KOMV1ISSIONEN FOR DE EUROREISKE F^ILLESSKABER 
K0MC92) 188 endelig udg. - SYN 415 
Bruxelles, den 4 . Juni 1992 
Forslag t iI 
RADETS DIREKTIV 
om indskudsgarantiordninger 
(forelagt af Kommissionen) 

- 2 -
BEGRUNDELSE 
A. Generelle betraatnlnaer 
1) Hovedformalene med forslaaet 
Dette direktivforslag har et dobbelt formal, nemlig at beskytte det enkelte 
kreditinstituts indskydere og at sikre stabiliteten i banksystemet som 
helhed. 
Indskudsgarantiordningerne, som er baseret pa solidaritet mellem kredit-
institutterne, beskytter nemlig indskyderne i tilfslde af, at der opstar en 
finansiel krise i et kreditinstitut, og ssrlig de indskydere, som ikke har 
den forntfdne finansielle indsigt til at kunne skelne de solide kredit-
institutter fra de mindre solide. 
Men garantiordningerne beskytter samtidig banksystemet mod risikoen for, at 
indskyderne ophsver deres konti, ikke blot i et kreditinstitut i vanskelig-
heder, men ogsa i relativt sunde kredit inst itutter, som kan vaere ofre for 
ubegrundede rygter. 
Et af de principper, der ligger til grund for oprettelsen af disse garanti-
ordninger, er da ogsa, at de omkostninger eller eventuelle forvridninger, 
som sadanne garantiordninger kunne afstedkomme, ikke pa nogen made kan male 
sig med de tab, som en massiv hsvning af indskuddene ville paftire samfundet 
som helhed. 
- 3 -
2) Krødvendigheden af indskudsgarantiordninger 
Allerede i slutningen af 1986 var Kommissionen overbevist om det hensigts-
mæssige i, at kreditinstitutterne i samtlige medlemsstater tilsluttede sig 
en indskudsgarantiordning; den havde af samme grund offentIiggjort en hen-
stilling 87/63/EØF1), idet den mente, at dette instrument, selv om det ikke 
var obl igator isk, var t i Istrækkel igt til at få de medlemsstater, hvor der 
ikke fandtes nogen garantiordning, til at indføre en sådan. 
Til trods for denne henstilling er visse medlemstater endnu ikke overbevist 
om nødvendigheden af, at alle deres kreditinstitutter forpligtes til at 
tilslutte sig en indskudsgarant iordning, og to medlemsstater har endnu ikke 
indført nogen garantiordning. 
Det er ubestrideligt, at styrkelsen af de beskyttelsesforanstaltninger, som 
er truffet på nationalt og internationalt plan, har til formål at hindre 
finansielle kriser i kreditinstitutterne. 
Men en indskudsgarantiordning er, på samme måde som disse beskyttelses­
foranstaltninger, en maske i det sikkerhedsnet, som Kommissionen og til-
synsmyndighederne forsøger at spænde ud under kreditinstitutterne med 
henblik på den forventede udvidelse af deres virksomhed fra 1993. 
Denne garanti udfylder en lakune, idet der tages højde for den mulighed, at 
et kreditinstitut kan komme i dkonomiske vanskeligheder, selv om det er 
underlagt meget strenge bestemmelser og en grundig kontrol. 
I så tilfælde må der foretages en afvejning af de omkostninger, der er 
forbundet med at holde indskyderne skadesløse, og omkostningerne ved at 
gennemføre de saneringsforanstaltninger, som måtte være nødvendige for at 
redde virksomheden. 
1) EFT nr. L 33 af 4. februar 1987. 
- 4 -
Bestemmelserne i dette direktivforslag opfylder således et behov og er 
baseret på erfaringerne fra gennemførelsen af førnævnte henstilling 
87/63/EØF og fra nylige kriser i kreditinstitutter, som har filialer i flere 
forskellige medlemsstater. Forslaget forsøger at imddekomme de tfnsker, der 
er kommet til udtryk i Europa-Parlamentets udtalelse1) om forslag til 
direktiv K0M(88) 42> om sanering og likvidation af kreditinstitutter samt 
om indskudsgarantiordninger og i den udtalelse, som Det Rådgivende Udvalg 
for Banklovgivning afgav den 4. Juli 19913>. 
3) Princippet om. at indskyderne skal være omfattet af garantiordningen i 
kreditinstituttets hlemland 
Beskyttelsen er baseret på det princip, at indskyderne i filialerne skal 
være dækket af den ordning, som gælder for denne kategori af kreditinsti-
tutter i den medlemsstat, hvori kreditinstituttet har sit hjemsted (hjem-
landet). 
Efter gennemførelsen af det indre marked skal alle de aktiviteter, som et 
kreditinstitut udeWer i Fællesskabet via sine filialer, være underlagt 
fælles regler for udarbejdelse af regnskaber, balance og resultatopgørelse 
samt fælles tilsyns- og solvensregler. 
Ifélge férnævnte udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Banklovgivning har 
den manglende overholdelse af hjemlandsprincippet inden for et område, der 
er så snævert forbundet med banktilsynet som indskudsgarantiordningerne, 
skabt en uheldig præcedens til skade for gennemførelsen af det indre marked 
for banktJenesteydelser. 
Dette vil resultere i, at der anvendes flere forskellige indskudsgaranti-
ordninger på samme nationale område. Men erfaringerne fra de medlemsstater, 
hvori forskellige kategorier af kreditinstitutter i årevis har udøvet deres 
virksomhed inden for rammerne af forskellige garantiordninger, har vist, at 
1) Udtalelse fra Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen den 13.3.1987, 
EFT nr. C 99 af 13.4.1987, s. 211. 
2) EFT nr. C 36 af 8.2.1988, s. 3. 
3) Formandens beretning 1988-1991, bilag C. 
- 5 -
dette ikke volder nogen problemer, ssrlig hvis den minimumsgaranti, der er 
fastsat i forslaget, skaber sikkerhed for, at indskydere med beskedne 
indkomster vil blive holdt skadeslése i samtlige medlemsstater. 
4) Valg af minimumsniveau for oarantien 
I Kommissionens henstilling 87/63/EØF blev der ikke foreslået et harmoni-
seret garant iniveau. Men i lyset af det forestående enhedsmarked er det 
vigtigt, at der ydes indskyderne et minimum af beskyttelse, hvad enten de 
har foretaget deres indskud i et kreditinstitut, som har sit hjemsted i den 
medlemsstat, hvor de er bosiddende, eller i en filial af et kreditinstitut, 
som er etableret i en anden medlemsstat. 
Det minimumsniveau, der fastssttes for Fsllesskabet, må ikke vsre for højt, 
da der ikke er nogen grund til at gentage de fej Itagelser, der er begået i 
bl.a. De Forenede Stater, hvor individuelle indskyderes risici er blevet 
reduceret i en sådan grad, at indskyderne overhovedet ikke tillægger deres 
kreditinstitutters soliditet nogen betydning. 
Endvidere har de for disse kreditinstitutter ansvarlige organer frit kunnet 
oprette beholdninger af højrisikopapirer, uden at markedsdisciplinen pålagde 
dem at betale héje prsmier til deres garantiordning, svarende til den øgede 
konkursrisiko, som kreditinstituttet påtog sig ved at foretage sådanne 
investeringer. Således kom de risikobetonede transaktioner kreditinsti-
tutterne til gode, hvorimod tabene måtte dskkes af garantiordningen. 
Omvendt må dette beløb ikke vsre så lavt, at et alt for stort antal indskud 
kommer til at ligge over minimumsgrsnsen. 
De eneste ikke-aggregerede tal, som Kommissionen har haft adgang til, ved-
rører den gennemsnitIige stérrelse af indskud i sparekasser inden for EF. 
- 6 -
Disse er i gennemsnit på ca. 2 500 ECU, medens gennemsnittet for tids-
indskud, løbende konti og opsparingskontI er på henholdsvis 30 000 ECU, 
2 600 ECU og 2 150 ECU. 
Desvsrre er disse gennemsnitIige tal ikke tiIstrskkelige til at fastslå, 
hvor mange indskud eller indskydere der befinder sig over eller under en 
given minimumstsrskel. 
Da Kommissionen ikke er i besiddelse af direkte statistikker over kontienes 
størrelse og fordeling, har den fundet det hensigtsmsssigt at forsøge at 
fastsstte et minimumsniveau på grundlag af de tsrskler, der i øjeblikket 
benyttes af garantiordningerne i de forskellige medlemsstater. Bortset fra 
de to medlemsstater (Tyskland og Italien), hvor beskyttelsesniveauet er 
ekstremt højt, og de medlemsstater, hvor der overhovedet ikke er nogen 
beskyttelse (Grskenland og Portugal), ligger det gennemsnitIige niveau på 
ca. 15 000 ECU, og derfor er dette tal blevet valgt. 
Under forberedelsen af forslaget meldte sig det spørgsmål, om det ikke ville 
være mere hensigtsmsssigt at udtrykke tsrsklen i procent, hvilket ville 
skabe større Iighed mellem indskyderne, men yde småsparere mindre 
beskyttelse. Denne løsning blev ikke valgt, da den ville have medført meget 
betydelige sndringer i visse sol idaritetsordninger, som indbefatter redning 
af den virksomhed, der er i vanskeligheder, og dermed en fuldstsndig 
skadesløsholdelse af virksomhedens indskydere. 
Den kompromisløsning, der til slut blev vedtaget, åbner mul ighed for at 
begrsnse garantien til en bestemt procentdel af indskuddet, dog således at 
garantien dskker mindst 80% af indskuddene indtil en beløbsgrsnse på 
15 000 ECU. Ud over denne grsnse kan medlemsstaterne eller garantiordnin­
gerne frit fastsstte lavere tiIbagebetalingssatser eller endog afslå at yde 
nogen form for garant i. 
- 7 -
5) Fastssttelse af meoet korte frister for udbetalinaen 
I henhold til de fleste af de nuvsrende garantiordninger skal tilbage-
betalingen finde sted hurtigt, men indtil nu har tiIbagebetalingen meget 
ofte vsret afhsngig af Iikvidationsprocedurernes forltfb og de af domstolende 
udnsvnte Iikvidatorers effektivitet. 
Dette har ofte medfdrt betydelige forsinkelser, som forstaeligt nok har 
fremkaldt panik hos indskyderne. Dette er ogsa en kilde til talrige tvister, 
som kan forsinke udbetalingerne yderligere. 
Med dette forslag er der abnet mulighed for at beregne fristen fra et 
tidspunkt, som er uafhsngigt af eventuelle insolvensprocedurer, idet fristen 
beregnes efter, hvor Isnge indskuddet har vsret indisponibelt; hvis ind-
skuddet har vsret indisponibelt i over 10 pa hinanden fdlgende dage, kan 
udbetalingerne af garantibeltfbene nemlig pabegyndes, og de skal vsre 
afsluttet inden tre maneder, medmindre der foreiigger ssrlige omstsndig-
heder. 
Denne frist pa tre maneder er fastsat pa grundlag af de praktiske erfaringer 
med forvaltningen af garantiordningerne. I de fleste tilfslde, hvor denne 
frist ikke har kunnet overholdes, var den retslige procedure i gang, og 
vurderingen af indskudsgarantiens omfang blev ikke holdt adskilt fra de for 
Iikvidationen nddvendige vurderinger, som vedrtfrer hele formuen og derfor 
tager mere tid. 
6) Information af indskyderne 
Beskyttelsen af indskyderne, som er det vigtigste mal, indebsrer, at 
indskyderen skal vsre fuldt ud informeret om omfanget af indskudsgarantien. 
Forelsggelsen af fuldstsndige oplysninger vil endvidere mindske system-
risikoen; Jo mere bevidst indskyderen er om en risiko, Jo mere interesseret 
- 8 -
vil han vsre i at skaffe sig oplysninger om forvaltningen af det kredit-
institut, hvori han anbringer sine indskud, og jo mindre lydhdr vil han vsre 
over for ubegrundede rygter. 
7) Spdrosmål. som ikke behandles i forslaoet 
Adskillige punkter er ikke blevet reguleret af harmoniserede bestemmelser; 
det drejer sig hovedsagelig om: 
a) garantiordningernes retlige status 
Som det fremgår af henstiIIingen1*, forholder det sig rent faktisk 
således, at der i Fsllesskabet, og undertiden i samme medlemsstat, 
findes indskudsgarantiordninger, som er indfért af private institu-
tioner, side om side med garant iordninger, der er indført ved lov; de 
fleste af de private ordninger administreres af brancheorganisationer, 
men de er I ige så effektive som de ordninger, der forvaltes af eller 
sammen med de offentlige myndigheder. 
Kommissionen har derfor fundet det hensigtsmsssigt ikke at ændre disse 
forhold og ikke at forpligte medlemsstaterne og kreditinstitutterne til 
at anvende en bestemt form for garantiordning. 
b) finansieringsordningen 
Der er endvidere store forskelle med hensyn til finansieringen af 
ordningerne. Skillelinjen går først og fremmest mellem garantiordninger, 
som råder over en garantifond, og garantiordninger, hvortil der ikke er 
knyttet en sådan fond. I førstnævnte tilfælde indbetaler kreditinstitut­
terne, efter en bestemt tidsplan, bidrag til den nævnte fond på grundlag 
af værdien af de forsikrede indskud eller ethvert andet parameter; disse 
fonde forvaltes af garantiordningerne selv. 
1) 4. betragtning i førnævnte henstilling 87/63/EØF. 
- 9 -
I andre tilfslde finansieres garantiordningen på den måde, at de til-
sluttede kreditinstitutter forpligter sig til at betale til ordningen, 
såfremt der opstår en krise. Endelig findes der også blandede ordninger 
(fonde, som suppleres med tilsagn om eller mulighed for indbetaling af 
ekstraordinsre bidrag i tilfslde af en krise). 
Da Kommissionen har sikret sig, at finansieringsordningerne er tilstræk-
keligt sunde til at skadesløsholde samtlige indskydere, som er dskket af 
ordningerne, inklusive indskyderne i de filialer, der er etableret i 
andre medlemsstater, anser den det ikke for nødvendigt at harmonisere 
bestemmelser, som er snsvert forbundet med forvaltningen af de om-
handlede ordninger. 
Spørgsmålet om, hvorvidt den offentlige sektor skulle have mulighed for i 
ssrligt alvorlige tilfslde, samt når garantiordningernes muligheder er 
udtømte, at yde støtte til garantiordningerne, således at de kan overholde 
deres forpligtelser over for indskyderne, er blevet berørt. 
Kommissionen fandt det ikke hensigtmsssigt at indféje en bestemmelse i 
direktivforslaget om at forbyde en sådan intervention, som kunne vise sig 
nødvendig i praksls, men som hverken må blive en generel foreteelse eller 
foretages i strid med Traktatens bestemmelser om statsstøtte. 
- 10 -
B. Bemsrknlnaer tll de enkelte artlkler 
Artikel 1 
Artikel 1 indeholder en rskke definitioner, der er nridvendige for en korrekt 
forstaelse af dette direktiv. For at undga en lang opremsning af defini-
tioner har man ikke medtaget de definitioner, der allerede findes i andre 
direktiver, f.eks. definitionen pa et "kreditinstitut" og "filial", som kan 
findes i direktiv 77/78O/E0F1>, samt definitionen pa "hjemland" eller 
"vsrtsland", der kan findes i direktiv 89/646/E0F2>. 
Stk. 1 
Begrebet "indskud", jf. stk. 1, er blevet defineret set fra indskyderens 
side. Indskyderen har et tiIgodehavende i form af et "indestaende beltfb", 
der i arsregnskabsdirektiverne naturiigvis figurerer under kreditinstitut-
ters regnskabsposter "gsld" eller "indlan". Begreberne "forpligtelse" eller 
"lan" er derimod blevet anvendt under pkt. 2, hvor der er tale om midler, 
der ikke dskkes. 
De garanterede indskud er dem, hvor der er tale om midler, der er indsat pa 
kontI enten pa permanent eller midlertidig basis, eller hvor der er tale om 
krav i henhold til omsstningspapirer. 
Begrebet "indestaende belrib" er relativt klart, idet der primsrt tsnkes pa 
almindelige Itfbende konti, om end suppleret med "indlan", hvor der tsnkes pa 
bankbtiger elier opsparingskonti eller andet, hvor midlerne normalt indestar 
i Isngere tid end midler pa almindelige konti. 
1) EFT nr. L 322 af 17.12.1977. 
2) EFT nr. L 386 af 30.12.1989. 
- 11 -
Til gengsld skal begrebet "krav I form af omsstningspapirer" - for at kunne 
forstås - ssttes i relation til artikel 19 og 20 I direktiv 86/635/EØF1> om 
årsregnskaber, der indeholder regler om "indlån fra kunder" og hvor der mere 
specifikt er tale om "gsldsforpligtelser, for hvilke der udstedes omsst­
ningspapirer, f.eks. forretningsbankers indlånsbeviser og "bons de caisse" 
samt egne veksler og omsstningsgsldsbreve". 
I ovennsvnte direktiv sondres der mellem sådan gsld og obligationer, som 
opfdres under en ssrskilt post. Denne sondring er ikke benyttet i defini-
tionen, men obligationer kan udelukkes fra garantiordningen, hvis medlems-
staterne ikke Ønsker at dskke dem (option 11 i bilaget). 
I definitionen prsciseres det ikke, at indskuddene skal vsre noteret på 
navn, men også her er option mulig, og medlemsstaterne kan fra garant i-
ordningen udelukke indskud, der ikke er noteret på navn (punkt 9 i bilaget). 
Begrebet fslles konto måtte prsciseres, fordi man har valgt at fastsstte en 
øvre grsnse pr. indskyder, således at indehavere af sådanne konti ikke 
stilles ringere (artikel 5, stk. 2). 
Endelig er begrebet "indisponible indskud" blevet defineret; for at frem-
skynde udbetalingen af garanterede beløb blev det besluttet, at udbetalingen 
ikke skal sammenksdes med ivsrkssttelsen af en sanerings- eller likvidi-
tionsprocedure over for kreditinstituttet med det deraf følgende risiko-
moment, men at man derimod skal basere sig på en objektiv konstatering, dvs. 
indskyderen skal i 10 på hinanden følgende dage have vsret afskåret fra at 
disponere over de midler, som kreditinstituttet ellers har pligt til at 
udbetale ham. 
Denne frist på 10 dage skulle normalt i de fleste medlemsstater give 
mulighed for, at der er tid nok til at få en administrat iv eller judiciel 
afgørelse, hvori betalingsstandsningen konstateres. Fristen vil vsre 
kortere, hvis kundeekspeditionen lukkes som félge af en sådan afgørelse, da 
tiIbagebetalingsfristen (på 3 måneder) da vil blive beregnet med virkning 
fra tidspunktet for afgørelsens vedtagelse. 
1) EFT nr. L 372 af 31.12.1986, s. 8. 
- 12 -
Stk. 2 
Visse indskud er udelukket fra garantidskningen; det gslder navnlig indskud 
fra andre banker: dette er navnlig berettiget, fordi banker anses for at 
vsre mere bekendt med situationen I en kriseramt bank end bankens øvrige 
kunder. 
Hvad angår efterstiIlede lån vil en bestemmelse i definitionen udelukke dem 
fra garantidskningen, når der foreligger en aftale, idet de således først 
skal tiIbagebetales efter I ikvidationens afslutning og afhsngig af likvi-
dat ionsresultatet. 
Artikel 2 
Stk. 1 
Denne artikels stk. 1 indeholder to grundlsggende principper: 
a) princippet om, at samtlige godkendte institutter skal vsre tilsluttet en 
indskudsgarantiordning. Princippet om, at der i hver medlemsstat skal 
vsre indført mindst én indskudsgarantiordning, blev allerede fastsat ved 
førnsvnte henstilling 87/63/EØF; i direktivforslaget gentager man ikke 
alene dette krav (der endnu ikke er blevet opfyldt af to medlemsstater), 
men grir også tilslutning til de således indførte ordninger obligatorisk 
for ethvert godkendt institut. 
Dette krav skal opfyldes til gengsld for indførelsen af fri etablerings-
ret for filialer og fri udveksling af tJenesteydelser. 
Når kreditinstitutter drager fordel af disse frihedsrettigheder, er det 
absolut nødvendigt, at indskyderne i filialer, der er etableret i andre 
medlemsstater, og som ikke er underkastet de lokale myndigheders tilsyn, 
- 13 -
samt de indskydere, der betror deres indskud til banker, der ikke er 
etableret i indskyderens domicilland, beskyttes mod enhver risiko, der-
som det pågsldende institut måtte komme i økonomisk krise. 
Dette er en nyskabelse i de fleste medlemsstater, hvor tilslutning er 
fakultativ, selv om de fleste kreditinstitutter rent faktisk har 
tilsluttet sig en indskudsgarantiordning. 
b) Princippet om, at indskud i filialer skal dækkes via indskudsgaranti-
ordningen i hjemlandet. 
Dette princip félger logisk af det princip, hvorefter den medlemsstat, 
hvori hjemstedet er beliggende, férer tilsyn. Fra det øjeblik, udste-
delsen af en tilladelse - der giver mulighed for at åbne filialer og 
udøve virksomhed som led i fri udveksling af tJenesteydelser inden for 
hele Fællesskabet - er overladt til hjemlandets kompetente myndigheder, 
og hvor tilsynet med virksomheden og navnlig kontrollen med solvensen 
finder sted ved hjemstedet, må man drage de heraf følgende nødvendige 
konsekvenser for garantiordningerne. 
Da et kreditinstitut sammen med sine filialer betragtes som en enhed 
både ud fra et juridisk og bankmæssigt synspunkt, synes det kun normalt, 
at dette institut deltager i den solidaritetsordning, som kreditinsti-
tutter har etableret i det land, hvor det pågsldende institut har sit 
hjemsted. Forbindelsen mellem dette institut og filialernes værtslande 
vil blive langt mindre snæver end i dag, hvor filialer "godkendes" som 
lokale institutter og skal respektere de i vsrtslandet gsldende krav. 
Stk. 2 
Det i stk. 1 fastlagte princip om tilslutning til hjemlandets garantiordning 
bør modereres med en bestemmelse som den, der er anført i stk. 2, der har 
- 14 -
til formål at give indskydere i filialer mul ighed for at påberåde sig de 
fordele, som vsrtslandets garantiordning byder på. 
Der er ikke i egentlig forstand tale om en fravigelse fra princippet om 
tilslutning til den i hjemlandet gsldende garantiordning, da denne stadig 
skal dskke indskydere i filialer med op til det beltfb, som indskydere i 
kreditinstituttets hjemland tilbydes, idet der snarere er tale om en slags 
supplerende garanti, som bør kunne opnås, når ledelsen for filialer finder 
det hensigtsmsssigt at tilbyde deres kunder en sådan supplerende dskning, 
således at filialerne ikke bliver "straffet" i konkurrencemsssig henseende. 
Hvad angår de garantiordninger, som sikrer et højt beskyttelsesniveau, bør 
man - for derved at åbne mulighed for udenlandske filialers tilslutning -
søge at finde Idsninger på en rskke problemer, der er forskellige fra dem, 
der skulle løses for at sikre en garantiordning for de indenlandske 
inst itutter. 
Det er tsnkeligt, at man inden for rammerne af disse garantiordninger må 
stille krav om forelsggelse af oplysninger, således som det er tilfsldet 
efter artikel 12, stk. 5, i direktiv 77/780/EØF, som sndret ved artikel 16 i 
direktiv 89/646/EØF1), for at man på grundlag heraf kan vurdere aktivite-
terne og solvensen i det kreditinstitut, hvis filial ansøger om tilslutning. 
I så tilfslde bdr der uden tvivl også kunne opstilles ssrlige betingelser 
vedrérende bidrag til vsrtslandets garantiordning afhsngig af de pålébne 
risici, omend en del af risikoen allerede dskkes via hjemlandets garantI-
ordning. 
Disse tekniske vanskeligheder må dog ikke overskygge den primsre interesse i 
en sådan bestemmelse, der tager sigte på at undgå konkurrencefordrejninger 
mellem kreditinstitutter og forskelle i beskyttelsesniveauet, som indskydere 
i et og samme land har vanskeligt ved at acceptere. 
1) EFT nr. L 386 af 31.12.1989. s. 8. 
- 15 -
Stk. 3 
Da en del af de indskudsgarantiordninger, der findes inden for Fsllesskabet, 
er indftfrt ved privatretIige aftaler, vil den omstsndighed, at samtlige 
institutter nu skal tilslutte sig sadanne ordninger, medfdre en forplig-
telse, der ikke hidtil har vsret forudset, men som ikke skulle give 
anledning til de helt store problemer. Til gengsld vil deres fortsatte 
medlemskab af en garantiordning, dersom de ikke overholder de kontrakt-
msssige forpligtelser i henseende til f.eks. betaling af tfkonomisk bidrag og 
meddelelse af oplysninger, kunne medftfre store vanskeltgheder. 
Men den omstsndighed, at et kreditinstitut kan ekskluderes fra en garanti-
ordning, medfdrer, at indskyderne fratages den beskyttelse, som de har krav 
pa i henhold til direktivet, eller at de offentlige myndigheder nddsages til 
at tilbagekalde tilladelsen, dvs. tiIbagekaldelsen vil komme til at afhsnge 
af en beslutning truffet af et privat organ, hvilket principielt er uaccep-
tabelt og i visse tilfslde alt for vidtgaende, hvis overtrsdelsen er af 
beskedent omfang. 
For at Irise dette dilemma er der i direktivforslaget abnet mulighed for 
eksklusion, nar alle de foranstaltninger, der er truffet for at sikre, at 
det misligholdende kreditinstitut overholder sine forpligtelser, har vist 
sig frugtesldse, men stiller samtidig krav om opretholdelse af garantien i 
et ar efter eksklusionen, uanset hvilken beslutning tiIsynsmyndigheden matte 
have truffet. 
Dette giver de myndigheder, der ftfrer tilsyn med kreditinstituttet, mulighed 
for ikke alt for automatisk at ty til den ekstreme sanktion, som en tilbage-
kaldelse af tilladelsen jo er, og I stedet finde en anden Idsning til be­
skyttelse af de rettigheder, der tilkommer indskyderne i det ekskluderede 
institut. 
- 16 -
Artikel 3 
I denne artikel konstateres det, at filialer af kreditinstitutter med hjem-
sted uden for Fsllesskabet ikke obligatorisk underkastes den ordning om 
tilslutning til hjemlandets garantiordning, der gslder for EF-institutter. 
Dette ville kunne medfdre, at indskydere i sàdanne filialer afsksres fra 
enhver beskyttelse, dersom medlemsstaterne ikke trsffer de nédvendige 
bestemmelser med henblik pà at sikre, at sàdanne filialer tilsluttes 
vsrtslandets garantiordning, nàr de ikke er dskket af en anden garantI-
ordning i f.eks. deres hjemlande. 
Dette er baggrunden for, at der i denne artikels andet og tredje stykke 
foreskrives pligt til at informere indskydere i sàdanne filialer, dvs. der 
er altsà reelt tale om, at man her i dette specifikke tilfslde anvender de 
regler vedrérende information af indskydere, som er fastsat i artikel 6 i 
direktivforslaget, og som gslder for kreditinstitutter med hjemsted inden 
for Fsllesskabet. 
Artikel 4 
I denne centrale direktivbestemmelse fastlsgges minimumsniveauet for 
beskyttelsen af de indskydere, der pà europsisk plan skal vsre omfattet af 
en garant iordning. 
Stk. 1 og 4 
I stk. 1 prsciseres det, at den nedre grsnse for dskning pr. indskyder - for 
indskyderens indskud under ét - er pà 15 000 ECU, hvilket er Iidt htfjere end 
den maksimale dskning, der gives i Spanien (11 700 ECU), i Belgien og 
Luxembourg (11 900 ECU), i Irland (13 200 ECU) og lidt mindre end dskningen 
i Nederlandene (17 400 ECU) og i Det Forenede Kongerige (21 400 ECU). 
- 17 -
Denne minimumsgarant i omfatter alle indskud på under 15 000 ECU, og det 
beløb, der udbetales til en indskyder, vil således vsre på 15 000 ECU, hvis 
hans samlede indskud er på 15 000 ECU, på 12 000 ECU for samlede indskud på 
12 000 ECU, på 10 000 ECU for et samlet indskud på 10 000 ECU osv. 
Men for at tage hensyn til betsnkel igheder, som bl.a. er kommet til udtryk 
blandt økonomer og inden for bankkredse, der dnsker, at en del af risici'ene 
skal kunne overvsltes på indskyderne for derved at tilskynde dem til ikke at 
vsre indifferente over for soliditeten i det institut, hvori de foretager 
indskud (også selv om disse ikke er store), gives der i stk. 4 mulighed for, 
at minimumsdskningen fastssttes i form af en procentsats og ikke i form af 
et bestemt beløb. 
Dette medfører, at minimumsdskningen på 15 000 ECU ikke udbetales for et 
indskud på 15 000 ECU, men for et indskud, der er større: nemlig 16 650 ECU 
-hvis den garanterede procentsats er Iig med 90% af de samlede indskud. For 
indskud, der samlet når op på 15 000 ECU, får indskyderen kun udbetalt 
13 500 ECU - også her forudsat at den garanterede procentsats er Iig med 90% 
af de samlede indskud. 90% er minimumsprocentsatsen som man ikke kan gå ned 
under, når der er tale om indskud på +/- minimumsdskningen. 
Det er vigtigt at bemsrke sig, at indførelsen af en bestemt procentsats 
inden for de i stk. 4 fastsatte grsnser ikke medfører en reduktion af det 
minimumsbeløb der skal udbetales efter ordningen, og som fortsat er 
15 000 ECU, men for at man - i et system hvor hver enkelt indskyder kun får 
dskket en bestemt procentdel af sine indskud - kan nå op på dette beløb, er 
det klart at der med henblik på fastssttelsen af den nedre grsnse for ind­
skud, der dskkes pr. indskyder, må gås ud fra et beløb, der er stérre end 
15 000 ECU (som alt efter den valgte procentsats for dskningen nødvendigvis 
vil svinge mellem 15 000 ECU og 16 650 ECU). 
- 18 -
Stk. 2 samt bilaaet 
I henhold til stk. 2 kan medlemsstaterne fastsstte, at visse indskydere 
eller visse former for indskud af den i bilaget nsvnte art udelukkes fra 
garantiordningen. 
Blandt indskud der således ikke dskkes, kan primsrt nsvnes indskud fra 
finansieringsinstitutter, fra forsikringsselskaber, fra staten eller lokale 
myndigheder samt andre indskydere, som vanskeligt kan anses som berettigede 
til beskyttelse, da der ikke her er tale om manglende indsigt eller små 
sparere. Men antallet af sådanne institutter og sådanne personer er ret 
stort, og vurderingen af hvorvidt de bdr udelukkes fra dskning varierer fra 
medlemsstat til medlemsstat. 
Dette er baggrunden for, at det ikke har vsret muligt at gennemføre en mere 
vidtgående harmonisering på dette punkt, da den ordning, der gslder for 
disse forskellige foretagender og indskydere i vidt omfang afhsnger af 
størrelsen af det be!øb, der dskkes via ordningen samt de nationale 
traditioner. Inden for fiere ordninger tages der således under visse 
betingelser hensyn til ihsndehaverindskud, fordi indskydere med den mindste 
opsparing gør brug af denne opsparingsform (sparekassebøger, der ikke er 
noteret på navn), mens de fleste andre lande udelukker denne form for 
indskud. 
Listen, der er medtaget som bilag, er udtømmende, og medlemsstaterne kan fra 
garantiordningen kun udelukke institutter og personer, der er nsvnt i 
bilaget, og enhver anden udelukkelse vil vsre i strid med direktivet. 
Stk. 3 
I stk. 3 gives der til gengsld mulighed for at bibeholde eller vedtage 
bestemmelser, der indebsrer en forhéjelse af den øvre grsnse for dskning, og 
der er ikke fastsat nogen maksimumsbegrsnsning. 
- 19 -
Denne bestemmelse giver mulighed for at opretholde visse ordninger, der 
giver indskydere fuldstsndig dskning, og som bygger på et solidaritets-
princip, der har til formål at undgå, at et institut, der er tilsluttet 
ordningen, trsder i likvidation, og som således - i tilfslde af lukning -
sikrer fuldstsndig dskning af alle indskud. 
Ser man bort fra dette ekstreme tilfslde, hvor indskud dskkes 100%, vil 
ordninger såsom den franske og italienske, der sikrer en større garanti-
dskning end det minimum, der er fastsat i direktivet, kunne fortsstte med at 
sikre den dskning, der for øjeblikket er garanteret1*. 
Artikel 5 
I denne artikel fastlsgges princippet om dskning pr. indskyder og ikke 
pr. indskud med henblik på at undgå misbrug, som det har vsret tilfsldet i 
De Forenede Stater, og der fastsættes visse bestemmelser for at tage héjde 
for specifikke tilfælde, der på nationalt plan har givet anledning til 
vanskeligheder, der er blevet løst på forskellig måde. 
I stk. 2 fastsættes en supplerende regel for fslles konti, mens stk. 3 
vedrører mere specifikke konti, hvor indehaveren handler på vegne af andre, 
som er de reelle ejere af de på kontoen indsatte beléb. 
Det kiassiske tilfslde er den situation, hvor en ejendomsadministrator 
modtager leje fra lejerne, hvor lejen så efterføIgende videregives til 
udlejerne; notarer, på hvis konti, der indssttes beltfb, der er stilet til 
deres klienter samt trustees, der handler på vegne af andre personer. 
Inden for garantiordningerne kan der fastsættes visse formaliteter med 
henblik på at sikre sig, hvem indskyderne er og hvilke rettigheder de har. 
1) Danmark: 31 500 ECU 
Frankrig: 57 500 ECU 
Italien: 511 000 ECU pr. indskud. 
- 20 -
I visse lande skal disse formaliteter opfyldes inden garantien stilles. I 
direktivforslaget tages der ikke stiliing til dette spørgsmål, der afhsnger 
af de nationale kutymer, der gslder for sådanne konti, og som langt fra er 
standardiserede. 
Artikel 6 
I denne artikel fastssttes der regler vedrørende informering af kredit-
institutters kunder. 
Denne information skal vsre prscis og komplet, da antallet af de ordninger, 
som de forskellige filialer inden for én og samme medlemsstat vil kunne vsre 
tilsluttet, kan vsre langt flere end tilfsldet er i dag. Det er derfor 
vigtigt, navnlig hvis indskydere i en filial ikke nyder godt af den i 
artikel 2, stk. 2, forudsete supplerende dskning via vsrtslandets ordning, 
at de får fyIdestgørende oplysninger om fordele og ulemper ved den 
garantiordning, som det institut, hvori de foretager indskud, er omfattet 
af. 
Artikel 7 
I denne artikel angives det primsre formål med forslaget, nemlig at det 
garantibelrib, som sikres ifølge ordningen, udbetales hurtigst muligt. 
Udbetaling skal således finde sted inden for en frist på 3 måneder (denne 
frist kan forlsnges én gang). 
Denne frist beregnes normalt med virkning fra det tidspunkt, hvor enten 
tiIsynsmyndigheden eller en domstol afsiger en afgørelse, der ofte finder 
sted meget hurtigt efter at et kreditinstituts solvens er blevet tvivlsom. 
- 21 -
Men for at undgå, at indskydere og navnlig småsparere - som der ofte er tale 
om - skal afvente den tid, det tager at vedtage og gennemføre en beslutning 
om sanering - uden at instituttet genoptager sin normale virksomhed - eller 
gennemføre en retslig likvidation, er der fastsat en frist på 10 dage, fra 
hvilken der indtrsder et krav på udbetaling af det garanterede beløb - hvis 
der da ikke i mellemtiden er truffet beslutning om instituttets virksomhed -
og overholdelsen af en frist på 3 måneder bliver da obligatorisk. 
Stk. 2 og 3 
Der er dog forudset mul ighed for en forlsngelse af fristen, men kun dersom 
der opstår vanskeligheder I forbindelse med reguleringen af enkelte til-
fælde, som f.eks. vanskeligheder med at føre bevis for indskuddets størrelse 
(når der er tale om fælles kont i eller kont i, hvor indehaveren ikke er den 
berettigede) eller vanskeligheder med at identificere indskyderen eller 
endelig vanskeligheder med at finde frem til ham (hvis han har skiftet 
adresse eller bor i et andet land). 
De meget korte frister er fastsat til fordel for indskyderne og må ikke 
komme dem til skade; der er således ikke i forslaget fastsat nogen tids-
mæssig begrænsning for, hvornår de skal grire deres rettigheder gældende. 
I stk. 4 suppleres bestemmelserne om informering af indskyderne, Jf. arti-
kel 6, med oplysninger, der skal gives, når banken kommer i betalings-
vanskeligheder. 
Endelig præciseres det i stk. 5. at udbetalingen finder sted i national 
valuta eller i ecu, dvs. en præcisering, der blev nødvendig som følge af, at 
garantien ikke er begrænset til indskud i et af EF-landenes valuta eller i 
ecu, men også omfatter indskud i tredjelandes valuta, jf. artikel 5, stk. 1. 
- 22 -
Artikel 8 
I stk. 1, férste afsnit, pålsgges medlemsstaterne at efterkomme direktivet 
pr. 1. januar 1994. 
I andet afsnit fastssttes det, at når medlemsstaterne vedtager de fornødne 
internretIige bestemmelser, skal disse indeholde en henvisning til nsr-
vsrende direktiv eller ved den formelle offentIiggrirelse ledsages af en 
sådan henvisning. 
Stk. 2 indeholder en bestemmelse om, at Kommissionen skal have meddelelse om 
de vigtigste love og administrative bestemmelser, som medlemsstaterne ved­
tager . 
Artikel 9 
Denne artikel indeholder den ssdvanlige formulering, nemlig at direktivet er 
rettet til samtIige medlemsstater. 
- 23 -
Forslag tiI 
RADETS DIREKTIV 
om indskudsgarantiordninger 
RADET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -
under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europsiske Økonomiske 
Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, fdrste og tredje punktum, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociaie Udvalg, og 
ud fra føtgende betragtninger: 
I overensstemmelse med de i Traktaten fastsatte mål bør der tilstræbes en 
harmonisk udvikling af kreditinstitutternes virksomhed i hele Fællesskabet 
gennem ophævelse af enhver begrænsning af etableringsfriheden og den fri 
udveksling af tJenesteydeIser og med en samtidig styrkelse af stabiliteten i 
banksystemet og af beskyttelsen af sparere; 
samtidig med ophævelsen af begrænsningerne af kreditinstitutternes virksom­
hed bør der træffes forholdsregler med henblik på den situation, der kan 
opstå, hvis et kreditinstitut, som har filialer i andre medlemsstater, 
kommer ud i en finansiel krise; det er nédvendigt, at der sikres et 
harmoniseret minimumsniveau for dækningen af indskud, uanset hvor inden for 
Fællesskabet indskuddet er foretaget; en sådan beskyttelse af indskud er 
I ige så vigtig for gennemførelsen af et fslles bankmarked som tilsyns-
reglerne; 
- 24 -
i tilfslde af lukning af et insolvent kreditinstitut bdr indskyderne i 
filialer, som er beliggende i en anden medlemsstat end den, hvori kredit-
instituttet har sit hjemsted, beskyttes af en garantiordning, i Iighed med 
kreditinstituttets øvrige indskydere; 
kreditinstitutternes omkostninger til deltagelse i en garantiordning kan 
ikke måles med de omkostninger, som en massiv hsvning af bankindskud vil 
medføre ikke alene for et kriseramt institut, men også for sunde insti-
tutter, fordi indskydere vil miste noget af deres tillid til soliditeten 
inden for banksystemet; 
kun ti medlemsstater har indfdrt en sådan garantiordning i medfdr af 
Kommissionens henstilling 87/63/EØF af 22. december 1986 om indførelse af 
indskudsgarantiordninger i Fællesskabet1); dette kan skade enhedsmarkedet; 
ved Rådets andet direktiv 89/646/EØF2>, ændret ved direktiv 92/30/EØF3), 
fastsættes regler om godkendelse og overvågning af kreditinstitutter, som 
træder i kraft den 1. Januar 1993; 
ophævelsen af kravet om, at filialerne godkendes i værtsmedlemsstaterne, 
fordi der nu meddeles én enkelt EF-dækkende godkendelse, samt indférelsen af 
bestemmelsen om, at myndighederne i hjemlandet fører tilsyn med filialernes 
solvens, taler for, at alle filialer, der er etableret i Fællesskabet af ét 
og samme kredit inst itut, er tilsluttet én garant iordning-, en sådan ordning 
må nødvendigvis være den, der gælder for denne kategori af kreditinstitutter 
i vedkommende kreditinstituts hjemland, da kontrollen med en filials solvens 
er sammenkædet med filialens tilslutning tiI en indskudsgarantiordning; 
harmoniseringen bør begrænses til de elementer, der er nødvendige og til-
strækkelige til inden for en meget kort frist at sikre udbetalingen af et 
garantibeløb, som beregnes efter et harmoniseret minimumsniveau; 
1) EFT nr. L 33 af 4.2.1987, s. 16. 
2) EFT nr. L 386 af 30.12.1989, s. 1. 
3) EFT nr. L 110 af 28.4.1992, s. 52. 
- 25 -
af økonomiske årsager er det ikke ønskeligt, at der i Fsllesskabet som 
helhed indføres et heiJt beskyttelsesniveau, som kan føre til en risiko-
betonet forvaltning af kreditinstitutterne; indtrsder der en alvorlig krise, 
kunne bidragene til finansieringen af ordningen endvidere blive for byrde-
fulde for de tilsluttede kreditinstitutter; 
men det harmoniserede niveau for garantiens størrelse må heller ikke vsre så 
lavt, at for mange indskud kommer til at falde uden for beskyttelsens 
minimumstsrskel; det fandtes hensigtsmsssigt - i mangel af disponible 
statistiske oplysninger om størrelsen og fordelingen af indskud i kredit-
institutter inden for Fsllesskabet - at basere sig på den median, hvorefter 
garantibeløbet sikres i henhold til de nationale ordninger; dette beløb er 
på 15 000 ECU; 
i de seks stater, som ligger over medianen, sikrer garantiordningerne 
indskydere en større dskning af deres indskud; det ville ikke vsre 
hensigtsmæssigt at kræve, at disse ordninger, som i visse tilfælde netop er 
blevet indført for nylig i henhold til henstilling 87/63/EØF, ændres på 
dette punkt; 
opretholdelsen i Fællesskabet af ordninger, som tilbyder en indskudsgaranti, 
der overstiger det harmoniserede minimum, kan resultere i, at der inden for 
samme nationale territorium anvendes forskellige garantisatser til skade for 
indskyderne, og at der skabes ulige konkurrenceviIkår for henholdsvis 
nationale kreditinstitutter og filialer af kreditinstitutter med hjemsted i 
andre medlemsstater; for at afhjælpe disse ulemper bør filialerne have 
tilladelse til at tilslutte sig værtslandets garantiordning, således at de 
kan tilbyde indskyderne samme grad af sikkerhed som garantiordningen i det 
land, hvori filialerne er etableret; 
- 26 -
for at fremskynde udbetaling af de beløb, der er dskket af garantien, bør 
indledningen af en insolvensprocedure ikke afventes, medmindre proceduren 
ivsrkssttes inden 10 dage efter, at indskuddene er blevet indisponible som 
følge af, at et kreditinstitut ikke er i stand til at opfylde sin 
forpligtelse til at t i Ibagebetale dem i henhold til de regler, der er 
fastsat i loven eller ved aftale; 
i adskillige medlemsstater anvendes indskudsgarantiordninger, som admini-
streres af brancheorganisat ioner -, i andre medlemsstater anvendes ordninger, 
som er indført og reguleret ved lov, og visse ordninger er - skønt de er 
indfdrt ved aftale - delvis lovreguleret; den forskelIigartethed, der prsger 
ordningernes status, giver kun anledning til problemer i henseende til 
obligatorisk tilslutning til eller udelukkelse fra ordningen; der bør derfor 
fastssttes regler, som begrsnser ordningernes beføjelser på dette område; 
et af formålene med den harmoniserede minimumsbeskyttelse, som er fastsat i 
direktivet, er at beskytte indskyderne inden for en bestemt beløbsramme, 
således at kun indskud fra kreditinstitutter samt fordringer, der er under-
lagt ssrlige vilkår, dvs. efterstiIlede indskud, er udelukket fra garanti-
ordningen; den enkelte medlemsstat bdr imidlertid have mulighed for at 
begrsnse denne beskytteIse til indskydere, som ikke har mulighed for at 
vurdere den finansielle politik, der føres af de kreditinstitutter, hvori de 
foretager indskud, og at udelukke visse kategorier af indskydere eller visse 
kategorier af indskud fra garantiordningen; 
princippet om en harmoniseret minimumsdskning pr. indskyder og ikke pr. 
indskud er blevet valgt; på denne baggrund bør der også tages hensyn til 
indskud foretaget af indskydere, der enten ikke er anført som kontoindehaver 
eller som eneste indehaver; minimumsdskningen bør således komme hver enkelt 
identificerbar indskyder til gode; det samme gslder ikke for kollektiv 
investering i vsrdipapirer, der foretages gennem et finansieringsorgan, og 
som er underkastet ssrlige beskytteIsesregler, der ikke gælder for de 
ovennævnte indskud; 
- 27 -
i henhold til direktiverne om adgang til at udøve virksomhed for 
kreditinstitutter med hjemsted i et tredjeland og navnlig under overholdelse 
af artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/780/EØF1>, senest sndret ved direktiv 
89/646/EØF, kan medlemsstaterne trsffe bestemmelse om, hvorvidt og under 
hvilke viikår filialer at sådanne institutter kan udéve virksomhed på deres 
område; disse filialer er hverken omfattet af reglerne om fri udveksling af 
tjenesteydelser i henhold til Traktatens artikel 59, stk. 2, eller af 
reglerne om fri etableringsret i de andre medlemsstater; følgelig kan en 
medlemsstat, der giver en sådan filial tilladelse til at udøve virksomhed, 
acceptere eller krsve, at filialen tilslutter sig den i vsrtslandet gsldende 
garant iordning-, men i så fald er det dog nødvendigt at fastsstte, at sådanne 
filialer har pligt til at informere indskyderne om, hvorvidt de er 
tilsluttet en garant iordning eller ej, samt i givet fald omfanget af og de 
dvre lofter for en sådan garanti; 
oplysningspligten over for indskyderne er et vssentligt element i indskuds-
garantiordningen og bør derfor ligeledes reguleres af et minimum af bindende 
bestemmelser; 
indskudsgarantien er et vigtigt element i gennemførelsen af det indre marked 
og et nødvendigt supplement til tiIsynsordningen med kreditinstitutter som 
følge af den solidaritet, som den skaber mellem alle inst itutter inden for 
et og samme land, dersom et af institutterne ikke kan indfri sine forplig-
telser -
UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: 
1) EFT nr. L 322 af 17.12.1977, s. 30. 
- 28 -
Artikel 1 
1. I dette direktiv forstås ved: 
Indskud 
Indestående beløb, der hidrérer fra indlån eller fra mellemtransaktioner 
foretaget som led i almindelige bankforretninger, og som skal tilbage-
betales af kreditinstituttet på bestemte vilkår fastsat I loven eller 
ved aftale, samt krav i form af omsætningspapirer, der er udstedt af et 
kreditinstitut. 
Fslleskonto 
En konto, der er åbnet i to eller flere personers navn, eller hvorover 
to eller flere personer har rettigheder, således at flere 
kontoindehavere hver for sig eller i forening kan disponere over kontoen 
ved deres underskrift. 
Indisponible indskud 
Et indskud anses for indisponibelt, når et kreditinstitut som følge af 
en finansiel krise ikke har mulighed for at tiIbagebetale indskuddet på 
de vilkår, der er fastsat ved lov eller aftale for sådan tilbagebeta-
I ing. 
Suspensionen af tiIbagebetalingen skal ikke nødvendigvis konstateres 
eller vedtages af en judiciel eller administrativ myndighed, idet det er 
tiIstrskkeligt, at tiIbagebetalingen reelt har vsret suspenderet i 10 på 
hinanden følgende dage. 
Ved udleJbet af denne frist anses indskuddet for indisponibelt. 
- 29 -
2. Som indskud, der kan tiIbagebetales via garantiordningerne, anses ikke: 
forpligtelser over for et andet kreditinstitut 
efterstillede lan, dvs. lan, der er omfattet af aftaier om, at de i 
tilfslde af kreditinstituttets konkurs eller likvidation fdrst skal 
t i Ibagebeta les, nar al dvrig gsld er afviklet. 
Artikel 2 
1. Hver medlemsstat sikrer, at der pa dens omrade indfdres en eller flere 
indskudsgarantiordninger, som alle kreditinstitutter , der er godkendt i 
den pagsldende medlemsstat i henhold til artikel 3 i direktiv 
77/78O/E0F, skal vsre tilsluttet. Garantiordningerne skal omfatte 
indskydere i filialer, som disse kreditinstitutter har oprettet i andre 
medlemsstater. 
2. Som supplement til den sikkerhed, der ydes indskyderne ved den efter 
stk. 1 indftfrte obligatoriske garantiordning, kan en filial af et 
kreditinstitut, der er godkendt i en anden medlemsstat, pa frivilligt 
grundlag anmode om at blive tilsluttet den ordning, der i vsrtslandet 
dskker den kategori af institutter, hvortil filialen hdrer. 
Medlemsstaterne paser, at samtlige garantiordninger indeholder objek-
tive bestemmelser om, efter hvilke regler nsvnte filialer kan tilsluttes 
garant iordningen. 
3. Konstateres det, at et kreditinstitut, hvis tilslutning er obliga­
tor isk, jf. stk. 1, eller en filial, der pa frivilligt grundlag er 
blevet tilsluttet, Jf. stk. 2, undlader at opfylde de forpligtelser, der 
pahviler dem som medlem af garantiordningen, underrettes den 
tiIsynsmyndighed, der har meddelt godkendelsen, herom. 
- 30 -
Efter at have truffet alle nødvendige foranstaltninger for at få kredit-
instituttet henholdsvis filialen til at overholde sine forpligtelser og 
efter at have taget tiIsynsmyndighedens beslutning (om f.eks. sanering 
eller tiIbagekaIdeIse af godkendelsen) til efterretning kan der trsffes 
afgérelse om at ekskludere kreditinstituttet henholdsvis filialen. I så 
fald forbliver kreditinstituttets henholdsvis filialens indskydere under 
garantiordningen i 12 måneder fra datoen for eksklusionen. 
Artikel 3 
1. Medlemsstaterne kan, Jf. navnlig artikel 9,, stk. 1, i direktiv 
77/780/EØF, trsffe bestemmelse om, at filialer, der er etableret af 
kreditinstitutter med hjemsted uden for Fsllesskabet, skal tilsluttes en 
på deres område eksisterende indskudsgarantiordning. 
2. Lederne af de udenlandske filialer oplyser indskyderne om: 
hvilken indskudsgarantiordning filialen er tilsluttet, og hviike 
begrsnsninger eller øvre grsnser der er fastsat i denne garanti-
ordning, eller 
at der ikke findes en sådan garantiordning. 
3. De i stk. 2 nsvnte oplysninger skal foreligge på vsrtslandets eget eller 
egne sprog og affattes klart og forståeligt. 
Artikel 4 
1. Hvis et kreditinstitut kommer i økonomisk krise, der medfører, at 
indskud bliver indisponible, sikres det ved indskudsgarantiordningerne, 
at hver enkelt indskyder kan opnå dskning med et beléb svarende til 
15 000 ECU for de samlede indskud. 
- 31 -
2. Medlemsstaterne kan fastsstte, at visse indskydere og visse former for 
indskud udelukkes fra garantiordningen eller dskkes med et mindre beléb. 
En liste over udelukkelser er anført I bilaget. 
3. Nsrvsrende artikel er ikke til hinder for videreførelse eller ved-
tagelse af bestemmelser, der indebsrer en forhøjelse af den dvre grsnse 
for dskning. 
4. Medlemsstaterne kan begrsnse det i stk. 1 eller det i stk. 3 omhandlede 
garantibeløb til en bestemt procentdel af de indskudte beløb. Garanti-
procenten skal dog vsre over eller I ig med 90% af de samlede indskud, 
dersom det garantibeløb, der skal udbetales, er lavere end 15 000 ECU. 
Artikel 5 
1. De i artikel 4, stk. 1, 3 og 4, nsvnte évre grsnser finder anvendelse på 
de samlede indskud i et og samme kreditinstitut, uanset indskuddenes 
antal, valuta eller lokalisering inden for Fsllesskabet. 
2. For fslleskonti medgår den del, der tilkommer hver enkelt indskyder, i 
beregningen af de i artikel 4, stk. 1, 3 og 4, fastsatte dvre grsnser. 
I mangel af ssrlige bestemmelser herom fordeles det på kontoen indestå-
ende beløb ligeligt mellem indskyderne. 
3. Er indehaveren af en konto ikke beneficiant i henseende til de på 
kontoen indsatte beløb, tilkommer kravet på dskning beneficianten. Er 
der flere beneficianter, indgår deres respektive andele af indskuddet i 
beregningen af de i artikel 4, stk. 1, 3 og 4, fastsatte dvre grsnser. 
Dette stykke finder ikke anvendelse på kollektive investeringer i 
vsrdipapirer. 
- 32 -
Artikel 6 
1. Medlemsstaterne fastsstter bestemmelser om, at et kreditinstituts 
ledelse skal give indskyderne de fornødne oplysninger om, hvilken 
indskudsgarantiordning kreditinstituttet og dets filialer inden for 
Fsllesskabet er tilsluttet. Oplysningerne om de i garantiordningen 
fastsatte begrænsninger eller dvre grænser skal affattes i et letfor-
ståeligt sprog. 
2. For filialers vedkommende skal de i stk. 1 omhandlede oplysninger fore-
I igge på værtslandets eget eller egne sprog, og alle begrænsninger og 
øvre grænser samt stérrelsen af de fastsatte udbetaiinger skal angives i 
såvel ecu som i værtslandets nationale valuta. 
Artikel 7 
1. De i artikel 4 og 5 omhandlede garantibeltfb udbetales inden for en frist 
på tre måneder regnet fra det tidspunkt, hvor indskuddet blev 
indisponibelt, eller fra det tidspunkt, hvor en administrativ eller 
judiciel myndighed har konstateret suspensionen af betalinger, hvis 
denne konstatering har fundet sted, inden indskuddet blev indisponibelt. 
2. Hvis der foreligger en rimelig begrundelse, som kun vedrører visse 
indskydere eller visse indskud, kan det for garantiordningen ansvarlige 
organ anmode t i Isynsmyndigheden om en forlængelse af den i stk. 1 
omhandlede frist. Forlængelsen kan ikke overstige tre måneder. 
3. Det for garantiordningen ansvarlige organ kan ikke under henvisning til 
de i stk. 1 og 2 nævnte frister afslå at udbetale et garantibeløb tiI en 
indskyder, som på grund af afstand eller af anden gyldig årsag ikke har 
været i stand til i tide at påberåbe sig sin ret til at få udbetalt 
garant ibeløbet. 
- 33 -
4. Der skal gives udførlige oplysninger om de vilkår og formaliteter, der 
skal opfyldes for at få udbetalt det i stk. 1 omhandlede garant ibeldb, 
og teksten skal affattes på nationalsproget eller -sprogene i den 
medlemsstat, hvor det indskud, der er omfattet af garantien, befinder 
sig. 
5. Udbetalingen af garantibeløbet finder sted i den pågsldende medlemsstats 
nationale valuta eller i ecu, uanset hvilken valuta indskuddet er 
bensvnt i. 
Artikel 8 
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestem-
melser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1. januar 
1994. De underretter straks Kommissionen herom. 
Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, henvises der der i til 
dette direktiv, eller de ledsages ved offentIiggdrelsen af en sådan 
henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastssttes af 
medlemsstaterne. 
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de vigtigste love og administra-
tive bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af 
dette direktiv. 
Artikel 9 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. 
Udfsrdiget i Bruxelles, den 
På Rådets vegne 
Formand 
- 34 -
BILAG 
Indskud. der kan undtaoes i henhold til artikel 4. stk. 2 
1. Indskud fra finansieringsinstitutter, jf. artikel 1, stk. 6, i direk-
tiv 89/646/EØF 
2. Indskud fra forsikringsseIskaber 
3. Indskud fra staten eller centraladministrationen 
4. Indskud fra regionale, provinsielle, kommunale og lokale myndigheder 
5. Indskud fra institutter for kollektiv investering i vsrdipapirer 
(invester ingsinst itutter) 
6. Indskud fra pensionsfonde 
7. Indskud fra direktører og andre medlemmer af kreditinstituttets ledelse, 
der er personligt hsftende selskabsdeltagere, fra indehavere af mindst 
5% af instituttets kapital, fra medlemmer af dets tilsynsorgan samt fra 
indskydere, der udøver samme funktioner i datterselskaberne 
8. Indskud fra nsre pårdrende og tredjemand, der handler på vegne af de i 
foregående punkt nsvnte indskydere 
9. Indskud, der ikke er noteret på navn 
10. Indskud, for hvilke indskyderen personligt har opnået en forrentning 
eller andre økonomiske fordele, som har bidraget til at forvsrre 
kreditinstituttets økonomiske situation 
11. Obligationer udstedt af kreditinstitutterne. 
- 35 -
ANALYSE AF KONSEKVENSERNE FOR KONKURRENCEEVNEN OG BESKÆFTIGELSEN 
Forslaoets titel: Samordning af love og administrative bestemmelser om ind-
skudsgarant i. 
1. Det primsre formåi med forslaoet 
Det primsre formåi er at sikre, at der inden for hele EF gslder en ordning, 
hvorefter samtlige indskydere - dersom et kreditinstitut med hjemsted i EF 
kommer i økonomisk krise - kan få tiIbagebetalt indskud på op til 15 000 ECU 
inden for en frist på 3 måneder. 
Denne minimumsbeskyttelse har også til formåi at undgå, at indsatte midler 
hsves i massivt omfang i tilfslde af (berettigede eller uberettigede) rygter 
om en banks solvens. 
2. Hvilke virksomheder er omfattet af ordningen? 
De virksomheder, der skal vsre tilsluttet en garantiordning, er kreditinsti-
tutter og andre godkendte foretagender, der er underkastet et forsigtigheds-
bestemt t iIsyn. 
Hvad angår indskudsdskningen omfatter den - bortset fra de undtagelser, der 
er anført i en udtømmende liste - samtlige indskud på under 15 000 ECU, der 
er foretaget af enten fysiske eller juridiske personer. 
3. Hvilke forpligtelser pålægges der direkte kreditinstitutterne? 
De berørte foretagender, dvs. kreditinstitutterne, skal tilslutte sig den i 
deres hjemland gældende garantiordning med henblik på at dække deres ind­
skydere samt dem, der har foretaget indskud i filialer etableret inden for 
EF. Kreditinstitutterne har også en informationspligt over for indskyderne. 
- 36 -
De personer, hvis indskud er omfattet af garantiordningen, pålsgges ikke 
nogen pligt ved selve direktivet. 
4. Hvilke forpligtelser kan de lokale mvndigheder indirekte pfrlsgge 
virksomheder? 
Filialer af kreditinstitutter med hjemsted uden for Fsllesskabet kan pålsg­
ges pligt til at tilslutte sig den i vsrtslandet gsldende garantiordning. 
5. Gslder der særlige foranstaltninger for små og mellemstore virksomheders 
vedkommende? Hvilke? 
Der er ikke i direktivet forudset specifikke bestemmelser for små og mellem­
store virksomheders vedkommende, men - i det omfang indskud foretaget af 
juridiske personer er dækket på I ige fod med indskud fra fysiske personer -
vil også små og mellemstore virksomheder nyde godt af denne udvidelse af 
garantiordningen til også at omfatte Juridiske personer (der ikke er omfat­
tet af nogle af de ordninger, der i dag gælder). 
6. Den forventede indvirkning: 
a) på virksomhedernes konkurrenceevne? 
°) På beskæftigelsen? 
Der vil ikke være nogen direkte indvirkning på konkurrenceevnen eller 
beskæftigelsen. Garantiordningen træder i funktion, når et kreditinstitut 
efter al sandsynlighed er blevet insoivent, og der principielt ikke længere 
er mulighed for at sanere instituttet. 
7. Er arbeidsmarkedets parter blevet hrirt? Hvad er Deres oofattelse? 
Den Europæiske Sammenslutning af Foreninger af Kreditinstitutter er blevet 
hørt Iigesom også EUFO-FIET, der reprssenterer de ansatte i de berørte 
virksomheder. 
Erhvervssammenslutningerne er i det store og hele positivt stemt over for 
indførelsen af en minimumsgarantidækning på 15 000 ECU. De er fremkommet med 
en række bemærkninger til forskellige aspekter af garantiordningen. 
ISSN 0254-1459 
KOM(92) 188 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 10 
Katalogmimmer: CB-CO-92-270-DA-C 
ISBN 92-77-45283-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 LuxeDibourg