Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og ændring af direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF (Fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv) (97/C 343/07) (EØS-relevant tekst) KOM(97) 510 endelig udg. - 97/0264(COD)

(Forelagt af Kommissionen den 13. oktober 1997)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, og artikel 100 A,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg,

i overensstemmelse med procedurerne i traktatens artikel 189 B, og

ud fra følgende betragtninger:

Der er i øjeblikket tale om forskelle mellem lovgivning, regler og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om ansvarsforsikring af motorkøretøjer, hvilket hæmmer den frie bevægelighed for personer og forsikringstjenester;

det er derfor nødvendigt at foretage en indbyrdes tilnærmelse af lovgivningen for at bidrage til et velfungerende indre marked;

ved direktiv 72/166/EØF (1), senest ændret ved direktiv 90/232/EØF (2), vedtog Rådet bestemmelser om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse;

ved direktiv 88/357/EØF (3), senest ændret ved direktiv 92/49/EØF (4), vedtog Rådet bestemmelser om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om den frie udveksling af tjenesteydelser;

ved sin beslutning af 26. oktober 1995 (5) om afvikling af skadessager efter færdselsuheld uden for skadelidtes hjemland tog Parlamentet et initiativ i medfør af EF-traktatens artikel 138 B, stk. 2, og opfordrede Kommissionen til at fremsætte forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv med henblik på at løse dette problem;

der er et reelt behov for at udbygge den ordning, der blev indført med direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF (6) og 90/232/EØF, for at sikre personer, der lider skade ved uheld forvoldt af motorkøretøjer, ensartet behandling, uanset hvor i Fællesskabet uheldet finder sted; i forbindelse med ulykker i en anden medlemsstat end skadelidtes hjemland, er der navnlig lakuner i forsikringsdækningen af skadelidte i visse medlemsstater;

for at udfylde disse lakuner i det mindste delvis skal den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet er etableret, pålægge selskabet at udpege repræsentanter, der er bosat eller etableret i andre medlemsstater, som skal indsamle alle de nødvendige oplysninger i forbindelse med krav som følge af sådanne uheld, og som skal være bemyndiget til at repræsentere selskabet over for personer, der har lidt tings- eller personskade som følge af sådanne uheld, herunder med hensyn til betaling af sådanne krav, og til at repræsentere det eller, om nødvendigt, lade det repræsentere over for de øvrige medlemsstaters domstole, i det omfang dette er muligt i henhold til den internationale privatrets regler om retternes kompetence, og myndigheder i forbindelse med disse krav;

udpegelse af repræsentanter bemyndiget til at behandle skadessager er en af betingelserne for at få adgang til at udøve forsikringsvirksomhed i klasse 10 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØF; som følge heraf er denne betingelse omfattet af den fælles administrative tilladelse udstedt af myndighederne i den medlemsstat, hvor forsikringsselskabet har sit hjemsted, som defineret i afsnit II i direktiv 92/49/EØF; denne betingelse gælder ligeledes virksomheder, hvis hjemsted ligger uden for EF, som har fået tilladelse til at drive virksomhed på en medlemsstats territorium; direktiv 73/239/EØF og 92/49/EØF ændres og suppleres på dette punkt;

skadelidtes mulighed for at rejse direkte krav mod det pågældende selskab er en logisk forudsætning for udpegelse af en sådan repræsentant og vil endvidere forbedre den retlige stilling for skadelidte efter færdselsuheld uden for den medlemsstat, hvor de er bosat;

ud over at garantere, at forsikringsselskabet har en repræsentant i skadelidtes hjemland, skal selve skadelidtes rettigheder garanteres, dvs. at sagen skal behandles hurtigst muligt; af denne årsag skal de nationale lovgivninger indeholde passende sanktioner mod det ansvarlige forsikringsselskab, hvis det ikke opfylder sin forpligtelse til at yde skadelidte erstatning inden en rimelig frist; der må imidlertid ikke være uenighed om ansvaret og skaden, så forsikringsselskabet kan fremsætte et rimeligt tilbud inden for den fastsatte frist;

personer, der lider skade ved færdselsuheld, har undertiden vanskeligheder med at få oplyst navnet på det forsikringsselskab, der dækker erstatningsansvaret for et motorkøretøj, der er impliceret i et uheld; medlemsstaterne bør i disse personers interesse oprette informationskontorer for at sikre, at sådanne oplysninger tilvejebringes hurtigst muligt; disse informationskontorer skal desuden stille oplysninger til rådighed for skadelidte om repræsentanter bemyndiget til at behandle skadessager; det er påkrævet, at disse informationskontorer samarbejder med hinanden og reagerer hurtigt på anmodninger om oplysninger fra informationskontorer i andre medlemsstater;

det er nødvendigt at indføre en bestemmelse om, at et organ skal garantere, at skadelidte opnår erstatning, hvis forsikringsselskabet ikke har udpeget en repræsentant eller forhaler sagen betydeligt, og det er vigtigt, at skadelidte i et sådant tilfælde kan rette direkte henvendelse til dette organ; det er rimeligt, at organet skal have ret til subrogation i den udstrækning, det har ydet erstatning til skadelidte; for at lette søgsmålet mod forsikringsselskabet har erstatningsorganet i skadelidtes hjemland ret til automatisk refusion med ret til at lade erstatningsorganet i det land, hvor forsikringsselskabet har sit hjemsted, indtræde i skadelidtes rettigheder; dette organ vil bedre være i stand til at indlede søgsmål mod forsikringsselskabet;

det er nødvendigt at sikre, at der findes et organ til at sikre, at skadelidte får erstatning, hvis forsikringsselskabet for det køretøj, der har forårsaget uheldet, ikke kan identificeres; det skal sikres, at den endelige debitor for det beløb, skadelidte får udbetalt i erstatning, er et organ i den medlemsstat, hvor det ikke-forsikrede køretøj, der har forvoldt uheldet, normalt befinder sig -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

Anvendelsesområde

Dette direktiv har til formål at fastsætte særlige bestemmelser for skadelidte:

a) ved uheld i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat

b) som er forårsaget af et køretøj

- som er forsikret i et forsikringsselskab etableret i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat, og

- som er indregistreret i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat.

Artikel 2

Direkte krav

Medlemsstaterne skal sikre, at skadelidte ved et uheld som defineret i artikel 1 i dette direktiv har mulighed for at rejse direkte krav mod den erstatningspligtige parts forsikringsselskab.

Artikel 3

Repræsentant bemyndiget til at behandle skadessager

1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at et forsikringsselskab med tilladelse i henhold til:

- artikel 6 i direktiv 73/239/EØF, som ændret ved artikel 4 i direktiv 92/49/EØF, til at dække risici under forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget til direktiv 73/239/EØF, bortset fra fragtførerens ansvar, eller

- artikel 23, stk. 2, i direktiv 73/239/EØF

i alle andre medlemsstater end den, hvor selskabet har fået sin tilladelse, efter eget valg udpeger et organ (»repræsentant bemyndiget til at behandle skadessager«). Denne repræsentant behandler skadessager og udbetaler erstatning i forbindelse med uheld, der finder sted i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat, og som er forårsaget af et motorkøretøj, der er forsikret i selskabet og indregistreret i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat. Repræsentanten bemyndiget til at behandle skadessager skal være bosat eller etableret i den medlemsstat, hvor skadelidte er bosat.

2. I direktiv 73/239/EØF foretages følgende ændringer:

a) I artikel 8, stk. 1, indsættes som litra f):

»f) oplyser navn og adresse på den repræsentant bemyndiget til at behandle skadessager, de udpeger i hver medlemsstat, hvis de dækkede risici henhører under forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget.«

b) I artikel 23, stk. 2, indsættes som litra h):

»h) oplyser navn og adresse på den repræsentant bemyndiget til at behandle skadessager, de udpeger i hver medlemsstat, hvis de dækkede risici henhører under forsikringsklasse 10 i punkt A i bilaget.«

3. Skadesrepræsentanten skal i forbindelse med behandling af sådanne skadessager indsamle alle de nødvendige oplysninger og tage rimelige skridt til at udbetale erstatning i overensstemmelse med instrukserne fra det pågældende forsikringsselskab, de gældende krav om lovpligtig ansvarsforsikring som defineret i artikel 2, andet led, i direktiv 90/232/EØF, og de nationale regler om erstatningsansvar, der gælder for uheldet. Kravet om en repræsentant udelukker ikke, at skadelidte eller skadelidtes forsikringsselskab kan rejse krav direkte mod skadevolderen eller skadevolderens forsikringsselskab.

4. Skadesrepræsentanten skal have passende kvalifikationer. Han skal være i stand til at udføre de opgaver, der er beskrevet i denne artikel.

5. Skadesrepræsentanten skal have tilstrækkelig bemyndigelse til at repræsentere selskabet over for personer, der har lidt skade, og som kan indgive erstatningskrav, herunder med hensyn til betaling med frigørende virkning af krav, og til at repræsentere det eller, om nødvendigt, lade det repræsentere ved domstolene, for så vidt angår disse erstatningskrav, i den udstrækning dette er foreneligt med Bruxelles-konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (7) samt andre regler for international privatret om tildeling af retlig kompetence, og over for myndighederne i den medlemsstat, på hvis område han repræsenterer forsikringsselskabet.

6. Medlemsstaterne skal indføre en forpligtelse med mulighed for sanktioner for at sikre, at der senest tre måneder efter den dato, hvor skadelidte indgav sit erstatningskrav, enten direkte til skadevolderens forsikringsselskab eller til den repræsentant, selskabet har bemyndiget til at behandle skadessager:

- fremsættes et erstatningstilbud af enten skadevolderens forsikringsselskab eller dets skadesrepræsentant, når erstatningsansvaret er afgjort, og erstatningen udregnet

- af det forsikringsselskab, erstatningskravet er sendt til, eller dets skadesrepræsentant gives et begrundet svar på de punkter, der er omhandlet i erstatningskravet, hvis erstatningsansvaret ikke er klart fastlagt, eller hvis skadelidtes tab ikke er gjort endeligt op.

7. Artikel 12a, stk. 4, sidste afsnit, i direktiv 88/357/EØF anvendes.

Artikel 4

Informationskontor

1. Hver medlemsstat skal sørge for oprettelse eller anerkendelse af et organ (»informationskontor«) med henblik på at føre register over motorkøretøjer indregistreret i den pågældende medlemsstat, over de forsikringsselskaber, hvor disse køretøjer er ansvarsforsikret, og over de repræsentanter bemyndiget til at behandle skadessager, som forsikringsselskaberne har udpeget i henhold til ovenstående artikel 3 og anmeldt til informationskontoret i henhold til denne artikels, stk. 2, eller med henblik på at forvalte indsamling og afgivelse af disse oplysninger; informationskontoret skal endvidere bistå interesserede parter med at identificere forsikringsselskaber, der forsikrer motorkøretøjer indregistreret i den pågældende medlemsstat, og repræsentanter bemyndiget til at behandle skadessager, der er anmeldt til det.

2. Forsikringsselskaber, der tilbyder ansvarsforsikring af motorkøretøjer, skal give informationskontoret i den medlemsstat, hvor de er etableret, meddelelse om registreringsnumerene på de køretøjer indregistreret i den pågældende medlemsstat, som de forsikrer, policenumrene samt forsikringstagernes navne og adresser. De skal give informationskontorerne i andre medlemsstater tilsvarende oplysninger om køretøjer indregistreret i disse medlemsstater, som de forsikrer i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, og desuden oplyse navn og adresse på den repræsentant bemyndiget til at behandle skadessager, de har udpeget i den pågældende medlemsstat i henhold til artikel 3.

3. Medlemsstaterne sikrer, at skadelidte ved uheld i en anden medlemsstat end deres hjemland har ret til at kræve, at informationskontoret i deres hjemland eller i det land, hvor køretøjet er indregistreret, oplyser dem om forsikringsselskabets navn og forsikringspolicens nummer samt navnet på selskabets skadesrepræsentant i skadelidtes hjemland. Hvis køretøjet ikke er gyldigt eller lovligt forsikret, oplyser informationskontoret skadelidte om den sædvanlige førers navn og adresse.

Artikel 5

Erstatningsorgan

1. Hver medlemsstat skal sørge for oprettelse eller anerkendelse af et organ (»erstatningsorgan«), der kan udbetale erstatning i forbindelse med uheld, hvor der forvoldes tings- eller personskade mod en person, der er bosat i den pågældende medlemsstat, og hvor skaden er forårsaget af et motorkøretøj, der er indregistreret og forsikret i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat, og uheldet, hvorved der forvoldes denne skade, finder sted i en anden medlemsstat end den, hvor skadelidte er bosat.

Erstatningsorganet i skadelidtes hjemland griber ind senest to måneder efter, at skadelidte har indgivet sit erstatningskrav:

- hvis det forsikringsselskab, der forsikrer det køretøj, der forårsagede uheldet, ikke har udpeget en repræsentant bemyndiget til at behandle skadessager i henhold til artikel 2, eller

- hvis forsikringsselskabet eller dets skadesrepræsentant ikke har fremsat et erstatningstilbud eller givet begrundet svar på de krav, skadelidte har fremsat i sin anmodning, eller afvist skadelidtes erstatningskrav uden at underrette ham om årsagerne hertil senest tre måneder efter, at skadelidte har anmeldt kravet enten direkte til forsikringsselskabet eller til repræsentanten bemyndiget til at behandle skadessager, med den dækning, som er fastsat i artikel 2, sidste led, i direktiv 90/232/EØF, og i overensstemmelse med de nationale regler for erstatningsansvar, der gælder for uheldet.

Erstatningsorganet i skadelidtes hjemland underretter skadevolderens forsikringsselskab eller dets skadesrepræsentant om, at det har modtaget et erstatningskrav fra skadelidte, og at det vil gribe ind senest to måneder efter skadelidtes indgivelse af erstatningskravet.

2. Erstatningsorganet, der er forpligtet til at yde erstatning til skadelidte i dennes hjemland, har ret til refusion fra erstatningsorganet i det land, hvor forsikringsselskabet har sit hjemsted. Erstatningsorganet i det land, hvor forsikringsselskabet er etableret, refunderer det beløb, erstatningsorganet i skadelidtes hjemland har udbetalt, senest to måneder efter, at skadelidte har indgivet sit erstatningskrav.

Derefter indtræder erstatningsorganet i det land, hvor forsikringsselskabet er etableret i skadelidtes rettigheder over for skadevolderen eller dennes forsikringsselsskab i den udstrækning, erstatningsorganet i skadelidtes hjemland har ydet det erstatning for dets tab. Hvis skadelidtes erstatning fra forsikringsselskabet er fastsat ved dom, ved at selskabet vedgår ansvaret, eller ved forlig, kan forsikringsselskabet ikke modsætte sig refusionen, medmindre det kan bevise, at erstatningsorganet ikke har underrettet det i henhold til denne artikels stk. 1, eller erstatningsorganet fejlagtigt har imødekommet ubegrundede erstatningskrav eller overvurderet skaden. Erstatningsorganet i skadelidtes hjemland og i den land, hvor forsikringsselskabet er etableret, kan endvidere anmode om refusion af rimelige udgifter.

3. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de erstatningsorganer, der er etableret på deres område, yder refusion inden for den frist, der er fastsat i denne artikels stk. 2, til erstatningsorganer i andre medlemsstater, der har ydet erstatning til skadelidte ved uheld forårsaget af køretøjer forsikret i selskaber med hjemsted i disse andre medlemsstater i de tilfælde, der er omhandlet i denne artikels stk. 1, andet afsnit.

Artikel 6

Forsikringsselskabet kan ikke identificeres

Er det ikke muligt at identificere forsikringsselskabet, betragtes køretøjet som ikke forsikret. Erstatning for skadelidtes tings- eller personskade ydes af erstatningsorganet med den dækning, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, i direktiv 84/5/EØF. Skadelidte skal modtage erstatning af det organ i skadelidtes hjemland, der omhandles i den nævnte artikel. Dette organ kan derefter på samme betingelser som dem, der er fastsat i dette direktivs artikel 5, stk. 2, rejse krav mod det tilsvarende organ i det land, hvor køretøjet normalt befinder sig, eller i givet fald mod det forsikringsbureau, der behandler grønne kort-sager i den pågældende medlemsstat.

Artikel 7

Gennemførelse i national lov

1. Medlemsstaterne vedtager og offentliggør de nødvendige bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest 18 måneder efter meddelelsen af direktivet. De underretter straks Kommissionen herom. De gennemfører disse bestemmelser senest 24 måneder efter meddelelsen af dette direktiv.

2. Medlemsstaterne sørger for, at Kommissionen får tilsendt teksten til de bestemmelser i national lov, de vedtager på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 8

Ikrafttræden

Dette direktiv træder i kraft . . . dage efter sin offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 9

Sanktioner

Medlemsstaterne indfører en sanktionsordning for overtrædelse af de nationale bestemmelser, der indføres for at gennemføre dette direktiv, og træffer alle de nødvendige foranstaltninger for sikre, at sanktionerne iværksættes. Disse sanktioner skal være effektive, proportionelle og afskrækkende. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om disse bestemmelser inden den dato, der er nævnt i artikel 7, og giver hurtigst muligt meddelelse om enhver senere ændring.

Artikel 10

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

(1) EFT L 103 af 2. 5. 1972, s. 1.

(2) EFT L 129 af 19. 5. 1990, s. 33.

(3) EFT L 172 af 4. 7. 1988, s. 1.

(4) EFT L 228 af 11. 8. 1992, s. 1.

(5) EFT C 308 af 20. 11. 1995, s. 108.

(6) EFT L 8 af 11. 1. 1984, s. 17.

(7) EFT L 299 af 31. 12. 1972 (ikke oversat til dansk).