Nr. C 8/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.1.  74 
Udvalget  bemærker,  at dette  direktiv  udtaler  sig om 
forslaget  til det 5. direktiv,  der er offentliggjort  i De 
Europæiske  Fællesskabers  Tidende,  nr.  C 54 af 28. 
april  1969,  om samordning  af visse  administrativt  el-
ler ved  lov  fastsatte  bestemmelser  om  selvstændige 
erhvervsdrivendes  detailsalg  af lægemidler. 
Men  dette  direktiv  fastsætter,  at for at kunne  drive 
selvstændig  apotekervirksomhed  er det  nødvendigt 
først  at få autorisation,  som  blandt  andet  er betinget 
af, at man  har  eksamensbevis.  Disse  bestemmelser 
kan altså  ikke  gælde  for juridiske  personer. 
Som følge  deraf  drager  udvalget  påstanden  i betragt-
ning  nr. 6 i tvivl,  ifølge  hvilken  betingelserne  for 
udøvelse  af farmaceutisk  virksomhed  samordnes  som 
bestemt  i artikel  57, stk. 3 i Rom-traktaten. 
Afdelingen  foreslår,  at de medlemsstater,  hvor  der 
findes  flere  driftsformer  for apoteker,  fastsætter  den 
eller de personer  eller  det eller  de selskaber,  der har 
beføjelse  til at anmode  om autorisation  til oprettelse 
af et apotek,  i det omfang  personen  eller  selskabet 
har en farmaceut  til rådighed,  der  er autoriseret  til 
at udøve  erhvervet. 4. Autorisationens  uafhændelighed 
Ifølge  Kommissionen  bevirker  et lands  vedtagelse  af 
bestemmelser  om  fordelingen  af apoteker,  at kon-
kurrencereglerne  ændres.  Med  henblik  herpå  må der 
vedtages  et system,  som  bevarer  fagets  berettigede 
økonomiske  interesse  uden  dog  at gøre  det  muligt 
uberettiget  at drage  fordel  af en situation,  der  er 
skabt  med  henblik  på at beskytte  sundheden. 
Den løsning,  Kommissionen  har  foreslået,  består  i at 
kræve,  at autorisationen  skal  være  uafhændelig.  Ud-
valget  bemærker,  at denne  foranstaltning  ikke  blot 
rammer  apotekere,  der  er etableret  i et land  med 
oprettelsesfrihed,  og hvor  konkurrencereglerne  følge-
lig ikke  er ændrede,  men  også  apotekere,  der er etab-
leret i et land  med  en lovgivning  om  fordeling  af 
apotekerne,  såfremt  denne  uafhændelighed  tillades. 
Udvalget  foreslår  derfor  følgende  løsning:  Autorisa-
tionen  til oprettelse  af et apotek  kan  ikke  overdrages 
undtagen  i tilfælde  af force  majeure,  før fem  år efter 
dens  tildeling.  Udvalget  insisterer  på, at denne  auto-
risation  ikke  kan  sælges  og heller  ikke  adskilles  fra 
formuerettigheder. 
Det henleder  endvidere  opmærksomheden  på den 
forskelsbehandling  af fysiske  og juridiske  personer, 
som uafhændeligheden  ville  betyde. 
Udfærdiget  i Bruxelles,  den  24. oktober  1973. 
Formanden  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
HØRING  AF DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
angående 
— udkast  til Rådets  afgørelse  om nedsættelse  af et udvalg  for regionalpolitik; 
— forslag  til finansforordning  om særlige  bestemmelser,  som  skal  finde  anvendelse  på 
Den europæiske  fond  for Regionaludvikling; 
— forslag  til rådsforordning  om oprettelse  af en europæisk  fond  for Regionaludvikling. 
A. ANMODNING  OM  UDTALELSE 
Rådet  har  den  9. august  1973  besluttet  fakultativt  at høre  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  angående  de tre ovennævnte  tekster. 
Anmodningen  om  udtalelse  er af formanden  for Rådet  rettet  til formanden  for Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  den  9. august  1973. 
31.1.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 8/11 
B. TEKSTER,  HVOROM  DER  ER  FORETAGET  HØRING 
De tekster,  hvorom  der  er foretaget  høring,  er offentliggjort  i De Europæiske  Fælles-
skabers  Tidende  nr.  C 86 af 16. oktober  1973,  s. 7 til 14. 
C. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udvalget  har  på sin 114.  plenarsamling,  der  afholdtes  den  24.  og 25.  oktober  1973  i 
Bruxelles,  vedtaget  sin  udtalelse  om  de under  pkt.  B ovenfor  nævnte  tekster  med 
enstemmighed  af de 69 tilstedeværende  eller  repræsenterede  medlemmer,  idet  2 undlod 
at stemme. 
Udtalelsen  lyder  som  følger: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR 
under  henvisning  til anmodning  fra Rådet  af 9. au-
gust 1973  om en udtalelse  om 
— »Udkast  til Rådets  beslutning  om  nedsættelse  af 
et udvalg  for regionalpolitik« 
— »Forslag  til finansforordning  om særlige  bestem-
melser,  som  skal  finde  anvendelse  på den  euro-
pæiske  egnsudviklingsfond« 
— »Forslag  til Rådets  forordning  om  oprettelse  af 
en europæisk  egnsudviklingsfond«, 
under  henvisning  til artikel  198  i traktaten  om 
oprettelse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab, 
under  henvisning  til den  beslutning,  som  dets  for-
mand  traf  om  i henhold  til artikel  22 i forretnings-
ordenen  at pålægge  Afdelingen  for  egnsudvikling  at 
udarbejde  en udtalelse  herom, 
under  henvisning  til den  beretning,  der  er afgivet  af 
ordføreren  hr. Vente  jol, 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  blev  afgivet 
af Afdelingen  for  egnsudvikling  på mødet  den  12. 
oktober  1973, 
under  henvisning  til forhandlingerne  ved  dets  114. 
plenarsamling  den  24.  og 25.  oktober  1973,  mø-
det den  25. oktober  1973, 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
Udvalget  godkender  de tre forslag  under  forbehold 
af følgende  betragtninger. 
1. PRÆAMBEL 
1.1. Den  25.  juli  1973  tilsendte  Kommissionen  for 
De europæiske  Fællesskaber  Rådet  et forslag  til for-ordning  om oprettelse  af en europæisk  fond  for egns-
udvikling,  et forslag  til finansforordning  for  denne 
fond  og et udkast  til beslutning  om nedsættelse  af et 
udvalg  for regionalpolitik. 
1.2. Disse  forslag,  som  er et led  i andre  alt  for 
ufuldstændige  og spredte  forslag  fra Kommissionen, 
og hvoraf  mange  ikke  er blevet  taget  til følge,  falder 
inden  for  den  ramme,  der  blev  fastlagt  på den  kon-
ference,  der blev  afholdt  af stats-  og regeringschefer-
ne fra  De  europæiske  Fællesskabers  medlemsstater 
fra den  19. til den  21. oktober  1972  i Paris. 
1.3. På  Topmødet  i Paris  anerkendte  man  betydnin-
gen af en fælles  egnsudvikling  og den  høje  prioritet, 
der burde  gives  til afhjælpningen  i Fællesskabet  af de 
strukturelle  og regionale  forskelle,  som  kunne  ind-
virke  på gennemførelsen  af den  økonomiske  og mo-
netære  union. 
1.4. I flere  år har  Det  økonomiske  og sociale  Ud-
valg i sine  udtalelser,  beretninger  og studier  under-
streget  nødvendigheden  af en fælles  regionalpolitik 
og defineret  veje  og midler  til at afhjælpe  de regio-
nale uligheder,  som  stadig  bliver  større  på grund  af 
manglende  handling  på fællesskabsplan. 
2. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UD-
VALGS  MENING  OM  DE  INDEN  FOR 
DEN  FÆLLES  EGNSUDVIKLING  FORE-
SLÅEDE  INSTRUMENTER 
2.1. I informationsberetningerne  og studierne  om: 
— forslag  til Rådets  beslutning  om  tilrettelæggelsen 
af Fællesskabets  aktionsmidler  inden  for  egnsud-
viklingen  (april  1970); 
Nr. C 8/12 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.1.74 
— de finansielle  midler  til egnsudviklingen  (septem-
ber 1971); 
— forslag  til Rådets  forordning  om Den  europæiske 
fond  for  rentegodtgørelse  for  egnsudviklingen 
(oktober  1971); 
— iværksættelsen  af en fælles  regionalpolitik  (okto-
ber 1973); 
har udvalget  haft  lejlighed  til at formulere  retningsli-
nier for og fremsætte  bemærkninger  om  oprettelsen 
af både  en egnsudviklingsfond  og et udvalg  for re-
gionalpolitik. 
3. EGN  SUDVIKLINGSFONDEN 
3.1.1.  Ligesom  udvalget  mener  Kommissionen,  at de 
tidligere  indgreb  har  været  utilstrækkelige  til i den 
ønskede  udstrækning  at opveje  virksomhedernes  til-
bøjelighed  til at etablere  sig i de allerede  udviklede 
egne,  så meget  mere  som  selve  gennemførelsen  af det 
fælles  marked  muligvis  forstærker  denne  tendens. 
3.1.2.  Udover  manglen  på en virkelig  regionalpoli-
tik for Fællesskabet,  findes  der ikke  nogen  systema-
tisk samordning  af den  finansielle  støtte,  der ydes  af 
de forskellige  fællesskabsfonds,  og ressourcerne  målt 
efter  behov  er stadig  alt for utilstrækkelige  i betragt-
ning af de alvorlige  problemer  i forbindelse  med  de 
regionale  uligheder. 
3.1.3.  Derfor  har  Kommissionen  foreslået  oprettel-
sen af en egnsudviklingsfond,  i en tekst,  som  erstat-
ter forslaget  til beslutning  om  tilrettelæggelsen  af 
Fællesskabets  aktionsmidler  inden  for  egnsudviklin-
gen og forslaget  til forordning  om  en europæisk 
fond  for rentegodtgørelse. 
3.1.4.  Efter  udvalgets  mening  har  nogle  væsentlige 
hindringer  stået,  og står  stadig  i vejen  for egnsudvik-
lingen  i Fællesskabet: 
— den  ukontrollerede  udvikling  i retning  af koncen-
tration  af aktiviteterne; 
— manglen  på politisk  vilje; 
— manglen  på et fællesskabsprogram; 
— manglen  på finansielle  midler; 
— manglen  på en prioritering; 
— manglen  på samordning:  mellem  de eksisterende 
fonds  og endog  mellem  de europæiske,  nationale 
og regionale  institutioner. 3.2. Nødvendigheden  af at udarbejde  en regionalpo-
litik i tre planer 
3.2.1.  Nødvendigheden  af en regionalpolitik  udar-
bejdet  i etaper  er adskillige  gange  blevet  understreget 
af Det  økonomiske  og sociale  Udvalg. 
3.2.1.1.  I første  omgang  er det  vigtigt  at rette 
fællesskabsstøtten  mod  de egne,  hvor  underudvik-
lingsproblemerne  er størst.  Uden  at dette  får en be-
grænsende  karakter,  for  så vidt  angår  de egne  og 
områder,  der  først  og fremmest  hjælpes  på hele 
fællesskabsområdet,  er det dog  nødvendigt  at henle-
de opmærksomheden  på  de tillægsprotokoller  til 
traktaterne  og til de tiltrædelsesakter,  som  behandler 
regionalproblemer  i protokol  vedrørende  Italien  og 
protokol  nr. 30 om Irland.  Det  drejer  sig allerede  da 
om at forøge  den  finansielle  støtte  i de egne  af 
Fællesskabet,  hvor  levestandarden  og levevilkårene 
ligger  langt  under  fællesskabsgennemsnittet,  og dette 
gøres  ved  hovedsageligt  at lette  deres  økonomiske 
udvikling  ved: 
— skabelse  af beskæftigelse  igennem  en større  varia-
tion i de økonomiske  aktiviteter; 
— udviklingen  af infrastrukturer  og modtagelsesfa-
ciliteter. 
3.2.1.2.  Denne  nødvendige  forøgelse  af hjælpen  skal 
således  foregå  på baggrund  af en undersøgelse  af eu-
ropæiske  kriterier,  som  skal  gøre  det  muligt  at 
udvælge  prioriterede  egne. 
3.2.1.3.  Denne  forøgelse  af fællesskabsstøtten  bør 
supplere  medlemsstaternes  indgreb  for  at fremme 
den økonomiske  udvikling  i de prioriterede  egne  og 
områder. 
3.2.1.4.  Men  denne  supplering,  der  bestemt  i sig 
selv er ønskværdig,  betyder  på ingen  måde  nogen 
centralisering  af de enkelte  regeringers  egnsudvik-
lingspolitik  inden  for  Fællesskabet.  Hver  medlems-
stat bør rette  sig efter  de fælles  målsætninger  og de i 
fællesskab  valgte  kriterier. 
3.2.2.1.  For  det  andet  bør  Fællesskabet  sikre  sam-
ordningen  af de nationale  programmer.  En  for-
udsætning  herfor  er, at man  inden  for rammerne  af 
en regional  planlægning  udskiller  de fælles  målsæt-
ninger,  som  i øjeblikket  ikke  eksisterer.  Fastsættel-
sen af disse  målsætninger  er nødvendig,  hvis  man 
ønsker  at give  de forskellige  fællesskabsinstrumenter, 
og ganske  specielt  egnsudviklingsfonden,  de midler, 
der svarer  til behovene.  For  at opnå  den  fulde  virk-
ning  af Fællesskabets  støtte  til medlemsstaterne,  skal 
denne  falde  inden  for rammerne  af disse  målsætnin-
ger; suppleringen  af den  nationale  støtte  er ikke  i sig 
selv tilstrækkelig  til at føre  en europæisk  politik,  der 
31.1.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 8/13 
svarer  til objektive  kriterier:  det  ender  hurtigt  med 
en udvanding  af fællesskabsstøtten,  det vil sige  med 
spild  og virkningsløshed. 
3.2.3.1.  For  det  tredje  skal  Fællesskabet  iværksætte 
store  fællesskabsprojekter  indenfor  for  eksempel 
den fælles  transportpolitik  eller  infrastrukturer  og 
forsøgsprojekter  for at nå videre  end  blot  til at tilve-
jebringe  supplerende  ressourcer  og samordne  med-
lemsstaternes  politik  og således  manifestere  en kon-
kret vilje  til at handle  på europæisk  plan. 
3.2.3.2.  Selv  om disse  fællesskabsprojekter  ikke  fal-
der inden  for rammerne  af en udvikling  af priorite-
rede egne  og områder,  er de dog  ikke  mindre  nød-
vendige  for at: 
— udvikle  de egne,  der  ikke  i øjeblikket  betragtes 
som prioriterede,  men  som  har  visse  regionalpro-
blemer;  og hvis  opsving  direkte  eller  inddirekte 
kan komme  de prioriterede  egne  til gode; 
— udstyre  fællesskabsområdet  ved  at tilvejebringe 
kollektive  og sociale  faciliteter; 
— bekræfte  styrkelsen  af den  europæiske  vilje. 
3.2.3.3.  Hvis  det er sandt,  at Fællesskabet  har til op-
gave  at disciplinere,  koncentrere  og kontrollere  støt-
teforanstaltningerne,  så er det  ligeledes  nødvendigt, 
at Fællesskabet  har konkrete  projekter,  som  det selv 
finansierer,  hvilket  understreger  dets  vilje  til selv  at 
gennemføre  en regionalpolitik,  idet  de pågældende 
lande  knyttes  dertil. 
4. UDVALGET  FOR  REGIONALPOLITIK 
4.1. For  at hjælpe  Fællesskabet  med  iværksættelsen 
af en regionalpolitik,  har Kommissionen  desuden  fo-
reslået  oprettelsen  af et nyt  organ  kaldet  udvalget 
for regionalpolitik. 
4.2. Udvalgets  rolle  er, at lette  gennemførelsen  af de 
opgaver  og hverv,  der  påhviler  Kommissionen  og 
Rådet. 
4.3. Det  bør  især  overvåge,  at staterne  sikrer  regio-
nalprogrammernes  overensstemmelse  med  fælles-
skabsmålene  og sørge  for  deres  samordning  under 
fællesskabskontrol. 
5. UDVALGETS  MENING  OM  SPØRGSMÅLET 
OM HØRING 
5.1. Høring  af egnene Egnene  bør  kunne  deltage  i udarbejdelsen  af regio-
nalpolitikken  ved  at lade  de sociale  og faglige  orga-
nisationer  deltage  heri. 
5.1.1.  I sin studie  fra september  1973  om iværksæt-
telsen  af en fælles  regionalpolitik  understregede 
»Disse  (egnene)  bør  som  de første  medvirke 
ved udarbejdelsen.  Den  ønskede  demokratiske 
debat  bør  gøre  det muligt  at tegne  et billede  af 
situationen  i de forskellige  egne  og de risikomo-
menter  og muligheder,  der er forbundet  med  en 
spontan  udvikling,  såvel  som  de midler,  der fo-
relås  til bekæmpelse  af den  voksende  fattigdom 
i visse  egne. 
Dette  arbejde  bør  ikke  blot  være  af en sådan 
karakter,  at det kræves,  at staterne  og Fællesska-
bet stiller  midler  til rådighed  for  økonomisk 
udvikling  og social  fremgang,  men  det bør  lige-
ledes  medvirke  til, at de forskellige  egne  tager 
deres  situation  op til overvejelse  og viser  vilje 
til at handle  ud fra deres  egne  specielle  forhold. 
Dette  gælder  for  eksempel  lokale  infrastruktu-
rer, produktivitetsudvikling,  uddannelses-,  akti-
vitets-  og oplysningsforanstaltninger  osv. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  bør  senere 
undersøge  den  fremgangsmåde,  der  skal 
iværksættes,  for at regionerne  selv,  som  rådgive-
re, kan  deltage  i forelæggelsen  af de udvalgte 
projekter  for fællesskabsinstanserne. 
Ved således  at inddrage  regionerne  får Fælles-
skabet  et andet  middel  til at demokratisere  og 
decentralisere,  således  at dets  mål  står  ganske 
klart  for  de befolkningsgrupper,  der er direkte 
berørt«. 
5.2. Høring  af de sociale  og faglige  organisationer 
5.2.1.  DIREKTE  HØRING 
For så vidt  angår  denne  politik  som  enhver  anden, 
bør de sociale  og faglige  organisationer  bevare  den 
absolutte  ret til direkte  høring. 
5.2.2.  HØRING  AF  DET  ØKONOMISKE 
OG SOCIALE  UDVALG 
De sociale  og faglige  organisationer,  der  er knyttet 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalg  og til dens  Af-
deling  for  egnsudvikling,  bør  ligeledes  høres  om 
udarbejdelsen  af de store  retningslinier,  principperne, 
undersøgelsen  af nye midler  og kontrollen. 
Nr. C 8/14 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 1. 74 
5.2.3.  HØRING  OM  MÅDEN  FOR  OG  FORAN-
STALTNINGERNE  I  FORBINDELSE  MED 
GENNEMFØRELSEN 
Den faktiske  gennemførelse  af en egnsudviklingspo-
litik og især  dens  virkninger  på befolkningen  i de 
udvalgte  områder  og egne  kræver,  at de sociale  og 
faglige  organisationer  også  her  inddrages  i det arbej-
de, der  udføres  af egnsudviklingsfonden  og Udvalget 
for regionalpolitik  inden  for  rammerne  af disse  nye 
organer. 
6. KOMMISSIONENS  FORSLAG  OG  UDVAL-
GETS  BEMÆRKNINGER  EGNSUDVIK-
LINGSFONDEN 
6.1. De  vigtigste  krav  (begrundelsen) 
6.1.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
Kommissionen  understreger,  at tre  vigtige  krav  har 
afgørende  indflydelse  på den  påtænkte  oprettelse  af 
en egnsudviklingsfond: 
a) supplering  af nationale  ordninger, 
b) smidighed  i forvaltningen, 
c) indpasningen  af investeringerne. 
6.1.1.1. Supplering 
— Fællesskabet  skal  bidrage:  ud over  det,  medlems-
staterne  kan  klare,  under  hensyntagen  til den  dis-
ciplin,  som  Den  økonomiske  og monetære  Union 
pålægger  anvendelsen  af deres  egne  ressourcer; 
— Fællesskabet  skal  føje  sine  anstrengelser  til med-
lemsstaternes  for  at muliggøre  den  fulde  udvik-
ling af de egne,  som  på trods  af at de i dag  står 
noget  tilbage,  ikke  desto  mindre  har  store  udvik-
lingsmuligheder.  Fællesskabet  som  helhed  vil 
drage  nytte  af denne  udvikling  både  med  hensyn 
til vækstrate  og konkurrencedygtighed; 
— når  virkeliggørelsen  af Den  økonomiske  og mo-
netære  Union  medfører  særlige  vanskeligheder  for 
visse  egne,  kan  Kommissionen  fremsætte  forslag 
eller  udstede  henstillinger,  således  at Fællesska-
bets aktionsmidler  kan  bidrage  til at løse  de 
nævnte  vanskeligheder. 
6.1.1.2.  Smidighed 
6.1.1.2.1.  Valget  af investeringer 
Støtten  skal  være  rettet  imod; — egne  med  uligheder  inden  for  landbruget  og in-
den for industrien; 
— skal  tilpasse  sig de prioriterede  behov: 
— industrialisering; 
— etablering  af servicevirksomhed; 
— infrastrukturer,  der  er direkte  knyttet  til den 
økonomiske  udvikling; 
— for  så  vidt  angår  infrastrukturudviklingen 
skal denne  samordnes  med  anden  fælles  poli-
tik, især  transport  og energi; 
— retfærdig  fordeling  mellem  de forskellige  egne  af 
Fællesskabet  ifølge  fælles  kriterier.  Der  vil blive 
fremsat  forslag  om  en gennemførelsesforordning, 
der skal  identificere  egnene. 
6.1.1.2.2.  Flurtighed  i fremgangsmåden 
— informering  af virksomhederne  før  deres  beslut-
ning  tages: 
— for  ikke  at forsinke  fællesskabsstøtten  skal  med-
lemsstaterne  have  mulighed  for  at få godtgjort  en 
del af de beløb,  de har  anvendt. 
6.1.1.2.3.  Fastsættelsen  af satserne 
Fastsættelsen  af satserne  skal  ske  på baggrund  af be-
tydningen  af projekterne,  hvad  enten  det  drejer  sig 
om produktive  investeringer  eller  infrastrukturinve-
steringer. 
6.1.1.3.  Indpasningen  af  investeringerne 
— inkluderet  i planer,  der  forelægges  Udvalget  for 
Regionalpolitik  til undersøgelse; 
— sammenligning  og samordning  af medlemsstater-
nes politik  for  at finde  frem  til de væsentligste 
regionalproblemer  og derefter  anvende  størstede-
len af fondens  ressourcer  herpå. 
6.1.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
6.1.2.1.  Hvis  fonden  skal  efterkomme  det væsentlige 
krav  om  supplering  af den  nationale  støtte,  skal 
dens  indgreb  ikke  kun  begrænses  til de aktioner, 
medlemsstaterne  iværksætter,  men  gennemføre  store 
fællesskabsprojekter  og  forsøgsprogrammer,  som 
Fællesskabet  skal  iværksætte.  Dog  er det  nødvendigt 
at sikre,  at disse  projekter  svarer  til befolkningens 
reelle  behov  i de underudviklede  egne. 
31.1.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 8/15 
6.1.2.2.  Man  må ligeledes  sørge  for,  at de restriktio-
ner, som  Den  økonomiske  og monetære  Union  på 
grund  af konjunkturvanskeligheder  og et behov  for 
»disciplin«  måtte  pålægge  medlemsstaterne,  ikke  går 
ud over  de prioriterede  egne  og områder,  idet  med-
lemsstaterne  alt for ofte  af budgetmæssige  grunde  og 
som led  i inflationsbekæmpelsen  formindsker  stig-
ningen  i de sociale  faciliteter  og infrastrukturer, 
hvilket  er imod  målet  med  by-  og egnsplanlæg-
ningen. 
6.1.2.3.  Ydermere  må man  sørge  for,  at indgrebene 
fra fondens  side  ikke  bliver  en generel  understøttelse 
af industrien.  Men  hvis  det  er nødvendigt  at sikre 
hurtigheden  i fremgangsmåden,  virker  det som  om, 
at alle  virksomheder,  som  på forhånd  bør  informe-
res om  mulighederne  for  støtte  fra  Fællesskabets 
side,  vil inkludere  denne  i investeringsplanerne,  idet 
de er sikre  på at opnå  den. 
6.1.2.4.  Man  bør  frem  for alt sikre  en rimelig  for-
deling  mellem  de forskellige  områder  i Fællesskabet 
på grundlag  af fællesskabskriterier  ved  at favorisere 
de områder,  der er karakteriseret  ved  en alvorlig  uli-
gevægt,  og som  derfor  udgør  en bremse  på den  øko-
nomiske  og sociale  udvikling  i de lande,  hvor  de er 
placeret,  og en hindring  for selve  Fællesskabets  ud-
vikling. 
6.1.2.5.  I forbindelse  med  denne  procedure  kan 
man stille  sig andre  spørgsmål: 
— hvordan  kan  virksomhederne  i deres  planer  tage 
hensyn  til en støtte,  som  de ikke  kender  før,  men 
efter  at beslutningerne  tages? 
— hvordan  reagerer  virksomhederne,  hvis  den  ven-
tede støtte  ikke  tildeles  af mangel  på fællesskabs-
ressourcer,  eller  simpelthen  afslås? 
6.1.2.6.  Stillet  over  for  dette  spørgsmål  mener  ud-
valget,  at da en fuldstændig  automatisk  tildeling  af 
hjælp,  hverken  er mulig  eller  ønskelig,  bør  fristen 
mellem  informationen  (så  præcis  som  mulig)  og 
fællesskabsbeslutningen  være  kortest  mulig. 
6.1.2.7.  Endelig  ønsker  udvalget,  at der lægges  stør-
re vægt  på hierakiseringen  af den  støtte,  som  Egnsud-
viklingsfonden  kan  yde.  I virkeligheden  bør  man 
først  og fremmest  lægge  vægt  på: 
— den  hjælp,  man  kan  give  virksomheder,  som  i 
prioriterede  egne  og områder  skaber  beskæftigel-
se; 
— den  indsats,  man  bør  gøre,  når  der  på samme 
tid skal  foretages  investeringer  i industri  og in-
frastrukturer. 6.2. Valget  af egne  — regionale  uligheder  og krite-
rier (artikel  3) 
6.2.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
Egnene  og områderne  bør  vælges  blandt  dem,  som 
falder  ind under  en ordning  med  regionale  støttefor-
anstaltninger. 
Desuden  skal  de også  have  et bruttonationalprodukt 
pr. indbygger,  som  er mindre  en gennemsnittet  for 
Fællesskabet. 
Endvidere  mener  Kommissionen,  at som  regionale 
uligheder  betragtes  de, som  »især«  er et resultat  af: 
— landbrugsmæssig  overvægt, 
—• industrielle  ændringer, 
— strukturel  underbeskæftigelse. 
Endelig  er de kriterier,  der skal  tages  i betragtning,  i 
»særdeleshed«: 
— stor  beskæftigelsesmæssig  afhængighed  af land-
brugsvirksomhed, 
— stor  beskæftigelsesmæssig  afhængighed  af indu-
strier  i tilbagegang, 
— stor  og langvarig  arbejdsløshed  med  en kraftig 
afvandring. 
6.2.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
6.2.2.1.  Afdelingen  ønsker,  at Komissionen  hurtig 
offentliggør  resultatet  af anvendelsen  af disse  krite-
rier på egnene  i Fællesskabet.  Man  må  for  enhver 
pris undgå  en  stor  spredning,  som  bringer  det 
væsentlige  mål  i fare,  nemlig  en styrkelse  af støtten. 
6.2.2.2.  Det  er beklageligt,  at der ikke  kan  foranstal-
tes høring  af udvalget  om listen  over  egne  og områ-
der, som  ifølge  kriterierne  og ulighedernes  betydning 
betragtes  som  prioriterede.  Det  virker  som  om,  at 
den gennemførelsesforordning,  som  skal  fastsætte  li-
sten over  disse  egne  og områder,  skal  vedtages  for 
Det økonomiske  og sociale  Udvalgs  forhandlinger. 
6.2.2.3.  På trods  af denne  situation  mener  udvalget 
dog, at det  er nødvendigt  at fremsætte  følgende 
bemærkninger: 
6.2.2.4.  Først  og fremmest  er det at frygte  ifølge  be-
stemmelserne  i artikel  3, at valget  af prioriterede 
egne  og områder  efter  kriteriet  om  et BNP  pr. ind-
bygger,  som  er mindre  end  gennemsnittet  for 
Nr. C 8/16 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31.1.  74 
Fællesskabet,  i virkeligheden  fører  til en mindskelse 
af hjælpen,  og skader  dermed  effektiviteten  af de nye 
forslag,  selv  om  disse  egne  og områder  bør  vælges 
blandt  de egne,  som  falder  ind  under  en ordning 
med regionale  støtteforanstaltninger. 
6.2.2.5.  Under  disse  betingelser  bør  man  koncentre-
re anstrengelserne,  og dermed  effektiviteten,  ved  at 
ændre  kriteriet  om  gennemsnittet,  og ved  at lægge 
det på et langt  lavere  niveau;  dette  vil imidlertid 
kræve  en særlig  løsning  for egne  med  en gammel  in-
dustrialisering  i tilbagegang,  eftersom  disse  egne  er 
karakteriseret  ved  opretholdelsen  af et forholdsvist 
højt niveau  i deres  BNP  over  en lang  periode,  i løbet 
af hvilken  de andre  tegn  på  tilbagegang  allerede 
fremtræder  tydeligt. 
6.2.2.6.  Desuden,  både  for  så vidt  angår  uligheder-
ne som  kriterierne,  anvender  Kommissionen  upræci-
se udtryk,  så som  »især«  og i »særdeleshed«,  hvilket 
synes  at indicere,  at valget  ikke  er af begrænsende 
karakter. 
6.2.2.7.  Det  er grunden  til, at udvalget  foreslår,  at 
man sletter  disse  to udtryk,  som,  hvis  de blev  bibe-
holdt,  kunne  betragtes  som  åbningen  for  en alt for 
generel  støtte,  en fremgangsmåde,  der  vil resultere  i 
princippet  om  rimeligt  udbytte,  som  udvalget  for-
dømmer.  Denne  bekymring  forekommer  så meget 
mere  velbegrundet,  som  valget  af egne  og områder 
skal vedtages  enstemmigt  af Rådet. 
6.2.2.8.  Hvad  angår  de regionale  uligheder,  fremsæt-
ter udvalget  følgende  bemærkninger: 
— på den  ene  side  er en overvægt  i landbrugsvirk-
somhed  i en egn  ikke  nødvendigvis  årsagen  til 
regional  ulighed,  men  afslører  tværtimod  eksi-
stensen  af et landbrug  i udvikling,  og  som 
fællesskabsstøtten  ikke  bør  rettes  imod; 
— på den  anden  side  er det  svært  at gøre  rede  for 
forskellen  mellem  de uligheder,  der  er et resultat 
af landbrugsmæssig  overvægt,  og de der  er et re-
sultat  af strukturel  underbeskæftigelse. 
6.2.2.9.  For  så vidt  angår  kriterierne,  bemærker  ud-
valget,  at i visse  egne  og områder  af Fællesskabet  er 
opgørelsen  over  til-  og afvandringer  ikke  længere 
negativ,  at der for nylig  er foregået  afvandringer  i en 
periode  med  stor  ledighed,  men  at disse  egne  ikke 
desto  mindre  lider  under  en økonomisk  udvikling, 
under  en  levestandard  og  levevilkår,  der  ligger 
langt  under  gennemsnittet  for  Fællesskabet,  hvilket placerer  dem  blandt  de egne  og områder,  der  først 
og fremmest  skal  hjælpes. 
6.3. Rammerne  for  støtte  fra  egnsudviklingsfonden 
(artikel  6) 
6.3.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
Fællesskabets  aktioner  bør  foretages  i henhold  til 
fællesskabsprogrammerne.  Ifølge  Kommissionen  kan 
der kun  ydes  støtte  fra  fonden  til de investeringer, 
som falder  ind  under  et egnsudviklingsprogram,  der 
kan bidrage  til at afhjælpe  den  strukturelle  og regio-
nale uligevægt,  der  kan  påvirke  gennemførelsen  af 
Den økonomiske  og monetære  Union. 
Medlemsstaterne  skal  meddele  Kommissionen  disse 
programmer;  den  første  meddelelse  skal  foretages  in-
den 1. oktober  1974.  Endvidere  er det  fastsat,  at i 
mangel  af et sådant  program  og indtil  31.  decem-
ber 1975,  må  de investeringer,  der  skal  nyde  støtte 
fra fonden,  være  i overensstemmelse  med  særlige  re-
gionale  mål. 
6.3.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
6.3.2.1.  Der  synes  således  at være  påtænkt  to eta-
per; den  første  som  går  fra 1. januar  1974  til 31.  de-
cember  1975  og er beregnet  på at sikre  støttens  styr-
kelse  ved  hjælp  af præcise  foranstaltninger,  som  alli-
gevel  falder  inden  for rammerne  af specielle  regiona-
le målsætninger,  og den  anden,  der  skulle  begynde 
den 1. januar  1976  og gennemføres  inden  for  ram-
merne  af en samordning  af egnsudviklingsprogram-
merne. 
6.3.2.2.  Men  udvalget  må  understrege,  at skønt 
disse  egnsudviklingsprogrammer  skal  være  i overens-
stemmelse  med  Fællesskabets  mål  (artikel  6, stk.  4), 
så er disse  aldrig  blevet  nærmere  defineret. 
6.6. Beslutning  og deltagelse  (artikel  5) 
6.4.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
6.4.1.1  Kommissionen  har  beføjelse  til at yde  bi-
stand  fra fonden  under  hensyntagen  til følgende  for-
hold: 
a) investeringernes  overensstemmelse  med  de i arti-
kel 6 nævnte  udviklingsprogrammer  og -mål; 
b) investeringens  bidrag  til egnens  økonomiske  ud-
vikling; 
31.1.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 8/17 
c) investeringens  overensstemmelse  med  Fællesska-
bets programmer  og mål,  især  sådanne  som  er 
vedtaget  som  en del af sektorpolitikken; 
d) investeringens  indflydelse  på miljøet,  især  for  så 
vidt angår  levevilkår  og bekæftigelsesforhold; 
e) investeringens  tværnationale  karakter,  dvs.  den 
kendsgerning,  at den  kommer  fra en anden  med-
lemsstat; 
f) investeringens  tilknytning  til grænseegne,  dvs.  at 
den vedrører  egne  i forskellige  medlemsstater, 
der støder  op til hinanden. 
6.4.1.2.  Der  bør  tages  hensyn  til støtten  fra andre 
fællesskabsinstitutioner  eller  fra Den  europæiske  In-
vesteringsbank  (Traktatens  artikel  130). 
6.4.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
6.4.2.1.  Samordning  af de finansielle  instrumenter 
Sidste  afsnit  frembyder  endnu  en gang  problemet  i 
forbindelse  med  koordineringen  af Egnsudviklings-
fonden  med  andre  fællesskabsfonds  (Den  europæiske 
Investeringsbank,  EUGFL,  Den  europæiske  Social-
fond  og EKSF).  På baggrund  af opbygningen  af de 
af Kommissionens  tjenestegrene,  der  er ansvarlige 
for forvaltningen  af de forskellige  fonds  og opbyg-
ningen  af andre  fællesskabsorganer,  der  har  lignen-
de opgaver,  kræver  udvalget  indtrængende,  at Kom-
missionen  tager  de nødvendige  foranstaltninger  til at 
sikre  en fuldstændig  gennemsigtighed,  for så vidt  an-
går alle  de aktiviteter,  der udføres  af egnsudviklings-
fonden  og  andre  finansieringsorganer  inden  for 
Fællesskabet,  der har  et ansvar  inden  for samme  om-
råde.  Denne  gennemsigtighed  skulle  gøre  det  muligt 
at opnå  den  størst  mulige  gennemsigtighed. 
6.4.2.2.  Ingen  forskelsbehandling 
For så vidt  angår  punkt  e) »Investeringens  tværna-
tionale  karakter,  dvs.  den  kendsgerning,  at den  kom-
mer fra en anden  medlemsstat«,  bemærker  udvalget, 
at placeringen  af dette  afsnit  i teksten  kunne  få det 
til at virke  som  om,  at Kommissionen  har  til hensigt 
at vedtage  positive  diskriminerende  foranstaltninger 
til fordel  for investeringer  fra en anden  medlemsstat. 
Udvalget  afventer  de nødvendige  nærmere  oplysnin-
ger fra Kommissionen  og vil under  ingen  omstændig-
heder,  hvis  det blev  tilfældet,  kunne  billige  selve  tan-
ken om  forskelsbehandling.  Når  dette  er tilfældet, 
bør alle  medlemsstaternes  virksomheder  behandles 
uden  diskriminering,  idet  det vigtigste  er, at de etab-
lerer  sig i de prioriterede  egne  og områder,  og da de 
helst  hidrører  fra egne  med  stærk  koncentration. 
Det bør  ligeledes  fremhæves,  at punkt  e) ikke  in-
debærer  nogen  forskelsbehandling  i forbindelse  med 
investeringer,  som  foretages  inden  for  Fællesskabet af lande,  der  befinder  sig uden  for  Det  europæiske 
økonomiske  Fællesskab,  men  denne  mangel  på for-
skelsbehandling  bør  være  forenelig  med  de almindeli-
ge, økonomiske  og  sociale  bestemmelser,  som 
Fællesskabet  fastsætter  i forholdet  til tredjelande. 
6.5. Valget  af investeringer  (artikel  4) 
6.5.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
Fonden  kan  bidrage  til finansieringen  af investerin-
ger i industri-  eller  servicevirksomhed,  som  falder 
ind under  en national  ordning  med  regionale  støtte-
foranstaltninger,  forudsat  at investeringsbeløbet  er 
over  50  000  regningsenheder,  og  at det  muliggør 
oprettelsen  eller  bevarelsen  af stillinger. 
6.5.1.1.  I  investeringer  i industri-  og  servicevirk-
somhed,  som  kommer  ind  under  en national  ordning 
med regionale  støtteforanstaltninger,  vil Fællesska-
bets bidrag  udgøre: 
— højst  15 % af investeringsomkostningerne; 
— højst  50 % af den  støtte,  der  er blevet  ydet  af de 
nationale  offentlige  myndigheder. 
De støtteforanstaltninger,  der  overvejes  af Kommis-
sionen,  kan  være  godtgørelser  eller  direkte  tilskud  og 
fastsættes  enten  som  en procentdel  af investeringen 
eller i forhold  til antallet  af oprettede  stillinger. 
6.5.1.2.  De  infrastrukturer,  der  er nødvendige  for 
udvikling  af industri-  og servicevirksomhed,  og som 
helt eller  delvis  finansieres  af offentlige  myndighe-
der: 
— højst  30 %> af de nationale  offentlige  myndighe-
ders bidrag. 
Støtte  fra fonden  kan  bestå  af en godtgørelse  på 3 
procentpunkter  på  lån  givet  af Den  europæiske 
Investeringsbank,  Traktatens  artikel  130  a) og b). 
I tilfælde  af infrastrukturinvesteringer,  som  oversti-
ger 20  millioner  regningsenheder,  rådfører  Kom-
missionen  sig i denne  rækkefølge  med: 
— Udvalget  for  Regionalpolitik; 
— fondskomiteen. 
6.5.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
6.5.2.1.  Udvalget  godkender  disse  forslag,  samti-
dig med  at det dog  bemærkes,  at det kun  kan  accep-
tere grænsen  på 50 000  RE,  for  så vidt  som  med-
lemsstaterne  ikke  mister  interessen  for  investeringer 
Nr. C 8/18 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 31. 1.74 
under  denne  grænse  og fortsætter  med  at betragte  det 
som deres  opgave  at give  generel  støtte  til sådanne 
investeringer. 
6.5.2.2.  Hvis  der skal  opnås  størst  mulig  effektivi-
tet, således  som  Kommissionen  ønsker  det,  mener 
udvalget,  at det ville  være  ønskeligt,  at fællesskabs-
støtten  kan  overstige  de fastsatte  procentdele,  så at 
den vigtigste  fællesskabsindsats  kan  gøres  i de priori-
terede  egne  og områder,  som  er mest  ugunstigt  stil-
let. En hierakisering  af de prioriterede  egne  og om-
råder  burde  gøre  det  muligt  hurtigere  at udligne 
forskellene. 
6.6. Finansieringen  af egnsudviklingsfonden  (begrun-
delsen) 
6.6.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
De europæiske  Fællesskabers  budget  vil blive  forsy-
net med: 
— 500  millioner  regningsenheder  i 1974, 
— 750  millioner  regningsenheder  i 1975, 
— 1  milliard  regningsenheder  i 1976. 
Disse  bestemmelser  skal  erstatte  Kommissionens 
forslag  til Rådet  af 17.  oktober  1969  samt  Fonden 
for rentegodtgørelse. 
Finansforordningen  fastsætter  betingelserne  for  ud-
giftsbevillinger  (Traktatens  artikel  209). 
6.6.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
I forhold  til de beløb,  som  er fastsat  på Fællesska-
bets budget  for 1974,  1975  og 1976  kunne  udvalget 
have  ønsket,  at der  blev  foretaget  en tilnærmelse 
mellem  de finansielle  midler,  som  allerede  er taget  i 
anvendelse  i de eksisterende  fonds  og i fællesskabs-
landene. 
Det skal  endvidere  påpeges,  at de beløb,  som  ikke  er 
blevet  brugt  et år, bør  ubeskåret  overføres  til det 
følgende  år. Denne  mulighed  forekommer  dog  lidet 
sandsynlig  i betragtning  af de finansielle  midlers 
størrelse. 
6.7. Årsberetning 
6.7.1.  KOMMISSIONENS  FORSLAG 
Den 1. juli hvert  år vil der blive  forelagt  en årsberet-
ning  for Europa-Parlamentet  og Rådet. 6.7.2.  DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS 
BEMÆRKNINGER 
Følgende  spørgsmål  trænger  sig  på:  Hvordan  kan 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  få forelagt  og 
drøftet  denne  beretning? 
Beretningen  bør  både  redegøre  for fondens  aktivite-
ter i det forløbne  år og anføre  målsætningerne  for 
det følgende  år. 
7. UDVALGET  FOR  REGIONALPOLITIK 
7.1. Kommissionens  forslag 
7.1.1.  OPGAVER  (artikel  2) 
Udvalget  har  til opgave  efter  anmodning  fra Rådet 
eller Kommissionen  eller  på eget  initiativ  at foretage 
undersøgelse  af problemer  i forbindelse  med  egnsud-
viklingen.  Med  forbehold  af bestemmelserne  i trak-
taterne  skal  det især  undersøge: 
a) medlemsstaternes  mål,  midler,  metoder  og erfa-
ringer  på regionalpolitikkens  område  under  hen-
syntagen  til Fællesskabets  øvrige  politik; 
b) udviklingen,  og dette  skal  gøres  konstant,  i den 
økonomiske  og sociale  situation  i Fællesskabets 
forskellige  egne; 
c) de af medlemsstaterne  specielt  udarbejdede  pro-
grammer  eller  målsætninger  for udviklingen,  især 
for de egne,  der  er omtalt  i artikel  3 i Rådets 
forordning  (EØF)  nr om  Den  europæiske 
Egnsudviklingsfond; 
d) de finansielle  midler,  som  medlemsstaterne  og 
Fællesskabet  over  en flerårig  periode  har  til hen-
sigt at anvende  til egnsudviklingsprojekter; 
e) den  indvirkning,  som  Fællesskabets  finansielle 
indgreb  har på regionalt  plan; 
f) iværksættelse  af aktionsmidler  fra  Fællesskabets 
side samordnet  med  medlemsstaternes  med  hen-
blik på at lette  gennemførelsen  af specielle  pro-
grammer  eller  målsætninger; 
g) støtteordninger  med  henblik  på,  eller  som  har 
indflydelse  på egnsudviklingen; 
h) foranstaltninger  til hindring  af investeringer  i 
egne  med  stærk  koncentration; 
i) muligheden  for  bedre  oplysning  af offentlige  og 
private  investorer  interesseret  i egnsudvikling. 
7.1.2.  OPBYGNING  (artikel  3 og 4) 
Opbygningen  er den  samme,  som  den  der  gælder 
for: 
31. 1.74 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 8/19 
— Det  monetære  Udvalg; 
— Udvalget  for konjunkturpolitik;  og 
— Udvalget  for  økonomisk  politik  på mellemlangt 
sigt. 
Medlemsstaterne  kan  hver  især  udpege  to medlem-
mer plus  suppleanter. 
Medlemmerne  og suppleanterne  skal  være  højtståen-
de tjenestemænd  inden  for regionalpolitikken. 
Den europæiske  Investeringsbank  kan  udpege  en ob-
servatør. 
En repræsentant  for medlemsstaterne  har  formands-
skabet. 
Sekretariatsforretningerne  varetages  af Kommissio-
nen. 
7.2. Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  bemærknin-
ger 
7.2.1.  OPGAVER 
På grund  af betydningen  og kompleksiteten  af,  de 
sammenhængende  problemer  — tilskyndelser  og hin-
dringer  (punkt  h) — har udvalget  ikke  haft  tid til at 
udtale  sig herom  inden  for rammerne  af denne  ud-
Udf ær diget  i Bruxelles,  den 25. oktober  1973. talelse;  men  da man  bemærker,  at disse  opgaver  skal 
høre  ind  under  udvalget  for regionalpolitik,  kræver 
udvalget  at blive  hørt  i tide. 
7.2.2.  OPBYGNING  OG  HØRING 
Der henvises  til det,  der  er blevet  sagt  i det fore-
gående.  Desuden  synes  det hensigtsmæssigt,  at udval-
get kan  modtage  egnenes  og de sociale  og faglige  or-
ganisationers  synspunkter. 
7.2.3.  UDVALGETS  RELATIONER 
For så vidt  angår  relationerne  mellem  Udvalget  for 
regionalpolitik  og Kommissionen,  Rådet,  Det  økono-
miske  og sociale  Udvalg  og Egnsudviklingsfonden, 
udtrykker  forslaget  til forordning  sig meget  vagt. 
Udvalget  understreger  betydningen  af en vis forbin-
delse  mellem  de forskellige  fællesskabsorganer  for at 
undgå  en spredning  af bestræbelserne  og sikre  en sam-
ordning  af anstrengelserne. 
8. FINANSFORORDNINGEN 
8.1. Udvalget  har ingen  bemærkninger  at fremsæt-
te om  forslaget  til finansforordning  om særlige  be-
stemmelser,  som  skal  finde  anvendelse  på Den  euro-
pæiske  Egnsudviklingsfond. 
Formanden  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
Alfons  LAPPAS 
HØRING  AF DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
angående  tre forslag  til rådsdirektiver  om ændring  af visse  direktiver  om handel  med 
frø- og læggemateriale  af visse  landbrugsplanter,  vegetativt  formeringsmateriale  af vin 
og forstligt  formeringsmateriale 
A. ANMODNING  OM  UDTALELSE 
Rådet  har på sin 247.  samling  den  18. juni  1973  besluttet  at høre  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  angående  tre forslag  til rådsdirektiver,  nemlig: 
— om  ændring  af direktiverne  af 14.  juni  1966  om  handel  med  bederoefrø,  frø af 
foderplanter,  såsæd  og læggekartofler,  direktiv  af 30. juni  1969  om handel  med  frø 
af olie-  og spindplanter  og direktiverne  af 29.  september  1970  om  handel  med 
grønsagsfrø  og om den  fælles  sortsliste  over  landbrugsplantearter;