Forordningsforslaget forventes at finde anvendelse på »kreditvurderinger, der anvendes i reguleringsøjemed eller til andre formål« af regulerede institutioner inden for den finansielle sektor (kreditinstitutter, investeringsselskaber, forsikringsselskaber, livsforsikringselskaber, genforsikringsselskaber, institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) og arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser), og som offentliggøres eller distribueres pr. abonnement (6). Endvidere vil disse regulerede institutioner kun kunne anvende kreditvurderinger i reguleringsøjemed, hvis disse vurderinger er afgivet af kreditvurderingsbureauer, som er etableret i Fællesskabet og registreret i overensstemmelse med forordningsforslaget (7).

ECB støtter forordningsforslagets brede anvendelsesområde, men har følgende bemærkninger.

For det første indikerer udtrykket »der anvendes i reguleringsøjemed eller til andre formål«, at der er valgt et bredt anvendelsesområde, men både i begrundelsen til forordningsforslaget og i Kommissionens vurdering af virkningerne slås til lyd for en mere snæver indfaldsvinkel, hvorefter forordningsforslaget kun ville gælde for kreditvurderinger, der anvendes i reguleringsøjemed (8). Kommissionen gør gældende, at den foreslåede fremgangsmåde vil være »i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet«, da den »[ikke] tager […] sigte på alle kreditvurderingsbureauer, men kun bureauer, hvis vurderinger anvendes i reguleringsøjemed af finansielle institutioner, dvs. dem, som har en potentiel stor indflydelse på det finansielle system« (9). Den foreslåede regulering veksler imidlertid mellem på den ene side et mål om at indføre »en fælles fremgangsmåde til sikring af en høj kvalitet af kreditvurderinger, der anvendes i Fællesskabet« (10) og at »alle vurderinger, som anvendes af finansielle institutioner, der er omfattet af fællesskabslovgivningen, er af høj kvalitet og afgives af kreditvurderingsbureauer, der er underlagt strenge krav« (11), og på den anden side det mere begrænsede mål om at kræve registrering alene for kreditvurderingsbureauer etableret i Fællesskabet og at søge at sikre, at deres kreditvurderinger anvendes i reguleringsøjemed af finansielle institutioner i EU (12). Forordningsforslaget gør det desuden ikke klart, hvilke regler der finder anvendelse på værdipapirer, for hvilke der er udstedt et prospekt i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/71/EF af 4. november 2003 om det prospekt, der skal offentliggøres, når værdipapirer udbydes til offentligheden eller optages til handel, og om ændring af direktiv 2001/34/EF (13), og som vurderes i henhold til forordningsforslaget.

For det andet definerer forordningsforslaget i sin angivelse af anvendelsesområdet »reguleringsøjemed« først og fremmest med henvisning til det mest bemærkelsesværdige eksempel på brug af kreditvurdering inden for finansiel regulering, dvs. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (omarbejdning) (14), hvoru nder kreditinstitutter kan anvende vurderingerne som et referencepunkt ved beregning af deres kapitalkrav til solvensformål (15). ECB forstår, at en sådan fremgangsmåde ville dække kreditvurderinger, som har »en potentiel stor indflydelse på det finansielle system« (16). I forbindelse hermed blev G20 finansministrene og centralbankcheferne den 14. marts 2009 enige om reguleringsmæssig overvågning, herunder registrering af alle kreditvurderingsbureauer, hvis vurderinger anvendes i reguleringsøjemed (17). Da »reguleringsøjemed« ikke er særligt defineret, og da det ikke er angivet, om det dækker henvisninger til anvendelse af vurderinger i fællesskabslovgivning (som gennemført i national lovgivning) og i nationale love, finder ECB, at der er behov for yderligere præcisering. Endelig kunne nogle af bestemmelserne i forordningsforslaget, såsom den almindelige forpligtelse for kreditvurderingsbureauer til at offentliggøre »enhver kreditvurdering« (18), komme i modstrid med anvendelsesområdet for forordningsforslaget, såfremt dette blev begrænset til kreditvurderinger i reguleringsøjemed.

For det tredje gælder forordningsforslaget kun for kreditvurderinger, som udsendes i abonnement eller som offentliggøres. I overensstemmelse med reglerne, som finder anvendelse på eksterne kreditvurderingsinstitutter (»ECAI«) i direktiv 2006/48/EF (19), foreslås det at præcisere, at kreditvurderinger anses som offentligt tilgængelige, hvis de giver alle potentielle brugere lige adgang og en rimelig mulighed for offentligheden til at foretage en bedømmelse.

For det fjerde bør kreditvurderinger baseres på metodologier, der kombinerer kvalitative og kvantitative metoder (20). Det bemærkes i forbindelse hermed, at tredjemands ratingværktøjer (21) som hovedregel udelukkende er baseret på kvantitative metoder og ikke tager hensyn til kvalitative oplysninger såsom oplysninger, der er indhentet gennem kontakter til den øverste ledelse og operative medarbejdere i de vurderede foretagender. I sammenhæng med rammegrundlaget for Eurosystemets pengepolitiske operationer (som omfatter ECB og de nationale centralbanker i de medlemsstater, der har indført euroen), behandles denne art kreditvurderingssystem anderledes end andre kilder for kreditvurderinger såsom ECAI’er. Det bør derfor vurderes, om forordningsforslaget bør specificere, at vurderinger, der udarbejdes af tredjemands ratingværktøjer ikke bør falde uden for dets rækkevidde.