Meddelelse fra Kommissionen vedrørende et udkast til direktiv om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationstjenester

(2001/C 96/02)

(EØS-relevant tekst)

Kommissionen har godkendt et udkast til Kommissionens direktiv om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationstjenester.

Kommissionen agter at vedtage direktivet, efter at alle implicerede parter har haft lejlighed til at fremsætte deres kommentarer.

Kommissionen opfordrer interesserede tredjeparter til at fremsætte deres eventuelle bemærkninger til udkastet til direktiv, der er offentliggjort nedenfor.

Bemærkningerne skal være Kommissionen i hænde senest to måneder efter datoen for offentliggørelse af denne meddelelse. Bemærkninger kan sendes til Kommissionen pr. telefax ((32-2) 296 98 19), pr. e-post: Lambros.Papadias@cec.eu.int, eller pr. brev til nedenstående adresse: Europa-Kommissionen Generaldirektoratet for Konkurrence

Enhed C1

Kontor J-70 2/271

Rue de la Loi/Wetstraat 200

B - 1049 Bruxelles/Brussel.

Udkast til Kommissionens direktiv om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationstjenester

KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 86, stk. 3, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markederne for teletjenester(1) er blevet ændret betydeligt flere gange, navnlig ved direktiv 95/51/EF(2), direktiv 96/2/EF(3), direktiv 96/19/EF(4) og direktiv 1999/64/EF(5). Da der skal foretages yderligere ændringer, bør disse direktiver omredigeres af klarhedshensyn. Direktiv 94/46/EF(6) bør også ændres.

(2) Traktatens artikel 86 giver Kommissionen ansvaret for at sikre, at medlemsstaterne overholder deres forpligtelser i henhold til fællesskabslovgivningen for så vidt angår offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder. I medfør af artikel 86, stk. 3, kan Kommissionen specificere og klarlægge, hvilke forpligtelser denne artikel pålægger dem, og i den forbindelse fastsætte, hvilke betingelser der skal opfyldes, for at Kommissionen effektivt kan opfylde den forpligtelse til at føre tilsyn, som denne artikel pålægger den.

(3) Direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markederne for teletjenester krævede, at medlemsstaterne skulle afskaffe særlige og eksklusive rettigheder til at udbyde andre teletjenester end taletelefoni, satellitkommunikation og mobilradiokommunikation. Direktiv 94/46/EF krævede, at medlemsstaterne også skulle afskaffe særlige og eksklusive rettigheder til at udbyde satellitkommunikation, undtagen taletelefoni. Direktiv 95/51/EF krævede, at medlemsstaterne skulle afskaffe alle begrænsninger i brugen af kabel-tv-net til levering af allerede liberaliserede teletjenester med undtagelse af taletelefoni. Et år senere blev direktiv 90/388/EØF igen ændret ved direktiv 96/2/EF, som liberaliserede markedet for mobil- og personkommunikation. Der blev indført fuld konkurrence på telekommunikationsmarkedet ved direktiv 96/19/EF, som krævede, at medlemsstaterne også skulle afskaffe særlige og eksklusive rettigheder til at udbyde taletelefoni og oprettelse og udbud af telenet med henblik på at udbyde teletjenester. Direktiv 1999/64/EF krævede, at medlemsstaterne skulle sikre, at teleselskaber med en dominerende stilling på markedet for udbud af offentlige telenet og offentlig taletelefoni, og som driver et kabel-tv-net oprettet på grundlag af særlige eller eksklusive rettigheder, benytter forskellige retlige enheder til at drive deres telenet og deres kabel-tv-net.

(4) Europa-Parlamentet og Rådet har desuden vedtaget en række andre direktiver efter EF-traktatens artikel 95 inden for dette område med det overordnede mål at skabe et indre marked for teletjenester ved at sikre åbne net (ONP) og forsyningspligtydelser på åbne og konkurrenceprægede markeder, især Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/10/EF af 26. februar 1998 om ONP-vilkår for taletelefonitjenesten og om udbud af forsyningspligtydelser på teleområdet under konkurrenceforhold(7), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne(8), som ændret ved direktiv 98/61/EF(9), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/51/EF af 6. oktober 1997 om ændring af Rådets direktiver 90/387/EØF og 92/44/EØF med henblik på tilpasning til konkurrenceforhold på telekommunikationsområdet(10) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester(11).

(5) Kommissionen meddelte i sin revurdering af kommunikationslovgivningen i 1999 med undertitlen "Fastlæggelse af nye rammebestemmelser for elektronisk kommunikationsinfrastruktur og tilhørende tjenester"(12), der blev forelagt Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, at man ville vedtage nye lovgivningsmæssige rammer for telekommunikationspolitikken for at fremme og styrke et åbent konkurrencepræget europæisk marked for elektroniske kommunikationstjenester. Det erklærede mål var at mindske antallet af lovtekster fra 26 til 6. Kommissionen foreslog derfor, at man skulle vedtage et rammedirektiv, der fastlagde de generelle og specifikke politiske mål, og fire særdirektiver om tilladelser, netadgang og samtrafik, forsyningspligtydelser samt beskyttelse af personoplysninger og privatlivets fred. Disse direktiver skulle baseres på traktatens artikel 95. Desuden ville Kommissionen parallelt hermed fortsætte konsolideringen og forenklingen af direktiv 90/388/EØF.

(6) På baggrund af udviklingen i liberaliseringsprocessen og den gradvise åbning af telekommunikationsmarkederne i Europa siden 1990 da den første version af direktiv 90/388/EØF blev vedtaget, er det kun bestemmelser, der stadig er nødvendige for at nå de mål, der blev sat i direktiv 90/388/EØF, 94/46/EF, 95/51/EF, 96/2/EF, 96/19/EF og 1999/64/EF, der bør medtages. Af hensyn til klarheden bør bestemmelser, som er blevet forældede, udgå. Endvidere er nogle af definitionerne i de tidligere artikel 86-direktiver ændret for bedre at afspejle den seneste teknologiske udvikling inden for telekommunikation generelt. Endelig bør ordlyden af nogle bestemmelser så vidt muligt gøres klarere for at lette anvendelsen under hensyn til de relevante direktiver efter traktatens artikel 95, når det er relevant, og til erfaringerne med gennemførelsen af direktiv 90/388/EØF, 94/46/EF, 95/51/EF, 96/2/EF, 96/19/EF og 1999/64/EF.

(7) I dette direktiv tales der nu om "elektroniske kommunikationstjenester" og "elektroniske kommunikationsnet", hvor man tidligere brugte udtrykkene "teletjenester" og "telenet". Disse nye definitioner er nødvendige af hensyn til den konvergens, der i de senere år har præget IT-, medie- og telekommunikationssektoren, og som har betydet, at man nu kan samle alle elektroniske kommunikationstjenester og/eller -net, der benyttes til fremføring af elektromagnetiske signaler (dvs. faste net, trådløse net, kabel-tv-net og satellitnet), under én definition.

(8) I denne forbindelse skal det gøres klart, at medlemsstaterne skal afskaffe særlige og eksklusive rettigheder til at udbyde alle elektroniske kommunikationsnet, og ikke blot til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester (hvis de ikke allerede har gjort det), selv om dette direktiv ikke ændrer anvendelsesområdet for direktiv 90/388/EØF. Definitionen af elektroniske kommunikationsnet indebærer desuden, at medlemsstaterne ikke må begrænse en operatørs rettigheder til at etablere og/eller udbyde et kabelnet under henvisning til, at et sådant net også kunne bruges til fremføring af tv-signaler. Dette gælder dog under forbehold af eventuelle relevante procedurer, som medlemsstaterne har indført i overensstemmelse med fællesskabsretten, navnlig Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989(13) om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-/radiospredningsvirksomhed, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF(14), der ligger til grund for distribution af radio- og tv-programmer til offentligheden.

(9) Den mulighed, som medlemsstater med mindre udviklede net tidligere havde for fritagelse i op til fem år for forpligtelsen til fuldstændig liberalisering, jf. direktiv 90/388/EØF, artikel 2, stk. 2, fjerde afsnit, udgår, da ingen sådan fritagelse [...] længere gælder.

(10) Under henvisning til proportionalitetsprincippet bør medlemsstaterne ikke længere benytte sig af ordninger med individuelle tilladelser til udbud af elektroniske kommunikationstjenester, herunder taletelefoni, og etablering og udbud af elektroniske kommunikationsnet. Dette synspunkt støttes af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv [...], ifølge hvilket elektroniske kommunikationstjenester eller -net bør udbydes på grundlag af en generel tilladelse og ikke en individuel. En afvist ansøger skal have mulighed for at indbringe en beslutning, der forhindrer vedkommende i at udbyde elektroniske kommunikationstjenester eller -net, for et uafhængigt organ og i sidste instans for en domstol. Det er et grundlæggende princip i fællesskabsretten, at en borger har ret til effektiv retsbeskyttelse, når en statslig foranstaltning krænker rettigheder, vedkommende har i medfør af et direktiv(15).

(11) Offentlige myndigheder kan have en dominerende indflydelse på offentlige virksomheders adfærd, enten på grund af de regler, virksomheden er underlagt, eller fordelingen af aktierne. Når medlemsstaterne kontrollerer vertikalt integrerede netoperatører, som er oprettet med særlige eller eksklusive rettigheder, skal de derfor for at undgå potentielle overtrædelser af traktatens konkurrenceregler sikre, at sådanne operatører ikke diskriminerer til fordel for deres egne datterselskaber, især når de fastsætter betingelserne for generelle tilladelser til mobil- og personkommunikationssystemer. Medlemsstaterne bør derfor træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at der diskrimineres mellem sådanne vertikalt integrerede operatører og deres konkurrenter.

(12) Hvad angår ret til brug af radiofrekvenser, krævede man i direktiv 96/2/EF ikke, at medlemsstaterne skulle afskaffe eksisterende eksklusive eller særlige rettigheder til brug af radiofrekvenser, men man gjorde det klart, at sådanne rettigheder fremover skulle indrømmes efter objektive og ikke-diskriminerende kriterier, og at tilladelser til mobil- og personkommunikationssystemer kun måtte begrænses under henvisning til effektiv udnyttelse af frekvensspekteret eller for at undgå generende interferens mellem radiobaserede elektroniske kommunikationssystemer og andre rum- eller jordbaserede tekniske systemer, og kun når der var tale om mangel på frekvenser, og hvis proportionalitetsprincippet var overholdt. Dette direktiv afklarer dermed princippet i direktiv 96/2/EF ved at fastslå, at medlemsstaterne ikke må indrømme eksklusive eller særlige rettigheder til brug af radiofrekvenser. Brugsret til radiofrekvenser, der er indrømmet efter objektive, ikke-diskriminerende og gennemsigtige procedurer, udgør dog ikke særlige rettigheder og er derfor ikke omfattet af dette forbud.

(13) I den udstrækning rettigheder og forpligtelser i henhold til internationale konventioner om oprettelse af internationale satellitorganisationer ikke er forenelige med traktatens konkurrenceregler, bør medlemsstaterne træffe alle nødvendige foranstaltninger for at gøre dem forenelige. I henhold til artikel 3 i direktiv 94/46/EF var medlemsstaterne blot forpligtede til at "tilsende ... Kommissionen alle forhåndenværende oplysninger" om sådanne tilfælde af uforenelighed. Dette direktivs artikel 11 søger at styrke medlemsstaternes forpligtelse til at garantere en fuldstændig liberalisering af satellitmarkederne ved at fjerne enhver restriktion, der stadig måtte gælde i henhold til ovennævnte internationale konventioner. Dette afspejler traktatens artikel 307, stk. 2, der kun gælder aftaler indgået af en medlemsstat inden den 1. januar 1958 (eller for nye medlemsstater inden deres tiltrædelse). Denne bestemmelse gælder ikke aftaler indgået af en medlemsstat efter ovenstående dato. Hvis sådanne aftaler er uforenelige med EF-traktatens konkurrenceregler, gælder fællesskabsretten således. Af hensyn til retssikkerheden skal en medlemsstat, der har indgået en aftale, hvis bestemmelser er uforenelige med traktatens konkurrenceregler, sørge for, at de pågældende bestemmelser formelt ophæves.

(14) Endelig opretholder dette direktiv den forpligtelse, der blev pålagt medlemsstaterne i direktiv 1999/64/EF om at sikre, at dominerende udbydere af elektroniske kommunikationstjenester driver deres offentlige elektroniske kommunikationsnet og deres kabel-tv-net som særskilte retlige enheder.

(15) For medlemsstater, som korrekt har gennemført direktiv 90/388/EØF, 94/46/EF, 95/51/EF, 96/2/EF, 96/19/EF og 1999/64/EF, er de eneste yderligere forpligtelser som følge af dette direktiv dem, der er fastsat i artikel 11. Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes forpligtelser i forbindelse med frister for gennemførelse og anvendelse af de direktiver, der er anført i bilag I -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

- "eksklusive rettigheder": rettigheder, som en medlemsstat ved lov eller administrativt tildeler en virksomhed, således at udbud af elektroniske kommunikationstjenester eller varetagelse af en bestemt aktivitet inden for et bestemt geografisk område forbeholdes denne virksomhed

- "særlige rettigheder": rettigheder, som en medlemsstat ved lov eller administrativt tildeler et begrænset antal virksomheder, og som inden for et bestemt geografisk område

- angiver eller begrænser antallet af sådanne virksomheder med tilladelse til at udbyde en tjeneste eller til at varetage en aktivitet efter andet end objektive, forholdsmæssige og ikke-diskriminerende kriterier, eller

- på anden måde end efter sådanne kriterier giver virksomheder retlige eller administrative fordele, der i væsentlig grad påvirker andre virksomheders mulighed for at udbyde samme elektroniske kommunikationstjeneste eller at varetage den samme aktivitet i samme geografiske område på vilkår, der i alt væsentligt er de samme

- "elektronisk kommunikationsnet": de transmissionssystemer og, hvor det er relevant, det koblings- eller dirigeringsudstyr og andre ressourcer, som giver mulighed for at fremføre signaler ved hjælp af trådforbindelse, radiobølger, lyslederteknik eller andre elektromagnetiske midler; definitionen dækker blandt andet satellitnet, jordbaserede fastnet (kredsløbs- og pakkekoblede, herunder Internet) og mobilnet, net til spredning af radio- og tv-signaler samt kabel-tv-net, uanset hvilken type information der overføres

- "offentligt kommunikationsnet": et elektronisk kommunikationsnet, der blandt andet benyttes til at udbyde offentlige elektroniske kommunikationstjenester

- "elektroniske kommunikationstjenester": tjenester, der ydes mod betaling, og som udelukkende eller overvejende består i fremføring og dirigering af signaler gennem elektroniske kommunikationsnet. Det drejer sig blandt andet om teletjenester og fremføringstjenester via net, der bruges til radio- og tv-spredning. Definitionen dækker ikke tjenester, der omfatter udbud eller udøvelse af redaktionel kontrol over indhold, der fremføres via elektroniske kommunikationsnet eller -tjenester

- "offentlige elektroniske kommunikationstjenester": elektroniske kommunikationstjenester, som offentligheden kan benytte

- "nettermineringspunkt": alle fysiske forbindelser og tilhørende tekniske adgangsspecifikationer, der hører til et offentligt kommunikationsnet, og som er nødvendige for tilslutning til det offentlige net og for effektiv kommunikation gennem dette net

- "satellitjordstationsnet": en konfiguration af to eller flere jordstationer, som er forbundet via satellit

- "mobil- og personkommunikationstjenester": ikke-satellitbaserede tjenester, der helt eller delvis består i etablering af radiokommunikation med en mobil bruger, og som helt eller delvis benytter mobil- og personkommunikationssystemer

- "mobil- og personkommunikationssystemer": systemer, der består i at etablere og drive en mobilnetinfrastruktur, som kan være forbundet med termineringspunkter på det offentlige net, med henblik på at fremføre og udbyde radiokommunikationstjenester til mobile brugere

- "taletelefoni": kommercielt udbud til offentligheden af direkte tidstro fremføring og kobling af tale mellem termineringspunkter på det offentlige koblede net, hvorved enhver bruger får mulighed for ved hjælp af udstyr tilkoblet et sådant nettermineringspunkt at kommunikere med et andet termineringspunkt

- "kabel-tv-net": hovedsagelig trådbåren infrastruktur, som en medlemsstat har godkendt til transmission eller distribution af radio- og tv-signaler til offentligheden.

Artikel 2

Eksklusive og særlige rettigheder til elektroniske kommunikationsnet og elektroniske kommunikationstjenester

1. Medlemsstaterne må ikke indrømme eksklusive eller særlige rettigheder til at etablere og/eller udbyde elektroniske kommunikationsnet eller til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester.

2. Medlemsstaterne træffer alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at enhver virksomhed får ret til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester eller at etablere og udbyde elektroniske kommunikationsnet.

3. Medlemsstaterne sikrer, at der ikke indføres eller opretholdes restriktioner for udbud af elektroniske kommunikationstjenester via elektroniske kommunikationsnet etableret af udbydere af elektroniske kommunikationstjenester, via infrastruktur etableret af tredjemand eller via fælles brug af net, andre faciliteter eller anlæg.

4. Medlemsstaterne sikrer, at en tilladelse til en virksomhed til at udbyde elektroniske kommunikationstjenester eller til at etablere og/eller udbyde elektroniske kommunikationsnet samt vilkårene herfor baseres på objektive, ikke-diskriminerende, forholdsmæssige og gennemsigtige kriterier.

5. Der skal gives en begrundelse for enhver beslutning, der forhindrer en virksomhed i at udbyde elektroniske kommunikationstjenester eller -net. Enhver afvist ansøger skal have mulighed for at indbringe en sådan beslutning for et uafhængigt organ og i sidste instans for en domstol.

Artikel 3

Vertikalt integrerede offentlige virksomheder

Ud over de betingelser, der er beskrevet i artikel 2, stk. 2, skal medlemsstaterne, når de fastsætter vilkårene for at udstede generelle tilladelser til mobil- og personkommunikationssystemer, sikre sig, at vertikalt integrerede offentlige virksomheder, der udbyder elektroniske kommunikationsnet, ikke diskriminerer til fordel for deres egne aktiviteter.

Artikel 4

Rettigheder til brug af frekvenser

1. Medlemsstaterne må ikke indrømme eksklusive eller særlige rettigheder til brug af radiofrekvenser. I den udstrækning der findes ledige radiofrekvenser, tildeler medlemsstaterne rettigheder til brug heraf gennem åbne, ikke-diskriminerende og gennemsigtige procedurer. Medlemsstaterne må kun begrænse udstedelse af rettigheder til brug af radiofrekvenser under henvisning til behovet for effektiv udnyttelse af frekvensspekteret eller for at undgå generende interferens mellem radiobaserede elektroniske kommunikationssystemer og andre rum- eller jordbaserede tekniske systemer, og kun når der er tale om mangel på frekvenser, og hvis proportionalitetsprincippet er overholdt.

2. Tildelingen af radiofrekvenser til elektroniske kommunikationstjenester skal ske på grundlag af objektive kriterier. Procedurerne skal være gennemsigtige og bekendtgøres regelmæssigt.

Artikel 5

Nummertildeling

Medlemsstaterne sikrer, at alle eksklusive og/eller særlige rettigheder til nummertildeling afskaffes, og at der er adgang til passende numre til alle offentlige elektroniske kommunikationstjenester. I forbindelse hermed sikrer medlemsstaterne, at numre tildeles efter objektive, ikke-diskriminerende, forholdsmæssige og gennemsigtige kriterier.

Artikel 6

Nummerfortegnelsestjenester

Medlemsstaterne sikrer, at alle eksklusive rettigheder til oprettelse og udbud af nummerfortegnelsestjenester på deres område, herunder såvel udgivelse af telefonbøger som nummeroplysningstjenester, afskaffes.

Artikel 7

Forsyningspligt

1. Enhver national ordning, der er nødvendig for at dele nettoomkostningerne ved at opfylde forsyningspligt, som offentlige virksomheder helt eller delvis er pålagt i henhold til direktiv [...], skal være baseret på objektive og ikke-diskriminerende kriterier og være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Når virksomheder udbyder elektroniske kommunikationstjenester som led i opfyldelsen af forsyningspligten, skal der tages hensyn hertil ved beregningen af ethvert bidrag til nettoomkostningerne ved opfyldelsen af forsyningspligten.

2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om enhver ordning af den type, der henvises til i stk. 1, for at give den mulighed for at undersøge, om den er forenelig med traktaten, navnlig dens artikel 87 og 88.

3. Kommissionen foretager senest den 1. januar [...] en vurdering af situationen i medlemsstaterne og vurderer navnlig, om de gældende finansieringsordninger ikke begrænser adgangen til de pågældende markeder. I så fald vil Kommissionen undersøge, om der findes andre metoder og eventuelt fremsætte passende forslag.

Artikel 8

Brugsret

1. Medlemsstaterne må ikke diskriminere mellem udbydere af offentlige elektroniske kommunikationsnet med hensyn til brugsret med henblik på udbud af sådanne net.

2. Når det af hensyn til miljøbeskyttelse og målsætningerne for den fysiske planlægning ikke er muligt at give virksomheder, der ønsker at udbyde offentlige elektroniske kommunikationsnet, yderligere brugsret, skal medlemsstaterne sikre adgang på rimelige vilkår til eksisterende faciliteter, som er oprettet med brugsret, og som ikke kan udvides.

Artikel 9

Uafhængige nationale tilsynsmyndigheder

Medlemsstaterne sikrer, at kontrollen med typegodkendelse og obligatoriske specifikationer, frekvens- og nummertildeling og overvågning af brugsvilkår samt alle andre tilsynsfunktioner varetages af et organ, der er uafhængigt af en offentlig udbyder af elektroniske kommunikationstjenester og/eller -net.

Artikel 10

Separate regnskaber

Medlemsstaterne skal i ordningerne for tilladelse til at udbyde taletelefoni og offentlige elektroniske kommunikationsnet og -tjenester som minimum sikre, at virksomheder, der også har fået særlige eller eksklusive rettigheder inden for andre områder end elektroniske kommunikationstjenester, fører separat regnskab med deres aktiviteter som udbydere af taletelefoni og/eller net og andre aktiviteter, så snart de når en omsætning på over 50 mio. EUR på det pågældende marked for elektronisk kommunikation.

Artikel 11

Satellitter

1. Medlemsstaterne sikrer, at eventuelle lovgivningsmæssige forbud eller begrænsninger i forbindelse med udbud af rumsegmentkapacitet til godkendte operatører af satellitjordstationsnet afskaffes, og bemyndiger på deres område alle leverandører af rumsegmenter til at verificere, at det satellitjordstationsnet, der anvendes i forbindelse med den pågældende leverandørs rumsegment, er i overensstemmelse med de offentliggjorte betingelser for adgangen til dennes rumsegmentkapacitet.

2. Medlemsstater, som har undertegnet internationale konventioner om oprettelse af internationale satellitorganisationer, træffer alle nødvendige foranstaltninger for at fjerne eventuelle tilfælde af uforenelighed mellem disse konventioner og EF-traktatens konkurrenceregler.

Artikel 12

Kabelnet

1. Hver medlemsstat sikrer, at ingen virksomhed, der udbyder offentlige kommunikationsnet, lader sit kabel-tv-net drive af samme retlige enhed, som det anvender til sit andet offentlige elektroniske kommunikationsnet, når virksomheden:

a) kontrolleres af den pågældende medlemsstat eller har særlige rettigheder, og

b) indtager en dominerende stilling på en væsentlig del af fællesmarkedet med hensyn til udbud af offentlige elektroniske kommunikationsnet og/eller offentlige taletelefonitjenester, og

c) driver et kabel-tv-net oprettet på grundlag af særlige eller eksklusive rettigheder i samme geografiske område.

2. Kommissionen revurderer anvendelsen af denne artikel, når den finder, at kravene i denne artikel er opfyldt, og de opstillede mål er nået, dog senest den [1. januar ...].

3. Medlemsstater, der finder, at der er tilstrækkelig konkurrence om udbud af infrastruktur og tjenester på abonnentniveau på deres områder, underretter Kommissionen herom.

En sådan underretning skal indeholde en detaljeret beskrivelse af markedsstrukturen. Enhver interesseret part, der anmoder herom, skal have adgang til oplysningerne, idet der dog skal tages hensyn til virksomhedernes legitime interesse i at beskytte deres forretningshemmeligheder.

4. Kommissionen afgør inden for en rimelig frist efter at have hørt parternes bemærkninger om forpligtelsen til adskillelse i retlig henseende kan ophæves i den pågældende medlemsstat.

Artikel 13

Mobil- og personkommunikation

1. Medlemsstaterne må ikke nægte at tillade drift af mobilkommunikationssystemer efter DCS 1800-standarden, når Den Europæiske Radiokommunikationskomité (ERC) har vedtaget en beslutning om allokering af DCS 1800-frekvenser.

2. Med forbehold af stk. 4 må medlemsstaterne ikke nægte at give offentlig adgang, herunder til systemer, der opererer efter DECT-standarden.

3. Medlemsstaterne må ikke begrænse kombinationer af mobilkommunikationsteknologier eller -systemer, navnlig ikke når der er multistandardudstyr til rådighed. Når medlemsstaterne udvider eksisterende brugsrettigheder til radiofrekvenser til at omfatte sådanne kombinationer, skal de sikre, at en sådan udvidelse er begrundet i henhold til bestemmelserne i stk. 4.

4. Medlemsstaterne skal om nødvendigt vedtage foranstaltninger til at sikre, at bestemmelserne i denne artikel gennemføres under hensyntagen til kravet om at sikre en effektiv konkurrence mellem de operatører, der konkurrerer på de relevante markeder.

Artikel 14

Ophævelse

De direktiver og bestemmelser, der er nævnt i bilag I, del A, ophæves hermed, uden at dette indskrænker medlemsstaternes forpligtelse til at overholde frister for gennemførelse og anvendelse af de direktiver, der er nævnt i bilag I, del B.

Henvisninger til de ophævede direktiver gælder som henvisninger til dette direktiv i overensstemmelse med korrelationstabellen i bilag II.

Artikel 15

Medlemsstaterne underretter senest fire måneder efter dette direktivs ikrafttræden Kommissionen om, hvilke love og bestemmelser de har vedtaget for at efterkomme det.

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

Artikel 16

Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 17

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

(1) EFT L 192 af 24.7.1990, s. 10.

(2) EFT L 256 af 26.10.1995, s. 49.

(3) EFT L 20 af 26.1.1996, s. 59.

(4) EFT L 74 af 22.3.1996, s. 13.

(5) EFT L 175 af 10.7.1999, s. 39.

(6) EFT L 268 af 19.10.1994, s. 15.

(7) EFT L 101 af 1.4.1998, s. 24.

(8) EFT L 199 af 26.7.1997, s. 32.

(9) EFT L 268 af 3.10.1998, s. 37.

(10) EFT L 295 af 29.10.1997, s. 23.

(11) EFT L 117 af 7.5.1997, s. 15.

(12) KOM(1999) 539.

(13) EFT L 298 af 17.10.1989, s. 23.

(14) EFT L 202 af 30.7.1997, s. 60.

(15) Jf. sag nr. C-70/95, Sodemare SA mod Regione Lombardia, Sml. 1997 I, s. 3395, og 222/86, UNECTEF mod Heylens m.fl., Sml. 1987, s. 4097.