Udtalelse om den fjerde internationale kvindekonference (95/C 256/09)

Den 23. februar 1995 besluttede Det Økonomiske og Sociale Udvalg i henhold til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at udarbejde en initiativudtalelse om »Den fjerde internationale kvindekonference«.

Det forberedende arbejde henvistes til Sektionen for EF's Eksterne Forbindelser, Handels- og Udviklingspolitik, som udpegede Maria Teresa da Costa Macedo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 21. juni 1995.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 327. plenarforsamling af 6.-7. juli 1995, mødet den 7. juli 1995, med et flertal af stemmer for og 10 hverken for eller imod følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. På FN's tredje internationale kvindekonference i Nairobi i 1985 fastlagde man strategierne for den fremtidige indsats for en forbedring af kvindens situation samt forslag til foranstaltninger til at realisere dette.

1.2. Formålet med konferencen i Beijing (4.-15. september 1995) er at vurdere de fremskridt, der er gjort i verden med hensyn til menneskerettigheder, fremme af kvindens grundlæggende rettigheder og friheder. Man vil endvidere drøfte den voksende fattigdom blandt kvinder.

1.3. Konklusionerne af Rio-konferencen om miljø og udvikling, den internationale menneskerettighedskonference i Wien, befolknings- og udviklingskonferencen i Cairo samt topmødet i København om social udvikling er yderst vigtige, og det er derfor væsentligt, at slutdokumentet fra Beijing-konferencen er i overensstemmelse med beslutningerne truffet på disse konferencer.

1.4. På De Forenede Nationers generalforsamling den 13. december 1985 blev man enige om, at kampen for lighed, udvikling og fred skulle være det strategiske mål for de forberedende møder forud for 10-årets konference og det prioriterede mål for dets arbejde. Man fastlagde endvidere de mest egnede foranstaltninger til på en realistisk og pragmatisk måde at gennemføre målsætningerne. Det foreslås, at hoveddebatten koncentrerer sig om, hvordan man kan fremme kvindens situation i samtlige lande i verden under hensyntagen til deres kulturelle mangfoldighed og forskellene på deres økonomiske situation.

1.5. Hovedformålet med konferencen i 1995 er at gøre en generel status og foretage en vurdering af fremskridtene i kvindernes vilkår på baggrund af målsætningerne i den strategi, der blev fastlagt i Nairobi. Dette forudsætter, at der er politisk vilje til at skabe en mere effektiv aktionsplatform, idet man koncentrerer sig om de nøgleproblemer, der udgør en væsentlig hindring for en forbedring af flertallet af verdens kvinders situation samt opstiller en prioritering for gennemførelsen af et nyt program for perioden 1996-2001.

1.6. Denne nye »Aktionsplatform for den fjerde internationale kvindekonference - Ligestilling, Udvikling og Fred«, som for tiden drøftes, skal således udformes og vedtages i Beijing i september 1995. Planen indeholder de kritiske områder, der skal sættes ind på, og hvor der fortsat eksisterer grundlæggende mangler. Det drejer sig blandt andet om kvinders og mænds respektive medvirken i beslutningstagningen, respekten for kvinders grundlæggende rettigheder, konkret adgang for kvinder til grundlæggende uddannelses- og sundhedsfaciliteter, lige deltagelse i det økonomiske liv og anerkendelse af kvinders bidrag til økonomien, ligelig fordeling mellem kvinder og mænd af det familie- og karrieremæssige ansvar samt bekæmpelse af vold mod kvinder. Denne platform skal ligeledes indeholde forslag til nye nationale og internationale mekanismer til fremme af kvinders situation og ligeberettigede medindflydelse.

1.7. ØSU understreger, at kvinderne udgør over halvdelen af verdensbefolkningen, og at de sammen med deres børn udgør hovedparten af de fattige og behandles på mange områder dårligt bl.a. på grund af deres manglende adgang til uddannelse og erhvervsuddannelse. Dette har en dyb indflydelse på deres mulighed for at udøve deres rettigheder, pligter og ansvar og dermed på hele samfundslivet. Følgelig bør man på konferencen i Beijing vedtage et slutdokument, som sætter fornyet skub i forbedringen af kvindernes rettigheder og forpligtelser i hele verden.

1.8. Det følger af denne konstatering, at der på konferencen bør vedtages gennemførlige og realistiske beslutninger, som kan virke som igangsætter for de nødvendige forandringer i alle verdens lande. Slutdokumentet bør således blive et instrument, der kan anvendes inden for rammerne af en omfattende kulturel, social og økonomisk mangfoldighed og føre til et nyt tilsagn om chancelighed og forbedring af kvinders situation, ikke som marginale spørgsmål, der kun vedrører kvinder, men som politiske spørgsmål, der berører hele samfundet, og som har afgørende indflydelse på udviklingen såvel som demokratiet.

2. Generelle bemærkninger

2.1. ØSU erkender vigtigheden af Den fjerde internationale kvindekonference og mener, at denne begivenhed kan bidrage til gennemførelsen af lige muligheder, en reel forbedring af kvindernes levevilkår og større fremgang, som vil sætte alle kvinder i stand til at gøre deres rettigheder gældende.

2.2. Det skal i øvrigt påpeges, at skabelsen af større chancelighed mellem kvinder og mænd ikke udelukkende er et spørgsmål om håndhævelsen af love eller vedtagelsen af ny lovgivning eller nye foranstaltninger. Det er langt mere fundamentalt, nemlig et spørgsmål om valg af samfundsog udviklingsmodel, som indebærer en holdnings- og adfærdsændring, der konkret fører til eliminering af forskelsbehandling.

2.3. ØSU anser det for nødvendigt allerede nu at understrege, at man som led i en strategi for fremme af lighed, hvad angår rettigheder, muligheder, frihed og fremskridt, bør:

- fastlægge konkrete foranstaltninger, som sigter på at forbedre kvindens situation i praksis især på beskæftigelsesområdet,

- etablere kontaktnet og udveksle oplysning,

- øge uddannelsesforanstaltninger, bevidstgørelses- og oplysningskampagner, samt

- sundheds- og informationsprogrammer til modvirkning af den fortsatte fysiske krænkelse af kvinders og pigers menneskerettigheder,

- finansiere konkrete, positive foranstaltninger især til fordel for de dårligst stillede kategorier af kvinder, men også for at sikre deres berettigede indflydelse på beslutningstagningen.

2.4. Lader man dynamikken i udviklingen være koncentreret om de bedst egnede modeller til at løse de problemer og fælles hindringer, som et flertal af kvinder i verden støder på, og om modeller, der kan afhjælpe vedvarende ulighed og fremme mobiliseringen af de forskellige berørte parter, vil man hurtigere kunne identificere de bedst mulige måder, hvorpå man kan finde de rette og endelige løsninger.

2.5. Det Europæiske Fællesskab og dets institutioner har været en drivende kraft i bestræbelserne på at skabe lige muligheder for mænd og kvinder. Med vedtagelsen af de nødvendige lovgivningsforanstaltninger og af handlingsprogrammer for lige muligheder for kvinder og mænd har Fællesskabet lige siden 1975 gradvist præciseret og udvidet det lighedsprincip, der er nedfældet i artikel 119 i traktaten, dog begrænset til lige løn for lige arbejde.

2.6. Trods dette, at Kommissionens indsats for en sammenhængende udvikling fra medlemsstaternes side har en positiv og stimulerende virkning, mener ØSU dog, at man bør fortsætte og intensivere indsatsen for at videreudvikle og konsolidere de lovgivningsmæssige resultater på dette område for at kunne klare de nye sociale og økonomiske vilkår og de nye udfordringer i det XXI. århundrede.

2.7. Konferencen i Beijing har i lige grad ØSU's og Det Europæiske Fællesskabs bevågenhed, idet begge institutioner er optaget af, at principperne om lighed og om et demokrati baseret på ligeberettigelse anvendes til at fremme kvindernes status i medlemsstaterne. Via sit væsentlige engagement i udviklingssamarbejdet kan Den Europæiske Union bidrage til at styrke den internationale erkendelse af kvindernes problemer, især i udviklingslandene.

2.8. På den baggrund fastholder ØSU Den Europæiske Unions generelle ansvar for at fremme og beskytte de universelle menneskerettigheder, »som kvindens rettigheder er en udelelig, umistelig og integrerende del af«. Selv i Den Europæiske Union har kvinderne fortsat ikke i samme grad som mændene mulighed for at udøve deres rettigheder på grund af visse kulturelle og sociale adfærdsmønstre. Det anbefales derfor at udforme programmer og foranstaltninger på institutionelt plan, som kan give kvinderne flere beføjelser og kompetence, således at deres status ikke alene forbedres, men således at der opnås en global samfundsforbedring i retning af større social retfærdighed og mere demokrati.

2.9. ØSU er dybt optaget af de følgende problemkomplekser, som man har kunnet udlede af de forberedende regionale møder til konferencen, herunder mødet i Wien, og som blev bekræftet på det forberedende udvalgs sidste møde i New York:

- utilstrækkelig fremme og beskyttelse af kvindernes menneskelige rettigheder,

- feminiseringen af fattigdommen,

- mangelfuld erkendelse af kvindernes bidrag til skabelsen af en varig økonomisk vækst og utilstrækkelig fremme af deres potentiel,

- en de facto mangel på lighed mellem kønnene såvel beskæftigelsesmæssigt som økonomisk og politisk og for dårlige muligheder for at forene arbejds- og familieforpligtelser,

- for få politisk aktive kvinder,

- for mangelfulde statistiske systemer, databaser og metoder til på et sagligt grundlag at fastlægge politikkerne og lovgivningen og til at sikre ligebehandling af mænd og kvinder, og

- for få regionale og tværregionale net til fremme af kvindernes vilkår.

2.10. ØSU understreger betydningen af Socialministerrådets resolution af 27. marts 1995 om kvinders ligeværdige deltagelse i den politiske beslutningstagning. ØSU understreger behovet for i alle medlemsstater at udbygge mekanismerne til fremme af ligestillingen på såvel centralt som regionalt og lokalt plan for bl.a. at imødekomme kvindernes informationsbehov. Endvidere skal samtlige europæiske institutioner udvikle metoder til at sikre, at ligestillingskriterier og - målsætninger indtager en central plads inden for deres ansvarsområde.

2.11. ØSU mener ligeledes, at man bør udvide støtten til det af Europa-Kommissionen oprettede ligestillingsnet, som består af repræsentanter for samtlige medlemsstater.

2.12. ØSU godkender den lange række af foranstaltninger, som foreslås i debatoplægget fra Wien. Dette indeholder konkrete henstillinger, som det påhviler regeringerne at gennemføre, men man omtaler også den vigtige rolle, der tilkommer de ikke-statslige organisationer, internationale, regionale og lokale organisationer samt udviklingssamarbejdets aktører.

2.13. ØSU understreger nødvendigheden af, at Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og de nationale ligestillingsorganer pålægges et ansvar for kontrollen med opfølgningen af henstillingerne i overensstemmelse med deres respektive beføjelser. Allerede under de foregående møder har man lagt stor vægt på tilvejebringelse af ressourcer til finansieringen af de nye strategier, der skal vedtages, og ØSU støtter derfor forslaget om at fastlægge globale målsætninger for tilvejebringelsen af ressourcer.

2.14. På baggrund af forhandlingerne på konferencen i Wien anser ØSU de fastsatte 0,7% af BNP som et rimeligt mål for den officielle udviklingsbistand. Det håber dog, at denne beslutning føres hurtigt ud i praksis og kombineres med evalueringsmekanismer og en rigorøs opfølgning.

2.15. Generelt slår ØSU kraftigt til lyd for, at de for kvinder relevante beslutninger på miljøkonferencen i Rio de Janeiro, menneskerettighedskonferencen i Wien, befolkningskonferencen i Cairo og det sociale topmøde i København bekræftes og så vidt muligt indarbejdes i beslutningerne på den fjerde internationale kvindekonference.

3. Særlige bemærkninger

3.1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har sat sig grundigt ind i de principper, De Forenede Nationer har fastlagt for vurderingen af de strategier, der blev fastlagt i Nairobi, og foreslår, at der oprettes et internationalt organ, der kan følge gennemførelsen af den internationale udviklingsstrategi inden for de områder, der berører kvinderne.

3.2. Det generelle mål er at fastlægge, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at eliminere de mange hindringer for kvindens styrkede deltagelse på lige vilkår i såvel arbejdslivet som samfundet, men ifølge ØSU haster det med

- at gennemføre de gældende bestemmelser vedrørende kvindernes integrering på arbejdsmarkedet,

- at intensivere bestræbelserne for at opfylde målsætningen om lige løn,

- at forbedre deres arbejdsvilkår og deres sociale sikring, navnlig i de mange atypiske arbejdsforhold såsom deltidsarbejde, hjemmearbejde og kontraktarbejde samt arbejde i afgiftsfrie zoner, hvor især kvinder er beskæftiget,

- at forbedre deres karrieremuligheder, samt

- at sikre mænd og kvinder lige muligheder for at forene arbejds- og familieforpligtelser,

for dels at realisere en væsentlig dimension i strategien for økonomisk og social samhørighed i Europa og for dels at skabe varig vækst i resten af verden.

3.2.1. For Europas vedkommende bevirker de forventede ændringer inden årtusindskiftet, at det vil få brug for kvalificeret arbejdskraft, og her vil kvindernes bidrag være afgørende. Men i de fleste medlemsstater repræsenterer kvinderne ofte en uudnyttet arbejdskraftreserve, og kvinderne er stadig i stor udstrækning ansat i dårligt kvalificerede og usikre stillinger. ØSU er sig dette bevidst og konstaterer ydermere en øget diskrepans mellem arbejdsløshedstallet for mænd og for kvinder (henholdsvis 7% imod 12%) for Den Europæiske Union som helhed. Endnu mere foruroligende er det stigende antal langtidsarbejdsløse kvinder, som i dag udgør 55% af det samlede antal langtidsledige, og disse har de største vanskeligheder ved at genindtræde på arbejdsmarkedet.

3.2.2. Hvad angår udviklingslandene, finder ØSU det presserende i betragtning af, at kvinderne i de fleste af disse lande tilsyneladende udgør over 50% af landbobefolkningen og mellem 50 og 70% af arbejdskraften i landbruget, at man på verdensplan anerkender og tager behørigt hensyn til landbokvindernes mange bidrag til familiens underhold, til fællesskabet og samfundet generelt bl.a. med hensyn til miljøets bevarelse. Det bør ligeledes understreges, at kvinderne i disse lande udgør den mest betydelige arbejdskraft i landbruget, idet deres bidrag til bruttonationalproduktet anslås til mellem 35 og 45%, og de producerer over 50% af fødevarerne i udviklingslandene. Ikke desto mindre er over 500 mio. af dem fattige, ofte henvist til at tilfredsstille egenbehovet og uden adgang til ressourcer og markeder.

3.2.3. ØSU foreslår i øvrigt, at man lægger særlig vægt de problemer, som kvinder på landet og især de, der er beskæftiget i landbruget berøres af. Specielt kvinderne inden for landbrugssektoren får ikke kendskab til og erfaring med den moderne landbrugsteknologi.

Udnyttelsen af disse nye teknologier tilkommer sædvanligvis mænd, enten på grund af de eksisterende kønsmønstre eller som følge af programmer, som hovedsagelig er møntet på mænd. De gennemføres ofte på bekostning af de eksisterende landområder, der udnyttes af kvinder.

Det er derfor nødvendigt at afhjælpe sådanne forhold, som ofte rammer de kvinder, der lever og virker i de fattigste lande i verden, at lade dem få indflydelse på og blive begunstiget af udviklingsprojekter og programmer til forbedring af levevilkårene på landet.

3.2.4. ØSU påpeger i øvrigt, at den internationale udvikling (omstillinger i industrien, strukturelle tilpasningsprogrammer) er med til at forværre kvindernes beskæftigelsesforhold i udviklingslandene, og at de i stadig større grad er henvist til usikre, lavtlønnede og utrygge former for job.

3.2.5. EU kan både i sin bistands- og sin handelspolitik indføre ledsageforanstaltninger, som støtter en forbedring af kvindernes situation i udviklingslandene. I sin bistandspolitik kan EU præmiere de lande, som overholder de internationalt anerkendte rettigheder for kvinder. I forbindelse med handelen bør EU i internationale fora kræve, at en social klausul indføjes i internationale handelsaftaler under WTO.

3.2.6. ØSU henleder også opmærksomheden på kvindernes stadig mere prekære situation i landene i Central- og Østeuropa, og det mener, at Den Europæiske Union har et særligt ansvar over for disse lande og disse kvinder med udgangspunkt i eksisterende eller fremtidige Europa-aftaler.

3.3. For at målsætningerne med en politik til fremme af ligebehandling kan nås fuldt ud, anser ØSU det for afgørende, at man gennemfører de tre grundlæggende principper i Fællesskabets tredje handlingsprogram på mellemlang sigt 1991-1995, nemlig:

- en integreret fremgangsmåde hvorved man kombinerer de forskellige interventionsmidler, således at de supplerer hinanden,

- en partnerskabspolitik, der mobiliserer samtlige berørte aktører, og

- en regelmæssig vurdering af programmerne og foranstaltningerne samt tilvejebringelsen af et mere egnet evalueringsredskab inden for EF.

3.4. ØSU mener, at spørgsmålet om lighed bør indtage en fremtrædende plads i alle økonomiske politikker. Det billiger Kommissionens forslag om at fastlægge et fjerde handlingsprogram for lige muligheder på mellemlang sigt, hvis grundlæggende mål er at fremme kvindernes deltagelse i arbejdslivet. Som følge af sin ekspertise og repræsentative sammensætning vil ØSU kunne yde et positivt bidrag hertil.

3.5. Ud fra de hovedspørgsmål og problemer, der er blevet rejst under de forberedende møder, står det klart, at Det Europæiske Fællesskab og dets institutioner kan yde et afgørende bidrag til fastlæggelsen af et rimeligt svar på følgende udfordringer: kvindens situation under væbnede konflikter og i forbindelse med skabelsen af fred (et meget aktuelt spørgsmål i de sydlige landes fire debatoplæg), behovet for en mindre stereotyp fremstilling af kvinderne i medierne, forskelsbehandlingen af kvinder i forbindelse med adgangen til uddannelses- og sundhedsfaciliteter, den utilstrækkelige hensyntagen til kvindernes potentielle rolle i miljøspørgsmål, mangelfulde mekanismer, som fremmer diskrimineringen af kvinder og piger, kvindernes centrale kulturelle, familiemæssige og samfundsmæssige rolle, samt behovet for lighed mellem kønnene som led i foranstaltninger til fordel for kvinderne i forbindelse med den økonomiske og sociale udvikling, den skæve fordeling mellem mænd og kvinder af de job- og familiemæssige forpligtelser samt anerkendelse af kvindernes både intellektuelle og tekniske kompetence.

3.6. På grund af Fællesskabets hidtidige lovgivning, som respekterer kvindernes rettigheder, stiller ØSU sig meget positivt over for de retningslinjer, Kommissionen har fremsat i forberedelsesfasen i sin meddelelse til Rådet den 31. maj 1995 og mener, at det vil gavne alle parter, at Den Europæiske Union deltager mere aktivt, ikke blot i de forudgående forhandlinger, men også under konferencen i Beijing.

3.7. På grundlag af sine forskellige udtalelser og sin kompetence er ØSU også rede til at medvirke til en forbedring af den eksisterende lovgivning samt til at udarbejde og vedtage direktivforslag, der fører til foranstaltninger, der kan fjerne den »indirekte forskelsbehandling« og håndhæve princippet om lige løn for lige arbejde. ØSU har allerede afgivet udtalelse om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder landbrugserhverv (), samt beskyttelse af gravide, endvidere om forældreorlov og orlov af familiemæssige årsager, og fremhævede i denne forbindelse behovet for foranstaltninger, der gør det lettere at forene arbejde med familiemæssige forpligtelser ().

3.8. ØSU opfordrer de EU-medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret vigtige relevante ILO-aftaler som f.eks. nr. 111 om forskelsbehandling i arbejde og erhverv eller nr. 156 om arbejdstagere med forsørgeransvar, til at gå dem igennem snarest muligt. EU vil gerne gå i spidsen for en international kampagne for den bredest mulige ratificering af disse aftaler samt aftale nr. 100 (om ligeløn).

3.9. ØSU har på baggrund af den type institution, det er, dets kompetence, og dets målsætninger, dets indsats og erfaringer, anmodet om at indgå i EU's delegation til konferencen i Beijing.

4. Konklusion

Tilslutning til målsætningerne for konferencen

4.1. ØSU anerkender betydningen af Beijing-konferencen 1995 og fremhæver dens primære målsætning nemlig at gøre global status over det tiår, der startede i Nairobi i 1985 og vurdere de fremskridt, der er gjort i verden vedrørende sikringen af menneskerettighederne og indsatsen for at fremme kvinders rettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og især forelægge samtlige beslutningstagere i verden konkrete forslag til, hvordan man kan forbedre kvindens stilling og skabe chancelighed.

Opvurdering af kvindens rolle i samfundet

4.2. ØSU henleder opmærksomheden på, at kvinderne repræsenterer over halvdelen af verdensbefolkningen, og det anslås, at feminiseringen af fattigdommen i de seneste tyve år er steget med over 50%. Denne skærpelse af fattigdommen, som i forskelligt omfang skyldes de nuværende økonomiske kriser, forværringen af samarbejds- og bytteforholdet, stigningen i den interne og eksterne gæld, den utilstrækkelige ressourcefordeling, den manglende politiske og sociale stabilitet og den vedvarende recession blandt andre tilbageslagsfaktorer kræver operationelle strategier og handlingsprogrammer koncentreret om de økonomiske, kulturelle og sociale behov samt om kvinders velfærd, således at kvindernes rolle i familien og i fællesskabet anerkendes og deles af mændene. Især har kvinder behov for bedre adgang til uddannelse, da dette er et af de vigtigste midler til at mindske børnedødeligheden og forbedre kvindens status. Denne produktive og samfundsmæssige rolle bør støttes i alle udviklingsfremmende foranstaltninger og ved tildelingen af tilstrækkelige ressourcer.

Handlingsprogrammerne i udviklingslandene

4.3. ØSU mener ikke, at målsætningerne for Tiåret - Lighed, Udvikling og Fred er fuldstændigt realiseret og finder det ubetinget nødvendigt at fremme fordelingen af den multilaterale og bilaterale bistand til udviklingslandene, således at der udformes handlingsplaner, der kan kvantificeres, overvåges og justeres, og som består af præcise målsætninger samt en stram tidsplan. Kun således kan man eliminere de uhensigtsmæssige forhold, som forhindrer en konsolidering af kvindernes status. Disse handlingsplaner skal tage hensyn til kvindernes kulturelle og religiøse miljø. De skal naturligvis basere sig på institutionelle og finansielle mekanismer, som sikrer deres iværksættelse.

Unionens social- og arbejdsmarkedspolitik som model

4.4. ØSU konstaterer, at Den Europæiske Union er opsat på at finde en løsning på de aktuelle økonomiske og sociale problemer og ændringer i EU-medlemsstaterne og erkender derfor værdien af hvidbogen om socialpolitikken, som efterfølger grønbogen, idet dens forslag og dens positive modtagelse kan udgøre magtfulde instrumenter, der bringer en ny dynamik på de berørte områder blandt andet i forbindelse med en kombineret arbejdsmarkeds- og socialpolitik.

4.5. ØSU håber derfor, at Den Europæiske Union på internationalt plan søger at gennemføre de samme principper og bringe et originalt og effektivt svar på de vigtigste problemer, verden og specielt kvinderne i dag står over for, ved at foreslå nye modeller baseret på erfaringerne i Europa.

De vigtigste målsætninger for Den Europæiske Union

4.6. Vedtagelsen og gennemførelsen af strategiske målsætninger, som giver alle kvinder mulighed for økonomisk uafhængighed,

- adgang til undervisning og erhvervsuddannelse,

- adgang til sundhedsuddannelse, og

- adgang ikke blot til de ressourcer, som værdige levevilkår kræver, men også til midler og foranstaltninger, der letter deres store arbejdsbyrde i familien og gør det muligt at forlige arbejdstid og familieliv.

ØSU ønsker, at Den Europæiske Union foreslår og støtter disse grundlæggende elementer på Beijing-konferencen, således at alle kvinder for altid kan undslippe fattigdom og vold, deltage i beslutningsprocessen og modstå enhver form for forskelsbehandling.

Henstillinger til FN's medlemsstater

4.7. I lyset af de vigtige samarbejdsaftaler om udvikling og aktiv solidaritet, som er en forudsætning for en konkretisering af ligestillingen, opfordrer ØSU FN's medlemsstater til:

- at formulere de henstillinger, udviklingen kræver,

- at sikre kvinders og unge pigers rettigheder og forebygge de konstante krænkelser af deres værdighed,

- at sikre kvindernes fulde udøvelse af deres grundlæggende rettigheder, som er umistelige og udelelige, er en integrerende del af de universelle menneskerettigheder og afgørende for demokratiseringsprocessen,

- at prioritere kvindernes almene og faglige uddannelse,

- at vedtage resolutioner, som utvetydigt fastlægger de politiske foranstaltninger, som rent faktisk sætter kvinderne i stand til at være autonome, engagerede og giver dem mulighed for at deltage mere og mere bevidst i de beslutninger, der berører den samfundsøkonomiske ramme, de lever i.

Opfølgning af Beijing-konferencen

4.8. ØSU mener endvidere, at konferencen i Beijing bør formulere et klart og gennemskueligt slutdokument, som kan vedtages uden forbehold, og at udgangspunktet er et solidarisk oplæg, som vil gøre det muligt hurtigt at iværksætte prioriterede foranstaltninger på alle områder, der kan sikre kvinders værdighed, ligeberettigelse og frihed, således at kvindernes afgørende bidrag til økonomien, kulturen og fremskridtet knæsættes.

4.9. Sluttelig understreger ØSU det altafgørende behov for, at der sammen med de berørte aktører og partnere vedtages konkrete foranstaltninger imod »udstødelse«, og foreslår, at der fastlægges mekanismer, som sikrer, at alle »programmer til bekæmpelse af fattigdommen prioriterer kvindernes grundlæggende socio-økonomiske behov«.

4.10. ØSU er tilhænger af en strategi, som styrker de ikke-statslige organisationers status og rolle samt giver samtlige sociale og kulturelle partnere afgørende indflydelse på forbedringen af kvindernes status, således at man sikrer dynamikken i udviklingen og kampen for frihed, retfærdighed og fred, hvilket er væsentligt for det menneskelige fremskridt.

Bruxelles, den 6. juli 1995.

Carlos FERRER

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

() EFT nr. C 95 af 11. 4. 1988.

() EFT nr. C 41 af 18. 2. 1991; EFT nr. C 40 af 17. 2. 1992; EFT nr. C 14 af 20. 1. 1992.