30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/41 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 80/1107/EØF om beskyttelse 
af arbejdstagere mod farerne ved at være udsat for kemiske, fysiske og biologiske agenser 
under arbejdet (*) 
(87/C 319/14) 
Indledning 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 19. juni 1986 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 100 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs (ØSU) udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets sektion for social-, familie-, uddannelses-
og kulturspørgsmål, som på grundlag af ordføreren, Thomas Etty's rapport vedtog sin 
udtalelse den 16. juli 1987. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 248. plenarforsamling den 23. september 
1987 følgende udtalelse med 125 stemmer for, 0 stemmer imod og 8 stemmer hverken for 
eller imod. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. ØSU finder det meget vigtigt, at EF-arbejdsta-
gernes sundhed beskyttes bedst muligt mod farer på 
arbejdspladsen. På denne baggrund bifalder det initiati­
ver fra EF-Kommissionen, som sigter mod at harmoni­
sere fastsættelsen af grænseværdier resp. maksimums­
værdier for biologiske indikatorer for kemiske, fysiske 
og biologiske agenser på arbejdspladsen. Den europæi­
ske liste over grænseværdier/maksimumsværdier, som 
vil blive resultatet af disse initiativer, må baseres på 
klare definitioner af de vigtigste begreber, navnlig af 
begrebet »grænseværdi«, som er almindeligt anerkendte 
inden for Fællesskabet. Endvidere må opstillingen af en 
sådan liste knyttes nøje sammen med en fælles målings-
og prøveudtagningsstrategi. 
1.2. Forslaget om ændring af direktiv 80/1107/EØF 
(»rammedirektivet«) betyder en udvidelse af bestemmel­
serne i dette direktiv. I første omgang er der tale om 
fastsættelse af grænseværdier for bestemte agenser; 
hjemmelen hertil findes i rammedirektivet. 
1.3. De første spørgsmål, der melder sig, er, om den 
foreslåede ændring nu også kan yde et væsentligt bidrag 
til en bedre beskyttelse af arbejdstagernes sundhed på 
arbejdspladsen. For at kunne besvare dette spørgsmål 
må vi dels se på, hvordan Kommissionen generelt har 
valgt at angribe problemet omkring fastsættelse af 
grænseværdier, og dels, mere specifikt, undersøge, 
hvorledes den liste over hundrede agenser, som er en 
del af Kommissionens forslag, er opbygget. 
1.4. På den ene side anfører Kommissionen, at den 
med sit forslag udstikker »grundlæggende retningslin­
jer«, der sigter mod hurtigt at gøre fremskridt på det 
område, direktiv 80/1107/EØF dækker. Med udtrykket 
(!) EFT nr. C 164 af 2. 7. 1986, s. 4. »grundlæggende retningslinjer« skulle man forvente, 
at der er lagt op til en langsigtet, velgennemtænkt, 
konsekvent strategi baseret på klart formulerede krite­
rier. 
På den anden side synes Kommissionen imidlertid i vidt 
omfang at have gjort sig overvejelser, der snarere går i 
pragmatisk retning og overvejende synes at vedrøre det 
korte sigt. Forslaget til den første liste over europæiske 
grænseværdier omfatter agenser, for hvilke de fleste 
medlemsstater har fastsat samme værdier på deres egne 
nationale lister. I de tilfælde, hvor der ikke er en enig 
holdning, har Kommissionen lagt sig fast på de højeste 
værdier, der anvendes inden for Fællesskabet. 
Det, der skulle have været en ambitiøs strategi, synes i 
vidt omfang opgivet til fordel for praktiske og taktiske 
overvejelser. 
ØSU anmoder kraftigt om, at kommende forslag til 
ændring af rammedirektivet i dets nærværende form 
baseres på de principper, der er nævnt i punkt 1.1 
ovenfor. 
1.5. En anden konflikt, som synes at præge forslaget 
(og som muligvis skal ses i sammenhæng med den just 
nævnte) er den, der er mellem på den ene side ønsket 
om at få gennemført de forskellige handlingsprogram­
mer og resolutioner vedrørende sikkerhed og sundhed 
på arbejdspladsen, hvori beskyttelsen af arbejdstagernes 
sundhed udgør den centrale målsætning, og på den 
anden side det nødvendige i at få fjernet visse forskelle, 
som har direkte indvirkning på det indre markeds funk­
tion. Da lovgivningen i medlemsstaterne som bekendt 
bliver til som en afvejning mellem lægeligt-videnskabeli-
ge og politiske overvejelser, virker dette ingenlunde 
overraskende i sig selv. Ved udvælgelsen af de hundrede 
agenser, forslaget rummer, virker det som om de overve­
jelser, der har spillet den afgørende rolle, ikke i første 
række er dikteret af hensynet til beskyttelse af arbejdsta­
gernes sundhed på arbejdspladsen. Hvis dette havde 
været tilfældet, skulle man have forventet, at udvælgel­
sen af agenserne havde taget udgangspunkt i bestemte, 
indbyrdes sammenhængende kriterier, som f.eks. føl­
gende: 
Nr. C 319/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
— den udstrækning, i hvilken agenser anvendes i Det 
Europæiske Fællesskab, 
— graden af sundhedsfare, som knytter sig til agenser­
ne, samt 
— antallet af arbejdstagere, som udsættes for sådanne 
agenser på arbejdspladsen. 
Sådanne kriterier er imidlertid ikke fremherskende i 
Kommissionens forslag. Dette lader formode, at det 
snarere er tacklingen af visse økonomiske problemer 
(såsom de ulige konkurrencevilkår inden for Fæl­
lesskabet), der har motiveret dette første skridt på vejen 
mod en europæisk liste over grænseværdier. 
1.6. ØSU erkender (på linje med sin udtalelse (*) om 
rammedirektivet fra 1979), at en sådan konflikt kan 
opstå. Men den holder fortsat uforbeholdent fast ved 
det synspunkt, der kommer til udtryk i nævnte udtalel­
se, nemlig at beskyttelsen af arbejdstagernes sundhed 
må komme i første række; dog bør dette mål forfølges 
på en sådan måde, at det går mindst muligt ud over de 
økonomiske interesser. 
I forbindelse med fremtidige forslag om ændring af 
rammedirektivet i den form, hvori det behandles her, 
bør valget af stoffer efter ØSU's mening ske ud fra de 
tre ovennævnte kriterier. 
De grænseværdier, der foreslås i direktivforslaget, bør 
efter ØSU's mening under alle omstændigheder tages 
op til fornyet overvejelse, således at der i tilfælde, hvor 
der ikke er et flertal af lande, der har lagt sig fast på 
samme værdi, søges fundet frem til værdier, som i 
modsætning til de nu foreslåede, bærer præg af, at 
man har stræbt mod den bedst mulige beskyttelse af 
arbejdstagernes sundhed. 
1.7. Kommissionen siger i »betragtningerne« til di­
rektivforslaget, at der er taget hensyn til, at »arbejds­
markedets parter spiller en rolle i forbindelse med be­
skyttelse af arbejdstagerne«. 
Med denne »betragtning« henledes opmærksomheden 
på artikel 9 og 10 i direktiv 80/1107/EØF, hvori der 
tales om et teknisk udvalg sammensat af repræsentanter 
for medlemsstaterne og med en repræsentant for Kom­
missionen som formand. Samtidig er »betragtningen« 
en påmindelse om, at det i Det økonomiske og sociale 
Udvalgs udtalelse i forbindelse med behandlingen af 
disse to artikler blev påpeget, at det, med henblik på 
beskyttelse af arbejdstagernes sundhed på arbejdsplad­
sen, er nødvendigt, at alle berørte inddrages i samarbej­
det, herunder navnlig at arbejdsgiverne og arbejdstager­
ne inddrages i planlægningen og den konkrete anvendel­
se af de nødvendige foranstaltninger. ØSU anså det for 
»absolut påkrævet«, at arbejdsgiver- og arbejdstagerre-
præsentanter i denne henseende impliceres i det tekniske 
udvalgs arbejde. 
ØSU holder uforbeholdent fast ved dette synspunkt og 
mener, at det vil harmonere med nærværende udtalelse, 
(') EFTnr. C 297 af 28. 11. 1979, s. 5. hvis samtlige berørte parter repræsenteres i dette tekni­
ske udvalg. Til disse parter medregner sektionen for­
uden arbejdsgivere og arbejdstagere også udtrykkeligt 
lægeligt sagkyndige og videnskabsmænd. 
2. Særlige bemærkninger 
2.1. Bemærkninger til begrundelsen 
2.1.1. Ad punkt 5, »Måling af grænsevær­
dier for eksponering på arbejds­
pladsen« 
— ØSU er ikke enig med Kommissionen, når denne 
anfører, at referencemetoder ikke er en forudsæt­
ning for fastsættelse af grænseværdier for ekspone­
ring, og at det i første omgang vil være tilstrækkeligt 
at vedtage en grundlæggende strategi for prøveud­
tagning og en første liste over grænseværdier. Det 
bør tværtimod sikres, at der er et uløseligt bånd 
mellem den fælles EF-liste, der skal opstilles, prø-
veudtagningsstrategierne og referencemetoderne. Er 
dette ikke tilfældet, vil en liste over fælles EF-græn-
seværdier komme til at svæve frit i luften. En sådan 
liste kan umuligt komme til at yde et afgørende 
bidrag til en bedre beskyttelse af arbejdstagernes 
sundhed på arbejdspladsen (5.3). 
2.1.2. Ad punkt 6, »Fastsættelse af græn­
seværdier for eksponering på ar­
bejdspladsen« 
— Grænseværdier for eksponering, baseret på en vi­
denskabelig vurdering, må ikke præsenteres som 
værende en »ideel målsætning«. Med sådanne vær­
dier tages der som hovedregel ikke hensyn til visse 
risikofaktorer som f.eks. fosterskader og ændringer 
af arveanlæggene samt kroniske følger af udsættelse 
for relativt lave koncentrationer. 
1 denne sammenhæng kunne også nævnes allergifrem­
kaldende agenser på arbejdspladsen. 
I Kommissionens forslag vil der kunne tages højde 
for sådanne risikofaktorer ved at optage dem i en 
ekstrakolonne, som tilføjes listen over grænseværdier 
(6.2). 
2.1.3. Ad punkt 7, »Fastsættelse af fælles-
skabsgrænseværdier for ekspone­
ring på arbejdspladsen« 
— ØSU mener ligesom Kommissionen, at det er muligt 
og nødvendigt at fremskynde fastsættelsen af græn­
seværdier. Den finder det imidlertid absolut nødven­
digt, at forsøg på at gøre dette må være solidt 
funderet. Dette synes ikke i tilstrækkeligt omfang 
at være tilfældet i dette forslag fra Kommissionen 
(7.2). 
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/43 
— Man konstaterer, at Kommissionen i de fleste tilfæl­
de, hvor et flertal af medlemsstater ikke er enedes 
om en bestemt værdi, blot vælger den værdi, som, 
ud fra et arbejderbeskyttelsessynspunkt, er den mest 
ugunstige. Hvis en beskyttelse af arbejdstagerne vir­
kelig er det fornemste mål med Kommissionens 
forslag, giver dette valg et mærkeligt indtryk. 
ØSU finder dette uacceptabelt og anmoder indstændigt 
om, at denne fremgangsmåde tages op til fornyet over­
vejelse i lyset af bemærkningerne i punkt 1.6. oven­
for (7.3). 
— ØSU noterer sig, at Kommissionen i mangel af 
tilstrækkelige videnskabelige data om eksponering, 
hvor flere stoffer forekommer samtidigt, ikke på 
nuværende tidspunkt ser sig i stand til at fastsætte 
eksponeringsgrænser for blandet eksponering. ØSU 
konstaterer samtidig, at netop eksponering for for­
skellige agenser og blandet eksponering forekom­
mer hyppigt og frembyder store sundhedsmæssige 
risici. Da Kommissionen imidlertid selv temmelig 
klart tilkendegiver, at videnskabelige overvejelser 
kun er én af faktorerne i afvejningsprocessen, fore­
kommer det ikke særlig konsekvent, når den, ud fra 
det fremførte argument, ikke ser sig i stand til 
overhovedet at give sig i kast med problemet om­
kring blandet eksponering på indeværende stadium. 
I nogle industrilande har man imidlertid søgt at løse 
dette problem ved at anvende en såkaldt »additions-
formel« i alle tilfælde, hvor det ikke klart har kunnet 
fastslås, at sundhedsrisici kan udelukkes uden an­
vendelse af denne formel. Den benyttede formel ser 
således ud: 
Cl C2 Cn 
TI T2 Tn 
hvor Cn står for koncentrationer af stoffet og Tn 
for den tilhørende grænseværdi. 
Hvis summen af de forskellige faktorer er større end 1, 
antages det, at grænseværdien for den blandede ekspo­
nering er overskredet. 
ØSU anmoder indstændigt Kommissionen om, at den, 
i betragtning af denne problemstillings vigtighed, benyt­
ter sig af samme fremgangsmåde, indtil udviklingen på 
det videnskabelige område baner vej for en bedre (7.4). ØSU kan helhjertet tilslutte sig denne betragtning, men 
mener, at den harmonerer dårligt med meget af det, der 
står i punkterne 5, 6 og 7 i »begrundelsen« (jf. ovenfor). 
— »Nævnte beskyttelse bør sikres i videst muligt om­
fang ved foranstaltninger, der tilsigter at undgå 
eksponering eller at fastholde et så lavt niveau, som 
det med rimelighed er muligt.« 
Denne formulering er efter sektionens mening alt for 
bred og elastisk. 
— Endelig var det en overvejelse værd, om ikke også 
Den europæiske Fælles Akt burde medtages under 
betragtningerne, specielt med en henvisning til den­
nes artikel 21, hvorefter EØF-traktaten suppleres 
med en artikel 118 A, som har følgende ordlyd: 
»Artikel 118 A 
Medlemsstaterne bestræber sig på at forbedre 
navnlig arbejdsmiljøet for at beskytte arbejdsta­
gernes sikkerhed og sundhed og sætter sig som 
mål at harmonisere vilkårene på dette område 
på et stadig stigende niveau. 
Med henblik på at bidrage til at virkeliggøre 
det i stk. 1 fastlagte mål vedtager Rådet med 
kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen, 
i samarbejde med Europa-Parlamentet og efter 
høring af Det økonomiske og sociale Udvalg, ved 
udstedelse af direktiver de minimumsforskrifter, 
der skal gennemføres gradvis under hensyn til de 
vilkår og tekniske bestemmelser, der gælder i 
hver af medlemsstaterne. 
I disse direktiver undgås det, at der pålægges 
administrative, finansielle og retlige byrder af en 
sådan art, at de hæmmer oprettelse og udvikling 
af små og mellemstore virksomheder. 
Bestemmelser, som vedtages i henhold til denne 
artikel, er ikke til hinder for, at de enkelte med­
lemsstater opretholder eller indfører strengere 
beskyttelsesforanstaltninger, som er forenelige 
med denne traktat.« 
2.2. Bemærkninger til præamblen 
— I betragtning af sammensætningen af listen med 
hundrede agenser og de argumenter, Kommissionen 
selv fremfører for udvælgelsen af disse, forekommer 
det noget mærkeligt, at der i præamblen henvises 
til EØF-traktatens artikel 100. De pågældende agen­
ser er jo netop udvalgt på en sådan måde, at konkur­
renceproblemer ikke kommer på tale. 
— »For at opnå bedre beskyttelse af arbejdstagere mod 
kemiske, fysiske og biologiske agenser på arbejds­
pladsen bør bestemmelserne i Rådets direktiv 
80/1107/EØF skærpes.« 2.3. Vedrørende selve direktivforslagets ordlyd 
2.3.1. Ad punkt 1 (vedrørende artikel 2 i direktiv 
80/1107/EØF) 
2.3.1.1. ØSU konstaterer, at man for begreberne 
»agens«, »arbejdstager« og »grænseværdi« opretholder 
samme definition som i rammedirektivet. Disse begre­
ber er desværre ikke oppe til diskussion nu. 
Nr. C 319/44 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
De fem definitioner at fysiske tilstande er derimod 
nye. Disse er specielt interessante for én kategori af de 
agenser, direktivet dækker: de kemiske. 
2.3.1.2. Det burde overvejes, om den fysiske tilstand 
»væske« ikke burde tilføjes den nu foreslåede liste. 
Dette er af vigtighed i forbindelse med eventuel optagel­
se af farlige agenser via huden. 
2.3.1.3. I betragtning af den definition, der gives af 
begrebet »agens«, kunne man overveje også at medtage 
definitioner på fysiske og biologiske agenser (de først­
nævnte i tilfælde af, at de ikke dækkes af Euratom-
traktaten). ØSU er naturligvis opmærksom på, at de 
nu fremlagte definitioner er tilpasset Kommissionens 
foreslåede liste over grænseværdier for hundrede 
agenser. 
2.3.1.4. ØSU finder, at definitionen af begrebet 
»støv« er for snæver. Den bør også omfatte partikler, 
som falder uden for intervallet 0,1-25 mikrometer. 
2.3.1.5. Samme kritik kan rettes mod definitionen af 
»røg«: begrænsningen til intervallet 0,01-5 mikrometer 
bør bortfalde. 
2.3.1.6. ØSU finder ikke definitionen af begrebet 
»gas« tilfredsstillende. Dette gælder navnlig sidste del 
af definitionen: »Det består af molekyler«. 
2.3.1.7. Definitionen af begrebet »grænseværdi« 
giver anledning til en række betænkeligheder i ØSU. 
Det er som tidligere anført opmærksom på, at denne 
definition er overtaget fra rammedirektivet, og at det 
ikke indgår i de forslag om ændring af rammedirektivet, 
som nu ligger på bordet. Ikke desto mindre mener det, 
at der er grund til endnu engang at henlede Kommissio­
nens opmærksomhed på de betænkeligheder ved denne 
definition, der kommer til udtryk i ØSU's udtalelse om 
rammedirektivet fra 1979. 
Herudover finder man det ikke særlig heldigt, at græn­
seværdier og maksimumsværdier for biologiske indika­
torer behandles så summarisk, som om de kunne lægges 
over én læst. Det fremgår ikke klart, hvad der rent 
indholdsmæssigt skal forstås ved grænseværdier. Ud 
over tallene bør listen over grænseværdier også omfatte 
risikofaktorer (se punkt 2.1.2 ovenfor). Endelig bør det 
anføres tydeligere, at det i Kommissionens forslag ikke 
drejer sig om anbefalede, men om obligatoriske værdier. 
2.3.2. Ad punkt 2 (vedrørende artikel 4, nr. 4 i 
direktiv 80/ 1107/EØF) 
2.3.2.0. ØSU påpeger, at de foranstaltninger, der er 
opregnet i den nye tekst, Kommissionen foreslår, skal ses i lyset af rammedirektivets artikel 3, som gælder 
uændret, og navnlig dennes stk. 1 og 2, som er af 
fakultativ karakter. Kun såfremt en medlemsstat beslut­
ter at indføre grænseværdier for (et) bestemt(e) stof (fer), 
opført på listen i direktivforslagets bilag I, er den for­
pligtet til at benytte de af Kommissionen foreslåede 
værdier. Hermed bliver disse værdier imidlertid også 
obligatoriske. 
2.3.2.1. Risikovurdering (4 a) 
Henvisningen i dette punkt til bilag IV kan efter ØSU's 
mening skabe forvirring. Det er således tænkeligt, at 
man af retstekniske grunde får det indtryk, at rammedi­
rektivets bestemmelser begrænses til de hundrede agen­
ser, der er optaget i bilag IV. ØSU henleder hermed 
Kommissionens opmærksomhed herpå og henstiller, at 
ordlyden omformuleres, således at eventuelle misfor­
ståelser udelukkes. 
ØSU finder, at problematikken omkring blandet ekspo­
nering også bør behandles på dette sted i rammedirekti­
vet, og vel og mærke på den ovenfor angivne måde (se 
punkt. 2.1.3). 
2.3.2.2. Referencemetoder (4 b) 
ØSU mener, det er vigtigt at have et præcist fastlagt 
aktionsniveau. Niveauet på en femtedel af grænsevær­
dien bør præsenteres tydeligere i så henseende. 
ØSU beklager, at det fortoner sig i det uvisse, hvilken 
referencemetode der bliver brugt. Den mener, at Kom­
missionen bør lægge sig fast på fælles EF-reference-
metoder. 
2.3.2.3. Eksponeringsniveau (4 c) 
Formuleringen »nedsættes til et så lavt niveau, som det 
med rimelighed er muligt« åbner for vidt forskellige 
fortolkninger og forekommer derved lidet brugbar. Sek­
tionen foreslår, at teksten præciseres, så at der f.eks. 
henvises til et eksponeringsniveau, der bygger mest 
muligt på den seneste viden og teknik. Dette vil frem­
byde den bedste garanti for en beskyttelse af arbejdsta­
gernes sundhed. 
2.3.2.4. Overskridelse af grænseværdien (4 d) 
ØSU finder dette punkt for løst formuleret. Den mener, 
som den tidligere har påpeget, at det bør anføres tydeli­
gere, at de foreslåede grænseværdier er obligatoriske 
værdier. Samtidig mener den, at det er vigtigt, at det 
udtrykkeligt anføres, at der, dersom disse værdier over­
skrides, umiddelbart må træffes egnede foranstaltninger 
for at bringe denne situation til ophør. De foran­
staltninger, der skal træffes, bør også præciseres bedre, 
end tilfældet er nu. 
30. 11. 87 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 319/45 
Hvad henvisningen til bilag IV angår, ønsker ØSU at 
fremføre samme bemærkning som i punkt 2.3.2.1 
ovenfor. 
2.3.2.5. Kontrol med overskridelse af grænseværdier 
(4 c) 
ØSU så gerne, at der på dette sted i Kommissionens 
forslag blev indført en pligt til regelmæssig kontrol. 
Den går ind for, at der skal påhvile arbejdsgiverne en 
pligt til at opstille en bedriftsplan til beskyttelse af 
arbejdstagernes sundhed mod farerne ved at arbejde 
med farlige agenser. Der bør også i denne sammenhæng 
etableres en ordning, der gør det muligt for arbejdsta­
gerne og deres repræsentanter at øve indflydelse på 
denne plans opstilling og gennemførelse. 
ØSU finder, at begrebet »arbejde« bør erstattes med 
»arbejdsproces«. 
2.3.2.6. Arbejdstagerrettigheder (4 f) 
ØSU anser det for ønskeligt, at de foranstaltninger, der 
her er tale om, styrkes, således at forstå, at det klart 
Bruxelles, den 23. september 1987. fremgår, at det her drejer sig om arbejdstagernes og 
deres repræsentanters medindflydelsesret. 
2.3.2.7. Vedrører artikel 4, nr. 9, i direktiv 80/1107/ 
EØF 
Ordlyden af første sætning i dette nr. i artikel 4 kan, 
atter en gang, give det indtryk, at rammedirektivets 
anvendelsesområde indsnævres (se også punkt 2.3.2.1 
og 2.3.2.4). 
2.4. Vedrørende bilagene til direktiv 80/1107/EØF 
Ad bilag III, »Tekniske aspekter omhandlet i art. 8, 
stk. 3«. 
Formuleringen af det nye nr. 9 kan muligvis give det 
indtryk, at der bremses op for, at videnskabelige data 
anvendes til beskyttelse af arbejdstagernes sundhed. 
Dette ønsker ØSU naturligvis ikke. Det henstiller derfor 
til Kommissionen om at formulere ordlyden således, at 
en sådan fortolkning udelukkes. 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Alfons MARGOT 
Nr. C 319/46 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 87 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende nedstemte ændringsforslag blev støttet af mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer under 
debatten: 
Nyt stk. 2.1.0 indføjes: 
»2.1.0. Kapitel 4: »Definition af grænseværdier for eksponering på arbejdspladsen«. 
»Udvalget støtter de generelle principper i dette kapitel og specielt det håb, der kommer til udtryk i 
afsnit 4.2, om at definitionerne skal være entydige. Det er derfor bekymret over indførelsen af begrebet 
»aktionsniveau« i afsnit 4.9, et begreb der overhovedet ikke forekommer i direktivforslaget og dermed slet 
ikke er defineret. Udvalget kan endvidere ikke acceptere den generalisering, at dette »aktionsniveau« altid 
skal være en femtedel af grænseværdien. Da de anførte stoffer er så vidt forskellige, må »aktionsniveauet« 
nogle gange ligge over, andre gange under en femtedel, og atter andre gange er det overflødigt. Endvidere 
har eksperter inden for alle grene af industrien informeret Udvalget om, at denne yderst tekniske beregning 
af det universelle »aktionsniveau« til en femtedel af grænseværdien er baseret på urigtige postulater og derfor 
er ukorrekt. For at være effektivt i praksis må aktionsniveauet fastsættes for hvert enkelt tilfælde (se artikel 
1.2.b i forslaget til direktiv).« 
Begrundelse 
Dersom arbejdstagerne skal beskyttes effektivt, må den første indsats, dvs. hurtig indgriben og information 
af arbejdstagerne, foregå på det rette niveau, alt efter hvilket stof det drejer sig om, og ikke på basis af en 
tilfældigt fastsat brøkdel af grænseværdien. For eksempel kræver voldsomt irriterende stoffer såsom ammoniak 
eller saltsyre aktionsniveauer under en femtedel af grænseværdien. Derimod kan stoffer med meget lave 
grænseværdier såsom platin eller sølvsalte, gult fosfor eller respirabelt kvarts næsten ikke mærkes på 
arbejdspladser, hvor niveauet nærmer sig grænseværdien. Direktiv 83/477/EØF om asbest fastsætter et 
aktionsniveau på en fjerdedel til halvdelen af grænseværdien. Direktiv 82/605/EØF om bly har aktionsniveauer 
på 27 % og 50 % af grænseværdien. Dette viser, at der er behov for en fastlæggelse for hvert enkelt tilfælde, 
og at reglen om et aktionsniveau på en femtedel af grænseværdien ikke kan anvendes. 
Afstemningsresultat 
Stemmer for: 40, stemmer imod: 84, stemmer hverken for eller imod: 7. 
2.3.2.2. Referencemetode (4 b) 
Andet sætning udgår til fordel for: 
»Aktionsniveauerne for hvert enkelt stof bør fremgå klart af bilag I til det foreslåede direktiv.« 
Begrundelse 
Se ændringsforslag 1. 
Afstemningsresultat 
Stemmer for: 40, stemmer imod: 84, stemmer hverken for eller imod: 7.