manglende overensstemmelse eller ukorrekt anvendelse af fællesskabsretten. Det skal i øvrigt bemærkes, at Frankrig er den medlemsstat, mod hvilken der i 1998 blev indgivet flest klager, nemlig 203 ud af i alt 1128, svarende til 18 %. Anvendelsen af fællesskabsretten i Italien, Grækenland og Belgien giver fortsat anledning til bekymring, til dels på grund af manglende gennemførelse af EU-direktiver.

>PIC FILE= "C_1999354DA.000901.EPS">

Det fremgår endvidere af følgende tabeller, at visse medlemsstater tegner sig for uforholdsmæssigt mange af de sager, der pr. 31. december 1998 befandt sig på stadiet begrundet udtalelse eller sagsanlæg. Det viser, at de pågældende medlemsstater har sværere end andre ved at finde hurtige løsninger i sager om overtrædelse af fællesskabsretten, enten på grund af reelle problemer af politisk eller juridisk art, eller simpelthen fordi de pågældende medlemsstater er for længe om at reagere på Kommissionens åbningsskrivelser eller begrundede udtalelser.

>PIC FILE= "C_1999354DA.000902.EPS">

>PIC FILE= "C_1999354DA.001001.EPS">

1.5. Fortsat anvendelse af reglerne om tvangsbøder efter traktatens artikel 171

Kommissionen anvendte også i 1998 reglerne i traktatens artikel 171, stk. 2, idet den i fem tilfælde traf beslutning om fornyet sagsanlæg med anmodning om tvangsbøder(7). Domstolen blev således forelagt to sagsanlæg af denne type i 1998.

For første gang vedrørte en af disse beslutninger det sociale område, men miljølovgivningen ligger stadig klart i spidsen, når det gælder anvendelsen af dette instrument. Det skal bemærkes, at Luxembourg for første gang er genstand for en sådan beslutning om sagsanlæg med anmodning om tvangsbøder og dermed kommer i gruppe med Grækenland (fire beslutninger), Italien (tre beslutninger), Tyskland (tre beslutninger), Frankrig (to beslutninger) og Belgien (en beslutning).

Instrumentet har vist sig at fungere effektivt, da en sådan beslutning om sagsanlæg i de fleste tilfælde har fået medlemsstaten til hurtigt at bringe sin lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten, hvad enten det sker allerede inden sagsanlægget ved Domstolen eller senere, som det fremgår af følgende tabel.

>TABELPOSITION>

2. SITUATIONEN INDEN FOR DE ENKELTE SEKTORER

2.1. DET INDRE MARKED

2.1.1. Gennemførelse af handlingsplanen for det indre marked

Det Europæiske Råd i Amsterdam vedtog i juni 1997 en handlingsplan for det indre marked baseret på et ambitiøst program, der skulle løbe over 18 måneder. Programmet sluttede den 31. december 1998, og der er ingen tvivl om, at det har været en succes. Der er gjort betydelige fremskridt, både for så vidt angår lovgivning og de øvrige foranstaltninger. I langt de fleste tilfælde er handlingsplanens tidsplan blevet overholdt.

Trods de fremskridt, som visse medlemsstater har gjort, blev ikke alle direktiver gennemført inden udgangen af 1998, hvilket var det mål, der var opstillet i handlingsplanen.

Den procentvise andel af direktiverne, der endnu ikke anvendes korrekt i en eller flere medlemsstater, er dog faldet betydeligt, nemlig til 13,7 % (mod 35 % i juni 1997). Men ikke alle medlemsstater har gjort lige store fremskridt, og den vedvarende forsinkelse, hvormed direktiverne gennemføres, er årsag til alvorlig bekymring. Det er vigtigt at få elimineret denne forsinkelse. Kommissionen følger udviklingen i situationen ved hjælp af "opslagstavlen" for det indre marked - anden og tredje udgave blev offentliggjort i henholdsvis maj og oktober - og den forelægger med jævne mellemrum en rapport om resultaterne for Rådet (det indre marked).

På baggrund af Kommissionens meddelelse af 13. maj 1998 om "Effektivisering af reglerne om det indre marked"(8) understregede Rådet (det indre marked) på samlingen den 24. september bl.a., at der måtte lægges meget stor vægt på at få reglerne om det indre marked gennemført effektivt, fuldstændigt og til tiden.

En række initiativer, der skal styrke grundlaget for anvendelsen af lovgivningen og løsningen af eventuelle problemer, er ved at blive udbygget. Det sker gennem etablering af kontaktpunkter og koordinationscentre. Der er nu adgang til kontaktpunkter for virksomheder og borgere via Internettet. Disse bestræbelser støttes gennem Karolus-programmet, der drejer sig om udveksling af embedsmænd med ansvar for anvendelsen af reglerne om det indre marked i de forskellige medlemsstater. Den 7. april besluttede Europa-Parlamentet og Rådet at forlænge programmet indtil den 31. december 1999(9).

Det indre markeds effektivitet forudsætter også, at domstolene i EU anvender reglerne korrekt. Robert Schuman-aktionen(10), der for nylig blev vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet for en periode på tre år, sigter mod at sikre en bedre implementering af fællesskabsretten ved at sørge for bedre uddannelse og information af dommere og jurister. Robert Schuman-aktionen skal, ved at øge juristers kendskab til de praktiske aspekter af fællesskabsretten, bidrage til fuld udnyttelse af det indre markeds potentiale, til gavn for borgere, forbrugere og virksomheder. Som led i aktionen gennemføres der et partnerskab med institutioner, der står for uddannelsen af dommere og jurister, idet disse kan anmode om tilskud til projekter, der specielt tager sigte på uddannelse og information vedrørende fællesskabsretten.

I løbet af de to pilotfaser i 1997 og 1998 blev der som led i Robert Schuman-aktionen udvalgt over 80 projekter, der var udarbejdet på lokalt plan. Resultaterne af disse projekter, der allerede er vidt fremskredne, og reaktionerne fra faglige kredse vidner om, at initiativet har været en succes, og at der vitterligt er et stort behov for undervisning af dommere og jurister i fællesskabsret. Det første år af Robert Schuman-aktionen begynder med en forslagsindkaldelse. Den vil blive offentliggjort i EFT i begyndelsen af 1999.

En af de vigtigste politiske prioriteter er stadig at forbedre og forenkle lovgivningen. I 1998 afsluttedes fase III af SLIM-initiativet, og fase IV blev påbegyndt. Samtidig har de konferencer, der er afholdt om forbedring af lovgivningen, og som er blevet tilrettelagt af det britiske og østrigske formandskab, vist den voksende interesse for emnet på nationalt plan. Panelet for Europæiske Virksomheder, der giver virksomhederne mulighed for på forhånd at vurdere de administrative krav og omkostninger, som nye lovgivningsforslag indebærer, er ligeledes blevet lanceret som pilotprojekt(11). Denne politiske indsats for at forenkle og forbedre lovgivningen fremmer tilvejebringelsen af et miljø, der giver virksomhederne og borgerne mulighed for at udnytte alle fordelene ved det indre marked.

Dialogen med borgere og virksomheder, der blev lanceret af Det Europæiske Råd i Cardiff, skal via telefon og Internet give adgang til oplysninger om, hvordan man udnytter de rettigheder, som fællesskabsretten giver. Den giver mulighed for feedback om de problemer, borgerne og virksomhederne kommer ud for. OSIS (Website på Internettet), der blev lanceret i december 1998 som led i dialogen med virksomhederne, giver direkte adgang til en bred vifte af nyttige oplysninger om udøvelse af erhvervsvirksomhed i det indre marked.

Tre af de fire lovgivningsforslag, der i handlingsplanen er nævnt som højtprioriterede, er blevet vedtaget. De vedrører det indre marked for naturgas, retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser og en mekanisme, der skal sikre gennemsigtige tjenester i informationssamfundet. Men det fjerde prioriterede forslag, nemlig om statutten for det europæiske selskab, er ikke blevet vedtaget, og dette har forhindret vedtagelsen af visse dertil knyttede forslag, f.eks. om tiende direktiv om grænseoverskridende fusioner. Målene for en lang række andre lovgivningstiltag er blevet nået. Der er gjort særlig store fremskridt med hensyn til teleshopping. Der er endvidere gjort betydelige fremskridt med hensyn til liberalisering af tele- og elektricitetssektoren.

Blandt de foranstaltninger, der skal give alle borgere mulighed for at udnytte fordelene ved det indre marked, skal nævnes Kommissionens forslag om forbedringer af indrejse- og opholdsretten for arbejdstagere og dens meddelelse af 1. juli, hvori den redegør for sit kommende forslag om etablering af fælles rettigheder for alle EU-borgere. Fjernelsen af grænsekontrollen vil fremover ske på grundlag af EF-traktatens artikel 62, som ændret ved Amsterdam-traktaten.

Det skal bemærkes, at Kommissionen i sin meddelelse om opfølgning af anbefalingerne fra gruppen på højt plan om den fri bevægelighed for personer (meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet af 1. juli 1998, KOM(1998) 403 endelig udg.) gør det klart, at borgerne må sikres bedre information om deres rettigheder, og at alle, der er involveret i udøvelsen af den fri bevægelighed, må sikres bedre uddannelse og information. Målet er at sørge for, at Fællesskabets lovgivning om fri bevægelighed for personer rent faktisk anvendes.

2.1.2. Fri bevægelighed for personer samt unionsborgerskab

2.1.2.1. Forbud mod forskelsbehandling

Hvad angår borgerlig retspleje og domstolsadgang, så overvåger Kommissionen, som allerede anført i 1997-rapporten, at de nationale myndigheder overholder den retspraksis, som Domstolen har etableret gennem sine domme i sagerne C-43/95 (Data Delecta)(12), C-323/95 (Hayes)(13) og C-122/96 (Saldanha)(14) vedrørende forbud mod diskriminerende "cautio judicatum solvi" (en forpligtelse til at betale depositum til dækning af sagsomkostninger, der kun påhviler EU-borgere, der anlægger sag ved domstolene i en anden medlemsstat end den, hvor de er statsborgere). Kommissionen sendte den 8. juli 1998 de tyske og spanske myndigheder en begrundet udtalelse, hvori forpligtelsen til at stille en sådan sikkerhed, som pålægges EU-borgere i henhold til den tyske ZPO og den spanske LEC, anfægtes som værende i modstrid med traktatens artikel 6. Tyskland har senere ændret sin lovgivning og rettet sig efter den begrundede udtalelse, hvorefter sagen er blevet henlagt. I Spanien er et lovforslag vedrørende den civile procedure ved at blive vedtaget. For denne sags vedkommende besluttede Kommissionen i december 1998, på grund af den manglende godkendelse, at anlægge sag ved Domstolen.

2.1.2.2. Indrejse og ophold

Rådets direktiver om opholdsret for studerende (93/96/EF), pensionerede (90/365/EØF) og andre ikke-erhvervsaktive (90/364/EØF) er nu gennemført i alle medlemsstater, senest i Tyskland. Overtrædelsesprocedurerne vedrørende ukorrekt gennemførelse af ovennævnte tre direktiver kører videre.

Kommissionen besluttede i 1998 at anlægge sag ved Domstolen mod Frankrig og Italien på grund af ukorrekt gennemførelse af direktivernes bestemmelser om indtægtserklæring og sygeforsikring for studerende, pensionerede og andre ikke-erhvervsaktive.

Andre procedurer vedrørende ukorrekt gennemførelse af de tre direktiver er på et mindre fremskredet stadium (Tyskland og Østrig).

De procedurer, der er indledt mod Spanien, Portugal, Finland og Sverige for ukorrekt gennemførelse, har kunnet henlægges i 1998 som følge af ændring af lovgivningen i de pågældende lande.

Kommissionen anlagde den 30. marts 1998 sag ved Domstolen mod Grækenland (sag C-85/98(15)), fordi de græske myndigheder opkræver et højere gebyr for udstedelse af opholdstilladelse til tredjelandsstatsborgere, der er medlemmer af en EU-borgers familie, end for udstedelse af opholdstilladelse til EU-borgere. Efter Kommissionens opfattelse er denne forskelsbehandling i modstrid med direktiverne om opholdsret.

2.1.2.3. Valgret og valgbarhed

Efter at Rådets direktiv 94/80/EF trådte i kraft den 1 januar 1996, har EU-borgere, der har bopæl i en anden medlemsstat end den, hvori de er statsborgere, kunnet deltage i lokale valg. De har således i 1998 kunnet deltage i kommunalvalgene i Tyskland (Schleswig-Holstein, Bayern og Brandenburg), Østrig (Tyrol), Nederlandene, Irland, Grækenland og Sverige.

Kommissionen har i 1998 i sin egenskab af traktaternes vogter videreført en række procedurer, der skal sikre gennemførelsen af Rådets direktiv 94/80/EF i alle medlemsstater. En overtrædelsesprocedure mod Frankrig er blevet henlagt, fordi landet i maj vedtog en lov til gennemførelse af direktivet. De procedurer, der i 1997 blev indledt mod Tyskland (Sachsen og Bayern), er blevet videreført.

I sin dom af 9. juli 1998 i sag C-323/97(16) dømte Domstolen Belgien for ikke at have meddelt foranstaltninger til gennemførelse af direktivet.

Samtidig blev der indledt overtrædelsesprocedurer for ukorrekt gennemførelse i syv af de ni østrigske Länder.

Kommissionen vedtog den 7. januar 1998 en rapport om anvendelsen af Rådets direktiv 93/109/EF om valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere. Skønt der i rapporten ikke foreslås ændringer af direktivet, nævnes dog en række bestemmelser, hvor anvendelsen vil kunne forbedres. Der er indledt overtrædelsesprocedurer for ukorrekt gennemførelse mod Grækenland og Sverige, mens proceduren mod Italien er blevet henlagt som følge af ændring af den pågældende lovgivning.

2.1.2.4. Regulerede erhverv

Domstolens retspraksis

Blandt de overtrædelsesprocedurer, der er indledt på grundlag af EØF-traktatens artikel 171 (manglende opfyldelse af en dom afsagt af Domstolen), skal nævnes:

- Den procedure, der er indledt mod Grækenland som følge af dommene af 15. marts 1988 (sag C-147/86(17)) og 30. januar 1992 (sag C-328/90(18)) i sagen om "Frontistiria" (adgang til private danse- og musikskoler), er blevet henlagt, fordi der er vedtaget en ny lovgivning, som er i overensstemmelse med fællesskabsretten.

- Procedurerne på grundlag af artikel 171 vedrørende fri udveksling af tjenesteydelser præsteret af turistførere i Italien og Frankrig (dom afsagt den 26. februar 1991 i sag C-180/89(19) og C-154/89(20)) kører videre. Hvad angår Italien fortsætter undersøgelsen af de bestemmelser, der er vedtaget af regionerne, og for Frankrigs vedkommende afventer Kommissionen, at et udkast til dekret, som der tidligere er givet meddelelse om, skal træde i kraft.

- Det er besluttet på ny at anlægge sag ved Domstolen mod Grækenland med anmodning om idømmelse af tvangsbøder, fordi landet ikke har givet meddelelse om gennemførelsesforanstaltninger til Rådets direktiv 89/48/EØF (første generelle ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser) (jf. Domstolens dom af 23. marts 1995 i sag C-365/93(21)).

Hvad angår de andre af Domstolens domme, der endnu ikke er opfyldt, skal nævnes:

- Efter dommen af 22. marts 1994 (sag C-375/92(22)) mod Spanien vedrørende turistføreres præstation af tjenesteydelser er Kommissionen i færd med, sammen med de spanske myndigheder, at undersøge de nye dekreter om udøvelsen af det pågældende erhverv, som er vedtaget af de autonome områder.

Sager, der verserer for Domstolen

Kommissionen har anlagt sag ved Domstolen mod følgende medlemsstater:

- Tyskland, vedrørende adgang til tandlægeerhvervet (ved optagelsen i sygesikringens fortegnelse over tandlæger stilles der til unionsborgere, der er indehavere af eksamensbeviser erhvervet i andre medlemsstater, men i overensstemmelse med "tandlæge"-direktiverne 78/686/EØF og 78/687/EØF, krav, der er i modstrid med nævnte direktiver).

- Spanien, vedrørende den nationale lovgivning, der er vedtaget til gennemførelse af "arkitekt"-direktivet 85/384/EØF, og hvori der fastsættes en begrænsning i form af en indskrænkning af "vandrende" arkitekters arbejdsområde. Søgsmålet drejer sig ikke om, at arkitekter fra andre medlemsstater kun kan præstere tjenesteydelser i Spanien i et vist maksimalt tidsrum, idet denne begrænsning er fjernet fra den nationale lovgivning.

- Frankrig, vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser for psykiatriske sygeplejersker, der er erhvervet i andre medlemsstater på grundlag af EF-traktatens artikel 48, 52 og 59. Den franske lovgivning, der muliggør anerkendelse af sådanne eksamensbeviser, der ikke henhører under det pågældende sektordirektiv, etablerer efter Kommissionens opfattelse en praksis, der ikke er i overensstemmelse med fællesskabsretten.

Nationale gennemførelsesforanstaltninger

Den procedure, der er indledt mod Grækenland på grundlag af traktatens artikel 169, og som vedrører Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om en ny generel ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser, der supplerer direktiv 89/48/EØF, er blevet henlagt som følge af Grækenlands meddelelse om sine gennemførelsesforanstaltninger.

De procedurer, der er indledt mod flere medlemsstater i forbindelse med direktiv 94/38/EØF om ændring af direktiv 92/51/EØF for så vidt angår visse eksamensbevisers niveau, er alle blevet henlagt.

Manglende overensstemmelse og ukorrekt anvendelse af direktiverne

Kommissionen fik i 1998 forelagt ca. halvtreds klager på grund af restriktioner, der er i modstrid med EF-traktatens artikel 52 og 59 og med direktiverne om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser med henblik på adgang til de pågældende erhverv. Nogle har givet anledning til en overtrædelsesprocedure, mens andre er blevet henlagt som ubegrundede.

De procedurer, der er indledt mod visse medlemsstater for ukorrekt gennemførelse eller ukorrekt anvendelse af direktiverne, er blevet videreført. Som eksempel kan nævnes den procedure, der er indledt mod Spanien, vedrørende varigheden af uddannelsen til sygeplejerske med ansvar for den almene sygepleje, og hvor der nu er sendt en begrundet udtalelse. Desuden kan nævnes proceduren mod Italien, hvor der også er sendt en begrundet udtalelse, og som drejer sig om advokaters etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser. For det første er nemlig forbuddet mod at åbne et kontor, som fastsat i den italienske lovgivning til gennemførelse af Rådets direktiv 77/249/EØF (om advokaters fri udveksling af tjenesteydelser), i modstrid med Domstolens dom af 30. november 1995 i "Gebhard"-sagen (C-55/94)(23), og for det andet er gennemførelsen af Rådets direktiv 89/48/EØF (den første generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser) ufuldstændig for så vidt angår advokaterhvervet. Desuden har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Italien for så vidt angår bopælskravet for tandlæger, der ønsker at praktisere i Italien (et krav, der er i modstrid med traktatens artikel 48 og 52), samt på grund af mangelfuld gennemførelse af direktiverne 78/686/EØF og 78/687/EØF, bl.a. hvad angår den dobbelte mulighed for adgang til erhvervet.

I den procedure, der er indledt mod Spanien vedrørende betingelserne for anerkendelse af eksamensbeviser erhvervet i latinamerikanske lande, har Kommissionen valgt at udsætte det søgsmål, som den traf beslutning om i 1996, på grund af den positive udvikling i sagen. For det første har de spanske myndigheder nemlig oplyst, at der gøres fremskridt i genforhandlingen af visse bestemmelser i de internationale aftaler om anerkendelse af eksamensbeviser, og for det andet har en dom afsagt af den spanske højesteret for nylig fastslået, at de spanske myndigheders kontrol af uddannelser erhvervet i tredjelande og den eksamen, der skal aflægges som forhåndsbetingelse for anerkendelse i tilfælde af, at der er konstateret mangler ved uddannelsen, er i overensstemmelse med loven.

Dialog med de nationale myndigheder

For at styrke det administrative samarbejde og finde hurtige løsninger på opståede problemer opretholdt Kommissionen i 1998 regelmæssig kontakt med de nationale myndigheder både inden for rammerne af koordinationsgruppen for Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF (den generelle ordning for anerkendelse af eksamensbeviser) og inden for rammerne af udvalgene af højtstående embedsmænd (navnlig på sundhedsområdet).

2.1.2.5. Selvstændige handelsagenter

Kommissionen sendte den 13. juli 1998 Italien en begrundet udtalelse i henhold til traktatens artikel 169, fordi landet ikke havde vedtaget alle nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 86/653/EØF om selvstændige handelsagenter. Italien gennemførte direktivet i 1991, men undlod at gennemføre en række bestemmelser om handelsagentens ret til godtgørelse ved kontraktens udløb, ret til en skriftlig kopi af kontrakten og ret til provision af agenturforretninger, der er afsluttet efter agenturkontraktens udløb, men som skyldes hans medvirken. I dette tilfælde besluttede Kommissionen den 2. december 1998 at anlægge sag ved Domstolen.

Desuden har Kommissionen sendt en åbningsskrivelse til Det Forenede Kongerige for ukorrekt gennemførelse af direktiv 86/653/EØF. Direktivet blev delvis gennemført i Det Forenede Kongerige i 1993 ved retsforskriften "Commercial Agents Regulations (SI No 3053 og SI No 483)". Denne lovgivning finder imidlertid ikke anvendelse på agenturkontrakter, når agenten udøver sin virksomhed i en anden medlemsstat end Det Forenede Kongerige, og når parterne ikke har aftalt, at lovgivningen i en anden medlemsstat skal finde anvendelse på deres kontrakt. Hvis f.eks. en agenturkontrakt er indgået mellem en britisk agenturgiver og en fransk agent, og de har aftalt, at kontrakten skal være underkastet britisk lov, så finder den britiske lovgivning til gennemførelse af direktivet ikke anvendelse, og kontrakten er underkastet de på forhånd eksisterende almindelige retsforskrifter. Den franske agent vil således ved kontraktens udløb ikke have ret til godtgørelse på de betingelser, der er fastsat i direktivet, og dette er i modstrid med direktivets målsætning. Som følge af åbningsskrivelsen ændrede Det Forenede Kongerige den 19. november 1998 sin lovgivning i en retning, der var i overensstemmelse med Kommissionens bemærkninger. Sagen blev herefter henlagt.

2.1.3. Frie varebevægelser

2.1.3.1. EF-traktatens artikel 30 ff.

Da princippet om den frie varebevægelighed er af afgørende betydning for, at det indre marked kan fungere efter hensigten, overvåger Kommissionen i særlig grad håndhævelsen af artikel 30 til 36 i EF-traktaten. Der er stadig tale om et stort antal nationale foranstaltninger, der kan virke hindrende for varebevægelserne. Statistikkerne viser dog, at niveauet har ligget stabilt de sidste tre år. Kommissionen har i 1998 registreret 132 nye klager. Pr. 31. december 1998 var der 323 verserende overtrædelsessager.

Hvad disse tal angår, kan det konstateres, at problematikken omkring begrebet "fri varebevægelighed" er under udvikling. Artikel 30 ff. spiller i den anledning en stadig større rolle. Den afledte fællesskabsret er meget omfattende og indeholder enslydende og harmoniserede bestemmelser, der har til formål at fjerne en lang række handelshindringer. Det er imidlertid ikke meningen, at den skal erstatte de nationale lovgivninger. Dels foreskriver nærhedsprincippet, at fællesskabsforanstaltninger skal begrænses til, hvad det er strengt nødvendigt at lovgive om på fællesskabsniveau, dvs. lovgivning beregnet på tværnationale problemstillinger. Dels støder man selv i de sektorer, der er mest berørt af fællesskabslovgivningen, tit på aspekter, der vedrører produkter, deres præsentation eller virksomhedsaktiviteter inden for sektoren, der skaber problemer på tværs af grænserne, og som skal behandles med udgangspunkt i traktatens grundlæggende bestemmelser om den fri varebevægelighed. Sådanne sager bliver stadig mere indviklede juridisk set, idet man i hvert enkelt tilfælde skal se på, hvilke forpligtelser, der ud fra en lang række lovgivningsmæssige kilder, både primær og afledt ret, påhviler medlemsstaterne. Sagerne bliver tillige mere komplekse rent teknisk set. Nu hvor den afledte fællesskabsret og Kommissionens foranstaltninger med udgangspunkt i artikel 30 i traktaten har gjort det muligt hen ad vejen at gennemføre princippet om fri varebevægelighed i de nationale lovgivninger og den nationale praksis, betyder det, at de tilfælde af handelshindringer, som erhvervslivet bliver stillet over for, f.eks. i stadig større omfang ikke drejer sig om en stats accept af princippet om gensidig anerkendelse, men i højere grad om, hvordan dette princip konkret anvendes i specifikke tilfælde, hvor et produkt ikke accepteres i modtagerlandet. Dette betyder, at Kommissionen ofte må gennemføre meget dybdegående tekniske analyser af produkterne, deres konsekvenser for helbredet eller sikkerheden samt af de nationale regler, der forhindrer markedsføringen af det pågældende produkt.

Sagernes komplekse tekniske og juridiske karakter gør, at Kommissionen fortsat forsøger at løse problemerne i snævert samarbejde med medlemsstaterne, idet en effektiv dialog er den bedste måde at forene de modstridende interesser på samt afveje medlemsstaternes legitime hensyn til at beskytte befolkningens sikkerhed og sundhed med nødvendigheden af at sikre en ensartet og effektiv anvendelse af fællesskabsretten. I den sammenhæng hedder Kommissionens foretrukne redskab "pakkemøder". Disse udgør en ramme for åbne og uformelle diskussioner, der kan give hurtige løsninger på de problemer, som erhvervslivet gør opmærksom på. I 1998 har der været afholdt pakkemøder med alle medlemsstater, undtagen Luxembourg. Generelt er disse møders succesrate høj: af de sager, der har været genstand for undersøgelse, er over 50 % blevet løst enten på selve mødet eller gennem efterfølgende lovgivning, som medlemsstaten havde forpligtet sig til at gennemføre på et af disse møder. Hvad de egentlige konfliktuelle sager angår repræsenterer de gennemsnitligt næppe mere end 10 % af sagerne.

Pakkemødernes effektivitet viser medlemsstaternes interesse for ordningen. Det er medlemsstaterne, der har anmodet Kommissionen om at genoptage initiativet fra 1997 om en gang årligt at samle formændene fra de nationale delegationer, der deltager i pakkemøderne. Sådanne møder, der fandt sted for anden gang i februar 1998, har givet mulighed for at konsolidere et uformelt net mellem Kommissionens tjenestegrene og de nationale formænd og mellem disse indbyrdes. Denne strukturs effektivitet med hensyn til at finde hurtige og fleksible løsninger på klagemål over enkeltstående sager er til fulde bevist. De involverede nationale tjenestemænd udfører desuden også i nogle tilfælde funktioner i de enheder for det indre marked, der i en national administration beskæftiger sig med opfølgningen af klager over problemer i andre medlemsstater fra erhvervslivet i den pågældende medlemsstat. Disse enheder henvender sig til Kommissionen, når det ikke er muligt at løse problemerne inden for rammerne af de administrative samarbejdsnet. Enhederne har efterhånden udviklet en fleksibel og uformel kontaktflade til Kommissionens tjenestegrene. Der findes på nuværende tidspunkt enheder for det indre marked i Danmark, Det Forenede Kongerige, Frankrig og Spanien.

Den sektor, hvor Kommissionen har haft mest at se til i 1998, er motorkøretøjssektoren. Statsborgere i EU-lande, der forlader et medlemsland for at bosætte sig i et andet, støder stadig på vanskeligheder i forbindelse med indregistreringen af deres køretøjer i modtagerlandet på trods af, at der findes klare retningslinjer for, hvordan indregistreringen skal foregå i henhold til EF-traktatens bestemmelser om fri varebevægelighed. Skønt der på grund af Kommissionens aktivitet på dette område igennem en længere årrække nu er tale om en nedgang i antallet af sager, udgør klager på dette område stadig ca. 20 % af det samlede antal sager, som Kommissionen modtager vedrørende hindringer for den fri varebevægelighed. Det lykkedes i 1998 at løse problemer inden for denne sektor i Frankrig, Portugal og Tyskland. Disse landes myndigheder har nu forenklet indregistreringsproceduren for biler og motorcykler, der importeres af privatpersoner, bl.a. ved at forkorte sagsbehandlingen.

Andre sektorer, hvor erhvervslivet ofte indbringer klager for Kommissionen, indbefatter markedsføring af kosttilskud samt fødevarer tilsat vitaminer og næringsstoffer. Forholdet mellem handel og miljø bekymrer også virksomhederne i EU. Kommissionen har således måtte kigge nærmere på visse nationale affaldsforvaltningssystemer, bl.a. på emballageområdet samt visse ordninger vedrørende de såkaldte grønne afgifter. Andre områder, hvor erhvervslivet til stadighed opfordrer Kommissionen til at gribe ind, omfatter parallelimport af pesticider, kriterierne for fastsættelse af prisen på lægemidler, betegnelsen i forbindelse med salg af chokoladeprodukter og markedsføring af ædelmetalprodukter.

Hvad angår EF-Domstolen er der grund til at hæfte sig ved to betydningsfulde domme på dette område. For at begynde med den nyeste fulgte Domstolen Kommissionen, der havde kritiseret Frankrig for ikke i sin lovgivning om foie gras og produkter fremstillet ud fra foie gras at have medtaget en klausul om gensidig anerkendelse af produkter, der på lovlig vis fremstilles og/eller markedsføres i andre medlemsstater. Domstolen bekræftede, at medlemsstaterne er forpligtede til at medtage sådanne klausuler i deres lovgivning i alle tilfælde, hvor de betinger markedsføringen af et bestemt produkt af, at det opfylder visse præcise regler vedrørende bl.a. sammensætning (dommen "Kommissionen mod Frankrig" af 22. oktober 1998, sag nr. C-184/96(24)). Denne dom knæsætter Kommissionens praktik med at anmode medlemsstaterne (bl.a. i forbindelse med notificeringsprocedurer, der blev indført med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF - se nedenstående afsnit) om at indarbejde sådanne klausuler i deres nationale lovgivninger med henblik på at undgå tekniske handelshindringer for den fri varebevægelighed.

Domstolens anden dom, der har vidtrækkende betydning, blev afsagt den 9. december 1997 i sagen Kommissionen mod Frankrig (sag nr. C-265/95(25)). I denne dom fulgte Domstolen ligeledes Kommissionen, idet den kritiserede Frankrig for at overtræde artikel 30 i traktaten ved ikke at have truffet alle nødvendige forholdsregler for at forhindre, at privatpersoner hindrer den fri bevægelighed for frugt og grøntsager fra navnlig Spanien. Med denne dom har Domstolen klart og tydeligt udtalt, at en medlemsstat er forpligtet til aktivt at medvirke til håndhævelsen af princippet om fri varebevægelighed, også over for privatpersoner. I modsat fald kan den dømmes for manglende overholdelse af traktatbestemmelserne.

Ovennævnte dom viser i øvrigt det velfunderede i Kommissionens initiativ om - som opfølgning på anmodningen fra Det Europæiske Råd i Amsterdam den 16. og 17. juni 1997 - at etablere en effektiv ordning, der vil give Fællesskabet mulighed for at gribe hurtigt og handlekraftigt ind i forbindelse med sager om alvorlige overtrædelser af princippet om fri varebevægelighed. Forslaget til Rådets forordning om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen med henblik på at bringe bestemte handelshindringer til ophør(26) opnåedes der politisk enighed om i Rådet den 18. maj 1998, og Europa-Parlamentet udtalte sig gunstigt om det den 5. november 1998. Det blev vedtaget af Rådet den 7. december 1998 (forordning (EF) nr. 2679/98(27)). Kommissionen kan ikke andet end stille sig tilfreds med, hvor hurtigt samtlige involverede institutioner har fulgt op på Det Europæiske Råds anmodning om at skabe et værktøj, der kan opfylde såvel de nationale myndigheders som erhvervslivets forventninger.

Endelig glæder Kommissionen sig over den stigende anvendelse af ordningen om øget gennemsigtighed, der blev indført med Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 3052/95/EF, og i henhold til hvilken medlemsstaterne er forpligtede til at informere Kommissionen om nationale foranstaltninger, der fraviger princippet om frie varebevægelser inden for Fællesskabet. I 1998 blev der givet meddelelse om 68 nationale foranstaltninger. Hovedparten af disse vedrørte markedsføring af kosttilskud.

2.1.3.2. De forebyggende bestemmelser i direktiv 98/34/EF(28) (tidligere 83/189/EØF)

Informationsproceduren, der indførtes med direktiv 98/34/EF, er et grundlæggende instrument i bestræbelserne på at forebygge hindringer i samhandlen og sikre gensidig information. Direktivet pålægger medlemsstaterne som et led i informationsproceduren at fremlægge planer for tekniske forskrifter til gennemgang, inden de vedtages. Tekniske forskrifter, der vedtages i forbindelse med gennemførelse af fællesskabsdirektiver i de nationale lovgivninger, er ikke omfattet af proceduren.

Kommissionen har i 1998 modtaget 604 udkast til tekniske forskrifter, som er blevet gennemgået af Kommissionens tjenestegrene. Tallet var i 1996 523(29) og i 1997(30) 900. Disse tal viser, at medlemsstaterne på trods af, at det indre marked officielt trådte i kraft ved udgangen af 1992, vedbliver at indføre et stort antal tekniske forskrifter. Disse tekniske forskrifter truer det indre marked og de fordele, som det giver erhvervslivet.

Af de 604 meddelelser i 1998 har 60(31) været genstand for udførlige udtalelser, hvilket betyder, at den pågældende forholdsregel skal ændres med henblik på at fjerne de elementer, der er i modstrid med den afledte fællesskabsret, eller begrænse eventuelle hindringer for den fri varebevægelighed. Medlemsstaterne har afgivet 99(32) udførlige udtalelser. Kommissionen har i forbindelse med en(33) meddelelse anmodet om et års udsættelse, fordi den berørte et område, der dækkedes af et forslag til Rådets direktiv eller forordning.

Siden 1989 har Kommissionen sikret sig, at meddelelsespligten overholdes ved systematisk at gennemgå alle medlemsstaternes officielle publikationer. Konstaterer Kommissionen, at der er sket en tilsidesættelse af bestemmelserne i direktiv 98/34/EF, indledes der enten en dialog med den pågældende medlemsstat med henblik på at løse problemet, eller der indledes en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169. Ved udgangen af 1998 verserede der ca. 30 af denne type sager.

I øvrigt præciserede Domstolen den 16. juni 1998 i forbindelse med en præjudiciel sag omfanget af princippet om, at de tekniske forskrifter ikke kan gøres gældende, hvis de er vedtaget i modstrid med direktiv 98/34/EF, som den havde knæsat i dommen i CIA-Sécuritel-sagen den 30. april 1996 (se Lemmens-dommen, C-226/97).

2.1.3.3. Harmoniseret lovgivning

Spørgsmålene vedrørende landbrugsprodukter behandles i punkt 2.13.2.

2.1.3.3.1. Fødevarer

Generelt har medlemsstaterne vedtaget gennemførelsesforanstaltningerne til direktiverne inden for fødevaresektoren uden dog konsekvent at overholde de frister, der er fastsat deri.

Kommissionen fik meddelelse om et stort antal gennemførelsesforanstaltninger i 1998. Således kunne 89 overtrædelser for manglende meddelelse henlægges ved årets udgang. Kommissionen sendte i 1998 åbningsskrivelser vedrørende 32 sager, og sideløbende hermed afgav den 15 begrundede udtalelser og besluttede at forelægge to sager for Domstolen.

For så vidt angår utilstrækkelig gennemførelse af direktiver og forordninger besluttede Kommissionen at fremsende to åbningsskrivelser og at henlægge to sager, om hvilke der var blevet afgivet begrundet udtalelse.

Samtidig klagede den vedrørende ca. ti sager. Nogle af disse blev løst efter en brevveksling mellem Kommissionens tjenester og de nationale myndigheder.

2.1.3.3.2. Lægemidler

Kommissionen fik i 1998 meddelelse om næsten alle gennemførelsesforanstaltninger, som der endnu ikke var givet meddelelse om. Ultimo oktober 1998 havde 13 af 15 medlemsstater gennemført samtlige direktiver, der var gældende inden for lægemiddelsektoren. Kun Frankrig og Belgien har endnu ikke tilendebragt gennemførelsen. Domstolen afsagde i 1998, efter at Kommissionen havde indledt en overtrædelsesprocedure, domme i følgende sager vedrørende manglende gennemførelse:

- 12. februar 1998 i sag C-144/97: Frankrigs manglende gennemførelse af direktiv 92/74/EØF

- 12. marts 1998 i sag C-163/97: Belgiens manglende gennemførelse af direktiv 92/74/EØF

- 15. oktober 1998 i sag C-283/97: Belgiens manglende gennemførelse af direktiv 92/73/EØF

- 15. oktober 1998 i sag C-284/97: Frankrigs manglende gennemførelse af direktiv 93/40/EØF.

Der består ligeledes nogle generelle problemer vedrørende medlemsstaternes fortolkning og anvendelse af lægemiddeldirektiverne. Disse problemer består hovedsagelig i medlemsstaternes forskellige fortolkning af begrebet "lægemidler" (ofte med den følge, at der opstår hindringer for samhandelen med varer) og i klager over, at nationale myndigheder ikke skulle have overholdt direktiv 89/105/EØF om gennemsigtighed. Medlemsstaternes gennemførelse og anvendelse af artikel 4, stk. 8, litra a), nr. i-iii), i direktiv 65/65/EØF og forvaltningen af den fornyede tilladelse for "gamle" lægemidler omfattes ligeledes af igangværende overtrædelsesprocedurer.

Kommissionen undersøger med stor opmærksomhed disse problemer og klager. Planerne om en kodificering af lægemiddellovgivningen (human og veterinær), der vil forbedre overblikket over lovgivningen og i sidste ende effektivisere anvendelsen deraf, er allerede meget fremskredne. Man må håbe, at Kommissionens meddelelse om Fællesskabets procedurer for godkendelse af markedsføringen af lægemidler (98/C 229/03), der blev offentliggjort den 22. juli 1998, og som har til formål at tydeliggøre procedurerne for central og gensidig anerkendelse, får samme virkning.

2.1.3.3.3. Kemiske produkter

De sidste direktiver inden for den kemiske sektor, der vedrører begrænsninger af markedsføringen af farlige stoffer og præparater samt gødning, er blevet omsat til national ret af de fleste medlemsstater, dog ofte efter indledning af overtrædelsesprocedurer.

De manglende meddelelser om gennemførelse af direktiverne 96/55/EF 97/10/EF, 97/16/EF og 97/64/EF om begrænsningen af markedsføringen af visse farlige stoffer, direktiv 96/65/EF om klassificering, emballering og etikettering af farlige præparater og direktiv 97/63/EF om gødning medførte fremsendelse af 19 begrundede udtalelser til forskellige medlemsstater. For så vidt angår direktiv 97/63/EF om gødning, der har givet anledning til et stort antal overtrædelsesprocedurer, var kun fire stadig i gang ved afslutningen af 1998.

For direktiv 97/56/EF om sekstende ændring af direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater udløb fristen for gennemførelse ved årets udgang, og direktivet er kun blevet gennemført af to medlemsstater. Direktiv 98/3/EF om gødning, for hvilket fristen ligeledes er udløbet, er derimod blevet gennemført af syv medlemsstater.

Som helhed manglede der ved udgangen af 1998 51 gennemførelsesforanstaltninger vedrørende otte direktiver. Gennemførelsesforanstaltningerne er normalt i overensstemmelse med de gennemførte direktiver.

2.1.3.3.4. Motorkøretøjer, traktorer og motorcykler

Den 1. januar 1996 blev Fællesskabets typegodkendelsesprocedure obligatorisk for de nye køretøjstyper af kategori M1. Virkningen heraf er, at forskellige direktiver er blevet bindende.

Med vedtagelsen den 14. juli 1997 af direktiv 97/24/EF om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer blev der lagt sidste hånd på Fællesskabets typegodkendelsesprocedure for to- og trehjulede motordrevne køretøjer. Fristen for gennemførelsen af direktivet var senest den 18. december 1998. Efter denne dato er typegodkendelse af hele køretøjer mulig på fakultativt grundlag i en periode på seks måneder, men typegodkendelsen bliver obligatorisk fra 17. juni 1999.

Der er tale om en ekstremt høj gennemførelsessats og om få forsinkelser. I de forholdsvis få tilfælde, hvor der er forsinkelser, er det normalt tilstrækkeligt med en overtrædelsesprocedure for at sikre gennemførelsen i løbet af kort tid. For visse direktiver var gennemførelsen dog ikke fuldstændig ved udgangen af 1998. Således havde syv medlemsstater ikke gennemført direktiv 97/24/EF om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer, medens seks medlemsstater manglede at få gennemført direktiv 98/14/EF om godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil og direktiv 97/54/EF om landbrugs- og skovbrugshjultraktorers konstruktivt bestemte maksimalhastighed. Direktiv 98/77/EF om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer og direktiv 98/90/EF vedrørende døre i motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil, der skulle have været gennemført pr. 31. december 1998, var kun blevet gennemført af en medlemsstat på den fastsatte dato.

2.1.3.3.5. Byggematerialer

Efter at Belgien havde tabt sagen for Domstolen (sag af 18. december 1997), gav dette land den 26. august 1998 Kommissionens tjenestegrene meddelelse om en kongelig bekendtgørelse om gennemførelse af direktiv 89/106/EØF.

Der er indledt en overtrædelsesprocedure for så vidt angår Østrigs gennemførelse af direktiv 89/106/EØF, fordi visse artikler i den østrigske lov ikke var i overensstemmelse med direktivet.

I forbindelse med den løbende overtrædelsesprocedure mod Grækenland om kvalitetskontrol af visse former for importeret stål blev der fremsendt en begrundet udtalelse til de græske myndigheder den 4. december 1998.

2.1.3.3.6. Udstyr

(Mekanisk og elektromekanisk udstyr, personlige værnemidler, gas- og trykluftsudstyr, udstyr til færdigpakninger og retslig metrologi, medicinsk apparatur og lystfartøjer)

I 1998 blev der gjort betydelige fremskridt med hensyn til gennemførelsen af direktiver inden for ovennævnte sektorer. Således er de fleste direktiver, hvis gennemførelsesfrist udløb den 31. december 1998, bl.a. direktiv 73/23/EØF, 88/378/EØF, 89/336/EØF, 89/392/EØF, 89/686/EØF, 90/385/EØF og 90/396/EØF, der også blev omtalt i femtende årsberetning for 1997, blevet gennemført i alle medlemsstaternes lovgivninger. Der er dog problemer i forbindelse med fire direktiver, der gennemgås i det følgende.

Der er ligeledes konstateret mange fremskridt med hensyn til dårlig anvendelse af direktiver og den nationale lovgivnings manglende overensstemmelse med direktiverne. Der består imidlertid stadig vanskeligheder med hensyn til direktiv 89/392/EØF (maskiner), 89/686/EØF (personlige værnemidler) og 90/396/EØF (gasudstyr). Ca. to tredjedele af vanskelighederne er koncentreret herom.

Der blev i 1998 behandlet 78 tilfælde af overtrædelser, hvoraf 24 blev registreret i 1998. Ved afslutningen af 1998 er der 37 tilbage, heraf ni tilfælde med manglende meddelelse og 28 andre sager.

Der blev i 1998 i alt afsendt ni begrundede udtalelser, og en sag blev forelagt Domstolen.

For så vidt angår sagerne om manglende meddelelse er situationen følgende:

Belgien har ikke gennemført Rådets direktiv 93/42/EØF om medicinsk apparatur.

Belgien har modtaget en begrundet udtalelse om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/9/EF om materiel og sikringssystemer til anvendelse i eksplosionsfarlig atmosfære. Desuden er der blevet klaget til Domstolen over Irlands manglende gennemførelse af dette direktiv.

Frankrig, Italien og Luxembourg har modtaget begrundede udtalelser om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/16/EF om elevatorer.

Endelig har Grækenland, Luxembourg og Portugal modtaget begrundede udtalelser om Kommissionens direktiv 97/53/EF om elektrisk materiel til anvendelse i eksplosionsfarlig atmosfære. Overgangsperioden ifølge dette direktiv ophørte den 16. juni 1998.

Tre medlemsstater, Belgien, Spanien og Irland, havde ikke ved begyndelsen af 1998 gennemført direktiv 94/25/EF om lystfartøjer. Finland havde kun gennemført direktivet delvis, idet det ikke var gennemført for Ålandsøerne.

De procedurer efter artikel 169, der var i gang over for Spanien, Irland og Belgien, er alle blevet afsluttet ligesom proceduren over for Finland, efter at disse medlemsstater har givet meddelelse om deres nationale gennemførelsesforanstaltninger.

2.1.3.3.7. Kosmetiske produkter

Kommissionen kunne i 1998 konstatere fremskridt med hensyn til gennemførelsen af fællesskabslovgivningen om kosmetiske midler.

Således kunne Kommissionen afbryde talrige overtrædelsesprocedurer over for medlemsstaterne foranlediget af manglende meddelelser af nationale gennemførelsesforanstaltninger til fællesskabsdirektiver. Kommissionen beklager dog, at alle de direktiver, som Kommissionen har vedtaget siden 1995 om tilpasning af Rådets direktiv 76/768/EØF til de tekniske fremskridt, og at direktiverne om analysemetoderne ved kontrol af sammensætningen af kosmetiske midler i øjeblikket stadig ikke er gennemført i i hvert fald en EU-medlemsstat. Der skal i denne forbindelse gøres opmærksom på, at direktiv 97/18/EF (om udsættelse af datoen for forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf på dyr) skulle have været gennemført i medlemsstaternes lovgivning senest 31. december 1997, hvis de berørte erhverv skulle have haft en vis retssikkerhed, og dette gælder, uanset om disse afprøvninger er blevet udført i medlemsstaterne eller ikke. Det fritager ikke medlemsstaterne fra deres forpligtelser, at Kommissionen har til hensigt snarest at forelægge Rådet og Europa-Parlamentet et forslag til direktiv om forbud mod afprøvning af kosmetiske midlers bestanddele eller forbindelser heraf på dyr. Desuden gør Kommissionen opmærksom på, at det på grund af bilagenes komplicerede karakter er nødvendigt i hver enkelt national gennemførelsesforanstaltning klart at anføre, hvilket direktiv teksten skal gennemføre.

Kommissionen indsats med hensyn til Rådets direktiv 93/35/EØF om sjette ændring af direktiv 76/768/EØF blev delvis belønnet i 1998, fordi denne tekst nu er gennemført i alle medlemsstaterne om end mere eller mindre fuldstændigt.

Kommissionen undersøger meget nøje de tilfælde af overtrædelse, der ikke vedrører manglende meddelelse af nationale foranstaltninger, og der er efter de brevvekslinger, som har fundet sted mellem den og medlemsstaternes myndigheder, fundet løsninger, der er tilfredsstillende både for den kosmetiske industri og de ansvarlige myndigheder.

2.1.3.3.8. Tekstilprodukter og fodtøj

Gennemførelsesfristen for direktiv 97/37/EF om tilpasning af bilag I og II i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/74/EF om betegnelser for tekstilprodukter til det tekniske fremskridt udløb 1. juni 1998. Der blev i årets løb registreret et antal nationale gennemførelsesforanstaltninger til direktivet. Kun Italien, Belgien og Luxembourg har ikke gennemført dette direktiv, og der er derfor overtrædelsesprocedurer i gang over for disse medlemsstater.

Der er indledt en overtrædelsesprocedure over for Luxembourg for manglende meddelelse af nationale gennemførelsesforanstaltninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/11/EF af 23. marts 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedrørende mærkning af materialer anvendt i hovedbestanddelene af fodtøj med henblik på salg i detailleddet.

2.1.3.3.9. Ansvaret for defekte produkter

Frankrig har omsider ved sin vedtagelse af lov nr. 389-98 af 19. maj om ansvaret for defekte produkter(34) gennemført Rådets direktiv 85/374/EØF. På grund af denne manglende gennemførelse havde Kommissionen den 31. marts 1998 besluttet i henhold til traktatens artikel 171 at forelægge sagen for Domstolen. Det var første gang, at Kommissionen brugte denne bestemmelse til at anmode om, at Frankrig blev idømt en bøde (158250 ECU om dagen)(35).

2.1.3.4. Særlige ordninger for fri bevægelighed

Kulturgoder

Kommissionen besluttede den 24. juni 1998 at sende begrundede udtalelser til fem medlemsstater for manglende meddelelse om nationale foranstaltninger til gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/100/EF om ændring af bilaget til Rådets direktiv 93/7/EØF om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats område. Efter at medlemsstaterne havde fremsendt meddelelser om gennemførelsen, kunne Kommissionen i december 1998 beslutte at afbryde procedurerne for fire medlemsstater. Kommissionen viderefører proceduren mod Frankrig.

Kommissionen kunne afbryde proceduren i forbindelse med sag C-413/97 (Tyskland) og C-415/97 (Italien), som blev indledt som følge af manglende meddelelse af foranstaltninger til gennemførelse af Rådets direktiv 93/7/EF, da der blev givet meddelelse om, at foranstaltningerne vil blive vedtaget i år.

Eksplosivstoffer

Gennemførelsesbestemmelserne til Rådets direktiv 93/15/EØF af 5. april 1993 om harmonisering af bestemmelserne om markedsføring af og kontrol med eksplosivstoffer til civil brug er stort set i overensstemmelse med direktiverne, bortset fra to tilfælde af overtrædelser på grund af dårlig gennemførelse.

2.1.3.5. Toldunionen

På toldområdet har Kommissionens aktiviteter hovedsagelig været koncentreret om at udfærdige, iværksætte og forvalte de toldinstrumenter, der er nødvendige til at anvende EU's fælles politikker (handelspolitikken, landbrugspolitikken, miljø, offentlig sundhed...) med henblik på at kontrollere de ydre grænser, varetage EU-borgernes sikkerhed og overvåge, at virksomhedernes samhandel foregår på en fair måde i det indre marked og den økonomiske og monetære union.

Derfor er kontrollen med den korrekte anvendelse af fællesskabsbestemmelserne naturligvis stadig et væsentligt element i Kommissionens tiltag inden for det pågældende område. Således har Italien som følge af disse tiltag tilpasset sin lovgivning til Fællesskabets toldkodeks for derved at bringe den i overensstemmelse med reglerne om direkte eller indirekte toldfuldmagt.

Det skal med hensyn hertil også fremhæves, at Tyskland har efterkommet Domstolens dom af 10. september 1996 i sagen C-61/94(36) om import af mejeriprodukter under ordningen for aktiv forædling. Kommissionen havde bestridt, at denne import kunne tillades, fordi dens toldværdi lå under den minimumspris, der var fastsat i det internationale arrangement vedrørende mejerisektoren, som Fællesskabet havde godkendt ved Rådets afgørelse 80/271/EØF af 10. december 1979 om indgåelse af de multilaterale aftaler, der er resultatet af handelsforhandlingerne 1973-79(37), samt ved Rådets forordning (EØF) nr. 1999/85(38) af 16. juli 1985 om ordningen for aktiv forædling.

2.1.4. Fri udveksling af tjenesteydelser og etableringsret

2.1.4.1. Artikel 52 ff. og artikel 59 ff.

Hvad etableringsfriheden angår, har Kommissionen anlagt sag ved Domstolen med henvisning til, at de to belgiske love nr. 1919 og 1921 om almennyttige foreninger ikke overholder dette princip, eftersom de indeholder bestemmelser, der strider mod det generelle princip om, at der ikke må diskrimineres på grundlag af nationalitet.

Kommissionen har ligeledes på grund af et nationalitetskrav sendt en begrundet udtalelse til de franske myndigheder om de krav, der stilles til virksomheder, der fremstiller og markedsfører våben, der kan anvendes af private organer og privatpersoner.

Med hensyn til den frie udveksling af tjenesteydelser kræves der ifølge nederlandsk lov, at ansøgere om udtagning af patenter skal vælge at have adresse i Nederlandene hos en erhvervsagent, men det kræves udelukkende af ansøgere, som ikke har bopæl i landet. Eftersom et sådant krav er i strid med det i artikel 59 fastsatte princip, har Kommissionen sendt en begrundet udtalelse til de nederlandske myndigheder.

Der er ligeledes blevet sendt en begrundet udtalelse til de italienske myndigheder, da alle fysiske og juridiske personer, der arbejder som speditører, i henhold til loven om indførelse af en fortegnelse over autorisationerne til speditører, har pligt til at lade sig opføre i et særskilt register, som føres af handelskammeret i det pågældende område. Dette registreringskrav hindrer imidlertid, at økonomiske aktører, som ikke er etableret i Italien, i henhold til artikel 59 lejlighedsvis kan udføre deres virksomhed i Italien.

Ifølge de portugisiske bestemmelser om de standarder, der gælder for luftfotografering i forbindelse med tjenesteydelser, gives der kun tilladelse til udenlandske virksomheder og udlændinge i behørigt begrundede tilfælde. Der er tale om diskrimination på grundlag af nationaliteten, og da den ikke er berettiget ud fra sikkerhedshensyn, er der også i dette tilfælde blevet sendt en begrundet udtalelse til de portugisiske myndigheder.

I Frankrig har en afgørelse om forskrifterne for apparater til produktion eller opmagasinering af gas betydet, at disse trykbeholdere kun i undtagelsestilfælde kan kontrolleres uden for Frankrig, hvilket stiller virksomheder, som ikke har sæde i Frankrig, dårligere, i fald de måtte ønske at tilbyde deres tjenester, og der er derfor blevet sendt en begrundet udtalelse til de franske myndigheder.

Udstationering af lønmodtagere i andre medlemsstater i forbindelse med den frie udveksling af tjenesteydelser er forbundet med mange vanskeligheder. Der er således blevet sendt en begrundet udtalelse til de belgiske myndigheder, for det første fordi det af udenlandske tjenesteudbydere kræves, at de skal bidrage til de belgiske metalfabrikanters Fonds de Sécurité d'Existence, for det andet fordi det kræves, at de skal betale den bonusydelse og ydelse ved ledighed pga. vejrlig, der gælder for ansatte i byggesektoren, og endelig fordi de skal betale det fødevare- og boligtillæg, der gælder inden for den samme sektor. Kommissionen har desuden besluttet at anlægge sag ved Domstolen, da det i den østrigske lovgivning fastsættes, at udenlandske tjenesteyderes kunder har et medansvar for betalingen af udstationeredes lønninger, hvorimod der for virksomheder etableret i Østrig ikke findes en lignende bestemmelse. Endelig har Kommissionen besluttet at sende en begrundet udtalelse til de tyske myndigheder på grund af de diskriminerende bestemmelser, der gælder for udenlandske byggevirksomheder, som ønsker at udbyde sine tjenesteydelser sammen med andre virksomheder inden for rammerne af en sammenslutning, som er oprettet med henblik på en bestemt arbejdsopgave (arbejdsgruppe).

Hvad udstationering af arbejdstagere angår er der desuden et særligt problem med vilkårene for udstationering af statsborgere fra tredjelande med hensyn til visa og opholds- og arbejdstilladelser. Kommissionen har i denne forbindelse sendt begrundede udtalelser til de belgiske og de tyske myndigheder.

Endelig er det i forbindelse med visse overtrædelser blevet klart, at der er problemer både i forhold til princippet om fri udveksling af tjenesteydelser og i forhold til etableringsretten. Den italienske lovgivning på såvel lands- som regionsplan vedrørende markeder og udstillinger er således forbundet med store problemer, da den sætter grænser for, hvem der kan planlægge denne form for arrangementer, bl.a. ved at stille krav til virksomhedens form, sammensætning og oprindelse. Der er derfor blevet sendt en begrundet udtalelse til de italienske myndigheder.

Med hensyn til private vagtselskaber er Kommissionens holdning i forbindelse med overtrædelsesprocedurer blevet bekræftet af Domstolen. Sektoren må ikke begrænses ved hjælp af diskriminerende krav om nationalitet og etableringssted, bl.a. med henvisning til den offentlige sikkerhed. De grundlæggende frihedsrettigheder inden for det indre marked, f.eks. etableringsfriheden, den frie udveksling af tjenesteydelser og fri bevægelighed for arbejdstagere, gælder derimod uindskrænket (Kommissionen/Spanien, C-114/97(39)). Kommissionen har med henvisning hertil anlagt sag mod Belgien ved Domstolen, og den har også besluttet at anlægge sag mod Italien.

EU-borgere, som ikke har bopæl i Spanien, skal henvende sig til en spansk notar for at kunne erhverve fast ejendom på spansk område, selv om handlen allerede er blevet indgået og attesteret af en udenlandsk notar. Den spanske notars intervention vedrører ikke købspapirerne, men tager kun sigte på at foretage en skattemæssig kontrol af den handel, der allerede er indgået mellem de berørte parter. Ifølge Kommissionen er denne bestemmelse i strid med etableringsretten, den frie udveksling af tjenesteydelser og den frie bevægelighed for kapital og arbejdstagere. Den har derfor besluttet at anlægge sag ved Domstolen.

2.1.4.2. Finansielle tjenesteydelser

Dialog med de nationale myndigheder

Ud fra et ønske om at styrke det administrative samarbejde og gøre det muligt hurtigt at løse de problemer, der opstår, har Kommissionen i 1998 opretholdt regelmæssige kontakter med de nationale myndigheder både gennem de institutionelle udvalg (Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning, Forsikringsudvalget, Kontaktudvalget for Institutter for Kollektiv Investering i Fast Ejendom) og ad hoc-fortolkningsgrupper (for henholdsvis bankområdet, forsikringsområdet og direktivet om krav til kapitalgrundlag osv.) samt i grupper på højt niveau ("High Level Security Supervisors Committtee" på værdipapirområdet).

Klager og konstaterede overtrædelser

Som følge af klager indledte Kommissionen i 1998 to procedurer på grund af overtrædelse af EF-traktatens artikel 52 og 59 og overtrædelse af forskellige direktiver. I det første tilfælde drejer det sig om formodet diskrimination på grundlag nationalitet i forbindelse med refusion af skattegodtgørelser til banker i Italien. Der er blevet sendt en åbningsskrivelse til medlemsstaten med det formål at få oplyst, hvilke kriterier der ligger til grund for den liste, der anvendes ved refusionen af en del af godtgørelsen. Det andet tilfælde drejer sig om det luxembourgske krav om, at arkitekter skal indbetale et garantibeløb til en luxembourgsk bank. Denne sag er ved at blive undersøgt.

På forsikringsområdet har Kommissionen i 1998 i henhold til traktatens artikel 169 indledt to nye procedurer på grund af formodet overtrædelse af EF-traktatens artikel 52 og 59 og overtrædelse af forskellige direktiver. I begge tilfælde er det sket på grund af klager. Med hensyn til de procedurer, der blev indledt før 1998, er en af dem blevet henlagt, fordi den pågældende medlemsstat opfyldte kravene i fællesskabsretten.

Med hensyn til de konstaterede overtrædelser er man i adskillige af procedurerne nået frem til, at der fremsættes en begrundet udtalelse, eller at der anlægges sag. Hvad angår forsikringsområdet, bør der gøres opmærksom på, at det stigende antal procedurer for manglende overholdelse og mangelfuld gennemførelse skyldes, at visse medlemsstater har fortsat deres overtrædelser. I en række sager, hvor dialogen med de nationale myndigheder ikke har ført til noget resultat, er det nødvendigt at indbringe sagen for Domstolen af hensyn til en løsning af de meget alvorlige problemer, der er i forhold til fællesskabsrettens gennemførelse.

Inden for værdipapirområdet har Kommissionen i 1998 på grundlag af en klage indledt to nye procedurer mod henholdsvis Italien (artikel 59 og 73 B) og Frankrig (artikel 52, 59 og 73 B). Det er Kommissionens opfattelse, at både den italienske og den franske lov har medført, at hjemmemarkederne og markederne i de øvrige EU-lande ikke behandles ens, og at tjenesteudbydere fra andre medlemsstater diskrimineres i forhold til de hjemlige.

Traktaten

På bankområdet er overtrædelsessagen mod Grækenland vedrørende lovgivningen om tilskud til leasede anlægsaktiver blevet henlagt. Ifølge den græske lovgivning kunne staten kun yde tilskud til leasing af anlægsaktiver, hvis det skete gennem leasingvirksomheder med sæde i Grækenland. Lovgivningen er blevet ændret til at omfatte alle leasingvirksomheder inden for Fællesskabet.

På forsikringsområdet sendte Kommissionen i 1998 en begrundet udtalelse til Spanien, fordi den spanske lovgivning ikke er i overensstemmelse med EU-traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjenesteydelser (artikel 59). De spanske myndigheder kræver, at der skal indhentes en forudgående tilladelse, inden man kan udbyde sine tjenester på spansk område, og det gælder ikke kun virksomheder, der ønsker at nedsætte sig i Spanien, men også virksomheder, der ønsker at levere en tidsbegrænset tjenesteydelse. Men ifølge Domstolens faste retspraksis er et sådant krav i strid med traktatens artikel 59, da tjenesteydere ikke er omfattet af de samme krav, som skal være opfyldt i forbindelse med etableringsretten. Kravet er heller ikke berettiget ud fra betragtninger af almen interesse som f.eks. beskyttelse af de spanske forbrugere, da det hverken står i forhold til det tilsigtede mål eller i øvrigt er nødvendigt.

Nationale gennemførelsesforanstaltninger

Manglende meddelelse

På bankområdet er alle de overtrædelsesprocedurer, der var blevet indledt mod Det Forenede Kongerige for manglende gennemførelse på Gibraltar af en række bankdirektiver blevet henlagt, eftersom Det Forenede Kongerige har meddelt Kommissionen alle love og bestemmelser om de pågældende direktivers gennemførelse for Gibraltar. Der var bl.a. tale om Rådets direktiv 89/117/EØF om bankfilialers regnskaber, Rådets direktiv 86/635/EØF om bankers årsregnskaber, Rådets direktiv 93/6/EØF om bankers og investeringsselskabers kapitalgrundlag, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger og Rådets direktiv 96/10/EF om netting.

Der er blevet sendt begrundede udtalelser for manglende gennemførelse af Rådets direktiv 95/26/EF, det såkaldte "post-BCCI"-direktiv, til Tyskland, Spanien, Italien, Luxembourg, Belgien, Irland, Frankrig og Grækenland. Med udgangspunkt i de svar, som Kommissionen indtil videre har modtaget, har den besluttet at henlægge procedurerne mod Grækenland og Det Forenede Kongerige (for manglende gennemførelse af direktivet for Gibraltar), eftersom begge disse stater har givet Kommissionen meddelelse om, hvordan direktivet er gennemført i deres lovgivning. Andre medlemsstater har ikke været i stand til at fremlægge en klar tidsplan for direktivets gennemførelse. I disse tilfælde har Kommissionen besluttet at anlægge sag ved Domstolen for manglende meddelelse. Det drejer sig om Frankrig, Spanien og Luxembourg.

Eftersom Tyskland har givet meddelelse om, at det har gennemført direktiv 94/19/EF om indskudsgarantiordninger og direktiv 93/6/EØF om bankers og investeringselskabers kapitalgrundlag, er de procedurer, der var blevet indledt ved Domstolen, blevet indstillet.

På forsikringsområdet er Kommissionens beslutning fra 1996 om at anlægge sag ved Domstolen mod Spanien for manglende meddelelse af de nationale foranstaltninger til gennemførelse af Rådets direktiv 92/96/EØF (3. livsforsikringsdirektiv) stadig suspenderet; Domstolen har i sin dom i sagen om Rådets direktiv 92/49/EØF (3. direktiv om skadesforsikring), som den afgav i december 1997 (sag nr. C-361/95(40)), dømt Spanien for de samme forhold (delvis gennemførelse), som fremføres i sagen om direktiv 92/96/EØF. De spanske myndigheder gav dog i december 1998 meddelelse om, hvilke foranstaltninger de havde truffet til gennemførelse af disse to direktiver. Man er for øjeblikket i Kommissionen i færd med at kontrollere, om der er tale om en fuldstændig gennemførelse, hvorefter sagerne i så fald vil blive henlagt i 1999.

Med hensyn til Rådets direktiv 91/674/EØF (forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber) er den beslutning om at anlægge sag ved Domstolen, som blev truffet i 1998, ikke blevet gennemført, da der er blevet givet meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Sagen er blevet henlagt. Domstolen har desuden i sin dom af 18. december 1997 dømt Spanien for kun delvis at have gennemført Rådets direktiv 91/371/EØF (direktivet om Schweiz-aftalen) (sag nr. C-360/95(41)). Sagen er for øjeblikket suspenderet, indtil de spanske myndigheder, som varslet for nylig, har givet officiel meddelelse om gennemførelsesforanstaltningerne.

Det bør bemærkes, at selv om de fleste medlemsstater allerede har meddelt, hvilke foranstaltninger de har truffet til gennemførelse af det tredje direktiv om livsforsikring og det tredje direktiv om skadesforsikring, så er gennemførelsen og anvendelsen af disse direktiver ikke helt uden problemer. Der er faktisk en række eksempler på, at gennemførelsen kun er delvis, eller at den er mangelfuld.

Med hensyn til værdipapirer har Kommissionen sendt en begrundet udtalelse til Det Forenede Kongerige for manglende gennemførelse af Rådets direktiv 85/611/EØF, 89/298/EØF og 89/592/EØF på Gibraltar. Eftersom Det Forenede Kongerige har meddelt gennemførelsesforanstaltningerne, er proceduren blevet henlagt.

Manglende gennemførelse og mangelfuld anvendelse

Kommissionen sendte i 1998 en begrundet udtalelse til Tyskland for mangelfuld anvendelse af Rådets direktiv 92/49/EØF på forsikringsområdet. Mere præcist har Tyskland med den lovtekst, der er blevet vedtaget til gennemførelse af direktivet, officielt afskaffet forbuddet mod at udøve sygeforsikring sideløbende eller samtidig med andre forsikringsklasser for ikke-tyske virksomheder, som ønsker at oprette en filial eller at fungere som tjenesteudbyder i Tyskland, hvilket er i overensstemmelse med det tredje direktiv om skadesforsikring, hvori muligheden for at nægte den samtidige udøvelse afskaffes. Der er imidlertid blevet indført en ny bestemmelse i sociallovgivningen, ifølge hvilken den ansatte kun kan få udbytte af arbejdsgiverens bidrag, hvis forsikringsselskabet uafhængigt af, hvor det har sæde, ikke samtidig udøver flere forsikringsklasser. Der er således tale om en indirekte overtrædelse af direktiv 92/49/EØF.

Sager ved Domstolen

I banksektoren afventer man Domstolens dom i sagen om opretholdelse af anonyme konti i Østrig, som anses for at være i strid med forpligtelsen til i henhold til artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 91/308/EØF om hvidvaskning af penge at identificere kunderne ved oprettelse af en konto.

Hvad angår de præjudicielle afgørelser, så har Domstolen endnu ikke afgivet sin dom i sag C-410/96 (republikkens anklager/André Ambry). Ifølge fransk lov kræves en finansiel sikkerhedsstillelse, som skal kunne tages i brug ved førstkommende anmodning, for at kunne få en administrativ licens (til at fungere som rejsearrangør). Hvis det pengeinstitut, der udsteder sikkerhedsstillelsen, har sæde i en anden medlemsstat end Frankrig, kræves det imidlertid i den franske lov, at pengeinstituttet skal have indgået en aftale med en fransk bank eller et fransk forsikringsselskab. Domstolen er blevet bedt om at udtale sig om, hvorvidt et sådant krav er i overensstemmelse med fællesskabsretten.

På forsikringsområdet er der i 1998 blevet anlagt fire nye sager ved Domstolen. Kommissionen har således anlagt sag ved Domstolen mod Frankrig for ufuldstændig gennemførelse af direktiv 92/49/EØF og 92/96/EØF, da den stadig ikke har fået nogen meddelelse om, hvilke foranstaltninger der vil blive truffet for at ændre loven om gensidig forsikring for at tilpasse den til de tredje forsikringsdirektiver. Der er desuden blevet anlagt sag ved Domstolen mod Frankrig for mangelfuld anvendelse af de tredje forsikringsdirektiver, da der ifølge de franske bestemmelser er pligt til at udfylde et "markedsføringsskema", inden man tager nye forsikringspolicer i brug, hvilket er i strid med direktiv 92/49/EØF og 92/96/EØF, som forbyder, at medlemsstaterne indfører bestemmelser, der kræver en forudgående godkendelse eller systematisk indberetning af generelle og særlige betingelser i forsikringspolicer.

Der er endvidere blevet anlagt sag ved Domstolen mod Belgien, fordi arbejdsulykkesforsikringer ifølge den belgiske lovgivning om kontrol med forsikringsselskaber er undtaget fra direktiv 92/49/EØF's anvendelsesområde. Det er Kommissionens opfattelse, at disse risici er omfattet af direktivet i de tilfælde, hvor de indgår i de private forsikringsselskabers udbud. Den samme overtrædelse er blevet konstateret i Finland, og der blev derfor i 1996 afsendt en åbningsskrivelse.

Endelig er der blevet anlagt sag ved Domstolen mod Spanien, fordi den spanske lov om gennemførelse af direktiv 84/5/EØF ikke indeholder nogen forpligtelse for det organ, som medlemsstaterne ifølge direktivet skal oprette med det formål at yde erstatning for skade forvoldt af uidentificerede køretøjer, til at give den skadelidte et begrundet svar på spørgsmålet om, hvordan det vil intervenere (artikel 1, stk. 4, i direktivet).

Sagerne mod Spanien og Luxembourg i forbindelse med investeringsservice på værdipapirområdet (Rådets direktiv 93/22/EØF) er blevet opretholdt. Spanien gav dog i november 1998 meddelelse om loven til gennemførelse af direktivet. Proceduren mod Tyskland er derimod blevet henlagt.

2.1.4.3. Kommerciel kommunikation

Der findes ikke for øjeblikket noget direktiv om kommerciel kommunikation set ud fra det indre marked. Kommissionen har imidlertid i årets løb modtaget tre klager på dette område. Den har desuden fortsat undersøgelserne i forbindelse med de igangværende overtrædelsesprocedurer. Den har indledt en dialog med de franske myndigheder om, hvordan man skal fortolke "Evin"-loven, som forbyder fjernsynsreklamer for alkoholholdige drikke, med henblik på de særlige tilfælde, hvor der er tale om sportsarrangementer i udlandet. Der blev i 1997 i forbindelse med denne procedure afsendt en begrundet udtalelse. Kommissionen har desuden sendt en begrundet udtalelse til Tyskland, hvis lovgivning om præmier og rabat menes at være i strid med traktatens artikel 59. Denne procedure er blevet indledt på foranledning af en klage fra en aktør, som udbyder varer og tjenesteydelser inden for rammerne af en klub, som er baseret i en anden medlemsstat.

2.1.4.4. Medierne

På medieområdet har Kommissionen registreret ca. ti nye klager, hvoraf nogle er blevet henlagt i årets løb. Den har endvidere modtaget over hundrede klager vedrørende beskatningen af parabolantenner i en bestemt medlemsstat. Med hensyn til de igangværende overtrædelsesprocedurer har Kommissionen henlagt proceduren mod de spanske bestemmelser om reklamering med fly over spansk territorium. Spanien har rettet sig efter Kommissionens begrundede udtalelse.

2.1.5. Fri bevægelighed for kapital

Situationen ser generelt tilfredsstillende ud med hensyn til den frie bevægelighed for kapital og betalinger inden for EU og i forhold til tredjelande. Der er i årets løb sket yderligere fremskridt, idet visse restriktioner i forbindelse med køb af fast ejendom i Østrig (Wien) er blevet fjernet. Til trods for at der til stadighed opdages nogle andre restriktioner, skrider arbejdet med at afskaffe dem stadig frem. Blandt det begrænsede antal klager kommer størstedelen fra økonomiske aktører, som klager over hindringer for erhvervelsen af fast ejendom i andre EU-lande. På dette område har nogle restriktioner i Tyrol, som i mangt og meget ligner restriktionerne i Wien, givet anledning til, at der er blevet afsendt en begrundet udtalelse. Kommissionen har desuden besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Grækenland på grund af nogle græske procedurer i forbindelse med køb af fast ejendom.

Kommissionen har indledt en række overtrædelsesprocedurer mod flere medlemsstater ud fra et ønske om at lette de tværnationale investeringer. Det er desuden sket i lyset af meddelelsen om visse juridiske aspekter ved EU-interne investeringer (EFT C 220 af 19.7.1997, s. 15) og i forlængelse af det spørgeskema, der er blevet udsendt med det formål at indhente oplysninger om medlemsstaternes praksis. Det er således blevet besluttet at afsende en begrundet udtalelse til Belgien (i to enkeltsager) og til Frankrig. Der er ligeledes blevet sendt begrundede udtalelser til Irland, Det Forenede Kongerige og Spanien. Det sidstnævnte land har desuden modtaget en begrundet udtalelse på grund af de særlige tilladelsesprocedurer, der gælder for investeringer inden for Fællesskabet. En række andre sager er ved at blive undersøgt. Herudover er det i forbindelse med overdragelse af offentlige aktiver blevet besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Italien på grund af de gældende italienske restriktioner. Hindringerne for pensionskassers investering i udlandet har givet anledning til, at der er blevet sendt en åbningsskrivelse til Belgien og til Finland, medens proportionalitetskravet i forbindelse med bøder, der idømmes ved manglende indberetning af fysiske bevægelser, har afstedkommet, at der er blevet sendt en åbningsskrivelse til Frankrig. Det er ligeledes inden for den berørte periode blevet besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Belgien på grund af de restriktioner, der gælder for visse valutaindlændinges køb af specielle statsobligationer, som er udstedt i udlandet.

2.1.6. Virksomhedernes vilkår

2.1.6.1. Selskabsret

Med hensyn til selskabsretten skal der gøres opmærksom på Domstolens dom af 29. september 1998, som afsluttede den traktatbrudssag, som Kommissionen havde anlagt mod Tyskland (sag nr. C-191/95(42)) på grund af ukorrekt anvendelse af Rådets direktiv 68/151/EØF (selskabsregistre) og 78/660/EØF (årsregnskaber).

I de to direktiver fastsættes det nemlig, at kapitalselskabers årsregnskaber skal offentliggøres, og at medlemsstaterne skal indføre passende sanktioner for de selskaber, der undlader at offentliggøre deres årsregnskaber som foreskrevet. I Tyskland undlader ca. 90 % af alle anpartsselskaber at indlevere deres balance til handelsregistret.

Ifølge Domstolens dom fører det tyske retssystems sanktioner for denne undladelse ikke til, at de to direktivers forpligtelse til at offentliggøre årsregnskaberne bliver overholdt. Domstolen har derfor konstateret, at Tyskland ikke har efterlevet de krav, der er indeholdt i de pågældende direktiver.

Med hensyn til de øvrige overtrædelsesprocedurer kan det oplyses, at Kommissionen i løbet af 1998 har henlagt en række procedurer, som var blevet indledt på grund af manglende meddelelse, herunder bl.a. procedurerne mod Luxembourg i forbindelse med gennemførelsen af Rådets direktiv 92/101/EØF (ændring af direktiv 77/91/EØF om aktieselskabers kapital) og de procedurer, der var blevet indledt mod Finland i forbindelse med gennemførelsen af Rådets direktiv 78/660/EØF, 83/349/EØF, 90/604/EØF og 90/605/EØF. I alle de nævnte tilfælde er direktiverne blevet gennemført.

Kommissionen har derimod i 1998 anlagt sag ved Domstolen mod Grækenland, som ikke har givet meddelelse om, hvordan det vil gennemføre direktiv 92/101/EØF.

2.1.6.2. Intellektuel og industriel ejendomsret

Industriel ejendomsret

Den industrielle ejendomsret er for øjeblikket omfattet af tre direktiver. Det drejer sig om Rådets direktiv 89/104/EØF om varemærker og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/44/EF om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser og 98/71/EF om retlig beskyttelse af mønstre.

Ifølge varemærkedirektivet giver registreringen af et varemærke indehaveren eneret til at forbyde tredjepersoners erhvervsmæssige brug af mærket, medmindre indehaveren giver sin tilladelse.

Medlemsstaternes lovgivning om nationale varemærker er ikke fuldstændig harmoniseret, men begrænset til de aspekter, der har en direkte betydning for, hvordan det indre marked fungerer. Med undtagelse af de harmoniserede aspekter, og herunder især procedureaspekterne, står det medlemsstaterne frit for at vælge den ordning, der passer bedst til deres traditioner. I princippet indeholder direktivet kun materielle retsforskrifter om registrerede varemærker; det indeholder ingen bestemmelser om harmonisering af procedurerne.

Harmoniseringen kan begrænses på denne måde, da direktivet udelukkende finder anvendelse på registrerede varemærker (medlemsstaterne kan frit fastsætte ordninger til beskyttelse af varemærker, der udelukkende beror på kutyme), hvilket omfatter alle de kategorier af registrerede varemærker, der er omhandlet i de nationale lovgivninger (varemærker for varer og/eller tjenesteydelser, individuelle varemærker, fællesmærker, garantimærker og certifikationsmærker), hvilket dog ikke betyder, at medlemsstaterne er tvunget til at indføre alle de forskellige kategorier af varemærker i deres lovgivning, og endelig varemærker, som er indført i et internationalt register med retsvirkning i den pågældende medlemsstat.

Med henvisning til at det kan virke demotiverende for den industrielle udvikling af bioteknologiske opfindelser og forstyrre det indre marked, hvis de nationale lovgivninger om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser får lov til at udvikle sig forskelligt, har man fundet det nødvendigt, at Fællesskabet fik en lovgivning på dette område. Men det skulle ikke være nødvendigt at indføre en særskilt lovgivning til erstatning for medlemsstaternes patentret. De fælles rammer begrænser sig til: fastlæggelse af visse principper med det formål at få defineret forskellen mellem opfindelser og opdagelser med henblik på patentering af visse dele af menneskelig oprindelse; omfanget af den beskyttelse, der er knyttet til et patent på en bioteknologisk opfindelse; muligheden for at benytte et deponeringssystem som supplement til den skriftlige beskrivelse og muligheden for at få en tvangslicens til ikke-eksklusiv udnyttelse i tilfælde, hvor der er en forbindelse mellem en allerede eksisterende plantesort og en opfindelse.

Medlemsstaterne skal senest den 30. juli 2000 have gennemført de love, forskrifter og administrative bestemmelser, der er nødvendige for overholdelsen af direktiv 98/44/EF.

Med hensyn til harmoniseringen af medlemsstaternes lovgivning om mønstre er der i lighed med harmoniseringen af lovgivningen om de nationale varemærker ikke tale om en fuldstændig harmonisering, da den er begrænset til de områder, som har den mest direkte virkning for det indre marked. Harmoniseringen sikrer, at man ved registreringen opnår retten til et mønster på ensartede vilkår, at der anvendes en ensartet definition af begrebet mønster, at det registrerede mønster skal opfylde et krav om at være nyskabende og enkeltstående, og at der ydes den samme beskyttelse i alle medlemsstater. Uden for de ikke-harmoniserede områder kan medlemsstaterne frit fastlægge den ordning, der bedst stemmer overens med deres traditioner.

Af hensyn til direktivets overholdelse skal medlemsstaterne senest den 28. oktober 2001 have gennemført de nødvendige lovbestemmelser.

Intellektuel ejendomsret

Medlemsstaterne vedtager generelt de nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiverne inden for denne sektor med store forsinkelser og ofte først efter, at der er indledt overtrædelsesprocedurer.

Der er dog sket store fremskridt, særligt inden for det seneste år. Alle medlemsstater med undtagelse af Irland har nu meddelt deres nationale gennemførelsesforanstaltninger til alle de direktiver, der var i kraft den 1. januar 1997. Med hensyn til databasedirektivet, som skulle have været gennemført inden den 1. januar 1998, har kun ni medlemsstater indtil videre givet meddelelse om deres nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Kommissionen bestræber sig fortsat på at få alle medlemsstater til at gennemføre direktiverne i den nationale lovgivning, og den overvåger samtidig, at bestemmelserne anvendes korrekt, idet en stor del af retstvisterne synes at vedrøre anvendelsen.

Alle medlemsstater har nu givet meddelelse om nationale gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 87/54/EØF om retlig beskyttelse af halvlederprodukters topografi, til Rådets direktiv 91/250/EØF om retlig beskyttelse af edb-programmer og til Rådets direktiv 93/98/EØF om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder.

Der er med afsendelsen af begrundede udtalelser blevet indledt overtrædelsesprocedurer mod Grækenland, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene og Portugal for ikke at have givet meddelelse om deres nationale gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF om retlig beskyttelse af databaser.

Der er ligeledes med afsendelsen af begrundede udtalelser blevet indledt overtrædelsesprocedurer mod Belgien for manglende ratifikation af de seneste Bern-konventioner (Paris-akten fra 1971 og Rom-akten fra 1961), Portugal for manglende ratifikation af Rom-konventionen fra 1961 og Irland for manglende ratifikation af Bern-konventionen (Paris-akten fra 1971).

Der er indledt to overtrædelsesprocedurer (afsendelse af begrundede udtalelser) mod henholdsvis Italien for manglende overholdelse af Rådets direktiv 93/98/EØF og Det Forenede Kongerige for manglende overholdelse af Rådets direktiv 92/100/EØF om udlejnings- og udlånsrettigheder.

Endelig er det i to sager blevet besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Irland. Sagsanlæggene skyldes, at Irland ikke har meddelt de nationale gennemførelsesbestemmelser til henholdsvis direktiv 92/100/EØF og direktiv 93/83/EØF om radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel.

2.1.6.3. Databeskyttelse

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF og 97/66/EF om databeskyttelse inden for telekommunikationssektoren trådte i kraft den 25. oktober 1998.

Fem medlemsstater har meddelt nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiv 95/46/EF. Heriblandt har to medlemsstater, nemlig Grækenland og Sverige, gennemført direktivet fuldstændigt. Tre andre, nemlig Spanien, Det Forenede Kongerige og Danmark, har kun foretaget en delvis gennemførelse. De gennemførte foranstaltninger undersøges med henblik på at få fastslået, om der er tale om en fuldstændig og korrekt gennemførelse.

Der vil blive sendt en åbningsskrivelse til alle medlemsstater, som ikke har givet meddelelse om en fuldstændig gennemførelse med undtagelse af de lande, som har gjort Kommissionen opmærksom på, at meddelelsesproceduren er startet (bl.a. Portugal).

Tre medlemsstater har meddelt deres gennemførelsesbestemmelser til direktiv 97/66/EF, nemlig Spanien, Italien og Tyskland. I punkt 2.10 om telekommunikation gives en række yderligere oplysninger.

2.1.6.4. Offentlige kontrakter

Gennemførelsen af det indre marked på et så centralt område inden for europæisk økonomi som offentlige kontrakter forudsætter som det første en korrekt gennemførelse af de fællesskabsdirektiver, der er vedtaget på området. En række af de vedtagne direktiver om offentlige kontrakter var således endnu ikke blevet gennemført i 1998. I forbindelse med Rådets direktiv 93/38/EØF om særlige sektorer og Rådets direktiv 92/13/EØF om klager inden for disse sektorer har Kommissionen således indledt en overtrædelsesprocedure mod Grækenland, som ikke har meddelt nogen gennemførelsesbestemmelser til disse to direktiver.

Efter en gennemgang af de meddelte nationale bestemmelser er der blevet indledt i alt 30 procedurer for manglende gennemførelse, hvoraf mindst seks er nået til stadiet for en begrundet udtalelse. Disse sager drejer sig undertiden om principielle spørgsmål, som risikerer at begrænse adgangen til at deltage i de offentlige kontrakter, der indgås i de berørte medlemsstater.

Selv hvor gennemførelsen er foretaget, skal det sikres, at reglerne rent faktisk anvendes. Kommissionen kontrollerer derfor stadig, om fællesskabsrettens bestemmelser anvendes korrekt i forbindelse med procedurerne for indgåelse af særlige kontrakter; den tager bl.a. udgangspunkt i klager og i analyser og kontrol af tilfælde opdaget af Kommissionen selv.

I denne forbindelse har den i 1998 behandlet 397 sager, hvoraf 237 er nye. Samtidig er 115 sager blevet henlagt, i de fleste tilfælde som et resultat af de ordregivende myndigheders og tilsynsmyndighedernes bestræbelser på at få rettet op på uregelmæssighederne. Dialog- og samarbejdsproceduren (baseret på "pakkemøder"), som blev iværksat for at give medlemsstaterne mulighed for i fællesskab at få løst problemerne i overensstemmelse med fællesskabsretten, har naturligvis bidraget til dette resultat.

Her skal nævnes følgende eksempler:

Som et resultat af Kommissionens intervention har de italienske myndigheder annulleret en række kontrakter, som havde været genstand for klager, herunder bl.a. en kontrakt om restaurationsvirksomhed på færger, vandforsyningskoncession og lægelig teknik.

I en sag vedrørende Portugal har de regionale myndigheder på Azorerne sendt et cirkulære til de ordregivende myndigheder, hvoraf det fremgår, at der i ordningerne for vurdering af fremsatte tilbud ikke må være nogen bestemmelser, der bevirker, at virksomheder, der tidligere har gennemført kontrakter i området, stilles bedre, eftersom det ville være i strid med fællesskabsretten.

Tyskland har for nylig ændret forbundsloven om fjernelse af hindringer for konkurrencen og dermed imødekommet Kommissionens indvendinger i en begrundet udtalelse om redskaber på området for offentlige kontrakter. De nye tyske bestemmelser træder i kraft den 1. januar 1999. De sikrer, at alle, som er interesseret i at få tildelt en bestemt offentlig kontrakt, har adgang til effektive kontrolprocedurer, hvis de som følge af en formodet overtrædelse af bestemmelserne har lidt skade eller risikerer at gøre det.

I andre tilfælde vil der eller er der allerede blevet anlagt sag ved Domstolen.

Kommissionen har således besluttet at anlægge sag ved Domstolen mod Italien for uberettiget at have anvendt den forhandlingsprocedure uden forudgående offentliggørelse, der er fastsat i Rådets direktiv 92/50/EØF, i forbindelse med tildeling af kontrakter om vedligeholdelse, styring og udvikling af de integrerede edb-systemer, som anvendes i "Ragioneria Generale dello Stato" og i Revisionsretten.

I en sag mod Belgien har Domstolen bekræftet Kommissionns opfattelse, idet den har fastslået, at en lovgivende forsamling som Vlaamse Raad bør betragtes som værende omfattet af definitionen på en stat, og den er derfor bygmester i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 93/37/EØF om offentlige bygge- og anlægskontrakter.

2.1.6.5. Direkte beskatning

Arbejdet med den globale tilgang til skattepolitikken er fortsat. Det er Kommissionen, der har taget dette initiativ i forbindelse med den skattepolitiske gruppe, som kommissionsmedlem Mario Monti er formand for. I overensstemmelse med konklusionerne fra Rådets møde (OFIN) den 1. december 1997 håber Kommissionen inden længe at kunne vedtage nogle forslag om fjernelse af kildeskatten for renter og royalties, der betales mellem associerede virksomheder, og om beskatning af indtægter fra opsparing.

Som det fremgår af de foregående rapporter, så findes der en række hindringer, som skyldes, at der ikke findes nogen omfattende harmoniseri