Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: Handlingsplan til fremme af den europæiske tekstil- og beklædningsindustris konkurrenceevne« (98/C 214/26)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 30 oktober 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Henri Malosse til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 1. april 1998.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 354. plenarforsamling af 29. og 30. april 1998, mødet den 29. april 1998, med 85 stemmer for, 5 imod og 13 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. Tekstil- og beklædningsindustrien, som er et traditionelt erhverv knyttet til et af de grundlæggende behov i samfundet, har været udsat for voldsomme omvæltninger som følge af udviklingen i den internationale handel, der har sat skub i fremkomsten af nye produktionsområder med lave lønninger (Nordafrika, Asien, Østeuropa, Latinamerika). Udviklingen af nye teknologier, ændringerne i forbrugernes smag og adfærd samt revolutionen i distributionssektoren har fremskyndet denne forvandlingsproces. I dens kølvand er der desværre gået mange arbejdspladser tabt i EU - navnlig er det gået ud over de mindst kvalificerede jobs, der ofte er besat af kvinder - og der er opstået en katastrofal situation i talrige traditionelle aktivitetsområder, som ikke har været i stand til at modernisere eller omstille sig.

1.2. Der er i dag en tydeligt voksende kløft mellem på den ende side en del af tekstil- og beklædningssektoren, som er yderst konkurrencedygtig, og på den anden side de virksomheder, som stadig ikke formår at konkurrere og ikke har evnet at udvikle sig.

1.3. Det er imidlertid bemærkelsesværdigt, at det er lykkedes sektoren at fastholde en række af sine stærke sider, navnlig i kraft af en yderst integreret forarbejdningsproces, en udstyrsindustri, der hævder sig fornemt på verdensplan, en særdeles effektiv produktion af syntetiske fibre, et meget stort antal yderst kreative SMV- og håndværksvirksomheder og en generelt særdeles kvalificeret arbejdskraft. Til sektorens trumfkort må ligeledes henregnes dynamikken fra den europæiske kreativitet (stylister, haute couture, konfektion), som er dominerende på verdensmarkedet. Det skal også understreges, at specialiserede detailforretninger i høj grad er med til at fremhjælpe den europæiske modeindustri såvel i udlandet som i de europæiske byers historiske centre, hvor modebutikkerne ofte befinder sig.

1.4. Mens EU's interne handel i 1996 beløb sig til 53,4 mia. ecu, nåede den europæiske eksport til tredjelande op på 30,3 mia. ecu, hvilket gør tekstil- og beklædningssektoren til en af EU's vigtigste eksportindustrier. Den finansielle krise i Asien med dens valutanedskrivninger, som for EU's vedkommende kan resultere i en massiv lavprisimport og vanskeligere adgang til de asiatiske markeder, kaster imidlertid en skygge over fremtiden.

1.5. Trods sektorens stærke punkter har den mistet talrige arbejdspladser gennem de seneste år; mellem 1990 og 1996 skønnes tabet at have ligget på 600 000 arbejdspladser. Og udsigterne for de kommende år er fuldt så alarmerende, idet tendensen fortsat synes at pege på et tab af 100 000 arbejdspladser om året. Det er derfor bydende nødvendigt at anlægge en offensiv strategi med sigte på at reducere og standse dette beskæftigelsestab, hvor man lader sig inspirere af de talrige succeshistorier inden for branchen, hvor mange virksomheder har formået at opretholde eller øge antallet af arbejdspladser. For at få et bedre overblik over, hvad der står på spil, foranstaltede ØSU i samarbejde med Kommissionen og Europa-Parlamentet den 23. januar 1998 en høring af de vigtigste berørte parter.

2. Generelle bemærkninger

2.1. Det er kommissionsmeddelelsens store fortjeneste, at den har igangsat en bred debat omkring ideen om en effektiv EU-strategi for tekstil- og beklædningssektoren. Meddelelsen vil kunne betragtes som en rigtig handlingsplan, hvis den ledsages af mere konkrete forslag, af en beskrivelse af de disponible finansielle og menneskelige ressourcer, af en tidsplan for gennemførelsen og af de opfølgnings- og samordningsmekanismer på tværs af tjenestegrenene, der er forudsætningen for en effektiv gennemførelse. ØSU anmoder derfor Rådet (industriministrene) om at leve konkret op til meddelelsens gode hensigter, således at de presserende forventninger kan blive indfriet.

2.2. ØSU beklager, at meddelelsen ikke gør status over sektorens ydeevne i de enkelte medlemsstater, således at de bedste resultater kan blive registreret og deres årsager analyseret. Tilsvarende savner man en mere detaljeret strukturanalyse af sektoren. Selv når man beskæftiger sig med en integreret sektor, er det således afgørende vigtigt at kunne foretage en præcis vurdering af de enkelte branchers særtræk og forskellene i deres konkurrenceevne:

2.2.1. En meget koncentreret og generelt yderst effektiv tekstilmaskinindustri.

2.2.2. En dynamisk sektor, som fremstiller tekstiler til andet end beklædningsformål: møbler og tæpper, industrielle anvendelsesformål, automobiler.

2.2.3. En særdeles arbejdskraftintensiv konfektionsindustri, som generelt er domineret af kvindelig arbejdskraft og placeret i følsomme beskæftigelsesområder. Den repræsenteres generelt af små og mellemstore virksomheder eller håndværksvirksomheder.

2.2.4. Underentreprisevirksomheder, navnlig inden for konfektionsbranchen, som ifølge Kommissionen beskæftiger mere end 650 000 mennesker i EU, heraf 200 000 på håndværksbasis - bl.a. som hjemmeindustri - og udgør en afgørende faktor i bestemte beskæftigelsesområder. Også arbejde efter mål og sy/reparationsværksteder indgår i sektoren med hver deres specifikke karakteristika.

2.2.5. En F& U-sektor, som ikke er tilstrækkeligt udviklet i EU, navnlig når det gælder nye fibre og stoffer, som ofte er knyttet til sikkerheds- og sundhedskrav.

2.2.6. Mode og haute couture, hvor europæiske modeskabere og stylister er førende på verdensplan og i kraft af mærkevarer og design tilvejebringer en merværdi, som ofte langt overstiger den rene produktionsværdi.

2.2.7. Handelen, som i mange tilfælde udgør drivkraften bag europæisk mode og kreativitet både i og uden for Europa (det gælder navnlig specialbutikker i detailhandlen og de store luksusvarehuse, der generelt satser på kvalitet og service), mens de store detailforretninger som oftest går efter »lavpris«effekten, idet de importerer produkter til meget lave priser, som muliggør store profitmargener.

2.3. ØSU udtrykker imidlertid tilfredshed med, at Kommissionen i denne meddelelse erkender, at tekstil- og beklædningsindustrien ikke kun er en traditionel aktivitetssektor, men også en fremtidsindustri, som giver beskæftigelse til 2 200 000 mennesker i 120 000 virksomheder, hvoraf mange - store som små - er yderst konkurrencedygtige og har et stærkt vækstpotentiale. I øvrigt bør man medinddrage distributionsleddet, som spiller en stor rolle for denne branche, samt skotøjsindustrien og alle moderelaterede aktiviteter og produkter. Anskuet mere bredt tegner branchen sig således for tæt ved 5 mio. arbejdspladser i EU. Selv om disse aktiviteter har specifikke problemer, slår ØSU til lyd for en bredere indfaldsvinkel i handlingsplanen, som på den måde bliver mere sammenhængende og får større vægt.

2.3.1. For hele den berørte sektor er det kreative og kulturelle element af afgørende betydning for EU-eksportens succes. Når der sælges et beklædningsstykke af høj kvalitet, er det ikke blot et stykke tekstil, der sælges, men også et udtryk for kreativitet, knowhow, image og livsstil.

Derfor bør EU medvirke til de tilskyndelsesforanstaltninger, som skal opgradere sektorens kulturelle aspekter. Kreativitet (modeller og design) er et område, hvor den europæiske industri står stærkt i den internationale konkurrence.

Effektiv beskyttelse af denne form for intellektuel ejendomsret på nationalt og internationalt plan har enorm betydning for branchen.

Der findes endnu ikke nogen ensartet og harmoniseret beskyttelse på EU-plan for intellektuel ejendomsret til modeller og design i modebranchen. ØSU benytter lejligheden til at understrege, at det haster med at få indført det direktiv, der engang blev stillet i udsigt, men som endnu ikke er blevet vedtaget.

3. Fremme af den europæiske industris legitime interesser på verdensmarkederne

3.1. Spørgsmålet om bedre adgang til tredjelandes markeder vies ikke tilstrækkelig opmærksomhed i handlingsplanen, mens importkontrollen knap nok berøres. Ikke des mindre er der tale om et område, hvor EU har enekompetence. Efter høring af branchen har Kommissionen for nylig åbnet EU for mere import, og da desuden Multifiberaftalen (MFA) udløber i 2004, gør ØSU sig til talsmand for en målrettet indsats på grundlag af de instrumenter, EU allerede disponerer over, samtidig med at WTO-forskrifterne respekteres. ØSU skal her fremhæve spørgsmålet om gensidighed. Eksempelvis kan nævnes, at europæiske tekstil- og beklædningsprodukter pålægges 22 % i afgifter, før de får adgang til det amerikanske marked, mens eksport fra USA til EU kun pålægges en afgift på 12 %. Desuden må erhvervslivet konstatere, at en voksende del af de offentlige indkøb går til leverandører fra tredjelande, selv om det modsatte meget sjældent er tilfældet, fordi der findes så mange hindringer eller diskriminerende fremgangsmåder, som strider mod den aftale om offentlige indkøb, der er indgået i GATT-regi.

3.2. Kommissionen har oprettet en database og et web-site på Internettet, som erhvervslivets aktører har direkte adgang til, og som giver et overblik over hindringerne for europæisk handel på tredjelandes markeder (»Market Access«). Denne database har været en stor succes, men der bør tilskyndes til at gøre endnu mere brug af den, især for tekstil- og beklædningsindustriens vedkommende, som ofte klager over at støde på hindringer. Denne database er imidlertid kun et instrument, hvormed Kommissionen kan registrere hindringerne og derefter søge at komme dem til livs. I betragtning af, hvor mange hindringer »Market Access«-basen har afdækket (mere end 600 på under et år), og hvor få procedurer der er blevet igangsat i medfør af forordningen om handelshindringer, kan man kun opfordre Kommissionen til at være »mere aggressiv i ordets positive forstand«, således som EU-kommissær Sir Leon Brittan formulerede det over for ØSU i oktober 1997.

3.3. ØSU minder om skadevirkningerne af de ulovlige fremgangsmåder, som forstyrrer den internationale samhandel. Det foreslår i den forbindelse, at EU gør brug af alle disponible instrumenter.

3.3.1. I tilfælde af dumping skal Rådet påtage sig sit beslutningsansvar i spørgsmålet om, hvorvidt midlertidige anti-dumpingafgifter skal bekræftes eller ej. Hvis Rådet undlader at bekræfte de midlertidige afgørelser, som er truffet efter en gennemsigtig procedure, kan det gå kraftigt ud over europæiske interesser.

3.3.2. Med det amerikanske toldvæsens skrappe kontrol som eksempel bør EU sætte mere effektivt ind mod enhver bedragerisk fremgangsmåde (forfalskning af dokumenter osv.) og i den forbindelse støtte sig til EF-Domstolen retspraksis (dommen i sagen »Faroe Seafood« fra maj 1996) samt til det europæiske initiativ til bekæmpelse af bedrageri og forfalskning (UCLAF).

3.3.3. Især er det vigtigt at styrke kampen mod udbredelsen af varemærkeforfalskede varer. Kommissionen agter snarest at fremlægge en grønbog herom, som efter ØSU's mening bør bevidstgøre befolkningen i almindelighed om de negative virkninger af denne praksis, især for beskæftigelsen.

I samarbejde med de lokale myndigheder bør man i »risikolandene« oprette kontrolafdelinger. De første løfterige møder herom fandt i øvrigt sted under nyligt afholdte »Asia-Europe Business Forum« i London.

3.3.4. En graduering af de generelle præferencer (GSP) for at tilskynde udviklingslandene til at bekæmpe bedrageri og varemærkeforfalskning er et helt legalt våben, som EU ikke bør tøve med at tage i anvendelse.

3.3.5. ØSU opfordrer ligeledes de kompetente myndigheder på nationalt og EU-plan til i samråd med erhvervslivet at overveje indførelsen af et mærkningssystem med angivelse af fabrikationsstedet med henblik på at bekæmpe omgåelse af reglerne og sikre gennemsigtighed og god forbrugeroplysning. Man kan tænke sig forskellige løsninger, som tager højde for en oprindelsesdefinition efter det sted, hvor tøjet færdigfremstilles, og som bevarer nationale prestigemærker som »made in Italy« eller »made in France«.

3.4. Ud over de eksisterende instrumenter opfordrer ØSU EU til i samråd med de berørte kredse at forfølge en mere offensiv strategi i WTO med henblik på at få fastlagt mere gennemsigtige, velafbalancerede og menneskeligt acceptable regler i den internationale handel: begrænsning af ordningen med generelle præferencer til lande, som virkelig har problemer, effektiv håndhævelse af gensidighedsprincippet og fremme af ILO's sociale konventioner via såvel positive tiltag (styrkede præferencer) som negative, såfremt reglerne overtrædes klart (fangers og børns tvangsarbejde). ØSU går i den forbindelse ind for, at man i samarbejde med erhvervslivet udvikler en miljømærkning eller en »social« mærkning som det amerikanske »children labour free« under forudsætning af, at en sådan mærkning underkastes nøje kontrol og harmoniseres på en måde, så den ikke misbruges i rent kommercielt øjemed. ØSU udtrykker stor tilfredshed med, at tekstil- og beklædningsindustriens arbejdsmarkedsparter på EU-plan (Euratex og FSE/THC) den 22. september 1997 undertegnede en »adfærdskodeks«, med hvilken de aktivt tilskynder deres medlemmer, og herunder altså også de europæiske virksomheder, til navnlig direkte eller indirekte over alt i verden at overholde ILO's minimumskonventioner om »core labour standards«, dvs. forbud mod tvangsarbejde, sikring af foreningsfrihed og forhandlingsret, forbud mod børnearbejde og ligestilling ved ansættelse.

3.5. På grundlag af disse principper må fornyelsen af Lomé-konventionen, udsigten til et frihandelsområde med Sydafrika og Ruslands og Kinas sandsynlige WTO-medlemskab vies særlig opmærksomhed. Det er vigtigt, at alle berørte europæiske parter - dvs. erhvervsfolk, fagforeninger, handlende og forbrugere - inddrages snævert i disse initiativer, således at der ikke automatisk gives køb på europæiske interesser under disse forhandlinger. ØSU insisterer på, at principperne om gensidighed og loyalitet må respekteres, og agter at påse, at EU ikke ved betingelsesløst at åbne sine markeder fremmer udviklingen af aktiviteter, som er i modstrid med EU's grundlæggende værdier, herunder menneskerettigheder, sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder, børns rettigheder og bevarelsen af miljøet. ØSU bifalder ligeledes den europæiske tekstil- og beklædningsindustris initiativ i retning af et »magna charta« om gensidighed i samhandlen, loyalitet, kontrolforanstaltninger, bekæmpelse af varemærkeforfalskning og overholdelse af ILO's sociale konventioner, som skal undertegnes af arbejdsgivere og fagforeninger i WTO-landene.

3.6. Det er også ØSU's ønske, at man tackler spørgsmålet om varemærkeforfalskning og midlerne til en effektiv bekæmpelse af denne svøbe, som hovedsagelig rammer europæiske modeskabere og varemærker i den europæiske beklædnings- og accessoire-industri (tørklæder, parfume, sko, smykker), netop i kraft af deres ubestridte førerposition på verdensplan. ØSU anmoder Kommissionen om at gøre mere vidtstrakt brug af sine beføjelser for at styrke kampen mod disse ulovligheder, navnlig ved at tilsikre en mere effektiv koordinering mellem de nationale toldmyndigheder. I de »følsomme« lande bør fælles bedragerienheder (Kommissionen - medlemsstater) ved delegationer og ambassader pålægges at opspore de vigtigste kilder til ulovlig produktion samt ad rettens vej og via de kompetente myndigheder tage skridt til at bringe ulovlighederne til ophør. Sådanne kontrollerende og repressive tiltag må også tages i brug i selve EU, navnlig under den 3. søjle, idet tilsvarende ulovligheder også hér forekommer i stadig stigende grad.

3.7. Selv om offentlige eksportfremmeforanstaltninger fortsat alene sorterer under de nationale myndigheder, er det et bredt ønske hos industri- og håndværksvirksomhederne, at EU støtter fælles tiltag på tredjelandemarkederne: handelsmissioner, udstillingscentre, deltagelse i messer, logistiske centre. Efter ØSU's mening vil sådanne tiltag især være relevante for SMV- og håndværksvirksomheder. Fjernelsen af de eksisterende Exprom-bevillinger er i denne forbindelse et alvorligt slag mod sektoren.

4. Underentrepriser - et afgørende led i kæden

4.1. Som ØSU påpegede i sin udtalelse om »underentreprisens konkurrenceevne i tekstil- og beklædningsindustrien i Den Europæiske Union« (), er underleverandørvirksomhederne et afgørende led i kæden, dels i kraft af deres fleksibilitet, og dels fordi de frembyder et alternativ til systematisk udflytning af arbejdspladser til lande uden for EU. Det må derfor betragtes som en konkurrencefaktor for sektoren, at europæiske underleverandører med et højt kvalitetsniveau befinder sig inden for rækkevidde, fordi de gør det muligt at reagere meget hurtigt på ændringer i forbrugernes smag, som følger skiftende modeluner. Underleverandørvirksomhed fremmer også innovation og kreativitet takket være fleksibiliteten hos sektorens mange tusinde SMV- og håndværksvirksomheder. I mange regioner er disse underleverandører desuden af afgørende betydning for beskæftigelsen, især for den kvindelige arbejdskrafts vedkommende. Det er derfor vigtigt, at man på EU-plan stimulerer pilotprojekter og udveksling af bedste fremgangsmåder med hensyn til dels »just in time«-leverancer og dels kvalitet. ØSU bifalder i den forbindelse de initiativer, som den europæiske Euratex-sammenslutning har lanceret med støtte fra Kommissionen med henblik på at fremme forskning og teknologioverførsel på området hurtig respons. ØSU understreger betydningen af, at man udvider dette initiativ og inddrager både kædens første og sidste led, dvs. dels modedesignere og håndværksvirksomheder og dels specialiserede detailhandlende, således at denne nye dynamik og fleksibilitet vinder indpas i hele sektoren.

4.2. Fænomenet passiv forædling og underentrepriser i tredjelande fortjener at blive undersøgt mere indgående. Navnlig gennem udveksling af bedste fremgangsmåder (benchmarking) mellem virksomhederne skulle det være muligt at udsondre de former for passiv forædling, som har en positiv indvirkning på den lokale beskæftigelse. Erfaringerne med NAFTA på det nordamerikanske marked fortjener at blive analyseret nærmere. Inden for NAFTA, som nu også omfatter de karibiske lande, er der blevet iværksat en global strategi for tekstil- og beklædningssektoren. ØSU foreslår, at EU anlægger en tilsvarende strategi i forhold til de øst- og centraleuropæiske lande, tredjelandene i middelhavsområdet og AVS-landene under Lomé-konventionen. Ud over princippet om gensidig åbning af grænserne og en fælles ordning for oprindelsesregler skulle en EU-strategi indebære forpligtelser om overholdelse af grundlæggende sociale og miljømæssige regler. Tilsvarende skulle strategien omfatte egnede instrumenter til fremme af virksomhedssamarbejdet i dette store EU-Middelhavsområde: centre for industrielt samarbejde mellem virksomhederne, fælles uddannelses- og videreuddannelsesprogrammer, investeringsstøtte af typen JOP eller ECIP () samt foranstaltninger vedrørende sikkerhed og hygiejne på arbejdspladsen osv. ØSU anbefaler, at man igangsætter en undersøgelse af de fordele, som kan forventes af en sådan strategi.

4.3. Denne undersøgelse bør også omfatte de negative konsekvenser af en ukontrolleret underleverandørvirksomhed, som unddrager sig alle økonomiske og sociale regelsæt: massiv delokalisering med fjernelse af arbejdspladser fra EU og udnyttelse af en lokal arbejdskraft på vilkår, som krænker den menneskelige værdighed og tilsidesætter ILO's konventioner.

4.4. Anvendelsen af sort arbejde i Europa udgør en sand svøbe for sektoren. ØSU går ind for, at dette fænomen, som berører alle EU-lande, bliver kulegravet i en grønbog, som skal sætte tal på problemet og foreslå løsninger - hvortil utvivlsomt må høre et tættere samarbejde mellem medlemsstaterne.

5. Forbedring af de generelle økonomiske rammevilkår

5.1. Der gøres i meddelelsen for lidt ud af de høje arbejdsomkostninger i EU, som skyldes beskatning og andre bidrag. Dette er imidlertid et stort problem for EU. Da tekstil- og beklædningsindustrien beskæftiger så mange, især kvindelige arbejdstagere, vil den have stor glæde af en reduktion af omkostnings- og beskatningsbyrden på arbejde, navnlig til fordel for den mindst faglærte arbejdskraft. Dette er en oplagt metode til bekæmpelse af sort arbejde, og det samme gælder princippet om en lavere momssats for arbejdsintensive tjenesteydelser, som derved ville få chancen for at udvikle sig inden for sektoren. ØSU beklager, at EU's beskæftigelsestopmøde ikke imødekom Europa-Parlamentets forslag om en ændring af det 6. momsdirektiv, så der kan igangsættes pilotprojekter med henblik på at sænke momsen på arbejdsintensive tjenesteydelser.

5.2. Kommissionen nævner med rette, at arbejdsmarkedsdialogen inden for sektoren spiller en afgørende rolle, navnlig når det gælder nedsættelse/omlægning af arbejdstiden, uddannelse samt bevarelse og skabelse af arbejdspladser. ØSU opfordrer arbejdsmarkedets parter til at tage disse spørgsmål op i fællesskab. Kommissionen kunne med fordel gøre status over den bedste praksis i medlemsstaterne, især med hensyn til aftaler mellem arbejdsmarkedets parter om fleksibel arbejdstid i tilknytning til bevarelse eller skabelse af arbejdspladser. ØSU understreger, at det vil være lettere at omlægge arbejdstiden, hvis der samtidig sker en reduktion af arbejdsomkostningerne, og at denne i givet fald må omfatte alle sektorer, således at konkurrencen ikke forvrides. Hvis arbejdsmarkedsdialogen skal have nogen effekt, må den omfatte alle repræsentanter for distributionssektoren, håndværket og SMV. Kommissionen må derfor drage omsorg for, at disse aktørers repræsentative organisationer er forsvarligt repræsenterede i enhver forhandling på såvel generelt som branchemæssigt plan.

6. Uddannelse og kvalifikationer

6.1. Tekstil- og beklædningsindustrien befinder sig i den paradoksale situation, at selv om der stadig går arbejdspladser tabt med beskedne færdighedskrav, så er der navnlig i bestemte EU-regioner mangel på faglært arbejdskraft, idet denne gruppe arbejdstagere ikke føler sig særlig tiltrukket af en branche, hvis almindelige omdømme er flosset, og hvor lønningerne generelt ligger under gennemsnittet.

6.2. ØSU understreger derfor betydningen af en effektiv uddannelsespolitik, som navnlig må indgå i en regional strategi for EU og nabolandene (de central- og østeuropæiske lande og landene i middelhavsområdet). Samtidig med, at uddannelsesniveauer og lønninger hæves, må branchen forsøge at gøre sig mere tiltrækkende for de unge.

6.3. EU har en rolle at spille i denne forbindelse. ØSU anbefaler, at man sikrer nemmere adgang til Leonardo- og Adapt-programmerne, som har skuffet mange af branchens aktører, dels fordi der er knyttet for mange administrative formaliteter til dem, og dels fordi midlerne er utilstrækkelige. I forbindelse med EU's pilotprojekter, slår ØSU til lyd for etableringen af et europæisk netværk for uddannelsesinstitutioner, således at der bliver større muligheder for erfaringsudveksling og fælles programmer. Hvis dette tiltag skal være effektivt, er det nødvendigt at medinddrage sektorens fag- og erhvervsorganisationer, herunder repræsentanter for SMV, håndværk og distribution, således at uddannelsestilbuddet kan afstemmes efter sektorens behov.

7. Regionalpolitik og rammer for offentlig støtte

7.1. Rimeligheden af en regionalpolitik på EU-plan kan ikke anfægtes, hvis den hverken medfører overskudsproduktion eller uacceptable konkurrenceforvridninger, som straffer de mest effektive virksomheder uden at åbne reelle fremtidsmuligheder for kriseramte sektorer, men blot holder disse i live ved hjælp af støtte. Ud fra denne synsvinkel må man stille det spørgsmål, om EU's nuværende regionalpolitik virkelig harmonerer med en rammepolitik for støtte på tværs af brancherne. Det er tiltrængt med større gennemsigtighed på området, bl.a. således at reglerne bliver forenklet og anvendt med større konsekvens. Der burde i de ugunstigt stillede regioner snarere satses på integrerede aktioner til fremme af den lokale tekstil- og beklædningsindustri: uddannelsestiltag, kvalitet, tekniske centre, erhvervelse af nye teknologier, aftaler med den specialiserede distributionssektor. Der kunne igangsættes foranstaltninger med udveksling af bedste praksis på europæisk plan, navnlig efter vellykkede forbilleder.

7.2. EU's indre marked fungerer endnu ikke efter hensigten. Når det gælder offentlige indkøb inden for sektoren, åbnes der kun i meget ringe grad op for virksomheder fra andre medlemsstater. Tværtimod sker det yderst ofte, at de nationale offentlige indkøbere fraviger EU-direktiverne: forskelsbehandling på grundlag af diskriminerende kriterier, udvælgelse alene ud fra den laveste pris, regelkrav. ØSU minder i den forbindelse om, at det i sin udtalelse om »Grønbog om offentlige indkøb« på længere sigt foreslog utilstrækkeligt gennemførte direktiver erstattet med forordninger, samtidig med at man i første række burde vælge det bedste bud, give SMV'er præferencekvotaer og oprette selvstændige myndigheder. Hvad angår den tekniske standardisering, er det nødvendigt dels at harmonisere og dels at anvende ækvivalensprincippet, således at der sættes en stopper for de nationale bestemmelser på f.eks. miljøområdet, som kan have en diskriminerende virkning.

7.3. Beskatning er en afgørende faktor for konkurrenceevnen og en vigtig kilde til konkurrenceforvridninger. Spørgsmålet behandles ikke fyldestgørende i Kommissionens meddelelse. Navnlig forud for indførelsen af euroen er det mere nødvendigt end nogensinde med en egentlig evaluering af beskatningssystemerne i EU, som vil gøre det muligt at foretage en bedre sammenligning af konkurrenceevnen og konkurrenceforholdene.

7.4. Kommissionen har netop offentliggjort en meddelelse, hvori konkurrencepolitikken vedrørende messer og udstillinger fortolkes. Meddelelsen kommer på det rette tidspunkt, thi dette spørgsmål er særlig ømtåleligt for tekstil- og beklædningsindustrien, hvor talrige europæiske virksomheder - navnlig SMV'er og modedesignere - klager over, at de uden gyldig grund nægtes adgang til sådanne arrangementer. ØSU anmoder derfor Kommissionen om at afholde en rundbordssamtale mellem arrangører af udstillinger og messer i EU og de berørte brancheorganisationer, således at der kan skabes større gennemsigtighed i reglerne for at opnå adgang til disse arrangementer. ØSU forventer også, at Kommissionen spiller en mere aktiv rolle og bl.a. gør brug af en »forordning« vedrørende handelshindringer for at forsvare de europæiske producenters interesser, når disse udelukkes fra arrangementer i tredjelande. Denne rolle henhører traditionelt under de offentlige myndigheders kompetence, og dette er at foretrække frem for tanken om at yde støtte til branchekontorer i tredjelande - en opgave der helt klart snarere sorterer under det private eller nationale initiativ.

8. Optimale vilkår for konkurrencedygtige virksomheder

8.1. Selv om den europæiske tekstil- og beklædningsindustri fremtræder som en kriseramt branche, har den helt klart en række stærke sider, og mange af dens virksomheder befinder sig helt i front på verdensplan. På den baggrund forventer ØSU af en handlingsplan, at der gøres mere dynamisk status over sektorens fremtidsmuligheder med hensyn til virksomheds- og jobskabelse. Bl.a. kunne følgende tjene som udgangspunkt:

8.2. Navnlig når det gælder nye stoffer og fibre, er forskningssektoren ikke tilstrækkeligt udviklet inden for den europæiske tekstil- og beklædningsindustri. Talrige europæiske designere, håndværkere og virksomheder vender sig mod de centre, som er blevet etableret uden for EU. Som tiltag på området nye materialer foreslår ØSU, at sektoren knyttes direkte til de »advisory Groups«, som fastlægger de prioriterede aktioner. Der bør foretages en bedre koordinering med de nationale FTU-tiltag.

8.3. Der er et betydeligt innovationspotentiale i denne sektor, navnlig hos de små og mellemstore virksomheder. Utilstrækkelige finansielle og menneskelige ressourcer har betydet, at dette potentiale langt fra er kommet til fuld udfoldelse. I denne forbindelse kunne EU yde et afgørende bidrag til at nedbryde skrankerne mellem netværk til innovationsfremme og tekniske centre, at udvikle samarbejdsbaserede forskningsprojekter som fx Craft og at fremhjælpe demonstrationsprojekter i tilknytning til indførelsen af nye teknologier. Demonstrationsprojekterne kunne have form af et »Eureka-agentur for innovation« med en kombination af offentlige og private midler samt europæiske programmer og nationale tiltag, således som ØSU slog til lyd for i sin initiativudtalelse om »følgerne for SMV af det stadige, generelle fald i de midler, der afsættes til forskning og teknologisk udvikling i EU (på EU- og nationalt plan)« (). For tekstil- og beklædningsindustriens vedkommende bør et sådant initiativ omfatte mode og design som en form for innovation.

8.4. En af sektorens strukturelle svagheder skyldes, at den ikke er særligt finansielt tiltrækkende, fordi den investerede nettokapital giver et ringe afkast, hvilket holder investorerne på afstand. Som led i de vækst- og beskæftigelsesinitiativer, der blev vedtaget på EU's beskæftigelsestopmøde i Luxembourg, indførtes der finansielle incitamenter til fremme af virksomhedsetablering og investeringer i form af risikokapital og garantier. Da så mange SMV'er inden for sektoren forsvinder, fordi ingen købere ønsker at videreføre dem, foreslår ØSU, at erhvervsorganisationerne i samarbejde med finansieringsformidlere får i opdrag at finde frem til projekter, som kan tænkes at nyde godt af disse incitamenter, både når det gælder etablering og overtagelse af virksomheder.

8.5. Spørgsmålet om intellektuel ejendomsret er af afgørende betydning for udviklingen af denne meget »personaliserede« sektor. Hurtig vedtagelse af forslaget om et EU-direktiv til beskyttelse af mønstre og modeller samt af forslaget om et egentligt fællesskabspatent bør således høre til handlingsplanens prioriterede målsætninger. Samtidig bør disse retsinstrumenter kunne benyttes til effektiv bekæmpelse af piratkopiering, der udgør en svøbe for sektoren på internationalt plan. Kommissionen bør føre denne aktion videre på internationalt plan, således at spørgsmålet kommer til at stå højt på WTO's dagsorden.

9. Industrielt samarbejde mellem virksomheder i EU

9.1. Allerede i sin udtalelse om underleverandørvirksomhed understregede ØSU nødvendigheden af »at fremme samarbejdet mellem SMV'erne, med inddragelse af de mindre handlende, således at disse virksomheder kan opnå en central placering ... og i kraft af en politik, der sigter mod kvalitet til konkurrencedygtige priser, i givet fald kan konkurrere bedre med importvarerne og gøre deres interesser gældende over for de store distributionsvirksomheder«.

9.2. Generelt må man stille det spørgsmål, om de nuværende instrumenter til støtte for samarbejdet (BC-Net, Interprise, Europartenariat) reelt lever op til sektorens behov. Med en større branchespecialisering i deres funktionsmåde ville man hurtigere kunne indkredse potentielle samarbejdspartnere, og noget tilsvarende gælder for informations- og hjælpeforanstaltninger iværksat af handelskamre og branche- og erhvervsorganisationer.

9.3. De nuværende EU-samarbejdsinstrumenter rækker ofte kun til det tidspunkt, hvor den første kontakt er etableret. I udtalelsen om underleverandørvirksomhed slog ØSU således til lyd for »et egentligt finansieringsinstrument (...) med henblik på at fremme partnerskabet mellem små og mellemstore virksomheder i EU-landene«. Det kan med tilfredshed konstateres, at dette forslag rent faktisk er blevet fulgt op med forslaget om det såkaldte »JEV«-instrument (), som lever op til denne målsætning fra vækst- og beskæftigelsesinitiativet. ØSU bifalder og støtter dette initiativ.

9.4. Opmærksomheden bør i ganske særlig grad fokuseres på partnerskabsinstrumenter (JOP, ECIP) i relation til nabotredjelande, specielt Østeuropa og middelhavsområdet. Et kontrolleret industrielt samarbejde, som fastholder størstedelen af værditilvæksten i EU, kan således fremme integrationen af disse landes industri i EU og lette adgangen til nye lokale markeder. I denne forbindelse kan EU ved at fremme centre for industrielt samarbejde i disse lande bidrage til at følge op på dette industrielle samarbejde, således det netop antager samarbejdets form og ikke blot resulterer i en udflytning af EU-virksomheder. Desuden bør de disponible partnerskabsinstrumenter udstrækkes til Asien og Sydamerika for at fremme den europæiske tekstil- og beklædningsindustris internationale udvikling.

10. Handel og forbrug

10.1. ØSU minder om, at distributionen er et uundværligt led i kæden, navnlig når det drejer sig om specialforretninger, stormagasiner eller den mindre detailhandel. Det er i denne forbindelse vigtigt, at handelsleddet involveres i alle projekter, navnlig når det gælder uddannelse eller samarbejde. ØSU skal her pege på sit forslag om pilotprojekter til fremme af samarbejdet mellem SMV med sigte på at etablere fælles strukturer for modeskabelse, produktion og distribution, således at værditilvæksten forøges i hvert enkelt led i kæden, bl.a. ved hjælp af en prispolitik, som gør det muligt at konkurrere med de store distributionsvirksomheder ().

10.2. ØSU skal ligeledes påpege, at forbrugerne ofte får ringe eller slet ingen information om oprindelsen og produktionsvilkårene for de produkter, som de tilbydes. Derfor er det på sin plads at foretage en konsekvensanalyse af en oprindelsesmærkning. ØSU understreger betydningen af pilotprojekter, hvor producenter, distributører og forbrugere medinddrages i navnlig bekæmpelsen af varemærkeforfalskning. På linje med oprindelsesmærkning vil også udviklingen af social mærkning eller miljømærkning være et middel til at gøre handlende og forbrugere mere ansvarlige i deres valg.

10.3. Der findes forskellige nationale lovgivninger, som har til formål at beskytte forbrugernes sundhed og miljøet, navnlig med hensyn til bestemte kemiske stoffer, som benyttes ved behandlingen af tekstil- og beklædningsprodukter. Et effektivt fungerende indre marked forudsætter en EU-harmonisering, og ØSU opfordrer Kommissionen til at tage initiativ til at forbyde bestemte stoffer, navnlig PCP'er og azofarvestoffer, ligesom anvendelsen af formaldehyd og tungmetaller bør begrænses.

10.3.1. På disse områder bør der gøres en særlig indsats under EU's 5. rammeprogram, navnlig når det gælder nye stoffer med egenskaber, som er gavnlige for sikkerhed eller sundhed (f.eks. forebyggelse af allergi). Man må ligeledes efterprøve de potentielle virkninger af nye stoffer, som måtte blive opfundet, og føre skrap kontrol med importerende produkter, som i mange tilfælde ikke overholder EU's forskrifter.

11. Henstillinger

Nummer 1

ØSU konstaterer, at tekstil- og beklædningssektoren, der direkte beskæftiger 2,2 millioner mennesker i EU og næsten fem millioner, hvis modetilbehør og fodtøj medregnes, er en løfterig branche med et reelt vækst- og beskæftigelsespotentiale for EU. ØSU understreger især SMV'ernes og håndværksvirksomhedernes positive rolle, idet de sikrer branchens kreativitet og fleksibilitet. I denne forbindelse bifalder ØSU tanken om en EU-handlingsplan til forbedring af konkurrenceevnen, forudsat at den indeholder en præcis tidsplan, veldefinerede midler og en opfølgnings- og overvågningsmekanisme.

Nummer 2

ØSU mener, at handlingsplanen i første række bør fokusere på de områder, hvor EU har direkte kompetence, dvs.:

- En ekstern handelspolitik baseret på gensidighed og med den prioriterede målsætning at sikre europæiske produkter større adgang til tredjelandes markeder.

- Kollektive fremstød på tredjelandes markeder gennem relancering af Exprom-programmet.

- Et fuldt gennemført indre marked, navnlig med hensyn til standardisering og åbning af offentlige købsaftaler.

- Fremme og beskyttelse på såvel EU-plan som internationalt plan af europæisk modedesign og europæiske mærkevarer takket være bl.a. EF-patentet, en ordning til beskyttelse af mønstre og modeller og en aktiv bekæmpelse af varemærkeforfalskning og bedrageri.

- Skærpet kontrol vendt mod dumping og ulovlig handelspraksis og fremme af et charter for retfærdig og loyal handel på internationalt plan.

- En aktiv sammenkobling af på den ene side handelsliberalisering til fordel for udviklingslandene og på den anden side overholdelsen af de grundlæggende sociale rettigheder, som er fastlagt i ILO-konventionerne.

Nummer 3

Efter høring af de vigtigste berørte parter fremsætter ØSU følgende forslag til konkrete tiltag:

- Det skal være lettere at udnytte EU's eksisterende finansielle ressourcer (EU's strukturfonde, Leonardo-programmet) til foranstaltninger med henblik på at forbedre de ansattes kvalifikationer og fremskynde udbredelsen af nye teknologier, navnlig med sigte på SMV'er, håndværksvirksomheder og underleverandørvirksomheder generelt.

- En mærkbar del af det fremtidige rammeprogram for forskning og udvikling bør omdirigeres i retning af innovationsstøtte, kreativ design og anvendelse af informationsteknologier (Craft- og Eureka-innovationsprocedurer). Tekstil- og beklædningssektoren bør ligeledes kunne trække på de nye finansieringsmekanismer for vækst og beskæftigelse, som blev vedtaget på topmødet i Luxembourg, når det gælder samarbejde mellem virksomheder, opstart og overtagelse af virksomheder og indførelse af ny teknologi.

- Der bør til handlingsplanen afsættes klækkelige midler (pilotprojekter, »benchmarking«) til fremme af virksomhedssamarbejdet: kollektive markedsføringstiltag i tredjelande, brug af EDI til etablering af systemer med hurtig respons med inddragelse af SMV'er, håndværk, underleverandørvirksomheder og den specialiserede detailhandel, styrkelse af JEV-instrumentet for virksomheder og endelig netværkssamarbejde mellem specialiserede uddannelsesinstitutioner med inddragelse af de berørte aktører.

- Der bør gennemføres en konsekvensanalyse af de valutariske, børsmæssige og strukturelle omvæltninger i Asien på de aktiviteter i sektoren, som er mest påvirkede heraf.

Nummer 4

ØSU er klar over, hvor meget der rent socialt står på spil inden for en sektor, som stadig i vid udstrækning er domineret af yderst arbejdskraftintensive aktiviteter, og på baggrund af det foruroligende og uacceptable tab af arbejdspladser anbefales derfor:

- En udvidet og intensiveret arbejdsmarkedsdialog inden for sektoren for at opnå fremskridt i retning af arbejdstidsomlægning, forbedrede kvalifikationer og øget beskæftigelse, navnlig gennem kortlægning af de mest nyskabende aftaler.

- Effektive foranstaltninger på nationalt plan for at lette de omkostninger og skatter, som tynger det ufaglærte arbejde.

- Foregribelse af forudsigelige industrielle omvæltninger via en gruppe på højt plan bestående af kvalificerede repræsentanter for de forskellige berørte parter.

- En mere beslutsom politik fra EU's side for at fremme ILO's grundlæggende konventioner samt den adfærdskodeks, som er undertegnet af arbejdsmarkedsparterne i Europa.

- At EU bekæmper illegalt arbejde gennem en samordning af medlemsstaternes tiltag.

- En regional strategi med henblik på at etablere et prioriteret område for handels- og industrisamarbejde med Østlandene og landene i middelhavsområdet samt de asiatiske og sydamerikanske lande. Dette partnerskabsområde kan sikre nye afsætningsmarkeder og øget konkurrenceevne for EU's tekstilsektor. Det kan ligeledes bidrage til at højne levestandarden og beskæftigelsesniveauet i disse, hvis det kombineres med en effektiv overvågning af beskyttelsesvilkårene, navnlig når det gælder de sociale og miljømæssige forhold. ØSU anmoder Kommissionen om i samråd med de berørte erhvervskredse at foranstalte en undersøgelse af dette spørgsmål.

Nummer 5

ØSU er klar over, at denne meddelelse skal betragtes som et første skridt, og anbefaler derfor, at der fastlægges en præcis tidsplan for gennemførelsen af handlingsplanen. Hvis der hvert år bliver offentliggjort en »resultattavle«, vil de berørte parter - herunder ØSU - være i stand til at efterprøve, om planen rent faktisk bliver gennemført.

Bruxelles, den 29. april 1998.

Tom JENKINS

Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT C 66 af 3.3.1997.

() JOP: Joint Venture Programme. ECIP: European Community Investment Partners.

() EFT C 355 af 21.11.1997.

() JEV: Joint European Venture.