Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

- »Kommissionens grønbog om de generelle principper for Den Europæiske Unions levnedsmiddellovgivning«, og - »Kommissionens meddelelse om forbrugersundhed og levnedsmiddelsikkerhed« (98/C 19/19)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 12. maj 1997 (grønbogen) og den 14. maj 1997 (meddelelsen) under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Miljø-, Sundheds- og Forbrugerspørgsmål, som udpegede Johannes Jaschick til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 7. oktober 1997.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 349. plenarforsamling af 29. og 30. oktober 1997, mødet den 29. oktober 1997, med 93 stemmer for, 5 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

I. GRØNBOGEN OM DE GENERELLE PRINCIPPER FOR DEN EUROPÆISKE UNIONS LEVNEDSMIDDELLOVGIVNING

1. Indledning

1.1. Grønbogen omhandler de væsentlige bestemmelser i EU's levnedsmiddellovgivning. I grønbogen redegør Kommissionen for sin holdning til en lang række specifikke spørgsmål, som den endvidere udbeder sig kommentarer til. Formålet er at lancere en offentlig debat om spørgsmålene,

- i hvilket omfang den gældende levnedsmiddellovgivning opfylder forbrugernes, producenternes, forarbejdningsindustriens og de handlendes behov og forventninger, og

- hvordan foranstaltningerne til styrkelse af de officielle levnedsmiddelkontrol- og tilsynssystemer opfylder deres primære målsætning, som er at garantere en sikker og sund levnedsmiddelforsyning,

- og hvilke foranstaltninger til den fremtidige udvikling af EU's levnedsmiddellovgivning der måtte være nødvendige og hensigtsmæssige.

1.2. På grundlag af høringsresultaterne vil Kommissionen overveje, om der bør fremlægges et forslag til et generelt direktiv, om der er behov for en stadfæstelse og forenkling af visse bestemmelser eller omformulering af den eksisterende lovgivning, eller om der bør fremlægges forslag af ikke-lovgivningsmæssig karakter, herunder ændringer i procedurer eller arbejdsmetoder.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU bifalder, at Kommissionen med sin grønbog vil lancere en bredt anlagt offentlig debat om EU's levnedsmiddellovgivning og fremtidige levnedsmiddelpolitik. ØSU betragter grønbogen som et værdifuldt debatoplæg og som en mulighed for at gøre EU's levnedsmiddellovgivning mere gennemsigtig og effektiv med henblik på at sikre et udbud af levnedsmidler af høj kvalitet. ØSU konstaterer imidlertid, at der endnu ikke findes en omfattende, integreret EU-levnedsmiddelpolitik, som de forskellige dele af levnedsmiddellovgivningen kunne bygge på. En sådan omfattende politik, der fastsætter de overordnede principper i levnedsmiddellovgivningen, bør udvikles så hurtigt som muligt. Som et første skridt kunne dette gøres i en eventuel hvidbog om levnedsmiddellovgivning og -politik. Herudover anmoder ØSU Kommissionen om at fremlægge et forslag til et generelt direktiv om levnedsmidler.

2.2. ØSU understreger betydningen af forbrugerbeskyttelse, og at det er vigtigt at bevare et højt beskyttelsesniveau på sundhedsområdet og at garantere forbrugernes sikkerhed. ØSU bifalder, at artikel 129 og 129 A i Amsterdam-traktaten, der dog endnu ikke er ratificeret, er blevet styrket for at give forbrugerne vished om, at sundhedshensyn går forud for økonomiske interesser.

2.2.1. Med henblik på at sikre et højt sundheds- og forbrugerbeskyttelsesniveau lægger ØSU særlig vægt på, at forsigtighedsprincippet overholdes nøje; i tilfælde, hvor det på grund af videnskabelig usikkerhed er umuligt at foretage en detaljeret risikovurdering, må man således vælge en risikostyring, der tager højde for denne usikkerhed. ØSU understreger imidlertid, at en tilgang, der tillader alt, blot det ikke er direkte sundhedsfarligt, ikke er tilfredsstillende fra et forbrugersynspunkt. Det efterlyser derfor en klar tilslutning til princippet om forebyggende sundheds- og forbrugerbeskyttelse. Såvel dette princip som forsigtighedsprincippet bør indarbejdes i ovennævnte generelle levnedsmiddeldirektiv.

2.2.2. Det skal dog bemærkes, at det i reglen er umuligt at opnå helt risikofrie produkter, og man må acceptere, at livet altid vil være forbundet med en vis risiko. Netop på dette område bærer forbrugerne også selv et ansvar, som ØSU ikke vil underkende.

2.2.3. ØSU er i den forbindelse fortsat af den opfattelse, at lov- og regelsættet nok skal have den påkrævede detaljeringsgrad, men samtidig skal være så enkelt som muligt, da man ikke kan sikre sig forbrugernes tillid gennem en yderst kompliceret og meget detaljeret lovgivning og regulering. Det vil i første række være påkrævet at gøre EU's forbrugere mere fortrolige med de eksisterende, velafprøvede systemer til sikring af en høj levnedsmiddelkvalitet og med den gældende lovgivning. Man kan også øge forbrugernes tillid ved at forbedre EU-systemets gennemsigtighed.

2.3. ØSU påpeger, at der allerede med etableringen af det indre marked blev gjort store fremskridt for så vidt angår et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Det skal erindres, at det også fremover vil have høj prioritet at sikre varernes frie bevægelighed.

2.4. Emnets internationale dimension er særdeles vigtig, og det er nødvendigt at verdenshandelen bygger på fælles grundlæggende principper til sikring af forbrugernes interesser og det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne.

2.5. ØSU antager, at den revision af levnedsmiddellovgivningen, der lægges op til med grønbogen, vil fremme forbrugernes tillid til såvel EU's levnedsmiddellovgivning som lovgivningens beskyttelsesmekanismer, gennemførelse og håndhævelse.

3. Særlige bemærkninger til grønbogens forskellige dele

3.1. Indledning (del I)

3.1.1. ØSU er enig med Kommissionen i, at levnedsmiddelpolitikken skal tage behørigt hensyn til såvel kravene om nyskabelse og konkurrenceevne som andre socioøkonomiske retningslinjer (del I, pkt. 4). Overholdelsen af internationale standarder som Codex Alimentarius er i denne sammenhæng af særlig betydning, så længe beslutningstagningen afspejler principperne om kompetence, uafhængighed og åbenhed. Disse kriterier kunne da danne grundlag for en benchmarking af EU's lovgivningsrammer sammenholdt med vore konkurrenters lovgivning. Det bliver endvidere nødvendigt at skabe muligheder for, at EU-lovgivningen hurtigere end hidtil kan tilpasses ny videnskabelig viden og innovationer. På denne måde bliver levnedsmiddelindustrien i stand til at bevare sin konkurrenceevne i verdenshandelen og holde trit inden for nyskabelser.

3.1.2. EU bør efter ØSU's opfattelse afgjort spille en rolle på ernæringsområdet (del I, pkt. 5). En væsentlig opgave på dette område er forbrugeruddannelse og -oplysning, således at forbrugerne bliver i stand til vælge et produkt på et velunderbygget grundlag (). EU-ernæringsregler og andre lovgivningsforanstaltninger på EU-plan skønnes derimod ikke at være formålstjenlige på grund af de vidt forskellige ernæringsvaner, der kendetegner Europa. EU bør kun gribe ind, når det er nødvendigt.

3.2. Forenkling og rationalisering af EU's levnedsmiddellovgivning (del II)

3.2.1. En forenkling og rationalisering af EU's levnedsmiddellovgivning må bifaldes i det omfang, det ikke underminerer de nødvendige sikkerhedsnormer. Lovgivningens kvalitet skal veje tungere end dens omfang. Forenklingen må dog ikke føre til, at EU-lovgivning, der er nødvendig for det indre marked, på ny overføres til det nationale plan. Det skal navnlig undersøges, hvordan nationale lovgivningsinitiativer, der hæmmer varernes frie bevægelighed, kan afværges på passende vis på EU-plan.

3.2.2. Spørgsmålet om levnedsmiddelsektorens selvregulering og anvendelsen af frivillige instrumenter på europæisk plan (del II, pkt. 4) må også vurderes nuanceret. Principielt skal det understreges, at ansvaret ligger hos erhvervslivet. Hvorvidt dette så skal antage egentligt »selvregulerende« former, må vurderes fra tilfælde til tilfælde. Uden at dette berører de gældende sikkerhedskrav, skal mulighederne for at anvende frivillige instrumenter principielt vurderes, før der lovgives. ØSU er af den opfattelse, at grundtanken om en gensidig anerkendelse også bør overvejes, når det drejer sig om frivillige instrumenter, som hidtil kun har været gældende på nationalt plan, og hvor princippet om gensidig anerkendelse ikke finder direkte anvendelse. Kun når frivillige instrumenter på det indre marked respekteres ud over de nationale grænser, kan det forhindres at der opstår »de facto« handelshindringer.

3.2.3. Hvorvidt man skal foretrække en generel eller detaljeret lovgivning, vertikale eller horisontale fremgangsmåder på det indre marked (del II, pkt. 3 og 5), er ikke et spørgsmål, der kan besvares generelt. Principielt må man nok foretrække generelle, horisontale lovforskrifter, men det må ikke være noget ufravigeligt princip. Det skal tværtimod vurderes i hvert enkelt tilfælde, hvilken fremgangsmåde der er mest egnet på det pågældende område. Det kan meget vel være nødvendigt undtagelsesvist at regelgive detaljeret og/eller vertikalt om et område, som frembyder særlige vanskeligheder.

3.2.4. Med hensyn til nationale lovgivningsinitiativer (del II, pkt. 7) støtter ØSU de synspunkter, der kommer til udtryk i grønbogen. ØSU er af den opfattelse, at direktiv 83/189/EØF bør ændres, så medlemsstaterne skal påvise, at nationale normer ikke er til skade for det indre marked. Hvad angår meddelelsen af nationale lovgivningsinitiativer, går ØSU ind for tanken om at udvide de beføjelser, der gælder i forbindelse med mærkning af levnedsmidler, med forurenende stoffer og med levnedsmiddelhygiejne, til hele EU's levnedsmiddellovgivning. Udviklingen af klare principper for vurderingen af nye nationale lovgivningsinitiativer hilses velkommen. I den forbindelse må nærhedsprincippet og nødvendigheden og berettigelsen af nationale bestemmelser på den ene side og nødvendigheden af en europæisk harmonisering på den anden side sættes i et korrekt forhold.

3.2.5. Når det drejer sig om hjælpemidler til forarbejdning, tilsætning af vitaminer og mineraler til levnedsmidler og kosttilskud () (del II, pkt. 8), deler ØSU Kommissionens opfattelse, at princippet om gensidig anerkendelse ikke kan være løsningen over for skadelige virkninger på det indre marked, og at der derfor bør indledes konsultationer om indholdet af retsforskrifter på disse områder.

3.3. Gennemgang af den eksisterende fællesskabslovgivning (del III)

3.3.1. Hvad angår ajourføring af EU-lovgivningen for at tage hensyn til de tekniske og videnskabelige fremskridt (del III, punkt 4), er ØSU af den opfattelse, at kun rent tekniske forskrifter bør behandles i udvalgsprocedurer. Principielle spørgsmål, som er følsomme for forbrugerne og har vidtgående betydning, bør gøres til genstand for en politisk afgørelse.

3.3.2. Indførelsen af en europadækkende definition på begrebet levnedsmidler og andre generelt vigtige begreber må bifaldes (del III, pkt. 5). Sådanne definitioner bør inkorporeres i en generel levnedsmiddellovgivning, som derudover skal indeholde yderligere grundlæggende krav. Kun på den måde kan det sikres, at den fælles levnedsmiddellovgivning finder ensartet anvendelse overalt i EU.

3.3.2.1. Således som det også anføres i grønbogen, er det uklart, om den foreslåede definition på »levnedsmiddel« kan bruges generelt for primære produkter, der kan anvendes til levnedsmidler eller tilsætningsstoffer til levnedsmidler, eller som kan forarbejdes til industriprodukter. Alligevel støtter ØSU at bruge forslaget om definitionen, som er taget fra Codex Alimentarius. Der kan gælde en undtagelse for primærprodukter, hvor det fra begyndelsen ligger fast, at de aldrig på nogen måde kan ende i fødekæden.

3.3.3. ØSU er yderst tilfreds med, at der er indledt en forenkling og rationalisering af lovgivningen for levnedsmiddelhygiejne (del III, pkt. 6).

3.3.3.1. De talrige eksisterende vertikale direktiver med specifikke krav til særligt hygiejnefølsomme produktionsområder (f.eks. forarbejdning af kød, fisk, mælk mv.) er usammenhængende og indebærer alt for store godkendelses og forvaltningsbyrder, især for virksomheder, der er underlagt flere regelsæt. ØSU ser positivt på det forslag, Kommissionen allerede har fremlagt om konsolidering af bestemmelserne i en enkelt retsakt, og på den høringsprocedure, Kommissionen har indledt med henblik på den påtænkte forenkling af de vertikale bestemmelser.

3.3.3.2. Grønbogen baner vejen for en hensigtsmæssig indretning efter den strategi, der blev indført med det generelle direktiv om levnedsmiddelhygiejne (93/43/EØF). ØSU er enig med Kommissionen i, at en sammenhængende og konsekvent lovgivning om levnedsmiddelhygiejne bedst kan nås, hvis man anvender HACCP ()-principper og i øvrigt begrænser detaljerede bestemmelser til de tilfælde, hvor de anses for at være absolut nødvendige. ØSU mener i den forbindelse, at man - ud over de allerede fremlagte forslag - bør konsolidere både vertikale og horisontale hygiejnekrav i én enkelt retsakt. Det skal dog bemærkes, at det vil kræve, at retsgrundlaget for en sådan retsakt afklares, eftersom de nugældende bestemmelser er baseret på forskellige artikler i traktaten.

3.3.3.3. HACCP-principperne bør finde anvendelse i hele fødekæden (»fra jord til bord«), uanset virksomhedens art og størrelse. Det er nødvendigt i særlig grad at rådgive små og mellemstore virksomheder og landbrugsbedrifter, således at de bliver i stand til at anvende HACCP-principperne.

3.3.3.4. ØSU finder det nødvendigt, at de indledte forenklings- og rationaliseringsbestræbelser videreføres konsekvent. I den forbindelse skal der lægges særlig vægt på en klar afgrænsning af en fremtidig ordnings anvendelsesområde (jf. 3.3.3.2), især ved hjælp af formuleringen af generelle og funktionsdygtige definitioner. ØSU er af den opfattelse, at de veterinærhygiejniske ordningers anvendelsesområder ikke bør udvides til at omfatte detailsalg af levnedsmidler af animalsk oprindelse, da det allerede falder ind under de generelle forskrifter i direktiv 93/43/EØF, og da det dermed er sikret, at de relevante hygiejnebestemmelser følges.

3.3.3.5. Når det drejer sig om andre primærprodukter end primærprodukter af animalsk oprindelse, er ØSU af den opfattelse, at det er pesticidrester og forurenende stoffer, der udgør de kritiske områder set ud fra et sikkerheds- og hygiejneaspekt. Såfremt der ikke allerede findes bestemmelser på disse områder, er det derfor nødvendigt, at der fastlægges EU-bestemmelser om pesticidrester og forurenende stoffer efter de strengeste videnskabelige kriterier og under inddragelse af de videnskabelige EU-udvalg. Endvidere bør grænserne for pesticidrester nøje overholdes. Ved udarbejdelsen af pesticidbestemmelser skal der tillige tages hensyn til de krav, som lovgivningen om arbejderbeskyttelse stiller. Da bestemmelserne om sikring af sikkerhed og hygiejne skal begrænses til de kritiske områder, ser ØSU ikke noget behov for yderligere regler.

3.3.4. ØSU understreger, at levnedsmiddelkvaliteten er særdeles vigtig, og at der allerede er opnået et højt kvalitetsniveau på levnedsmiddelområdet. En harmonisering af kvalitetsspecifikationerne (del III, pkt. 7) skønnes kun nødvendig på de områder, hvor det er relevant for sundheden; også ønsket om at bevare de europæiske produkters mangfoldighed taler for, at kvalitetskravene ikke harmoniseres yderligere. De handelshindringer, der eventuelt måtte forekomme som følge af nationale kvalitetskrav, må elimineres gennem en konsekvent anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse. Anvendes dette princip konsekvent, begrænses problemet med forskellige nationale kvalitetsstandarder til spørgsmålet om korrekt mærkning af produkterne. Her støttes forbrugerne i deres produktvalg af det krav om kvantitativ ingrediensangivelse, der blev indført ved den seneste ændring af direktiv 79/112/EØF.

3.3.4.1. I den forbindelse må man i øvrigt ikke glemme Rådets forordning (EØF) nr. 2082/92 om specificitetsattestering af landbrugsprodukter og levnedsmidler og Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler, som begge indførte diversificerings- og beskyttelsesinstrumenter inden for levnedsmiddelkvalitet. Nytten af disse ordninger har dog hidtil været af underordnet betydning.

3.3.4.2. Af hensyn til kohærensen og konsistensen hører kvalitetskrav, som ikke er relevante for sundheden, ikke hjemme i de veterinærhygiejniske regelsæt.

3.3.5. Det skal understreges, at reglerne om mærkning af levnedsmidler (del III, pkt. 8) har voksende betydning for forbrugernes produktvalg. Levnedsmiddelmærkningen spiller for så vidt en stor rolle på det indre marked og skal derfor sigte mod de væsentlige mål med mærkningen. For at opfylde de tre vigtige funktioner (produktidentifikation, forbrugeroplysning og produktmarkedsføring) skal mærkningen være tydelig og læselig, enkel og forståelig, interessant og informativ, og den må ikke vildlede forbrugeren. Der må i den forbindelse tages hensyn til, at forbrugerne stiller krav om stadig flere specifikke oplysninger. Det drejer sig bl.a. om levnedsmidler, der er fremstillet af genetisk modificerede organismer, om produktionsmetoder, angivelse af pakkedato samt om sammensatte ingredienser i form af færdigvarer. Hvad angår sidstnævnte spørgsmål, mener ØSU, at 25 %-reglen bør afskaffes.

3.3.5.1. I denne sammenhæng må man dog også se i øjnene, at mærkningen har sine begrænsninger, og der bør findes nye informationsmetoder som f.eks. gratis opkald, stregkodelæsere i forretninger, databanker, Internettet osv. I betragtning af de mere end 40 europæiske ordninger om levnedsmiddelmærkning, som overvejende er obligatoriske, og den kendsgerning, at etiketterne bliver mere og mere overlæssede, samt at forbrugerne næppe forstår de anførte oplysninger, må det i forbrugernes interesse tilstræbes at revidere mærkningsbestemmelserne. Det bør kun være obligatorisk at anføre de væsentlige oplysninger, der er afgørende for produktvalget, mens der bør åbnes mulighed for at give oplysninger om alle andre spørgsmål på frivillig basis.

3.3.5.2. ØSU er af den opfattelse, at mærkning af næringsværdien bør være obligatorisk (). Men forinden bør denne type mærkning gøres mere effektiv. Det vil kræve store informations- og uddannelseskampagner, da forbrugerne for øjeblikket ikke er særlig velorienterede om næringsværdimærkning og derfor ikke ved, hvad de skal stille op med den. Desuden må man være meget opmærksom på, hvordan informationen præsenteres for forbrugerne, så den er forståelig og nyttig for dem ().

3.3.5.3. ØSU ønsker en kodificering af direktiv 79/112/EØF om mærkning af levnedsmidler. I den forbindelse vil det være hensigtsmæssigt at inddrage vertikale mærkningsregler i det omfang, de vedrører horisontale mærkningsspørgsmål. Reglerne kan samles i direktiv 79/112/EØF. Rent produktspecifikke mærkningsregler bør dog fortsat have deres plads i de specifikke vertikale retsakter. I det omfang vertikale mærkningsregler for bestemte produktgrupper ændres, bør de overføres til den horisontale lovgivning.

3.3.5.4. ØSU påpeger, at direktiv 79/112/EØF også omhandler reklamer. Principielt må der ikke være nogen konflikt mellem reklame og mærkning, dvs. at reklamen skal supplere og ikke være i modstrid med mærkningen.

3.3.5.4.1. Hvad angår spørgsmålet om reklameerklæringer, især sundheds- eller sygdomsrelaterede udsagn, opstår der problemer på det indre marked på grund af forskellig praksis fra medlemsstat til medlemsstat. Dette sker, selv om der i direktiv 79/112/EØF [artikel 2, stk. 1, litra b)] er indført en generel bestemmelse om, at det om et almindeligt brugt levnedsmiddel ikke må erklæres, at det forebygger, behandler eller helbreder en sygdom, og der må heller ikke vækkes det indtryk, at levnedsmidlet skulle besidde disse egenskaber. En sådan generel bestemmelse er principielt også tilstrækkelig til at regulere sygdomsrelaterede reklameerklæringer. Det må dog i den forbindelse kræves, at artikel 2, stk. 1, litra b), i direktiv 79/112/EØF, fortolkes og anvendes ens i alle EU's medlemsstater. Hvad angår sundhedsrelaterede reklameerklæringer, findes der ikke en sådan generel regel. Derfor kan sådanne erklæringer, selv om de i streng forstand ikke er vildledende i henhold til den nugældende EU-lovgivning, føre til misforståelser og vildledning, hvad angår levnedsmidler og ernæring.

Derfor bør artikel 2 i direktiv 79/112/EØF måske ændres og præciseres efter følgende principper:

- Erklæringer, ifølge hvilke et levnedsmiddel er egnet til behandling eller helbredelse af en sygdom, er forbudte.

- Sundhedsrelaterede reklameerklæringer er tilladte, hvis de er baseret på bred enighed mellem kvalificerede eksperter og understøttet af offentligt tilgængelig viden, og hvis de bidrager til at informere forbrugerne om kostens betydning for helbredet. Der bør tillige indføres en ramme for håndhævelsen af bestemmelserne om sundhedsrelaterede reklameerklæringer.

- Erklæringer om næringsværdien og om sund ernæring samt om næringsstoffers og gode kostvaners betydning for sundheden samt om reduceret sygdomsrisiko er tilladte, såfremt disse erklæringer også støttes af videnskabelig viden.

3.4. Opretholdelse af et højt beskyttelsesniveau (del IV)

3.4.1. På linje med Kommissionen går ØSU ind for, at forsigtighedsprincippet anvendes nøje, når det drejer sig om levnedsmiddelsikkerhed og levnedsmiddellovgivning (del IV, pkt. 2).

3.4.2. En udvidelse af anvendelsesområdet for sikkerhedsbestemmelsen i artikel 10 i det generelle direktiv om hygiejne (93/43/EØF) til tillige at omfatte den EU-interne handel (del IV, pkt. 4) anses principielt ikke som nødvendig, da produktsikkerhedsdirektivet indeholder effektive bestemmelser, der gælder for den EU-interne handel, og som i tilfælde af overhængende fare gør det muligt for myndighederne at gribe ind. Skal der udarbejdes yderligere sikkerhedsklausuler, må de af hensyn til sammenhængen gå i retning af de allerede eksisterende ordninger i veterinærlovgivningen.

3.4.3. Indførelsen af en generel forpligtelse til at sikre, at levnedsmidler er sikre og sunde, (del IV, pkt. 7), må bifaldes. En forpligtelse af denne art ville mindske antallet af nødvendige retsakter på området.

3.4.3.1. ØSU bifalder, at der lægges vægt på, at der udvises behørig påpasselighed (»due diligence«), således at forstå, at en virksomheds strafferetlige eller administrative ansvar altid må bortfalde, hvis den har gjort alt, hvad der med rimelighed kan forventes for at sikre, at levnedsmidlet er i overensstemmelse med lovgivningen. Det må imidlertid undersøges, hvorvidt dette princip kan indføres i de forskellige nationale lovgivninger. I det mindste bør grundtankerne i et sådant princip vinde indpas. Et forsvar, der er baseret på behørig påpasselighed (»due diligence defence«), som det kendes fra Common law, er imidlertid ikke foreneligt med de kontinentale europæiske retssystemer, hvor det strafferetlige ansvar beror på skyldsforholdet (culpa), og hvor det er et stadfæstet princip, at tvivlen skal komme den anklagede til gode (in dubio pro reo).

3.4.4. I tråd med en række tidligere udtalelser gør ØSU sig på ny til talsmand for, at anvendelsesområdet for direktiv 85/374/EØF om produktansvar (del IV, pkt. 8) udvides til at omfatte uforarbejdede, primære landbrugsprodukter (). Der må dog tages hensyn til disse produkters særlige karakteristika samt til den kendsgerning, at der allerede foreligger detaljerede bestemmelser på området. ØSU vil i de kommende måneder igen behandle spørgsmålet om produktansvar for primære landbrugsprodukter, da det vil blive anmodet om en udtalelse om Kommissionens forslag om ændring af direktiv 85/374/EØF, således at disse produkter medtages i dets anvendelsesområde.

3.4.5. Med hensyn til hvordan der kan tages tilstrækkeligt højde for forbrugernes nye forventninger (del IV, pkt. 9), lægger ØSU vægt på grønbogens bemærkning om, at erfaringerne viser, at producenter og distributører ofte vil efterkomme forbrugernes efterspørgsel efter mere information om visse aspekter af levnedsmidler på et frivilligt grundlag, f.eks. gennem mærkning, telefoninformationslinjer eller Internettet. Informationer til imødekommelse af sådanne forventninger, der udvikler sig meget hurtigt, bør også fremover gives på frivillig basis. Ved at imødekomme forbrugernes nye forventninger kan man bidrage til at styrke deres tillid.

3.5. Sikring af en effektiv gennemførelse af bestemmelserne om det indre marked (del V)

3.5.1. Det er ØSU's principielle holdning, at en harmonisering og vedtagelse af lovgivning kun er vellykket, hvis lovgivningen omsættes, gennemføres og håndhæves effektivt og ensartet overalt i EU (del V, pkt. 2). Der er behov for forbedringer i alle tre henseender. Det må overvejes, om man bør institutionalisere den påkrævede informationsudveksling mellem repræsentanter for medlemsstater, producenter, industri, handel, arbejdstagere og forbrugere. Det bør overvejes at inddrage de forskellige berørte kredse i Den Stående Levnedsmiddelkomites møder.

3.5.1.1. I forbindelse med Kommissionens aflæggelse af periodiske beretninger om lovgivningens gennemførelse og håndhævelse bør man også høre Den Rådgivende Komite for Levnedsmidler, der bør spille en væsentlig rolle på dette område. ØSU er en yderligere institution på området. Også Den Rådgivende Veterinærkomite spiller en rolle i denne sammenhæng.

3.5.1.2. En effektiv gennemførelse af lovgivningen om det indre marked forudsætter, at beslutningstagerne i medlemsstaterne, f.eks. myndigheder og domstole, holdes informeret om lovgivningen og gøres fortrolige med de europæiske regler gennem videreuddannelse. Her har også de sektorielle arbejdsmarkedsparter en vigtig rolle at spille inden for rammerne af den sociale dialog, da f.eks. uddannelse og videreuddannelse i virksomhederne er afgørende for lovgivningens gennemførelse.

3.5.2. Kommissionen foreslår, at det som et generelt princip i levnedsmiddellovgivningen kræves, at de sanktioner medlemsstaterne fastlægger, skal være effektive, proportionale og afskrækkende (del V, pkt. 4). Dette forslag må hilses velkomment som et middel til at fremme lige konkurrencevilkår og et ensartet, højt forbrugerbeskyttelsesniveau. ØSU er sig i den forbindelse bevidst, at der skal tages hensyn til proportionaliteten på nationalt plan.

3.5.3. Princippet om gensidig anerkendelse vil også fremover have stor betydning på ikke-harmoniserede områder (del V, pkt. 5). Det ville dog også være ønskeligt, om Kommissionen registrerede og analyserede de problemer og informationsmæssige mangler, der opstår for forbrugerne på det ikke-harmoniserede område

3.6. Den eksterne dimension (del VI)

3.6.1. Akkurat som Kommissionen understreger ØSU, at der skal stilles de samme krav til importerede levnedsmidler fra tredjelande som til levnedsmidler, der produceres i EU.

3.6.2. Hvad angår den multilaterale dimension, er det i lyset af verdenshandelens stigende betydning påkrævet, at EU-forbrugernes og levnedsmiddelsektorens interesserer repræsenteres så effektivt som overhovedet muligt i verdenshandelens magtspil og de relevante organer som WTO og Codex Alimentarius. Der er nu mere end nogensinde før brug for, at bestræbelserne samordnes og samles, så europæiske interesser kan sættes effektivt igennem. For at nå dette mål må EU, dens medlemsstater og medlemmerne af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde samarbejde mere intensivt, end det hidtil har været tilfældet.

3.6.2.1. ØSU finder det påkrævet, at EU spiller en aktiv rolle i nævnte organer. Når EU opnår direkte medlemskab, må det sikres, at repræsentationen via EU ikke bliver mindre effektiv end repræsentationen via de enkelte medlemsstater.

3.6.2.2. I den forbindelse opfordrer ØSU også EU og medlemsstaterne til aktivt at fremme det fælles synspunkt, at man i tilfælde, hvor der hersker videnskabelig usikkerhed, skal lade forbrugernes interesser veje tungere end økonomiske overvejelser.

3.6.3. I forbindelse med levnedsmiddellovgivningens bilaterale dimension (del VI, pkt. 3) kan det også nævnes, at ØSU på baggrund af de forskellige holdninger i USA og EU til levnedsmiddelstandarder [genetisk modificerede organismer, hormoner, bovin somatotropin (BST)] bør videreføre drøftelserne med tilsvarende organer i USA inden for rammerne af »Transatlantic Civil Society Dialogue«.

II. MEDDELELSEN OM FORBRUGERSUNDHED OG LEVNEDSMIDDELLOVGIVNING

1. Generelle bemærkninger

1.1. Allerede i udtalelserne fra juli 1996 om henholdsvis BSE-krisen () og de vigtigste emner for forbrugerpolitikken () udtrykte ØSU bekymring over levnedsmiddelsikkerheden, og det opfordrede Kommissionen til at styrke kontrolsystemernes effektivitet, så forbrugerne har sikkerhed for, at levnedsmiddelanliggender går forud for økonomiske interesser. I denne sammenhæng ser ØSU med tilfredshed på Amsterdam-traktatens ændringer til artikel 129 og 129 A.

1.2. ØSU pegede også på misforholdet mellem videnskabsmændenes advarsler og de beslutninger, der var truffet, og anmodede indstændigt Rådet, Kommissionen, Parlamentet og medlemsstaterne om at træffe alle egnede foranstaltninger med henblik på at sikre forbrugerne sunde levnedsmidler og at undgå, at situationen forværredes.

1.3. ØSU bifalder meddelelsen som et væsentligt skridt i retning af en kohærent politik på områder som levnedsmidler, kosmetik, foderstoffer, dyresundhed og dyrebeskyttelse samt som en mulighed for at vinde forbrugernes tillid, således som det blev fremhævet under den debat, der blev afholdt på Miljøsektionens møde den 8. maj 1997 i tilknytning til kommissær Emma Boninos redegørelse for meddelelsen.

1.4. I forbindelse med denne udtalelse vil ØSU gerne understrege, at det sætter stor pris på, at Kommissionens formand, Jacques Santer, på ØSU's plenarforsamling i februar opfordrede til at ØSU i sin egenskab af repræsentant for de forskellige samfundsgrupper og -interesser yder et særligt bidrag på området og fører en kontinuerlig, åben dialog om nye emner, som ikke alene er vanskelige, men også har etiske, videnskabelige, sociale og økonomiske aspekter.

1.4.1. Desværre nævnes ØSU imidlertid intetsteds i den foreliggende meddelelse. Rent principielt bør ØSU høres, hver gang Europa-Parlamentet høres.

1.5. ØSU går principielt ind for, at ekspertudvalgene styrkes, men ændringen af afgørelsen om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af Kommissionens gennemførelsesbeføjelser, som Kommissionen i henhold til erklæringen til slutakten i artikel 18 E i Amsterdam-traktaten skal forelægge Rådet et forslag om inden udgangen af 1998, er også særdeles vigtig i den forbindelse, og ØSU vil følge udviklingen nøje. Ved ændringen af nævnte afgørelse bør det påses, at Kommissionens beføjelser til at udstede gennemførelsesbestemmelser defineres nøje. Det gælder især beføjelsernes indhold og omfang. I dette tilfælde er det acceptabelt, at Kommissionen har en større grad af uafhængighed og vidtgående beslutningsbeføjelser, fordi gennemførelsesbeføjelsernes omfang og grænser var nøje fastlagt på forhånd.

2. Særlige bemærkninger

2.1. Den videnskabelige rådgivning, som ydes af de videnskabelige komiteer, tjener som grundlag for de retsforskrifter, der har til formål at beskytte forbrugernes sundhed, og betydningen heraf understreges ligesom kravet om de højeste kvalifikationer, uafhængighed og åbenhed.

2.1.1. ØSU mener, at de videnskabelige komiteer skal besættes tværfagligt, hvis de skal kunne løse deres opgaver. Offentligheden bør have adgang til disse komiteers drøftelser og resultaterne heraf, herunder mindretalsstandpunkter. Komitemedlemmernes uafhængighed er en forudsætning, men må dog vurderes på en realistisk måde. I komiteerne er der først og fremmest brug for kompetente videnskabsfolk, som allerede har samlet erfaring og virket på de forskelligste områder. Interessekonflikter skal dog altid meddeles komiteens formand inden møderne.

2.1.2. Det bifaldes, at høringen af de videnskabelige komiteer skal intensiveres, så længe beslutningstagningen afspejler principperne om kompetence, uafhængighed og åbenhed, og i sundhedsspørgsmål bør høring være obligatorisk. Dette er af ganske særlig betydning på baggrund af den internationale handel og videnskabens betydning inden for rammerne af WTO-aftalen og Verdenssundhedsorganisationens aftale om anvendelse af sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger.

2.1.3. ØSU hilser oprettelsen af en videnskabelig styringskomite velkommen. Dens mandat omfatter bl.a. koordinering af de forskellige komiteer og beslutningen om inddragelsen af flere komiteer i spørgsmål, der kræver tværfaglig ekspertise.

2.2. Hvis det trods inddragelse af den højeste faglige kompetence og alle til rådighed stående videnskabelige informationer ikke lykkes at nå frem til sikre resultater, må lovgiverne lade sig lede af forsigtighedsprincippet. Principielt bør lovgivningen udarbejdes på grundlag af videnskabelig viden. I tilfælde, hvor det videnskabelige grundlag er utilstrækkeligt, eller der hersker nogen usikkerhed, må Kommissionen dog vælge en indfaldsvinkel, der tager højde for denne usikkerhed. I den forbindelse skal man være klar over, at det er umuligt at opnå helt risikofrie produkter, og der må træffes politisk beslutning om, hvilken grad af risiko der er acceptabel i disse tilfælde.

2.3. Hvad angår kontrol og tilsyn, lægger ØSU vægt på nødvendigheden af effektive mekanismer, som også kræver tilsvarende finansielle midler.

2.3.1. ØSU støtter indførelsen af en ny strategi, der skal omfatte kontrollen med hele produktionskæden for levnedsmidler, animalske og vegetabilske produkter, men som dog er begrænset til en kontrol med kontrollen. Det bliver nødvendigt at revidere kontrolmetoder og at indføre undersøgelsessystemer til overvågning af de kompetente myndigheders arbejde. Kravet om åbenhed må imødekommes uden diskrimination og inden for de grænser, som kravet om fortrolighed sætter; det må dog ikke gå ud over forbrugerbeskyttelsen.

2.3.2. Anvendelsen af et eksternt overvåget kvalitetskontrolsystem (f.eks. EN 45004) på kontroltjenesternes administration anses for hensigtsmæssig, eftersom kontroltjenesternes administration da ville opfylde kravene til en moderne forvaltning.

2.3.3. Skabelsen af en stærk og effektiv kontrol- og overvågningsmyndighed støttes af ØSU (). Denne myndighed har til opgave at »kontrollere kontrollen«. Der må stilles de største krav til en sådan myndigheds kompetence, åbenhed og uafhængighed.

2.3.4. ØSU mener ikke, at det er nødvendigt med et generelt levnedsmiddelagentur som USA's FDA. I forhold til det europæiske system er der ingen særlige fordele ved et sådant agentur, og det bør derfor ikke oprettes i Europa.

Bruxelles, den 29. oktober 1997.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() Dette synspunkt har ØSU tilkendegivet i flere udtalelser, senest i CES 888/96, offentliggjort i EFT C 295 af 7. 10. 1996.

() Det skal erindres, at Kommissionen for nylig lancerede en høring med henblik på en eventuel EU-lovgivning på dette område, og at der er udarbejdet et debatoplæg om emnet, hvor der redegøres for to muligheder (en fremgangsmåde, der er baseret på produktsikkerhed, og en fremgangsmåde, der er baseret på den anbefalede daglige indtagelse).

() »HACCP« er et kontrolsystem og står for Hazard Analysis and Critical Control Points.

() Dette synspunkt blev også understreget i ØSU's udtalelse om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (se EFT C 295 af 7. 10. 1996, pkt. 2.6.3 og 2.6.7).

() EFT C 295 af 7. 10. 1996.

() Jf. ØSU's bemærkninger i udtalelsen om »Forbrugeren og det indre marked« (EFT C 339 af 31. 12. 1991, s. 16 ff.). Her fremhævede ØSU de potentielle risici, det indre marked frembyder for forbrugerne, hvis der ikke er passende kontrol- og tilsynsforanstaltninger. ØSU krævede en konsekvent produktsikkerhedspolitik og anbefalede at anvendelsesområdet for produktansvarsdirektivet blev udvidet til at omfatte agro-levnedsmiddelprodukter og produktudviklingsrisici. Dette synspunkt blev bekræftet i pkt. 2.7 i ØSU's udtalelse om BSE (EFT C 295 af 7. 10. 1996).

() I udtalelsen af 27. november 1996 om Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om oprettelse af et europæisk veterinær og plantesundhedsagentur (EFT C 66 af 3. 3. 1997) betvivlede ØSU dog, at det virkelig skulle være nødvendigt at ændre det nuværende organ til et agentur.

BILAG til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse

Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer:

Punkt 3.2.5

Teksten erstattes af den oprindelige tekst i punkt 3.2.5:

»Når det drejer sig om hjælpemidler til forarbejdning, tilsætning af vitaminer og mineraler til levnedsmidler og kosttilskud (1) (del II, pkt. 8), kommer princippet om gensidig anerkendelse i første række. Yderligere EU-regler om hjælpemidler til forarbejdning, tilsætning af vitaminer og mineraler til levnedsmidler samt kosttilskud vil efter ØSU's opfattelse kun være påkrævet i det omfang, den gensidige anerkendelse ikke viser sig tilstrækkelig til at afskaffe handelshindringerne.

(1) Det skal erindres, at Kommissionen for nylig lancerede en høring med henblik på en eventuel EU-lovgivning på dette område, og at der er udarbejdet et debatoplæg om emnet, hvor der redegøres for to muligheder (en fremgangsmåde, der er baseret på produktsikkerhed, og en fremgangsmåde, der er baseret på den anbefalede daglige indtagelse).«Afstemningsresultat

For: 34, imod: 39, hverken for eller imod: 14.

Punkt 3.3.3.3

Andet punktum ændres til følgende:

»Der må foretages en særlig undersøgelse af, om disse principper faktisk kan anvendes i små og mellemstore virksomheder og landbrugsbedrifter.«

Afstemningsresultat

For: 28, imod: 56, hverken for eller imod: 15.

Punkt 3.3.5

De to sidste punktummer udgår (»Det drejer sig bl.a. om ... 25 %-reglen bør afskaffes«.).

Afstemningsresultat

For: 32, imod: 56, hverken for eller imod: 18.

Punkt 3.3.5.2

Dette punkt erstattes af den oprindelige tekst:

»Hvad angår mærkning af næringsværdien, henviser ØSU til sine betragtninger i udtalelsen om de vigtigste emner for forbrugerpolitikken (2). Allerede i denne udtalelse blev der gjort opmærksom på, at forbrugerne kun er lidt interesserede i oplysninger om næringsværdier. Det skyldes muligvis, at forbrugerne på nuværende tidspunkt ikke er særlig fortrolige med næringsværdioplysninger og derfor ikke uden videre ved, hvad de skal stille op med dem. ØSU gav allerede dengang udtryk for den opfattelse, at det er nødvendigt at føre bredt anlagte informations- og oplysningskampagner for at øge forbrugernes bevidsthed om næringsværdimærkning. Forbrugernes forståelse for den allerede eksisterende mærkning må øges, før man drøfter videregående mærkningskrav.

(2) EFT C 295 af 7. 10. 1996.«Afstemningsresultat

For: 30, imod: 69, hverken for eller imod: 7.