[pic] | EUROPA-KOMMISSIONEN |

Bruxelles, den 21.12.2010

KOM(2010) 799 endelig

2010/0385 (COD)

Forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING

om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningsforordningen)

BEGRUNDELSE

1. BAGGRUNDEN FOR FORSLAGET

- Begrundelse og formål

Formålet er at rette Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter[1] ind efter ind efter den sondring mellem Kommissionens delegerede beføjelser og gennemførelsesbeføjelser, som blev indført med artikel 290 og 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

Endvidere indeholder dette forslag af hensyn til fuldstændigheden også de forslag til ændringer af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007, som Kommissionen allerede har forelagt Europa-Parlamentet og Rådet særskilt, så fusionsmarkedsordningen bliver lettere at forstå og mere tilgængelig for alle aktører.

- Generel baggrund

Delegerede beføjelser og gennemførelsesbeføjelser

I artikel 290 og 291 i TEUF indføres der en klar skelnen mellem de beføjelser, der delegeres til Kommissionen til at vedtage ikke-lovgivningsmæssige retsakter, og de beføjelser, som Kommissionen tildeles til at vedtage gennemførelsesretsakter:

- Ifølge artikel 290 i TEUF kan lovgiver delegere beføjelse til Kommissionen til at vedtage almengyldige ikke-lovgivningsmæssige retsakter, der udbygger eller ændrer visse ikke-væsentlige bestemmelser i den lovgivningsmæssige retsakt. De retsakter, som Kommissionen vedtager på denne måde, betegnes i den terminologi, der anvendes i traktaten, som "delegerede retsakter" (artikel 290, stk. 3).

- Ifølge artikel 291 i TEUF træffer medlemsstaterne alle de nationale foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre Unionens juridisk bindende retsakter. Ved sådanne retsakter kan Kommissionen tildeles gennemførelsesbeføjelser, når det er nødvendigt med ensartede betingelser for at gennemføre retsakterne. De retsakter, som Kommissionen vedtager på denne måde, betegnes i den terminologi, der anvendes i traktaten, som "gennemførelsesretsakter" (artikel 291, stk. 4).

Den foreslåede tilpasning af forordning (EF) nr. 1234/2007 til de nye betingelser, der følger af artikel 290 og 291 i TEUF, er baseret på en omhyggelig kvalificering af de eksisterende kommissionsbeføjelser i henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007 i form af "delegerede beføjelser" og "gennemførelsesbeføjelser". Denne kvalificering er foretaget ud fra de gennemførelsesforanstaltninger, som Kommissionen har vedtaget på grundlag af sine nuværende beføjelser.

Efter denne øvelse er der blevet udarbejdet et udkast til forslag til ændring af forordning (EF) nr. 1234/2007. I dette udkast gives lovgiver beføjelse til at definere de væsentlige aspekter af den fælles markedsordning for landbrugsprodukter. De generelle retningslinjer for den fælles markedsordning og de bagvedliggende generelle principper, fastlægges af lovgiver. For eksempel fastlægger lovgiver målene for markedsinterventionsforanstaltningerne, ordningerne for produktionsbegrænsning og støtteordningerne. Tilsvarende fastlægger lovgiver princippet om indførelse af en ordning med import- og eksportlicenser, de grundlæggende elementer i reglerne for afsætning og produktion og princippet om anvendelse af sanktioner, nedsættelse og udelukkelse. Lovgiver fastsætter også specifikke bestemmelser for enkeltsektorer.

Ifølge artikel 290 i TEUF giver lovgiver Kommissionen beføjelse til at udbygge eller ændre visse ikke-væsentlige elementer i ordningen. I Kommissionens delegerede retsakter kan der derfor fastlægges yderligere elementer, som er nødvendige for, at den af lovgiver fastsatte fælles markedsordning kan fungere efter hensigten. For eksempel skal Kommissionen vedtage delegerede retsakter med henblik på at fastsætte betingelserne for deltagelse i ordningen, de forpligtelser, som udstedelsen af en licens medfører, og, om nødvendigt og alt efter den økonomiske situation, om der skal stilles en sikkerhed i forbindelse med udstedelse af licenser. Tilsvarende delegerer lovgiver beføjelse til Kommissionen til at træffe foranstaltninger med henblik på at fastsætte kriterier for, hvornår produkter kan komme i betragtning til markedsintervention. Endvidere kan Kommissionen vedtage delegerede retsakter i forbindelse med definitioner.

Efter artikel 291 i TEUF bærer medlemsstaterne ansvaret for at gennemføre den ordning, som lovgiver fastsætter. Det må dog sikres, at ordningen gennemføres ensartet i medlemsstaterne. Derfor giver lovgiver Kommissionen gennemførelsesbeføjelser, jf. artikel 291, stk. 2, i TEUF, for så vidt angår ensartede betingelser for gennemførelse af den fælles markedsordning og generelle rammebestemmelser for kontroller, som medlemsstaterne skal gennemføre.

Rådets beføjelser i henhold til artikel 43, stk. 3, i TEUF

Ifølge artikel 43, stk. 3, i TEUF hedder det: "Rådet vedtager på forslag af Kommissionen foranstaltninger vedrørende fastsættelse af priser, afgifter, støtte og kvantitative begrænsninger (…)". Denne bestemmelse er en undtagelse fra artikel 43, stk. 2, i TEUF, hvor det kræves, at den almindelige lovgivningsprocedure til at fastsætte "den fælles ordning for markederne for landbrugsprodukter … samt de øvrige bestemmelser, der er nødvendige for at virkeliggøre målsætningerne for den fælles landbrugs- og fiskeripolitik". Denne struktur afspejler den generelle tendens i Lissabontraktaten, som har gjort den almindelige lovgivningsprocedure til standardproceduren for vedtagelse af EU-retsakter.

Da der er tale om en undtagelse fra artikel 43, stk. 3, i TEUF, må fortolkningen være restriktiv, så det sikres, at lovgiver kan udøve sine lovgivningsmæssige beføjelser i henhold til artikel 42, stk. 2, i TEUF. Dette indbefatter, at lovgiver regulerer de grundlæggende elementer i den fælles landbrugspolitik og træffer de politikbeslutninger, der giver den fælles landbrugspolitik sin struktur og sine instrumenter og virkninger. På baggrund heraf må den specifikke procedure, der er fastsat i artikel 43, stk. 3, i TEUF, kun anvendes, hvis et spørgsmål omhandlet i den pågældende bestemmelse ikke indgår i de grundlæggende politikbeslutninger, der i henhold til artikel 43, stk. 2, i TEUF er forbeholdt lovgiver. Hvis et sådant spørgsmål således hænger uløseligt sammen med det politiske indhold i de beslutninger, som lovgiver skal tage, bør artikel 43, stk. 3, i TEUF ikke anvendes.

Forslaget er derfor baseret på følgende principper:

- de strukturelle parametre og grundlæggende elementer i den fælles landbrugspolitik må kun fastlægges af lovgiver (Europa-Parlamentet og Rådet). For eksempel bør offentlig intervention (inkl. rammebestemmelser for Kommissionens fastsættelse af visse interventionspriser ved licitation) og mælke- og sukkerkvoteordninger fastsat ved forordning (EF) nr. 1234/2007 forblive på lovgiverniveauet, idet disse elementer hænger uløseligt sammen med fastlæggelsen af indholdet af den ordning, som lovgiver har fastsat, og grænserne for denne ordning

- foranstaltninger til fastsættelse af priser, afgifter, støtte og kvantitative begrænsninger som omhandlet i artikel 43, stk. 3, der ikke er omfattet af artikel 43, stk. 2, i TEUF, træffes af Rådet. Kommissionen fremsætter et forslag til forordning baseret på artikel 43, stk. 3, i TEUF for så vidt angår bestemmelserne i artikel 21 for betingelserne for obligatorisk støtte til privat oplagring af smør, i artikel 99 for produktionsrestitution i sukkersektoren, i artikel 101 og 102 for støtte i sektoren for mælk og mejeriprodukter, i artikel 108 for uddeling af mejeriprodukter til skoleelever, i artikel 155 for støtte i silkeormesektoren, i artikel 273 for eksportrestitutioner og i artikel 281 for minimumspriser ved eksport af levende planter. I forordningsforslagene fastsættes det, for så vidt angår disse bestemmelser, at betingelserne for fastsættelse af støtte, eksportrestitutioner og minimumspriser ved eksport bør fastsættes af Rådet i henhold til artikel 43, stk. 3, i TEUF, og at størrelsen af sådan støtte og sådanne restitutioner og priser bør fastsættes af Kommissionen ved gennemførelsesretsakter.

Artikel 43, stk. 3, i TEUF er et autonomt grundlag for Rådets vedtagelse af retsakter. Af klarhedshensyn henviser forslaget, når artikel 43, stk. 3, i TEUF finder anvendelse, dog udtrykkeligt til den pågældende klausul i hver af de relevante bestemmelser i fusionsmarkedsordningen. Kommissionen forelægger inden længe de fornødne forslag med hensyn til artikel 43, stk. 3, i TEUF for Rådet.

- Gældende bestemmelser på det område, forslaget vedrører

Artikel 290 og 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF)

- Overensstemmelse med EU's andre politikker og mål

Ikke relevant

2. RESULTATER AF HØRINGERNE AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSE

- Høring af interesserede parter

- Ekspertbistand

Det har ikke været nødvendigt at høre interesserede parter eller indhente ekspertbistand udefra, fordi forslaget om at rette Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 ind efter Lissabontraktaten er et interinstitutionelt anliggende, der berører alle rådsforordninger.

- Konsekvensanalyse

Det har ikke været nødvendigt med en konsekvensanalyse, fordi forslaget om at rette Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 ind efter Lissabontraktaten er et interinstitutionelt anliggende, der berører alle rådsforordninger.

3. FORSLAGETS RETLIGE ASPEKTER

- Resumé af forslaget

Kommissionens delegerede beføjelser og gennemførelsesbeføjelser i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 skal identificeres, og der skal fastsættes en procedure for vedtagelse af delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter.

Indholdet af følgende forslag integreres i forslaget:

i) Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 23. november om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 (fusionsmarkedsordningsforordningen) for så vidt angår støtte ydet inden for rammerne af Tysklands alkoholmonopol (KOM(2010) 336 endelig)

ii) forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 1234/2007 (fusionsmarkedsordningsforordningen) for så vidt angår uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Unionen (KOM(2010) 486 endelig)

iii) forslag om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår handelsnormer [referencenummer 2010/AGRI/010]

iv) forslag om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår aftaleforhold i sektoren for mælk og mejeriprodukter [referencenummer 2010/AGRI/026].

- Retsgrundlag

Artikel 42, stk. 1, og artikel 43, stk. 2, i TEUF.

- Subsidiaritetsprincippet

Landbrugspolitikken er et område, hvor der er delt kompetence mellem EU og medlemsstaterne. Det vil sige, at så længe EU lovgiver på området, bevarer medlemsstaterne deres kompetence. Dette forslag går kun ud på at tilpasse fusionsmarkedsordningen til de nye krav, der blev indført med Lissabontraktaten. Den eksisterende EU-strategi berøres således ikke af dette forslag.

- Proportionalitetsprincippet

Forslaget er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

- Reguleringsmiddel/reguleringsform

Foreslået reguleringsmiddel: Europa-Parlamentets og Rådets forordning.

Andre midler ville ikke være hensigtsmæssige af følgende grund: den fælles landbrugspolitiks karakter og forvaltningskrav gør, at direkte anvendelse er et uomgængeligt karakteristika ved den fælles landbrugspolitiks lovgivning.

4. BUDGETMÆSSIGE KONSEKVENSER

Foranstaltningen medfører ingen yderligere udgifter for EU.

5. YDERLIGERE OPLYSNINGER

- Forenkling

Forslaget gør fusionsmarkedsordningen lettere at forstå og mere tilgængelig, idet Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 er blevet ændret på en lang række punkter.

2010/0385 (COD)

Forslag til

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING

om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningsforordningen)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 42, stk. 1, og artikel 43, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen[2],

efter fremsendelse af udkast til retsakt til de nationale parlamenter,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[3],

efter den almindelige lovgivningsprocedure[4] og

ud fra følgende betragtninger:

1. Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen)[5] er blevet ændret adskillige gange. Det er nødvendigt at foretage yderligere ændringer som følge af Lissabontraktatens ikrafttræden, så de beføjelser, som Europa-Parlamentet og Rådet har fået tildelt, og især de beføjelser, som Kommissionen har fået tildelt, rettes ind efter artikel 290 og 291 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (traktaten). På grund af ændringernes omfang bør forordning (EF) nr. 1234/2007 ophæves og erstattes af en ny fusionsmarkedsordningsforordning. Af hensyn til teknisk forenkling bør Rådets forordning (EØF) nr. 922/72 af 2. maj 1972 om fastlæggelse af de almindelige regler om ydelse af støtte med hensyn til silkeormslarver for avlsåret 1972/1973[6] indarbejdes i nærværende forordning. Forordning (EØF) nr. 922/72 bør derfor også ophæves.

2. I henhold til traktatens artikel 43, stk. 3, vedtager Rådet foranstaltninger vedrørende fastsættelse af priser, afgifter, støtte og kvantitative begrænsninger. Af klarhedshensyn bør der, når traktatens artikel 43, stk. 3, finder anvendelse, i denne forordning udtrykkeligt henvises til, at Rådet vedtager foranstaltninger på dette grundlag.

3. Denne forordning bør indeholde alle basiselementer i fusionsmarkedsordningen. Fastsættelsen af priser, afgifter, støtte og kvantitative begrænsninger er i visse tilfælde uløseligt forbundet med disse basiselementer.

4. Kommissionen bør have beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med traktatens artikel 290 for at udbygge eller ændre visse ikke-væsentlige elementer i denne forordning. Det bør fastsættes, i forbindelse med hvilke elementer denne beføjelse kan udøves, og hvilke betingelser der skal gælde for delegationen.

5. Hasteprocedurer bør kun anvendes i exceptionelle tilfælde, hvor dette måtte vise sig at være nødvendigt for at kunne reagere effektivt mod truende eller allerede opståede markedsforstyrrelser. Ved valg af en hasteprocedure bør valget begrundes, ligesom det bør fastsættes, i hvilke tilfælde der bør gøres brug af en sådan hasteprocedure.

6. I henhold til traktatens artikel 291 bør medlemsstaterne være ansvarlige for at gennemføre den fælles markedsordning for landbrugsprodukter (i det følgende benævnt "den fælles markedsordning") oprettet ved denne forordning. For at sikre, at den fælles markedsordning gennemføres ensartet i medlemsstaterne, og undgå konkurrenceforvridning og forskelsbehandling af de erhvervsdrivende bør Kommissionen have beføjelse til at vedtage gennemførelsesretsakter, jf. traktatens artikel 291, stk. 2. Kommissionen bør derfor tildeles gennemførelsesbeføjelser efter den pågældende bestemmelse, især for så vidt angår ensartede betingelser for anvendelse af markedsinterventionsforanstaltninger, ensartede betingelser for gennemførelse af støtteordninger og anvendelse af regler for afsætning og produktion samt regler for handel med tredjelande. Kommissionen bør endvidere fastsætte minimumskrav til medlemsstaternes kontrol.

7. For at ordningerne oprettet i henhold til fusionsmarkedsordningen kan fungere effektivt, bør Kommissionen desuden tildeles de fornødne beføjelser til at træffe markedsforvaltningsforanstaltninger og udføre daglige forvaltningsopgaver. For at fusionsmarkedsordningen kan fungere gnidningsløst, bør Kommissionen tildeles beføjelser til at regulere visse mere tekniske spørgsmål og vedtage regler for meddelelser, information og rapportering samt procedurer og tekniske kriterier for produkter og aktører, der kan komme i betragtning til markedsstøtte. For at den fælles markedsordning kan fungere tilfredsstillende bør Kommissionen desuden også fastsætte især datoer, tidsfrister, udløsende begivenheder for valutakurser, repræsentative perioder og rentesatser, og med hensyn til støtteordninger bør Kommissionen tildeles retsgrundlagsbeføjelser til at fastsætte regler for forvaltning, overvågning og evaluering af programmer, offentliggørelse af resultaterne som følge af den ydede støtte og regler for gennemførelse af socialordningsplaner. Kommissionen bør bemyndiges til at fastsætte procedurer for betaling af støtte og støtteforskud.

8. For at nå målene i fusionsmarkedsordningen og følge dens principper bør Kommissionen endvidere gives beføjelse til at vedtage visse regler, herunder regler for forvaltning af ordninger til begrænsning af produktionen af mælk, sukker og vin samt regler for inspektion og kontrol, ligesom den også bør gives beføjelse til at fastsætte størrelsen af sikkerhedsstillelser, regler og procedurer for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb og regler for kontrakter i forbindelse med markedsstøtteforanstaltninger.

9. Endvidere bør Kommissionen også gives beføjelse til i vinsektoren at sikre, at ansøgninger om oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og traditionelle benævnelser opfylder betingelserne i denne forordning, så reglerne anvendes ensartet i hele EU. Med hensyn til præsentation og mærkning af produkter i vinsektoren bør Kommissionen gives beføjelse til at vedtage alle nødvendige regler for procedurer, meddelelser og tekniske kriterier.

10. For at sikre, at de mål, der er fastsat i rammebestemmelserne i denne forordning, nås, bør Kommissionen have permanente kontrolbeføjelser i forbindelse med visse af de aktiviteter, som producentorganisationer, producentsammenslutninger, brancheorganisationer og aktørorganisationer udøver. For at bevare strukturen som fastlagt i fusionsmarkedsordningen og dens vigtige parametre bør Kommissionen også gives beføjelse til at vedtage alle nødvendige regler i forbindelse med ekstraordinære markedsforanstaltninger og ekstraordinære forvaltningsforanstaltninger til løsning af hastende og uforudsete problemer i én eller flere medlemsstater.

11. Medmindre andet udtrykkeligt er fastsat, bør Kommissionen vedtage sådanne gennemførelsesretsakter efter bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. XX/XXXX om [ forordningstitel ].

12. Med hensyn til visse foranstaltninger i henhold til denne forordning, der kræver hurtig handling, eller som består i, at der blot anvendes almindelige bestemmelser i specifikke situationer uden udøvelse af skøn, bør Kommissionen gives beføjelse til at vedtage gennemførelsesretsakter uden bistand fra komitéen.

13. Kommissionen bør endvidere gives beføjelse til at udføre visse administrations- eller forvaltningsopgaver, hvor det ikke er nødvendigt at vedtage delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter.

14. Selv om den nuværende fusionsmarkedsordningsforordning erstattes af en ny fusionsmarkedsordningsforordning, bør de politikbeslutninger, der gennem årene er truffet i den fælles landbrugspolitik, ikke drages i tvivl. Formålet med denne forordning bør derfor først og fremmest være at tilpasse de beføjelser, som gives Kommissionen, til traktaten. Den bør derfor ikke ophæve eller ændre eksisterende bestemmelser, der stadig har deres berettigelse, medmindre de er blevet forældet, ligesom den heller ikke bør indføre nye regler eller foranstaltninger. De eneste undtagelser fra denne strategi vedrører uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i EU og støtte, der ydes inden for rammerne af Tysklands alkoholmonopol. Bestemmelserne om handelsnormer afspejler forslag fremsat som led i en gennemgribende revision af kvalitetspolitikken.

15. Der bør fastsættes produktionsår for korn, ris, sukker, tørrer foder, frø, olivenolie og spiseoliven, hør og hamp, frugt og grøntsager, bananer, mælk og mejeriprodukter samt silkeorme, der primært er tilpasset den biologiske produktionscyklus for hvert af disse produkter.

16. For at stabilisere markederne og sikre den pågældende landbrugsbefolkning en rimelig levestandard er der udviklet differentierede prisstøtteordninger for de forskellige sektorer sideløbende med, at der er indført ordninger for direkte støtte, under hensyntagen til de forskellige behov i de enkelte sektorer og den indbyrdes afhængighed mellem forskellige sektorer. Foranstaltningerne har form af offentlig intervention eller, alt efter tilfældet, støtte til privat oplagring af produkter fra sektoren for korn, ris, sukker, olivenolie og spiseoliven, oksekød, mælk og mejeriprodukter, svinekød samt fåre- og gedekød. I betragtning af formålet med de senere ændringer af forordning (EF) nr. 1234/2007, især ved Rådets forordning (EF) nr. 72/2009 af 19. januar 2009 om ændringer af den fælles landbrugspolitik ved ændring af forordning (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 320/2006, (EF) nr. 1405/2006, (EF) nr. 1234/2007, (EF) nr. 3/2008 og (EF) nr. 479/2008 samt om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1883/78, (EØF) nr. 1254/89, (EØF) nr. 2247/89, (EØF) nr. 2055/93, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 2596/97, (EF) nr. 1182/2005 og (EF) nr. 315/2007[7], og begrundelsen deri er der således behov for at bibeholde prisstøtteforanstaltningerne, hvis de indgår i de tidligere udviklede instrumenter, uden at der foretages væsentlige ændringer i forhold til den tidligere retstilstand.

17. For at opnå større klarhed og åbenhed bør de bestemmelser, der vedrører sådanne foranstaltninger, struktureres på samme måde, uden at de enkelte sektorers politik ændres. Med henblik herpå bør der skelnes mellem referencepriser og interventionspriser.

18. De fælles markedsordninger for korn, oksekød og mælk og mejeriprodukter indeholdt bestemmelser om, at Rådet kunne ændre priserne efter proceduren i traktatens artikel 37, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Da prisordningerne er følsomme, bør det gøres klart, at muligheden i henhold til traktatens artikel 43, stk. 2, for at ændre priserne gælder alle sektorer omfattet af denne forordning.

19. Der bør fastsættes referencepriser for standardkvaliteter for hvidt sukker og råsukker. Sådanne standardkvaliteter bør være gennemsnitskvaliteter, der er repræsentative for sukker produceret i EU, og bør fastlægges ud fra kriterier, der anvendes i sukkerhandelen. Det bør også være muligt at ændre standardkvaliteterne, så der navnlig kan tages hensyn til erhvervslivets krav og udviklingen inden for teknisk analyse.

20. For at sikre pålidelige oplysninger om markedspriserne for sukker i EU bør der ved denne forordning indføres et system for indberetning af priser, og markedspriserne for hvidt sukker bør fastsættes på grundlag af de indberettede priser.

21. Som følge af de ændringer, der blev indført ved forordning (EF) nr. 72/2009, gives der adgang til intervention for korn, ris, smør og skummetmælkspulver i visse perioder af året. For oksekødssektoren bør markedspriserne i en bestemt periode være afgørende for, hvornår offentlig intervention skal indledes og ophøre.

22. Den pris, der blev opkøbt til ved offentlig intervention, blev tidligere nedsat i de fælles markedsordninger for korn, ris og oksekød og blev fastsat sammen med indførelsen af direkte støtteordninger i disse sektorer. Støtten i henhold til disse ordninger og interventionspriserne er derfor knyttet tæt sammen. Priserne for mælk og mejeriprodukter blev fastsat for at fremme forbruget af sådanne produkter og gøre sådanne produkter mere konkurrencedygtige. De pågældende politikbeslutninger er fortsat gyldige.

23. Denne forordning bør åbne mulighed for afsætning af produkter, der er opkøbt ved offentlig intervention. Foranstaltningerne bør træffes på en sådan måde, at markedsforstyrrelser undgås, og så alle købere har lige adgang til produkterne og behandles ens.

24. Formålet med den fælles landbrugspolitik er ifølge traktatens artikel 39, stk. 1, bl.a. at stabilisere markederne og sikre forbrugerne forsyninger til rimelige priser. I årenes løb har fødevareuddelingsordningen i høj grad bidraget til at nå begge disse mål. Den bør fortsat garantere den fælles landbrugspolitiks mål og bidrage til, at samhørighedspolitikkens mål nås. De mange reformer af den fælles landbrugspolitik har resulteret i en gradvis nedbringelse af interventionslagrene og indskrænkning af rækken af produkter, der kan omfattes af intervention. Opkøb på markedet bør derfor gøres til en permanent forsyningskilde for ordningen.

25. For at sikre en forsvarlig budgetmæssig forvaltning og for fuldt ud at kunne drage fordel af EU-ordningens samhørighedspolitiske dimension bør der fastsættes et loft over EU-støtten, ligesom det bør fastsættes, at medlemsstaterne skal medfinansiere programmet for uddeling af fødevarer. Erfaringen har endvidere vist, at der er behov for et mere langsigtet perspektiv for ordningen. Kommissionen bør derfor fastsætte treårsplaner for gennemførelse af ordningen, og medlemsstaterne bør udarbejde nationale programmer for uddeling af fødevarer, hvori der opstilles mål og prioriteringer for ordningen og redegøres for de ernæringsmæssige aspekter. Medlemsstaterne bør desuden foretage administrativ og fysisk kontrol og indføre sanktioner, der skal anvendes i tilfælde af uregelmæssigheder, så det sikres, at treårsplanen gennemføres efter de gældende regler.

26. For at ordningen for uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede kan fungere på en gennemsigtig, sammenhængende og effektiv måde, bør Kommissionen fastsætte procedurer for vedtagelse og revision af treårsplaner og vedtage sådanne planer og eventuelle revisioner. Kommissionen bør også fastsætte bestemmelser om yderligere elementer, der skal indgå i treårsplanerne, regler for levering af produkter samt procedurer og frister for tilbagetrækning af interventionsprodukter, herunder overførsler mellem medlemsstaterne, og formatregler for de nationale programmer for uddeling af fødevarer og de årlige gennemførelsesrapporter. Af hensyn til en ensartet gennemførelse af treårsplanerne i medlemsstaterne bør Kommissionen fastsætte procedurer for refusion af omkostninger afholdt af velgørende organisationer, som medlemsstaterne beslutter at betragte som støtteberettigede, herunder tidsfrister og finansielle lofter, licitationsbetingelser, fødevarebetingelser og betingelser for levering af fødevarer. Der bør endvidere fastsættes regler for fastlæggelse af medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til kontrol, procedurer og betalingsfrister, nedsættelser for manglende overholdelse samt regnskabsbestemmelser og de opgaver, som nationale interventionsorganer skal udføre bl.a. i tilfælde af overførsler mellem medlemsstaterne.

27. For at bidrage til at skabe balance på markedet for mælk og mejeriprodukter og for at stabilisere markedspriserne fastsættes det ved denne forordning, at der kan ydes støtte til privat oplagring af visse smørprodukter. Kommissionen bør desuden gives beføjelse til at beslutte, om der skal ydes støtte til privat oplagring af hvidt sukker, visse typer olivenolie, visse oksekødsprodukter, svinekød samt fåre- og gedekød.

28. EU-handelsklasseskemaerne for slagtekroppe inden for oksekøds-, svinekøds- og fåre- og gedekødssektoren er vigtige for prisfastsættelsen og for anvendelsen af interventionsordningerne i disse sektorer. Formålet med dem er endvidere at gøre markedet mere gennemsigtigt.

29. Begrænsninger i de frie varebevægelser som følge af anvendelsen af foranstaltninger, der skal bekæmpe udbredelsen af dyresygdomme, kan skabe problemer på markedet for visse produkter i én eller flere medlemsstater. Erfaringen har vist, at alvorlige markedsforstyrrelser såsom et markant fald i forbruget eller priserne kan skyldes, at forbrugerne har mistet tilliden som følge af folke- eller dyresundhedsrisici.

30. De ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger for oksekød, mælk og mejeriprodukter, svinekød, fåre- og gedekød, æg og fjerkrækød bør være direkte knyttet til eller ligge i umiddelbar forlængelse af de sundheds- og veterinærforanstaltninger, der træffes for at bekæmpe sygdomsudbredelse. De bør træffes på anmodning af medlemsstaterne for at undgå alvorlige forstyrrelser på de berørte markeder.

31. Kommissionen bør også have mulighed for at træffe særlige interventionsforanstaltninger, hvis det viser sig påkrævet for at reagere effektivt over for truende markedsforstyrrelser i kornsektoren og for at undgå storstilet anvendelse af offentlig intervention i rissektoren i bestemte EU-områder eller for at afhjælpe mangel på uafskallet ris, der skyldes naturkatastrofer.

32. Der bør fastsættes en minimumspris for kvotesukkerroer af en standardkvalitet, der bør fastlægges, for at sikre EU's sukkerroe- og sukkerrørsavlere en rimelig levestandard.

33. Der kræves særlige instrumenter for at sikre en rimelig balance mellem sukkervirksomhedernes og sukkerroeavlernes rettigheder og forpligtelser. Derfor bør der fastsættes standardbestemmelser for brancheaftaler.

34. Naturbestemte, økonomiske og tekniske forskelle gør det vanskeligt at fastsætte ensartede betingelser for opkøb af sukkerroer i EU. Der findes allerede brancheaftaler mellem foreninger af sukkerroeavlere og sukkervirksomheder. Rammebestemmelserne bør derfor kun omfatte de minimumsgarantier, som både sukkerroeavlerne og sukkerindustrien behøver for at sikre et smidigt sukkermarked, med mulighed for at fravige visse regler som led i en brancheaftale.

35. Produktionsafgiften i sukkersektoren, som er med til at finansiere udgifterne, bør indarbejdes i denne forordning.

36. For at opretholde den strukturelle markedsligevægt i sukkersektoren på et prisniveau tæt på referenceprisen bør det kunne besluttes at trække sukker tilbage fra markedet, indtil der igen er skabt markedsligevægt.

37. Med hensyn til levende planter, oksekød, svinekød, fåre- og gedekød, æg og fjerkrækød bør der åbnes mulighed for at træffe visse foranstaltninger, som gør det lettere at tilpasse udbuddet til markedets behov. Sådanne foranstaltninger kan bidrage til at stabilisere markederne og sikre den pågældende landbrugsbefolkning en rimelig levestandard.

38. I sukkersektoren har den kvantitative begrænsning af produktionen været et vigtigt markedspolitisk instrument. Årsagerne til, at Fællesskabet i sin tid vedtog produktionskvoteordninger for sukkersektorer, består fortsat.

39. I sukkerkvoteordningen i henhold til denne forordning bør navnlig retsstillingen med hensyn til kvoter opretholdes, da kvoteordningen ifølge EU-domstolens retspraksis er en markedsregulerende mekanisme, der skal sikre, at mål af almen interesse nås.

40. Denne forordning bør åbne mulighed for justering af sukkerkvoterne for at afspejle medlemsstaternes beslutninger om omfordeling af nationale kvoter.

41. Da der er behov for en vis national fleksibilitet med hensyn til at foretage strukturelle tilpasninger af forarbejdningsindustrien og sukkerroe- og sukkerrørsdyrkningen i den periode, kvoterne anvendes, bør medlemsstaterne kunne tillades at ændre virksomheders kvoter inden for visse grænser, når blot omstruktureringsfondens funktion som instrument ikke begrænses.

42. For at undgå, at overskudssukker skaber forstyrrelser på sukkermarkedet, bør Kommissionen bemyndiges til efter visse kriterier at bestemme, at overskudssukker, overskudsisoglukose og overskudsinulinsirup skal overføres til kvoteproduktionen i det følgende produktionsår. Hvis betingelserne ikke opfyldes for visse mængder, pålægges overskuddet desuden en afgift for at undgå, at disse mængder hober sig op og truer markedssituationen.

43. Mælkekvoteordningen bør opretholdes, indtil den udløber i 2015, herunder også anvendelsen af en afgift på mælkemængder, der er indsamlet eller solgt til direkte forbrug, over en vis garantitærskel.

44. Der bør fortsat skelnes mellem leverancer og direkte salg af mælk, og ordningen bør anvendes på grundlag af det individuelle repræsentative fedtindhold og et nationalt referencefedtindhold. Landbrugerne bør på visse betingelser bemyndiges til midlertidigt at afstå deres individuelle kvote. Derudover bør princippet om, at den kvote, der svarer til en given bedrift, sammen med jorden overgår til køber, lejer eller arving, hvis en bedrift sælges, udlejes eller overdrages ved arv, fortsat gælde, men for at omstruktureringen af mælkeproduktionen kan fortsætte og miljøet forbedres, bør der fastsættes undtagelser fra princippet om, at kvoter er knyttet til bedriften. Alt efter de forskellige former for kvoteoverførsler og ud fra objektive kriterier bør det fastsættes, at medlemsstaterne kan lade en del af de overførte mængder overgå til den nationale reserve.

45. Overskudsafgiften for mælk og andre mejeriprodukter bør være tilstrækkeligt stor til at have en afskrækkende virkning og skal betales af medlemsstaten, så snart den nationale kvote overskrides. Medlemsstaten bør derefter fordele betalingsbyrden på de producenter, der har medvirket til overskridelsen. Sådanne producenter bør være forpligtet til at indbetale deres andel af afgiften til medlemsstaten, fordi de har overskredet deres disponible mængde. Medlemsstaterne bør til Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) indbetale en afgift, der svarer til overskridelsen af deres nationale kvote, nedsat med en fast sats på 1 % for at tage hensyn til konkurser eller til, at visse producenter er ude af stand til at betale deres bidrag til afgiften.

46. Mælkekvoteordningen, hvis hovedformål er at mindske ubalancen mellem udbud og efterspørgsel på det pågældende marked og de deraf følgende strukturelle overskud, så der opnås en bedre markedsligevægt, har vist sig at modarbejde markedsorienteringen, fordi den gør det vanskeligt for landbrugerne at reagere på prissignalerne og forhindrer en effektivisering inden for sektoren ved at bremse omstruktureringen. Det er blevet fastsat, at mælkekvoterne skal afvikles ved årlige forhøjelser på 1 % pr. mejeriår i perioden 2009/10–2013/14. I forbindelse med omstruktureringen af sektoren bør medlemsstaterne indtil den 31. marts 2014 have tilladelse til at yde supplerende statsstøtte inden for visse grænser. De kvoteforhøjelser, der blev indarbejdet i forordning (EF) nr. 1234/2007, ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 248/2008[8], og den årlige forhøjelse på 1 % sammen med de andre ændringer, der mindsker sandsynligheden for, at der skal opkræves overskudsafgift, betyder, at det efter de nuværende produktionsmønstre kun er Italien, der risikerer at skulle betale overskudsafgift, hvis der anvendes nationale forhøjelser på 1 % i perioden 2009/10–2013/14. Under hensyn til de nuværende produktionsmønstre i alle medlemsstater bør kvoteforhøjelsen derfor fremrykkes for Italiens vedkommende for at undgå denne risiko.

47. Ved forordning (EU) nr. 1234/2007 er der fastsat en række forskellige støtteordninger. Ved ordningen for tørret foder og for hør og hamp blev der indført forarbejdningsstøtte som et middel til at regulere det indre marked for de pågældende sektorer. Som følge af ændringerne vedtaget ved forordning (EF) nr. 72/2009 og i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006 og (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003[9] vil der fortsat blive ydet støtte til tørret foder indtil den 1. april 2012, og til lange hørfibre, korte hørfibre og hampefibre indtil produktionsåret 2011/12. Ordningen med kartoffelstivelseskvoter, jf. forordning (EF) nr. 1234/2007 som ændret ved forordning (EF) nr. 72/2009, og den fastsatte minimumspris anvendes kun indtil udløbet af produktionsåret 2011/12.

48. For at bidrage til at skabe ligevægt på markedet og for at stabilisere markedspriserne for mælk og mejeriprodukter er der behov for foranstaltninger, der øger muligheden for at afsætte mejeriprodukter. Det bør i denne forordning fastsættes, at der kan ydes støtte til afsætning af visse mejeriprodukter til bestemte anvendelsesformål. For at fremme de unges forbrug af mælk bør det i denne forordning desuden fastsættes, at EU bør afholde en del af udgifterne til støtte til uddeling af mælk til skoleelever.

49. Der bør åbnes mulighed for at yde produktionsrestitution i de tilfælde, hvor der i forbindelse med fremstilling af visse industriprodukter, kemiske produkter og lægemidler opstår behov for at træffe foranstaltninger med henblik på at tilvejebringe visse sukkerprodukter.

50. Arealbetalingen for humle blev afkoblet pr. 1. januar 2010, jf. forordning (EF) nr. 73/2009. For at gøre det muligt for humleproducentorganisationerne at fortsætte deres aktiviteter som før bør der indføres en særlig bestemmelse om, at der i de berørte medlemsstater kan anvendes et tilsvarende beløb til samme aktiviteter.

51. Det er nødvendigt med EU-finansiering af en størrelse svarende til den procentdel af den direkte støtte, som medlemsstaterne kan tilbageholde i henhold til forordning (EF) nr. 73/2009, for at tilskynde godkendte erhvervsorganisationer til at opstille arbejdsprogrammer for forbedring af kvaliteten af produktionen af olivenolie og spiseoliven. I den forbindelse bør det i denne forordning fastsættes, at der ydes EU-støtte i overensstemmelse med prioriteringen af de aktiviteter, der udøves i henhold til de pågældende arbejdsprogrammer.

52. I denne forordning skelnes der mellem på den ene side frugt og grøntsager, der omfatter frugt og grøntsager til afsætning og frugt og grøntsager til forarbejdning, og på den anden side forarbejdede frugter og grøntsager. Reglerne for producentorganisationer, driftsprogrammer og EU-støtte gælder kun for frugt og grøntsager, der udelukkende er bestemt til forarbejdning.

53. Producentorganisationer er basisaktørerne i frugt- og grøntsagsordningen. Da efterspørgslen i stigende grad koncentreres, er det fortsat en økonomisk nødvendighed, at udbuddet koncentreres gennem sådanne organisationer for at styrke producenternes markedsposition. Sammenslutningen i producentorganisationer bør ske på frivilligt grundlag og motiveres af den fordel, der kan opnås på grund af omfanget og effektiviteten af de tjenester, producentorganisationer kan yde deres medlemmer. Da producentorganisationer udelukkende handler i medlemmernes interesse, bør de anses for at handle i medlemmernes navn og på deres vegne i økonomiske anliggender.

54. Produktionen af frugt og grøntsager er uforudsigelig, og produkterne er fordærvelige. Selv en begrænset overskudsproduktion kan give betydelige markedsforstyrrelser. Der bør derfor indføres krisestyringsforanstaltninger. For at gøre producentorganisationer mere attraktive bør sådanne foranstaltninger integreres i driftsprogrammerne.

55. Ved produktion og afsætning af frugt og grøntsager bør der tages nøje hensyn til miljøet, bl.a. ved valg af dyrkningsmetoder, metoder til forvaltning af affald og metoder til bortskaffelse af produkter, som er tilbagekøbt fra markedet, især for så vidt angår beskyttelse af vandkvaliteten, opretholdelse af den biologiske mangfoldighed og landskabspleje.

56. Ønsker producentsammenslutninger i frugt- og grøntsagssektoren i medlemsstater, der tiltrådte EU den 1. maj 2004 eller senere, i visse af EU’s fjernområder eller i de mindre øer i Det Ægæiske Hav at opnå status som producentorganisation i henhold til denne forordning, bør der for sådanne være en overgangsperiode, i hvilken der kan ydes finansiel støtte fra medlemsstaterne og EU, mod at producentsammenslutningerne indgår visse forpligtelser.

57. For at give producentorganisationerne større ansvar især for deres finansielle beslutninger, og for at de offentlige midler, som organisationerne får tildelt, udnyttes langsigtet, bør der fastsættes betingelser for anvendelsen af sådanne midler. Medfinansiering af driftsfonde, som producentorganisationer opretter, er en passende løsning. I særlige tilfælde bør der tillades yderligere finansieringsmuligheder. Driftsfonde bør udelukkende anvendes til at finansiere driftsprogrammer i frugt- og grøntsagssektoren. For at styre EU's udgifter bør der lægges loft over støtten til producentorganisationer, der opretter driftsfonde.

58. I områder, hvor producenterne i frugt- og grøntsagssektoren kun er organiseret i ringe grad, bør det være tilladt at yde supplerende national finansiel støtte. For medlemsstater, der er særligt ugunstigt stillet i strukturel henseende, bør EU kunne refundere sådan støtte.

59. For at forenkle ordningen og reducere udgifterne til den bør procedurerne og reglerne for udgifternes berettigelse til refusion gennem driftsfonde om muligt harmoniseres med procedurerne og reglerne for landdistriktsudviklingsprogrammer ved at kræve, at medlemsstaterne udarbejder en national strategi for driftsprogrammer.

60. Det er ønskeligt at sætte ind over for børns lave forbrug af frugt og grøntsager ved at sikre en varig stigning i andelen af frugt og grøntsager i børns kost på det tidspunkt, hvor deres kostvaner dannes. Der bør derfor være mulighed for at yde EU-støtte til medfinansiering af ordninger for uddeling af produkter hidrørende fra frugt- og grøntsagssektoren, sektoren for forarbejdede frugter og grøntsager og banansektoren til børn i uddannelsesinstitutioner og til medfinansiering af visse dermed forbundne omkostninger til logistik og distribution, udstyr, kommunikation, kontrol og evaluering. For at sikre, at skolefrugtordningen gennemføres på korrekt vis, bør de medlemsstater, der ønsker at gøre brug af ordningen, først fastlægge en strategi, herunder bl.a. en liste over støtteberettigede produkter udvalgt ud fra objektive kriterier som fx årstid, tilgængelighed eller miljøhensyn.

61. For at sikre en forsvarlig budgetmæssig forvaltning af skolefrugtordningen bør der vedtages et fast loft over EU-støtte og EU-medfinansieringssatser. EU-støtten bør ikke bruges som erstatning for finansiering af eventuelle eksisterende nationale skolefrugtordninger. I lyset af de budgetmæssige begrænsninger bør medlemsstaterne dog kunne erstatte deres finansielle bidrag til skolefrugtordningen med bidrag fra den private sektor. For at medlemsstaternes ordninger kan blive effektive, bør medlemsstaterne iværksætte ledsageforanstaltninger, som det bør være tilladt at yde statsstøtte til.

62. Det er vigtigt, at der i vinsektoren vedtages støtteforanstaltninger, der kan styrke konkurrencestrukturerne. Sådanne foranstaltninger bør finansieres og fastlægges af EU, men det bør overlades til medlemsstaterne at vælge de rette foranstaltninger til at dække deres regionale organers behov, om nødvendigt under hensyntagen til sådanne organers særlige forhold, og at integrere foranstaltningerne i nationale støtteprogrammer. Medlemsstaterne bør have ansvaret for gennemførelsen af sådanne programmer.

63. Én vigtig foranstaltning i de nationale støtteprogrammer bør være salgsfremstød for og markedsføring af EU-vine i tredjelande. Der bør fortsat ydes støtte til omstrukturering og omstilling på grund af de positive strukturelle virkninger, som disse aktiviteter har for vinsektoren. Der bør også være mulighed for at yde støtte til investeringer i vinsektoren med henblik på at forbedre virksomhedernes økonomiske resultater som sådanne. De medlemsstater, der ønsker at anvende destillation af biprodukter for at sikre vinkvaliteten og samtidig beskytte miljøet, bør have mulighed for at yde støtte hertil.

64. Som led i vinstøtteprogrammerne bør der desuden kunne ydes støtte til forebyggelsesinstrumenter såsom høstforsikring, gensidige fonde og grøn høst for at tilskynde til en ansvarlig tilgang til krisesituationer.

65. Medlemsstaterne vil måske af forskellige årsager foretrække at yde afkoblet støtte til landbrugerne i henhold til enkeltbetalingsordningen. Medlemsstaterne bør derfor have denne mulighed, og på grund af enkeltbetalingsordningens særlige vilkår bør en sådan overførsel være endelig og medføre en tilsvarende reduktion af de budgetmidler, der er til rådighed for de nationale vinstøtteprogrammer i de følgende år.

66. Vinsektoren bør også støttes gennem de strukturforanstaltninger, der er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL)[10]. For at øge de finansielle midler under forordning (EF) nr. 1698/2005 bør der sørges for en gradvis overførsel af midler til det budget, der er afsat til denne forordning, når de relevante beløb er tilstrækkelig store.

67. For at markedet for vine kan fungere bedre, bør medlemsstaterne kunne iværksætte beslutninger, som træffes af brancheorganisationerne. Sådanne beslutninger må imidlertid ikke indbefatte fremgangsmåder, der kan forvride konkurrencen.

68. Overskudsproduktionen af vin i EU er blevet forværret, fordi det midlertidige forbud mod nyplantning er blevet overtrådt. Der findes i EU et stort antal ulovlige beplantninger, der er en kilde til illoyal konkurrence, og som forværrer vinsektorens problemer, og dette må der findes en løsning på.

69. Det midlertidige forbud mod nyplantning har haft en vis indflydelse på balancen mellem udbud og efterspørgsel på vinmarkedet, men har samtidig været en hindring for konkurrencedygtige producenter, der ønsker at imødekomme en øget efterspørgsel på en fleksibel måde. Da der endnu ikke er opnået markedsligevægt, og da det tager tid for ledsageforanstaltningerne som fx rydningsordningen at slå igennem, bør forbuddet mod nyplantning opretholdes indtil den 31. december 2015, hvor det bør ophæves endeligt, så konkurrencedygtige producenter kan indrette sig frit efter markedsbetingelserne. Medlemsstaterne bør dog have mulighed for på deres område at forlænge forbuddet indtil den 31. december 2018, hvis de finder det nødvendigt.

70. For at forbedre forvaltningen af vinproduktionskapaciteten og fremme en effektiv udnyttelse af plantningsrettigheder og dermed yderligere afbøde virkningen af de midlertidige plantningsrestriktioner bør der opretholdes en vis fleksibilitet i form af fx ordningen med nationale eller regionale reserver.

71. Der er risiko for, at enhedsmarkedet ikke vil fungere efter hensigten, hvis der ydes statsstøtte. Derfor bør traktatens bestemmelser for statsstøtte i princippet gælde for de produkter i vinsektoren, der er omfattet af den fælles markedsordning for vin. Bestemmelserne for rydningspræmien og visse foranstaltninger under støtteprogrammerne bør imidlertid ikke i sig selv udelukke, at der ydes statsstøtte til samme formål.

72. For at vinsektoren kan komme ind under enkeltbetalingsordningen, bør alle aktivt dyrkede vinområder kunne opnå støtte under enkeltbetalingsordningen i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009.

73. Biavl er en landbrugssektor, hvor produktionsbetingelser og udbytter er meget forskellige, og hvor de økonomiske aktører er spredte og meget forskellige både i produktions- og i afsætningsleddet. Eftersom varroasyge i de sidste år har bredt sig i en række medlemsstater og på grund af de vanskeligheder, som denne sygdom medfører for honningproduktionen, er det endvidere fortsat påkrævet med EU-foranstaltninger, fordi denne sygdom ikke kan udryddes fuldstændigt og bør behandles med godkendte midler. For at forbedre de generelle betingelser for produktion og afsætning af biavlsprodukter i EU bør der hvert tredje år opstilles nationale programmer, der omfatter faglig bistand, bekæmpelse af varroasyge, rationalisering af stadeflytning, forvaltning af genoprettelsen af bibestandene i EU's biavl og samarbejde om programmer for forskning inden for biavl og biavlsprodukter. De nationale programmer bør delvis finansieres af EU.

74. Der bør ydes EU-støtte til silkeormslarver pr. anvendt kasse med silkeormeæg.

75. Anvendelsen af handelsnormer for landbrugsprodukter kan bidrage til at forbedre de økonomiske vilkår for produktion og afsætning af sådanne produkter og sådanne produkters kvalitet. Det er derfor både i producenternes, de handlendes og forbrugernes interesse, at der anvendes sådanne normer.

76. Efter Kommissionens meddelelse om kvalitetspolitikken for landbrugsprodukter[11] og de efterfølgende drøftelser vurderes det, at handelsnormer pr. sektor eller produkt bør opretholdes for at tage hensyn til forbrugernes forventninger og bidrage til at forbedre de økonomiske vilkår for produktion og afsætning af landbrugsprodukter samt forbedre sådanne produkters kvalitet.

77. For at sikre, at alle produkter er af sund og sædvanlig handelskvalitet, og uden at tilsidesætte de bestemmelser, der er vedtaget i fødevaresektoren, især den generelle fødevarelovgivning i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed[12] og principperne og kravene deri, bør en generel basishandelsnorm som beskrevet i ovennævnte meddelelse være den rette løsning for produkter, der ikke er omfattet af handelsnormer pr. sektor eller produkt. Når sådanne produkter er i overensstemmelse med en gældende international standard, bør de anses for at være i overensstemmelse med den generelle handelsnorm.

78. For visse sektorer og/eller produkter er definitioner, betegnelser og/eller varebetegnelser et vigtigt element til at fastslå, hvordan konkurrencevilkårene er. Der bør derfor for de pågældende sektorer og/eller produkter fastsættes definitioner, betegnelser og varebetegnelser, som kun skal anvendes i EU i forbindelse med afsætning af produkter, som opfylder de relevante krav.

79. I forordning (EF) nr. 1234/2007 opretholdes den sektorspecifikke strategi, som blev indført ved de tidligere fælles markedsordninger med hensyn til handelsnormer. Der bør indføres horisontale bestemmelser.

80. I henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007 har Kommissionen hidtil været bemyndiget til at vedtage bestemmelser om handelsnormer for visse sektorer. Da de er meget tekniske, og det løbende er nødvendigt at gøre dem mere effektive og tilpasse dem til udviklingen i handelspraksis, bør denne strategi anvendes for alle handelsnormer, samtidig med at der opstilles kriterier, som Kommissionen skal tage hensyn til, når den fastsætter de relevante bestemmelser.

81. Der bør anvendes handelsnormer, så markedet kan forsynes med produkter af standardiseret og tilfredsstillende kvalitet. Handelsnormerne bør navnlig vedrøre definitioner, klasseinddeling, præsentation og mærkning, emballering, produktionsmetode, konservering, transport, oplysninger om producenter, indhold af visse stoffer, relevante administrative dokumenter, oplagring, certificering og frister.

82. Under hensyntagen til forbrugernes interesse i at modtage passende og gennemsigtig produktinformation bør det navnlig være muligt i hvert enkelt tilfælde på det relevante geografiske plan at fastsætte relevante produktionsstedsangivelser, samtidig med at der tages hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i visse sektorer, navnlig hvad angår forarbejdede landbrugsprodukter.

83. Ved fastsættelsen af handelsnormer pr. sektor eller produkt bør Kommissionen tage hensyn til forbrugernes forventninger, de særlige forhold i de enkelte sektorer og henstillinger fra internationale organer.

84. Endvidere bør det, hvis det skulle vise sig nødvendigt, være muligt at vedtage særlige foranstaltninger, især vedrørende analysemetoder, for at undgå svindel med kvaliteten og ægtheden af de produkter, forbrugerne tilbydes.

85. For at sikre, at handelsnormerne overholdes, bør der indføres kontrol og sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af de relevante forpligtelser. Ansvaret for sådan kontrol bør påhvile medlemsstaterne.

86. Der bør i princippet gælde handelsnormer for alle produkter, der afsættes i EU.

87. For æg importeret fra tredjelande bør der fastsættes særlige regler, ifølge hvilke særlige bestemmelser i visse tredjelande kan berettige til undtagelser fra handelsnormerne, hvis de med sikkerhed kan ligestilles med EU-lovgivningen.

88. Med hensyn til smørbare fedtstoffer bør der åbnes mulighed for, at medlemsstaterne kan opretholde eller vedtage visse nationale regler for kvalitetsniveauer.

89. Bestemmelserne for vin bør anvendes under hensyn til de aftaler, der er indgået i henhold til traktatens artikel 218.

90. Der bør fastsættes regler for klassificering af druesorter, hvorefter medlemsstater, der producerer over 50 000 hl om året, fortsat skal være ansvarlige for at klassificere de druesorter, som det er tilladt at fremstille vin af på deres område. Visse druesorter bør være undtaget herfra.

91. Der bør fastlægges visse ønologiske fremgangsmåder og restriktioner for vinfremstilling, især med hensyn til forskæring og anvendelse af visse former for druemost, druesaft og friske druer med oprindelse i tredjelande. For at opfylde de internationale standarder bør Kommissionen, hvad angår yderligere ønologiske fremgangsmåder, generelt basere sig på de ønologiske fremgangsmåder, som Den Internationale Vinorganisation (OIV) anbefaler.

92. For vinsektoren bør medlemsstaterne kunne indskrænke eller udelukke anvendelsen af visse ønologiske fremgangsmåder og kunne opretholde strengere begrænsninger for vine, der fremstilles på deres område, samt tillade anvendelse i forsøgsøjemed af ikke-tilladte ønologiske fremgangsmåder på endnu ikke fastsatte betingelser.

93. Begrebet kvalitetsvine er i EU baseret bl.a. på de særlige kendetegn, der kan tilskrives vinens geografiske oprindelse. Sådanne vine identificeres over for forbrugerne gennem beskyttede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser. For at de pågældende produkters kvalitet kan gøres gældende på et gennemsigtigt og mere udbygget grundlag, bør der indføres en ordning, hvor ansøgninger om oprindelsesbetegnelser eller geografiske betegnelser behandles efter den metode, der anvendes i forbindelse med EU's horisontale kvalitetspolitik for andre fødevarer end vin og brændevin, jf. Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer[13].

94. For at sikre, at vine med oprindelsesbetegnelse eller geografisk betegnelse bevarer deres kvalitetskendetegn, bør medlemsstaterne kunne anvende strengere regler herfor.

95. For at kunne opnå beskyttelse i EU bør oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser for vin anerkendes og registreres på EU-plan. For at sikre, at de pågældende navne opfylder betingelserne i denne forordning, bør ansøgninger behandles af den berørte medlemsstats nationale myndigheder under overholdelse af fælles minimumsbestemmelser, der bl.a. omfatter en national indsigelsesprocedure. Kommissionen bør derefter gennemgå ansøgningerne for at sikre sig, at der ingen åbenlyse fejl er, og at der er taget hensyn til EU-retten og de interesser, som aktører uden for ansøgningsmedlemsstaten har.

96. Der bør også ydes beskyttelse til tredjelandes oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, hvis disse er beskyttet i oprindelseslandet.

97. Registreringsproceduren bør gøre det muligt for enhver fysisk eller juridisk person med en legitim interesse i en medlemsstat eller et tredjeland at gøre sine rettigheder gældende ved at gøre indsigelse.

98. Registrerede oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser bør beskyttes mod anvendelser, der giver uberettigede fordele af det omdømme, der er forbundet med produkter, som overholder kravene. For at fremme loyal konkurrence og for ikke at vildlede forbrugerne bør denne beskyttelse også omfatte produkter og tjenesteydelser, som ikke er omfattet af denne forordning, herunder varer uden for traktatens bilag I.

99. Nogle benævnelser anvendes traditionelt i EU og giver forbrugerne oplysninger om vinens særlige egenskaber og kvalitet, der supplerer de oplysninger, som oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser giver. For at sikre, at det indre marked fungerer efter hensigten, og at der er fair konkurrence, samt for at undgå, at forbrugerne vildledes, bør sådanne traditionelle benævnelser kunne beskyttes i EU.

100. Beskrivelsen, betegnelsen og præsentationen af vinavlsprodukter, der er omfattet af denne forordning, kan have stor indflydelse på afsætningsmuligheder for sådanne produkter. Forskelle i medlemsstaternes lovgivning om mærkning af vinavlsprodukter kan forhindre det indre marked i at fungere korrekt. Der bør derfor fastsættes bestemmelser, der tager hensyn til forbrugernes og producenternes legitime interesser. Derfor bør der fastsættes EU-regler for mærkning.

101. Opstår der eller er der risiko for, at der opstår overskud af mælkeprodukter, som skaber eller vil kunne skabe alvorlig uligevægt på markedet, bør der ydes støtte til EU-produceret skummetmælk og skummetmælkspulver, som anvendes til foder. Formålet med reglerne for anvendelse af kasein og kaseinater til fremstilling af ost er at afhjælpe de skadelige virkninger, som den pågældende støtteordning kan have, idet ost er et produkt, der er særligt sårbart ved substitution med kasein og kaseinater, og på den måde at bidrage til at stabilisere markedet.

102. I denne forordning fokuseres der på forskellige former for organisationer med henblik på at nå politikmål, navnlig med henblik på ved en samlet indsats at stabilisere markederne for de pågældende produkter og forbedre og garantere deres kvalitet. De relevante bestemmelser i forordning (EF) nr. 1234/2007 er baseret på organisationer, som er anerkendt af medlemsstaterne eller under visse omstændigheder af Kommissionen. Disse bestemmelser bør bibeholdes.

103. For i sektoren for frugt og grøntsager at styrke producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf yderligere og for at sikre, at markedet har den ønskede stabilitet, bør medlemsstaterne under visse omstændigheder i sådanne producentorganisationers eller sammenslutningers område kunne pålægge alle producenter, der ikke er medlem, at følge de regler, som organisationen eller sammenslutningen i det pågældende område har fastsat for sine medlemmer, især reglerne for produktion, afsætning og miljøbeskyttelse.

104. Navnlig for frugt- og grøntsagssektoren bør det være muligt specifikt at anerkende organisationer, der godtgør, at de er tilstrækkeligt repræsentative, og som gennemfører foranstaltninger, der bidrager til at nå målene i traktatens artikel 39. Bestemmelserne for udvidet anvendelse af de regler, producentorganisationerne eller sammenslutningerne heraf har fastsat, og for deling af de udgifter, som denne udvidede anvendelse medfører, bør også gælde for brancheorganisationer, da målene er nogenlunde de samme. Der bør anvendes en lignende tilgang i forbindelse med brancheorganisationer i tobakssektoren.

105. [For at sikre en rationel produktionsudvikling og sikre mælkeproducenterne en rimelig levestandard bør mælkeproducenternes forhandlingsposition over for forarbejdningsvirksomhederne styrkes, så der opnås en mere retfærdig fordeling af værditilvæksten i hele forsyningskæden. For at nå disse mål i den fælles landbrugspolitik bør der derfor vedtages en bestemmelse i henhold til traktatens artikel 42 og artikel 43, stk. 2, så mælkeproducentorganisationer eller sammenslutninger heraf kan forhandle om aftalevilkår med et mejeri, herunder pris, samlet for produktionen fra en del af eller alle deres medlemmer. For at opretholde faktisk konkurrence på markedet for mejeriprodukter bør der gælde passende kvantitative begrænsninger for denne mulighed. Sådanne producentorganisationer bør derfor også kunne anerkendes i henhold til den fælles markedsordning.

106. Der er på EU-plan indført regler for brancheorganisationer i visse sektorer. Sådanne organisationer kan spille en nyttig rolle, idet de åbner mulighed for dialog mellem aktører i forsyningskæden, fremmer bedste praksis og gør markedet mere gennemsigtigt. Sådanne regler bør også anvendes i sektoren for mælk og mejeriprodukter sammen med bestemmelser, der tydeliggør sådanne organisationers stilling i henhold til konkurrenceretten, samtidig med at reglerne ikke må fordreje konkurrencen på det indre marked eller bevirke, at den fælles markedsordning ikke kan fungere efter hensigten.]

107. Inden for visse sektorer ud over dem, hvor de nuværende regler regulerer anerkendelse af producent- eller brancheorganisationer, kan medlemsstaterne have et ønske om at kunne anerkende sådanne organisationstyper på grundlag af national lovgivning, for så vidt denne er forenelig med EU-lovgivningen.

108. Et indre marked kræver en ordning for EU's samhandel med tredjelande. En sådan samhandelsordning bør omfatte importtold og eksportrestitutioner og bør i princippet stabilisere EU-markedet. Samhandelsordningen bør baseres på de aftaler, der er indgået i forbindelse med de multilaterale handelsforhandlinger under Uruguay-runden.

109. Kontrollen med handelsstrømmene er primært et forvaltningsspørgsmål, der bør gribes fleksibelt an. Beslutningen om at indføre licenskrav bør træffes under hensyntagen til, om der er behov for importlicenser til at forvalte de pågældende markeder, og især til at kontrollere importen af de pågældende produkter.

110. Tolden for de fleste af de landbrugsprodukter, der er omfattet af Verdenshandelsorganisationens aftaler (WTO-aftalerne), er fastsat i den fælles toldtarif. For nogle produkter inden for korn- og rissektoren gør indførelsen af yderligere ordninger det dog nødvendigt at åbne mulighed for undtagelser.

111. For at undgå eller afhjælpe skadelige virkninger på EU-markedet, der måtte opstå som følge af import af bestemte landbrugsprodukter, bør der erlægges en tillægstold ved import af sådanne produkter, hvis visse betingelser er opfyldt.

112. Der bør på visse betingelser åbnes og forvaltes importtoldkontingenter, som følger af internationale aftaler, der er indgået i henhold til traktaten, eller af andre retsakter.

113. Formålet med importafgifterne på blandinger af korn, ris og brudris er at sikre, at afgiftsordningen fungerer korrekt ved import af sådanne blandinger.

114. Ved denne forordning fastsættes det traditionelle behov for forsyning med sukker til raffinering pr. produktionsår. For at sikre forsyninger til raffineringsindustrien i EU bør der i de første tre måneder af hvert produktionsår og inden for det fastsatte traditionelle forsyningsbehov kun udstedes importlicenser for sukker til raffinering til heltidsraffinaderier.

115. For at undgå, at ulovlige hampeafgrøder forstyrrer den fælles markedsordning for hamp bestemt til fiberproduktion, bør der ved denne forordning indføres kontrol med importen af hamp og hampefrø for at sikre, at sådanne produkter giver visse garantier for indholdet af tetrahydrocannabinol. Endvidere bør import af hampefrø til andre formål end udsæd fortsat være omfattet af en kontrolordning med et system for godkendelse af importørerne.

116. Toldordningen gør det muligt at give afkald på alle andre beskyttelsesforanstaltninger ved EU's ydre grænser. I helt specielle tilfælde kan ordningen for det indre marked og toldordningen dog vise sig at være utilstrækkelige. For at EU-markedet i sådanne tilfælde ikke skal være forsvarsløst over for eventuelle forstyrrelser, bør EU have mulighed for hurtigt at træffe alle nødvendige foranstaltninger. Sådanne foranstaltninger bør være i overensstemmelse med EU's internationale forpligtelser.

117. Der bør åbnes mulighed for at forbyde anvendelsen af proceduren for aktiv og passiv forædling. Det bør derfor være muligt at suspendere anvendelsen af proceduren for aktiv og passiv forædling i sådanne situationer.

118. Bestemmelser, ifølge hvilke der ved eksport til tredjelande ydes restitutioner, der er baseret på forskellen mellem priserne i EU og på verdensmarkedet, og som ligger inden for de begrænsninger, EU har forpligtet sig til i WTO, bør gøre det muligt at sikre EU's deltagelse i den internationale handel med visse produkter, der er omfattet at denne forordning. Der bør fastsættes værdi- og mængdegrænser for subsidieret eksport.

119. Når eksportrestitutionerne fastsættes, bør det ved kontrol af, om betalingerne er foretaget efter EGFL-reglerne, sikres, at værdigrænserne overholdes. Kontrollen kan lettes ved obligatorisk forudfastsættelse af eksportrestitutionerne, uden at dette udelukker muligheden for i tilfælde af differentierede restitutioner at ændre destinationen inden for et geografisk område, for hvilket der gælder én og samme eksportrestitutionssats. Hvis destinationen ændres, er det den eksportrestitution, der gælder for den virkelige destination, der bør udbetales, idet restitutionen dog ikke må overstige det beløb, der gælder for den forudfastsatte destination.

120. Det bør ved et pålideligt og effektivt overvågningssystem sikres, at mængdebegrænsningerne overholdes. Med henblik herpå bør der kun ydes eksportrestitution mod fremlæggelse af eksportlicens. Der bør ydes eksportrestitutioner inden for de fastsatte begrænsninger alt efter den særlige situation for hvert enkelt produkt. Der bør kun indrømmes undtagelser fra den pågældende regel for forarbejdede produkter uden for traktatens bilag I, som der ikke gælder mængdebegrænsninger for. Det bør fastsættes, at kravet om nøje overholdelse af forvaltningsreglerne kan fraviges for eksport, som der ydes eksportrestitution for, hvis det er usandsynligt, at eksporten kommer til at overstige den fastsatte mængde.

121. Ved eksport af levende kvæg bør der kun bevilges og udbetales eksportrestitutioner, hvis EU-dyrevelfærdsbestemmelserne, navnlig bestemmelserne for beskyttelse af dyr under transport, overholdes.

122. Landbrugsprodukter kan i visse tilfælde komme ind under en særlig ordning ved import til tredjelande, såfremt de opfylder visse specifikationer og/eller prisbetingelser. Det importerende tredjelands myndigheder og EU bør samarbejde administrativt for at sikre, at en sådan ordning anvendes korrekt. Med henblik herpå bør produkterne ledsages af en attest, der er udstedt i EU.

123. Eksporten af blomsterløg til tredjelande er af stor økonomisk betydning for EU. Denne eksport kan fastholdes og udvikles ved at stabilisere priserne for sådanne produkter. Der bør derfor ved denne forordning fastsættes mindstepriser for eksporten af sådanne produkter.

124. I henhold til traktatens artikel 42 finder bestemmelserne i kapitlet om konkurrenceregler kun anvendelse på produktion af og handel med landbrugsprodukter i det omfang, det er fastlagt i EU-lovgivningen inden for rammerne af de bestemmelser og efter den procedure, der er fastsat i artikel 43, stk. 2 og 3, i traktaten. Det blev i vid udstrækning anført, at statsstøttebestemmelserne fandt anvendelse. Anvendelsen af traktatens bestemmelser på virksomheder blev yderligere præciseret i Rådets forordning (EF) nr. 1184/2006 af 24. juli 2006 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer[14]. I tråd med målet om at udarbejde et sammenhængende sæt regler for markedspolitikken bør de pågældende bestemmelser fastsættes ved nærværende forordning.

125. Konkurrencereglerne for aftaler, vedtagelser og praksis, som er omhandlet i traktatens artikel 101, samt misbrug af en dominerende stilling bør finde anvendelse på produktion af og handel med landbrugsprodukter i det omfang, anvendelsen af sådanne regler ikke hæmmer de nationale markedsordninger for landbrugsprodukter og ikke medfører fare for, at den fælles landbrugspolitiks mål ikke nås.

126. Det er berettiget at anvende en særlig tilgang i forbindelse med landbrugssammenslutninger i det omfang, sådanne landbrugssammenslutninger især har til formål i fællesskab at producere eller handle med landbrugsprodukter eller at gøre brug af fælles anlæg, medmindre en sådan fælles aktivitet udelukker konkurrence eller medfører fare for, at målene i traktatens artikel 39 ikke kan nås.

127. Kommissionen bør dels for at undgå at skade udviklingen af en fælles landbrugspolitik, dels for at skabe retssikkerhed for de pågældende virksomheder samt sikre, at de ikke udsættes for forskelsbehandling, med forbehold af prøvelse ved Domstolen, have enekompetence til at fastslå, om de former for aftaler, vedtagelser og praksis, der er omhandlet i traktatens artikel 101, er forenelige med den fælles landbrugspolitiks mål.

128. Der er risiko for, at det indre marked, som er baseret på fælles priser, ikke fungerer efter hensigten, hvis der ydes statsstøtte. Derfor bør traktatens bestemmelser om statsstøtte generelt gælde for de produkter, der er omfattet af denne forordning. Der bør under visse omstændigheder kunne indrømmes undtagelser. I tilfælde af undtagelser bør Kommissionen dog kunne opstille en liste over eksisterende, ny eller påtænkt statsstøtte, fremsætte relevante bemærkninger over for medlemsstaterne og foreslå dem egnede foranstaltninger.

129. Finland og Sverige har siden deres tiltrædelse kunnet yde støtte til produktion og afsætning af rensdyr og rensdyrprodukter på grund af den særlige økonomiske situation, der gør sig gældende for sådan produktion og afsætning. Finland kan desuden yde støtte til visse mængder frø og visse mængder sædekorn, der udelukkende er produceret i Finland, som følge af landets særlige klimaforhold, hvis Kommissionen giver sin tilladelse.

130. For at kunne træffe velbegrundede foranstaltninger i tilfælde af krise bør medlemsstaterne, også efter at overgangsforanstaltningen i form af krisedestillationsstøtte i henhold til støtteprogrammerne er udløbet i 2012, kunne yde støtte til krisedestillation inden for en samlet budgetramme på 15 % af den respektive værdi af medlemsstatens relevante årsbudget for dets nationale støtteprogram. Kommissionen bør altid underrettes om sådan støtte, som bør godkendes i henhold til denne forordning, inden den ydes.

131. I medlemsstater med en markant nedsat sukkerkvote står sukkerroeavlerne over for særdeles alvorlige tilpasningsproblemer. I de tilfælde er EU-overgangsstøtten til sukkerroeavlere, jf. forordning (EF) nr. 73/2009, ikke tilstrækkelig til fuldt ud at opveje sukkerroeavlernes vanskeligheder. Derfor bør medlemsstater, der har nedsat deres kvote med over 50 % af den sukkerkvote, der blev fastsat den 20. februar 2006 i bilag III til forordning (EF) nr. 318/2006 af 20. februar 2006 om den fælles markedsordning for sukker[15], have tilladelse til at yde statsstøtte til sukkerroeavlerne i EU-overgangsstøttens anvendelsesperiode. For at sikre, at medlemsstaterne ikke yder statsstøtte, der overstiger deres sukkerroeavleres behov, bør fastlæggelsen af den samlede statsstøtte fortsat godkendes af Kommissionen, undtagen for Italiens vedkommende, hvor det maksimale behov for de mest produktive sukkerroeavlere, der skal tilpasse sig markedsbetingelserne efter reformen, anslås til 11 EUR pr. ton producerede sukkerroer. På grund af de særlige problemer, der forventes at opstå i Italien bør ordninger, der giver sukkerroeavlerne mulighed for direkte eller indirekte at modtage statsstøtte, opretholdes.

132. I Finland foregår sukkerroeavl under særlige geografiske og klimatiske forhold, der sammen med sukkerreformens generelle virkninger har negativ indvirkning på produktionen. Derfor bør den pågældende medlemsstat have permanent tilladelse til at yde sine sukkerroeavlere en passende statsstøtte.

133. De særlige regler for den støtte, som Tyskland yder inden for rammerne af Tysklands alkoholmonopol, skulle egentlig udløbe den 31. december 2010. Monopolets afsætning af faldet siden 2003, og brænderierne og de små og mellemstore landbrugsbedrifter, der leverer råvarerne til brænderierne, har truffet foranstaltninger som forberedelse til at deltage i det frie marked. Der er behov for mere tid for at få denne tilpasning til at forløbe glat, og derfor bør udfasningen af monopolet og støtten til de pågældende støttemodtagere forlænges indtil den 31. december 2013. Visse mindre brænderier, for hvilke afgiften fastsættes skønsmæssigt, råvareindehavere og kooperative frugtbrænderier, der ved at anvende lokale materialer bidrager til at bevare de traditionelle landskaber og den biologiske mangfoldighed, bør fortsat kunne tildeles monopolstøtte indtil den 31. december 2017, hvor monopolet afskaffes. Med henblik herpå bør Tyskland fra 2013 fremlægge en årlig udfasningsplan.

134. Ønsker en medlemsstat på sit område at støtte foranstaltninger til fremme af forbruget af mælk og mejeriprodukter i EU, bør der åbnes mulighed for at finansiere sådanne foranstaltninger ved hjælp af en særlig afgift, der opkræves af mælkeproducenterne på nationalt plan.

135. [I afventning af EU-lovgivning om formelle, skriftlige kontrakter kan medlemsstaterne efter deres egne aftaleretlige systemer gøre brugen af sådanne kontrakter obligatorisk, forudsat at det ikke er i strid med EU-retten og navnlig ikke resulterer i, at det indre marked og den fælles markedsordning ikke fungerer efter hensigten. På grund af de forskellige situationer i de forskellige EU-områder i denne sammenhæng bør det af hensyn til nærhedsprincippet fortsat være medlemsstaterne, der træffer en sådan beslutning. For at sikre, at der fastsættes passende minimumsstandarder for sådanne kontrakter, og at det indre marked og den fælles markedsordning kan fungere efter hensigten, bør der på EU-plan fastlægges en række basisbetingelser for anvendelsen af sådanne kontrakter. Eftersom visse mejerikooperativer i deres vedtægter kan have regler med samme virkning, bør sådanne kooperativer af forenklingshensyn fritages for kontraktkravet. For at sikre, at der anvendes et sådant system, når det er en tredjemand, der indsamler mælk fra landbrugerne med henblik på levering til forarbejdningsvirksomheder, bør systemet også anvendes i dette tilfælde.]

136. Det er nødvendigt at have tilstrækkelige oplysninger om markedssituationen og markedsudsigterne for humle i EU. Derfor bør alle kontrakter om levering af humle produceret i EU registreres.

137. Med henblik på en bedre forvaltning af vinproduktionskapaciteten bør medlemsstaterne sende Kommissionen en opgørelse over deres produktionskapacitet baseret på fortegnelsen over vindyrkningsarealer. For at tilskynde medlemsstaterne til at fremsende opgørelsen bør støtten til omstrukturering og omstilling være forbeholdt de medlemsstater, der har fremsendt opgørelsen. Producenter af druer til vinfremstilling, af most og af vin bør indsende høstanmeldelser, så de oplysninger, der er nødvendige for at kunne træffe de relevante politikvalg og administrative valg, er til rådighed. Medlemsstaterne bør kunne kræve, at forhandlere af druer til fremstilling af vin hvert år anmelder, hvor store mængder af den seneste høst der er afsat. Most- og vinproducenterne samt de handlende, bortset fra detailhandlere, bør være forpligtet til at anmelde størrelsen af deres lagre af most og vin.

138. For på tilfredsstillende vis at kunne spore de pågældende produkter, særlig af hensyn til forbrugerbeskyttelsen, bør der for alle de produkter, der er omfattet af denne forordning, og som omsættes i EU, udstedes et ledsagedokument.

139. Hvis der opstår eller forventes at opstå forstyrrelser som følge af markante ændringer i priserne på det indre marked eller i noteringerne eller priserne på verdensmarkedet, bør der under visse omstændigheder kunne træffes foranstaltninger for visse produkter.

140. Ansvaret for, at denne forordning overholdes, bør påhvile medlemsstaternes myndigheder, og der bør træffes foranstaltninger, som gør det muligt for Kommissionen at overvåge og sikre sådan overholdelse i vinsektoren.

141. Der bør fastsættes en række specifikke foranstaltninger for landbrugsethanol, så der kan indsamles økonomiske data og foretages analyse af statistiske oplysninger med henblik på at overvåge markedet. For så vidt landbrugsethanolmarkedet er forbundet med det almindelige ethanolmarked, bør der også tilvejebringes oplysninger om markedet for ethanol af ikke-landbrugsmæssig oprindelse.

142. Medlemsstaternes udgifter i forbindelse med de forpligtelser, der følger af anvendelsen af denne forordning, bør finansieres af EU i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik[16].

143. For at øge de finansielle midler til vinsektoren i henhold til forordning (EF) nr. 1698/2005 bør der gradvis overføres midler til budgettet afsat til denne forordning, når de relevante beløb er tilstrækkelig store.

144. Kommissionen bør bemyndiges til i akutte situationer at træffe de fornødne foranstaltninger til at løse særlige praktiske problemer.

145. Da de fælles markeder for landbrugsprodukter er under konstant udvikling, bør medlemsstaterne og Kommissionen holde hinanden underrettet om relevante udviklingstendenser og vedtage, hvordan de relevante udviklingstendenser og oplysninger skal meddeles.

146. For at undgå misbrug af de fordele, der er omhandlet i denne forordning, bør sådanne fordele alt efter tilfældet enten ikke indrømmes eller trækkes tilbage, hvis det fastslås, at betingelserne for at opnå fordelene er skabt på en kunstig måde og i strid med denne forordnings mål.

147. For at sikre, at forpligtelserne i denne forordning overholdes, bør der føres kontrol og anvendes administrative foranstaltninger og administrative sanktioner, hvis forpligtelserne misligholdes, ligesom der bør fastsættes regler for stillelse og frigivelse af sikkerhed, der skal garantere, at fusionsmarkedsordningen i den fælles landbrugspolitik forvaltes fornuftigt. Sådanne bestemmelser bør omfatte inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb og medlemsstaternes rapporteringsforpligtelser som følge af denne forordnings anvendelse.

148. I henhold til forordning (EF) nr. 1234/2007 udløber markedsforvaltningsforanstaltningerne for en række sektorer i 2012. Efter ophævelsen af forordning (EF) nr. 1234/2007 bør de relevante bestemmelser fortsat gælde, indtil de pågældende ordninger udløber.

149. Af hensyn til retssikkerheden for så vidt angår anvendelse af afsætningsregler bør Kommissionen fastsætte, fra hvornår visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 1234/2007 ikke længere skal gælde for den pågældende sektor.

150. For at overgangen fra bestemmelserne for sektoren for frugt og grøntsager i forordning (EF) nr. 1234/2007 til bestemmelserne i denne forordning kan forløbe gnidningsløst, bør Kommissionen gives beføjelse til at træffe overgangsforanstaltninger.

151. Denne forordning anvendes fra dens ikrafttræden. Bestemmelsen vedrørende oprettelse af en generel handelsnorm gælder dog først fra [ét år efter forordningens ikrafttræden].

152. [Med hensyn til aftaleforhold og producent- og brancheorganisationer i sektoren for mælk og mejeriprodukter er foranstaltningerne fastsat ved denne forordning berettigede i den nuværende økonomiske situation på markedet for mejeriprodukter og forsyningskædens struktur. De bør derfor anvendes længe nok (både før og efter afskaffelsen af mælkekvoter) til, at deres virkning kan slå fuldt igennem. Netop fordi de er vidtrækkende, bør de kun være midlertidige og tages op til revision, så det kan vurderes, hvordan de har virket, og om de fortsat bør anvendes. Dette bør behandles i Kommissionens rapporter om markedsudviklingen for mælk, der bl.a. bør indeholde eventuelle tiltag, der skal tilskynde landbrugerne til at indgå aftaler om fælles produktion, og som skal indsendes senest den 30. juni 2014 og den 31. december 2018] —

VEDTAGET DENNE FORORDNING:

INDHOLDSFORTEGNELSE

BEGRUNDELSE 2

1. BAGGRUNDEN FOR FORSLAGET 2

2. RESULTATER AF HØRINGERNE AF INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSE 4

3. FORSLAGETS RETLIGE ASPEKTER 5

4. BUDGETMÆSSIGE KONSEKVENSER 6

5. YDERLIGERE OPLYSNINGER 6

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningsforordningen) 7

DEL I INDLEDENDE BESTEMMELSER 38

DEL II DET INDRE MARKED 41

AFSNIT I MARKEDSINTERVENTION 41

KAPITEL I Offentlig intervention og privat oplagring 41

Afdeling I Indledende bestemmelser for offentlig intervention og privat oplagring 41

Afdeling II Offentlig intervention 43

Underafdeling I Almindelige bestemmelser 43

Underafdeling II Indledning af opkøb 44

Underafdeling III Interventionspriser 45

Underafdeling IV Afsætning fra intervention 46

[Underafdeling V Gratis uddeling til de socialt dårligst stillede personer i EU 47

Afdeling III Privat oplagring 51

Underafdeling I Obligatorisk støtte 51

Underafdeling II Fakultativ støtte 52

Afdeling IV Fælles bestemmelser for offentlig intervention og privat oplagring 54

Underafdeling I Almindelige bestemmelser 54

Underafdeling II Særlige bestemmelser for klassificering af slagtekroppe 58

KAPITEL II Særlige interventionsforanstaltninger 61

Afdeling I Ekstraordinære markedsstøtteforanstaltninger 61

Afdeling II Foranstaltninger for korn- og rissektoren 62

Afdeling III Foranstaltninger for sukkersektoren 63

Afdeling IV Tilpasning af udbud 67

KAPITEL III Produktionsregulering 68

Afdeling I Almindelige bestemmelser 68

Afdeling II Sukker 68

Underafdeling I Kvotetildeling og -forvaltning 68

Underafdeling II Kvoteoverskridelse 70

Afdeling III Mælk 72

Underafdeling I Almindelige bestemmelser 72

Underafdeling II Kvotetildeling og -forvaltning 74

Underafdeling III Kvoteoverskridelse 79

Afdeling IV Procedureregler for sukker- og mælkekvoter 83

Underafdeling I procedureregler for sukkerkvoter 83

Underafdeling II procedureregler for mælkekvoter 84

Afsnit V Produktionskapacitet i vinsektoren 86

Underafdeling I Ulovlige beplantninger 86

Underafdeling II Overgangsordning for plantningsrettigheder 88

Underafdeling III Afsætningsregler med sigte på at forbedre og stabilisere det fælles marked for vine 93

KAPITEL IV Støtteordninger 94

Afdeling I Produktionsrestitution for sukker 94

Afdeling II Støtte til mælk og mejeriprodukter 95

Underafdeling I Støtte til særlige anvendelsesformål 95

Underafdeling II Betingelser for fremstilling af ost 97

Underafdeling III Støtte til levering af mejeriprodukter til skoleelever 98

Afdeling IV Støtte i humlesektoren 99

Afsnit V Støtte i olivenolie- og spiseolivensektoren 100

Afdeling VI Støtte til frugt og grøntsager 102

Underafdeling I Producentsammenslutninger 102

Underafdeling II Driftsfonde og driftsprogrammer 104

Underafdeling III Skolefrugtordning 111

Afdeling VII Støtteprogrammer for vinsektoren 114

Underafdeling I Indledende bestemmelser 114

Underafdeling II Forelæggelse og indhold af støtteprogrammer 115

Underafdeling III Specifikke støtteforanstaltninger 117

Underafdeling IV Procedurebestemmelser 122

Afdeling VIII Særlige bestemmelser for biavlssektoren 124

Afdeling IX Støtte i silkeormesektoren 126

AFSNIT II REGLER FOR AFSÆTNING OG PRODUCENTORGANISATIONER 128

[KAPITEL I Afsætningsregler 128

Afdeling I Handelsnormer 128

Underafdeling I Indledende bestemmelser 128

Underafdeling II Generel handelsnorm 128

Underafdeling III Sektor- eller produktspecifikke handelsnormer 129

Underafdeling IV Handelsnormer i forbindelse med import og eksport 135

Underafdeling V Fælles bestemmelser 136

Afdeling II Oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og traditionelle benævnelser i vinsektoren 137

Underafdeling I Indledende bestemmelser 137

Underafdeling II Oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser 138

Underafdeling III Traditionelle benævnelser 150

Afdeling III Mærkning og præsentation i vinsektoren 152

KAPITEL II Producentorganisationer, producentsammenslutninger, brancheorganisationer og erhvervsorganisationer 157

Afdeling I Generelle principper 157

Afdeling II Regler for producent- og brancheorganisationer og producentsammenslutninger i frugt- og grøntsagssektoren 162

Underafdeling I Vedtægter for og anerkendelse af producentorganisationer 162

Underafdeling II Sammenslutninger af producentorganisationer og producentsammenslutninger 164

Underafdeling III Udvidet anvendelse af regler over for producenter i et økonomisk område 166

Underafdeling IV Brancheorganisationer for frugt og grøntsager 168

Afdeling III Regler for producent- og brancheorganisationer i vinsektoren 172

Afdeling IV Regler for brancheorganisationer i tobakssektoren 173

[Afdeling V 174

Producentorganisationer for mælk og mejeriprodukter 174

Afdeling VI Procedureregler 175

DEL III SAMHANDELEN MED TREDJELANDE 177

KAPITEL I Almindelige bestemmelser 177

KAPITEL II Import 178

Afdeling I Importlicenser 178

Afdeling II Importtold og importafgifter 181

Afdeling III Importkontingentforvaltning 185

Afdeling IV Særlige bestemmelser for visse produkter 188

Underafdeling I Særlige bestemmelser for import af korn og ris 188

Underafdeling II Importordninger for sukker 190

Underafdeling III Særlige importbestemmelser for hamp 191

Underafdeling IV Særlige importbestemmelser for humle 191

Afdeling V Beskyttelse og aktiv forædling 192

KAPITEL III Eksport 194

Afdeling I Eksportlicenser 194

Afdeling II Eksportrestitutioner 196

Afdeling III Eksportkontingentforvaltning i mejerisektoren 201

Afdeling IV Særlig behandling ved import til tredjelande 202

Afdeling V Særlige bestemmelser for levende planter 202

Afdeling VI Passiv forædling 203

DEL IV KONKURRENCEREGLER 204

KAPITEL I Regler for virksomhederne 204

KAPITEL II Statsstøtteregler 210

DEL V SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR INDIVIDUELLE SEKTORER 214

KAPITEL I Særlige bestemmelser for en række sektorer 214

Afdeling I Markedsforstyrrelser 214

Afdeling II Rapportering 215

KAPITEL II SÆRLIGE BESTEMMELSER FOR INDIVIDUELLE SEKTORER 216

Afdeling I Humle 216

Afdeling II Vin 217

Afdeling III Mælk og mejeriprodukter 220

Afdeling IV Ethanol 222

DEL VI GENERELLE BESTEMMELSER 224

DEL VII DELEGEREDE BEFØJELSER, GENNEMFØRELSESBESTEMMELSER, OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER 228

KAPITEL I Delegerede beføjelser og gennemførelsesbestemmelser 228

KAPITEL II Overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser 230

BILAG I LISTE OVER PRODUKTER OMHANDLET I ARTIKEL 1, STK. 1 Del I: Korn 233

Del II: Ris 236

Del III: Sukker 237

Del IV: Tørret foder 237

Del V: Frø 238

Del VI: Humle 239

Del VII: olivenolie- og spiseoliven 239

Del VIII: Hør og hamp til fiberproduktion 239

Del IX: Frugt og grøntsager 240

Del X: Forarbejdede frugter og grøntsager 240

Del XI: Bananer 243

Del XII: Vin 243

Del XIII: Levende planter og blomsterdyrkningens produkter 244

Del XIV: Råtobak 244

Del XV: Oksekød 244

Del XVI: Mælk og mejeriprodukter 245

Del XVII: Svinekød 245

Del XVIII: Fåre- og gedekød 246

Del XIX: Æg 246

Del XX: Fjerkrækød 247

Del XXI: Andre produkter 247

BILAG II LISTE OVER PRODUKTER, SOM DER ER FASTSAT SÆRLIGE FORANSTALTNINGER FOR, JF. ARTIKEL 1, STK. 2 Del I: Landbrugsethanol 254

Del II: Biavlsprodukter 254

Del III: Silkeorme 254

BILAG III DEFINITIONER OMHANDLET I ARTIKEL 2, STK. 1 Del I: Definitioner vedrørende rissektoren 255

Del II: Definitioner vedrørende sukkersektoren 258

Del III: Definitioner vedrørende humlesektoren 259

Del IV: Definitioner vedrørende vinsektoren 259

Del V: Definitioner vedrørende oksekødssektoren 262

Del VI: Definitioner vedrørende mejerisektoren 262

Del VII: Definitioner vedrørende ægsektoren 262

Del VIII: Definitioner vedrørende fjerkræsektoren 263

Del IX: Definitioner vedrørende biavlssektoren 264

BILAG IV STANDARDKVALITET FOR RIS OG SUKKER, JF. ARTIKEL 8, STK. 1 OG 3 266

BILAG V EU-HANDELSKLASSESKEMAER FOR SLAGTEKROPPE, JF. ARTIKEL 34 268

BILAG VI NATIONALE OG REGIONALE KVOTER FOR PRODUKTION AF SUKKER, ISOGLUKOSE OG INULINSIRUP, JF. ARTIKEL 50 fra og med produktionsåret 2010/11 272

BILAG VII NÆRMERE BESTEMMELSER FOR OVERFØRSEL AF SUKKER- OG ISOGLUKOSEKVOTER, JF. ARTIKEL 53 I 274

BILAG VIII NATIONALE KVOTER FOR PRODUKTION AF MÆLK OG ANDRE MEJERIPRODUKTER, JF. ARTKEL 59 277

BILAG IX REFERENCEFEDTINDHOLD, JF. ARTIKEL 63 279

BILAG X BUDGET FOR STØTTEPROGRAMMER, JF. ARTIKEL 136, STK. 1 280

BILAG XI INTERNATIONALE ORGANISATIONER, JF. ARTIKEL 159, STK. 3 281

BILAG XII DEFINITIONER, BETEGNELSER OG VAREBETEGNELER FOR PRODUKTER OMHANDLET I ARTIKEL 163 282

Del I. Kød fra kvæg, som højst er tolv måneder gammelt 282

I. Definition 282

II. Varebetegnelser 282

Del II. Vinavlsprodukter 285

Del III. Mælk og mejeriprodukter 291

Del IV. Mælk til konsum henhørende under KN-kode 0401 293

Del V. Produkter fra fjerkræsektoren 296

Del VI. Smørbare fedtstoffer 298

Del VII. Betegnelser og definitioner på olivenolie og olie af olivenpresserester 301

Tillæg til bilag XII (jf. del II) Vindyrkningszoner 302

BILAG XIII Del I Tilsætning, syring og afsyring i visse vindyrkningszoner 307

Del II Restriktioner 310

BILAG XIV UDTØMMENDE LISTE OVER REGLER, DER KAN UDVIDES TIL AT OMFATTE PRODUCENTER, DER IKKE ER MEDLEMMER, JF. ARTIKEL 218 OG 224 313

BILAG XV IMPORTTOLD FOR RIS, JF. ARTIKEL 242 OG 244 315

BILAG XVI BASMATI-RIS, JF. ARTIKEL 243 317

BILAG XVII LISTE OVER PRODUKTER FRA KORN-, RIS-, SUKKER-, MÆLKE- OG ÆGSEKTOREN MED HENBLIK PÅ ARTIKEL 16, STK. 2, LITRA a), NR. ii), OG MED HENBLIK PÅ YDELSE AF EKSPORTRESTITUTIONER SOM OMHANDLET I DEL III, KAPITEL III, AFDELING II Del I: Korn 318

Del II: Ris 321

Del III: Sukker 323

Del IV: Mælk 326

Del V: Æg 329

BILAG XVIII LISTE OVER VISSE PRODUKTER, DER INDEHOLDER SUKKER, MED HENBLIK PÅ YDELSE AF EKSPORTRESTITUTIONER SOM OMHANDLET I DEL III, KAPITEL III, AFDELING II 330

BILAG XIX BUDGETBEVILLING TIL LANDDISTRIKTSUDVIKLING I VINPRODUCERENDE OMRÅDER, JF. ARTIKEL 314, STK. 3 331

BILAG XX SAMMENLIGNINGSTABEL, JF. ARTIKEL 325, STK. 3 332

DEL I INDLEDENDE BESTEMMELSER

Artikel 1 Anvendelsesområde

1. Ved denne forordning fastsættes der en fælles markedsordning for produkter fra følgende sektorer, jf. bilag I:

a) korn, del I i bilag I

b) ris, del II i bilag I

c) sukker, del III i bilag I

d) tørret foder, del IV i bilag I

e) frø, del V i bilag I

f) humle, del VI i bilag I

g) olivenolie og spiseoliven, del VII i bilag I

h) hør og hamp, del VIII i bilag I

i) frugt og grøntsager, del IX i bilag I

j) forarbejdede frugter og grøntsager, del X i bilag I

k) bananer, del XI i bilag I

l) vin, del XII i bilag I

m) levende planter og blomsterdyrkningsprodukter, del XIII i bilag I (i det følgende benævnt "sektoren for levende planter")

n) råtobak, del XIV i bilag I

o) oksekød, del XV i bilag I

p) mælk og mejeriprodukter, del XVI i bilag I

q) svinekød, del XVII i bilag I

r) fåre- og gedekød, del XVIII i bilag I

s) æg, del XIX i bilag I

t) fjerkrækød, del XX i bilag I

u) andre produkter, del XXI i bilag I.

2. Ved denne forordning fastsættes der særlige foranstaltninger for følgende sektorer, der er anført og eventuelt yderligere defineret i bilag II:

a) landbrugsethanol, del I i bilag II (i det følgende benævnt "landbrugsethanolsektoren")

b) biavlsprodukter, del II i bilag II (i det følgende benævnt "biavlssektoren")

c) silkeorme, del III i bilag II.

3. For kartofler, friske eller kølede, henhørende under KN-kode 0701, gælder del IV, kapitel II.

Artikel 2 Definitioner

1. Ved anvendelsen af denne forordning gælder de definitioner, der er fastsat for visse sektorer i bilag III.

2. I denne forordning forstås ved:

a) "landbruger": en landbruger som defineret i artikel 2, litra a), i forordning (EF) nr. 73/2009

b) "betalingsorgan": organ eller organer udpeget af en medlemsstat i henhold til forordning (EF) nr. 1290/2005

c) "interventionspris": den pris, som produkter opkøbes til ved offentlig intervention.

Artikel 3 Produktionsår

Der fastsættes følgende produktionsår:

a) 1. januar til 31. december samme år for banansektoren

b) 1. april til 31. marts året efter for:

i) sektoren for tørret foder

ii) silkeormesektoren

c) 1. juli til 30. juni året efter for:

i) kornsektoren

ii) frøsektoren

iii) olivenolie- og spiseolivensektoren

iv) hør- og hampesektoren

v) sektoren for mælk og mejeriprodukter

d) 1. august til 31. juli året efter for vinsektoren

e) 1. september til 31. august året efter for rissektoren

f) 1. oktober til 30. september året efter for sukkersektoren.

For at tage hensyn til de specifikke forhold i frugt og grøntsagssektoren og sektoren for forarbejdede frugter og grøntsager fastsætter Kommissionen om nødvendigt produktionsåret for sådanne produkter ved delegerede retsakter.

Artikel 4 Delegerede beføjelser

For at tage hensyn til de særlige forhold i de enkelte sektorer og for at kunne håndtere ændringer i markedssituationen kan Kommissionen ved delegerede retsakter ajourføre definitionerne i bilag III, del I.

Artikel 5 Gennemførelsesbeføjelser

Kommissionen kan ved gennemførelsesretsakter:

a) fastsætte omregningssatserne for ris på de forskellige forarbejdningstrin, forarbejdningsomkostningerne og biprodukternes værdi

b) træffe alle nødvendige foranstaltninger i forbindelse med omregningssatsernes anvendelse.

DEL II DET INDRE MARKED

AFSNIT I MARKEDSINTERVENTION

KAPITEL IOffentlig intervention og privat oplagring

Afdeling IIndledende bestemmelser for offentlig intervention og privat oplagring

ARTIKEL 6 Anvendelsesområde

1. I dette kapitel fastsættes der regler for opkøb ved offentlig intervention og støtte til privat oplagring, der kan forekomme inden for følgende sektorer:

a) korn

b) ris

c) sukker

d) olivenolie- og spiseoliven

e) oksekød

f) mælk og mejeriprodukter

g) svinekød

h) fåre- og gedekød.

2. I dette kapitel forstås ved:

a) "korn": korn, der er høstet i EU

b) "mælk": komælk, der er produceret i EU

c) "fløde": fløde, der direkte og udelukkende er fremstillet af mælk.

Artikel 7 EU-oprindelse

Kun produkter med oprindelse i EU er berettiget til opkøb ved offentlig intervention eller til støtte til privat oplagring, jf. dog artikel 6, stk. 2.

Artikel 8 Referencepriser

1. For produkter omfattet af de interventionsforanstaltninger, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, fastsættes følgende referencepriser:

a) for kornsektoren 101,31 EUR/t

b) for uafskallet ris 150 EUR/t for standardkvaliteten som defineret i bilag IV, punkt A

c) for sukkersektoren:

i) for hvidt sukker: 404,4 EUR/t fra produktionsåret 2009/10

ii) for råsukker: 335,2 EUR/t fra produktionsåret 2009/10

d) for oksekødssektoren 2 224 EUR/t for slagtekroppe af handyr af klasse R3 i EU-handelsklasseskemaet for slagtekroppe af voksent kvæg, jf. artikel 34, stk. 1, litra a)

e) for mejerisektoren:

i) 246,39 EUR/100 kg for smør

ii) 169,80EUR/100 kg for skummetmælkspulver

f) for svinekødssektoren 1 509,39 EUR/t for svinekroppe af standardkvalitet defineret ud fra vægt og indhold af magert kød i overensstemmelse med EU-handelsklasseskemaet for svinekroppe, jf. artikel 34, stk. 1, litra b):

i) svinekroppe med en vægt på mindst 60 kg, men under 120 kg: klasse E, jf. bilag V, punkt B II

ii) svinekroppe med en vægt på mindst 120 kg, men højst 180 kg: klasse R, jf. bilag V, punkt B II.

2. Referencepriserne for korn og ris i stk. 1, litra a) og b), gælder for engrosleddet for varer leveret til lager, ikke aflæsset. Disse referencepriser gælder for alle EU-interventionscentre omhandlet i artikel 30.

3. Referencepriserne i stk. 1, litra c), nr. i) og ii), gælder for en uemballeret vare, ab fabrik, af standardkvalitet som defineret i bilag IV, punkt B

4. Referencepriserne fastsat i denne artikels stk. 1 kan ændres efter proceduren i traktatens artikel 43, stk. 2, på baggrund af produktions- og markedsudviklingen.

Artikel 9 Prisindberetning på sukkermarkedet

Kommissionen opretter ved gennemførelsesretsakter et informationssystem for priser på sukkermarkedet, herunder et system for offentliggørelse af priser for sukkermarkedet.

Systemet baseres på oplysninger fra virksomheder, der fremstiller hvidt sukker, eller andre erhvervsdrivende, der er involveret i sukkerhandelen. Sådanne oplysninger behandles fortroligt.

Kommissionen sikrer, at de offentliggjorte oplysninger ikke kan bruges til at identificere individuelle virksomheders eller erhvervsdrivendes priser.

Afdeling IIOffentlig intervention

UNDERAFDELING I ALMINDELIGE BESTEMMELSER

ARTIKEL 10 Produkter, der er berettiget til offentlig intervention

Der kan anvendes offentlig intervention for følgende produkter, forudsat at betingelserne i denne afdeling samt de yderligere krav og betingelser, som Kommissionen skal fastsætte ved delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter i henhold til artikel 31 og 32, er opfyldt:

a) hvede, hård hvede, byg, majs og sorghum

b) uafskallet ris

c) fersk eller kølet kød af hornkvæg henhørende under KN-kode 0201 10 00 og 0201 20 20 til 0201 20 50

d) smør, der direkte og udelukkende er fremstillet af pasteuriseret fløde på en autoriseret virksomhed i EU, med et smørfedtindhold på mindst 82 vægtprocent og et vandindhold på højst 16 vægtprocent

e) spraytørret skummetmælkspulver af bedste kvalitet, der er fremstillet af mælk på en autoriseret virksomhed i EU, og som har et proteinindhold på mindst 34,0 vægtprocent beregnet på fedtfrit tørstof.

Underafdeling IIIndledning af opkøb

ARTIKEL 11 Perioder, hvor der kan foretages offentlig intervention

Der er adgang til offentlig intervention:

a) for korn fra 1. november til 31. maj

b) for uafskallet ris fra 1. april til 31. juli

c) for oksekød i hele produktionsåret

d) for smør og skummetmælkspulver fra 1. marts til 31. august.

Artikel 12 Indledning af offentlig intervention

1. I de perioder, der er nævnt i artikel 11:

a) er der adgang til offentlig intervention for hvede

b) er der adgang til offentlig intervention for hård hvede, byg, majs, sorghum, uafskallet ris, sukker, smør og skummetmælkspulver inden for de maksimumsmængder, der er fastsat i artikel 13, stk. 1

c) indleder Kommissionen ved gennemførelsesretsakter og uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 323, stk. 1, offentlig intervention for oksekød og kalvekød, hvis den gennemsnitlige markedspris noteret på grundlag af EU-handelsklasseskemaet for slagtekroppe, jf. artikel 34, stk. 1, falder til under 1 560 EUR/t i en medlemsstat eller et område i en medlemsstat i en repræsentativ periode.

2. Kommissionen lukker ved gennemførelsesretsakter og uden bistand fra den komité, der er nævnt i artikel 323, stk. 1, den offentlige intervention for oksekød og kalvekød, jf. stk. 1, litra c), hvis betingelserne i nævnte litra ikke længere er opfyldt i en repræsentativ periode.

Artikel 13 Maksimale interventionsmængder

1. Der kan ved offentlig intervention højst opkøbes følgende mængder:

a) 0 t hård hvede, byg, majs, sorghum og uafskallet ris for de perioder, der er nævnt i henholdsvis artikel 11, litra a) og artikel 11, litra b)

b) 30 000 t smør pr. periode nævnt i artikel 11, litra d)

c) 109 000 t skummetmælkspuler pr. periode nævnt i artikel 11, litra d).

2. For de produkter, der er nævnt i stk. 1, kan Kommissionen ved gennemførelsesretsakter beslutte at fortsætte med offentlig intervention ud over de mængder, der er fastsat i nævnte stykke, hvis markedssituationen og især udviklingen i markedspriserne gør det nødvendigt.

Underafdeling IIIInterventionspriser

ARTIKEL 14 Interventionspriser

1. Interventionsprisen:

a) for hvede er lig med referenceprisen for en tilbudt maksimumsmængde på 3 mio. tons pr. interventionsperiode som fastlagt i artikel 11, litra a)

b) for smør er lig med 90 % af referenceprisen for mængder, som tilbydes inden for den grænse, der er fastsat i artikel 13, stk. 1, litra b)

c) for skummetmælkspulver er lig med 90 % af referencen for mængder, som tilbydes inden for den grænse, der er fastsat i artikel 13, stk. 1, litra c).

2. Kommissionen fastsætter ved gennemførelsesretsakter interventionspriser og interventionsmængder for følgende produkter ved licitation:

a) hvede, for mængder, der overstiger den tilbudte ma