EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 23.2.2022 COM(2022) 71 final 2022/0051(COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om virksomhedernes due diligence i forbindelse med bæredygtighed og om ændring af direktiv (EU) 2019/1937 (EØS-relevant tekst) {SEC(2022) 95 final} - {SWD(2022) 38 final} - {SWD(2022) 39 final} - {SWD(2022) 42 final} - {SWD(2022) 43 final}



BEGRUNDELSE 1.BAGGRUND FOR FORSLAGET Forslagets begrundelse og formål Virksomheders adfærd på tværs af alle økonomiske sektorer er afgørende for at lykkes med Unionens omstilling til en klimaneutral og grøn økonomi i overensstemmelse med den europæiske grønne pagt og for at opfylde FN's mål for bæredygtig udvikling, herunder de menneskerettigheds- og miljørelaterede mål. Dette kræver, at de gennemfører omfattende afbødningsprocesser for negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet i deres værdikæder, at bæredygtighed integreres i virksomhedsledelses- og forvaltningssystemer, og at der fastlægges rammer for forretningsmæssige beslutninger med hensyn til menneskerettigheder, klima- og miljøvirkninger samt med hensyn til virksomhedens modstandsdygtighed på længere sigt. EU-virksomheder opererer i komplekse omgivelser, og især store virksomheder er afhængige af globale værdikæder. I betragtning af deres mange leverandører i EU og i tredjelande og værdikædernes generelle kompleksitet kan EU-virksomheder, herunder de store virksomheder, støde på vanskeligheder med at identificere og afbøde risici i deres værdikæder i forbindelse med overholdelse af menneskerettighederne eller med miljøvirkninger. Det vil blive lettere at identificere disse negative indvirkninger i værdikæderne, hvis flere virksomheder udviser rettidig omhu, og der derfor er flere data til rådighed om negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet. Forbindelsen mellem EU's økonomi og millioner af arbejdstagere rundt om i verden gennem globale værdikæder indebærer et ansvar for at imødegå de negative konsekvenser for disse arbejdstageres rettigheder. EU-borgernes klare anmodning, navnlig inden for rammerne af konferencen om Europas fremtid, om, at EU's økonomi skal bidrage til at afhjælpe disse og andre negative indvirkninger, afspejles i den eksisterende eller kommende nationale lovgivning om menneskerettigheder og miljømæssig due diligence, i de igangværende debatter på nationalt plan og i Europa-Parlamentets og Rådets opfordring til handling. Begge disse institutioner har opfordret Kommissionen til at foreslå EU-regler om en tværsektoriel due diligence-forpligtelse for virksomheder. I deres fælles erklæring om EU's lovgivningsmæssige prioriteter for 2022 har Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen forpligtet sig til at levere resultater med hensyn til en økonomi, der tjener alle, herunder til at forbedre de lovgivningsmæssige rammer for bæredygtig virksomhedsledelse. Ved hjælp af de eksisterende internationale frivillige standarder for ansvarlig forretningsskik anvender et stigende antal EU-virksomheder due diligence i værdikæden som et redskab til at identificere risici i deres værdikæde og opbygge modstandsdygtighed over for pludselige ændringer i værdikæderne, men virksomhederne kan også støde på vanskeligheder, når de overvejer at anvende due diligence i værdikæden i forbindelse med deres aktiviteter. Sådanne vanskeligheder kan f.eks. skyldes manglende juridisk klarhed med hensyn til virksomhedernes due diligence-forpligtelser, kompleksiteten af værdikæder, markedspres, informationsmangel og omkostninger. Som følge heraf er fordelene ved due diligence ikke udbredt blandt europæiske virksomheder og på tværs af økonomiske sektorer. Det er især store virksomheder, der i stigende grad anvender due diligence-processer, da det kan give dem en konkurrencefordel. Dette er også en reaktion på det stigende markedspres på virksomhederne om at handle bæredygtigt, idet det hjælper dem med at undgå uønskede omdømmemæssige risici i forhold til forbrugere og investorer, der i stigende grad bliver opmærksomme på bæredygtighedsaspekter. Disse processer er imidlertid baseret på frivillige standarder og medfører ikke retssikkerhed for hverken virksomheder eller ofre, hvis der sker skade. Frivillige tiltag synes ikke at have ført til store forbedringer på tværs af sektorer, og som følge heraf observeres der negative eksterne virkninger af EU's produktion og forbrug både i og uden for Unionen. Visse EU-virksomheder har været forbundet med negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet, herunder i deres værdikæder. Negative indvirkninger omfatter navnlig menneskerettighedsspørgsmål såsom tvangsarbejde, børnearbejde, utilstrækkelig sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, udnyttelse af arbejdstagere og miljømæssige indvirkninger såsom drivhusgasemissioner, forurening eller tab af biodiversitet og forringelse af økosystemer. I de seneste år har nye retlige rammer for virksomheders due diligence i medlemsstaterne afspejlet det stigende ønske om at støtte virksomhederne i deres bestræbelser på at udvise due diligence i deres værdikæder og fremme forretningsadfærd, der respekterer menneskerettighederne, børns rettigheder og miljøet. På den anden side medfører de også fragmentering og risikerer at underminere retssikkerheden og lige konkurrencevilkår for virksomheder i det indre marked. EU-lovgivningen om virksomheders due diligence vil fremme respekten for menneskerettigheder og miljøbeskyttelse, skabe lige vilkår for virksomheder i Unionen og undgå fragmentering som følge af, at medlemsstaterne handler på egen hånd. Den vil også omfatte virksomheder fra tredjelande, der opererer på EU-markedet, baseret på et lignende omsætningskriterium. På denne baggrund vil dette direktiv fastlægge en horisontal ramme for at fremme bidraget fra virksomheder, der opererer i det indre marked, til respekten for menneskerettighederne og miljøet i deres egne aktiviteter og gennem deres værdikæder ved at identificere, forebygge, afbøde og tage højde for deres negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet og ved at have passende ledelse, forvaltningssystemer og foranstaltninger til dette formål. Dette direktiv vil navnlig: (1)forbedre praksis for virksomhedsledelse for bedre at integrere risikostyrings- og afbødningsprocesser for menneskerettigheds- og miljørisici og -indvirkninger, herunder dem, der stammer fra værdikæder, i virksomhedsstrategier (2)undgå fragmentering af due diligence-kravene i det indre marked og skabe retssikkerhed for virksomheder og interessenter med hensyn til forventet adfærd og ansvar (3)øge virksomhedernes ansvar for negative indvirkninger og sikre sammenhæng for virksomhederne med hensyn til forpligtelser i henhold til eksisterende og foreslåede EU-initiativer om ansvarlig forretningsskik (4)forbedre adgangen til retsmidler for dem, der er berørt af negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet som følge af virksomhedernes adfærd (5)da dette direktiv er et horisontalt instrument, der fokuserer på forretningsprocesser, og som også finder anvendelse på værdikæden, vil det supplere andre gældende eller foreslåede foranstaltninger, som direkte tager fat på visse specifikke bæredygtighedsudfordringer eller finder anvendelse i visse specifikke sektorer, hovedsagelig inden for Unionen. Sammenhæng med de gældende regler på samme område

Dette direktiv vil bidrage til den europæiske søjle for sociale rettigheder, da begge fremmer rettigheder såsom rimelige arbejdsvilkår. Det vil — ud over sin eksterne vinkel — behandle overtrædelsen af internationale arbejdsstandarder, når de forekommer i Unionen (f.eks. sager om tvangsarbejde i landbruget). Derfor vil det internt også styrke beskyttelsen af arbejdstagere i Unionen sideløbende med den eksisterende EU-ret på det sociale område og bidrage til at forebygge og bekæmpe misbrug i og på tværs af medlemsstaterne. Dette direktiv vil således supplere EU's lovgivningsmæssige rammer, der i øjeblikket ikke omfatter en EU-dækkende gennemsigtig og forudsigelig ramme, som hjælper EU-virksomheder i alle sektorer af økonomien med at vurdere og styre bæredygtighedsrisici og -virkninger med hensyn til de centrale menneskerettigheds- og miljørisici, herunder på tværs af deres værdikæder. 2.RETSGRUNDLAG, NÆRHEDSPRINCIPPET OG PROPORTIONALITETSPRINCIPPET Retsgrundlag Retsgrundlaget, for dette forslag er artikel 50 og 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Artikel 50, stk. 1, i TEUF og navnlig artikel 50, stk. 2, litra g), i TEUF giver Unionen kompetence til at handle med henblik på gennemførelse af etableringsfriheden for så vidt angår en bestemt aktivitet, navnlig ved "i det nødvendige omfang og med det formål at gøre dem lige byrdefulde at samordne de garantier, som kræves i medlemsstaterne af de i artikel 54, stk. 2, nævnte selskaber til beskyttelse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser". Et eksempel herpå kan være samordningsforanstaltninger vedrørende beskyttelse af virksomheders aktionærers og andre interessenters interesser med henblik på at gøre denne beskyttelse ensartet i hele Unionen, hvor forskellene mellem de nationale regler er af en sådan art, at de hindrer etableringsfriheden. Det er muligt at anvende denne bestemmelse, hvis formålet er at undgå, at der opstår nuværende eller fremtidige hindringer for etableringsfriheden som følge af forskellig udvikling i de nationale lovgivninger. Det skal dog være sandsynligt, at sådanne hindringer vil opstå, og den pågældende foranstaltning skal have til formål at forebygge dem. Dette forslag regulerer virksomheders due diligence-forpligtelser vedrørende bæredygtighed og dækker samtidig — i det omfang, de er knyttet til denne due diligence — virksomhedsledernes forpligtelser og ledelsessystemer til at gennemføre due diligence. Forslaget vedrører således processer og foranstaltninger til beskyttelse af interesserne for medlemmer og interessenter i virksomhederne. Flere medlemsstater har for nylig indført lovgivning om due diligence på bæredygtighedsområdet, mens andre er i færd med at lovgive eller overveje tiltag. Desuden har et stigende antal medlemsstater for nylig reguleret spørgsmålet ved at kræve, at ledelsen tager hensyn til virksomhedens eksterne virkninger, prioriterer interessenternes interesser i deres beslutninger eller vedtager en politisk erklæring om virksomhedens menneskerettighedsstrategi. Nye og fremspirende love om due diligence er meget forskellige i Unionen, selv om alle medlemsstaterne har til hensigt at bygge videre på eksisterende internationale standarder (FN's vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder, OECD's standarder for ansvarlig forretningsskik), hvilket fører til divergerende krav. Visse medlemsstater har vedtaget eller vil sandsynligvis vedtage lovgivning, der er begrænset til specifikke bæredygtighedsproblemer i værdikæder. Det personelle anvendelsesområde, de materielle krav til due diligence, håndhævelsesordningerne og de tilknyttede ledelsesmedlemmers pligter varierer og kan variere endnu mere i fremtiden. Andre medlemsstater kan forventes at beslutte ikke at lovgive på dette område. Betydeligt forskellige krav medlemsstaterne imellem skaber således fragmentering af det indre marked. Denne fragmentering vil sandsynligvis stige med tiden. Denne fragmentering risikerer også at føre til ulige konkurrencevilkår for virksomheder på det indre marked. For det første er virksomheder og deres direktører — hvilket navnlig gælder virksomheder, der har grænseoverskridende værdikæder — allerede underlagt forskellige krav og vil sandsynligvis blive underlagt endnu mere forskellige krav afhængigt af, hvor deres registrerede hjemsted er beliggende. Dette skaber konkurrenceforvridning. Desuden kan nogle virksomheder, afhængigt af hvordan de strukturerer deres aktiviteter på det indre marked, samtidig være omfattet af to eller flere forskellige nationale retlige rammer for bæredygtig virksomhedsledelse. Dette kan føre til overlapning af krav, vanskeligheder med at overholde kravene, manglende retssikkerhed for virksomhederne og endda indbyrdes uforenelige parallelle lovkrav. Omvendt er nogle virksomheder måske ikke omfattet af nogen national ramme alene af den grund, at de ikke har relevante forbindelser i henhold til national lovgivning til en medlemsstats jurisdiktion, der har indført due diligence-regler og derved opnår en fordel i forhold til deres konkurrenter. Den foreslåede retsakt har til formål at forebygge og fjerne sådanne hindringer for den frie bevægelighed og konkurrenceforvridning ved at harmonisere kravene til virksomheder om at udvise rettidig omhu i forbindelse med deres egen drift, datterselskaber og værdikæder og tilknyttede ledelsesmedlemmers pligter. De vil føre til lige vilkår, hvor virksomheder af samme størrelse og deres direktører er underlagt de samme krav om at integrere bæredygtig virksomhedsledelse og due diligence-foranstaltninger i deres interne ledelsessystemer og dermed beskytte interessenternes interesser på samme måde. Harmoniserede betingelser vil være gavnlige for grænseoverskridende etablering, herunder virksomhedsaktiviteter og også investeringer, da det vil gøre det lettere at sammenligne virksomhedernes bæredygtighedskrav og gøre det lettere og dermed billigere at engagere sig. Artikel 50 i TEUF er lex specialis for foranstaltninger, der vedtages med henblik på gennemførelse af etableringsfriheden. Blandt de foreslåede foranstaltninger falder foranstaltninger vedrørende virksomheders virksomhedsledelse ind under dette retsgrundlag, navnlig integrering af due diligence i virksomhedernes politikker, foranstaltninger vedrørende virksomhedernes plan for at sikre, at forretningsmodellen og -strategien er forenelig med overgangen til en bæredygtig økonomi og med begrænsningen af den globale opvarmning til 1,5 °C i overensstemmelse med Parisaftalen, og de dermed forbundne aflønningsforanstaltninger samt bestemmelser om ledelsesmedlemmers pligt til at udvise rettidig omhu og ledelsesmedlemmers forpligtelser til at etablere og føre tilsyn med due diligence. For at tackle de beskrevne hindringer for det indre marked på en omfattende måde er artikel 50 i TEUF her kombineret med den generelle bestemmelse i artikel 114 i TEUF. Ifølge artikel 114 i TEUF, kan der vedtages foranstaltninger med henblik på indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser, der vedrører det indre markeds oprettelse og funktion. EU-lovgiveren kan navnlig anvende artikel 114 i TEUF, når forskellene mellem de nationale lovgivninger kan hindre de grundlæggende friheder eller skabe konkurrenceforvridning og således have en direkte indvirkning på det indre markeds funktion. Som anført ovenfor har forskellene mellem de nationale regler om bæredygtig virksomhedsledelse og due diligence-forpligtelser en direkte indvirkning på det indre markeds funktion, og denne indvirkning vil sandsynligvis stige i fremtiden. Ud over de spørgsmål, der er reguleret i artikel 50 i TEUF, vedrører denne retsakt andre områder af det indre markeds oprettelse og funktion. I mangel af tiltag fra EU-lovgiverens side vil produktionen og bevægeligheden af varer og tjenesteydelser blive fordrejet til fordel for jurisdiktioner uden due diligence-ordninger eller med mindre krævende ordninger eller virksomheder, der er etableret i sådanne jurisdiktioner, hvilket i væsentlig grad vil påvirke strømmen af varer og tjenesteydelser. Desuden vil virksomheder, der leverer varer eller tjenesteydelser, navnlig SMV'er, blive konfronteret med forskellige regler og forventninger fra kunder i forskellige medlemsstater. Mens en medlemsstats lovgivning f.eks. kan kræve, at leverandøren udfører tredjepartsrevisioner, kan en anden medlemsstat kræve, at den samme leverandør deltager i anerkendte brancheordninger og initiativer med deltagelse af flere interessenter. En medlemsstat kan kræve, at virksomheden udfører due diligence i forbindelse med etablerede forretningsforbindelser, mens en anden medlemsstat måske kun dækker direkte leverandører. Dette vil føre til en mangedobling af forskellige delvist uforenelige krav, der forvrider den frie strøm af varer og tjenesteydelser i Unionen. Det kan forudses, at disse forvridninger og virkninger vil blive alvorligere med tiden, da flere og flere medlemsstater vil vedtage divergerende nationale love, eller at det endda kan føre til et kapløb mod bunden i kommende due diligence-lovgivning. Forvridninger er også relevante for civilretligt ansvar i tilfælde af skade forvoldt i en virksomheds værdikæde. Nogle nationale retlige rammer for due diligence omfatter en udtrykkelig civilretlig ansvarsordning, der er knyttet til manglende gennemførelse af due diligence, mens andre udtrykkeligt udelukker en specifik civilretlig ansvarsordning. En række virksomheder er blevet indbragt for domstolene for at have forårsaget eller undladt at forebygge negative indvirkninger i deres datterselskaber eller værdikæder. Sådanne sager afgøres på grundlag af forskellige regler i dag. I mangel af fælles regler kan forskellige nationale ansvarsordninger føre til forskellige resultater, alt efter om der er tale om ejerkontrol (med hensyn til datterselskaber) eller faktisk kontrol (enten gennem direkte kontrakter, eller hvor virksomheden kan udøve kontrol gennem kontraktmæssig kaskadering eller andre virkemidler i indirekte forretningsforbindelser). Denne fragmentering vil føre til konkurrenceforvridning på det indre marked, da en virksomhed, der er beliggende i én medlemsstat, vil være genstand for erstatningskrav på grund af skade forvoldt i dens værdikæde, mens en virksomhed med samme værdikæde vil være undtaget fra denne finansielle og omdømmemæssige risiko på grund af divergerende nationale regler. Den foreslåede ordning for civilretligt ansvar vil præcisere, hvilke regler der finder anvendelse i tilfælde af skade i en virksomheds egen drift, på datterselskabsniveau og på niveauet for direkte og indirekte forretningsforbindelser i værdikæden. Desuden har den foreslåede bestemmelse om lovvalg til formål at sikre anvendelsen af de harmoniserede regler, herunder om civilretligt ansvar, også i tilfælde, hvor den lov, der finder anvendelse på et sådant krav, ellers ikke er lovgivningen i en medlemsstat. Det vil derfor være afgørende at sikre de nødvendige lige konkurrencevilkår. Nærhedsprincippet For det første er det usandsynligt, at medlemsstaternes lovgivning på området vil være tilstrækkelige og effektive alene. For så vidt angår specifikke grænseoverskridende problemer, såsom forurening, klimaændringer, biodiversitet osv., hæmmes den individuelle indsats, hvis andre medlemsstater ikke gør noget. Det er usandsynligt, at internationale forpligtelser som f.eks. målene i UNFCCC's Parisaftale om klimaændringer, konventionen om den biologiske mangfoldighed og andre multilaterale miljøaftaler kan opfyldes alene ved hjælp af individuelle foranstaltninger i medlemsstaterne. Desuden har risici som følge af negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet i virksomhedernes værdikæder ofte grænseoverskridende virkninger (f.eks. forurening, tværnationale forsynings- og værdikæder). For det andet opererer mange virksomheder i hele EU eller globalt. Værdikæderne udvides til andre EU-medlemsstater og i stigende grad til tredjelande. Institutionelle investorer, der investerer på tværs af grænserne, ejer en stor del (38 %) af den samlede markedskapitalisering af store europæiske børsnoterede selskaber, og derfor har mange virksomheder grænseoverskridende ejerskab, og deres aktiviteter påvirkes af lovgivning i nogle lande eller manglende handling i andre. Dette er en af grundene til, at frontløbervirksomhederne nok er tilbageholdende med at tage yderligere skridt til at tage fat på bæredygtighedsspørgsmål, herunder dem i værdikæderne i dag, og anmode om lige konkurrencevilkår på tværs af grænserne. For det tredje har virksomheder, der opererer i og uden for det indre marked, brug for retssikkerhed og lige vilkår for at sikre deres bæredygtige vækst. Nogle medlemsstater har for nylig indført lovgivning om due diligence, mens andre er i færd med at lovgive eller overveje tiltag. De eksisterende regler i medlemsstaterne og de regler, der er under udarbejdelse, har allerede og vil yderligere føre til divergerende krav, som risikerer at være ineffektive og føre til ulige konkurrencevilkår. Der er betydelige indirekte virkninger af forskellige due diligence-love for leverandører, der leverer til forskellige virksomheder, som er omfattet af forskellige love, i takt med at forpligtelserne i praksis omsættes til kontraktbestemmelser. Hvis due diligence-kravene er væsentligt forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, skaber dette retsusikkerhed, fragmentering af det indre marked, yderligere omkostninger og kompleksitet for virksomheder og deres investorer, der opererer på tværs af grænserne, samt for andre interessenter. En EU-indsats kan undgå dette og har derfor en merværdi. Endelig kan EU's indsats i forhold til medlemsstaternes individuelle indsats sikre en stærk europæisk stemme i den politiske udvikling på globalt plan.

Proportionalitetsprincippet Den byrde, der pålægges virksomhederne som følge af omkostningerne til overholdelse af reglerne, er blevet tilpasset til deres størrelse, de tilgængelige ressourcer og risikoprofilen. Virksomhederne skal kun træffe passende foranstaltninger, der står i et rimeligt forhold til alvoren og sandsynligheden for de negative indvirkninger, og som virksomheden med rimelighed kan forventes at have adgang til, idet der tages hensyn til omstændighederne i den konkrete sag, herunder den økonomiske sektors og den specifikke forretningsforbindelses karakteristika og virksomhedens indflydelse herpå, og behovet for at sikre prioritering af foranstaltninger. Til dette formål blev det materielle og personelle anvendelsesområde samt håndhævelsesbestemmelserne begrænset som nærmere forklaret nedenfor. Hvad angår det "personelle anvendelsesområde" for due diligence-forpligtelserne (dvs. hvilke virksomhedskategorier der er omfattet), er små og mellemstore virksomheder (SMV'er), hvilket omfatter mikrovirksomheder og samlet set tegner sig for ca. 99 % af alle virksomheder i Unionen, ikke omfattet af due diligence-forpligtelsen. For denne kategori af virksomheder vil den finansielle og administrative byrde ved at etablere og gennemføre en due diligence-procedure være forholdsvis stor. De har for størstedelens vedkommende ikke allerede eksisterende due diligence-ordninger, og de har ingen knowhow eller specialiseret personale, og omkostningerne ved at gennemføre due diligence ville påvirke dem uforholdsmæssigt. De vil dog blive udsat for nogle af omkostningerne og byrderne gennem forretningsforbindelser med virksomheder, der er omfattet, da store virksomheder forventes at vælte kravene over på deres leverandører. Der vil derfor være behov for støtteforanstaltninger for at hjælpe SMV'er med at opbygge operationel og finansiel kapacitet. Virksomheder, hvis forretningspartner er en SMV, skal også hjælpe dem med at opfylde due diligence-kravene, hvis sådanne krav ville bringe SMV'ens levedygtighed i fare. Desuden omfatter den finansielle sektors værdikæde ikke SMV'er, der modtager lån, kredit, finansiering, forsikring eller genforsikring. Samtidig vil en individuel SMV's eksponering for negative bæredygtighedsvirkninger som hovedregel være lavere end større virksomheders eksponering. Meget store virksomheder vil derfor være omfattet af den fulde due diligence-forpligtelse, også fordi mange af dem allerede har indført visse procedurer, f.eks. på grund af indberetningsforpligtelser. Navnlig vil de udvalgte omsætningskriterier filtrere dem, der har den største indvirkning på Unionens økonomi. Desuden fastsættes der i dette direktiv foranstaltninger til at begrænse overvæltningen af byrden fra disse store virksomheder på de mindre leverandører i værdikæden og til at anvende fair, rimelige, ikkediskriminerende og forholdsmæssige krav over for SMV'er. For så vidt angår virksomheder med lavere omsætning og færre ansatte er due diligence-forpligtelsen begrænset til de virksomheder, der er aktive i sektorer med særlig stor indvirkning, som samtidig er omfattet af eksisterende sektorbestemte OECD-retningslinjer. Selv om OECD's retningslinjer dækker den finansielle sektor, er den ikke omfattet af sektorer med stor indvirkning på grund af dens særlige karakteristika. Denne begrænsning har til formål at skabe balance mellem interessen i at nå direktivets mål og interessen i at minimere den finansielle og administrative byrde for virksomhederne. Due diligence-forpligtelsen for disse virksomheder vil blive forenklet, da de kun vil fokusere på alvorlige negative indvirkninger, der er relevante for deres sektor. Desuden vil due diligence-forpligtelsen først gælde for dem 2 år efter udløbet af gennemførelsesperioden for dette direktiv, hvilket vil gøre det muligt at fastlægge de nødvendige processer og procedurer og drage fordel af industrisamarbejde, teknologisk udvikling, standarder osv., som sandsynligvis vil blive foranlediget af den tidligere gennemførelsesdato for større virksomheder. I det omfang dette direktiv også omfatter tredjelandsvirksomheder, er de kriterier, der anvendes til at definere anvendelsesområdet for virksomheder i og uden for EU, ikke de samme, men de sikrer, at tredjelandsvirksomheder ikke har højere sandsynlighed for at være omfattet af anvendelsesområdet. For dem anvendes en tærskel for nettoomsætningen (150 mio. EUR for gruppe 1 og 40 mio. EUR for gruppe 2), men hele denne omsætning skal genereres i Unionen. EU-virksomheder skal til gengæld have en nettoomsætning på 150 mio. EUR på verdensplan og skal også opfylde et personalekriterium (over 500 ansatte i gruppe 1 og over 250 ansatte i gruppe 2). En sådan forskel i de anvendte kriterier er berettiget af følgende grunde: –EU's omsætningskriterium for virksomheder fra tredjelande skaber en forbindelse til EU. Det er berettiget kun at medregne omsætningen i Unionen, da en sådan tærskel, der er behørigt tilpasset, skaber en territorial forbindelse mellem tredjelandsvirksomheder og Unionen på grund af de virkninger, som disse virksomheders aktiviteter kan have på EU's indre marked, hvilket er tilstrækkeligt til, at EU-retten finder anvendelse på tredjelandsvirksomheder. –Desuden har direktivet om landeopdelt rapportering — en ændring af regnskabsdirektivet — allerede fastlagt metoder til beregning af nettoomsætningen for virksomheder uden for EU, mens en sådan metode ikke findes til beregning af antallet af ansatte i virksomheder fra tredjelande. Erfaringerne med den franske lovgivning om due diligence viser, at det i mangel af en fælles definition af en arbejdstager er vanskeligt at beregne antallet af arbejdstagere (på verdensplan), hvilket hindrer identificeringen af, hvilke virksomheder fra tredjelande der er omfattet af anvendelsesområdet, og dermed forhindrer en effektiv håndhævelse af reglerne. –Anvendelse af både personale- og omsætningskriterier for EU-virksomheder vil sikre bedre overensstemmelse med forslaget til et direktiv om virksomheders bæredygtighedsrapportering, som bør anvendes til rapportering af due diligence-foranstaltninger og -politik for EU-virksomheder. –Selv om direktivet vil omfatte ca. 13 000 EU-virksomheder på grundlag af Kommissionens skøn, vil det kun omfatte ca. 4 000 virksomheder fra tredjelande. Det forhold, at EU-virksomheder kun vil være omfattet, hvis de også når minimumsgrænsen for antallet af ansatte, vil sandsynligvis ikke ændre konkurrencevilkårene på EU's indre marked: De to størrelseskriterier, der gælder for EU-virksomheder, vil, selv om de er kumulative, resultere i, at de stadig dækker relativt mindre virksomheder i forhold til virksomheder uden for EU, fordi der i deres tilfælde skal tages hensyn til virksomhedens samlede nettoomsætning på verdensplan. Endelig har store virksomheder fra tredjelande med en høj omsætning i Unionen kapacitet til at gennemføre due diligence og vil også drage fordel af fordelene ved due diligence i deres aktiviteter andre steder. I alle andre aspekter er virksomheder fra tredjelande omfattet af due diligence-reglerne på samme måde som deres EU-modparter (f.eks. med hensyn til den ordning, der gælder for virksomheder, der opererer i sektorer med stor indvirkning, og den identiske indfasningsperiode for disse virksomheder). Harmoniseringen af ledelsesmedlemmers pligter er begrænset til kun at omfatte EU-virksomheder, og virksomheder fra tredjelande vil derfor få mere begrænsede forpligtelser. Det "materielle anvendelsesområde" er primært fokuseret og struktureret på virksomhedernes due diligence-forpligtelse og omfatter menneskerettigheder og de miljøskadelige virkninger, der kan defineres klart i udvalgte internationale konventioner. De foreslåede ledelsesopgaver sikrer en tæt forbindelse til due diligence-forpligtelserne og er derfor nødvendige for, at due diligence kan være effektiv. Ledelsens opgaver omfatter også en præcisering af, hvordan direktørerne forventes at overholde pligten til at handle i virksomhedens bedste interesse. Effektiv håndhævelse af due diligence-forpligtelsen er afgørende for at nå initiativets mål. Dette direktiv vil indeholde bestemmelser om en kombination af sanktioner og civilretligt ansvar. Med hensyn til privat håndhævelse gennem civilretligt ansvar anvendes en anden tilgang for så vidt angår virksomhedens egne aktiviteter og dens datterselskaber på den ene side og forretningsforbindelser på den anden side. Navnlig vedrører civilretligt ansvar kun etablerede forretningsforbindelser, som en virksomhed forventer at have et varigt forhold til i betragtning af dets intensitet eller varighed, og som ikke udgør en ubetydelig eller blot underordnet del af virksomhedens værdikæde. Virksomheden bør ikke være ansvarlig for ikke at have undladt at forebygge eller standse skader i forbindelse med indirekte forretningsforbindelser, hvis den har anvendt kontraktmæssig kaskadering og sikring og truffet foranstaltninger til at kontrollere overholdelsen heraf, medmindre det under de konkrete omstændigheder ikke var rimeligt at forvente, at de faktisk trufne foranstaltninger, herunder med hensyn til kontrol af overholdelsen, ville være tilstrækkelige til at forebygge, afbøde, standse eller minimere omfanget af den negative indvirkning. Ved vurderingen af, om der er tale om et ansvar og dets omfang, skal der desuden tages behørigt hensyn til virksomhedens bestræbelser, for så vidt som de er direkte forbundet med den pågældende skade, på at efterkomme eventuelle afhjælpende foranstaltninger, som en tilsynsmyndighed har krævet af dem, eventuelle investeringer og målrettet støtte samt samarbejde med andre enheder for at afhjælpe negative indvirkninger i dens værdikæder. Denne tilgang til civilretligt ansvar vil også begrænse risikoen for uforholdsmæssigt mange retssager. Foranstaltningerne vedrørende offentlig håndhævelse af due diligence-forpligtelsen går ikke ud over, hvad der er nødvendigt. Dette direktiv præciserer, at enhver sanktion, der pålægges som følge af manglende overholdelse af due diligence-forpligtelserne, skal være forholdsmæssig. Hvis de offentlige myndigheder, der undersøger virksomhedens overholdelse af dette direktiv, konstaterer manglende overholdelse, bør de først give virksomheden en passende frist til at træffe afhjælpende foranstaltninger. Direktivet skitserer et begrænset antal sanktioner, der bør finde anvendelse i alle medlemsstater, men overlader det til medlemsstaterne at sikre en forholdsmæssig håndhævelsesproces i overensstemmelse med deres nationale lovgivning. Når der pålægges økonomiske sanktioner, baseres de på virksomhedens omsætning for at sikre, at de er forholdsmæssige. Desuden medfører dette direktiv ikke unødvendige omkostninger for Unionen, nationale regeringer og regionale eller lokale myndigheder. Direktivet overlader det til medlemsstaterne at tilrettelægge håndhævelsen. Tilsynet kan udføres af de eksisterende myndigheder. For at reducere omkostningerne (f.eks. ved tilsyn med tredjelandsvirksomheder, der er aktive i forskellige medlemsstater) og forbedre tilsynet, koordineringen, undersøgelsen og udvekslingen af oplysninger vil Kommissionen oprette et europæisk netværk af tilsynsmyndigheder. Dette direktiv giver mulighed for virksomhedssamarbejde, anvendelse af industrielle ordninger og initiativer med flere interessenter for at reducere virksomhedernes omkostninger ved at overholde dette direktiv. Valg af retsakt Det foreslåede instrument er et direktiv, da artikel 50 i TEUF er retsgrundlaget for selskabslovgivningen vedrørende beskyttelse af selskabsdeltagernes og andres interesser med henblik på at gøre denne beskyttelse ensartet i hele Unionen. Ved artikel 50 i TEUF gives Europa-Parlamentet og Rådet mandat til at udstede direktiver. Kommissionen vedtager delegerede retsakter, der fastsætter kriterierne for tredjelandsvirksomheders rapportering om due diligence.

For at yde støtte til virksomheder og medlemsstaternes myndigheder med hensyn til, hvordan virksomheder skal opfylde deres due diligence-forpligtelser, kan Kommissionen, om nødvendigt i samråd med relevante europæiske organer, internationale organer med ekspertise i gennemførelse af due diligence og andre, udstede retningslinjer. Retningslinjer kan også anvendes til at skitsere ikkebindende standardkontraktbestemmelser, som virksomheder kan anvende, når de kaskaderer forpligtelsen i deres værdikæde. Desuden kan Kommissionen indføre andre støtteforanstaltninger, der bygger på eksisterende EU-tiltag og -værktøjer til støtte for gennemførelsen af due diligence i Unionen og i tredjelande, herunder fremme af fælles initiativer for interessenter for at hjælpe virksomheder med at opfylde deres forpligtelser og støtte SMV'er, der påvirkes af dette direktiv, på andre måder. Dette kan suppleres yderligere af EU's instrumenter for udviklingssamarbejde for at støtte tredjelandes regeringer og økonomiske aktører i leverandørleddet i tredjelande, der håndterer negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet af deres aktiviteter og forretningsforbindelser i tidligere led. 3.RESULTATER AF EFTERFØLGENDE EVALUERINGER, HØRINGER AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER Høringer af interesserede parter I overensstemmelse med retningslinjerne for bedre regulering har der fundet flere høringsaktiviteter sted: –Den indledende konsekvensanalyse (køreplan), som modtog 114 tilbagemeldinger –Den åbne offentlige høring, som modtog 473 461 svar og 122 785 borgerunderskrifter, hvoraf langt størstedelen blev indsendt gennem kampagner med forhåndsudfyldte spørgeskemaer, og 149 holdningsdokumenter –En særlig høring af arbejdsmarkedets parter –En række workshopper og møder for interessenter, f.eks. møder i den uformelle ekspertgruppe for selskabsret, hovedsagelig bestående af juridiske akademikere inden for selskabsret (ICLEG), møde med repræsentanter for medlemsstaterne i ekspertgruppen vedrørende selskabsret (CLEG) og –Konferencer og møder med erhvervssammenslutninger, individuelle virksomheder, herunder repræsentanter for små og mellemstore virksomheder (SMV'er), civilsamfundet, herunder ikke-statslige og almennyttige organisationer, samt internationale organisationer såsom OECD. Overordnet set viste høringsaktiviteterne, at der generelt er bred anerkendelse blandt interessenterne af behovet for en EU-retlig ramme for due diligence. Navnlig anmodede store virksomheder over hele linjen om større harmonisering inden for due diligence for at forbedre retssikkerheden og skabe lige vilkår. Borgere og civilsamfundsorganisationer opfattede de nuværende lovgivningsmæssige rammer som ineffektive til at sikre virksomhedernes ansvarlighed for negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet. Et stort flertal af respondenterne i den åbne offentlige høring, herunder de fleste deltagende medlemsstater, gik ind for en horisontal tilgang til due diligence frem for en sektorspecifik eller tematisk tilgang. Virksomhederne anførte, at de frygtede en risiko for konkurrencemæssige ulemper i forhold til virksomheder fra tredjelande, der ikke har samme forpligtelser. De fleste respondenter var derfor enige i, at due diligence-reglerne også bør gælde for virksomheder fra tredjelande, der ikke er etableret i EU, men som udfører aktiviteter af et vist omfang i EU. Med hensyn til en håndhævelsesmekanisme, der ledsager en obligatorisk due diligence-forpligtelse, anførte alle interessentgrupper, der deltog i den åbne offentlige høring, med et flertal, at de kompetente nationale myndigheders tilsyn med en mekanisme for samarbejde/koordinering på EU-plan er den mest hensigtsmæssige løsning. Et flertal af respondenterne i alle interessentgrupper anså bindende regler med mål for at være den mulighed, der medfører flest omkostninger, men også de største fordele generelt. Selv om de fleste respondenter så den positive indvirkning på tredjelande, frygter en undergruppe af respondenter, at due diligence-reglerne kan have en negativ indvirkning på tredjelande, hvis virksomheder, der investerer i tredjelande med svage menneskerettigheder, herunder sociale rettigheder, arbejdstagerrettigheder og miljøbeskyttelse, bliver nødt til at trække sig ud af disse lande. Bilag 2 til konsekvensanalyserapporten indeholder detaljerede oplysninger om høringsstrategien og konklusionerne af høringerne af interesserede parter. Indhentning og brug af ekspertbistand Til støtte for analysen af de forskellige muligheder tildelte Kommissionen støttekontrakter til eksterne eksperter med henblik på en undersøgelse af due diligence-krav i hele forsyningskæden og en undersøgelse af ledelsens pligter og bæredygtig virksomhedsledelse. Disse eksperter arbejdede tæt sammen med Kommissionen i alle faser af undersøgelsen. Ud over disse støtteundersøgelser blev der identificeret yderligere ekspertise gennem litteraturresearch og høringssvarene fra interessenterne. Sideløbende med ovennævnte støtteundersøgelser, ekspertgruppemøder og interessenthøringer lagde Kommissionen også stor vægt på den relevante beslutning fra Europa-Parlamentet og Rådets konklusioner. Europa-Parlamentets beslutning af 10. marts 2021 indeholdt henstillinger til Kommissionen om virksomheders due diligence og virksomhedsansvar og opfordrede Kommissionen til at foreslå EU-regler om en omfattende due diligence-forpligtelse for virksomheder. I Rådets konklusioner af 1. december 2020 om menneskerettigheder og anstændigt arbejde i globale forsyningskæder blev Kommissionen opfordret til at fremsætte et forslag til en EU-retlig ramme for bæredygtig virksomhedsledelse, herunder tværsektorielle due diligence-forpligtelser i de globale værdikæder. Konsekvensanalyse

Analysen i konsekvensanalysen behandlede i bred forstand det problem, der opstår som følge af behovet for at styrke bæredygtigheden i virksomhedsledelse og ledelsessystemer, med to dimensioner: 1) der tages ikke tilstrækkeligt hensyn til interessenters interesser og interesserelaterede (bæredygtighedsrelaterede) risici for virksomheder i virksomhedens risikostyringssystemer og beslutninger 2) virksomhederne afbøder ikke i tilstrækkelig grad deres negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet og har ikke tilstrækkelige ledelsessystemer og foranstaltninger til at afbøde deres skadelige virkninger. Efter at have overvejet forskellige politiske løsningsmodeller, hovedsagelig inden for virksomheders due diligence-forpligtelser og ledelsesmedlemmers forpligtelser, blev der i konsekvensanalysen foreslået en foretrukken pakke af politiske løsningsmodeller på tre områder, nemlig virksomhedernes due diligence, ledelsesmedlemmers forpligtelser og aflønning, som supplerer hinanden. Udkastet til konsekvensanalyse blev forelagt for Kommissionens Udvalg for Forskriftskontrol den 9. april 2021. Efter udvalgets negative udtalelse blev en revideret konsekvensanalyse forelagt udvalget med henblik på en anden udtalelse den 8. november 2021. Udvalget noterede sig den betydelige revision af rapporten som svar på udvalgets første udtalelse, men afgav ikke desto mindre endnu en negativ udtalelse den 26. november 2021, hvori det understregede behovet for politiske retningslinjer for, hvorvidt og på hvilke betingelser initiativet vedrørende bæredygtig virksomhedsledelse kunne gå videre. Udvalget fastholdt sin negative udtalelse, fordi det mente, at konsekvensanalyserapporten ikke i tilstrækkelig grad 1) adresserer problembeskrivelsen og giver overbevisende dokumentation for, at EU's virksomheder, navnlig SMV'er, ikke allerede i tilstrækkelig grad afspejler bæredygtighedsaspekter eller ikke har tilstrækkelige incitamenter til at gøre det, 2) præsenterer en række politiske løsningsmodeller og identificerer eller fuldt ud vurderer de vigtigste politiske valg, 3) vurderer virkningerne på en fuldstændig, afbalanceret og neutral måde og afspejler den usikkerhed, der er forbundet med realiseringen af fordelene, og 4) påviser proportionaliteten af den foretrukne løsning. For at imødekomme bemærkningerne i udvalgets anden negative udtalelse suppleres konsekvensanalysen derfor af et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene om opfølgningen på udvalgets udtalelse, som indeholder yderligere præciseringer og dokumentation på de områder, hvor udvalget havde fremsat specifikke forslag til forbedringer. Ifølge Kommissionens regler om bedre regulering kræves der en positiv udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol, for at en sag kan gå videre til vedtagelsesfasen. Næstformanden med ansvar for interinstitutionelle forbindelser og fremsyn kan dog give mulighed for at fortsætte forberedelserne til et initiativ, der har været genstand for en anden negativ udtalelse fra Udvalget for Forskriftskontrol. Det er vigtigt at bemærke, at udtalelserne fra Udvalget for Forskriftskontrol er en vurdering af kvaliteten af konsekvensanalysen og ikke en vurdering af det tilhørende lovgivningsforslag. Kommissionen har også i lyset af aftalen med næstformanden med ansvar for interinstitutionelle forbindelser og fremsyn fundet det hensigtsmæssigt at gå videre med initiativet af følgende årsager: –dette initiativs politiske betydning for Kommissionens politiske prioritet "En økonomi, der tjener alle", herunder i forbindelse med pakken om bæredygtig finansiering og den europæiske grønne pagt, og –det presserende behov for en indsats på området for due diligence i værdikæden som et bidrag til overgangen til bæredygtighed og for at imødegå risikoen for den stigende fragmentering af det indre marked, samt det synspunkt, at –den yderligere præcisering og dokumentation, der blev fremlagt, på tilfredsstillende vis afhjalp de mangler i konsekvensanalysen, som Udvalget for Forskriftskontrol havde påpeget, og blev taget i betragtning i det tilpassede lovgivningsforslag. Med hensyn til dets betydning og hastende karakter noterede Kommissionen sig også, at initiativet blev medtaget i de fælles politiske prioriteter for 2022 af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Efter en omhyggelig analyse af udvalgets konklusioner og i betragtning af overvejelserne om de yderligere præciseringer og den fremlagte dokumentation mener Kommissionen, at forslaget, som er blevet væsentligt revideret i forhold til den pakke af politiske løsningsmodeller, der blev fremlagt i konsekvensanalysen, stadig giver mulighed for beslutsomt at gøre fremskridt hen imod det overordnede mål om bedre at udnytte det indre markeds potentiale med hensyn til at bidrage til overgangen til en bæredygtig økonomi og fremme langsigtet bæredygtig og ansvarlig virksomhedsadfærd. Direktivet er mere fokuseret og målrettet i forhold til den foretrukne løsning, der er skitseret i udkastet til konsekvensanalyse. Kernen er due diligence-forpligtelsen, samtidig med at ledelsesmedlemmernes forpligtelser reduceres betydeligt ved at knytte dem tæt til due diligence-forpligtelsen. Desuden tilpasses omfanget af due diligence. En detaljeret beskrivelse af de tilpasninger, der er foretaget i den foretrukne pakke af løsningsmodeller i konsekvensanalysen, findes i det ledsagende arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene, der indeholder opfølgningen på udtalelsen fra Udvalget for Forskriftskontrol og yderligere oplysninger. Kort sagt er det "personelle anvendelsesområde", dvs. hvilke virksomhedskategorier der er omfattet, blevet væsentligt reduceret efter overvejelser som følge af bestyrelsens bemærkninger til problembeskrivelsen, navnlig med hensyn til SMV'er, og til proportionaliteten af den foretrukne løsning. Helt konkret er SMV'er blevet fuldstændig udelukket fra anvendelsesområdet, og dækningen af sektorer med stor indvirkning er blevet ændret til kun at omfatte virksomheder med mere end 250 ansatte og en nettoomsætning på verdensplan på mere end 40 mio. EUR (mens store virksomheder, der samtidig overskrider både grænsen på 500 ansatte og grænsen på 150 mio. EUR i nettoomsætning på verdensplan, er omfattet af anvendelsesområdet uanset deres økonomiske sektorer. De sektorer med stor indvirkning, der er defineret i teksten, afspejler således også udvalgets bemærkninger vedrørende lovgivningsteknik. Definitionen af sektorer med stor indvirkning har været begrænset til sektorer med høj risiko for negative indvirkninger, og for hvilke der findes OECD-retningslinjer. For midcapselskaber i sektorer med stor indvirkning vil reglerne finde anvendelse efter en overgangsperiode på to år for at give mulighed for en længere tilpasningsperiode. Desuden er disse virksomheders due diligence-forpligtelser udelukkende begrænset til alvorlige konsekvenser, der er relevante for deres sektor. For effektivt at nå initiativets mål omfatter dette forslag også virksomheder fra tredjelande. Virksomheder uden for EU er kun omfattet, hvis de har en direkte forbindelse til EU-markedet og når samme omsætningstærskel som EU-virksomheder, men på EU-markedet. Desuden vil de stå over for de samme forpligtelser med hensyn til due diligence som de respektive EU-virksomheder. Det fremgår også af direktivet, at der er behov for tilgængelig og praktisk støtte til virksomheder, navnlig SMV'er i værdikæden, til at forberede sig på forpligtelserne (eller de deraf følgende krav, som indirekte kan væltes over på dem). Dette kunne omfatte praktisk vejledning og støtteværktøjer såsom hotlines, databaser eller uddannelse samt oprettelse af et observatorium for at hjælpe virksomheder med at gennemføre direktivet. Desuden henviser revisionsklausulen udtrykkeligt til direktivets personelle anvendelsesområde (dvs. dækning af virksomhedskategorier), som bør revideres i lyset af de praktiske erfaringer med anvendelsen af lovgivningen. Andre afbødende foranstaltninger til at mindske den indirekte indvirkning på SMV'er er en del af de forpligtelser, der påhviler virksomheder inden for dette direktivs anvendelsesområde. Med hensyn til det materielle anvendelsesområde (dvs. hvad der er omfattet) er der bibeholdt et tværgående instrument, der dækker menneskerettigheder og miljøvirkninger. Dette afspejler den stærke enighed blandt interessentgrupperne om, at der er behov for en horisontal ramme for at løse de identificerede problemer. Endvidere bemærkede Databeskyttelsesrådet, at konsekvensanalysen ikke er tilstrækkelig klar med hensyn til behovet for at regulere ledelsesmedlemmers forpligtelser ud over due diligence-kravene. Kommissionen besluttede derfor at løse dette problem ved at afvige fra pakken af foretrukne løsningsmodeller i konsekvensanalysen og ved at fokusere på ledelsesmedlemmernes ansvar, også i lyset af de eksisterende internationale standarder, på due diligence og rettidig omhu. Dette omfatter ledelsesmedlemmers forpligtelser i forbindelse med etablering af og tilsyn med gennemførelsen af virksomheders due diligence-procedurer og -foranstaltninger, udarbejdelse af en adfærdskodeks til dette formål samt integration af due diligence i virksomhedsstrategien. For fuldt ud at afspejle ledelsens rolle i lyset af virksomhedernes due diligence-forpligtelser præciseres det også, at ledelsesmedlemmernes generelle pligt til at udvise rettidig omhu, som findes i alle medlemsstaters selskabsret, fastsætter, at ledelsesmedlemmer, når de opfylder deres forpligtelse til at handle i virksomhedens bedste interesse, bør tage hensyn til bæredygtighedsspørgsmålene i forslaget til et direktiv om virksomheders bæredygtighedsrapportering, herunder, hvor det er relevant, menneskerettigheder, klimaændringer og miljømæssige konsekvenser, herunder på kort, mellemlang og lang sigt. Yderligere specifikke forpligtelser for ledelsesmedlemmer, som var blevet foreslået i konsekvensanalysen, er ikke bibeholdt. Dette vil sikre, at forslaget opfylder sit mål, samtidig med at det fortsat står i et rimeligt forhold til målet. Med hensyn til Databeskyttelsesrådets bemærkninger indeholder denne begrundelse og betragtningerne i lovgivningsforslaget en omfattende redegørelse for de politiske valg, der er truffet. Selv om den konsekvensanalyse, der er forelagt udvalget, og udvalgets udtalelse er blevet offentliggjort uændret, er der udarbejdet et særskilt ledsagende arbejdsdokument med henblik på at tilvejebringe yderligere dokumentation og præciseringer, der følger op på udvalgets bemærkninger, herunder med hensyn til dokumentation. Dette dokument omhandler navnlig følgende: 1.Problembeskrivelse: –omfanget og udviklingen af de miljø- og bæredygtighedsproblemer, der er direkte forbundet med den tilsyneladende manglende eller utilstrækkelige anvendelse af ledelsespraksis for virksomheders bæredygtighed i EU's virksomheder, der skal tackles med dette direktiv, og direktivets merværdi i forbindelse med den omfattende pakke af foranstaltninger til fremme af bæredygtighed under den grønne pagt –hvorfor markeds- og konkurrencedynamikken sammen med den videre udvikling af virksomhedernes virksomhedsstrategier og risikostyringssystemer anses for utilstrækkelig, og med hensyn til den formodede årsagssammenhæng mellem brugen af bæredygtighedsværktøjer i virksomheder og deres praktiske effekt i forbindelse med håndteringen af problemerne

2.Den foretrukne løsnings virkninger: –spørgsmål vedrørende tredjelande, der integrerer observationer i) om den forventede udvikling i tredjelande (herunder hensyntagen til EU-foranstaltninger og internationale handels- og udviklingsstøtteforanstaltninger), ii) om indvirkningen på tredjelande og på leverandører i tredjelande –håndhævelsesmekanismen, der yderligere udvider merværdien af et håndhævelsessystem med to søjler, som bygger på administrativ håndhævelse og civilretligt ansvar –virkninger for konkurrencen og konkurrenceevnen. Målrettet regulering og forenkling Små og mellemstore virksomheder, herunder mikrovirksomheder, er ikke omfattet af anvendelsesområdet, og indirekte virkninger for dem vil blive afbødet gennem støtteforanstaltninger og retningslinjer på EU- og medlemsstatsplan samt i relationer mellem virksomheder ved hjælp af standardkontraktbestemmelser og proportionalitetskrav for den større forretningspartner. Grundlæggende rettigheder Som forklaret i konsekvensanalysen og baseret på eksisterende dokumentation kan obligatoriske due diligence-krav have betydelige fordele med hensyn til beskyttelse og fremme af grundlæggende rettigheder. 4.VIRKNINGER FOR BUDGETTET Der er ingen direkte virkninger for Unionens budget. 5.ANDRE FORHOLD Planer for gennemførelsen og foranstaltninger til overvågning, evaluering og rapportering Kommissionen vil oprette et europæisk netværk af tilsynsmyndigheder til at bistå med gennemførelsen af dette direktiv. Et sådant netværk vil blive sammensat af repræsentanter for de tilsynsmyndigheder, der er udpeget af medlemsstaterne, og om nødvendigt med deltagelse af andre EU-agenturer med relevant ekspertise på de områder, der er omfattet af dette direktiv, for at sikre, at virksomhederne overholder deres due diligence-forpligtelser, med henblik på at lette og sikre koordinering og konvergens af regulerings-, undersøgelses-, sanktions- og tilsynspraksis og udveksling af oplysninger mellem disse tilsynsmyndigheder. Syv år efter udløbet af gennemførelsesperioden aflægger Kommissionen rapport om gennemførelsen af dette direktiv, herunder bl.a. dets effektivitet. Rapporten ledsages, hvis det er hensigtsmæssigt, af et lovgivningsforslag. For at skabe klarhed og støtte til virksomheder og medlemsstater i forbindelse med gennemførelsen af direktivet vil Kommissionen udstede retningslinjer, hvor det er nødvendigt. Forklarende dokumenter For at sikre korrekt gennemførelse af dette direktiv er der brug for et forklarende dokument, f.eks. i form af sammenligningstabeller. Nærmere redegørelse for de enkelte bestemmelser i forslaget I artikel 1 fastlægges direktivets genstand, dvs. fastsættelse af regler om virksomheders forpligtelser til at udvise due diligence med hensyn til faktiske og potentielle negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet for så vidt angår deres egne aktiviteter, deres datterselskabers aktiviteter og de værdikædeoperationer, der udføres af etablerede forretningsforbindelser. Bestemmelsen præciserer også, at dette direktiv fastsætter regler om ansvar for overtrædelser af due diligence-forpligtelsen. I artikel 2 fastlægges direktivets personelle anvendelsesområde og de kriterier, på grundlag af hvilke en medlemsstat har kompetence til at regulere spørgsmål, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 3 indeholder definitioner med henblik på dette direktiv. I henhold til artikel 4 skal medlemsstaterne sikre, at virksomhederne gennemfører due diligence i forbindelse med menneskerettigheder og miljø ved at overholde de specifikke krav, der er anført i direktivets artikel 5-11. I henhold til artikel 5 skal medlemsstaterne sikre, at virksomhederne integrerer due diligence i alle virksomhedspolitikker og har indført en due diligence-politik, der ajourføres årligt. Det præciseres i bestemmelsen, at denne politik bør omfatte en beskrivelse af virksomhedens tilgang til due diligence, af en adfærdskodeks, der skal følges af virksomhedens medarbejdere og datterselskaber, og af de processer, der er indført for at gennemføre due diligence. I artikel 6 fastsættes en forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre, at virksomhederne træffer passende foranstaltninger til at identificere faktiske eller potentielle negative indvirkninger på menneskerettigheder og miljø i deres egne aktiviteter, i deres datterselskaber og i deres etablerede direkte eller indirekte forretningsforbindelser i deres værdikæde. I artikel 7 fastsættes et krav til medlemsstaterne om at sikre, at virksomhederne træffer passende foranstaltninger til at forebygge potentielle negative indvirkninger, der er identificeret i henhold til artikel 6, eller til i tilstrækkelig grad at afbøde disse virkninger, hvis forebyggelse ikke er mulig eller kræver gradvis gennemførelse. I artikel 8 fastsættes en forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre, at virksomhederne træffer passende foranstaltninger til at bringe de faktiske negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet, som de havde eller kunne have identificeret i henhold til artikel 6, til ophør. Hvis en negativ indvirkning, der har fundet sted i forbindelse med direkte eller indirekte etablerede forretningsforbindelser, ikke kan bringes til ophør, bør medlemsstaterne sikre, at virksomhederne minimerer omfanget af indvirkningen. I artikel 9 fastsættes forpligtelsen til, at medlemsstaterne skal sikre, at virksomhederne giver mulighed for at indgive klager til virksomheden i tilfælde af berettiget bekymring over disse potentielle eller faktiske negative indvirkninger, herunder i virksomhedens værdikæde. Virksomhederne skal give denne mulighed til personer, der er berørt eller har rimelig grund til at antage, at de kan blive berørt af en negativ indvirkning, til fagforeninger og andre arbejdstagerrepræsentanter, der repræsenterer enkeltpersoner, som arbejder i den pågældende værdikæde, og til civilsamfundsorganisationer, der er aktive på det pågældende område. Ved artikel 10 indføres en forpligtelse for medlemsstaterne til at kræve, at virksomhederne regelmæssigt vurderer gennemførelsen af deres due diligence-foranstaltninger med henblik på at verificere, at negative indvirkninger er korrekt identificeret, og at der gennemføres forebyggende eller korrigerende foranstaltninger, og at fastslå, i hvilket omfang negative indvirkninger er blevet forhindret eller bragt til ophør, eller i hvilket omfang de minimeres. I artikel 11 fastsættes en forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre, at virksomheder, der ikke er underlagt indberetningskrav i henhold til direktiv 2013/34/EU, aflægger rapport om de spørgsmål, der er omfattet af dette direktiv, og offentliggør en årlig redegørelse på deres websted. I artikel 12 fastsættes en forpligtelse for Kommissionen til at vedtage retningslinjer om ikkebindende standardkontraktbestemmelser for at hjælpe virksomheder med at overholde artikel 7, stk. 2, litra b), og artikel 8, stk. 3, litra c). Ved artikel 13 gives Kommissionen mulighed for at udstede retningslinjer for specifikke sektorer eller specifikke negative indvirkninger i samråd med Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder, Det Europæiske Miljøagentur og, hvor det er relevant, internationale organer med ekspertise inden for due diligence med henblik på at yde støtte til virksomheder eller til medlemsstaternes myndigheder med hensyn til, hvordan virksomheder skal opfylde deres due diligence-forpligtelser. I henhold til artikel 14 skal medlemsstaterne og Kommissionen træffe ledsageforanstaltninger for virksomheder, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, og for aktører i globale værdikæder, der indirekte påvirkes af direktivets forpligtelser. En sådan støtte kan spænde fra drift af særlige websteder, portaler eller platforme til finansiel støtte til SMV'er og fremme af fælles initiativer for interessenter. Denne bestemmelse præciserer endvidere, at virksomheder kan forlade sig på brancheordninger og initiativer med flere interessenter til støtte for gennemførelsen af due diligence, og at Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne kan udstede retningslinjer for vurdering af sådanne ordningers egnethed. Artikel 15 kræver, at medlemsstaterne sikrer, at visse virksomheder vedtager en plan for at sikre, at virksomhedens forretningsmodel og -strategi er forenelig med omstillingen til en bæredygtig økonomi og med begrænsningen af den globale opvarmning til 1,5 °C i overensstemmelse med Parisaftalen. Ved artikel 16 indføres et krav om, at virksomheder, der er oprettet i overensstemmelse med lovgivningen i et tredjeland, og som er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde i henhold til artikel 2, stk. 2, skal udpege en tilstrækkeligt bemyndiget repræsentant i Unionen, som medlemsstaternes kompetente myndigheder skal henvende sig til vedrørende alle spørgsmål, der er nødvendige for modtagelse, overholdelse og håndhævelse af retsakter udstedt i forbindelse med dette direktiv. I artikel 17 fastsættes kravet om, at medlemsstaterne skal udpege en eller flere nationale tilsynsmyndigheder for at sikre, at virksomhederne overholder deres due diligence-forpligtelser og deres forpligtelse i henhold til artikel 15, stk. 1 og 2, og til at udøve håndhævelsesbeføjelserne i henhold til artikel 18. I artikel 18 fastsættes passende beføjelser og ressourcer for de tilsynsmyndigheder, som medlemsstaterne har udpeget til at udføre deres tilsyns- og håndhævelsesopgaver. I artikel 19 fastsættes kravet om, at medlemsstaterne sikrer, at enhver fysisk eller juridisk person, der på grundlag af objektive omstændigheder har grund til at tro, at en virksomhed ikke i tilstrækkelig grad overholder bestemmelserne i dette direktiv, har ret til at forelægge tilsynsmyndighederne begrundede betænkeligheder, navnlig i den medlemsstat, hvor vedkommende har sit sædvanlige opholdssted, sit vedtægtsmæssige hjemsted, sit arbejdssted eller det sted, hvor den påståede overtrædelse er foregået. I artikel 20 bestemmes det, at medlemsstaterne fastsætter regler for sanktioner for overtrædelser af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de iværksættes. Sanktionerne skal være effektive, have afskrækkende virkning og være forholdsmæssige. Medlemsstaterne sikrer offentliggørelse af tilsynsmyndighedernes afgørelser, der indeholder sanktioner i forbindelse med overtrædelse af bestemmelserne i dette direktiv. Ved artikel 21 indføres et europæisk netværk af tilsynsmyndigheder bestående af repræsentanter for de nationale tilsynsmyndigheder, der er omhandlet i artikel 16, med det formål at lette og sikre koordinering og tilpasning af regulerings-, undersøgelses-, sanktions- og tilsynspraksis samt udveksling af oplysninger mellem disse tilsynsmyndigheder. I artikel 22 fastsættes det, at medlemsstaterne skal fastsætte regler for virksomhedens civilretlige ansvar for skader, der opstår som følge af manglende overholdelse af due diligence-forpligtelserne på særlige betingelser. Det indfører også en forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre, at det ansvar, der er omhandlet i denne artikels stk. 1-3, ikke nægtes alene med den begrundelse, at den lov, der finder anvendelse på sådanne krav, ikke er en medlemsstats lovgivning.

I artikel 23 fastsættes anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1937 af 23. oktober 2019 om beskyttelse af personer, der indberetter overtrædelser af EU-retten, på indberetning af alle overtrædelser af dette direktiv og beskyttelse af personer, der indberetter sådanne overtrædelser. I artikel 23 præciseres betingelserne for offentlig støtte til virksomheder. I artikel 25 præciseres ledelsesmedlemmers pligt til at udvise rettidig omhu. I artikel 26 fastsættes den forpligtelse, som ledelsesmedlemmer i EU-virksomheder har til at oprette og føre tilsyn med gennemførelsen af due diligence-procedurer og -foranstaltninger for virksomheders bæredygtighed og til at tilpasse virksomhedsstrategien til due diligence. Ved artikel 27 ændres bilaget til direktiv (EU) 2019/1937. I artikel 28 fastsættes reglerne vedrørende delegerede retsakter. Artikel 29 indeholder en bestemmelse om revision af dette direktiv. Artikel 30 indeholder bestemmelser om gennemførelsen af direktivet. I artikel 31 fastsættes datoen for dette direktivs ikrafttræden. Artikel 32 angiver, hvem dette direktiv er rettet til. Listerne i bilaget specificerer de negative miljøpåvirkninger og negative indvirkninger på menneskerettighederne, der er relevante for dette direktiv, for at dække krænkelser af rettigheder og forbud, herunder de internationale menneskerettighedsaftaler (del I, afsnit 1), konventioner om menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (del I, afsnit 2) og overtrædelse af internationalt anerkendte mål og forbud i miljøkonventionerne (del II). 2022/0051 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV om virksomhedernes due diligence i forbindelse med bæredygtighed og om ændring af direktiv (EU) 2019/1937 (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 50, stk. 1 og stk. 2, litra g), og artikel 114, under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1)Unionen bygger på respekt for den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekt for menneskerettighederne som nedfældet i EU's charter om grundlæggende rettigheder. De kerneværdier, der har ligget til grund for Unionens egen oprettelse, samt menneskerettighedernes universalitet og udelelighed samt respekt for principperne i De Forenede Nationers pagt og folkeretten bør være retningsgivende for Unionens indsats på den internationale scene. En sådan indsats omfatter fremme af bæredygtig økonomisk, social og miljømæssig udvikling i udviklingslandene. (2)Et højt niveau for beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten og fremme af europæiske kerneværdier er blandt Unionens prioriteter, jf. Kommissionens meddelelse om en europæisk grøn pagt. Disse mål kræver ikke blot inddragelse af de offentlige myndigheder, men også af private aktører, navnlig virksomheder. (3)I sin meddelelse om et stærkt socialt Europa for retfærdig omstilling forpligtede Kommissionen sig til at opgradere Europas sociale markedsøkonomi for at opnå en retfærdig omstilling til bæredygtighed. Dette direktiv vil også bidrage til den europæiske søjle for sociale rettigheder, som fremmer rettigheder, der sikrer rimelige arbejdsvilkår. Det er en del af EU's politikker og strategier vedrørende fremme af anstændigt arbejde på verdensplan, herunder i globale værdikæder, jf. Kommissionens meddelelse om anstændigt arbejde på verdensplan. (4)Virksomhedernes adfærd på tværs af alle sektorer i økonomien er afgørende for at nå Unionens bæredygtighedsmål, da EU-virksomheder, navnlig store, er afhængige af globale værdikæder. Det er også i virksomhedernes interesse at beskytte menneskerettighederne og miljøet, navnlig i betragtning af forbrugernes og investorernes stigende bekymring over disse emner. Der findes allerede flere initiativer til fremme af virksomheder, der støtter værdiorienteret omstilling, både på EU-plan og på nationalt plan. (5)De eksisterende internationale standarder for ansvarlig forretningsskik præciserer, at virksomheder bør beskytte menneskerettighederne, og fastsætter, hvordan de skal håndtere beskyttelsen af miljøet i deres aktiviteter og værdikæder. De Forenede Nationers vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder anerkender virksomhedernes ansvar for at udvise due diligence på menneskerettighedsområdet ved at identificere, forebygge og afbøde deres aktiviteters negative indvirkning på menneskerettighederne og ved at redegøre for, hvordan de håndterer disse virkninger. I disse vejledende principper hedder det, at virksomheder bør undgå at krænke menneskerettighederne og bør tage højde for negative indvirkninger på menneskerettighederne, som de har forårsaget, bidraget til eller er forbundet med i deres egne aktiviteter, datterselskaber og gennem deres direkte og indirekte forretningsforbindelser. (6)Begrebet due diligence i forbindelse med menneskerettigheder blev præciseret og videreudviklet i OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder, som udvidede anvendelsen af due diligence til at omfatte miljø- og forvaltningsspørgsmål. OECD's vejledning om ansvarlig forretningsskik og sektorvejledning er internationalt anerkendte rammer, der fastsætter praktiske due diligence-foranstaltninger for at hjælpe virksomheder med at identificere, forebygge, afbøde og redegøre for, hvordan de håndterer faktiske og potentielle virkninger i deres aktiviteter, værdikæder og andre forretningsforbindelser. Begrebet due diligence indgår også i henstillingerne fra Den Internationale Arbejdsorganisations (ILO's) tresidige principerklæring vedrørende multinationale virksomheder og socialpolitik. (7)FN's mål for bæredygtig udvikling, der blev vedtaget af alle FN's medlemsstater i 2015, omfatter målene om at fremme vedvarende, inklusiv og bæredygtig økonomisk vækst. Unionen har sat sig som mål at opfylde FN's mål for bæredygtig udvikling. Den private sektor bidrager til disse mål. (8)Internationale aftaler inden for rammerne af De Forenede Nationers rammekonvention om klimaændringer, som Unionen og medlemsstaterne er parter i, såsom Parisaftalen og den nylige Glasgow-klimapagt, fastsætter præcise muligheder for at imødegå klimaændringer og holde den globale opvarmning på 1,5 °C. Ud over de specifikke foranstaltninger, der forventes af alle underskrivende parter, anses den private sektors rolle, navnlig dens investeringsstrategier, for at være af central betydning for at nå disse mål. (9)I den europæiske klimalov forpligtede Unionen sig også juridisk til at blive klimaneutral senest i 2050 og reducere emissionerne med mindst 55 % senest i 2030. Begge disse tilsagn kræver en ændring af den måde, hvorpå virksomhederne producerer og indkøber. Kommissionens 2030-klimaplan indeholder modeller for forskellige grader af emissionsreduktioner, der kræves af forskellige økonomiske sektorer, men alle sektorer skal opnå betydelige reduktioner i alle scenarier, hvis EU skal nå sine klimamål. Planen understreger også, at "ændringer i regler og praksis for virksomhedsledelse, herunder om bæredygtig finansiering, vil få virksomhedsejere og ledere til at prioritere bæredygtighedsmål i deres handlinger og strategier". Meddelelsen om den europæiske grønne pagt fra 2019 fastsætter desuden, at alle EU's tiltag og politikker skal tages i brug for at hjælpe EU med at virkeliggøre en vellykket og retfærdig omstilling hen imod klimaneutralitet og en mere bæredygtig fremtid. Den fastsætter også, at bæredygtighed bør integreres yderligere i rammen for virksomhedsledelse. (10)Ifølge Kommissionens meddelelse om opbygning af et klimarobust Europa, der præsenterer EU-strategien for tilpasning til klimaændringer, bør nye investeringer og politiske beslutninger være klimaorienterede og fremtidssikrede, herunder for større virksomheder, der forvalter værdikæder. Dette direktiv bør være i overensstemmelse med denne strategi. Der bør ligeledes være overensstemmelse med Kommissionens direktiv [...] om ændring af direktiv 2013/36/EU for så vidt angår tilsynsbeføjelser, sanktioner, tredjelandsfilialer og miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici (kapitalkravsdirektivet), som fastsætter klare krav til bankernes ledelsesregler, herunder viden om miljømæssige, sociale og ledelsesmæssige risici på bestyrelsesniveau. (11)Handlingsplanen for en cirkulær økonomi, biodiversitetsstrategien, fra jord til bord-strategien og kemikaliestrategien samt ajourføringen af den nye industristrategi fra 2020: Opbygning af et stærkere indre marked til fremme af Europas genopretning, Industri 5.0 og handlingsplanen for den europæiske søjle for sociale rettigheder og revisionen af handelspolitikken fra 2021 anfører et initiativ om bæredygtig virksomhedsledelse blandt deres elementer. (12)Dette direktiv er i overensstemmelse med EU's handlingsplan vedrørende menneskerettigheder og demokrati 2020-2024. Denne handlingsplan definerer som en prioritet at styrke Unionens engagement i aktivt at fremme den globale gennemførelse af De Forenede Nationers vejledende principper om erhvervslivet og menneskerettigheder og andre relevante internationale retningslinjer såsom OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder, herunder ved at fremme relevante due diligence-standarder. (13)Europa-Parlamentet opfordrer i sin beslutning af 10. marts 2021 Kommissionen til at foreslå EU-regler om en omfattende due diligence-forpligtelse for virksomheder. I Rådets konklusioner af 1. december 2020 om menneskerettigheder og anstændigt arbejde i globale forsyningskæder blev Kommissionen opfordret til at fremsætte et forslag til en EU-retlig ramme for bæredygtig virksomhedsledelse, herunder tværsektorielle due diligence-forpligtelser i de globale forsyningskæder. Europa-Parlamentet opfordrer i sin initiativbetænkning af 2. december 2020 om bæredygtig virksomhedsledelse også til, at direktørernes pligter præciseres. I deres fælles erklæring om EU's lovgivningsmæssige prioriteter for 2022 har Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen forpligtet sig til at skabe resultater med hensyn til en økonomi, der tjener alle, og til at forbedre de lovgivningsmæssige rammer for bæredygtig virksomhedsledelse. (14)Dette direktiv har til formål at sikre, at virksomheder, der er aktive på det indre marked, bidrager til bæredygtig udvikling og bæredygtig omstilling af økonomier og samfund ved at identificere, forebygge og afbøde, sætte en stopper for og minimere potentielle eller faktiske negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet i forbindelse med virksomhedernes egne aktiviteter samt aktiviteter i deres datterselskaber og værdikæder. (15)Virksomheder bør tage passende skridt til at etablere og gennemføre due diligence-foranstaltninger med hensyn til deres egne aktiviteter, aktiviteter i deres datterselskaber samt i deres etablerede direkte og indirekte forretningsforbindelser i hele deres værdikæder i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv. Dette direktiv bør ikke forpligte virksomheder til under alle omstændigheder at garantere, at negative indvirkninger aldrig vil opstå, eller at de vil blive standset. F.eks. for så vidt angår forretningsforbindelser, hvor de negative indvirkninger skyldes statslig indgriben, er virksomheden måske ikke i stand til at opnå sådanne resultater. De vigtigste forpligtelser i dette direktiv bør derfor være "forpligtelser vedrørende midler". Virksomheden bør træffe passende foranstaltninger, som med rimelighed kan forventes at føre til forebyggelse eller minimering af de negative indvirkninger under omstændighederne i den konkrete sag. Der bør tages hensyn til de særlige forhold i virksomhedens værdikæde, sektor eller geografiske område, hvor dens værdikædepartnere opererer, virksomhedens mulighed for at påvirke sine direkte og indirekte forretningsforbindelser, og hvorvidt virksomheden kan øge sin indflydelse. (16)Den due diligence-procedure, som er fastsat i dette direktiv, bør omfatte de seks trin, der er defineret i OECD's due diligence-retningslinjer for ansvarlig forretningsskik, som omfatter due diligence-foranstaltninger for virksomheder med henblik på at identificere og imødegå negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet. Dette omfatter følgende trin: 1) integration af due diligence i politikker og forvaltningssystemer, 2) identifikation og vurdering af negative indvirkninger på menneskerettigheder og miljø, 3) forebyggelse, ophør eller minimering af faktiske og potentielle negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet, 4) vurdering af foranstaltningernes effektivitet, 5) kommunikation og 6) tilvejebringelse af afhjælpende foranstaltninger. (17)Negative indvirkninger på menneskerettigheder og miljø forekommer i virksomhedernes egne aktiviteter, datterselskaber, produkter samt i deres værdikæder, især i forbindelse med indkøb af råmaterialer, produktion eller bortskaffelse af produkter eller affald. For at due diligence kan få en meningsfuld virkning, bør den omfatte negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet, der genereres gennem hele produktions- og anvendelseslivscyklussen samt gennem bortskaffelse af produkter eller levering af tjenesteydelser, på niveauet for egne aktiviteter samt i datterselskaber og værdikæder.

(18)Værdikæden bør omfatte aktiviteter i forbindelse med en virksomheds produktion af en vare eller levering af tjenesteydelser, herunder udvikling af produktet eller tjenesteydelsen og anvendelse og bortskaffelse af produktet samt de dermed forbundne aktiviteter i virksomhedens etablerede forretningsforbindelser. Den bør omfatte etablerede direkte og indirekte forretningsforbindelser i opstrømsleddet, som konstruerer, udvinder, fremstiller, transporterer, opbevarer og leverer råmaterialer, produkter, produktdele eller tjenesteydelser til virksomheden, der er nødvendige for at udføre virksomhedens aktiviteter, samt forbindelser i nedstrømsleddet, herunder etablerede direkte og indirekte forretningsforbindelser, som anvender eller modtager produkter, produktdele eller tjenesteydelser fra virksomheden frem til produktet er udtjent, herunder bl.a. distribution af produktet til detailhandlere, transport og opbevaring af produktet, demontering af produktet, dets genanvendelse, kompostering eller deponering. (19)For så vidt angår regulerede finansielle virksomheder, der yder lån, kredit eller andre finansielle tjenesteydelser, bør "værdikæden" for så vidt angår levering af sådanne tjenesteydelser begrænses til aktiviteterne hos de kunder, der modtager sådanne tjenesteydelser, og de datterselskaber heraf, hvis aktiviteter er knyttet til den pågældende kontrakt. Kunder, der er husholdninger og fysiske personer, som ikke handler erhvervsmæssigt, samt små og mellemstore virksomheder bør ikke betragtes som en del af værdikæden. Aktiviteterne i de virksomheder eller andre juridiske enheder, der indgår i den pågældende kundes værdikæde, bør ikke være omfattet. (20)For at give virksomhederne mulighed for at identificere de negative indvirkninger i deres værdikæde korrekt og for at gøre det muligt for dem at udøve en passende indflydelse bør forpligtelserne til at udvise due diligence i dette direktiv begrænses til at omfatte etablerede forretningsforbindelser. I dette direktiv forstås ved etablerede forretningsforbindelser sådanne direkte og indirekte forretningsforbindelser, som er eller forventes at være af varig karakter på grund af deres intensitet og varighed, og som ikke udgør en ubetydelig eller underordnet del af værdikæden. Forretningsforbindelsernes karakter af "etablerede" bør tages op til fornyet vurdering regelmæssigt og mindst hver 12. måned. Hvis en virksomheds direkte forretningsforbindelse er etableret, bør alle tilknyttede indirekte forretningsforbindelser også anses for at være etableret for den pågældende virksomhed. (21)I henhold til dette direktiv bør EU-virksomheder med over 500 ansatte i gennemsnit og en nettoomsætning på verdensplan på over 150 mio. EUR i det regnskabsår, der går forud for det sidste regnskabsår, være forpligtet til at udvise due diligence. For så vidt angår virksomheder, der ikke opfylder disse kriterier, men som i gennemsnit havde mere end 250 ansatte og en nettoomsætning på verdensplan på mere end 40 mio. EUR i det regnskabsår, der går forud for det seneste regnskabsår, og som opererer i en eller flere sektorer med stor indvirkning, bør due diligence finde anvendelse 2 år efter udløbet af gennemførelsesperioden for dette direktiv for at sikre en længere tilpasningsperiode. For at sikre en forholdsmæssig byrde bør virksomheder, der opererer i sådanne sektorer med stor indvirkning, pålægges at overholde mere målrettet due diligence med fokus på alvorlige negative indvirkninger. Vikaransatte, herunder dem, der er udstationeret i henhold til artikel 1, stk. 3, litra c), i direktiv 96/71/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2018/957, bør medtages i beregningen af antallet af ansatte i brugervirksomheden. Udstationerede arbejdstagere i henhold til artikel 1, stk. 3, litra a) og b), i direktiv 96/71/EF, som ændret ved direktiv (EU) 2018/957, bør kun medtages i beregningen af antallet af medarbejdere i den udsendende virksomhed. (22)For at afspejle de prioriterede internationale indsatsområder, der har til formål at tackle menneskerettigheds- og miljøspørgsmål, bør udvælgelsen af sektorer med stor indvirkning med henblik på dette direktiv baseres på OECD's eksisterende sektorspecifikke due diligence-retningslinjer. Følgende sektorer bør betragtes som sektorer med stor indvirkning i forbindelse med dette direktiv: fremstilling af tekstiler, læder og beslægtede produkter (herunder fodtøj) og engroshandel med tekstiler, beklædning og fodtøj, landbrug, skovbrug, fiskeri (herunder akvakultur), fremstilling af fødevarer og engroshandel med landbrugsråvarer, levende dyr, træ, fødevarer og drikkevarer, udvinding af mineralressourcer, uanset hvor de udvindes (herunder råolie, naturgas, kul, brunkul, metaller og metalmalm samt alle andre ikkemetalholdige mineraler og stenbrudsprodukter), fremstilling af metalbasisprodukter, andre ikkemetalholdige mineralske produkter og metalprodukter (undtagen maskiner og udstyr) og engroshandel med mineralressourcer, rå- og mellemmineralprodukter (herunder metaller og metalmalme, byggematerialer, brændstoffer, kemikalier og andre mellemprodukter). For så vidt angår den finansielle sektor bør den på grund af dens særlige karakteristika, navnlig hvad angår værdikæden og de tjenester, der tilbydes, selv om den er omfattet af sektorspecifik OECD-vejledning, ikke være en del af de sektorer med stor indvirkning, der er omfattet af dette direktiv. Samtidig bør der i denne sektor sikres en bredere dækning af faktiske og potentielle negative indvirkninger ved også at medtage meget store virksomheder i anvendelsesområdet, som er regulerede finansielle virksomheder, selv om de ikke har en retlig form med begrænset ansvar. (23)For fuldt ud at nå dette direktivs mål vedrørende menneskerettigheder og negative miljøpåvirkninger med hensyn til virksomheders aktiviteter, datterselskaber og værdikæder bør tredjelandsvirksomheder med betydelige aktiviteter i EU også være omfattet. Mere specifikt bør direktivet finde anvendelse på virksomheder i tredjelande, som i det regnskabsår, der går forud for det seneste regnskabsår, har haft en nettoomsætning på mindst 150 mio. EUR i Unionen eller en nettoomsætning på over 40 mio. EUR, men under 150 mio. EUR i det regnskabsår, der går forud for det sidste regnskabsår i en eller flere af de sektorer med stor indvirkning, fra 2 år efter udløbet af gennemførelsesperioden for dette direktiv. (24)For at definere anvendelsesområdet for virksomheder uden for EU bør det beskrevne omsætningskriterium vælges, da det skaber en territorial forbindelse mellem tredjelandsvirksomheder og Unionens område. Omsætning er en indikator for de virkninger, som disse virksomheders aktiviteter kan have på det indre marked. I overensstemmelse med folkeretten begrunder sådanne virkninger anvendelsen af EU-retten på tredjelandsvirksomheder. For at sikre identifikation af de pågældende virksomheders relevante omsætning bør de metoder til beregning af nettoomsætningen for ikke-EU-virksomheder, der er fastsat i direktiv 2013/34/EU, som ændret ved direktiv (EU) 2021/2101, anvendes. For at sikre en effektiv håndhævelse af dette direktiv bør der ikke anvendes en medarbejdertærskel til at afgøre, hvilke tredjelandsvirksomheder der er omfattet af dette direktiv, da begrebet "ansatte" med henblik på dette direktiv er baseret på EU-retten og ikke let kan anvendes uden for Unionen. I mangel af en klar og konsekvent metode, herunder i regnskabsrammer, til at bestemme antallet af ansatte i tredjelandsvirksomheder, vil en sådan tærskel for ansatte derfor skabe retsusikkerhed og være vanskelig at anvende for tilsynsmyndighederne. Definitionen af omsætning bør baseres på direktiv 2013/34/EU, som allerede har fastlagt metoderne til beregning af nettoomsætningen for virksomheder uden for Unionen, da definitionerne af omsætning og indtægter også er ens i internationale regnskabsregler. For at sikre, at tilsynsmyndigheden ved, hvilke tredjelandsvirksomheder, der genererer den nødvendige omsætning i Unionen for at falde ind under dette direktivs anvendelsesområde, bør dette direktiv kræve, at en tilsynsmyndighed i den medlemsstat, hvor tredjelandsvirksomhedens godkendte repræsentant har bopæl eller er etableret, og, hvis det er en anden medlemsstat, en tilsynsmyndighed i den medlemsstat, hvor virksomheden har genereret størstedelen af sin nettoomsætning i Unionen i det regnskabsår, der går forud for det seneste regnskabsår, underrettes om, at virksomheden er en virksomhed, der falder ind under dette direktivs anvendelsesområde. (25)For at opnå et meningsfuldt bidrag til omstillingen til bæredygtighed bør der i henhold til dette direktiv gennemføres due diligence med hensyn til negative indvirkninger på menneskerettighederne for beskyttede personer som følge af krænkelse af en af de rettigheder og et af de forbud, der er nedfældet i de internationale konventioner, som er opført i bilaget til dette direktiv. For at sikre en omfattende dækning af menneskerettighederne bør en overtrædelse af et forbud eller en rettighed, der ikke specifikt er opført i nævnte bilag, og som direkte skader en retlig interesse, der er beskyttet i disse konventioner, også være en del af de negative indvirkninger på menneskerettighederne, der er omfattet af dette direktiv, forudsat at den pågældende virksomhed med rimelighed kunne have fastslået risikoen for en sådan krænkelse og eventuelle passende foranstaltninger, der skal træffes for at opfylde due diligence-forpligtelserne i henhold til dette direktiv, under hensyntagen til alle relevante omstændigheder i forbindelse med deres aktiviteter, såsom sektoren og den operationelle kontekst. Due diligence bør endvidere omfatte negative miljøpåvirkninger som følge af overtrædelse af et af forbuddene og en af forpligtelserne i henhold til de internationale miljøkonventioner, der er opført i bilaget til dette direktiv. (26)Virksomhederne har retningslinjer til rådighed, der illustrerer, hvordan deres aktiviteter kan påvirke menneskerettighederne, og hvilke virksomheders adfærd der er forbudt i overensstemmelse med internationalt anerkendte menneskerettigheder. Sådanne retningslinjer findes f.eks. i FN's vejledende principper for rapportering og FN's fortolkningsvejledning om vejledende principper. Ved at anvende relevante internationale retningslinjer og standarder som reference bør Kommissionen kunne udstede yderligere vejledning, der vil tjene som et praktisk redskab for virksomhederne. (27)For at sikre passende menneskerettigheder og miljømæssig due diligence med hensyn til deres aktiviteter, deres datterselskaber og deres værdikæder bør virksomheder, der er omfattet af dette direktiv, integrere due diligence i virksomhedspolitikker, identificere, forebygge og afbøde samt bringe omfanget af potentielle og faktiske negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet til ophør og minimere omfanget af deres potentielle og faktiske negative indvirkninger på menneskerettighederne og miljøet, indføre og opretholde en klageprocedure, overvåge effektiviteten af de trufne foranstaltninger i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i dette direktiv, og offentliggøre oplysninger om deres due diligence. For at sikre klarhed for virksomhederne bør der i dette direktiv klart skelnes mellem de forskellige skridt til at forebygge og afbøde potentielle negative indvirkninger og til at bringe dem til ophør eller, når dette ikke er muligt, til at minimere de faktiske negative indvirkninger. (28)For at sikre, at due diligence er en del af virksomhedernes virksomhedspolitikker og i overensstemmelse med de relevante internationale rammer, bør virksomhederne integrere due diligence i alle deres virksomhedspolitikker og have en due diligence-politik. Due diligence-politikken bør indeholde en beskrivelse af virksomhedens tilgang, herunder på lang sigt, til due diligence, en adfærdskodeks, der beskriver de regler og principper, som virksomhedens medarbejdere og datterselskaber skal følge, en beskrivelse af de processer, der er indført for at gennemføre due diligence, herunder de foranstaltninger, der er truffet for at kontrollere overholdelsen af adfærdskodeksen og udvide dens anvendelse til etablerede forretningsforbindelser. Adfærdskodeksen bør gælde for alle relevante virksomhedsfunktioner og -operationer, herunder beslutninger om indkøb. Virksomhederne bør også ajourføre deres due diligence-politik hvert år. (29)For at overholde due diligence-forpligtelserne skal virksomhederne træffe passende foranstaltninger med hensyn til identifikation, forebyggelse og afhjælpning af negative indvirkninger. En "passende foranstaltning" bør forstås som en foranstaltning, der er i stand til at opfylde målene om due diligence, og som står i et rimeligt forhold til alvoren og sandsynligheden for de negative indvirkninger, og som virksomheden med rimelighed kan forventes at have adgang til, idet der tages hensyn til omstændighederne i den konkrete sag, herunder den økonomiske sektors og den specifikke forretningsforbindelses karakteristika og virksomhedens indflydelse herpå, og behovet for at sikre prioritering af foranstaltninger. I denne forbindelse og i overensstemmelse med internationale rammer bør virksomhedens indflydelse på en forretningsforbindelse på den ene side omfatte dens evne til at overtale forretningsforbindelsen til at træffe foranstaltninger til at afslutte eller forebygge negative indvirkninger (f.eks. gennem ejerskab eller faktuel kontrol, markedsstyrke, prækvalifikationskrav, tilknytning af forretningsmæssige incitamenter til menneskerettigheder og miljøpræstationer osv.) og på den anden side den grad af påvirkning eller indflydelse, som virksomheden med rimelighed kunne udøve, f.eks. gennem samarbejde med den pågældende forretningspartner eller samarbejde med en anden virksomhed, som er den direkte forretningspartner i forretningsforbindelsen, der er forbundet med negative indvirkninger. (30)I henhold til de due diligence-forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv, bør en virksomhed identificere faktiske eller potentielle negative indvirkninger på menneskerettigheder og miljø. For at muliggøre en omfattende identifikation af negative indvirkninger bør en sådan identifikation baseres på kvantitative og kvalitative oplysninger. Med hensyn til negative miljøpåvirkninger bør virksomheden f.eks. indhente oplysninger om grundforholdene på steder eller faciliteter i værdikæder med højere risiko. Indkredsningen af negative indvirkninger bør omfatte en dynamisk og regelmæssig vurdering af menneskerettigheds- og miljøkonteksten: forud for en ny aktivitet eller en ny forbindelse, forud for større beslutninger eller ændringer i operationen, som reaktion på eller foregribelse af ændringer i driftsmiljøet og med jævne mellemrum, mindst hver 12. måned, i løbet af en aktivitets eller en forbindelses varighed. Regulerede finansielle virksomheder, der yder lån, kredit eller andre finansielle tjenesteydelser, bør kun identificere de negative indvirkninger ved kontraktens indgåelse. Når virksomheder identificerer negative indvirkninger, bør de også identificere og vurdere virkningen af en forretningsforbindelses forretningsmodel og -strategier, herunder handels-, indkøbs- og prispraksis. Hvis virksomheden ikke kan forebygge, bringe alle skadelige virkninger til ophør eller minimere dem på samme tid, bør den kunne prioritere sin indsats, forudsat at den træffer de foranstaltninger, der med rimelighed er til rådighed for virksomheden under hensyntagen til de specifikke omstændigheder. (31)For at undgå unødige byrder for mindre virksomheder, der opererer i sektorer med stor indvirkning, som er omfattet af dette direktiv, bør disse virksomheder kun være forpligtet til at identificere de faktiske eller potentielle alvorlige negative indvirkninger, der er relevante for den pågældende sektor. (32)I overensstemmelse med internationale standarder bør der ved forebyggelse og afbødning samt ved indstilling og minimering af negative indvirkninger tages hensyn til de berørte parters interesser. For at muliggøre et fortsat samarbejde med forretningspartneren i værdikæden i stedet for at bringe forretningsforbindelser til ophør (tilbagetrækning) og muligvis forværre de negative indvirkninger bør dette direktiv sikre, at tilbagetrækning er en sidste udvej i overensstemmelse med Unionens nultolerancepolitik over for børnearbejde. Afslutning af en forretningsforbindelse, hvor der blev konstateret børnearbejde, kan muligvis udsætte barnet for endnu alvorligere negative indvirkninger på menneskerettighederne. Der bør derfor tages hensyn til dette, når der træffes afgørelse om, hvilke foranstaltninger der skal træffes. (33)I henhold til de due diligence-forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv, bør en virksomhed, hvis den identificerer potentielle negative indvirkninger på menneskerettighederne eller miljøet, træffe passende foranstaltninger for at forebygge og i tilstrækkelig grad afbøde dem. For at give virksomhederne juridisk klarhed og sikkerhed bør dette direktiv fastsætte de foranstaltninger, som virksomhederne bør forventes at træffe for at forebygge og afbøde potentielle negative indvirkninger, hvor det er relevant afhængigt af omstændighederne. (34)For at opfylde forpligtelsen til forebyggelse og afbødning i henhold til dette direktiv bør virksomhederne pålægges at træffe følgende foranstaltninger, hvis det er relevant. Hvor det er nødvendigt på grund af forebyggelsesforanstaltningernes kompleksitet, bør virksomhederne udarbejde og gennemføre en forebyggende handlingsplan. Virksomheder bør søge at opnå kontraktlige garantier fra en direkte partner, som de har etableret forretningsforbindelser med, om, at de vil sikre overholdelse af adfærdskodeksen eller den forebyggende handlingsplan, herunder ved at søge tilsvarende kontraktlige garantier fra partnerne, i det omfang deres aktiviteter er en del af virksomhedernes værdikæde. De kontraktlige garantier bør ledsages af passende foranstaltninger til kontrol af overholdelsen. For at sikre en omfattende forebyggelse af faktiske og potentielle negative indvirkninger bør virksomhederne også foretage investeringer, der har til formål at forebygge negative indvirkninger, yde målrettet og forholdsmæssig støtte til en SMV, som de har etableret forretningsforbindelser med, såsom finansiering, f.eks. gennem direkte finansiering, lavtforrentede lån, garantier for fortsat tilvejebringelse af og bistand til at sikre finansiering, hjælpe med at gennemføre adfærdskodeksen eller den forebyggende handlingsplan eller med teknisk vejledning, f.eks. i form af uddannelse, opgradering af forvaltningssystemer og samarbejde med andre virksomheder. (35)For at afspejle hele viften af muligheder for virksomheden i tilfælde, hvor potentielle virkninger ikke kunne afhjælpes ved hjælp af de beskrevne forebyggelses- eller minimeringsforanstaltninger, bør dette direktiv også henvise til virksomhedens mulighed for at søge at indgå en kontrakt med den indirekte forretningspartner med henblik på at opnå overholdelse af virksomhedens adfærdskodeks eller en forebyggende handlingsplan og træffe passende foranstaltninger til at kontrollere, at de indirekte forretningsforbindelser er i overensstemmelse med kontrakten. (36)For at sikre, at forebyggelse og afbødning af potentielle negative indvirkninger er effektiv, bør virksomhederne prioritere engagement i forretningsforbindelser i værdikæden i stedet for at afbryde forretningsforbindelsen som en sidste udvej efter forgæves at have forsøgt at forebygge og afbøde potentielle negative indvirkninger. Direktivet bør imidlertid også i tilfælde, hvor potentielle negative indvirkninger ikke kan imødegås ved hjælp af de beskrevne forebyggelses- eller afbødningsforanstaltninger, henvise til virksomhedernes forpligtelse til at afstå fra at indgå nye eller udvide eksisterende forbindelser med den pågældende partner og, hvis den lovgivning, der gælder for deres forhold, giver dem ret til, enten midlertidigt at suspendere forretningsforbindelserne med den pågældende partner, samtidig med at der arbejdes på forebyggelse og minimering, hvis der er rimelig forventning om, at disse bestræbelser vil lykkes på kort sigt, eller at bringe forretningsforbindelsen til ophør for så vidt angår de pågældende aktiviteter, hvis den potentielle negative indvirkning er alvorlig. For at gøre det muligt for virksomhederne at opfylde denne forpligtelse bør medlemsstaterne sørge for, at der er mulighed for at bringe forretningsforbindelsen til ophør i aftaler, der er underlagt deres lovgivning. Det er muligt, at forebyggelse af negative indvirkninger i forbindelse med indirekte forretningsforbindelser kræver samarbejde med en anden virksomhed, f.eks. en virksomhed, der har et direkte kontraktforhold med leverandøren. I nogle tilfælde kan et sådant samarbejde være den eneste realistiske måde at forebygge negative indvirkninger på, navnlig hvis den indirekte forretningsforbindelse ikke er parat til at indgå en kontrakt med virksomheden. I disse tilfælde bør virksomheden samarbejde med den enhed, der mest effektivt kan forebygge eller afbøde negative indvirkninger i forbindelse med de indirekte forretningsforbindelser, samtidig med at konkurrencelovgivningen overholdes. (37)Hvad angår direkte og indirekte forretningsforbindelser, kan industrisamarbejde, brancheordninger og initiativer med deltagelse af flere interessenter bidrage til at skabe yderligere indflydelse med henblik på at identificere, afbøde og forebygge negative indvirkninger. Det bør derfor være muligt for virksomhederne at basere sig på sådanne initiativer for at støtte gennemførelsen af deres due diligence-forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv, i det omfang sådanne ordninger og initiativer er hensigtsmæssige til at støtte opfyldelsen af disse forpligtelser. Virksomhederne kan på eget initiativ vurdere, om disse ordninger og initiativer er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til dette direktiv. For at sikre fuld information om sådanne initiativer bør direktivet også henvise til Kommissionens og medlemsstaternes mulighed for at fremme formidlingen af oplysninger om sådanne ordninger eller initiativer og deres resultater. Kommissionen kan i samarbejde med medlemsstaterne udstede retningslinjer for egnethedsvurdering af brancheordninger og initiativer med deltagelse af flere interessenter.

(38)I henhold til de forpligtelser til at udvise due diligence, der er fastsat i dette direktiv, bør en virksomhed, hvis den konstaterer faktiske negative indvirkninger på menneskerettighederne eller miljøet, træffe passende foranstaltninger for at bringe dem til ophør. Det kan forventes, at en virksomhed er i stand til at bringe faktiske negative indvirkninger til ophør i sine egne aktiviteter og i datterselskaber. Det bør dog præciseres, at for så vidt angår etablerede forretningsforbindelser, hvor negative indvirkninger ikke kan bringes til ophør, bør virksomhederne minimere omfanget af sådanne virkninger. Minimering af omfanget af de negative indvirkninger bør kræve et resultat, der er så tæt som muligt på at bringe den negative virkning til ophør. For at give virksomhederne juridisk klarhed og sikkerhed bør dette direktiv definere, hvilke foranstaltninger virksomhederne bør være forpligtet til at træffe for at bringe de faktiske negative indvirkninger på menneskerettigheder og miljø til ophør og minimere omfanget heraf, hvor det er relevant, afhængigt af omstændighederne. (39)For at opfylde forpligtelsen til at bringe de faktiske negative indvirkninger til ophør og minimere omfanget af de faktiske negative indvirkninger i henhold til dette direktiv bør virksomhederne pålægges at træffe følgende foranstaltninger, hvor det er relevant. De bør neutralisere den negative indvirkning eller minimere dens omfang med en foranstaltning, der står i et rimeligt forhold til den negative indvirknings betydning og omfang og til det bidrag, som virksomhedens adfærd har ydet til den negative indvirkning. Hvis det er nødvendigt, fordi de negative indvirkninger ikke kan bringes til ophør straks, bør virksomhederne udarbejde og gennemføre en korrigerende handlingsplan med rimelige og klart definerede tidsfrister for foranstaltninger og kvalitative og kvantitative indikatorer til måling af forbedringer. Virksomhederne bør også søge at opnå kontraktlige garantier fra en direkte forretningspartner, som de har etableret forretningsforbindelser med, om, at de vil sikre overholdelse af virksomhedens adfærdskodeks og om nødvendigt en forebyggende handlingsplan, herunder ved at søge tilsvarende kontraktlige garantier fra partnerne, i det omfang deres aktiviteter er en del af virksomhedens værdikæde. De kontraktlige garantier bør ledsages af passende foranstaltninger til kontrol af overholdelsen. Endelig bør virksomheder også foretage investeringer med henblik på at standse eller minimere omfanget af negative indvirkninger, yde målrettet og forholdsmæssig støtte til SMV'er, som de har etableret forretningsforbindelser med, og samarbejde me