Nr. C 310/36 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 81 
Udtalelse om landbrugsmæssige aspekter ved Spamens medlemskab af EF 
Udvalgets udtalelse har ingen tekst som grundlag. 
A. UDTALELSENS JURIDISKE GRUNDLAG 
Udvalget besluttede på sin 187. plenarforsamling den 29. og 30. april 1981 på forslag fra sit 
præsidium at afgive en udtalelse om det nævnte emne. 
B. DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALGS UDTALELSE 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 190. plenarforsamling, afholdt i Bruxelles 
den 23. og 24. september 1981, sin udtalelse om det nævnte emne. 
/ 
Udtalelsens ordlyd er følgende: 
DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG HAR -
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, 
under henvisning til art. 20, stk. 4, i sin forretningsorden, 
under henvisning til beslutning truffet af dets præsidium 
den 29. april 1981 om at pålægge Landbrugsafdelingen 
at udarbejde en initiativudtalelse om »De land­
brugsmæssige aspekter ved Spaniens medlemskab af 
EF«, 
under henvisning til udtalelse vedtaget af Landbrugsafde­
lingen på mødet deri 16. juli 1981, 
under henvisning til beretning aflagt af ordføreren, 
Lauga, og 
under henvisning til forhandlingerne på den 190. plenar­
forsamling den 23. og 24. september 1981, mødet den 
23. september 1981 — 
med meget stort flertal (2 stemte imod og 5 undlod at 
stemme) 
VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE: 
I beslutningen om udvidelsen ligger et politisk valg. 
Selv om den på en gang kan opleves som en nødvendig­
hed og som noget løfterigt, er Fællesskabets udvidelse 
med Spanien en kendsgerning, som der ikke kan rokkes 
ved. Det økonomiske og sociale Udvalgs holdning og 
udtalelser i dette spørgsmål er klare. Perspektiverne omkring udvidelsen må derfor gribes an 
på en gennemført konstruktiv måde. Man må vide, at 
opgaven er kompliceret, at noget væsentligt står på spil — 
og at det må lykkes for såvel Fællesskabet som Spanien. 
Ved udvidelsen er det de nuværende medlemsstaters op­
gave at undgå forhastede og uovervejede løsninger; alt 
må sættes ind på at tilvejebringe forudsætningerne for et 
solidt og holdbart resultat. Udvidelsen må ikke tabes på 
gulvet, men skal det lykkes, er de »billige« løsninger ude­
lukket. De berørte regeringer ved, at de må påtage sig de 
- specielt finansielle - forpligtelser, som følger af, at de 
så klart er gået ind for udvidelsen og dermed det spanske 
EF-medlemskab. 
Det står klart, at Spaniens integration i Fællesskabet 
både vil give EFs landbrug en ny form og et nyt omfang. 
For Spanien som for ethvert andet ansøgerland indebæ­
rer EF-medlemskab naturligvis, at de allerede etablerede 
EF-ordninger må respekteres i fuldt omfang: dette er den 
grundlæggende regel i ethvert fællesskab. Men selv om 
godtagelsen af disse EF-ordninger et et princip, der ikke 
kan røres ved, må man ikke glemme, at Fællesskabet er 
suverænt, og at der intet er til hinder for, at det på bag­
grund af en udvidelse af dets territorium og eventuelle 
ændringer i visse økonomiske grundforudsætninger 
beslutter at forbedre disse EF-ordninger for at fremme 
Fællesskabets veldefinerede interesser og, hvad der er 
vigtigst, skabe større intern sammenhæng i den fælles 
landbrugspolitik og de dertil knyttede markedsord­
ninger. 
Udvidelsen af Fællesskabet indebærer naturligvis nøje 
overholdelse af den fælles landbrugspolitiks grundprin­
cipper, herunder de fælles priser, fællesskabspræferencen 
og det fælles finansielle ansvar. 
30. 11. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 310/37 
Af disse tre principper er det helt klart fællesskabspræfe­
rencen, som i første række må sættes ufortøvet og ufor­
beholdent i værk, eftersom det er afgørende for den in­
terne balance i markedsordningerne og i samhandelen. 
De fælles priser må opnås gradvis i løbet af en 
overgangsperiode, i hvilken der skal ske en trinvis til­
nærmelse af omkostninger og priser. I denne overgangs­
periode må der findes effektive mekanismer, som skal 
sikre fælles priser i samhandelen mellem det nuværende 
Fællesskab og den nye medlemsstat. 
Selv om forskellene i produktivitet og omkostninger, og 
dermed priser, taler for en overgangsperiode, hvis længde 
er afpasset efter forskellenes størrelse, må de regler for 
produktion og markedsføring, som er fastsat i bestemte 
markedsordninger, følges med øjeblikkelig virkning i 
overensstemmelse med princippet om overholdelse af 
etablerede EF-ordninger. 
Det fælles finansielle ansvar indebærer, at samtlige med­
lemsstater på lige fod bidrager til finansieringen af samt­
lige EF-udgifter. Dette princip sikrer iøvrigt overholdel­
sen af de to foregående principper. 
I. GENERELLE PROBLEMER I TILKNYTNING TIL SPA­
NIENS TILTRÆDELSE AF EF 
1.1. Med hensyn til ligevægten på EF-markederne 
Spaniens fysiske profil og begrænsede vandressourcer 
bevirker, at den spanske landbrugsproduktion ikke har 
helt den ekspansionskapacitet, man kunne have forven­
tet. Alligevel skulle en analyse af de nuværende høstud­
bytter - som i nogle produktionssektorer ligger et godt 
stykke under EF-gennemsnittet - samt integrationen i 
markedsordninger, som både garanti- og prismæssigt er 
mere favorable end de nuværende, kunne bidrage til at 
udløse et latent ekspansionspotentiel i det mindste inden 
for bestemte sektorer, hvor eksempelvis kan nævnes 
frugt og grønsager, vin og olivenolie. 
Spaniens EF-medlemskab rejser derfor spørgsmålet om 
markedsligevægten inden for de sektorer, hvor Fælles­
skabet allerede er mere end selvforsynende, eller hvor 
dette vil blive tilfældet, når den spanske produktion 
lægges til. 
Spørgsmålet om markedsligevægten må gribes dynamisk 
an, hvilket for producenterne indebærer: 
— at produktionsreglerne overholdes strengt og om 
nødvendigt skærpes yderligere inden for de sektorer, 
hvor selve produktionens art eller markedsord­
ningens behov har ført til fastlæggelsen af sådanne 
relger; hér kan som eksempel nævnes forbuddet mod 
chaptalisering i de fleste vindyrkningsområder; — at standardiseringen overholdes strengt og dermed 
kontrolleres effektivt inden for de sektorer, hvor 
produktionens art eller handelsmekanismernes rette 
funktion gør det nødvendigt; hér kan der primært 
peges på frugt og grønsager. 
Disse to fremgangsmåder har den fordel, at man får et 
vist hold på udbuddet, uden at der bliver tale om tvungne 
produktionsbegrænsninger. Da de har samme gyldighed 
for alle producenter, og da de indgår som led i en kvali­
tetspolitik, har de yderligere den fordel, at de på et velaf­
vejet grundlag fremmer tanken om regional specialise­
ring, som ellers er gået noget i glemmebogen. 
Sideløbende med disse bestræbelser fra producenternes 
side bør EF til gengæld: 
— søge at stimulere efterspørgslen inden for Fællesska­
bet; selv om levnedsmiddelforbruget i EF gennem en 
række år synes at have stabiliseret sig eller at have 
været præget af ringe vækstelasticitet, et det på ingen-
måde sikkert, at denne »krise« vil vare evigt, eller for 
den slags skyld at de private husholdningers for­
brugsmønster under påvirkning af krisen vil udvikle 
sig til ugunst for levnedsmiddelforbruget; 
— føre en mere beslutsom kurs med henblik på at er­
obre markeder i tredjelande; Fællesskabet er således 
den største importør i verden, idet det køber tre 
gange så mange landbrugsprodukter og levnedsmid­
ler fra tredjelande som det sælger, men eksporten har 
hidtil i højere grad været dikteret af tilfældigheder 
end af interessebetonede overvejelser. F^ksportpoli-
tikken bør i øvrigt dække det bredest mulige spek­
trum af såvel råvarer som forarbejdede produkter. 
1.2. Med hensyn il EFs handel med bestemte tredje­
lande, specielt Middelhavsområdet 
Fællesskabet har i årenes løb indgået en lang række afta­
ler med lande i Middelhavsområdet, hovedsageligt gå­
ende ud på, at disse landes landbrugsprodukter er blevet 
sikret adgang til EF-markedet på gunstige vilkår. Spani­
ens EF-medlemsskab, som på længere sigt indebærer 
fjernelsen af enhver begrænsning i salget af spanske pro­
dukter på det udvidede, fælles marked, kan udgøre en al­
vorlig trussel mod Middelhavslandenes nuværende eks­
portstrømme til Fællesskabet. Dette gælder primært pro­
dukter som tomater, olivenolie og vin. 
Selv om Spanien allerede nu, hvor det ikke er medlem af 
EF, afsætter en meget stor del af sin landbrugseksport på 
de ni medlemsstaters markeder (82% af den samlede 
eksport af friske frugter og grønsager: for mandariners 
vedkommende 88%, for appelsiner 80%, for tomater 
85 %, for den samlede vineksport 60% osv.), vil en om­
lægning til EF af den del af eksporten, som i dag går til 
Nr. C 310/38 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 81 
andre lande, i sig selv kunne udgøre en relativ langt 
større trussel mod eksporten fra tredjelande i 
Middelhavsområdet. 
Denne »substitutionseffekt«, som her er betragtet rent 
statisk, vil blive yderligere forstærket, hvis der sker en 
forøgelse af den spanske produktion inden for de pågæl­
dende sektorer. 
F.eks. repræsenterer de 77% af den spanske eksport af 
olivenolie, som i dag sælges uden for EF, mere end 100 % 
af den samlede eksport af olivenolie fra de pågældende 
trejdelande. Tilsvarende repræsenterer den del af den 
spanske tomateksport, som ikke går til EF (15%), 
mængdemæssigt 40 % af disse landes eksport til Fælles­
skabet, som på sin side tegner sig for over 90 % af deres 
eksportafsætning. 
Fællesskabet kan ikke se bort fra dette problem. Samtidig 
må det — uanset hvor stor vægt det, med rette, til stadig­
hed har lagt og fortsat lægger på anlæggelsen af et »hel­
hedssyn« i Middelhavsområdet — ikke risikere interne 
opsplitninger. I teorien må der fra tiltrædelsestidspunktet 
(i praksis fra udløbet af overgangsperioden) ikke findes 
nogen mekanisme, som skal hindre, at den nuværende 
eksport fra Middelhavslandene erstattes af spanske pro­
dukter. 
Det er derfor nødvendigt at overveje alternative mulig­
heder, således at denne »middelhavspolitik«, som 
Fællesskabet bør videreføre og udbygge, fortsat kan be­
vare et indhold. 
Hér kunne man f.eks. foreslå følgende: 
a) EF kunne styrke og omlægge sine tekniske, viden­
skabelige og finansielle samarbejdsbestræbelser med 
henblik på i de pågældende tredjelande at fremme 
produktionen af afgrøder, som ikke uden besvær kan 
produceres i EF (advokatpærer, grapefrugt, kiwi), og 
hvoraf forbruget er voksende i Europa. Inden for 
rammerne af nye aftaler kunne disse produkter even­
tuelt træde i stedet for de produkter, der er omfattet 
af de nuværende handelsaftaler (tomater, peberfrug­
ter osv.); 
b) det strukturelle underskud på landbrugs- og lev­
nedsmiddelbalancen, som kendetegner disse tredje­
lande i Middelhavsområdet, fortjener stor op­
mærksomhed fra EFs side. Årsagen til underskuddet 
er således et voksende behov for basisprodukter som 
f.eks. mælk, korn osv. I et forsøg på at skabe li­
gevægt på handelsbalancen forsøger disse lande så at 
eksportere frugt og grønsager til det europæiske 
marked. 
Sideløbende med produktionsomlægningen kunne 
EF derfor levere basisprodukter på vilkår, som skulle 
tilsigte at nedbringe disse landes importomkost­
ninger. Sådanne leverancer på favorable vilkår vil 
dog skabe problemer såvel inden for som uden for 
EF, som Fællesskabet må forsøge at løse. 1.3. Med hensyn til EFs finansielle situation 
Budgets*pørgsmålet omfatter hele Fællesskabets virk­
somhed, men er dog af særlig relevans for den fælles 
landbrugspolitik, som indtil nu er den eneste politik, der 
er genstand for en integreret forvaltning på EF-plan, og 
som derfor helt naturligt lægger beslag på størstedelen af 
budgettet. Spaniens EF-medlemsskab vil få mærkbare 
konsekvenser for Fællesskabets midler, hvoraf den fælles 
landbrugspolitiks funktionsmuligheder i første række 
afhænger. 
Kommissionen skønner, at Spaniens EF-medlemsskab 
ved udløbet af overgangsperioden vil indebære en netto­
forøgelse af landbrugsudgifterne på godt 1,2 mia ERE 
om året. 
Hertil kommer de eventuelle omkostninger, som det 
spanske EF-medlemskab betyder for regionaludvik­
lingspolitikken, socialpoliikken osv. Og disse forhold 
bør naturligvis anskues ud fra en dynamisk synsvinkel, 
idet en kraftig behovstilvækst er at forvente. For selv 
om man ikke skal forestille sig at fælleskabet vil gøre 
mere ud af det seneste medlem af »klubben«, end det 
hidtil har gjort for sig selv, må man alligevel gå ud 
fra, at integration i EF af så stort et land, som i 1981 i sig 
selv betyder en forøgelse af den erhvervsaktive landbe­
folkning på 32%, hvis levestandard ligger i den lavere 
ende af EF-skalaen, endnu engang - og det endda i 
skærpet form — vil rejse det »strukturelle spørgsmål«, 
dv.s. ønsket om at genskabe balancen mellem EFs regio­
ner med alle de udfordringer og finansielle krav, som er 
forbundet hermed. 
Med disse perspektiver for øje gives der intet alternativ. 
Hvis beslutningen om at udvide Fællesskabet skal resul­
tere i noget fornuftigt, må EF være rede til at drage de fi­
nansielle konsekvenser af denne beslutning, hvilket yder­
ligere vil medvirke til at ændre loftet for Fællesskabets 
egne midler, så snart behovet viser sig, og det vil ikke 
vare længe. Der er her tale om en politisk beslutning, som 
i første række ligger hos medlemsstaterne. 
Samtidig burde Fællesskabet, udover de såkaldte »egne 
midler«, for hvilke der fortsat består ganske snævre 
grænser, skabe sig nye finansieringsmuligheder. 
II. SEKTORBESTEMTE PROBLEMER I TILKNYTNING 
TIL UDVIDELSEN 
2.1. Spaniens EF-medlemskab vil rejse specifikke pro­
blemer inden for bestemte produktionssektorer. Ud over 
de vanskeligheder, som inddragelsen af Spanien i de eta­
blerede EF-ordninger vil give anledning til på marke­
derne for en række følsomme produkter som f.eks. oliven­
olie, vin, frugt og grønsager, må man også være op­
mærksom på de problemer, EF-medlemskabet kan skabe 
for visse spanske produktionssektorer, specielt inden for 
den animalske produktion som f.eks. mejeri- og 
oksekødssektoren. 
30. 11. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 310/39 
Hvad angår den samlede handel med landbrugsproduk­
ter og levnedsmidler, bør der i overgangsperioden opere­
res med ordninger, som opvejer virkningerne for sam­
handelen af prisforskellene mellem det nuværende EF og 
den nye medlemsstat. Disse ordninger må være særdeles 
effektive, dels fordi prisforskellene vil være større ved 
overgangsperiodens begyndelse, og dels fordi der vil ske 
større svingninger i markedspriserne, alt efter hvilke ga­
ranti- eller støtteordninger der findes inden for de pågæl­
dende sektorer. 
2.2. Udvidelsen risikerer at skabe problemer for be­
stemte spanske produktionssektorer blandt de såkaldte 
»nordlige produkter«. 
Af strukturelle årsager, på grund af ændringer i forsy-
ningsvilkårene, og fordi producentpriserne ofte er bety­
delig højere end EF-priserne, kan der opstå vanskelighe­
der inden for sektorer som mælkeproduktion, okse-
kødsproduktion og måske også sukkerroeproduktion. 
Formålet med overgangsperioden, hvis betydning for 
såvel Spanien som for det nuværende Fællesskab er ind­
lysende, skal være at lette de nødvendige overgange og 
tilpasninger. 
2.3. Frugt og grønsager 
De foreliggende produktions- og prisstatistikker viser, at 
det spanske EF-medlemsskab vil gøre det vanskeligt at 
opretholde den kvantitative balance for visse produkters 
vedkommende inden for denne sektor. Meget vil natur­
ligvis afhænge af udviklingen i den spanske produktion 
inden for sektoren; blandt de produkter, der allerede nu 
fremstår som potentielle overskudsprodukter, eller hvor 
der formentlig vil blive tale om regionale mar-
kedsskævheder, kan nævnes æbler, pærer, spisedruer, 
citroner, ferskener, tomater, løg, peberfrugter, salat osy. 
Ud over de rent kvantitative aspekter inden for denne 
sektor - som hører til de mest »følsomme«, og hvor der 
kun findes meget begrænsede støtteordninger for et lige 
så begrænset antal produkter - må nævnes 
prisspørgsmålet. Den risiko for markedsforstyrrelser, 
som vil være forbundet med en for hurtig sammenkob­
ling af det nuværende EF og Spanien uden passende led­
sageforanstaltninger, vil således snarere kunne henføres 
til de prisniveauer, som er gældende i ansøgerlandet, end 
til de rent kvantitative problemer. 
I betragtning af de kvantitative problemer, som udvidel­
sen vil rejse for Fællesskabet, må man bestræbe sig på at 
finde midler til tilvejebringelse af sammenhæng og ba­
lance for hele denne sektor i et udvidet Fællesskab, og 
man må undgå omvæltninger, som kan ramme hele re­
gioner. I denne sammenhæng bør der tilstræbes en vis 
komplementaritet mellem EFs regioner, hvor der tages 
højde for de enkelte regioners specifikke klimaforhold, hvilket også vil kunne lette markedsproblemefhe og sam­
tidig være i overensstemmelse med forbrugernes krav. 
Større stabilitet inden for frugt- og grønsagssektoren kan 
opnås ved styrkelse af fællesskabspræferencen, konse­
kvent anvendelse og kontrol med overholdelsen af EF-
kvalitetskravene fra producent til forbruger, etablering af 
producentsammenslutninger samt indførelse af mere ef­
fektive metoder til forvaltning af EFs marked. 
På baggrund af Spaniens forestående tiltrædelse fore­
kommer det mere nødvendigt end nogensinde at foretage 
en omfattende udvidelse af produkter, for hvilke der 
fastsættes referencepriser. Da det fælles marked blev op­
rettet, havde EF et kraftigt underskud for langt de fleste 
produkters vedkommende inden for denne sektor; med 
det nuværende produktionsniveau — og i endnu højere 
grad med produktionsniveauet efter udvidelsen — er det 
påtrængende nødvendigt at stabilisere markederne gen­
nem øget anvendelse af referencepriser. Listen over pro­
dukter med referencepriser bør udvides omgående, såle­
des at der allerede i overgangsperioden er mulighed for at 
hindre, at leverancer fra Spanien giver anledning til uac­
ceptable markedsforstyrrelser. 
Hvad angår de produkter, for hvilke der i to medlemssta­
ter i visse perioder er fastsat begrænsninger for importen 
fra tredjelande (jf. bilag III til forordning 1305/72), har 
dette såkaldte »kalender«-system erfaringsmæssigt vist 
sig særdeles effektivt, specielt for produkter uden refe­
rencepris. Eftersom en »god løsning« aldrig bør vrages til 
fordel for en eventuelt »bedre løsning«, vil det være for­
nuftigt at bibeholde kalendersystemet hele overgangspe­
rioden igennem. På lang sigt er afskaffelsen at dette sy­
stem absolut betinget af, at der på forhånd fastsættes re­
ferencepriser over for tredjelande for de pågældende 
produkter. 
Hvad angår sektorens erhvervsmæssige struktur bør 
producentsammenslutningerne styrkes. Gennem kontrol 
med markedsføringen eller med varers adgang til marke­
det, og dermed en vis kontrol med leverancerne, skulle 
producentsammenslutningerne på lang sigt opnå 
indirekte indflydelse på produktionsmønsteret og 
-udviklingen. 
Hvis producentsammenslutningerne skal have den be­
tydning for stabiliteten på markederne, som man forven­
ter af dem, må EF finde en tilfredsstillende løsning på 
problemet med, at producenter uden for sammenslut­
ningerne ikke overholder de produktionsregler, som 
producentsammenslutningernes medlemmer pålægger 
sig selv. 
Med henblik på en bedre markedsforvaltning bør produ­
centsammenslutningerne råde over et mere omfattende 
sæt instrumenter. Det forekommer nødvendigt at udvide 
interventionsmekanismerne (offentlige køb eller tilbage­
tagelse ved producentsammenslutningerne), som i øje­
blikket kun omfatter ganske få produkter, til et langt 
større antal produkter. Det er ikke kun et spørgsmål om 
Nr. C 310/40 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 81 
at udvise rimelighed over for en sektor, som har meget 
ringere garantiordninger end visse andre store produk­
tionsområder: det er også et spørgsmål om effektivitet. 
Der er således grund til at tro, at en udvidelse af interven-
tionsmekanismerne til et stort antal produkter vil kunne 
bidrage til genskabelse af ligevægten inden for sektoren, 
og at den vil fremme produktionsspredningen i modsæt­
ning til den aktuelle situation, hvor man koncentrerer sig 
om de få produkter, der er omfattet af interventionsord-
ninger, hvilket netop resulterer i stadig hyppigere inter­
vention. 
Endvidere bør man ved tilpasningen af forordningerne 
drage omsorg for, at der træffes hurtigere og mere effek­
tive hjælpeforanstaltninger i »krisesituationer« (f.eks. 
prisfald). 
Citrusfrugter 
Ud over de generelle problemer inden for frugtsektoren 
rejser der sig for citrusfrugternes vedkommende 
spørgsmålet om markedsføringspræmier, som med Spa­
niens EF-medlemskab i sidste instans vil blive berøvet en 
stor del af deres betydning. Disse præmier tjener imidler­
tid ikke kun til at opveje de geografisk betingede ekstra­
omkostninger, som perifert beliggende producenter er 
belastet med; de er også i overensstemmelse med de 
særlige karakteristika, der gør sig gældende for produk­
tionen af bestemte citrusfrugter i visse EF-regioner. 
Hvis markedsføringspræmien afskaffes, må de tilsva­
rende referencepriser — som i nogle tilfælde er blevet op­
hævet til gengæld for præmien - naturligvis atter tages i 
brug og ajourføres med regelmæssige mellemrum. Denne 
omlægning bør dog under alle omstændigheder tidligst 
finde sted ved overgangsperiodens udløb. 
På grund af deres nuværende sortspolitik (blodappelsi­
ner) bør de italienske appelsinproducenter fortsat kunne 
nyde godt af markedsføringspræmierne, så længe deres 
ambitiøst anlagte omstillingsprogram løber. 
Vin 
Det gældende forbud mod nyplantninger i EF bør uden 
videre anvendes i Spanien efter identiske retningslinjer. 
Samtidig vil overholdelsen af de etablerede EF-ordninger 
fordre af Spanien, at man ophører med at foretage sam­
menstikning af rød- og hvidvine. Denne praksis ville ikke 
alene på længere sigt vanskeliggøre forvaltningen af vin­
dyrkningsområderne, men ville også gøre EFs interven-
tionsmekanismer praktisk uanvendelige og umulige at 
kontrollere, idet disse mekanismer omfatter enten 
rødvine eller hvidvine. Forbuddet mod rød/hvid-sammenstikning vil betyde en 
yderligere forøgelse af overskuddet af spansk hvidvin, 
som vil presse EF-priserne. I denne forbindelse vil man 
dels foreslå iværksat en omstrukturerings- og omstil­
lingsplan for de traditionelt velegnede vindyrkningsom­
råder, med et skift til rødvinsproduktion, og dels pro­
grammer for rydning og definitiv opgivelse af vinproduk­
tion i områder, som ikke opfylder kriterierne for vin­
dyrkningsområder, og hvor hvidvinsproduktionen er den 
dominerende; disse foranstaltninger ligger på linje med 
de omstrukturerings- og omstillingsprogrammer, som 
allerede er iværksat i visse dele af Fællesskabet. 
Ifølge de nuværende EF-medlemsstater bør det forbud 
mod kunstvandig, som allerede nu er skreven eller uskre­
ven lov i Spanien, formaliseres og udstrækkes til at om­
fatte hele Fællesskabet med undtagelse af helt specielle og 
nøje afgrænsede områder, hvor lejlighedsvis vanding er 
en forudsætning for, at vinarealerne overhovedet kan 
overleve. 
Samtidig bør, i de områder hvor sukkertilsætning endnu 
er tilladt, anvendelsen af drueprodukter - dvs. primært 
druemost — gradvis afløse den traditionelle chaptalisering 
(roesukker). 
Ud over de retningslinjer, som er skitseret ovenfor med 
hensyn til udbuddet, må EF være indstillet på at blive 
konfronteret med en større risiko for skævheder end no­
gensinde før, nu hvor Fællesskabets potentiel udvides 
med verdens største vindyrkningsområde. 
I denne sammenhæng må der i forordningerne om vin­
dyrkning opereres med øget anvendelse af forebyggende 
destillering, som skal finde sted ved produktionsårets be­
gyndelse på grundlag af de seneste høst- og lagerprogno­
ser. For at gøre den forebyggende destillering mere effek­
tiv må man naturligvis sikre sig midler til opfyldelse af de 
ønskede kvoter. At gøre destillering mere attraktiv via 
manipulation med prisniveauet forekommer ikke at være 
den mest effektive løsning: enten vil målet ikke blive 
nået, fordi prisen er utilstrækkelig, eller også vil prisen 
være så »god«, at den forebyggende destillering oversti­
ger målkvoten. 
To muligheder fortjener nærmere overvejelse: 
a) man kan gøre den forebyggende destillering obliga­
torisk, i tråd med de obligatoriske vinleverancer, som 
i dag kan kræves alt efter høstudbyttets størrelse; 
b) man kan gøre den forebyggende destillering mere 
attraktiv ved f.eks. at tilbyde de producenter, der gør 
brug heraf, mulighed for at indgå lagerkontrakter i 
løbet af produktionsåret. 
30. 11. 81 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 310/41 
De foranstaltninger, som skal træffes i forbindelse med 
udvidelsen, skal ikke kun tage sigte på en styring af ud­
buddet, men i lige så høj grad på en normal udvikling i 
efterspørgslen. Det er derfor af afgørende betydning, at 
EF træffer de nødvendige foranstaltninger for at fjerne 
hindringerne for forbruget og især så hurtigt som muligt 
får tilendebragt skatte- og afgiftsharmoniseringen, først 
og fremmest mellem de forskellige former for drikkeva­
rer i den enkelte medlemsstat og dernæst medlemssta­
terne imellem. 
Olivenolie 
Spanien producerer langt mere olivenolie, end det selv 
forbruger; dets selvforsyningsgrad ligger på 140%. 
Selv om forbruget pr. indbygger er lavere i Spanien end i 
f.eks. Grækenland, ligger det betydeligt højere end 
EF-gennemsnittet. 
Mens prisforholdet mellem olivenolie og andre vegetabil­
ske olier i EF er 2,4:1 i det endelige forbrugerled (dvs. 
forbrugsstøtte medregnet), er det i Spanien 1,6:1. 
EF har ingen beskyttelse over for olieholdige frø, og med 
hensyn til vegetabilske olier er beskyttelsen minimal; 
beskyttelsen i Spanien er mere omfattende. 
Den garanterede producentpris i EF (inklusive produk­
tionsstøtte) er cirka dobbelt så høj som den nuværende 
spanske interventionspris, hvilket kunne animere til en 
produktionsforøgelse i Spanien. 
Hvis den spanske beskyttelse over for olieholdige frø og 
olie bringes ned på niveau med EF-beskyttelsen, og hvis 
samtidig de spanske priser justeres opad til EF-niveauet, 
vil resultatet blive en forskydning i prisforholdet mellem 
olivenolie og andre vegetabilske olier, som kan få alvor­
lige konsekvenser for det spanske forbrug og medføre 
overskud, som det vil blive særdeles kostbart at få afsat. 
Spørgsmålet om olivenolie og andre vegetabilske olier gi­
ver et eksempel på, hvordan »de etablerede EF-ord-
ninger» som begreb betragtet kan fortolkes både meget 
snævert og meget bredt. 
Hovedformålet inden for olivenoliesektoren er således at 
opnå et prisforhold, som giver mulighed for oprethol­
delse af forbruget i det udvidede Fællesskab, uden at op­
nåelsen af dette forbrugerprisforhold medfører en 
mærkbar omkostningsforøgelse. 
Det er imidlertid en kendsgerning, at man ved uden vi­
dere at inddrage Spanien i EFs pris- og beskyttelsesord­
ninger med hensyn til olieholdige frø og vegetabilske 
olier for at opretholde det samlede forbrug i det udvidede 
Fællesskab måtte påregne en såkaldt »forbruger«-støtte, som ville udgøre en meget stor belastning for EFs bud­
get: lader man uden videre Spanien være omfattet af den 
nuværende EF-ordning, vil det, ved overgangsperiodens 
udgang, skønsmæssigt medføre ekstraomkostninger på 
ca. 650 mio ERE. 
Hvad olivenolie angår, vil Spanien sammen med Italien 
stå som de to største producenter i verden. Ligningen 
ændrer sig, og tingene må derfor gribes anderledes an. 
I stedet for at lade den nuværende EF-ordning være 
gældende for Spanien bør man, som led i en samlet fedt­
stofpolitik, hvori der tages højde for olivenoliens øko­
nomiske og sociale betydning i det udvidede Fællesskab, 
søge at finde en ordning, som er mindre byrdefuld for 
EFs budget. 
Nødvendigheden af at overveje en sådan mindre byrde­
fuld ordning bliver bestemt ikke mindre af, at de særdeles 
liberale særordninger for importerede olieholdige frø og 
vegetabilske olier forekommer at være mere og mere i 
modstrid med den fælles landbrugspolitik. 
De forskelligartede forslag, som er blevet fremsat lige si­
den oprettelsen at Det europæiske økonomiske Fælles­
skab, herunder indførelsen af en afgift på samtlige fedt­
stoffer, omkring hvis praktiske gennemførelse der altid 
har rejst sig store problemer, gør det absolut påkrævet at 
underkaste spørgsmålet en dybtgående undersøgelse, 
som kan fjerne de mange uklarheder, der gør sig 
gældende på området. 
Udvalget har gentagne gange anmodet Kommissionen 
om at foretage en sådan undersøgelse, men da Kommis­
sionen endnu ikke har imødekommet denne anmodning, 
vil afdelingen på kort sigt forsøge at råde bod på denne 
mangel. 
Sideløbende med bestræbelserne på at opnå generel li­
gevægt på olivenoliemarkedet bør der for produktionssi­
dens vedkommende iværksættes foranstaltninger med 
henblik på: 
1. at få fastlagt programmer til fremme af rydning i om­
råder, hvor der findes alternative produktionsmulig­
heder; 
2. at få fastlagt omstruktureringsprogrammer, som skal 
øge produktiviteten i olivenlunde, nedbringe produk­
tionsomkostningerne på lidt længere sigt og dermed 
også markedsføringsomkostningerne; 
3. at drage omsorg for, at der fra tiltrædelsestidspunk-
tet ikke kan ydes nogen form for støtte til nyplant­
ninger i Spanien, som ligger ud over de muligheder, 
der er hjemlet i de nuværende EF-ordninger. 
Hvad efterspørgslen angår, bør der foretages en op­
gørelse og en rentabilitetsberegning over potentielle af­
sætningsmuligheder i tredjelande, herunder markeder i 
Nr. C 310/42 De Europæiske Fællesskabers Tidende 30. 11. 81 
Mellemøsten og Latinamerika, hvor spisevanerne på kort 
sigt skulle åbne mulighed for en forøgelse af olivenolie­
forbruget. 
Slutbemærkning 
Det drejer sig således ikke om at isolere det nuværende 
Fællesskabs markeder fra Spaniens, men om at tilgodese 
samtlige - nuværende såvel som fremtidige - partneres 
specifikke vilkår og lade dem indgå i det sam­
menhængende hele, der fortsat bør være Fællesskabets 
primære mål. 
Denne opgave er som bekendt forbundet med store van­
skeligheder. Det nuværende Fællesskab må gå frem med 
den største forsigtighed. Dette er, som vi har set det, til­
fældet med overgangsperioden, hvor der må opereres 
med effektive mekanismer, der kan harmonisere 
handelspriserne i takt med, at de spanske priser gradvis 
kommer på linje med EF-priserne. Dette må ske over en 
passende periode, således at produktionen og regionerne — og i sidste instans de mennesker, som holder disse oppe 
— på begge sider af det nuværende EFs grænser får mu­
lighed for at tilpasse sig til Fællesskabets nye dimension. 
Dette kan de imidlertid ikke gøre alene. Man kan ikke 
skubbe samtlige byrder i forbindelse med udvidelsen over 
på landbrugsproduktionen og over på landbrugerne, idet 
de landbrugere, som berøres mest direkte af udvidelsen, i 
forvejen befinder sig i de vanskeligst stillede EF-regioner. 
Med beslutningen om at udvide har Fællesskabet givet 
udtryk for en helt klar politisk vilje. Den politiske beslut­
ning indebærer imidlertid en forpligtelse til at ofre de fi­
nansielle midler, som er nødvendige for at nå et positivt 
resultat. I modsat fald -vil udvidelsen skabe øgede vanske­
ligheder på begge sider, og disse vanskeligheder kan for­
værre de hindringer og skuffelser, der i forvejen præger 
udviklingen i EF. Hvis det slår fejl, vil Fællesskabet 
komme til at føle det særdeles kraftigt, fordi kimen kan 
blive plantet til en opløsning, som kan få uoverskuelige 
konsekvenser. Udvidelsen er en udfordring, som træder 
klart frem. Hverken Fællesskabet eller Spanien kan nu 
tillade sig at tabe. 
Udfærdiget i Bruxelles, den 23. september 1981. 
Tomas ROSEINGRAVE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg