Regionsudvalgets udtalelse om "Kommissionens meddelelse 'Anden situationsrapport om økonomisk og social samhørighed'"

(2003/C 256/02)

REGIONSUDVALGET HAR -

under henvisning til Kommissionens meddelelse "Anden situationsrapport om økonomisk og social samhørighed" (KOM(2003) 34 endelig),

under henvisning til Kommissionens beslutning om i henhold til EF-traktatens artikel 265, stk. 1, at anmode om dets udtalelse herom,

under henvisning til præsidiets beslutning af 11. februar 2003 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalget for Territorial Samhørighed,

under henvisning til sin udtalelse om "Den europæiske regionalpolitiks struktur og målsætninger i sammenhæng med EU-udvidelsen og globaliseringen: Åbning af debatten" (CdR 157/2000 fin)(1),

under henvisning til sin udtalelse om Kommissionens meddelelse "Anden rapport om den økonomiske og sociale samhørighed" (CdR 74/2001 fin)(2),

under henvisning til sin udtalelse om Kommissionens meddelelse "Første situationsrapport om økonomisk og social samhørighed" (CdR 101/2002 fin)(3),

under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 391/2002 rev.), som blev vedtaget af Underudvalget for Territorial Samhørighed den 30. april 2003 med statssekretær Michael Schneider (D/PPE) som ordfører,

og ud fra følgende betragtninger:

1) Kommissionens "Anden situationsrapport" om økonomisk og social samhørighed er et yderligere skridt på vejen mod udarbejdelse af forslag om udformningen af EU's samhørighedspolitik efter 2006 i lyset af udvidelsen.

2) I denne rapport ajourføres analysen af situationen og udviklingen i medlemsstaterne og regionerne, og der redegøres for de vigtigste emner i debatten om den fremtidige samhørighedspolitik.

3) På baggrund af resultaterne i Kommissionens "Anden situationsrapport" opfordres Regionsudvalget til at gennemgå forslagene i sine hidtidige udtalelser, videreudvikle dem og tilpasse dem debattens aktuelle stade.

4) Det centrale kriterium for Regionsudvalgets vurderinger er fortsat formuleringen i EF-traktatens artikel 158 om, at den økonomiske og sociale samhørighed skal styrkes for at fremme en harmonisk udvikling af Fællesskabet som helhed. Formindskelse af forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedring af situationen for de mindst begunstigede områder er desuden det vigtigste bidrag til at styrke regionernes og kommunernes rolle i EU.

5) Med sin "Anden situationsrapport" har Kommissionen forelagt aktualiserede data vedrørende den socioøkonomiske udvikling såvel i de nuværende medlemsstater og regioner som i kandidatlandene. Analysen af de fremlagte tal viser klart, at regional- og strukturpolitikken også i fremtiden bør være en fælles opgave for medlemsstaterne, de lokale og regionale myndigheder og Den Europæiske Union. En renationalisering af denne politik bør følgelig afvises, således som det foreslås i Kommissionens "Anden situationsrapport". Det er derfor vigtigt at videreføre EU's regionalpolitik for regioner med udviklingsefterslæb og indføre en ny regionalpolitik for de øvrige -

på sin 50. plenarforsamling den 2. og 3. juli 2003 (mødet den 2. juli) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse.

1. Analyse af situationen og udviklingen

1.1. Regionsudvalget påpeger, at den voldsomme skærpelse af de økonomiske forskelle inden for Unionen, der følger af udvidelsen, bliver hovedudfordringen for EU's samhørighedspolitik efter 2006. Det drejer sig først og fremmest om at sikre, at det stigende antal unionsborgere, der lever i regioner med en per capita-indkomst langt under fællesskabsgennemsnittet, kommer på højde med udviklingen i Unionen som helhed, uanset om de lever i en "gammel" eller en "ny" medlemsstat.

1.2. Regionsudvalget konstaterer, at ulighederne mellem medlemsstaterne er blevet mindre, men at forskellene mellem regionerne inden for medlemsstaterne er blevet større. For Regionsudvalget er det endnu et tegn på, at det er nødvendigt at stille krav om, at regionerne og kommunerne i vidt omfang inddrages i udformningen og gennemførelsen af samhørighedspolitikken, hvori der specielt skal tages hensyn til henstillingerne i det europæiske fysiske og funktionelle udviklingsperspektiv (EFFU), der blev vedtaget i Potsdam i maj 1999.

1.3. Den svækkelse af væksten, der indtrådte i år 2000, må forventes at slå ekstra kraftigt igennem i EU's svageste regioner. Dette understreger, at den europæiske samhørighedspolitik har en særlig betydning ved at bidrage til at styrke disse regioners konkurrenceevne, især i økonomisk vanskelige tider, muliggøre en mere polycentrisk udvikling af EU's område og forstærke den økonomiske, sociale og territoriale samhørighed i Den Europæiske Union.

1.4. Det må betragtes som et positivt resultat af den europæiske samhørighedspolitik, at de beskæftigelsesmæssige konsekvenser af den økonomiske afmatning er blevet reduceret, bl.a. via strukturfondenes interventioner, og at de regionale forskelle mellem arbejdsløshedsniveauet i det nuværende EU er blevet yderligere begrænset. Men dette kan ikke skjule, at arbejdsløsheden i mange regioner og kommuner i EU fortsat er uacceptabelt høj, og at der også i de kommende medlemsstater må udfoldes ekstra anstrengelser for at øge beskæftigelsen og afbøde virkningerne af uundgåelige strukturændringer.

1.5. De synspunkter vedrørende EU's samhørighedspolitik, som Regionsudvalget tidligere har givet udtryk for, bekræftes af resultaterne i rapporten om samhørighedspolitikkens virkninger. Det gælder navnlig det forhold, at strukturfondsstøtten - især mål 1-støtten - har haft betydelige vækstmæssige konsekvenser, og at indkomstforskellen mellem mål 1-områderne og EU-gennemsnittet siden 1989 er faldet med 3 procentpoint.

1.6. Men samtidig fremgår det også, at navnlig de faktorer, der bestemmer konkurrenceevnen, er særlig svagt udviklede i de mest problemtyngede regioner. Derfor må der i den fremtidige samhørighedspolitik lægges større vægt på uddannelse, innovationsevne og produktivitet - i tilgift til de stærkt nødvendige investeringer i realkapital og infrastruktur. Regionsudvalget påpeger, at alle sektorspecifikke politikker med en betydelig regional effekt skal bidrage til samhørighedspolitikken.

1.7. Regionsudvalget kræver, at der under hensyntagen til støttemålenes fremtidige udformning indføres passende overgangsordninger for regioner med strukturproblemer, som ikke vil blive anerkendt som hørende til denne kategori i den kommende programperiode.

1.8. En troværdig regional- og samhørighedspolitik kræver tilstrækkelige finansielle ressourcer, og ideen om at afsætte 0,45 % af EU's BNP til denne politik er følgelig et acceptabelt debatoplæg.

2. Prioriteterne i den fremtidige politik

På baggrund af Kommissionens redegørelse for debatten kan der identificeres fire centrale aktionsfelter:

- indsats i regioner med udviklingsefterslæb eller strukturproblemer

- indsats uden for regioner med udviklingsefterslæb

- fremme af det grænseoverskridende og tværregionale samarbejde

- forenkling af forvaltningen.

2.1. Regioner med udviklingsefterslæb

2.1.1. Ifølge Kommissionen er der næsten enstemmig tilslutning til støtten til regioner med udviklingsefterslæb. Det foreslås i de fleste tilfælde, at man fastholder 75 %-kriteriet i forbindelse med fastlæggelsen af støtteområderne (75 % af det gennemsnitlige BNP pr. indbygger på NUTS 2-niveau), men at der fortsat uanset BNP skal tages hensyn til de strukturelle ulemper, som regionerne i den yderste periferi og meget tyndt befolkede regioner er udsat for, når den såkaldte statistiske effekt neutraliseres. Der skal herunder tages hensyn til loftet for EU-budgettets egne midler.

2.1.2. Regionsudvalget går ud fra, at mål 1 allerede i dag er udformet tilstrækkeligt fleksibelt til at kunne tage højde for fællesskabsprioriteringer som Lissabon- og Göteborg-processen med henblik på beskæftigelse, økonomisk reform, social samhørighed og bæredygtig udvikling. Men man må passe på, at konkurrencerettens fremtidige udformning ikke svækker denne fleksibilitet.

2.1.3. Regionsudvalget kræver derfor udtrykkeligt, at det fremtidige mål 1 kommer til at omfatte følgende:

2.1.4. Regioner med et BNP pr. indbygger på under 75 % af EU-gennemsnittet (EU-25), regioner, der rammes af den såkaldte statistiske effekt, regioner med særlige handicap, meget tyndt befolkede regioner og regionerne i den yderste periferi - uanset BNP.

Overgangsregler for de regioner, der har overskredet 75 %-tærsklen (EU-15) på grund af deres positive udvikling (phasing out).

Desuden bør der sikres en betragtelig støtte, der efterhånden aftrappes og har karakter af overgangsordning, fra Samhørighedsfonden til de medlemsstater, som på grund af den statistiske effekt overskrider 90 % af EU-gennemsnittet.

2.1.5. Regionsudvalget påpeger - for at der ikke skal opstå nogen misforståelser - at det med denne holdning tager hensyn til de udfordringer, som EU's udvidelse frembyder. Der skal findes fyldestgørende løsninger både på ansøgerlandenes problemer og på de fortsat eksisterende problemer i regionerne i det nuværende EU. Den fremtidige udformning af samhørighedspolitikken bør ikke stille de mest problemtyngede regioner i den nuværende Union ringere. Specielt må finansieringen af samhørighedspolitikken i de nye medlemsstater ikke ske ensidigt på bekostning af de nuværende støtteberettigede områder, som ikke selv magter at foretage en strukturel omlægning.

2.1.6. Regionsudvalget påpeger desuden, at den såkaldte statistiske effekt er et særligt problem for regioner med udviklingsefterslæb. Ifølge Kommissionens seneste oplysninger vil 18 regioner med 21 millioner indbyggere, som nu er mål 1-områder, miste denne status, alene fordi BNP-gennemsnittet i EU falder som følge af udvidelsen. Til disse 18 regioner hører regioner i Belgien, Storbritannien, Finland, Italien, Østrig, Portugal og Spanien samt næsten alle østtyske mål 1-områder. Befolkningen i disse regioner kunne få det indtryk, at udvidelsen skal finansieres på deres bekostning.

2.1.7. Regionsudvalget bakker op om Kommissionen, som nævner dette særlige problem flere steder i situationsrapporten og går ind for en retfærdig ordning. Af støtteretlige årsager og for at sikre ligebehandling bør der findes en løsning inden for det fremtidige mål 1 og de dermed sammenhængende støttebestemmelser. I forbindelse med mål 1 tages der også i indeværende støtteperiode under den gældende strukturfondsforordning særligt hensyn til regioner med specielle problemer. Derfor bør der i den forordning, der skal gælde fra 2007, optages en bestemmelse om, at de regioner, der overskrider 75 %-grænsen alene på grund af det lavere EU-gennemsnit, fremover bevarer deres status som mål 1-områder. Den regionale velstand skulle som hidtil være kriterium for fordelingen af mål 1-midlerne mellem støtteområderne, hvilket ville bidrage til en differentieret og alligevel retfærdig fordeling af midlerne uden konsekvenser for de finansielle øvre grænser, der skal besluttes på højeste politiske niveau. Det skal desuden sikres, at disse regioner også fremover bevarer deres status som støtteområde i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a), og som sådanne falder ind under støttebestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra a).

2.2. Indsats uden for regioner med udviklingsefterslæb

2.2.1. Regionsudvalget deler Kommissionens opfattelse af, at foranstaltninger uden for regioner med udviklingsefterslæb er nødvendige, og opfordrer i denne forbindelse kraftigt til, at de nuværende instrumenter, specielt i henseende til forvaltningsrutinernes og finansieringskontrollens effektivitet, forbedres for at forenkle og decentralisere gennemførelsen. Det kræver følgelig, at der fra 2007 indføres et nyt mål 2 for alle de regioner, der ikke er omfattet af mål 1.

2.2.2. Samtidig skal der tages hensyn til den særlige situation i grænseregioner, som grænser op til et nyt mål 1-område og i mange tilfælde mister status som mål 2- eller mål 3-område. Der må - i det mindste for den første programmeringsperiode efter 2006 - tages særligt hensyn til disse grænseregioner i forbindelse med den nye målstøtte eller INTERREG-programmet.

2.2.3. Regionsudvalget bekræfter, at hovedformålet med fællesskabsinterventioner på dette område er at styrke regionernes konkurrenceevne i overensstemmelse med Unionens politiske mål, som de er defineret i Det Europæiske Råds beslutninger fra Lissabon og Göteborg. Kun med et effektivt bidrag fra Unionen, som repræsenterer en "europæisk merværdi", vil det være muligt beslutsomt at tage fat på de nødvendige strukturreformer, som skal sikre mere konkurrence, innovation, fleksibilitet og vækst, i overensstemmelse med Lissabon-strategien.

2.2.4. Med henblik på EU-strukturpolitikkens fremtidige udformning diskuteres to fundamentale alternativer på dette område:

2.2.5. For det første anføres det, at det regionale niveau fortsat er bedst egnet til at planlægge og administrere interventionerne. Fordelene ved denne løsning er vidtgående kontinuitet i støtten, hensyntagen til den territoriale dimension og forenelighed med den europæiske konkurrenceret og de nationale strukturpolitiske instrumenter.

2.2.6. For det andet drøfter man at aflede selvstændige tematiske fællesskabsdækkende støttemål af konkurrenceevnefaktorer som f.eks. tilslutning til trafikforbindelser, diversificering af produktionsstrukturen, vidensamfund, innovation, forskning og udvikling, miljø, beskæftigelse, social integration og livslang uddannelse. Det ville indebære den fordel, at Unionen kunne reagere fleksibelt på socioøkonomiske problemer uden for regioner med udviklingsefterslæb, hvor dette skaber den største europæiske merværdi, men nu ikke er tilladt ifølge subsidiaritetsprincippet. Men det forudsætter, at de støtteretlige problemer og sammenhængen med medlemsstaternes strukturpolitiske indsats først afklares. I denne forbindelse bør EU's retningslinjer så vidt muligt begrænse sig til måldefinitionerne for at give regionerne tilstrækkeligt råderum til selv at opstille deres prioriterede mål.

2.2.7. På denne baggrund mener Regionsudvalget, at der kan anlægges en stærkere tematisk tilgang til det regionale niveau, hvis dette får en central rolle ved fastlæggelse af prioriteter og gennemførelse af mål-2 programmer, og hvis disse prioriteringer baseres på geografiske og tematiske kriterier, som er klart defineret på EU-plan. Udvælgelsen af regioner, som kan modtage mål 2-støtte, bør i modsætning til mål 1 ikke ske på grundlag af en BNP-indikator, men ud fra andre kriterier som f.eks. befolkningsudvikling, lav befolkningstæthed, arbejdsløshedsprocent, uddannelsesniveau, regional konkurrenceevne (f.eks. klimaet for iværksættere og SMV'er), innovation, erhvervsmæssig diversificering og industriel tæthed.

2.2.8. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til i den tredje situationsrapport mere detaljeret at undersøge de forskellige alternativer i forbindelse med den fremtidige udformning af samhørighedspolitikken uden for regioner med udviklingsefterslæb. Også det nye mål 2 skal have tilstrækkeligt med finansielle midler, og områder med særlige handicaps, såsom bjergområder, ø-områder, vanskeligt tilgængelige landdistrikter og områder med ringe befolkningstæthed, bør i den forbindelse vies særlig opmærksomhed.

2.2.9. Regionsudvalget slår fast, at bypolitiske spørgsmål i denne sammenhæng har stor betydning for den økonomiske og sociale samhørighed i Europa, og påpeger, at Kommissionen allerede i sin anden samhørighedsrapport udtalte, at "byernes udvikling (...) er afgørende for økonomisk, social og territorial forandring".

2.2.10. Regionsudvalget forventer derfor, at foranstaltninger i byer også vil kunne støttes af strukturfondene. Hertil hører foranstaltninger afledt af Lissabon-processen, foranstaltninger for at opnå større konvergens inden for byområder og foranstaltninger med henblik på at øge den sociale samhørighed.

2.2.11. Regionsudvalget mener, at der bør udfoldes lignende bestræbelser i landdistrikterne, især i områder med naturbestemte handicap som f.eks. bjergområder, for at opretholde effektive forbindelser mellem by- og landområder og undgå isolering og marginalisering af landområderne i forbindelse med by- og infrastrukturpresset. Dette forudsætter en nøje afstemning mellem de fremtidige retningslinjer for EU's strukturpolitik og dem, der gælder for en række politikker med en kraftig regional effekt (land- og skovbrugsaktiviteter, transport, byplanlægning, forskning og udvikling, beskæftigelse, uddannelse, konkurrence osv.).

2.3. Grænseoverskridende, tværnationalt og tværregionalt samarbejde

2.3.1. Regionsudvalget har tidligere i mange udtalelser fremhævet den betydelige europæiske merværdi ved foranstaltninger vedrørende grænseoverskridende, tværnationalt og tværregionalt samarbejde, og udsagnene i Kommissionens "Anden situationsrapport" bekræfter det heri. Men det er vigtigt, at forvaltningen af programmerne og projekterne på dette område forenkles, så der ikke igen sker forsinkelser som i indeværende støtteperiode.

2.3.2. Regionsudvalget støtter Kommissionens bestræbelser på at udvikle en virkelig strategisk fremgangsmåde, som indbefatter alle aspekter af det europæiske netsamarbejde mellem regioner, kommuner og virksomheder, og som rummer mulighed for at gennemføre fælles projekter og lære af hinanden. Videreførelse af det europæiske netsamarbejde bør prioriteres højt.

2.3.3. Regionsudvalget forventer, at fællesskabsinitiativer også fremover kan anvendes som redskab for at nå særlige målsætninger af europæisk interesse. De skal imidlertid kun anvendes i forbindelse med emner, som ikke kan omfattes af målprogrammer, som påviseligt har en stor europæisk merværdi, og som kræver en europæisk tilgang, som f.eks. INTERREG. Dette initiativ har bevist sin effektivitet og bør derfor tildeles tilstrækkelige midler.

3. Forenkling af forvaltningen

3.1. Regionsudvalget opfordrede allerede i sin udtalelse af 10. oktober 2002 (CdR 101/2002 fin) Kommissionen til at forenkle procedurerne for ydelse af støtte med regionalt sigte gennem en afklaring af den rolle, Kommissionen, medlemsstaterne og regionerne skal spille under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet. Udvalget understreger på ny, at det er nødvendigt at integrere de forskellige eksisterende støtteinstrumenter (mål 1, mål 3, osv.), men det skal fremdeles ske på regionalt grundlag. Desuden bør alle fællesskabspolitikker og finansielle instrumenter koordineres bedre med den økonomiske og sociale samhørighedspolitik. Regionsudvalgets perspektivrapport om forenklingen af strukturfondene efter 2006 vil forelægge konkrete forslag herom.

4. Yderligere procedurer

4.1. Regionsudvalget bør fortsat spille en aktiv rolle i debatten om udformningen af EU's samhørighedspolitik efter 2006. Derfor bør der planlægges aktiviteter fra Regionsudvalgets side over for Kommissionen, Parlamentet og Rådet med henblik på at udbrede kendskabet til indholdet i perspektivrapporten om forenkling af forvaltningen og i den obligatoriske udtalelse om den "Anden situationsrapport", så der i tide kan findes partnere, som vil støtte de regionale og kommunale interesser på dette centrale politiske område.

4.2. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at videreføre den brede drøftelse af den fremtidige samhørighedspolitik, uddybe den i sin tredje samhørighedsrapport ved udgangen af 2003 og senest ved udgangen af 2004 forelægge konkrete forordningsforslag om samhørighedspolitikkens fremtidige udformning. Forhandlingerne i Rådet og Parlamentet bør afsluttes så tidligt, at der i 2006 bliver tid nok til at udarbejde og vedtage planer og programmer, så der ikke på ny opstår forsinkelser ved den nye støtteperiodes begyndelse.

Bruxelles, den 2. juli 2003.

Albert Bore

Formand

for Regionsudvalget

(1) EFT C 148 af 18.5.2001, s. 25.

(2) EFT C 107 af 3.5.2002, s. 27.

(3) EUT C 66 af 19.3.2003, s. 11.