31.12.85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 347/9 
Meddelelse fra Kommissionen om gennemførelsen af Rådets direktiv 80/836/Euratom af 15. juli 
1980 om ændring af direktiverne om fastsættelse af de grundlæggende normer for beskyttelse 
af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende 
stråling, og Rådets direktiv 84/467/Euratom af 3. september 1984 om ændring af direktiv 
80/836/Euratom 
(85/C 347/03) 
Som led i gennemførelsen af Rådets direktiv 80/836/ 
Euratom af 15. juli 1980 om ændring af direktiverne om 
fastsættelse af de grundlæggende normer for beskyttelse 
af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de fa­
rer, der er forbundet med ioniserende stråling (') og Rå­
dets direktiv 84/467/Euratom af 3. september 1984 om 
ændring af direktiv 80/836/Euratom (2), gør Kommis­
sionen efter drøftelse med de videnskabelige eksperter 
opmærksom på følgende: 
I. Generelle bemærkninger 
1. Det europæiske Fællesskab skal ifølge artikel 30 i 
traktaten om oprettelse af Det europæiske Atomenergi­
fællesskab indføre grundlæggende normer til beskyttelse 
af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de fa­
rer, som er forbundet med ioniserende stråling. Disse 
normer er blevet fastlagt i form af rådsdirektiver. Direk­
tiverene er altid blevet udarbejdet på grundlag af ret­
ningslinjer fra Den internationale kommission for Stråle­
beskyttelse (ICRP) og fra International Commission on 
Radiation Units and Measurements (ICRU). 
2. ICRP-publikationerne, som rådsdirektiverne er ba­
seret på, blev udfærdiget med henblik på at gøre det mu­
ligt for de kompetente internationale organisationer og 
de nationale myndigheder at udarbejde love. På bag­
grund heraf indebærer ICRP-publikation 26 ikke nogen 
ændring af hovedprincipperne i ICRP-publikation 9, ej 
heller af principperne i 1976-direktivet. Rådets direktiv 
af 1980, hvori der tages hensyn til oplysningerne i publi­
kation 26, skulle ikke kræve grundlæggende ændringer i 
medlemsstaternes lovgivning. 
3. De grundlæggende principper for berettigelse og 
optimering af betråling, som blev formuleret i ICRP-pu­
blikation 26, og som gengives i afsnit III, artikel 6, i di­
rektivet af 1980, er tydeligvis kun af generel karakter, 
hvilket skal tages i betragtning, når de indføres i national 
lovgivning og administrative bestemmelser. Det tredje 
princip (dosisgrænser) kan derimod overføres til national 
lovgivning i bindende form uden begrænsninger. 
4. Med ændringerne i det ændrede rådsdirektiv af 
1980 tages helkropsbestråling i betragtning, og ikke som 
tidligere kun bestråling af særligt udsatte organer. Derfor er den nye ordning ikke mindre restriktiv end den gamle, 
men grænseværdierne for kropsdelene i de to systemer 
kan ikke sammenlignes. 
5. Begrebet effektiv dosisækvivalent, som er en gen­
nemgående faktor i retningslinjerne i ICRP-publikation 
26, tages med i direktivet af 1980. Dette begreb anvendes 
i tilfælde af delkropsbestråling. Hensigten med det er i 
forbindelse med en given delkropseksponering at finde 
frem til en faktisk helkropsdosisækvivalent, som ville 
medføre samme risiko. Begrebet bruges af ICRP til be­
stemmelse af grænserne for årlige indtag, men det er 
ikke altid velegnet til direkte brug ved rutinemæssig kon­
trol. Imidlertid kan det i tilfælde af uheld være nyttigt at 
beregne den effektive dosisækvivalent på basis af data, 
der indsamles ved en rekonstruktion af ulykken. 
6. Andre ændringer af normerne skyldes en fortsat 
udvikling af områderne strålingsbiologi og metabolisme. 
De fleste af disse ændringer har medført ændringer i bi­
lagene snarere end i selve artiklerne. 
II. Kommentarer til nogle af direktivets artikler (') 
a) AFSNIT I 
Definitioner 
Artikel 1 
i) Definitionerne vedrører udtryk, der bruges i direkti­
vet. Der er i visse tilfælde angivet retningslinjer for 
deres fortolkning i de efterfølgende kommentarer til 
de pågældende artikler. 
ii) Det engelske ord »exposure« er brugt i stedet for »ir-
radiation«, fordi sidstnævnte ord normalt kun bruges 
i forbindelse med planlagt bestråling i bestemte øje­
med. 
iii) Begrebet »radioaktiv kontaminering« bruges kun i 
forbindelse med den uønskede tilstedeværelse af en 
hvilken som helst form for radioaktivt stof på over­
flader, i et stof eller i en levende organisme. »Radio­
aktivt stof« defineres i direktivet som ethvert stof, der 
indeholder et eller flere radionukleider, hvis aktivitet 
eller koncentration strålebeskyttelsesmæssigt ikke 
kan lades ude af betragtning. 
(') EFT nr. L 246 af 17. 9. 1980, s. 1. 
O EFT nr. L 265 af 5. 10. 1984, s. 4. (') De i dokumentet omtalte artikler er artiklerne i Rådets 
direktiv af 15. juli 1980. 
Nr. C 347/10 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31.12. 85 
b) AFSNIT II 
Anvendelsesområde, anmeldelse og tilladelse 
Artikel 2 
I denne artikel specificeres direktivets anvendelsesom­
råde. Det er hensigten, at direktivet skal finde anvendelse 
på alle procedurer, der medfører brug af radioaktive 
stoffer, og på alt udstyr, der indebærer en fare på grund 
af ioniserende stråling, som f.eks. røntgenudstyr, accele­
ratorer osv. Direktivet skal ikke finde anvendelse på an­
den naturlig radioaktivitet end den, der optræder i for­
bindelse med industrimæssige og tekniske operationer. 
Direktivet finder f.eks. ikke direkte anvendelse på radon 
i boliger. 
Artikel 3 
Denne artikel fastsætter et mindstekrav om, at operatio­
ner, som ikke er fritaget for anmeldelse og forudgående 
tilladelse (se artikel 4), skal anmeldes til de enkelte med­
lemsstaters kompetente myndigheder. I forbindelse med 
visse operationer står det medlemsstaterne frit, om de vil 
kræve forudgående tilladelse eller ej; men i forbindelse 
med de i artikel 5 nævnte operationer er forudgående 
tilladelse obligatorisk. 
Artikel 4 
De i denne artikel anførte dispensationer vedrører an-
meldelsesprocedurer og procedurer for forudgående til­
ladelse, og medlemsstaterne får derved mulighed for på 
nationalt plan at indføre tilsvarende dispensationer. 
Denne artikel fastsætter begrænsninger for formen og 
omfanget af sådanne dispensationer. Eftersom disse dis­
pensationer gælder for artikel 2 og 3, skal medlemssta­
terne sikre, at dispensationerne ikke strider imod andre 
artikler, især artikel 8 til 12. 
Artikel 5 
I denne artikel anføres, hvilke operationstyper medlems­
staterne skal kræve forudgående tilladelse til (eller ned­
lægge forbud mod). Endvidere bortfalder med denne ar­
tikel muligheden for at give dispensationer for de anførte 
operationer; men på grund af den formelle definition af 
et radioaktivt stof i artikel 1 kan der ses bort fra ubety­
delige mængder eller koncentrationer af radionukleider. 
c) AFSNIT III 
Dosisbegrænsning ved kontrollerbar bestråling 
Artikel 6 
I denne artikel fastsættes de grundlæggende principper 
for strålebeskyttelse, og medlemsstaterne skal i henhold 
hertil basere deres procedurer på disse principper. Prin­cipperne er imidlertid beskrevet i temmelig generelle ven­
dinger, og der må forventes en vis fleksibilitet i forbin­
delse med den måde, hvorpå de gennemføres af med­
lemsstaterne. 
Afgørelsen af om en operation er berettiget (dvs. det før­
ste princip) træffes af de enkelte medlemsstaters kompe­
tente myndigheder. Ved at der eksisterer, eller ved at der 
fastsættes bestemmelser, der specifikt vedrører en be­
stemt operationsform, har medlemsstaten i tilstrækkeligt 
omfang vist, at dette princip overholdes. I henhold til det 
andet princip (optimering) skal bestrålingen holdes på så 
lavt et niveau, som det med rimelighed er muligt, under 
de foreskrevne grænser, idet der tages hensyn til økono­
miske og sociale faktorer. Ved rutinemæssige operationer 
behøver optimering generelt ikke at medføre vanskelige 
beregninger. 
Det fremgår implicit af sidstnævnte princip, at de viden­
skabelige hensyn bør suppleres med økonomiske og so­
ciale faktorer. De fremgangsmåder, der anvendes ved 
vurdering ud fra et rimelighedskrav af behovet for yder­
ligere begrænsninger af bestrålingen, er meget forskel­
lige. De omfatter f.eks. formelle hjælpemidler i beslut­
ningsprocessen såsom cost-benefit analyser osv., men de 
er som oftest baseret på almindelig fornuft. Hvis det er 
nemt at foretage en forbedring, og hvis der kun skal bru­
ges få midler dertil, er det fornuftigt og derfor rimeligt 
at foretage forbedringen. Hvis der til forbedringen kræ­
ves en større investering, som kun medfører en mindre 
reducering af bestrålingen, vil det sandsynligvis være 
uhensigtsmæssigt. Da procedurerne indebærer en kombi­
nation af videnskabelige, økonomiske og sociale vurde­
ringer, er det nyttigt at forbinde dem med de beslut­
ningsprocesser, der anvendes i de enkelte medlemsstater. 
Ifølge det tredje princip må individuelle doser ikke over­
stige bestemte grænser. Dosisgrænserne er nødvendige i 
forbindelse med beskyttelse af de mest stråleudsatte en­
keltpersoner, men de må suppleres med anvendelsen af 
ovennævnte andet princip. 
Artikel 8 
I denne artikel fastsættes grænserne for helkropsbestrå-
ling af arbejdstagere. I praksis kan man i de fleste situa­
tioner, hvor hele kroppen udsættes for højgennemtræn-
gelige stråler såsom gammastråler, gå ud fra, at der er 
tale om en ensartet spredning af dosen i hele kroppen. I 
sådanne tilfælde er det rimeligt at omtale dette som en 
helkropsbestråling. I forbindelse med en mindre ensartet 
bestråling af kroppen eller i forbindelse med stråler med 
lav gennemtrængeevne er artikel 9 relevant. 
Artikel 9 
I denne artikel introduceres begrebet effektiv dosisækvi­
valent. Denne størrelse kan ikke måles direkte, men den 
har primært til formål at gøre det muligt summarisk og 
31.12. 85 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 347/11 
enkelt at specificere spredningen af doser i kroppen og 
således fastsætte grænser for enhver form for spredning. 
Den kan i praksis i kontroløjemed vurderes med accepta­
bel præcision ved hjælp af kvantiteter, der fås ved aflæs­
ning af persondosimetre eller måling af indtagsmængden 
af radioaktive stoffer. Grænserne for indtag findes i di­
rektivets bilag III, som også indeholder de tilsvarende 
grænser for koncentrationer af radioaktive stoffer i den 
luft, der på årsbasis indåndes af en arbejdstager. 
Hvorvidt grænserne for delkropsbestråling er overholdt 
vurderes på grundlag af måleresultaterne fra persondosi­
metre eller i nogle tilfælde på grundlag af målinger fore­
taget i arbejdsmiljøet. 
Artikel 12 
I denne artikel fastsættes dosisgrænserne for enkeltperso­
ner i befolkningen, som ikke skal personligt moniteres. 
Bestråling vurderes på grundlag af indirekte skøn. Dosis­
grænserne er fastsat for et hvilket som helst år og for en 
hvilken som helst enkeltperson uanset alder. Eftersom de 
faktisk modtagne doser ikke er de samme for alle år og 
for alle aldersgrupper, er den gennemsnitlige dosis pr. år 
i et menneskes levetid mindre end den tilladte dosis i året 
med den højeste dosis. 
I praksis og på baggrund af bestemmelserne i artikel 6 
sikrer en begrænsning af dosen i det år — i henhold til 
kravene i artikel 12 — en rimelig begrænsning af den 
gennemsnitlige dosis pr. år hele livet igennem. Derfor 
indeholder direktivet ingen bestemt grænse for den gen­
nemsnitlige levetidsdosis. 
Mange af de retningslinjer, der er givet i forbindelse med 
artikel 8 og 9, er også relevante for artikel 12. 
d) AFSNIT IV 
Sekundære og afledte grænser 
Artikel 14 til 17 
I disse artikler forklares, hvordan de afledte grænser, der 
svarer til dosisgrænserne, kan anvendes i praksis. Med­
lemsstaterne er imidlertid ikke tvunget til at anvende 
dem, men kan vedtage andre grænser for at forenkle 
procedurerne, dog med det ene forbehold, at sådanne 
forenklede procedurer ikke må være mindre restriktive 
end det kræves i henhold til de i direktivet fastsatte do­
sisgrænser. 
Grænserne skal tolkes på følgende måde: 
— hvad angår ekstern bestråling alene, forudsættes det 
normalt, at bestråling er helkropsbestråling, og at 
vægtning således ikke er nødvendig. Der skelnes mel­
lem de forskellige grænser for ekstremiteter, hud og 
øjelinse. Når den absorberede dosis skal omregnes til dosisækvivalenter, som de grundlæggende grænser 
udtrykkes i, skal de i bilag II anførte kvalitetsfaktorer 
tages i betragtning. I praksis vedrører kvalitetsfakto­
rer over 1 kun neutroner og protoner. 
Når en passende omregning er foretaget, kan græn­
serne for arbejdstagere anvendes direkte på de måle­
resultater, der er indsamlet fra dosimetrene, hvis disse 
viser målinger af dosisækvivalenter på dybder af ca. 
10 mm og 0,07 mm i kroppen. Dosen på 10 mm, der 
betragtes som en helkropsdosis, må ikke overstige 
50 mSv (5 rem) på et år; dosen på 0,07 mm, der be­
tragtes som en huddose, må ikke overstige 0,5 Sv 
(50 rem) på et år. I praksis sikrer overholdelse af 
disse to grænser overholdelse af grænserne for øjelin­
sen (150 mSv eller 15 rem på et år); 
— hvad angår intern bestråling alene, homogent eller 
ikke, udgør de i direktivet fastsatte grænser en teore­
tisk reference, men bestråling måles normalt i forhold 
til sekundære grænser, der udgøres af de i bilag III 
anførte grænser for årligt indtag. Det bemærkes, at 
når der er tale om en blanding af radionukleider gæl­
der reglerne i dette bilags punkt 2. 
De årlige indtag for arbejdstagere vurderes alt efter 
omstændighederne på grundlag af in-vivo gamma­
målinger, analyser af afføring eller måling af aktivite­
ter i luften. De skal for hver radionukleid være lavere 
end de tilsvarende årlige indtag, der er anført i bilag 
III. Når der er tale om blandinger skal summen af 
forholdet mellem årlige indtag og grænserne for år­
ligt indtag være mindre end enheden. 
I forbindelse med naturlig uran og naturligt thorium 
er det kun følgende isotoper for: 
— uran: isotop U-238, U-234 og U-235, 
— thorium: isotop Th-232 og Th-228, 
der skal tages i betragtning. 
Med undtagelse af naturlig uran og U-238, i forbin­
delse med hvilke kemisk toksicitet også skal tages i 
betragtning, betragtes disse grænser for stråleudsatte 
arbejdstagere som overholdt, hvis årsgennemsnittet af 
aktivitet pr. volumenenhed målt i det pågældende ar­
bejdsmiljø er lavere end den i bilag III anførte tilsva­
rende afledte grænse for koncentration. 
Hvad angår enkeltpersoner i befolkningen betragtes 
de i bilag III anførte grænser for årligt indtag ved 
indånding og gennem munden som overholdt, hvis 
årsgennemsnittet af aktiviteter pr. volumenenhed målt 
i luft, vand og levnedsmidler er lavere end de tilsva­
rende afledte grænser, som er fastsat af de enkelte 
medlemsstaters kompetente myndigheder på basis af 
oplysningerne i dette bilag, idet der er taget hensyn 
til de forskellige omregningsmåder. Den effektive do-
Nr. C 347/12 De Europæiske Fællesskabers Tidende 31.12. 85 
sisækvivalent for enkeltpersoner i befolkningen er ba­
seret på de samme vægtningsfaktorer for organer og 
væv, som anvendes i forbindelse med arbejdstagere; 
— hvad angår kombineret ekstern og intern bestråling, 
betyder en kombination af ovennævnte grænser ikke, 
at doserne lægges sammen. I forbindelse med rutine­
mæssige situationer anvendes en ligning af den i bilag 
II G a) viste type, idet der er taget hensyn til den i 
bilag II G b) fastsatte ekstra betingelse til begræns­
ning af bestråling af øjelinse, hud og ekstremiteter, 
hvorved strålingen begrænses, hvilket igen sikrer, at 
de i afsnit III omtalte grænser overholdes. 
f) AFSNIT VI 
Grundlæggende principper for beskyttelsesforanstalt­
ninger for stråleudsatte arbejdstagere 
I direktivet behandles inddelingen i områder og inddelin­
gen i arbejdstagerkategorier hver for sig, fordi de ikke 
helt kan sidestilles, da der ved inddelingen i områder 
ikke tages hensyn til den tid, som arbejdstagere tilbringer 
i områder pr. år, og da forholdene sjældent er ens over­
alt i et område. 
Artikel 19 
Hensigten med de praktiske procedurer for inddeling af 
arbejdssteder og af stråleudsatte arbejdstagere er at for­
enkle arbejdets tilrettelæggelse og sikre, at arbejds­
tagerne har kendskab både til deres egen status og til de 
sandsynlige forhold på deres arbejdsplads. Procedurerne 
er især nyttige i forbindelse med beskyttelse af de ar­
bejdstagere, som ikke konstant arbejder på et enkelt ar­
bejdssted, f.eks. rengøringspersonale, reparatører og 
konsulenter. 
Artikel 20 til 22 
I arbejdsområder, hvor doserne ikke kan tænkes at over­
stige Vi o af de årlige dosisgrænser for stråleudsatte ar­
bejdstagere, er det ikke nødvendigt at træffe særlige strå-
Meddelelse fra Kommissionen i henhold til artikel 9, stk. 9, i Rådets forordning (EØF) 
nr. 3420/83 af 14. november 1983 
(85/C 347/04) 
I henhold til artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3420/83 af 14. november 1983 om 
importordningerne for de varer med oprindelse i statshandelslandene, som ikke er liberaliseret 
på fællesskabsplan ('), har Kommissionen besluttet, at den importordning, der anvendes i For­
bundsrepublikken Tyskland, Italien, Benelux-landene, kongeriget Danmark og Irland over for 
visse statshandelslande, ændres som følger med virkning fra den 20. december 1985. 
De kvantitative restriktioner, der gælder ved overgang til fri omsætning i medlemsstaterne for 
de i bilaget anførte varer med oprindelse i statshandelslande udtrykkeligt nævnt for hvert pro­
dukt, ophæves. lebeskyttelsesforanstaltninger. På linje med ICRP-ret-
ningslinjerne skelnes der i direktivet mellem: 
— kontrollerede områder, hvor doserne kan tænkes at 
overstige Vi o af de årlige dosisgrænser. Kontrollerede 
områder skal afgrænses, og som minimumskrav skal 
adgang til dem reguleres ved hjælp af passende skilt­
ning. Det kan blive nødvendigt at træffe supplerende 
foranstaltninger afhængig af arbejdsforholdene og ri­
sikostørrelsen; 
— »overvågede områder«, som almindeligvis støder op 
til kontrollerede områder, og hvor bestrålingen af ar­
bejdstagere kan tænkes at overstige Vio af en af de 
årlige dosisgrænser. Afgrænsning af og skiltning i 
disse områder er ikke obligatorisk, men der skal træf­
fes passende forholdsregler især i forbindelse med 
miljømæssig dosimetri, afmærkning af strålekilder og 
anvendelse af egensikkert udstyr. 
Artikel 26 til 31 
Erfaringen har vist, at det gennemsnitlige niveau for er­
hvervsbetinget ioniserende bestråling i Det europæiske 
Fællesskabs medlemsstater er lavt, og at der sjældent fo­
rekommer ulykker, hvilket skyldes, at de bestemmelser, 
som medlemsstaterne har fastsat i overensstemmelse med 
Euratoms sikkerhedsnormer, overholdes. Det påhviler 
medlemsstaternes kompetente myndigheder at fastsætte 
de grænser, over hvilke resultaterne af røntgenmonite­
ring betragtes som så signifikante, at registrering og op­
bevaring i lægejournaler eller arkiver skal finde sted. 
Artikel 35 
For at beskytte de lægelige fortrolige oplysninger er de 
eneste oplysninger i journaler, der skal offentliggøres, 
den formelle opdeling af arbejdstagerens egnethed til ar­
bejdet i: 
— egnet, 
— egnet, under visse omstændigheder, 
— ikke egnet. 
(') EFT nr. L 346 af 8. 12. 1983, s. 6.