DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/34

Regionsudvalgets udtalelse om »Børnefattigdom«

2012/C 113/07

REGIONSUDVALGET

— understreger, at de lokale og regionale myndigheder er førende kræfter i indsatsen mod børnefattigdom og -udnyttelse, og fremhæver deres centrale ansvar for forebyggelse af marginalisering og social udstødelse; er enig i, at børnefattigdom er et flerdimensionelt fænomen, som kræver et flerdimensionelt svar, og minder om, at forbedringer på ganske få nøgleområder som f.eks. aftaler om minimumsindkomst og kvalitetsstandarder kan være afgørende for bekæmpelsen af fattigdom blandt børn;

— understreger betydningen af lønnet arbejde, men konstaterer samtidig, at beskæftigelse alene ikke er nogen garanti for at undslippe fattigdom, og at mere handling er påkrævet for at bekæmpe fattigdom blandt arbejdstagere;

— understreger, at alle EU's medlemsstater bør anerkende, at børnefattigdom og social udstødelse er centrale forhindringer, der skal overvindes, hvis de skal opfylde deres Europa 2020-mål med hensyn til beskæftigelsesfrekvens, investeringer i forskning, udvikling, energi og bæredygtig udvikling;

— er bekymret for, at den økonomiske og finansielle krise samt visse medlemsstaters svar herpå skal føre til en stigning i den absolutte fattigdom, et stigende antal fattige i arbejde samt stigende ungdomsarbejdsløshed.

Ordfører Doreen HUDDART (UK/ALDE), medlem af Newcastle City Council

I. POLITISKE ANBEFALINGER

REGIONSUDVALGET

Generelle indledende bemærkninger

1. tilslutter sig Kommissionens planer om at offentliggøre en henstilling om bekæmpelse af børnefattigdom og fremme af børns velfærd i 2012 og er glad for med denne perspektivudtalelse at kunne bidrage til at fremme målene for den europæiske platform mod fattigdom og social udstødelse; støtter valget af de tre områder, som vil indgå i henstillingen: "Tilstrækkelige ressourcer", "Adgang til tjenesteydelser" og "Børns og unges aktive deltagelse", og bemærker, at skønt EU's stats- og regeringschefer har givet udtryk for en stærk politisk støtte til prioritering af børnefattigdom, har det ikke altid resulteret i tilstrækkelige midler, tiltag, mål og overvågning i alle medlemsstaterne;

2. understreger, at de lokale og regionale myndigheder er førende kræfter i indsatsen mod børnefattigdom og -udnyttelse, og fremhæver deres centrale ansvar for forebyggelse af marginalisering og social udstødelse; er enig i, at børnefattigdom er et flerdimensionelt fænomen, som kræver et flerdimensionelt svar, og minder om, at forbedringer på ganske få nøgleområder som f.eks. aftaler om minimumsindkomst og kvalitetsstandarder kan være afgørende for bekæmpelsen af fattigdom blandt børn;

3. gør opmærksom på, at børnefattigdom ikke er et perifert problem eller et restproblem, som bare vil forsvinde i takt med den økonomiske vækst (1); den øgede vækst i perioden 2000-2008 havde ingen væsentlig indflydelse på børnefattigdomsniveauet; børnefattigdom før den økonomiske krise var en skamplet på det europæiske samfund; er bekymret for, at nogle medlemsstaters håndtering af krisen uforsætligt kan forøge børnefattigdomsniveauet; erkender, at bestemte børnegrupper har stor risiko for at opleve meget alvorlig eller ekstrem fattigdom, men understreger, at børn som sådan er en gruppe i samfundet, hvis risiko for fattigdom er større end befolkningens som helhed;

4. gør opmærksom på denne definition af fattigdom: "Enkeltpersoner, familier og grupper i befolkningen kan siges at leve i fattigdom, når de mangler ressourcer til at opnå den kost, deltage i de aktiviteter og have de levevilkår og de goder, som er normale eller i det mindste vidt anerkendte i de samfund, som de hører til. Deres ressourcer er så langt under gennemsnittet for enkeltpersoner og familier, at de reelt udelukkes fra almindelige livsmønstre, vaner og aktiviteter (2)";

5. bemærker, at det hyppigst anvendte mål for fattigdom i medlemsstaterne og i EU er et indkomstniveau, der ligger "under 60 % af medianhusstandsindkomsten", men fremhæver behovet for at anvende en række kriterier til måling af absolut fattigdom, f.eks. social inddragelse, adgang til tjenesteydelser, uddannelsesniveau og forventet levetid ved fødslen som fastsat i indikatoren for den menneskelige udvikling (3); bifalder, at fattigdom og social udstødelse har fået en større plads i Europa 2020-strategien, og er enig i, at den sociale dimension bør være i centrum af strategien; minder om, at fattigdom er en trussel for 20 millioner børn, der lever i EU;

6. understreger, at fattigdom kan have ødelæggende følger for børn og deres barndomserfaringer samt fremtidige muligheder i livet; bifalder henvisningerne til, at man bør bekæmpe børnefattigdom som en prioritet under flagskibsinitiativet Den europæiske platform mod fattigdom og social udstødelse, men beklager det begrænsede engagement heri og initiativets mangel på et specifikt mål for børnefattigdom;

7. bifalder Kommissions løfte om at offentliggøre en henstilling og en meddelelse om børnefattigdom og børns velfærd i juni 2012; støtter den foreslåede ramme for henstillingen om børnefattigdom og børns velfærd; anerkender betydningen af også at inddrage de børn, der selv lever i fattigdom, og bifalder, at aktiv deltagelse også indgår i rammen; stiller samtidig forslag om, at man i henstillingen og meddelelsen fremhæver betydningen af humanitære organisationer, som f.eks. UNICEF, og de lokale og regionale myndigheders rolle i leveringen af tjenesteydelser, der skal sikre, at børn beskyttes mod fattigdom og de medfølgende materielle mangler;

8. bemærker, at det er de mest udsatte i vores samfund, som er blevet hårdest ramt af den nuværende finanskrise; meget tyder på, at børn og især unge rammes uforholdsmæssigt hårdt (4); peger samtidig på, at nogle børn fra sårbare befolkningsgrupper, såsom gadebørn, børn af enlige forsørgere eller fra store eller migrerende familier eller etniske minoriteter, f.eks. romaer, har en endnu større risiko for marginalisering, fattigdom og social udstødelse; påpeger, at selvom globalisering og øget samarbejde mellem lande kan medføre betydelige fordele for den enkelte, er disse ofte ulige fordelt; mener, at der skal gøres en indsats for at udelukke, at der er nogen, som slet ikke får adgang til disse fordele overhovedet;

9. påpeger, at et stærkt politisk fokus i EU på børnefattigdom i de senere år og politiske støtteerklæringer fra EU's stats- og regeringschefer ikke har resulteret i en nedgang i børnefattigdomsniveauet, og understreger behovet for, at politisk støtte til håndtering af spørgsmålet munder ud i tilstrækkelige midler, tiltag og mål i alle medlemsstaterne;

10. understreger betydningen af lønnet arbejde, men konstaterer samtidig, at beskæftigelse alene ikke er nogen garanti for at undslippe fattigdom, og at mere handling er påkrævet for at bekæmpe fattigdom blandt arbejdstagere (5);

11. understreger, at alle EU's medlemsstater bør anerkende, at børnefattigdom og social udstødelse er centrale forhindringer, der skal overvindes, hvis de skal opfylde deres Europa 2020-mål med hensyn til beskæftigelsesfrekvens, investeringer i forskning, udvikling, energi og bæredygtig udvikling;

12. er enig i, at det er uacceptabelt, at der i en af de rigeste regioner i verden i det 21. århundrede er 20 millioner børn, der lever i eller er truet af fattigdom, og at (6) fattigdom ikke kun handler om at have en lav indkomst og om at undvære – fattigdom er også at blive nægtet indflydelse, respekt, godt helbred, uddannelse og bolig, alment selvværd og mulighed for at deltage i sociale aktiviteter;

13. understreger, at også FN's generalforsamling anerkender børnefattigdom som en særskilt form for fattigdom. FN understreger, at begrebet "børnefattigdom" er andet og mere end mangel på penge. Børnefattigdom kan kun forstås som nægtelse af et antal rettigheder i FN's konvention ombarnets rettigheder, som anerkender ethvert barns ret til den levestandard, der kræves for barnets fysiske, psykiske, åndelige, moralske og sociale udvikling (art. 27). I de fleste tilfælde medfører børnefattigdom en krænkelse af retten til overlevelse, beskyttelse, udvikling og deltagelse, som er omfattet af FN's konvention;

14. understreger, at mange studier viser, at en effektiv omfordelingspolitik til fordel for børnefamilier spiller en vigtig rolle for at begrænse børnefattigdom. Sociale overførsler mindsker børnefattigdom med ikke mindre end 44 % i EU som helhed.

EU's politik Regionsudvalget

15. ønsker at sætte fokus på behovet for en større forståelse af costbenefitfordelene ved at investere i bekæmpelse af børnefattigdom (7) og udnyttelse af børn, social udstødelse og andre sociale uligheder; bemærker, at større lighed og mindre marginalisering, udstødelse og fattigdom vil komme hele samfundet til gode, og understreger de finansielle, økonomiske og sociale fordele ved at investere i børn og familier på et tidligt stadium (8);

16. støtter konklusionerne fra samlingen i Rådet om bekæmpelse af børnefattigdom og fremme af børns velfærd af 17. juni 2011, hvor man opfordrer til, at bekæmpelsen af børnefattigdom prioriteres højt, og støtter udtalelsen af 15. februar 2011 fra Udvalget for Social Beskyttelse, hvor man opfordrer til, at bekæmpelsen af børnefattigdom prioriteres højt på alle relevante områder;

17. er enig i, at der allerede findes betydelig dokumentation om børnefattigdom inden for EU; er bekymret over, at børnefattigdomsniveauet i EU's medlemsstater ligger på mellem 11 og 33 %, og anbefaler, at der anvendes ressourcer til at sikre forståelse, udbredelse og anvendelse af dette dokumentationsgrundlag samt udveksling af bedste praksis mellem medlemsstaterne;

18. er bekymret for, at den økonomiske og finansielle krise samt visse medlemsstaters svar herpå skal føre til en stigning i den absolutte fattigdom, et stigende antal fattige i arbejde samt stigende ungdomsarbejdsløshed (9);

19. understreger vigtigheden af politikker, der har til formål at bryde fattigdommens onde cirkel, der går i arv fra generation til generation. Hvis dette skal ske, er der behov for tværgående politikker, der omfatter uddannelse og sociale tiltag, som ikke blot sigter mod at sikre forældrenes beskæftigelse, men samtidig også har direkte fokus på børnene;

20. opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at anerkende, at fattigdom er et fælles ansvar og en udfordring for samfundet som helhed og ikke bør betragtes som et stigma eller en fiasko for mennesker, der tilfældigvis er fattige eller socialt udstødte;

21. opfordrer endnu en gang Kommissionen til at sikre, at strukturfondene giver mulighed for at forbedre det sociale boligbyggeri for at styrke dets rolle i politikkerne for social inklusion, og til at bekræfte, at det sociale boligbyggeris almennyttige funktioner skal fastlægges på medlemsstatsniveau;

22. er enig i, at der for at afhjælpe og forhindre fattigdom er behov for en holistisk og integreret tilgang, der tager hensyn til forskellige gruppers behov samt de særlige udfordringer, de står over for.

Tilstrækkelige ressourcer Regionsudvalget

23. tilslutter sig det synspunkt, at indkomstfattigdom er et af de tydeligste tegn på social forarmelse, som berører børn på en anden måde end voksne (10). Det er dog blot en af mange faktorer i forbindelse med børnefattigdom, som der er behov for at tage hånd om; er enig i, at der er en mangel på forståelse for de minimumsstandarder, der er nødvendige, for at børn kan nyde deres rettigheder; opfordrer EU og medlemsstaterne til at vurdere muligheden for at tackle problemet på nøgleområder såsom indkomststøtte, adgang til tjenester og børns deltagelse;

24. bemærker, at de lande, der bruger flest penge på sociale ydelser, som regel har de laveste tal for børnefattigdom; er enig i, at medlemsstaterne bør overveje at forbedre børneydelserne, hvor det er nødvendigt, som udtryk for solidaritet mellem generationerne og anerkendelse af barndommens værdi i sig selv og som en investering i Europas fremtid;

25. bifalder forslaget om at etablere en ramme, der garanterer en passende generel minimumsindkomst for alle børn, der tager hensyn til den samlede indkomst i husstanden (både forældre og børn);

26. påpeger, at det er bedre at have forebyggende offentlige politikker, der investerer i fornuftige strategier for børnevelfærd og støtter børnenes udvikling til selvstændige personer, som kan integreres i samfundet og på arbejdsmarkedet, end at fokusere på konsekvenserne af deres sociale udstødelse og fattigdom;

27. understreger endnu en gang betydningen af andre ressourcer end overførsler; forældrenes deltagelse på arbejdsmarkedet kan kun løfte børnene ud af fattigdom, hvis lønningerne er tilstrækkelige, og hvis forældrenes forskellige arbejdsrytmer kan forenes; opfordrer medlemsstaterne til at bifalde forslaget om at tilføje en henstilling om en passende lovgivning om tilstrækkelige indkomstniveauer og sikring af "anstændigt" arbejde (11) og foreslår, at lovgivning om beskyttelse af beskæftigelse gøres til en del af henstillingen; påpeger dog, at nogle mennesker ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet og er ude af stand til at arbejde, og dette må afspejles i overførslerne;

28. anerkender, at børnetilskud til alle er den mest effektive måde, hvorpå der kan ydes indkomststøtte til børnefamilier, og at disse tilskud bør kombineres med målrettede ydelser til de mest trængende (12);

29. efterlyser en afklaring af ordet "tilstrækkelig" og opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til at blive enige om EU-standarder eller fastlægge en metode, der kan bruges til udregning af omkostningerne ved et barn og til definition af tilstrækkelige ressourcer til forebyggelse og bekæmpelse af børnefattigdom; foreslår at der i definitionen indgår overvejelser over: tilstrækkelige for hvem, for hvor længe og for hvad, og hvem bestemmer, hvad der er tilstrækkeligt (13);

30. går kraftigt ind for forslaget om, at medlemsstaterne skal opfordres til at gå meget forsigtigt frem, når de øger betingelserne og benytter sig af sanktioner i socialsikringssystemet, så man kan undgå at skade børn og efterlade dem uden de nødvendige ressourcer; bemærker, at denne tilgang ofte bidrager til at stemple de familier og børn, som lever i fattigdom, og forstærke opfattelsen af, at fattigdom er selvforskyldt; bemærker, at den økonomiske krise har medført betydelige stigninger i arbejdsløsheden, stagnerende indkomster for husholdningerne og stigende leveomkostninger i mange medlemsstater; fremhæver den vigtige rolle, som rådgivningstjenester kan spille for maksimering af husholdningernes indtægter, og påpeger, at disse tjenester i nogle medlemsstater kan være truede;

31. er enig i, at en god balance mellem arbejde og fritid for forældrene er af afgørende betydning for børn og for samfundet, eftersom både indkomstfattigdom og "fattigdom på tid" kan skade børns udvikling; er enig i, at usikre ansættelsesforhold, ubekvemme arbejdstider og lavtlønnede job for forældre kan have en negativ indvirkning på voksenlivet og barnets udvikling (14).

Adgang til tjenesteydelser Regionsudvalget

32. hilser det velkomment, at der lægges vægt på at sikre alle børn adgang til kvalitetsydelser på et afgørende stadium af deres udvikling, og bemærker, at sundhed, uddannelse, støtte til familier og opfostring, bolig og beskyttelse er nøgleydelser, der som oftest leveres af lokale og regionale myndigheder;

33. anerkender betydningen af førskoleundervisning og dagpleje og af kvaliteten af børnepasningsordninger; understreger, at en effektiv tidlig indsats og støtte gennem hele barndommen og teenageårene (og især på kritiske tidspunkter (15)) kan have en væsentlig gavnlig indflydelse på børns udvikling; bemærker, at visse kommunale og regionale tjenester såsom vuggestuer, skoler, biblioteker og fritidsklubber er af afgørende betydning for forbedringen af børns velfærd, men de vil i mange medlemsstater være truet af økonomiske stramninger (16);

34. bifalder forslaget om at styrke uddannelsens rolle i indsatsen for at forebygge og bryde fattigdommens onde cirkel ved at fjerne alle økonomiske barrierer for uddannelse, sikre lige muligheder og fremskaffe den nødvendige ekstra støtte til kompensation for eventuelle mangler; erkender vigtigheden af lige adgang til uddannelsesrelaterede goder, som udelukkende udbydes af lokale og regionale myndigheder, f.eks. gratis skolemad, gratis bøger og undervisningsmateriale, økonomisk hjælp til deltagelse i skoleudflugter og kulturelle aktiviteter for børn fra lavindkomstfamilier eller fattigdomstruede familier;

35. fremhæver den rolle, som børneinstitutioner kan spille i forbindelse med bekæmpelse af børnefattigdom. Børnene kan i børneinstitutioner have glæde og nytte af samværet med de andre børn og personalet. Herigennem forbedres deres kognitive, sproglige, følelsesmæssige og sociale udvikling med langvarig effekt;

36. understreger den katastrofale indvirkning, som fattigdom kan have på børns sundhed (17); er bekymret over, at der ifølge Kommissionens meddelelse om uligheder på sundhedsområdet kun er ringe fokus på børns adgang til sundhedsydelser samt en generel mangel på opmærksomhed og en utilstrækkelig politisk prioritering af og engagement i at tackle uligheder på sundhedsområdet; foreslår, at betydningen af at forbedre børns sundhed, herunder deres mentale sundhed, bliver fremhævet i henstillingen og i meddelelsen; er enig i, at der bør fokuseres specielt på børn i den bredere indsats for at mindske uligheder på sundhedsområdet, og at alle fattige og socialt marginaliserede grupper, herunder alle børn, bør have adgang til sundhedspleje;

37. deler bekymringen over, at miljøproblemer som forurening, trafik, forurenede grunde og dårligt drikkevand ofte rammer børn, der lever i fattigdom, i uforholdsmæssig høj grad; bifalder forslaget om at sætte alt ind på at undgå ghettoisering af børn, der oplever fattigdom og social udstødelse, og fremme en blanding af sociale grupper i boligkvarterer; bifalder forslaget om at inddrage børn og deres familier og lokalsamfund i planlægningen; foreslår, at indførelsen af minimumsstandarder for børns boligforhold tager højde for, at børns rettigheder har forrang, og at dette medtages i henstillingen;

38. er enig i, at medlemsstaterne bør sikre, at børn ikke fjernes fra deres familier, fordi de mangler ressourcer til at tage sig af børnene, og erkender, at sikring af tilstrækkelige midler vil forhindre fjernelse af børn; advarer mod at forværre den stigmatisering, der følger med fattigdom, ved at kæde fattigdom for tæt sammen med misbrug i familien, og fremhæver de lokale og regionale myndigheders vigtige rolle i beskyttelsen af børn.

Børns og unges aktive deltagelse Regionsudvalget

39. støtter varmt den vægt, som den foreslåede henstilling lægger på børns og unges aktive deltagelse; er enigt i, at der rejser sig hindringer for målet om deltagelse for alle børn, og at det er endnu sværere at nå dette mål, når der er tale om dårligt stillede børn; det er sandsynligt, at man ikke kan nå ud til denne gruppe ved hjælp af traditionelle høringsmetoder. Imidlertid bør man opfordre til en aktiv og inddragende tilgang i familier, lokalsamfund, ngo'er og den private sektor med henblik på at styrke engagementet i hele samfundet;

40. foreslår, at børns deltagelse kommer til at omfatte muligheden for at bidrage til og påvirke beslutninger, som berører deres liv, deltagelse i sports- og fritidsaktiviteter for at forbedre deres sundhedstilstand, samværet med andre og deres personlige udvikling samt deltagelse i kulturelle aktiviteter for at få nye færdigheder, blive bevidst om kulturer og kulturel mangfoldighed, så der kan bygges et samfund, der er mere rummeligt og mindre diskriminerende;

41. opfordrer medlemsstaterne samt de lokale og regionale myndigheder til at yde deres bidrag til at sikre, at der findes et godt lærings-, udviklings- og fritidsmiljø og en bred vifte af muligheder for børn og unge, da dette er en forudsætning for deres aktive deltagelse;

42. er enig i, at en af hindringerne for håndtering af børnefattighed er det faktum, at offentligheden og politikerne ikke er bevidste om problemet og dets indvirkning på børnene og deres familier samt på samfundet som helhed; frygter, at dette problem forværres af den begrænsede og i nogle tilfælde negative mediedækning af fattigdom, ringe bevidsthed om eller støtte til børns rettigheder, mangel på fremsyn og fokusering på kortsigtede valgresultater (børn og unge har ikke stemmeret); bemærker, at det i mange lande ikke er en del af den politiske kultur at vise særlig interesse for børns situation eller at betragte børn som hele mennesker;

43. fremhæver det arbejde, som gøres i og af kommuner og regioner for at sikre, at børn inddrages i beslutningstagningen om forhold, der berører dem, selv om der stadig er et stykke vej til, at man kan garantere ethvert barns ret til at blive hørt om emner, der vedrører det i overensstemmelse med artikel 12 i FN's konvention om barnets rettigheder.

Anbefalinger Regionsudvalget

44. anbefaler indførelse af et specifikt mål relateret til børnefattigdom som en prioritet inden for flagskibsinitiativet Den europæiske platform mod fattigdom og social udstødelse og vedtagelse af en samlet strategi mod børnefattigdom og social udstødelse på nationalt, regionalt og lokalt niveau, som falder ind under Europa 2020-strategien, samt opstilling af overvågningsrammer på baggrund af pålidelige indikatorer, som også er knyttet til den nuværende rapporteringsmekanisme i FN's konvention om barnets rettigheder (UNCRC);

45. gentager behovet for en specifik rapportering af børnefattigdom fra medlemsstaternes side og foreslår – efter udarbejdelse af diagnoseredskaber, som man anbefaler lokale og regionale myndigheder at anvende til vurdering af risiko og forsømmelse – at dette gøres til en del af medlemsstaternes rapporteringspligt i forbindelse med Europa 2020-strategien; påpeger, at Regionsudvalgets hurtige rundspørge den 19. april 2011 viste, at mange respondenter ser den mulige indførelse af obligatoriske prioriteter i kommende regionale programmer som en positiv udvikling, der kan sætte større fokus på fattigdom og social udstødelse på lokalt, regionalt og nationalt niveau;

46. anbefaler, at man ved tildelingen af strukturfondsmidler tager hensyn til vigtigheden af projekter og tjenesteydelser, som bekæmper børnefattigdom og fremmer børns og deres familiers velfærd, særligt hvis det drejer sig om børn eller unge, der er udsat for fysisk eller psykisk sygdom, misbrug, stofmisbrug, immigration, kriminalitet eller andre sårbarhedsfaktorer, samt forbedrer børns og deres familiers deltagelse og tackler negative opfattelser og stigmatisering af fattigdom;

47. anbefaler, at lokale og regionale myndigheder, som er det afgørende led i gennemførelsen på lokalt plan af national politik og EU-politik, inddrages aktivt i udarbejdelsen af beslutninger og politikker, som vedrører støtte til familier, levering af tjenesteydelser og børns og unges aktive deltagelse;

48. anbefaler, at Kommissionen med det mål at udveksle bedste praksis indgår i en løbende dialog med Regionsudvalget og giver det midler i hænde, så det i samarbejde med organisationer som Eurocities og Eurochild kan offentliggøre rapporter med eksempler på projekter til bekæmpelse af børnefattigdom, som lokale og regionale myndigheder har gennemført med gode resultater i medlemsstaterne.

Bruxelles, den 15. februar 2012. Mercedes BRESSO Formand for Regionsudvalget

(1) Can Higher Employment Levels Bring Lower Poverty in the EU? Regression based simulations of the Europe 2020 target, Discussion Paper 6068, Institute for the Study of Labor (Bonn).

(2) Poverty in the United Kingdom, Peter Townsend, 1979.

(3) Indikatoren for den menneskelige udvikling tager i sine udregninger høje for både bruttonationalindkomst pr. indbygger i landet eller regionen, det forventede antal års skolegang, det gennemsnitlige uddannelsesniveau samt den samlede forventede levetid.

(4) How the economic and financial crisis is affecting children & young people in Europe, EUROCHILD, 2011.

(5) Se f.eks. A Living Wage for Newcastle, http://www.newcastle.gov.uk/news-story/a-living-wage-newcastle.

(6) Poverty: the facts, 5. udgave, J. Flaherty, J. Veit-Wilson og P. Dornan, Child Poverty Action Group, 2004.

(7) Estimating the cost of child poverty, Hirsch, D., Joseph Rowntree Foundation, 2008.

(8) Se f.eks. Early Intervention: Smart Investment, Massive Savings, Cabinet Office (UK), 2011.

(9) How the economic and financial crisis is affecting children & young people in Europe, EUROCHILD, 2011.

(10) Child poverty – family poverty: Are they one and the same?, EUROCHILD Policy Position, 2011.

(11) Se f.eks. The low-pay, no-pay cycle: understanding recurrent poverty, Shildrick, T et al, Joseph Rowntree Foundation, 2010.

(12) Se f.eks. Child benefits in the European Union, J. Bradshaw, Poverty (139), CPAG, 2011.

(13) "What do we mean by ‧adequate‧ benefits?", J. Veit-Wilson, kapitel 14 i J. Strelitz og R. Lister [eds], Why Money Matters. Family income, poverty and children's lives. Save the Children, London, s.125-132.

(14) Se f.eks. Precarious work: risk, choice and poverty traps, R. MacDonald, i Handbook of Youth and Young Adulthood: New perspectives and agendas, A. Furlong, 2009.

(15) Understanding youth exclusion: critical moments, social networks and social capital, Shildrick, T.A. & MacDonald, R., Youth & Policy, 2008.

(16) Idem.

(17) Se f.eks. Health Consequences of Poverty for Children, Spencer, N., End Child Poverty, 2008.