Regionsudvalgets udtalelse om »En politik for landbruget i bjergområderne i Europa« (97/C 379/12)

REGIONSUDVALGET har -

under henvisning til sin beslutning af 15. januar 1997 om i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på eget initiativ at afgive udtalelse om »En politik for landbruget i bjergområderne i Europa« og at pålægge Underudvalg 2 »Fysisk Planlægning i det Åbne Land, Landbrug, Jagt, Fiskeri, Skovbrug, Hav- og Bjergområder« at forberede denne,

under henvisning til forslag til udtalelse (CdR 178/97 rev.) vedtaget af Underudvalg 2 den 25. juni 1997 (ordfører: Durnwalder),

under henvisning til »Europæisk Charter for Bjergregionerne«, udarbejdet af Europarådet, og til Regionsudvalgets udtalelse herom af 21. april 1995 (),

under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning af 27. maj 1987 og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse af 28. april 1988, hvori disse to institutioner udtaler sig til gunst for en samlet løsning på bjergregionernes problemer,

og ud fra følgende betragtninger:

bjergområderne i EU har stor betydning for hele befolkningen som levested og som rekreativt område;

bjerglandbruget er uundværligt som levnedsmiddelproducent på grund af dets produkters egenart og kvalitet;

bjerglandbruget yder også et grundlæggende og uundværligt bidrag til at opretholde og videreudvikle bjergregionerne;

nedlæggelse af bjerglandbrug har vidtgående konsekvenser for bjergområdernes samlede sociale og økonomiske struktur;

globaliseringen af landbrugs- og fødevaremarkedet truer navnlig de små bjerglandbrug, hvis der ikke træffes særlige foranstaltninger til gunst for dem;

bjergområderne har følgelig brug for en specifik bjerglandbrugspolitik, der blandt andet rummer undtagelser fra konkurrencereglerne, som tilladt i Maastricht-traktaten;

som led i denne specifikke politik bør det tilstræbes at opstille et samlet, langsigtet handlingsprogram for bjerglandbruget og bjergområderne;

bl.a. på grund af de nye forhandlinger inden for WTO befinder den fælles landbrugspolitik sig i støbeskeen;

ved den strukturreform, der planlægges gennemført i 1999, skal der foretages en omlægning af EU's strukturpolitik;

i den forbindelse er der fare for, at bjergområdernes egenart og særlige karakteristika udviskes eller negligeres -

på den 19. plenarforsamling af 17.-18. september 1997 (mødet den 18. september) med et flertal af stemmer for og 1 stemme hverken for eller imod vedtaget følgende udtalelse.

1. Bjerglandbrugspolitikkens målsætninger

1.1. EF-traktatens artikel 130 A, stk. 2, formulerer følgende målsætning:

»Fællesskabet stræber navnlig efter at formindske forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen i de mindst begunstigede områder, herunder landdistrikterne.«

1.2. Videre hedder det i traktatens artikel 39, stk. 2, litra a):

»Ved udarbejdelsen af den fælles landbrugspolitik ... tages der hensyn til landbrugserhvervets særlige karakter, der følger af landbrugets sociale struktur og af de strukturelle og naturbetingede forskelle mellem de forskellige landbrugsområder.«

1.3. Bjerglandbrugspolitikken har til formål at videreudvikle og tilpasse indholdet i direktiv 75/268/EØF () om landbrug i bjergområder under hensyntagen til den nye generelle økonomiske situation.

1.4. Herunder skal bjerglandbruget have kompensation for sine beliggenhedsmæssige ulemper og støtte til fortsat at medvirke til at opretholde og forme bjergområderne som levested; specielt skal der ydes støtte til landbrugsproduktionen, som er den vigtigste faktor til realisering af dette mål.

1.5. I den forbindelse må det understreges, at foranstaltninger til beskyttelse og sikring af bjergområderne som bo- og levesteder har umiddelbare positive konsekvenser for sikkerheden i beboede bjergzoner og disses forland (beskyttelse mod erosion, mindre risiko for oversvømmelser osv.).

1.6. For at sikre alt dette foreslås det

- at støtte bjerglandbruget i dets vidtspændende funktion med et afstemt sæt foranstaltninger,

- at sikre en langsigtet bjerglandbrugspolitik,

- at tage hensyn til den indbyrdes stærkt afvigende situation i de forskellige bjergområder ved i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet at levne størst muligt regionalt spillerum angående fremgangsmåde og ressourceanvendelse,

- at fremme synergi og samarbejde mellem de forskellige økonomiske og kulturelle områder,

- at muliggøre og stimulere koordinering af Fællesskabets og medlemsstaternes bjerglandbrugspolitik,

- at sikre varig finansiering af foranstaltninger til støtte for og udvikling af bjerglandbruget.

2. Forslag

Regionsudvalget er derfor af følgende opfattelse:

2.1. Generelle bemærkninger

2.1.1. Forslagene om en samlet politik for bjergområderne skal både omfatte sektorielle og integrerede, dvs. tværsektorielle politikker, men der bør tilstræbes en indbyrdes afstemning af de to typer. Det er imidlertid en uomgængelig forudsætning, at der først foretages en klar afgrænsning af de områder, der kan komme i betragtning, og at de nødvendige foranstaltninger derefter gennemføres inden for de således afgrænsede bjergområder. I den forbindelse bør veltjente instrumenter ikke kasseres, men forbedres. Den fremtidige udvikling i bjergområderne bør styres af følgende fire indbyrdes sammenhængende politikker:

- politik med henblik på opretholdelse af funktionerne i bjergområderne,

- landbrugsstrukturpolitik,

- integreret regionalstrukturpolitik,

- landbrugsmarkedspolitik.

2.1.2. Afhængigt af det enkelte område og dets sociale og økonomiske strukturer kan hver af disse politikker komme til udfoldelse i større eller mindre omfang.

2.1.3. Det forudsætter naturligvis, at bjergområderne som helhed anerkendes som støtteberettiget områdetype, og at medlemsstaterne og/eller regionerne selv får ansvaret for prioriteringen i forbindelse med deres udvikling.

2.2. Definitionen af bjergområder

2.2.1. Der må principielt tilstræbes en definition, der tager hensyn til geografiske forhold som højde over havet, hældning, afstand til økonomiske centre, befolkningstæthed osv. På linje hermed foreslås i »Det Europæiske Charter for Bjergregioner« følgende definition:

»Områder, hvis naturgivne forhold såsom højde, relief og klima skaber særlige livsbetingelser.«

Endvidere henvises der til de anbefalinger, NGO'erne fremsatte på grundlag af Agenda 21, og hvori man understreger bjergområdernes store betydning som naturressource i det europæiske økosystem.

2.2.2. Den nugældende definition i direktiv 75/268/EØF bygger kun på administrative enheder (kommuner og dele af kommuner), mens der ikke foretages nogen differentiering mellem de enkelte bedrifter inden for disse enheder.

2.2.3. Da de vanskeligheder og de permanente naturgivne ulemper, som de enkelte bjerglandbrug er stillet over for, er et væsentligt element i forbindelse med den nødvendige støttemæssige differentiering, bør det tilstræbes at supplere den eksisterende definition med en konstatering af den enkelte bedrifts permanente naturgivne ulemper (f.eks. i form af en bjergbrugsmatrikel eller et bedriftsregister).

2.3. Forslag vedrørende landbrugsmarkedsordningen

2.3.1. Bjergområdernes nuværende - bevaringsværdige - udseende er afgørende præget af bjerglandbrugets produktive indsats. En politik for bjergområderne er utænkelig uden bjerglandbruget. Indkomsten fra land- og skovbrugsproduktionen vil også fremover være et vigtigt fundament for bjergbondefamilierne. Desuden bliver det netop i forbindelse med fraflytninger stadig tydeligere, at det i store områder kun er muligt at sikre landskabsplejen i forbindelse med en fornuftig produktion. Men det forudsætter, at der er et passende sikkerhedsnet under produktion og markedsføring, som særligt rammes af de vanskelige høst- og transportforhold, for globaliseringen af landbrugsmarkedet medfører, at produkter fra steder, hvor det er billigt at producere, klarer sig bedre på verdensmarkedet. Videreførelse af den fælles landbrugspolitik, også efter de kommende WTO-forhandlinger, sikrer de nødvendige forudsætninger for, at der kan gennemføres særlige markedsordningsforanstaltninger i bjergområderne og til gunst for bjerglandbruget. Sikkerhedsnettet skal bygge på et samspil mellem landbrugsmarkedsordningens tre hovedelementer:

- mængderegulering (præmier og kvoter),

- prisudligningsbetalinger,

- kvalitetssikring.

2.3.2. Sikring af produktionsmulighederne

Sikringen af produktionsmulighederne må begynde ved dyreholdet, da arealrelateret kvæg- og fåreavl er af afgørende betydning for opretholdelsen af bjergregionerne. Derfor er det nødvendigt for bjergregionerne, at mælkekvoteordningen, der ophører pr. 31. marts 2000, afløses af en anden mælkemængderegulering. Ved tildelingen af produktionsrettigheder og mælkekvoter er det formålstjenligt at prioritere bjergområderne og tilgodese dem i forhold til det dyrkede areal.

2.3.3. Prisudligningsbetalinger

2.3.3.1. Kvægavl i bjergområder indebærer op til 30 % højere produktionsomkostninger end andetsteds, hvortil kommer betydeligt større markedsføringsudgifter. Ikke desto mindre er det kvægholdet, herunder især malkekvæg, der sikrer bjerglandbrugerne deres grundlæggende indkomst. Prisfaldet de seneste år er gået hårdt ud over indkomsterne i denne sektor.

Der ydes for øjeblikket ikke prisudligningsbetalinger til bedrifter, der holder malkekvæg på græs; det gør der derimod til planteavl, fedekvæg og fårehold.

2.3.3.2. Da det ikke synes muligt at opnå en vedvarende forbedring af de berørte indkomster ved hjælp af de traditionelle markeds- og prispolitiske instrumenter, er det nødvendigt omgående at indføre en supplerende indkomstpolitik som led i markedsordningen for mælk. Der kan i den forbindelse ydes ekstra miljørelaterede udligningsbetalinger til - fyldestgørende kontrollerede - økologisk producerende bedrifter.

2.3.3.3. På kort sigt bør det ske ved at indføre en præmie for hunkvæg og ved at yde udligningsbetalinger for de geografisk betingede højere transportudgifter inden for bjerglandbruget. På lang sigt kan en varig sikring af indkomsterne bedre opnås ved at lade medlemsstaterne - eller, hvor forfatningen tilsiger det: regionerne - stå for udformningen af de direkte betalinger til indkomstsikring inden for landbruget og for tildelingen af de finansielle midler i den forbindelse (se Regionsudvalgets udtalelse af 17. januar 1997 om den fælles landbrugspolitik) ().

2.4. Mærkning af typiske produkter fra bjergområder

2.4.1. Mærkning af typiske produkter fra bjergområderne skaber de bedste forudsætninger for at opbygge regionale markedsføringsstrategier. Derfor foreslås det, at mærkebeskyttelsesreglerne udbygges, og at egnstypiske produkter som f.eks. ost, der produceres og emballeres lokalt, i den forbindelse får særlig beskyttelse.

2.4.2. Generelt bør levnedsmiddelprodukter fra bjerglandbrug omfattes af en EF-retlig ramme, som imidlertid bør levne den nødvendige plads til beskyttede kvalitets- og oprindelsesmærker for småregioners og lokaliteters typiske produkter. Formålet skal være at beskytte begrebet »bjergområde« og de dermed forbundne geografiske betegnelser. Der henvises i den forbindelse til Regionsudvalgets udtalelse af 18. september 1996 om »Fremme og beskyttelse af egnstypiske produkter - et trumfkort for regionerne« ().

2.4.3. Der bør ydes tilstrækkelig støtte til at opbygge et kvalitetssikringssystem (kvalitetsmanagement), hvilket er en nødvendig forudsætning for beskyttede kvalitets- og oprindelsesmærker.

2.5. Forslag om en politik til opretholdelse af funktionerne i bjergområderne

2.5.1. Opretholdelsen af de forskellige funktioner i bjergområderne hænger uvægerligt sammen med bjerglandbrugenes levedygtighed. Man har allerede forsøgt at sikre bjerglandbrugene med forskellige tiltag. Udligningsbetalingerne skulle kompensere for de naturgivne ulemper i forhold til konkurrenterne; ledsageforanstaltningerne skulle dels støtte den nye fælles landbrugspolitik, dels tilgodese det økologiske aspekt og landskabsbevarelsen. Men eftersom man tog udgangspunkt i arealet, blev netop de små bedrifter, som der er flest af i bjergområderne, forfordelt, og derfor er et nyt initiativ nødvendigt.

2.5.2. Til bevarelse af funktionerne i bjergområderne er det derfor nærliggende at opbygge en selvstændig politik, der tager udgangspunkt i den fælles landbrugspolitiks udligningsbetalinger og ledsageforanstaltninger, men omformes og udvides på nogle punkter. Der bør tilstræbes administrative løsninger, der kræver langt mindre bureaukrati. Regionsudvalget anser følgende foranstaltninger for nødvendige:

2.5.3. Funktionsbevarelsestilskud

2.5.3.1. Det arealrelaterede udligningsbeløb bør i bjergområderne suppleres med et medfinansieret funktionsbevarelsestilskud (et tærskelbeløb) til hver bedrift, idet der også skal tages hensyn til vilkårene for deltidslandbrug. Tilskuddet skal beregnes på grundlag af bedrifternes naturgivne ulemper og deres sociale og strukturelle situation samt ud fra andre særlige regionale kriterier, idet det samtidig forsøges at sikre arbejdspladserne på gårdene og bevare beskæftigelsen inden for bjerglandbruget.

2.5.3.2. Ved hjælp af dette funktionsbevarelsestilskud kan den indsats honoreres, som bjerglandbrugene yder ved at opretholde de forskellige funktioner i bjergområderne, til glæde for hele samfundet.

3. EF-støtteordning vedrørende skovplejeforanstaltninger (forordning (EØF) nr. 2080/92) ()

3.1. Denne støtteordning skal medvirke til at bevare landbrugsområderne og må ikke føre til, at de affolkes. For bjergområdernes vedkommende bør forordning (EØF) nr. 2080/92 derfor videreudvikles i retning af drift og pleje af bjerg- og værnskove. Drift og fornyelse af værnskove kræver en særlig støtteaktion med vedtagelse af et regelsæt af miljørigtige skovbrugsforanstaltninger. Der er i den forbindelse brug for et langsigtet støtteprogram, som kan honorere bjergbønderne for deres anerkendte indsats.

3.2. Bjergbønderne bør i højere grad honoreres for den indsats, de yder for at bevare skovenes miljøbeskyttende funktion (erosionsforebyggelse, vandreserver osv.) og videreføre et bæredygtigt skovbrug. I den forbindelse bør den regionale forvaltning kunne tage særligt hensyn til de lokale forhold.

4. Støtte til miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget og til naturpleje (forordning (EØF) nr. 2078/92) ()

4.1. Medens den ledsagende funktion i forhold til landbrugsmarkedspolitikken (afvikling af overskud) er den vigtigste i gunstigt beliggende områder, må naturplejen, herunder fortsat drift af stejle arealer, træde i forgrunden i bjergområder. Under denne ordning bør der også ydes støtte til avl af kvæg-, heste-, æsel-, fåre- og gederacer, der, uden ligefrem at være truet af udryddelse, er gået stærkt tilbage i antal, såvel som den eksisterende genetiske arv inden for hver af racerne (underracer, lokale arter, osv.). Den indsats og de tjenesteydelser, dette kræver, bør aflønnes som led i et langsigtet program, men det forekommer i den forbindelse ikke rimeligt at knytte præmiebeløbet til bedriftens areal; tværtimod bør der ydes betaling for de konkrete funktionsbevarende aktiviteter og de miljøvenlige foranstaltninger, der indgår i programmet, som f.eks. vedligeholdelse af private og offentlige veje, bevarelse af ekstensive driftsformer, landskabsbevarelse osv. Denne proces bør være styret af principperne i Agenda 21 og Local Agenda 21.

4.2. Alle disse aflønninger for tjenesteydelser kan sammen med udligningsbeløbet ved hjælp af regionalt differentierede pointmodeller samles til én enkelt direkte ydelse til hver bedrift for en programperiode. Det ville lette den administrative bureaukratiske afvikling betydeligt.

4.3. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til med pilotprojekter at støtte den praktiske gennemførelse af sådanne regionalt differentierede pointmodeller.

5. Forslag vedrørende landbrugsstrukturpolitik

5.1. Her må forudskikkes den bemærkning, at en integreret politik for landdistrikterne og for bjergområderne ikke er en erstatning for den fælles landbrugspolitik, men derimod et uundværligt supplement til denne. Endvidere må strukturstøtteforanstaltningerne for enkeltbedrifter (det hidtidige mål 5a) og de integrerede strukturstøtteforanstaltninger (det hidtidige mål 5b) afstemmes indbyrdes, så der skabes en effektiv udviklingsstrategi. Den sociale struktur i bjergområderne bør støttes via horisontale foranstaltninger, og der bør herunder især ydes støtte til landmænd med særlige problemer vedrørende bedriftsstørrelse, bedriftsstruktur og forringede driftsbetingelser. Der bør udvikles særlige støtteprogrammer, som tager hensyn til de funktionsdygtige strukturer, da det navnlig i ekstreme bjergregioner kun i begrænset omfang, om overhovedet, er muligt at gennemføre strukturtilpasning ved at øge brugenes størrelse.

5.2. I forbindelse med det integrerede støtteprogram forekommer særlig målområdestøtte at være en oplagt form, men det er dog ikke noget krav. Det drejer sig først og fremmest om at få skabt en institutionel og finansiel ramme (egen budgetpost), der kan sikre størst mulig hensyntagen til og bedst mulig støtte til bjergområdernes særlige situation. Men det drejer sig også om i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet at få regionaliseret politikken vedrørende landbrugernes biindtægter, så der i højere grad kan tages hensyn til de regionale forskelle og behov i de forskellige bjergområder. Kort sagt er der tale om en samling foranstaltninger med det formål i almenhedens interesse at sikre uerstattelige arbejdspladser i et værdifuldt miljø. Men miljøbevarelsen må fornuftigvis kædes sammen med rimeligt rentable økonomiske aktiviteter.

5.3. Hovedformålet med en sådan samlet strukturplan er derfor at opretholde driften og bevare levesteder, der er værdifulde for hele samfundet.

5.4. Ud fra disse forudsætninger må strukturforbedringsforanstaltninger for enkeltbedrifter og regionale integrerede initiativer afstemmes indbyrdes. I den forbindelse er det ikke berettiget a priori at udelukke bestemte foranstaltninger fra EU-medfinansiering - svarende til de begrænsninger, der for øjeblikket gælder vedrørende mål 5a - da bjergområderne med deres unikke karakter ikke kan underkastes de konkurrenceregler, der gælder for områder med gunstig beliggenhed.

5.5. Effektiv anvendelse af strukturfondsmidler i bjergområderne er kun mulig, hvis den ikke hæmmes af konkurrenceretlige støttebestemmelser.

5.6. For støtteforanstaltninger over for enkeltbedrifter må altså gælde samme rammebetingelser som for de integrerede strukturstøtteordninger til fordel for bjergområderne.

5.7. Strukturstøtteforanstaltninger for enkeltbedrifter

Inden for rammerne af den eksisterende budgetpost må man særlig overveje følgende former for støtte til enkeltbedrifter i bjergområderne:

- tilskud til udligning af permanente, naturbetingede ulemper,

- investeringsstøtte til enkeltbedrifter,

- særlige foranstaltninger for unge landmænd,

- forarbejdnings- og markedsføringsstøtte,

- støtte til kvalitetsproduktion og beskyttelse af særlige geografiske oprindelsesbetegnelser,

- støtte til kollektive investeringer til forbedring af græsningsarealer.

6. Tilskud til udligning af permanente naturbetingede ulemper (udligningstilskud)

6.1. Udligningstilskuddet er den direkte forbindelse mellem udligningen af markedsbetingede ulemper og funktionsbevarelsesydelsen til bjerglandbrugene. Tilknytningen til kvægavlen gør det klart, at det er opretholdelsen af kvægavlen i bjergområderne, der gør det muligt at bevare disse områder som fungerende enheder, hvorfor det er rimeligt at gå områdevis til værks.

6.2. Udligningstilskuddets øvre grænse bør derfor, ligesom ved tilskuddet til miljøvenlige foranstaltninger i bjergområderne, kun gælde EU's medfinansiering og ikke støttens absolutte højde, da medlemsstaterne bør have de nødvendige muligheder for at tage hensyn til de enkelte regioner.

7. Investeringsstøtte til bedrifter

7.1. På grund af landbrugsbedrifternes store betydning for bjergområderne må den obligatoriske skelnen mellem heltids- og deltidslandmænd ophæves, så der kan udvises større fleksibilitet i forbindelse med støtten. Det betyder også, at begrænsningen af den arbejdstid, der anvendes på aktiviteter uden for bedriften, bør håndhæves mindre strengt i bjergområderne end i de gunstigt beliggende områder. Dette forudsætter naturligvis, at der foretages en afgrænsning i forhold til ikke-landmænd (»hobbylandmænd«), i hvilken forbindelse fast bopæl på og helårlig drift af gården kan gøres til forudsætning for anerkendelsen som støtteberettiget landmand.

7.2. Følgelig er det ikke berettiget at stille krav om den såkaldte bedriftsforbedringsplan.

7.3. Med henblik på at skabe og opretholde betingelser for forskellige bierhvervsaktiviteter på gårdene bør der indføres en særlig støttemulighed.

7.4. Endvidere er der i støttesatserne kun til dels taget hensyn til, at man i bjergområderne har særlig store udgifter f.eks. til transport af byggematerialer og til dyre specialmaskiner.

7.5. Regionsudvalget finder det derfor nødvendigt på kort sigt at hæve de øvre støttegrænser og på længere sigt at overlade beslutningskompetencen på dette område til regionerne.

8. Særlige foranstaltninger for unge landmænd

8.1. Generelt bør de flerårige programmer og støtteordninger omfatte foranstaltninger til sikring af arbejdspladser for unge landmænd (se Regionsudvalgets udtalelse af 18. januar 1996 om »Landbrugsreformens regionale konsekvenser«) ().

8.2. For unge landmænd er ekstrajob ofte en forudsætning for, at de kan blive på gården. Det er derfor helt uberettiget at udelukke unge deltidslandmænd fra støtte.

8.3. Den medfinansierbare etableringsstøtte bør hæves, og der bør i den forbindelse tages særlig hensyn til unge landmænd, der overtager en forgældet bedrift.

9. Støtte til forarbejdnings- og afsætningsstrukturer

9.1. Regionsudvalget opfordrer de europæiske institutioner til at supplere forordning (EØF) nr. 866/90 () under hensyntagen til bjerglandbrugets behov. Oplagrings- og afsætningsstrukturerne i bjergområderne er små og lagt an på lokale kvalitetsprodukter (jf. pkt. 2.3.3). I Kommissionens udvælgelseskriterier for investeringer til forbedring af forarbejdnings- og afsætningsvilkårene (Kommissionens beslutning af 22. marts 1994) tages der ikke hensyn til denne realitet. I bjergområderne er der brug for en særlig støtte til små afsætningsstrukturer, hvor der navnlig af hensyn til omkostningerne må stilles mindre strenge krav.

9.2. I de mindre fælles strukturer i bjergområderne er der i særlig grad brug for egenkapital, som det imidlertid er vanskeligt at få bygget op på grund af manglende finansielle midler. Regionsudvalget mener derfor, at producentsammenslutninger i bjergområderne bør have hjælp via en driftsfond (jf. den nye markedsordning for frugt og grøntsager), der finansieres i fællesskab af EU og medlemsstaterne eller regionerne. Medfinansieringssatserne skal rette sig efter de pågældende regioners økonomiske styrke. Driftskapital, der hidrører fra offentlige midler, skal øremærkes til investeringer, til miljøvenlige og produktionsmetoder, til afsætningsfremme og til etablering af økologiske produktionskræder.

9.3. Endelig bør man efter Regionsudvalgets mening tilstræbe kraftigere udnyttelse af biomasse til fremstilling af vedvarende energi, da en sådan udnyttelse af det naturlige energiprodukt træ også kan bidrage betydeligt til at opretholde bjerglandbruget. Forordning (EØF) nr. 867/90 () må justeres med henblik herpå.

10. Forslag til en integreret regionalstrukturpolitik i bjergområderne

10.1. Forudsætningen for en integreret, bæredygtig udviklingsstrategi er, at bjergområdernes interne dynamik udnyttes. I den forbindelse spiller EU-politikker, der griber ind i hinanden (den fælles landbrugspolitik, kvalitetspolitik, strukturpolitik) og tværsektorielle strategier en afgørende rolle. Således kan fx initiativer til beskyttelse og fremme af egnstypiske produkter underbygge de fælles landbrugsmarkedsordninger kraftigt, og samtidig udgør sådanne initiativer de bedste forudsætninger for at styrke samarbejdet mellem de forskellige erhvervsgrene i landdistrikterne. Det er naturligvis vigtigt at foretage en koordinering mellem de forskellige programmer såsom 5b-programmet, LEADER-programmet, pilotprojekter osv., og dette kunne der tages konkret højde for i et fælles program for bjergområderne med egen budgetpost.

10.2. For det første kan strukturprogrammerne, fællesskabsinitiativerne og de innovative foranstaltninger på den måde afstemmes indbyrdes og samles til et program; for det andet vil det fremme transparensen og forenkle procedurerne at samle alle tre bestående strukturfonde under en budgetpost.

10.3. Bjergområdeproblematikken er i første række naturmæssigt betinget. Som grundlag for afgrænsningen kan man derfor benytte den definition af bjergområder, der hidtil er anvendt i forbindelse med landbrug i ugunstigt stillede områder. Således er de områder, der kommer i betragtning i forbindelse med interventioner i henhold til et særligt mål, kendetegnet ved, at de ligger i bjergområder som defineret i direktiv 75/268/EØF, og ved, at de opfylder mindst to af nedenstående fire kriterier opstillet i tilknytning til Europæisk Charter for Bjergregioner, idet der dog tages hensyn til den nuværende udnyttelse set i forhold til det potentiale, der ikke udnyttes på grund af for få aktive landmænd og utilstrækkelig støtte til disse:

a) der er ringe befolkningstæthed med isoleret beliggende brug, og der er høj bierhvervsfrekvens inden for landbruget,

b) økosystemet er særlig følsomt og truet, og det er derfor nødvendigt at beskytte naturressourcerne (særlig vandet),

c) både erhvervs- og menneskelivet (boliger, infrastruktur m.v.) er truet af naturgivne risici såsom bjergbække, laviner og jordskred,

d) de har en særlig aflastende funktion i forhold til bycentrene, særlig i form af rekreation og økologisk udligning.

10.4. Da forholdene varierer meget i de forskellige bjergregioner, må der udarbejdes integrerede planer for hver enkelt region, hvori der tages hensyn til regionens særtræk og udviklingspotentiale. I dette øjemed er det nødvendigt at give medlemsstaterne og regionerne beføjelser og instrumenter i hænde, så de selv kan udforme fremmeforanstaltningerne og fordele strukturfondsmidlerne på prioriterede tematiske og geografiske områder. En koordineret og synergieffektfremmende forvaltning af finansieringskanalerne med sammenføring af de således opnåede finansielle midler i en permanent, særlig fond ville kunne yde et væsentligt bidrag til en effektiv politik for bjergområderne.

10.5. Ved siden af de allerede eksisterende mål 5b-initiativer må følgende foranstaltninger nævnes i den forbindelse:

- oprettelse og bevarelse af arbejdspladser for deltidslandmænd; her må der især tænkes på serviceområder som turisme, småhåndværk, miljø og kultur,

- udvikling af og støtte til afløserordninger,

- særlige støttetiltag for landbokvinder,

- særlig støtte til sæterdrift,

- foranstaltninger til fremme af skovbruget,

- foranstaltninger til sikring og beskyttelse af levesteder (beskyttelse mod naturgivne risici),

- etablering og opretholdelse af nødvendige kollektive foranstaltninger også af kommunal karakter, især infrastrukturer,

- støtte til en omfattende vandforvaltningspolitik i bjergområderne,

- foranstaltninger til beskyttelse af kulturarven, som fx udnyttelse af bondegårde af arkitektonisk-historisk værdi, etablering af mødesteder i kulturelt og turistmæsigt øjemed, museer osv.,

- foranstaltninger til fremme af udvikling og anvendelse af informationsteknologi i fjerntliggende egne.

10.6. Regionsudvalget lægger i den forbindelse særlig vægt på, at det interne potentiale - i tråd med subsidiaritetsprincippet - kan blive udviklet dér, hvor der er de bedste forudsætninger herfor, nemlig i bjergområderne selv.

11. Konklusioner

11.1. I forbindelse med strukturfondsreformen i 1988 lykkedes det at kæde den fælles landbrugspolitik sammen med regional- og miljøfremmetiltag og ligeledes inddrage det socialpolitiske aspekt. Bjergområderne og især bjerglandbruget med dets mangfoldige funktioner blev der imidlertid ikke taget særligt hensyn til, idet det generelt blev klassificeret blandt de struktursvage områder. Dermed er det hidtil kun blevet ved spæde forsøg på at tage højde for bjerglandbrugets særtræk.

11.2. Med det foreliggende initiativ til udformning af en politik for bjerglandbruget forsøger man derimod gennem en helhedsplan specifikt at tage fat på bjerglandbrugets problemer og dets fremtidige eksistensmuligheder og dermed sikre, at bjergområder på lang sigt kan blive levested for alle befolkningsgrupper.

Bruxelles, den 18. september 1997.

Pasqual MARAGALL i MIRA

Formand for Regionsudvalget

() EFT C 100 af 2. 4. 1995, s. 22.

() Erstattet af eller indoptaget i forordning (EF) nr. 950/97 af 20. 5. 1997 - EFT L 142 af 2. 6. 1997, s. 1.

() EFT C 116 af 14. 4. 1997, s. 39.

() EFT C 34 af 3. 2. 1997, s. 8.

() EFT L 215 af 30. 7. 1992, s. 96.

() EFT L 215 af 30. 7. 1992, s. 85.

() EFT C 129 af 2. 5. 1996, s. 15.

() EFT L 91 af 6. 4. 1990, s. 1; EFT L 118 af 9. 5. 1990, s. 46.

() EFT L 91 af 6. 4. 1990, s. 7.