Nr. C 101/14 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 4. 86 
Udtalelse om udkast til Rådets resolution om forbrugerundervisning på primær- og 
sekundærtrinnet i1) 
(86/C 101/06) 
Procedure 
Rådet for De europæiske Fællesskaber besluttede den 27. august 1985 under henvisning til EØF-
traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om ovennævnte 
emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Afdelingen for sociale anliggender, som på grundlag af 
ordføreren, Beatrice Rangoni-Machiavellis beretning vedtog sin udtalelse den 13. februar 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 234. plenarforsamling den 28. februar 1986 uden 
stemmer imod og med én stemme hverken for eller imod følgende udtalelse: 
1. Indledning 
1.1. Kommissionens dokument omhandler såvel under­
visning som oplysning. Hvori består forskellen mellem de 
to begreber ? Oplysningen forsyner én med kendsgerninger, 
mens undervisning lærer én at anvende, hvad man har lært. 
Undervisningen skulle således klart vise, hvordan forbruge­
ren kan erhverve denne evne, og hvilke problemer, 
indkomstskabelse og beskæftigelsespolitik kan frembyde. 
Oplysningen forsyner én med kendsgerninger både i generel 
og specifik forstand, hvorimod undervisning udvikler 
evnen til at forstå og anvende teknik og systemer som f .eks. 
beslutningstagning og problemløsning. Oplysning er 
normalt »vertikal«, undervisning »horisontal«. Undervis­
ning består i indsamling og vurdering af oplysninger, hvor 
der tages hensyn til kildens art, idet en stor del af 
oplysningerne til forbrugerne stammer fra producenter, 
fabrikanter og reklamebureauer. 
1.2. Forbrugerundervisning består ikke blot i at lære 
forbrugeren at gøre fornuftige indkøb, føre hus og forvalte 
sine penge. Forbrugerundervisningen dækker naturligvis 
alt dette, men også meget mere. Den omfatter ligeledes 
udvikling af en kritisk sans. Europarådet har f.eks. 
erklæret: 
»Hvad vi kan og må sikre os er, at borgerne af i 
morgen bibringes de grundlæggende kundskabs- og 
forståelsesredskaber, der sætter dem i stand til at 
udøve deres frie valg og påtage sig deres personlige og 
kollektive ansvar i lyset af de forskellige valgmulighe­
der og de mangeartede problemer, som de vil stå over 
for som forbrugere — ikke blot i dagens, men i 
morgendagens samfund«. 
1.3. Undervisningen af unge forbrugere bør endvidere se 
børn og unge i deres forhold til beskæftigelse og handel, 
industri og produktion og give dem en social holdning, 
perspektiv når de køber varer og tjenesteydelser, som 
købere, klienter, patienter osv. De er også borgere, og et af 
(!) EFT nr. C 238 af 19. 9. 1985, s. 7. undervisningens første mål bør være at fremme deres 
erkendelse af, at de er frie og ansvarlige personer. 
2. Generelle bemærkninger 
2.1. Da der nu i mere end ti år er blevet ført en 
fællesskabspolitik til forsvar for forbrugerne, kunne 
Udvalget med rimelighed have forventet et direktiv om 
forbrugerundervisning snarere end en resolution. Man må 
imidlertid erindre, at den forskelligartede undervisnings­
praksis og opbygning af skolesystemerne i medlemsstaterne 
gør det vanskeligt allerede nu at udforme et fælles EF-
program. Derfor skal vi foreløbig nøjes med at skitsere de 
generelle principper for forbrugerundervisningen. Udval­
get godkender således Kommissionens tekst og tilslutter sig 
hovedpunkterne i forslaget til resolution. 
2.2. Udvalget håber, at udviklingen og udvekslingen af 
erfaringer inden for forbrugerundervisning på den ene side 
og fremskridtet i den europæiske integrationsproces på den 
anden side snart vil kunne bidrage til, at dette vigtige 
spørgsmål bliver nedfældet i et direktiv, hvori principperne 
og de generelle målsætninger er indeholdt, hvilket også 
bliver nødvendigt med henblik på gennemførelsen af det 
fælles interne marked. 
2.3. Den oplysning og uddannelse, der gives i skolen, 
bør også tage hensyn til alle de muligheder, der eksisterer 
for den fremtidige forbruger inden for familien. Forbruget 
er i realiteten meget stærkt afhængig af levemåde, af den 
familiære og samfundsmæssige ramme samt den personlige 
disponible indkomst. Disse faktorer præger de unges 
erfaringer og forventninger og har en afgørende indflydelse 
på deres holdning som forbrugere. Familien deltager ikke 
blot i denne proces, men har en afgørende indflydelse på 
mulighederne for, at forbrugerundervisningen kan blive en 
succes. Derfor bør familien være et permanent element i 
forbrugerpolitikken, dog på forskellig måde idet man 
skelner mellem de forskelligartede behov og muligheder, alt 
efter om dens medlemmer bor i byen eller på landet, er 
mange eller få, gamle eller unge, ramt af arbejdsløshed eller 
28. 4. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 101/15 
ej, så at man ikke glemmer værdien af en solidarisk 
indstilling. , 
2.4. Udvalget gør opmærksom på, at forbrugerundervis­
ningen udgør en essentiel økonomisk og social funktion. 
Den bidrager endvidere til markedets funktion og udvikling 
i form af en kvalitetsforbedring af produkter og tjenestey­
delser. Derfor er det nødvendigt at inddrage producenterne 
og alle de, der virker inden for de sektorer, der direkte eller 
indirekte har tilknytning til markedet i udarbejdelsen af et 
EF-program. 
Udvalget finder det også vigtigt, at der fastlægges regler for 
reklame, i betragtning af den indflydelse, reklamer har på 
børn og unge. 
2.5. Udvalget finder initiativerne til forbrugerundervis­
ning af generel betydning og mener, at det er nødvendigt at 
støtte EF-programmet med tilstrækkelige økonomiske 
midler. 
2.6. Kommissionen har ret i at understrege vigtigheden 
af at forstå det økonomiske og sociale miljø. I dets 
dokument anses undervisning for en af de fem fundamenta­
le rettigheder for forbrugeren, hvilket ligeledes anerkendes 
af EF-institutionerne i det første og andet program til 
beskyttelse af forbrugeren, der er vedtaget af Rådet. Særlig 
opmærksomhed må vies de fem komponenter, der udgør 
denne grundlæggende ret. Det drejer sig om: 
— kritisk bevidsthed og økonomisk sans 
— handlekraft og engagement 
— social ansvarlighed 
— økologisk ansvarlighed 
— solidaritet og samarbejde. 
2.7. De punkter, der anføres i den endelige resolution, er 
dog, selv om de er væsentlige, alt for specifikke. Især er der 
en påfaldende mangel på omtale af den kulturelle 
dimension, som historisk set er så vigtig for Fællesskabets 
fremtidige udvikling. Udvalget anser det for væsentligt, at 
alle kulturelle aspekter inddrages på lige fod med de 
økonomiske og sociale komponenter. 
For at være fuldt og helt i overensstemmelse med sin filosofi 
bør målsætningen med resolutionen være at uddanne de 
unge til at forstå de økonomiske og sociale realiteter i det 
miljø, de skal leve i. Den egoisme, som er naturlig hos 
barnet, bør ikke udelukkende bekæmpes gennem indprent­
ning af morale værdier, men også ved at give dem en idé om 
de grundlæggende økonomiske og sociale mekanismer i 
vort samfund. 
I denne forbindelse understreger Udvalget: 
— behovet for at tage afstand fra en snæver handels- og 
produktionsmæssig opfattelse af forbrug og i stedet 
opfatte forbrug som en større bevidsthed om sociale 
værdier og andres behov, 
— behovet for, at forbrugerundervisningen tager hensyn til 
og giver oplysning om sammenhængen mellem for­brugsvarers værdi og de forskellige økologiske og 
sociale elementer, der indgår i deres produktion, 
distribution, brug og bortskaffelse efter brug (f.eks. 
forureningsaspekter, arbejdsvilkår osv.). 
2.8. Forbrugerundervisningen bør også omfatte under­
visning i at udnytte en fritid, der er rig på kulturelle, 
sportslige og lignende muligheder. Det ville derfor være 
klogt af Kommissionen at udvide målsætningen for 
forbrugerundervisningen af unge, nemlig ikke blot en 
overgang fra uddannelse til arbejdsliv, men til voksenliv. 
Kommissionen giver ikke en definition på, hvad den forstår 
ved »unge forbrugere«. Selv om skolepligtens start varierer 
fra medlemsstat til medlemsstat, ville det have været 
interessant i praksis at få bekræftet, at forbrugerundervis­
ningen bør starte så tidligt som muligt på primærtrinnet. 
Der er meget, der taler for at indføre forbrugerundervisning 
allerede på primærtrinnet, bl.a. er der på dette trin generelt 
meget større handlefrihed, færre restriktioner som følge af 
skemaer og eksaminer, større vægt på grundlæggende 
færdigheder, og børn er i den alder umådeligt nysgerrige 
over for den verden, der omgiver dem. På primærtrinnet 
lader man, som Kommissionen nævner, forbrugerun­
dervisningen indgå i flere eksisterende fag, hvilket er 
vanskeligere at gøre på et højere trin, hvor undervisningen 
er strammere opbygget. 
2.9. Kommissionen gør ret i at understrege, at hensigten 
på ingen måde er at opstille detaljerede læseplaner, men 
snarere at indskrænke målene til at omfatte forsøg, 
udveksling af oplysninger, angivelse af retningslinjer, ideer 
til indhold og forslag til undervisningsmetoder. Det ville 
også være nyttigt at henlede opmærksomheden på 
vigtigheden af en uformel forbrugerundervisning af de unge 
uden for skolen (f.eks. i form af radioudsendelser og 
magasiner). Det er ligeledes vigtigt at understrege, at 
forbrugerundervisningen er for alle børn, piger såvel som 
drenge. 
2.10. Kommissionen tager ikke stilling til, om forbru­
gerundervisning skal være et eksamensfag. Efter Udvalgets 
opfattelse forekommer det ikke ønskeligt, at der indføres et 
nyt fag, men man bør snarere inddrage forbrugeraspektet i 
flere eksisterende fag. 
2.11. Der er ingen tvivl om, at det er nødvendigt at give 
de nuværende og fremtidige lærere speciel undervisning i 
metoder og indhold. Ved at fremme vægtningen af 
forbrugerundervisning inden for et bredt spektrum af 
undervisningsfag på de videregående uddannelser (ikke 
udelukkende på universiteterne) vil der med tiden være 
tilstrækkeligt med lærerkræfter til at dække behovet på 
dette område. Men endnu har man ikke noget svar på 
spørgsmålet om, hvem der skal undervise underviserne. 
Under alle omstændigheder bør læreruddannelsen og 
udarbejdelse af undervisningsmateriale være det, der 
prioriteres højest i den nærmeste fremtid. Udarbejdelsen af 
dette materiale må fremmes og udformes på nationalt plan 
under en løbende udveksling af synspunkter og løbende 
kontakter med andre medlemsstater (messer, festivaller, 
udstillinger osv beregnet på at udnytte og udbrede 
kendskabet til de forskellige hjælpemidler og teknikker, der 
kan benyttes i undervisningen og uddannelsen af forbruger-
Nr. C 101/16 De Europæiske Fællesskabers Tidende 28. 4. 86 
ne). Man bør anbefale brugen af ny kommunikationstek­
nik, der benytter billed-eller telematikskærme og informa­
tik, der har så stor en virkning. Det ville ligeledes være 
nyttigt at knytte kontakt til andre pilotforsøg på undervi­
sningsområdet inden for EF, som f.eks. TEMPO (det nye 
europæiske elektroniske indlæringssystem) og give lærerne 
mulighed for at supplere det undervisningsmateriale, som 
producenter og distributører af varer og tjenesteydelser 
stiller til deres rådighed. Udviklingen af databanker og 
automatisk databehandling vil gøre det lettere at komme til 
en så objektiv vurdering som muligt på grundlag af stadig 
mere detaljerede oplysninger. 
3. Særlige bemærkninger til resolutionen 
3.1. Anden betragtning: den definition, der implicit er 
indeholdt i vendingen »at forbrugerne får mulighed for at 
handle bevidst«, er rigtig nok, men er dog ikke bredt nok 
formuleret i betragtning af de foregående generelle 
bemærkninger og må udvides, f.eks. ved at benytte 
vendingen »som borger i en socio-økonomisk sammen­
hæng«. 
3.2. Fjerde betragtning: brugen af ordet »systematisk« 
forekommer uheldig. En systematisk forbrugerundervis­
ning kan meget vel være ønskelig og et mål at sigte imod; 
men i praksis er det på nuværende tidspunkt (i betragtning 
af at resolutionen formentlig omfatter de næste tre år) 
meget vanskeligt at udarbejde læseplaner, der er progressi­
ve og samordnede for børn i alderen 6 til 16 år, især hvis 
forbrugerundervisningen er tværfaglig eller integreret. 
Brugen af »systematisk« efterlader i for høj grad indtrykket 
af noget stift og obligatorisk, som man i sjette betragtning 
netop tilkendegiver, at det er nødvendigt at undgå. 
Affatningen af denne betragtning må tages op til fornyet 
overvejelse. 
3.3. Femte betragtning: Kommissionens forsøg har 
omfattet børn på primærtrinnet i alderen ti år og derover og 
tilsyneladende ikke de fem- til niårige — en afgørende 
periode, hvor børnene er meget modtagelige. Hensigten er 
god nok, men man bør ikke bryste sig af resultaterne af 
forsøg, som ikke har fundet sted (dog bortset fra de 
nordiske lande). Udvalget mener, at Kommissionen bør 
uddybe sådanne undersøgelser af denne aldersgruppe. 
3.4. Niende betragtning: ordet »forsøgene« bør erstat­
tes af »pilotprojekterne«, hvorved man anvender Kommis­
sionens egen tidligere terminologi. Anvendelsen af ordet 
»forsøgene« i denne sammenhæng giver et falsk indtryk af 
indholdet. Det er rigtigt nok, at det er nødvendigt »at 
lærerne råder over undervisningsmidler«, men uddannel­
sen af lærerne må også sætte dem i stand til at udarbejde 
deres egne undervisningsmidler. Fællesskabets foranstalt­
ninger kunne også omfatte oprettelse af et dokumenta­
tionscenter, der eventuelt kunne omfatte en database med 
kildemateriale fra alle, der beskæftiger sig med forbruger­
undervisning og -oplysning. 
3.5. 1. punktum: Se tidligere bemærkninger (punkt. 3.3 i 
denne udtalelse) vedrørende brugen af ordet »systema­tisk«; tilføj »... samtlige elever af begge køn får undervis­
ning...«. 
3.6. 1. punktum, side 8: Slet ordet »nødvendigvis«, idet 
oprettelsen af nye fag kan give anledning til frygt, strid, 
udgifter og omorganisering. Ydermere er det i modstrid 
med bemærkningen på side 3, punkt 1, hvori det hedder»... 
indgå i flere eksisterende fag, så det ikke er nødvendigt at 
indføre et nyt fag«. Brugen af ordet »may« i den engelske 
version er en smule forsigtig og kunne omformuleres i en 
mere positiv retning ved at benytte »benefiting from«. 
3.7. 2. punkt, 2. punktum, side 8: Tilføj ordet 
»ansvarlig« til vendingen »adfærdsmæssige mål«, for det er 
ikke nok at være oplyst, hvis man ikke tilegner sig viden og 
handler i overensstemmelse med den. »Praktisk og konkret 
præg« lyder udmærket, men er ikke tilstrækkeligt i sig selv; 
følgende formulering kunne foreslås: »praktisk og reali-
tetsbetonet såvel som et generelt og konkret præg«. 
3.8. Til de indrykkede punkter 
a) Affattes således »især gennem sundheds- og ernæringso­
plysning og forebyggelse af de mest almindelige risici, 
der kan opstå ved anvendelse af forbrugsprodukter«. 
b) Indføj »markedsføringens« efter »produktionens og 
distributionens«. 
c) Opdel det 4. punkt i to punkter, det ene med ordlyden 
»- oplysninger fra producenter og tjenesteydere«, det 
andet med ordlyden« — oplysninger fra regeringer og 
de offentlige myndigheder om...«. 
d) Tilføj »forbrugerorganisationernes og andre relevante 
organisationers og dertil knyttede organers«. 
e) Alle disse indrykkede punkter udgør tilsammen en ret 
konkret liste over forslag. Der bør dog tilføjes et 
yderligere punkt, som indeholder den bredere formule­
ring, som Kommissionen andetsteds anser for at være 
altafgørende. Det kunne f.eks. formuleres således: 
»hvordan man klarer sig i et socialt og økonomisk miljø, 
som er under stadig forandring (ny teknologi og nye 
kreditformer, nye kommunikationsmidler, arbejdsløs­
hed...)«. Det bør ligeledes overvejes at benytte lejlighe­
den til at tilføje en sætning, der peger på vigtigheden af 
at være i stand til at se ud over Europas grænser og 
forlige sig med at leve i en verden præget af gensidig 
afhængighed. 
28. 4. 86 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 101/17 
3.9. / det sidste afsnit erstattes » de højere uddannelser« 
med »de videregående og højere uddannelser«, fordi det 
ikke i alle medlemsstater udelukkende er de højere 
Bruxelles, den 26. februar 1986. 
1. Generelle bemærkninger 
1.1. Det økonomiske og sociale Udvalg betragter den 
tiende beretning om Regionalfonden som betydningsfuld 
og skelsættende set i forhold til Kommissionens tidligere 
EFRU-beretninger og værdsætter de vurderinger, der 
fremsættes i teksten. Betoningen af redegørelsen for det 
første tiår af Regionalfondens aktiviteter og fremlæggelsen 
af nye perspektiver, som den reviderede fondsforordning 
har åbnet for, giver denne tiende beretning et ganske særligt 
præg. 
1.2. ØSU ønsker at gentage, at formålet med Regional­
fonden er at rette op på de vigtigste regionale skævheder 
bl.a. som følge af landbrugssektorens dominerende stilling, 
industrielle omlægninger og strukturarbejdsløshed. 
1.3. ØSU ønsker endnu en gang at gøre opmærksom på, 
at disse mål endnu ikke er blevet nået, skønt EF har 
eksisteret i 27 år og har haft en regionalpolitik i ti år. 
Tværtimod er de økonomiske skævheder mellem de 
forskellige regioner i Fællesskabet faktisk blevet øget. Det 
langvarige økonomiske tilbageslag har ligeledes bidraget til 
en forværring af de regionale skævheder. 
1.4. I det nye Fællesskab af 12 medlemslande er 
regionaludviklingsproblemet blevet forstærket, idet pro­
centdelen af de befolkningsgrupper, som bor i udviklings-
svage regioner, er blevet fordoblet. Ifølge Kommissionens læreanstalter, som har ansvaret for at uddanne lærere, 
uanset om det drejer sig om grunduddannelse eller en 
uddannelse »i marken«). 
Gerd MUHR 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
skøn er der tale om en stigning fra 24 til 50 mio indbyggere 
(tiende beretning, side 1). 
1.5. Fællesskabets fornemste opgave burde være op­
nåelse af konvergens i de økonomiske udviklingsniveauer. 
Et ægte internt marked kan ikke gennemføres fuldt ud uden 
samtidig fremme af den økonomiske konvergens i Fælles­
skabets regioner og medlemsstater. 
1.6. ØSU gør opmærksom på, at Regionalfonden blev 
skabt meget senere end de øvrige EF-finansieringsinstru-
menter af regionalpolitisk betydning, og at den har fungeret 
i en periode med udtalt økonomisk tilbageslag og 
stagflation, som har ramt de mindre udviklede lande og 
regioner og regioner i industriel tilbagegang meget hårdt. 
1.7. ØSU understreger på den ene side, at EFRU-
interventionerne ikke har været tilstrækkeligt effektive, og 
at der ikke har været tilstrækkelig koordination med de 
andre strukturfonde og finansieringsinstrumenter, og på 
den anden side at de til rådighed stillede midler har været 
for begrænsede til at opnå maksimal effektivitet. Fondens 
rolle som instrument til oprettelse af regionale skævheder 
har været udøvet gennem foranstaltninger af hovedsageligt 
dæmpende karakter og ikke forebyggende. 
1.8. Til trods for omfanget af det økonomiske tilbage­
slag, som har ramt Fællesskabet, og det stadigt stigende 
behov i regionerne har fonden praktisk taget ikke fået 
øgede midler. Den kan derfor ikke yde et effektivt bidrag til Udtalelse om »Tiende beretning fra Kommissionen om Den europæiske fond for 
Regionaludvikling (1984)« 
(86/C 101/07) 
Procedure 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber besluttede den 9. oktober 1985 under henvisning til 
EØF-traktatens artikel 198 at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse om 
ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til Udvalgets afdeling for regionaludvikling, som udpegede 
Athanassios Kamizolas til ordfører. Afdelingen vedtog sin udtalelse den 14. februar 1986. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på den 234. plenarforsamling den 26. februar 1986 med 
to stemmer imod, følgende udtalelse: