DA Den Europæiske Unions Tidende C 318/150

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Etablering af en samlet europæisk international investeringspolitik

KOM(2010) 343 endelig

2011/C 318/25

Ordfører: Jonathan PEEL

Kommissionen besluttede den 7. juli 2010 under henvisning til artikel 304 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om:

Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget – Etablering af en samlet europæisk international investeringspolitik

KOM(2010) 343 endelig.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, som vedtog sin udtalelse den 20. juni 2011.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 473. plenarforsamling den 13.-14. juli 2011, mødet den 13. juli, følgende udtalelse med 123 stemmer for, 5 imod og 9 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1 Udvalget bifalder den nye EU-kompetence vedrørende direkte udenlandske investeringer og de muligheder for en stærkere, mere konsekvent beskyttelse af investeringer mellem medlemsstater og tredjelande, som dette første skridt bringer. En overordnet ramme hilses velkommen under forudsætning af, at den ikke er for restriktiv. Det har afgørende betydning at bevare beskyttelsen af investorerne til gavn for såvel EU's erhvervsliv som udviklingslandene. Den styrkede forhandlingsposition, som EU's enekompetence giver, bør resultere i, at EU bliver en mere central aktør, der får bedre adgang til vigtige tredjelandsmarkeder, samtidig med at investorerne beskyttes, hvilket vil styrke vores internationale konkurrenceevne.

1.2 Vi bifalder i særlig grad, at meddelelsen indeholder en garanti for, at EU's handels- og investeringspolitik »skal være i tråd med« og konsekvent set i forhold til Unionens økonomiske og andre politikker, »herunder miljøbeskyttelse, ordentligt arbejde, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen« og udviklingspolitik. Det har afgørende betydning, at EU's investeringspolitik ikke modarbejder nogen af de ovennævnte politikker. Udvalget opfordrer kraftigt til, at begge parter i fremtidige eller reviderede EU-investeringsaftaler skaber tilstrækkeligt råderum for hvert af disse specifikke aspekter af bæredygtig udvikling. Samtidig skal der fuldt ud tages højde for investorernes forpligtelser til at opfylde krav om bæredygtig udvikling, samtidig med at de bestræber sig på at underbygge og fastholde deres overordnede konkurrencedygtighed. Ikke desto mindre har en effektiv EU-investeringsstrategi en afgørende rolle at spille for fastholdelsen af EU's konkurrenceevne i en tid med hastig økonomisk forandring og store omvæltninger i den relative økonomiske indflydelse på verdensplan.

1.3 Udvalget er enigt i, at det hverken er nødvendigt eller ønskværdigt at opstille en standardmodel for investeringsaftaler med tredjelande. Imidlertid bør EU's investeringsaftaler resultere i, at der skabes et åbent investeringsmiljø kombineret med en effektiv beskyttelse af EU's investorer, som sikrer, at de har handlefrihed i de lande, som de investerer i. Et åbent investeringsmiljø har afgørende betydning, hvis investorerne skal drage fordel af den gradvise afskaffelse af restriktioner for investeringer og en passende beskyttelse af investorerne gennem bestemmelser om national behandling, rimelig og retfærdig behandling og ubegrænset overførsel af midler.

1.4 Vi påpeger også, at ethvert forsøg på at afslutte alle eksisterende medlemsstaters bilaterale investeringsaftaler inden for fem år, ville have en omfattende og umiddelbar destabiliserende virkning på de eksisterende investeringer og på områderne beskæftigelse og social beskyttelse, selvom dette ikke bør foregribe, at disse aftaler ses nærmere efter i sømmene som del af en evaluering, der skal sikre en mere sammenhængende, gennemsigtig og afbalanceret EU-strategi fremover.

1.5 I den henseende opfordrer udvalget til, at EU benytter sig af denne lejlighed til at forbedre og opdatere de investeringsaftaler, som Unionen forhandler om. EU bør tage udgangspunkt i egne stærke sider i stedet for blot at efterligne andre. EU skal foretage en kritisk vurdering af de seneste udviklingstendenser i international investeringslovgivning, investeringspolitik og -praksis (herunder voldgifter mellem investorer og stat) med henblik på at sikre, at Unionens overvejelser og strategi for fremtidige investeringsaftaler og investeringskapitler i frihandelsaftaler er både opdaterede og bæredygtige.

1.6 Vi støtter fuldt ud Kommissionens intention om at prioritere forhandlingerne med de lande, hovedsageligt de vigtigste nye vækstøkonomier (jf. »Det Globale Europa«), som har et stort markedspotentiale, men hvor udenlandske investorer har brug for en bedre beskyttelse. Udvalget bifalder ikke desto mindre erklæringen om, at dette ikke bør udelukke et fremtidigt multilateralt initiativ.

1.7 Vi opfordrer ligeledes Kommissionen til at se aftaler om investeringsbeskyttelse som centrale muligheder for at fremme den form for langsigtede investeringer i udviklingslande, som resulterer i økonomiske fordele, såsom ordentligt arbejde af høj kvalitet, forbedringer af infrastrukturen og vidensoverførsel.

1.8 Udvalget beklager, at meddelelsen ikke er tilstrækkeligt detaljeret med hensyn til spørgsmålet om, hvordan en international EU-investeringspolitik vil vekselvirke og gå i spænd med EU's udviklingsprogram, særligt hvad angår AVS-lande, mindst udviklede lande og de udestående forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler.

1.9 Åbenhed over for gensidige direkte udenlandske investeringer har hidtil været en stor fordel for EU, men vi beklager, at meddelelsen forholder sig tavs om risikoen for, at strategisk vigtige europæiske virksomheder vil blive opkøbt.

1.9.1 Kommissionens hensigt er tydeligvis, og med rette, at EU bør have et åbent investeringsmiljø, men det er nødvendigt at overveje nærmere, hvordan et sådant miljø bedst kan sikres og overvåges. Den skal ligeledes se nærmere på det komplekse spørgsmål om gensidighed i forholdet til tredjeparter på investeringsområdet, samtidig med at man bør undgå en strategi baseret på en simpel noget for noget-tankegang.

1.10 Udvalget har den holdning, at man så vidt muligt skal forsøge at indarbejde kapitler om investeringer, som en del af alle overordnede EU-forhandlinger om handelsaftaler, og at investeringer ligeledes skal inkluderes i den planlagte overvågningsrolle, som civilsamfundet skal udfylde i de tilfælde, hvor der skal etableres civilsamfundsfora under sådanne aftaler.

2. Baggrund – investering: en ny udfordring for EU

2.1 Kommissionens meddelelse »Etablering af en samlet europæisk international investeringspolitik« er i tråd med Lissabontraktaten. Artikel 207 i EUF-traktaten inddrager langt om længe direkte udenlandske investeringer i EU's fælles handelspolitik for første gang, samtidig med at artikel 206 giver EU mandat til at arbejde for »en gradvis afskaffelse af restriktionerne for den internationale handel og de direkte udenlandske investeringer«. Det fastslås i meddelelsen, at »investering viser sig at være en ny udfordring« for den fælles handelspolitik, men dette er kun udtryk for et første skridt i retning af at udvikle en sådan EU-politik og reaktionerne på meddelelsen vil være vigtige for fastlæggelsen af den fremtidige kurs.

2.2 Lissabontraktaten markerer en vigtig overførsel af beføjelser i EU's politik for eksterne forbindelser: alle de forskellige aspekter (handel, investeringer, udvikling, udvidelse) skal i højere grad integreres og afstemmes efter hinanden – ikke mindst for at sikre en langt større koordinering.

2.3 Formålet med denne meddelelse er at undersøge »hvordan Unionen kan udvikle en international investeringspolitik, som øger EU's konkurrenceevne« og på den måde bidrager »til målsætningerne med hensyn til intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst som fastsat i Europa 2020-strategien«, samtidig med at man fastholder et åbent investeringsmiljø.

2.4 Udvalget anmodes imidlertid ikke om at udarbejde en udtalelse om det parallelle forslag til forordning, der har til formål at indføre egentlige overgangsordninger for medlemsstaternes eksisterende bilaterale investeringsaftaler – et spørgsmål som giver anledning til stor bekymring hos mange, selvom Kommissionen understreger, at den ikke har til hensigt at ændre disse. Medlemsstaterne har for nærværende over 1 100 bilaterale investeringsaftaler med 147 tredjelande, spændende fra Tyskland, som har ca. 120, til Irland, der ikke har nogen. Blandt de andre før-2004 medlemsstater er det kun Grækenland og Danmark, som har færre end 50 bilaterale investeringsaftaler, mens det blandt de nye medlemslande kun er Tjekkiet og Rumænien, som har 60 eller flere.

2.5 Kommissionen foreslår, at den evaluerer de nuværende aftaler inden for en periode på fem år og aflægger rapport til Europa-Parlamentet og Rådet. Stabilitet og retssikkerhed for investorerne må være altafgørende. På den anden side presser visse aktører på for at få Kommissionen til at bringe alle bilaterale investeringsaftaler til ophør inden 5 år. Dette ville have en omfattende og umiddelbar destabiliserende virkning på de eksisterende investeringer, hvilket potentielt ikke blot ville have alvorlige konsekvenser for beskæftigelsen og de berørte virksomheder, men også for den sociale beskyttelse og de forventede pensionsudbetalinger i Europa i de tilfælde, hvor pensionsfonde i stort omfang har investeret i sådanne virksomheder. Dette bør imidlertid ikke forhindre, at EU ser nærmere på de eksisterende bilaterale investeringsaftaler som et element i en overordnet evaluering af de seneste udviklingstendenser i international investeringslovgivning, investeringspolitik og -praksis og voldgifter mellem investorer og stat med henblik på at sikre en mere sammenhængende, gennemsigtig og bæredygtig EU-investeringspolitik og forhandlingsstrategi fremover.

2.6 Den nye EU-kompetence for direkte udenlandske investeringer bør medføre reelle muligheder for en styrket og mere sammenhængende investeringsbeskyttelse mellem medlemsstater og tredjelande og fremme den form for langsigtede investeringer i udviklingslande, som resulterer i økonomiske fordele, såsom ordentligt arbejde af høj kvalitet, forbedringer af infrastrukturen og vidensoverførsel. Dette kunne ligeledes bidrage til at reducere det nuværende store migrationspres, som EU står over for.

2.7 Investeringsbeslutninger er naturligvis begrundet i markedsforhold, men investeringer kan ofte underopdeles og betragtes ud fra to aspekter »markedsadgang« og »beskyttelse«. Denne meddelelse fokuserer primært på »beskyttelse«, men andre aspekter tages også op, herunder åbenhed for udenlandske investorer og garantier for, at sådanne investorer »kan arbejde i et åbent, ordentligt og temmelig reguleret forretningsmiljø, både inden for og på tværs af værtslandets grænser«.

2.7.1 Adgang til investeringsmarkeder er allerede omfattet af såvel multilaterale som bilaterale aftaler på EU-niveau (tjenesteydelser udgør et centralt element i de nuværende forhandlinger under Doha-runden). Det er usikkert hvorvidt »portefølje«-investeringer, som Domstolen beskriver som »erhvervelse af værdipapirer, der handles på kapitalmarkedet, med det ene formål at investere uden at ville opnå indflydelse på virksomhedens drift og kontrollen med den«, (1) er inkluderet under meddelelsens anvendelsesområde: der er behov for en afklaring af dette spørgsmål, hvilket også gør sig gældende for enhver form for forskelsbehandling.

3. Direkte udenlandske investeringer (FDI)

3.1 Meddelelsen fastslår (med opbakning fra Domstolens retspraksis), at direkte udenlandske investeringer (FDI) »generelt anses« for at omfatte enhver »udenlandsk investering, som har til formål at etablere varige og direkte forbindelser med den virksomhed, for hvilken disse midler er bestemt med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet« eller »kapital fra en investor i et land til en virksomhed i et andet land«. Imidlertid giver det faktum, at der ikke findes nogen absolut definition, Kommissionen større fleksibilitet, set i lyset af at vilkårene kan ændre sig i fremtiden, men dette kan også resultere i en større grad af juridisk usikkerhed, hvilket ikke er ideelt for investeringsklimaet. Enhver nærmere definition af begrebet investeringer skal styrke og ikke svække beskyttelsen af investorerne og heller ikke reducere fleksibiliteten.

3.2 Mange mener, at investeringsrelaterede emner kan få større betydning end handel, særligt hvad angår markedsadgang i vækstøkonomier. FDI foretaget af EU's erhvervsliv og industri er vokset eksponentielt i de seneste år – som et element i den hastigt voksende globalisering. I de fleste tilfælde, alt afhængigt af de komparative produktionsomkostninger, befinder det ideelle produktionssted sig så tæt på slutmarkedet som muligt, særligt efterhånden som nye markeder dukker op rundt omkring i verden og især i de vigtigste vækstøkonomier. Denne tendens kan forstærkes: råmaterialer og produktion kan hurtigt flyttes fra et land til et andet, hvilket allerede er sket som et resultat af forskellige nationale og regionale niveauer for accepten af bioteknologi.

3.2.1 Globale forsynings- og produktionskæder kan også spænde over mange lande – f.eks. kan en mobiltelefon, som skal sælges i Europa, være fremstillet i Kina, hvor man har indarbejdet avanceret teknologi fra andre lande i Østasien. Det er værd at bemærke, at mens EU's import fra Kina er vokset stærkt i de seneste år (der er næsten tale om en fordobling fra EUR117 mia. til EUR200 mia. mellem 2005 og 2008) har det overordnede omfang af EU's import fra Østasien været rimeligt stabilt gennem det seneste årti (det har bevæget sig mellem 21 % og 26 %). Inden Kinas optagelse i WTO blev sådanne dele sædvanligvis importeret direkte til EU fra andre lande. Rent faktisk kommer over halvdelen af Kinas eksport fra udenlandsk ejede virksomheder, som har investeret i Kina – i elektronikindustrien er der tale om en andel på op mod 65 %.

3.3 FDI spiller en nøglerolle i EU's globale forretningsstrategi. Meddelelsen beskriver de væsentligste årsager hertil. Mange EU-virksomheder har også flyttet produktionen til Kina (tekstilindustrien) med henblik på at forblive konkurrencedygtige og dermed gøre det muligt at fortsætte finansieringen af vigtigt arbejde i hjemlandene, hovedsageligt i F&U. I 2009 beløb EU's investeringer i Kina sig til i alt EUR5,3 mia., mens kinesiske investeringer i EU kun beløb sig til EUR0.3 mia. (2). Meddelelsen fastslår, at »en gennemgang af den nuværende forskning i de direkte udenlandske investeringer og beskæftigelsen viser, at der hidtil ikke har været en målbar negativ indvirkning på den samlede beskæftigelse i forbindelse med investering ud af Unionen« (3), selvom det indrømmes at »der kan selvfølgelig opstå negative indvirkninger for den enkelte sektor, det enkelte geografiske område eller på det enkelte plan, selv om det overordnede resultat er positivt«. Det er mere sandsynligt, at de negative konsekvenser vil ramme de lavt uddannede.

3.3.1 Som det bemærkes, begynder store vækstøkonomier efterhånden at øge deres »relative andel« af de globale FDI-bevægelser. EU er førende, hvad angår FDI såvel ind i som ud af Unionen – som bevidnet ved indiske og kinesiske virksomheders opkøb af EU-virksomheder (f.eks. Corus, Volvo) – og mange kendte varemærker, særligt i bilindustrien, som fremstilles af amerikanske og japanske virksomheder, der allerede driver forretning i Europa.

3.3.2 Meddelelsen fastslår, at åbenhed over for gensidige direkte udenlandske investeringer har været en stor fordel for EU, men den forholder sig tavs vedrørende risikoen for, at strategisk vigtige europæiske koncerner og virksomheder vil blive opkøbt. Medierne har spekuleret i oprettelsen af et EU-organ med beføjelser til at vurdere og forhindre sådanne udenlandske overtagelser. På trods af EU's forbud mod overførsel af højteknologi fra 1989 har Kina f.eks. købt aktier (og statsobligationer), hovedsageligt i medlemsstater med en stor gæld, og landet har ligeledes opkøbt avancerede teknologivirksomheder, som er på forkant med udviklingen. Fremskrivninger fra Bank of England viser, at Kina kan tegne sig for 40 % af den samlede G20-opsparing i 2050, sammenlignet med blot 5 % for USA's vedkommende. Sådanne spørgsmål behandles af Investment Canada Act eller udvalget for udenlandske investeringer i USA. Kommissionens hensigt er tydeligvis, og med rette, at EU bør have et åbent investeringsmiljø, men det er nødvendigt at overveje nærmere, hvordan et sådant miljø bedst kan sikres og overvåges og se nærmere på det komplekse spørgsmål om gensidighed i forholdet til tredjeparter på investeringsområdet, samtidig med at man bør undgå en strategi baseret på en simpel »noget for noget«-tankegang.

4. Investeringer som del af en bredere EU-politik for eksterne forbindelser

4.1 Etablering af en omfattende international EU-investeringspolitik skal dække mange aspekter. Investeringer styres af markedsvilkår, men samtidig er et åbent investeringsmiljø vigtigt, hvis investorerne skal nyde godt af operationel fleksibilitet og en progressiv ophævelse af begrænsninger, som er bakket op af en tilstrækkelig beskyttelse. Dette bør omfatte bestemmelser vedrørende national behandling, retfærdig og ens behandling og ubegrænset overførsel af midler. Det har afgørende betydning, hvis handel, som »vores velstand afhænger af« (4), skal udvides med vigtige tredjelande og andre vækstøkonomier.

4.2 Investeringspolitik var et af de »Singaporeemner«, som EU i 1997 tilføjede til WTO-dagsordenen for den dengang kommende Doha-runde, men som man senere droppede i et forsøg på at nå frem til et kompromis i Cancún i 2003. Med behovet for at involvere udviklingslandene kom investeringspolitik igen frem som en central EU-målsætning i »Det globale Europa«, Kommissionens meddelelse om handel fra 2006, som dækker hovedparten af EU's nuværende forhandlinger om frihandelsaftaler. Denne meddelelse tager udgangspunkt i denne strategi og de udpegede lande og regioner, samtidig med at det erklæres, at dette ikke bør udelukke et fremtidigt multilateralt initiativ (5).

4.3 Canada, som har givet udtryk for et ønske om at inkludere investeringsbeskyttelse i sine aktuelle økonomiske og handelsrelaterede forhandlinger med EU, fastholder en høj standard for investorbeskyttelse, ligger højt placeret i Verdensbankens »Ease of doing business index« og er et stort mål for investeringer. Bortset fra Singapore gælder det samme imidlertid ikke for mange af de andre lande, som nævnes i »Det Globale Europa« og denne meddelelse. I Verdensbankens indeks ligger Kina (uden Hong Kong) placeret som nr. 89, Rusland som nr. 120, Brasilien som nr. 129 og Indien som nr. 133 ud af 183. Hvad angår investorbeskyttelse klarer disse lande sig også dårligt. Der må stadig arbejdes på at skabe gunstige retlige rammer for at drive forretning i disse lande. Det er hensigtsmæssigt at prioritere forhandlingerne med de lande, som har et stort markedspotentiale, men hvor udenlandske investorer har brug for en bedre beskyttelse.

4.3.1 Singapore og Indien har også anmodet om kapitler vedrørende investeringsbeskyttelse i de frihandelsaftaler, som forhandles med EU. Der bør som foreslået satses på indgåelse af særskilte »individuelle« investeringsaftaler med såvel Kina som Rusland (6), hvor de generelle forhandlinger foregår i et yderst langsomt tempo. Rusland menes at være interesseret. I Kina eksisterer der fortsat klare hindringer for EU-virksomheder, ikke mindst hvad angår immaterielle rettigheder, offentlige indkøb og højteknologi. Imidlertid afviser Brasilien konsekvent at inkludere et investeringskapitel i en frihandelsaftale med Mercosur, mens enhver aftale med lande som Venezuela fortsat umuligt vil kunne omsættes i praksis.

4.4 Som LSE-undersøgelsen (7) gør klart, bør den eksklusive kompetence styrke EU's rolle, hvilket udvalget bifalder. Det påpeges i undersøgelsen, at NAFTA- (nordamerikanske) lande siden 1990'erne har udformet investeringsregler gennem mere omfattende aftaler, hvilket har været en ulempe for EU-investorer (selvom visse involverer nyere medlemsstater). Det konstateres endvidere, at den styrkede forhandlingsposition som følge af en fælles EU-politik »bør gøre det muligt for EU at få bedre adgang til centrale tredjelandes markeder, samtidig med at investorerne beskyttes, hvilket vil styrke EU's internationale konkurrenceevne«.

4.4.1 Udvalget er enigt med LSE i, at EU bør benytte sig af denne lejlighed til at opdatere de investeringsaftaler, som der forhandles om. Imidlertid bør Unionen bygge på egne styrker i stedet for at efterligne NAFTA.

5. Sociale og miljømæssige hensyn på investeringsområdet

5.1 Ikke desto mindre frygter mange den øgede politisering af investeringsforhandlingerne, som vil blive resultatet, ikke mindst på grund af understregningen i artikel 205 i TEUF af, at den fælles handelspolitik bør følge de generelle principper for EU's optræden udadtil, herunder fremme af demokrati, retssikkerhed, respekt for menneskerettigheder og bidrag til en bæredygtig økonomisk, social og miljømæssig udvikling. Udvalget deler ikke denne frygt: Vi anser disse hensyn for at være altafgørende.

5.2 De seneste bilaterale investeringsaftaler under NAFTA har inkluderet bestemmelser om beskyttelse mod indirekte ekspropriation, der kun sjældent dækkes af medlemsstaternes bilaterale investeringsaftaler. Uden sådanne bestemmelser stiger faren for, at stridsspørgsmål går til voldgift – hvilket næppe er den mest tilfredsstillende løsning. Dette vil have særlig interesse for udvalget i forbindelse med indarbejdelsen af bestemmelser om bæredygtig udvikling og andre lovgivningstiltag, som klart er i offentlighedens interesse (8), især i de tilfælde, hvor andre opfatter dette som en måde at etablere barrierer på.

5.3 Som nævnt bifalder vi meddelelsens forsikringer om, at EU's handels- og investeringspolitik skal være i overensstemmelse med EU's andre politikker, herunder »miljøbeskyttelse, ordentligt arbejde, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen« og udvikling. Indarbejdelsen af investeringskapitler skal, hvor det er muligt, altid indgå i EU's overordnede handelsforhandlinger. Investeringsbeskyttelse skal ligeledes inkluderes i den overvågningsrolle som er tiltænkt civilsamfundet i de tilfælde, hvor der skal etableres civilsamfundsfora (9) under sådanne aftaler.

5.4 I sit svar på »Det globale Europa« har udvalget allerede anmodet om, at der inkluderes GSP Plus-standarder i alle fremtidige EU-frihandelsaftaler. Disse omfatter de 8 centrale ILO-konventioner og vigtige miljøkonventioner. Overvågningen af disse aspekter skal inkluderes i det investeringsrelaterede mandat for hvert civilsamfundsforum, som etableres, ikke mindst med henblik på at minimere risikoen for, at værtslandet i tilfælde af en tvist anvender miljømæssige eller sociale aspekter på unfair vis. Vi bemærker imidlertid, at Canada kun har ratificeret 5 af disse ILO-konventioner, Sydkorea 4 og USA 2.

5.4.1 Udvalget bifalder derfor den klare forpligtelse i Cariforum-aftalen (2008) om ikke at sænke de miljø- eller arbejdsmæssige standarder med henblik på at tiltrække investeringer, samt en bestemmelse om investorers adfærd (art. 72) for at fastholde sådanne standarder, undgå korrupte former for praksis og pleje forbindelserne til lokalsamfundene. Der skal fuldt ud tages højde for investorernes forpligtelser til at opfylde krav om bæredygtig udvikling, samtidig med at de bestræber sig på at underbygge og fastholde deres overordnede konkurrencedygtighed. Samtidig skal EU's investorer sikres mod, at deres konkurrenter på udenlandske markeder kun forpligtes til at overholde lavere standarder.

6. Investering som et udviklingsredskab?

6.1 Udvalget beklager, at meddelelsen ikke er tilstrækkeligt detaljeret med hensyn til spørgsmålet om, hvordan en international EU-investeringspolitik vil vekselvirke og gå i spænd med EU's udviklingsprogram, særligt hvad angår AVS-lande, mindst udviklede lande og de udestående forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler. EU's strategi for Afrika står i skarp kontrast til den kinesiske strategi. I sin søgen efter nye kilder til råmaterialer og investeringer i udlandet har Kina indgået partnerskaber med flere afrikanske lande, som fokuserer på investeringer som forretninger i stedet for udviklingsstøtte.

6.2 EU må fremme langsigtede investeringer i udviklingslande, som giver økonomiske fordele i form af ordentligt arbejde, infrastruktur og vidensoverførsel. Det bør være et centralt aspekt ved initiativet til økonomiske partnerskabsaftaler, som primært vedrører udvikling.

6.2.1 Udvalget har tidligere anført (10), at Afrikas økonomiske udvikling primært bør afhænge »af udbygningen af dets indre marked, der skal sikre en intern vækst, som sætter kontinentet i stand til at blive en stabil faktor i verdensøkonomien. Regional integration og udvikling af det indre marked er springbrættet til, at Afrika kan åbne sig på en positiv måde over for verdenshandelen.« Vi gentager dette i forbindelse med EU's investeringspolitik.

Bruxelles, den 20. juni 2011 Staffan NILSSON Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Domstolsafgørelse af 28. september 2006.

(2) Tal fra Kommissionen.

(3) 2010 Impact of EU outward FDI, Copenhagen Economics.

(4) Det globale Europa, citeret i CESE EUT C 211 af 19.8.2008, s. 82.

(5) Udvalgets holdning til henholdsvis multilaterale og bilaterale aftaler beskrives mere indgående i CESE EUT C 211 af 19.8.2008, s. 82.

(6) Trade, Growth and World Affairs, kapitel 2.1.

(7) »The EU Approach to International Investment Policy after the Lisbon Treaty«, Study by the LSE and others, 2010.

(8) Udvalgets synspunkter vedrørende bæredygtighedsvurderinger og EU's handelspolitik fremgår af CESE EUT C 218 af 23.7.2011, s. 14.

(9) Der er indføjet en bestemmelse om et civilsamfundsforum i Cariforum-partnerskabsaftalen og frihandelsaftalen med Mellemamerika, der skal overvåge hele aftalen, og i aftalen med Sydkorea indgår et civilsamfundsforum, som skal overvåge kapitlet om bæredygtig udvikling.

(10) EUT C 317 af 23.12.2009, s. 126 og EUT C 255 af 22.9.2010, p. 1.