KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER
Bruxelles, den 23.12.2002
KOM(2002) 743 endelig
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN
Økonomisk reform : rapport om Fælle sskabets produkt- og kapitalmarkeder
{SEC(2002) 1399 final}
2RESUME
USA's konkurrenceforspring i forhold til Den Europæ iske Union bliver stadig større og der er
risiko for, at den amerikanske økono mi udkonkurrerer den europæiske økonomi under
konjunkturnedgangen ligesom under opsvinget i slutningen af 1990'erne.
På baggrund heraf tager denne femte rapport om Fællesskabet s produkt- og kapitalmarkeder
først sit udgangspunkt i Det Europæiske Råd i Barcelona, hvor der blev lagt vægt pågennemførelse af retningslinjerne for de økono miske politikker. Den se r på gennemførelsen af
retningslinjerne for den økonomiske reform, de r er fastlagt i konklusionerne af flere på
hinanden følgende møder i Rådet (det indre marked), og konkluderer, at der er langt mellem
intentioner og resultater.
Dernæst fokuserer rapporten på indikatorer fo r økonomisk reform og integration og peger på
økonomiske områder, som kræver hurtige reformer og en større indsat s fra medlemsstaterne.
Integrationsmulighederne synes langt fra udtømte , men priskonvergensen er gået i stå, hvilket
er dårligt nyt for forbrugerne. I bestræbelserne på øget integration er det servicesektoren,herunder finansielle tje nesteydelser, som skal  have topprioritet.
Rapporten indeholder e ndvidere en række skøn over de fordele, som økonomiske reformer
kan kaste af sig, især på markederne for fi nansielle tjenesteydelser, og over de faktiske
omkostninger, som påføres EU's borgere og virksomheder som følge af den forsinkedereformproces. De potentielle gevinster – og dermed omkostningerne ved manglende initiativ –er enorme.
Helhedsindtrykket af gennemførelsen  er blandet, idet ca. 50 % af de retningslinjer, som
Rådet (det indre marked) har fastlagt, er gennemført tilfredsstillende, mens gennemførelsen afde resterende 50 % er mindre tilfredsstillende. Kun i ganske få tilfælde er gennemførelsendirekte utilfredsstillende. Der er imidlertid tale om væse ntlige elementer i den økonomiske
reform til forbedring af konkurrenceevnen, og Råde t (det indre marked) har betegnet dem som
vigtige og hastende, især en ny lovpakke om offentlige indkøb og EF-patentet. Disse
retningsliner er endnu ikke blevet vedtaget.
Sammenfattende ka n det siges, at selv om der er sket fremskridt i gennemførelsen, er
vedtagelsen og gennemførelsen af økonomiske  reformer på produkt- og kapitalmarkederne
stadig langsommelig.
Overholder vi tidsplanen for indførelsen af de økonomiske reformer, som er nødvendige
for at opfylde de målsætninger for konkurren ceevnen, som blev fastlagt på Det Europæiske
Råd i Lissabon?
Anvender vi de sidste ti års lovgivning ve drørende det indre marked som målestok for
varigheden af reformernes indførelse, kan vi  konkludere, at vi på trods af forsinkelserne
stadig har mulighed for at overholde de tidsfri ster, der blev fastsat i Lissabon. Det er dog en
forudsætning, at vedtagelsen af de forslag,  der behandles i øjeblikket, ikke forsinkes
yderligere, og at fristen for gennemf ørelse i medlemsstaterne overholdes.
3I årene 1993-2002 var den gennemsnitlige gennemfør elsestid eksempelvis for direktiver om
finansielle tjenester regnet fra det tidspunkt , hvor Kommissionen fremsa tte forslaget, indtil
den sidste medlemsstat reelt ha vde gennemført direktivet, over 7 år. Sådanne forsinkelser har
vi ikke råd til i fremtiden. For at  vi kan nå vore mål, er det nødvendigt, at medlemsstaterne
helt og fuldt er indstillet på at fremskynde indførelsen af reformer via en omhyggeligvedtagelse og hurtig gennemførelse.
Procedurerne for vedtagelse af gennemførelsesbestemmelserne, som er foreslået i
Lamfalussy-rapporten, og som for tiden anve ndes i forbindelse med vedtagelsen af
foranstaltningerne i handlingsplanen for finans ielle tjenesteydelser, skulle kunne fremskynde
processen.
Hvad viser indikatorerne for økonomisk reform og integration om reformernes
virkning?
De udenlandske direkte investeringer er stadig hoveddrivkraften bag de
grænseoverskridende aktiviteter, især inden for servicesektoren. Samhandelen  mellem EU-
medlemsstaterne har vokset hurtigere end BNP i årene 1996-2000, men i år 2001 skete der en
opbremsning. 2001 var også året hvor samhandlen i verden faldt for første gang i to årtier.Men det indre marked har stadig yderligere  potentiale for integration. Selv Belgien og
Luxembourg - langvarige medlemmer af EU med traditionelt åbne økonomier - har været i
stand til at øge handelen med andre EU-medlemmer og tredjelande i de seneste år.
Det er interessant at notere, at reglerne for det indre marked har været i stand til at øge
handelen uden at skabe mere "markedsfriktio n" målt ved traktatbrudssager. Væksten i
handelen (målt på importen) og i antallet af ove rtrædelser af reglerne for det indre marked
(bortset fra tilfældene af mang lende gennemførelse i national re t) har i de seneste år udviklet
sig i forskellige retninger, idet handelen er bl evet forøget, og overt rædelserne har vist en
stagnerende tendens. Herudover er stigningen  i intra-EU-handlen sket samtidig med en
stigning i handlen med resten af verden. Faktis k er EU blevet mere åbent i de seneste år.
En række indikatorer bekræf ter stagnationen i priskonvergen sen. Det bør vække bekymring
og det bør være et godt argument for at øge  hastigheden i de økonomiske reformer – ikke
mindst fordi priskonvergens er til gavn for forbrugerne. Varer med hurtig priskonvergensviser tegn på relativt lave pr isstigninger. Mangel på priskonvergens ser samtidig ud til at følge
prisstigninger over gennemsnittet.
Oprettelsen af det indre marked for tjenester er måske det vigtigste reformmål på
mellemlang og lang sigt. Nu ved vi, at evnen til at udnytte anvendelse og spredning afinformations- og telekommunikationsteknologien - specielt inden for servicesektoren og især
inden for detailhandel og handel me d værdipapirer - er en vigtig  faktor, når man skal forklare
forskellen i den konkurrencemæssige effe ktivitet af USA's og EU's økonomier.
De mål, der blev opstillet på Det Europæiske Råd i Lissabon, kan kun nås, hvis der etableres
et virkeligt indre marked for tjenester, især inden for serviceerhverv, som har indvirkning på
konkurrenceevnen for virksomheder i alle sektor er. Nogle af fordelene ved det indre marked
sættes over styr nu på grund af den ringe effe ktivitet i servicesektoren. Det er nødvendigt, at
medlemsstaterne hver især skrider til handling,  men det er ikke nok til at skabe virkelige
fremskridt på dette område. Genne mførelsen af strategien for servicesektoren haster i stigende
grad.
4At få fuldført arbejdet med hensyn til sektoren finansielle tjenester er specielt vigtigt, fordi
det vil betyde en forøgelse af konkurrenc eevnen i samtlige sektorer. Der kan noteres
betydelige fremskridt med hensyn til indførelse af reformer i denne sektor, idet ¾ af depåtænkte foranstaltninger allerede er vedtaget. I ndikatorerne viser, at der også sker fremskridt
med integrationen, navnlig  på engrosmarkederne. I dag udgø r grænseoverskridende aktiviteter
60 % af den samlede aktivitet på det simple pengemarked (markedet for lån uden sikkerhed).
Imidlertid hindres integrationen fortsat af ma nglende harmonisering af regler og praksis
vedrørende sikkerhedsstillelse, clearing og afregning, regnskabspraksis og krav med hensyntil prospekter. De potentielle fordele ved en fuldstændig integration på disse markeder erenorme. Den makroøkonomiske engang seffekt af at samle likvidite t i de europæiske aktie- og
selskabsobligationsmarkeder er  blevet beregnet til 1,1 % af EU's BNP (eller 130 mia. EUR i
2002-priser) med en gevinst i form af en vækst i beskæftigelsen på 0,5 %.  Investeringerne vil
også kunne stige med 6,0 %.
Detailmarkederne for finansielle tjenester viser meget lavere integrationsniveauer.
Forbrugskredit-segmentet viser ingen tegn på integration overhovedet. Fordelene ved at give
virksomhederne adgang til kapitalmarkederne i EU er anslået til mellem 0,74 og 0,92 % af af
omsætningen i fremstillingsindustrien. SMV'erne  vil være de virksomheder, der vil kunne
høste størst fordel af en større spredning af  finansieringskilderne: et fald på 10 % i den
bankbaserede finansiering til ford el for kapitalmarkedsfinansier ing vil betyde en reduktion i
finansieringsomkostningerne svarende til 0,3 % af  EU's BNP. De potentielle besparelser ved
at fjerne ineffektiviteten i den finansielle sektor som følge af manglende integration erbetydelige. Inden for banksegmentet i EU an slås besparelserne til at udgøre mellem 1,4 og
1,6 % af BNP. Disse omkostninger læsses for øjeblikket - i det mindste delvist - over på
virksomhederne og forbrugerne.
Ved at øge tempoet i gennemførelsen af reform erne inden for sektoren  finansielle tjenester
kan vi sikre, at disse fordele kan udnyttes hur tigere. Yderligere forsinkelser vil betyde, at
disse fordele sættes over styr.
Reformerne vedrørende markederne for offentlige indkøb  er på vej, men er blevet alvorligt
forsinket. De få indikatorer, vi har til at måle integrationen på dette marked, viser, at der kan
spores så godt som ingen fremskridt. Eksemp elvis er antallet af meddelelser om indgåede
kontrakter vedrørende indkøb på tv ærs af grænserne utroligt lavt , idet det kun tegner sig for
1,26 % af de samlede kontrakttildelinger i 2001. Den europæiske økonomi er således stadig
berøvet de fordele, som ville kunne høstes ved integreringen af en så stor og vigtig økonomisk
sektor. Blot 1 % af de besparelser, som ville være resultatet af stør re konkurrence, ville have
frigjort 14 mia. EUR i 2001, som kunne have være t anvendt mere effektivt, eller som kunne
have reduceret den skat, der skal betales. Dette svarer til ca. en tredjedel af de offentligeadministrationers samle de netto finansieri ngsbehov i samme år.
Endelig bør den betydelige indsats, der er gjort for at lette regelbyrden , som hviler på
SMV'er og nyetablerede virksomheder, s uppleres med en fuldstændig og effektiv
gennemførelse af handlingsplanen for bedre og enklere regulering. Bilaget til denne rapport,som er baseret på et spørgeskema til medlemsstaterne, viser, at de alle overser indre-markeds-dimensionen med hensyn til at forbedre de lovgivningsmæssige rammer. Det, som denationale myndigheder skal tage i betragtning, er ikke blot reguleringens indvirkning på de
indenlandske økonomiske aktører, men også på andre aktører i EU, som prøver at udøve deres
rettigheder i det indre marked.
I. I
NDLEDNING
5USA's konkurrenceforspring i forhold til Den Europæiske Union bliver stadig større1, og der
er således risiko for, at den amerik anske økonomi udkonkurrerer den europæiske økonomi
under konjunkturnedgangen ligesom under opsvinget i slutningen af 1990'erne.
På baggrund heraf tage r denne femte rapport2 om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder
først sit udgangspunkt i Det Europæiske Råd i Barcelona, hvor der blev lagt vægt pågennemførelse af retningslinjerne for de økonomiske politikker. Den analyserergennemførelsen af retningslinjerne for den økonomiske reform, der er fastlagt i
konklusionerne af flere på hinanden følgende  møder i Rådet (det indre marked), og
konkluderer, at der er langt me llem intentioner og resultater.
Dernæst fokuserer rapporten på indikatorer fo r økonomisk reform og integration og peger på
økonomiske områder, som kræver hurtige reformer og en større indsat s fra medlemsstaterne.
Integrationsmulighederne synes langt fra udtømte , men priskonvergensen er gået i stå, hvilket
er dårligt nyt for forbrugerne. I bestræbelserne på øget integration er det servicesektoren,herunder finansielle tje nesteydelser, som skal  have topprioritet.
Rapporten indeholder e ndvidere en række skøn over de fordele, som økonomiske reformer
kan kaste af sig, især på markederne for fi nansielle tjenesteydelser , og over de faktiske
omkostninger, som påføres EU's borgere og virksomheder som følge af den forsinkedereformproces. De potentielle gevinster – og dermed omkostningerne ved manglende initiativ –er enorme.
Rapporten ville være mangelfu ld, hvis ikke den kom ind på tiårsdagen for ophævelsen af
grænserne i det indre marked. Lejligheden er passende til at gøre op, hvilken lære vi med
henblik på de kommende års økono miske reformer kan drage af disse ti år. Vedtagelsen og
gennemførelsen af lovgivningen om det indre marked frem til i dag giver os et fingerpeg om,hvor lang tid det tager for at realisere økonomis ke reformer. Samtidig understreges risikoen
for, at vi forfejler vort mål, hvis vi er fo r længe om at foreslå, vedtage og gennemføre
reformer.
Rapporten bringer følgende budskaber:(1) Det indre marked har stadig potentiale til vækst og jobskabelse, men den stagnerende
priskonvergens viser, at økonomiske reformer er nødvendige for at sætte skub i
integrationen og handelen igen .
(2) Analysen af de potentielle fordele ved øko nomiske reformer og omkostningerne ved
manglende initiativ viser, at reformer på de finansielle markeder  er påtrængende
nødvendige i kraft af deres st ore potentiale og udviklingen på disse markeder. Det er
også vigtigt at oprette et indre marked for tjenesteydelser , eftersom det er af stor
betydning for at opfylde de målsætninger for konkurrenceevnen, som blev fastlagt påDet Europæiske Råd i Lissa bon. Endelig bør man prioritere  en hurtig vedtagelse og
omhyggelig iværksættelse af lovpakken om offentlige indkøb  og gennemførelse af
                                                
1Se SEK(2002) 528 “2002 European Competitiveness report” angående en nærmere redegørelse for
udviklingen i konkurrenceevnen.
2Den økonomiske reformproces, der blev lanceret i Cardiff, har været indgående behandlet i Rådet(konkurrence). Den 30. september 2002 noterede Råde t sig konklusionerne i rapporten “Gennemgang af
Cardiff-processen for økonomiske reformer fra en indre markeds-synsvinkel.” Kommissionens femte
rapport om produkt- og kapitalmarkederne er disponeret efter denne og andre udredninger.
6lovpakken om bedre lovmæssi g regulering. Det er nødvendigt, at der sker fremskridt
inden for alle områder, for at de mere  globale reformbestræbelser på produkt- og
kapitalmarkederne kan blive kronet med held.
(3) En analyse af gennemførelsesprocessen  viser, at på trods af visse fremskridt er
vedtagelsen og gennemførelsen af  økonomiske reformer på produkt- og
kapitalmarkederne stadig for langsommelig . Kun hvis vi er fast besluttet på at
fremskynde vedtagelsen af og gennemføre reformerne kan vi ove rholde den tidsplan,
der i Lissabon blev fastsat for opfyldels en af målsætningerne for konkurrenceevnen.
I det næste afsnit præsenteres de vigtigste resultater af overvågningen af den generelle
markedseffektivitet målt på gr undlag af indikatorer som priser, handel og udenlandske
investeringer. Efterfølgende vises resultaterne af  overvågningen af særligt relevante markeder,
herunder offentlige indkøbsaftale r og finansielle markeder. Bilag 1 i rapporten indeholder
grafiske fremstillinger, tabeller og teknisk ma teriale, som er relevante for rapporten, hvortil
kommer to særlige bilag. I overensstemme lse med konklusionerne i rapporten om den
økonomiske reformproces, som blev igangsat i Cardiff, og som koordineres af Rådet
(konkurrence), indeholder bilag 2 en mere deta ljeret analyse af de to emneområder, som
Rådet har valgt: de foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet for at fjerne
hindringerne for integrationen på markederne for tjenesteydelser og for at modernisere og
forenkle den nationale lovgivning og de adminis trative procedurer. Ligesom sidste års rapport
omhandler bilag 3 udelukkende forsyningsplig tydelserne som følge af deres særlige
betydning. Det indeholder en opdatering af de vigtigste indikatorer og resultaterne af en
Eurobarometer-undersøgelse af forbrugernes  mening om disse se ktorers effektivitet.
II. S TATUS OVER DE ØKONOMISKE REFORMER
Som led i Cardiff-processen er der blevet fas tlagt en lang række retningslinjer til fremme af
de økonomiske reformer3. Det vil nu være hensigtsmæssigt at foretage en vurdering af, i
hvilket omfang de er blevet gennemfør t, hvilket er emnet for dette afsnit.
60 af de vigtigste retningslinjer, som Rådet (det indre marked) har fastlagt som led i Cardiff-
processen, er sammenfattet i tabel 1-3. Nogle krævede initiativer på EU-plan, mens andre varrettet mod medlemsstaterne. I begge tilfælde skelnes mellem retningslinjer, som kræverinitiativer i forbindelse med udf ormning, vedtagelse og ivær ksættelse af lovgivning eller
andre retsforskrifter, og retningslinjer, som kræver ikke-lovgivningsmæssige initiativer somovervågning eller fastlæggelse af udenretslige procedurer for bilæggelse af tvister.
Disse retningslinjer varierer i omfang og be tydning. For eksempel omfatter "gennemførelse af
handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser" 42 foranstaltninger, og betydningen heraf kan
ikke sammenlignes med andre som f.eks. "fremme af samarbejdet om indsamling af statistiskedata". Hertil kommer, at forslagene i nogle tilfælde er revisioner af tidligere retningslinjer
4. På
                                                
3Der fokuseres her på konklusionerne af møderne i Rådet (det indre marked). Anbefalinger, som er
affødt af Cardiff-processen, indgår også i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik,som er fastlagt af Rådet (økonomi og finans), og som analyseres indgående i rapporterne omgennemførelsen heraf.
4Denne rapport indeholder kun den første version af retningslinjer, som senere er blevet revideret. Det
år, hvor retningslinjerne første gang blev formuleret, er angivet i parentes. Derved skjules nødvendigvis
vigtige kvalitative ændringer. I konklusionerne fra 1999 understregedes f.eks. behovet for at integrere
7trods af begrænsningerne heri giver tabellern e et overblik over udviklingen og resultaterne af
processen.
Hidtil har Rådets (det indre marked) konklus ioner hovedsagelig været retningslinjer af
lovgivningsmæssig art eller anden form fo r regulering. Skønt 23 af dem ikke var af
lovgivningsmæssig art eller anden form for re gulering, har de økonomiske reformer i høj grad
været baseret på forslag til, vedtagelse og iværksættelse af nye regler. Det er interessant atkonstatere, at relativt få af de ikke-lovgi vningsmæssige retningslinjer var rettet mod
medlemsstaterne (6 ud af 23).
I tabellerne har vi også sammenfattet gennemførelsesgraden af de enkelte retningslinjer. Vi
opdelte resultaterne i tre kategorier: tilfredsstillende , mindre tilfredsstillende og
utilfredsstillende. Det er utvivlsomt en forenklet og grov klassificering, men derved får man etgenerelt indtryk af de hidtidige resultater af Cardiff-processen
5.
Helhedsindtrykket af gennemførelsen er blandet, idet resultaterne i ca. 50 % af tilfældene
var fuldt tilfredsstillende, og de resterende 50 % viste resultater, som er mindretilfredsstillende eller utilfredsstillende
Generelt ser denne evaluering mere positiv ud på EU-niveau med 25 tilfredsstillende
resultater. Kun i 6 tilfælde var resultatet utilfredsstillende. For nogle af de vigtigsteretningslinjer er resultatet imidlertid utilfredsstillende eller mindre tilfredsstillende
6. Boks 1
giver en oversigt over gennemførelsen efter område.
Det er vigtigt at nævne, at væsentlige elem enter i den økonomiske reform, som indgik i
Rådets (det indre marked) konklusioner for første  gang for næsten tre år siden, endnu ikke er
blevet vedtaget: en ny lovpakke om offe ntlige indkøb (1999) og EF-patentet (2000). På
baggrund heraf kan man stille sig det spørgsmål, om…
…vi overholder tidsplanen for indførelsen af  de økonomiske reformer, som er nødvendige
for at opfylde de målsætninger for konkurrenceevnen, som blev fastlagt på Det EuropæiskeRåd i Lissabon?
Erfaringerne med det indre marked giver et godt indtryk af den tid, der reelt medgår til
realisering af økonomiske reformer, når ny lovgi vning skal vedtages og gennemføres på EU-
plan. På grundlag heraf kan vi danne os et indt ryk af, hvor længe det varer, før forslag, der på
et givet tidspunkt behandles i Rådet eller Rådet/P arlamentet, reelt bliver gennemført.
                                                                                                                                                        
energinetværkene og gøre dem interoperable. Konklusionerne fra 2001 uddybede og præciserede
imidlertid konklusionerne fra 1999.
5Denne evaluering er baseret på en lang række resultattavler (f.eks. for det indre marked, statsstøtte,
erhvervspolitik, innovation) meddelelser fra Kommissionen, rapporter om gennemførelse afhandlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og for risikovillig kapital samt andre rapporter.
6De retningslinjer, som kræver initiativer på EU-plan, viser både flest gode resultater (23 af 40) og flest
dårlige resultater (6 af 40). Resultaterne er mindre ma rkante for de retningslinjer, som kræver initiativer
på nationalt niveau.
8Vi har udvalgt 7317 direktiver vedrørende det indre marked, som blev foreslået og vedtaget
mellem 1993 og april 2002 og beregnet følgende:
– den gennemsnitlige vedtagelsestid, dvs. den gennemsnitlige periode mellem
Kommissionens fremsættelse af forslaget og den relevante EU-institutions vedtagelse
– den gennemsnitlige retlige gennemførelsestid, dvs. den gennemsnitlige periode
mellem vedtagelsen på EU-niveau og udl øbet af fristen for gennemførelse i
medlemsstaterne
– den gennemsnitlige forsinkelse, dvs. den gennemsnitlige periode mellem
gennemførelsesfristens udløb og det tid spunkt, hvor det sids te land reelt har
gennemført og iværksat direktivet8.
I gennemsnit tog vedtagelsen 1,18 år og de n retlige gennemførelse 1,10 år. Dermed var
gennemsnitsvarigheden af vedtagelsen plus den retlige gennemførelse af direktiverne om detindre marked, som blev vedtaget mellem 1993 og april 2002, 2,28 år
9.
Vedtagelsen tog i gennemsnit længere tid, hvis direktiverne skulle vedtages af Rådet og
Europa-Parlamentet (2,57 år), end hvis de kun s kulle vedtages af Rådet (1,72 år). Det gælder
dog ikke alle områder. Eksempelvis tog dire ktiver efter den fælles beslutningsprocedure
vedrørende farmaceutiske og kemiske produkter  i gennemsnit 1,68 år, me ns Rådets direktiver
vedrørende samme område  i gennemsnit tog 2,58 år.
Unødige forsinkelser ud over den fastsatte tidsfrist er hovedårsagen til den langsommelige
indførelse af reformer: den gennemsnitlige forsinkelse næsten  fordobler den tid, der i alt
medgår til vedtagelsen elle r den retlige gennemførelse
Gennemførelsesproblemer efter udløbet af fristen  øger den tid, der i gennemsnit kræves for
den faktiske gennemførelse af direktiver om  det indre marked med 2,21 år. Dermed er den
gennemsnitlige samlede gennemførelses tid for disse direktiver 4,49 år.
Disse tal varierer ganske betydeligt efter de enkelte sagsområder. Figur 1 viser den
gennemsnitlige totale gennemførel sestid efter sagsområde for 403 direktiver om det indre
marked vedtaget efter 199210. Direktiver om finansielle tjenester har en gennemsnitlig samlet
gennemførelsestid på 7,33 år. Direktiver om socialpolitik, miljøbeskyttelse ogforbrugerbeskyttelse har også en lang gennemsnitlig samlet gennemførelsestid. Dette skyldes,
                                                
7Vi beregnede den gennemsnitlige gennemførelsestid for 731 direktiver (44 % var
kommissionsdirektiver, 30 % rådsdirektiver og 26 % blev vedtaget af Rådet og Europa-Parlamentet).Den gennemsnitlige retlige gennemførelsestid i medlemsstaterne blev beregnet for 695 direktiver, fordider for 36 ikke var fastsat nogen gennemførelsesfrist. Den gennemsnitlige forsinkelse kunne beregnes
for 401 direktiver, fordi 294 af de 695 ikke var fuldt gennemført. Disse 294 direktiver opdeles i to
undergrupper: a) gennemførelsesfristen er endnu ikke overskredet (115) og b) foranstaltninger er ikkeblevet meddelt, og/eller der er indledt traktatbrudsprocedurer på grund af manglende gennemførelse(179).
8Et direktiv anses for faktisk gennemført og iværksat, når det er fuldstændigt og korrekt gennemført i
alle de medlemsstater, det forventes gennemført, og der ikke er indledt traktatbrudsprocedurer på grund
af manglende gennemførelse.
9Disse tal er bedre end for de direktiver vedrørende det indre marked, som blev vedtaget mellem 1985 og1992: den gennemsnitlige varighed for vedtagelsen af disse direktiver var 1,7 år og den retlige
gennemførelse 1,28 år.
10Ser vi på den samlede gennemførelsestid for rammedirektiver, er den meget længere end for de her
betragtede afledte direktiver (se figur 1).
9at vedtagelsestiden (2,56 år for direktiver  om finansielle tjene ster) og den samlede
gennemførelsestid i medlemsstater ne (inkl. forsinkelse: 4,77 år fo r samme sektor (se tabel 4),
ligger over gennemsnittet. Miljødirektiverne tegn er sig for de største forsinkelser: 3,34 år (se
tabel 5 og boks 2).
Det fremgår klart af disse tal, at de frister, som blev fastsat af Det Europæiske Råd i Lissabon,
vil kunne overholdes, hvis vedtagelsen af de fors lag, der behandles i øjeblikket, ikke forsinkes
yderligere, og såfremt fristen for gennemførel sen i medlemsstaterne ikke overskrides. For at
vi kan nå vore mål, er det nødv endigt, at medlemsstaterne he lt og fuldt er indstillet på at
fremskynde indførelsen af reformer via en om hyggelig vedtagelse og hurtig gennemførelse.
På baggrund heraf er det nødvendigt at sikre, at  gennemførelsesfasen ikke går ud over den
minimumstid, der af tekniske grunde er nødvendig,  for at de nationale myndigheder kan
foretage den faktiske gennemførelse11.
Omkostningerne ved en forsinket gennemføre lse af disse og andre reformer vil være
betydelige. Nedenfor opstilles en række skøn over potentielle fordele ved indførelsen af
reformerne. Indledningsvis analyseres effektiv itetsindikatorerne for det indre marked generelt,
hvorefter vi går mere i detaljer og ser på ef fektiviteten af specifikke markeder (finansielle
tjenester og offentlige indkøbsaftaler), som ha r særlig betydning for den europæiske økonomi.
III. M ARKEDSEFFEKTIVITETEN GENERELT
Økonomiske reformer er af væsentlig betydning, hvis vi skal nå de langsigtede mål, der blev
fastsat i Lissabon i marts 2000, dog er gennemførels en af disse reformer ikke nok i sig selv.
Den europæiske økonomi kan kun forbedre konkurre nceevnen, hvis foranstaltningerne får den
ønskede virkning. Data om pris er, handel og grænseoverskrid ende investeringer viser, i
hvilket omfang økonomiske reformer og politi kker vedrørende det indre marked reelt
fremmer integrationen og konkurrencen, øger  jobskabelsen og vækstpotentialet.
Priskonvergensen inden for det private forbrug er  særlig velegnet til at  fastslå ændringer i
forbrugermarkederne.
PRISER : Nye oplysninger bekræfter den aftagende priskonvergens, der kunne registreres
sidste år
Endelige data for 1999 og 2000 og foreløbige tal for 2001 viser, at den tydelige tendens hen
imod priskonvergens inden for det private forb rug i 1990'erne tilsyneladende er aftagende.
Den relative stigning i prissp redningen, som kunne observeres si dste år, ser dog ikke ud til at
fortsætte. Prisspredningen må lt med variationskoefficienten  udgjorde 14,7 % i 1999 (14,5 % i
1998) og steg til 15,3 % i 2000. Ifølge foreløbige  tal for 2001 ligger denne indikator tæt på
samme niveau som i 1999, dvs. 14,6 %. Hvorfor er konvergensen gået i stå?
Hvor er der stadig mulighed for konvergens? I hvilke lande og på hvilke produktmarkeder har
der været priskonvergens, og hvor kan de n forbedres yderligere? Betragter man
konvergensmønsteret i de e nkelte lande og for de enkelte pr oduktkategorier, vil man i et vist
omfang kunne besvare spørgsmålene.
                                                
11Der er allerede opstået betydelige forsinkelser i vedtagelsen af lovpakken om offentlige indkøbsaftaler
og forordningerne om henholdsvis EF-patenter og salgsfremme. I de to sidste tilfælde er der dog tale
om forordninger, som således ikke kræver nogen gennemførelse i medlemsstaterne.
10Udviklingen i priskonvergensen er forskellig i medlemsstaterne
Figur 3 viser, at priskonvergensen er gået i st å i de fleste medlemsstater, men man kan også
heraf aflæse, at priskonvergensen i 1990'e rne har fulgt fire meget forskellige
udviklingsmønstre.
– I den første gruppe af lande (Østrig og de  oprindelige seks medlemsstater) er der en
meget høj grad af priskonvergens. Prissp redningen mellem disse  lande er minimal
(2,9 %).
– Den anden gruppe af lande har også oplev et en markant priskonvergens, men ligger
stadig over eller under EU-gennemsnittet, uden at der sker nogen nævneværdigforbedring af konvergensen. I denne gruppe ligger Finland over prisgennemsnittet for
EU-12, mens Spanien, Portugal og Græk enland ligger under gennemsnittet for EU-9.
– I de tre lande uden for euroområdet, Det Forenede Kongerige, Danmark og Sverige,
ligger priserne over gennemsnittet for EU-15, og udviklingen i deres relative
prisniveauer har været uensartet. Priserne i Sverige og Det Forenede Kongerige så udtil at bevæge sig i hver sin retning i 1999 og  2000, men ifølge foreløbige tal begyndte
de at nærme sig hinanden i 2001. Valuta kursudsving kan sandsynligvis til dels
forklare denne udvikling.
– Frem til midten af 1990'erne lå prisniveau et i Irland under gennemsnittet for EU-9,
men i de senere år er priserne nået op over dette gennemsnit (se figur 3). Irlands
imponerende vækst ser ud til at have presset pris erne i vejret og dermed ændret
Irlands profil.
Priserne for forskellige varer og tjenester har ikke tilnærmet sig hinanden på samme
tidspunkt eller på samme måde
I begyndelsen af 1990'erne udviste nogle vare r/tjenester ekstreme prisforskelle landene
imellem. Dette forekom især i lande med meget høje eller meget lave gennemsnitligeprisniveauer (se figur 4). Oprettelsen af det indre marked indsnævrede disse ekstremeprisforskelle i årene 1990-1995. I midten af 1990'e rne skete priskonvergensen for "varer, som
er typiske for det indre marked," f.eks. be klædning, sportsartikler og husholdningsartikler,
men den hastighed, hvormed priser ne tilnærmede sig hinanden, af tog, for på det tidspunkt var
de ekstreme prisforskelle allerede blevet udjævnet. Andre varekategorier som brændstof,
elektricitet, tobak og gulvbelægninger opleved e ikke den samme priskonvergens, og i nogle
tilfælde bevægede priserne sig i hver sin retning.
Men har forbrugerne haft fordel af priskonvergensen? … Ja, i mange tilfælde…
Forbrugerne har kun fordel af priskonvergensen, hvis priserne tilnærmes på det niveau, der
findes i lande med lave priser. Tilnærmes pris erne på et højt niveau (f.eks. som følge af
manglende konkurrence), får forbrugerne ikke ford el af et indre marked. Tabel 6a viser, at
priserne for en lang række varer har konverger et mod lavere priser . Priserne for mange
fødevarer, herunder kød, fisk, brød, olie/fedtstoffer, drikkevarer og visse former for
forbrugerelektronik, konvergerede mod lavere pr iser. Eksempelvis blev prisforskellene for
spiseolie og spisefedt reduceret med 44 %, mens  priserne kun steg med 1 % pr. år, hvilket var
et godt stykke under inflationsraten for de fles te forbrugervarer. Faktisk er priskonvergensens
positive virkning ikke uvæsentlig for forbrugern e. De produkter, som i tabel 6a viser denne
11positive prisudvikling, dvs. produkter, for hvilke priskonvergensen er høj og inflationen er
lavere end gennemsnittet, udgør 25 % af det private konsum (se tabel 6b).12
… men ikke altid!
Der er dog stadig mange områder specielt i nden for servicesektoren, hvor integration og
konkurrence vil kunne skabe øget priskonvergens til forbrugernes fordel. Biler, glasartikler,
tobak, bøger og rejseforsikring er eksempler he rpå. I disse tilfælde er prisspredningen endnu
større end i begyndelsen af 1990'erne. Hertil kommer, at priserne i disse produktsegmenter er
steget hurtigere end den globale infl ationsrate. Desuden udviste hovedparten af
tjenesteydelserne i tabel 6 ring e prisstabilitet, hvilket understreger behovet for et virkeligt
indre marked for tjenester. På nogle vare- og tjenestemarkeder har integrationen ikke altidværet ensbetydende med håndgribelige fordele for forbrugerne. Det er derfor mod dissemarkeder, vi bør rette blikket i fremtiden.
13
Baggrunden for den observerede aftagen i priskonvergensen ser ud til at være, at de
voldsomme virkninger, som oprettelsen af de t indre marked og de nye medlemsstaters
tiltrædelse, affødte i starten, efterhånden er ved at ebbe  ud. Denne aftagen har kunnet
iagttages i alle la nde undtagen Det Forenede Kongerige,  Irland og Sverige, hvor udviklingen
går i retning af øget prisspredning. Der er et  betydeligt potentiale for yderligere konvergens
mod lavere priser inden for flere produktkategorier.
Hvilke initiativer vil kunne forbedre konvergensen yderligere?
Ud fra en generel betragtning vil en streng håndhævelse af lovgivningen om det indre marked
og en passende konkurrencepolitik i stort omfa ng kunne bidrage til at undgå en opsplitning af
det indre marked og til at skabe en sund konkur rence. Andre reformer som liberalisering af
konkurrencen inden for netværksindustrien ka n også fremme konkurrencen. Udviklingen i
forbrugernes grænseoverskridende indkøb og i e-handelen14 kan også bidrage til
priskonvergens ved at udøve et nedadgående tryk på  priserne. Alle sektorer er naturligvis ikke
lige åbne for grænseoverskridende indkøbsaktiv itet. Men fremkomsten af euromønter og
-sedler vil også kunne bidrage til at reducere prisforskellene.
På de specifikke vare- og tjenestemarkeder er  det derfor nødvendigt at se nærmere på de
specifikke faktorer, som har indflydelse på pris konvergensen. I tidligere rapporter har vi peget
på, at indirekte skatter, distributionsnettene s struktur, markedsdominans og en ineffektiv
servicesektor i stort omfang er skyld i de re sterende prisforskelle. I hvor høj grad bidrager
disse faktorer til den resterende  prisspredning? Bilmarkedet er et godt eksempel på, hvordan
integrationen kan styrkes yderligere.
                                                
12Prisudviklingen afhænger naturligvis af mange andre faktorer end integration. Udvikling i faktorpriser
som f.eks. brændstof, arbejdskraft, teknologi, forbrug i produktionen og produktivitet har væsentligindflydelse på priserne på varer og tjenesteydelser.
13Udviklingen i priserne på tjenesteydelser giver anledning til bekymring både af hensyn til integrationen
og den generelle prisudvikling. I denne forbindelse er det vigtigt at minde om det mandat, som Rådet
(økonomi og finans) gav Kommissionen til at foretage en mere detaljeret undersøgelse af årsagerne tilpris- og inflationsforskellene mellem medlemsstaterne, og navnlig inden for servicesektoren.
14Grønbogen om forbrugerbeskyttelse i Den Europæiske Union (KOM (2002) 531 endelig udg.) ogopfølgningsmeddelelsen hertil (KOM (2002) 289 endelig udg.) behandler disse spørgsmål, bl.a. set udfra forbrugernes perspektiv i henseende til forbrugertillid og -beskyttelse, og den indeholder forslag til
styrkelse af dette aspekt af det indre marked.
12En undersøgelse af markedet for nye biler fastslog , at der stadig er store prisforskelle landene
imellem, uanset om skatterne er medregnet eller ikke. Ufuldstændig overvæltning af skatternei forbrugerpriserne skaber store prisforskelle for nye biler før skat. Undersøgelsen viser, atprisforskellene for nye biler før skat vil kunne reduceres med 16 %, hvis de skattemæssige
skævheder fjernes
15.
De skævheder, som skyldes forskelle i beskatning, smitter også af på reservedelsmarkederne.
Som det fremgår af boks 3, synes der at væ re et omvendt forhol d mellem priserne på
henholdsvis nye biler og reservedele (i begge tilfæl de før skat). Priserne på nye biler før skat
ser ud til at være lavere i lande med høje skatter for at kompensere for den høje beskatningsnegative indvirkning på efterspørgslen. Til gengæld synes reservedelspriserne på disse
markeder at være højere for at  kompensere for indtægtstab ved salg af nye biler. Som følge
heraf medfører skatteforskellene  prisskævheder på to markeder (markedet for nye biler og
markedet for reservedele), og den samlede prisspredning øges i EU.
To nye initiativer kan forbedre konvergensen inden for bilsektoren.– Den netop offentliggjorte meddelelse fra Kommissionen om beskatning af
personbiler (KOM[2002] 431) anbefaler, at registreringsafgifterne gradvist
reduceres, holdes på et lavt niveau og  derefter helst fjernes helt efter en
overgangsperiode på 5-10 år. Integreringe n af disse retningslinjer i de nationale
beskatningsordninger skulle kunne bidrage til at reducere opsplitningen af markedet
for nye biler.
– Kommissionens forordning (EF) nr. 1400/2002 af 31. juli 2002 om anvendelse af
traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis
inden for motorkøretøjsbranchen vil be grænse markedsdominansen. Den vil også
bidrage til at rationalisere og omstruktur ere bildistributionen og kundeservicen.
Der ligger et stort konvergenspotentiale inden fo r servicesektoren, hvilket sandsynligvis vil
kræve endnu mere omfattende reformer. Figur 5 viser prismønstret for tre meget forskellige
typer tjenesteydelser: bilforsikring, kemisk rensning og biludlejning. I alle tre tilfælde har derværet en lav eller slet ingen priskonvergens, og  priserne er steget hurtigere end inflationen.
Det er værd at bemærke, at priskonvergen sen mod et lavere prisniveau inden for
servicesektoren (f.eks. distribution, transpor t, energi, forretningsservice og finansielle
tjenester) ikke blot kommer forbrugerne til gode i form af lavere priser, men konvergensen vil
også sænke omkostningerne ved forarbejdningen af varer, hvilket vil give forbrugerne
yderligere fordele.
Udvidelsen kan give forbrugerne i det indre marked yderligere fordele
Når det indre marked bliver udvidet med nye medlemsstater, kan det være med til at øge
konkurrencen og give forbrugerne endnu større fordele. Figur 8 viser prisniveauet i de
nuværende 15 medlemsstater og i kandidatlandene i forhold til et  gennemsnit for EU-25. De ti
nye lande har alle med undtagelse  af Malta og Cypern prisniveauer, som ligger et godt stykke
under alle lande i EU-15, og pris forskellene vil derfor være meget større i et udvidet EU. For
                                                
15Se ”Car Price Differentials in the European Union : An Economic Analysis” af H. Degryse og F.
Verboven for GD Konkurrence, november 2000.
13de fleste produktgrupper vil prisspredningen i det nye EU-25 være større, end det var ved
skabelsen af det indre marked med EU-15 i begyndelsen af 1990'erne (se figur 9).
I de kommende ti år vil vi utvivlsomt komme til at opleve konvergens i EU-25, og optagelsen
af de nye lande vil også kunne påvirke udviklin gen i EU-15 i retning af større priskonvergens.
I EU-15 ligger lav- og høj prislandene geografisk lang t fra hinanden, hvilket hæmmer
integrationen. I et udvidet EU- 25 vil højprislandene imidlertid ligge geografisk nærmere
lavprislandene. Forbrugere fra lande med et højt prisniveau som f.eks. Sverige vil kunne få
betydelige fordele af øget konkurrence fra de baltiske lande og Pole n. Naturligvis vil dette
kun kunne lade sig gøre, hvis de gunstige muligh eder, som udvidelsen skaber for alle lande,
udnyttes fuldt ud.
HANDEL : Integrationen øgedes konstant i årene 1995-2000 … men tabte fart i 2001!
I perioden 1995-2000 lå stigningen i vareha ndelsstrømmene inden for EU konstant over
vækstraten i EU's BNP. Desuden har den interne EU-imports andel af det nationale synligeforbrug været stigende (14 % i gennemsn it for EU-15 i 2001). For første gang siden
etableringen af det indre ma rked udviste varehandelen inden for EU målt i procent af BNP
imidlertid ikke nogen stigning i 2001 i forhold til året før, fordi BNP voksede hurtigere end
handelen (se figur 10). Fænomenet kan dog være isoleret og af begrænset omfang. Desuden
var 2001 et ekstraordinært år, og væksten i ve rdenshandelen standsede for første gang i to
årtier. Denne udvikling kræver imidlertid en mere indgående analyse af handelen og viser,
hvor nødvendigt det er at udnytte det i ndre markeds handelspotentiale fuldt ud
16.
Åbningen af EU-landenes handel over for tredjelande er øget hurtigere end åbningen i
handelen inden for EU
Når der ses bort fra 2001, er verdenshandelen og  EU's handel med tredjelande (eksport plus
import) vokset hurtigere end handelen inden for EU. Værdien af EU's import fra tredjelande
blev næsten fordoblet i perioden 1995-2001. De nne udvikling har kunne iagttages i alle EU-
lande (især i Østrig, Grækenland, Tyskland og Ne derlandene) (se tabel 7). Dette har haft to
vigtige følger. For det første har den økonomiske integration i det indre marked ikke skabt en
"Europa-fæstning", hvilket man ellers har hævdet, at integrationen ville gøre, og for det andetbetyder denne udvikling i handelen (udvidelse af både den interne og eksterne handel), at alle
bestræbelser på at fjerne re sterende handelshindringer inden for det indre marked også kan
skabe øget velfærd, fordi øget handel inden for EU ikke tilsvarende reducerer handelen medtredjelande.
Stadig store forskelle mellem landene, hvad angår udvidelse og åbning af handelen
Kun 6 medlemsstater, Tyskland, Østrig, Belgie n/Luxembourg, Frankrig og Spanien, har
kunnet registrere markante stigninger i ha ndelsstrømmene inden for EU. I Finland og
Nederlandene har der været en moderat øget åbning i handelen inden for EU i perioden 1995-
2001, mens de øvrige EU-lande ikke har oplevet  mærkbare stigninger  i handelen inden for
EU. I Det Forenede Kongerige og Grækenla nd har den EU-interne handel endog været i
tilbagegang i samme periode (se tabel 8).
                                                
16Alle spørgsmål vedrørende handel og investering inden for servicesektoren er behandlet i bilaget.
14En vigtig faktor ved vurderingen af disse resultater er naturlig vis den enkelte økonomis
relative åbenhed ved inte grationens start. Man skulle tro, at de ældre EU-medlemsstater med
mere integrerede og små åbne økonomier v ille have gennemgået en mindre dynamisk
integrationsproces i de senere år, mens de største og mindst åbne økonomier først nu ville
udnytte deres integrationspotentiale. Men dette har ikke altid været tilfældet.
Blandt de lande, som har haft en relativ  god handelsfremgang, kan nævnes gamle EU-
medlemsstater med en særd eles åben økonomi i 1995 som Belgien og Luxembourg sammen
med "nyankomne" som Østrig, som ved tiltrædelse n havde en relativ åben økonomi. Store og
relativt lukkede økonomier, som ha r været medlem af EU i mange år (Frankrig og Tyskland)
eller knapt så mange år (Spanien), har også været i stand til at øge handelen betydeligt i desenere år. I de lande, som i 1995 havde en meget åben økonomi, ser handelsfremgangen ud til
at være stagneret i periode n 1995-2001. Endelig har gamle me dlemmer med relativt lukkede
og større økonomier (Italien og Det Forenede Kongerige) og nyere medlemmer med relativt
mere åbne og mindre økonomier (Portugal, Græken land og Sverige) oplevet en relativ dårlig
udvikling i handelen (se tabel 9).
Belgien og Luxembourg er eksempler på, at de t indre marked stadig giver både mangeårige
medlemmer med allerede stærkt integrerede økonomier og nye medlemmer som Østrig etgodt potentiale for betydelig udvi delse af handelen. Sammenligne r man handelstallene i de tre
nyeste medlemsstater siden deres tiltrædelse i 1995, kan man således gø re meget interessante
iagttagelser. Udviklingen har været meget forske llig i de tre lande. Det er kun Østrig, som har
indfriet forventningerne, mens Finland kun har oplevet en moderat stigning i den EU-interne
handel, og for Sveriges vedkommende har inte grationen samlet set været meget beskeden.
Udviklingen i handelen er sket med relativt mindre "markedsfriktion"
I det indre marked har det været muligt at øge handelen i et marked med relativt mindre
"friktion". Figur 11 viser, at handelen ( importen) er vokset hur tigere end antallet af
traktatbrudsprocedurer vedr ørende det indre marked, som ikke skyldes manglende
gennemførelse. I perioden 1988-1994 voksede hand elen inden for EU således i samme takt
som overtrædelserne. Efter 1995 har tendensen dog ændret sig markant, eftersom handelen
har været i konstant stigning, me ns antallet af overtrædelser er  faldet og derefter er vokset
betydeligt langsommere.
Denne friktionsindikator kan også anvendes til at fuldføre profilen af medlemsstaterne.
Figur 12 viser landenes rangorden ud fra deres integration i det indre marked og antallet af
traktatbrudsprocedurer, som i kke skyldes manglende  gennemførelse. Indekset er højt for
lande, over for hvilke der i perioden 1995 -2001 blev indledt et stort antal
overtrædelsesprocedurer, og for hvilke importen og de direkte investeringer fra udlandet var
af ringe omfang.
Effektiviteten i samhandelen mellem EU-medlemsstaterne vil kunne forbedres ved en bedre
anvendelse af princippet om  gensidig anerkendelse.
Desuden kræves der konvergens - herunder den nødvendige harmonisering - af de nationale
foranstaltninger op til det punkt, hvor gens idig anerkendelse bliver mulig.
15I lyset af erfaringerne vil disse harmonisering sforanstaltninger efter al sandsynlighed være
hensigtsmæssige på områder, hvor der sk al tages betydelige sundheds-, miljø- og
forbrugerbeskyttelseshensyn.17
Det volder stadig problemer at anvende pr incippet om gensidig anerkendelse korrekt.
Omkring en tredjedel af traktatbrudsproce durerne i perioden 1998-2001 skyldtes manglende
gensidig anerkendelse. En række foranstaltnin ger, som blev foreslået i 1999-meddelelsen om
gensidig anerkendelse, er allerede blevet gennemført. Dertil kommer, atnotifikationsproceduren i henhol d til direktiv 98/34/EF viser sig at være meget nyttig, da
medlemsstaterne nu vedtager en lang række tekniske forskrifte r som følge af den teknologiske
udvikling og af hensyn til sundheden og føde varesikkerheden (i 2001 modtog Kommissionen
530 anmeldelser af tekniske forskrifter).
Den seneste rapport om anvendelse af principp et om gensidig anerkendelse indeholdt en
evaluering af, hvordan dette princip fungerer , baseret på oplysninger fra case studies og
forskellige eksempler på overtrædelser.
…men hvilken effekt har princippet om  gensidig anerke ndelse generelt på
markedsintegrationen? Hvordan er samspillet med harmoniseringsforanstaltningerne?
Konvergensen mellem eksportenhedspriserne er en forholdsvis grov indikator for
integrationen, men den gø r det i et vist omfang muligt at  sammenligne udviklingen i handelen
med harmoniserede og i kke-harmoniserede produkter
18. Mellem 1993 og 2002 har
spredningen i eksportenhedsværdierne gennemsnitligt været lavere i EU end i OECD-landene.
For over 80 % af produkterne i stikprøven var spre dningen ved slutningen af perioden lavere i
EU end i OECD (se tabel 10). Som helhed har konvergensen i eksportenhedsværdierne i EU
været større end i OECD. For langt de fles te EU-landes vedkommende  viser mere end 50 %
af eksportvarerne konvergerende enhedsværdier (se tabel 11).
De ikke-harmoniserede produkter hører til de m, der udviser størst eksportenhedsværdi-
konvergens: 19 af de 50 sektorer, der ligger øverst på ranglisten for eksportenhedsværdi-
konvergens, er ikke omfattet af nogen form fo r harmonisering, 6 er harmoniserede varer, og
16 af dem er omfattet af direktiver ef ter den nye fremgangsmåde (se tabel 12).
Men i de tilfælde, hvor princippet om fri bevægelighed for varer ikke fungerer
tilfredsstillende, betaler virksomhederne og forbrugerne en høj pris
Inden for lastbilsektoren - for eksempel - opstår de største problemer som følge af de
obligatoriske tekniske regler i medlemsstaterne . Disse regler betyder ofte unødvendige ekstra
omkostninger for de handlende og/eller virk somhederne og har en negativ effekt på
handelsstrømme og priser , idet de medfører velfærdstab  for forburgerne og producenterne.
Effekten mærkes navnlig i form af ændrin ger af produkterne med henblik på at sikre
overensstemmelse, ekstra omkos tninger til afprøvning af nye modeller samt forsinkelser i
markedsføringen som følge af administrative procedurer.
                                                
17Nylige undersøgelser (Eurobarometer 57.2 - Flash Eurobarometer 128: Public opinion in Europe: Views
on busines-to-consumer cross-border trade, 14. november 2002) viser, at både erhvervslivet ogforbrugerne mener, at yderligere harmonisering af forbrugerbeskyttelsesreglerne især vil føre til øgetgrænseoverskridende virksomhed-til-forbruger-handel (B-to-C).
18M. M. Knetter og M. J. Slaugther "Measuring product-market integration" NBER, februar 1999, og Gil-Pareja, S. (2002): "Export price discrimination in Europe and exchange rates", Review of International
Economics 10, 299-312.
16Hvad angår lastbilsektoren har case studies ge nnemført af Kommissionen afsløret, at de ekstra
omkostninger, eksportørerne har i forbinde lse med tilpasning af deres produkter til de
nationale krav, ligger me llem 1 785 EUR og 2 500 EUR pr. køretøj. En analyse af
eksportenhedsværdierne bekræfter, at disse ek stra omkostninger læsses over på forbrugerne.
På trods af den seneste udviklin g er det handelsskabende potentia le i programmet for det indre
marked stadig ikke udnyttet helt, således som det bekræftes i tilfældet Belgien. Der er derfor
meget, der taler for at fjerne de restere nde barrierer, så at andre EU-økonomier kan få
mulighed for fuldt ud at udnytte dette potentiale  og drage fordel af de betydelige økonomiske
gevinster, som ellers ville gå tabt. Der er endnu mere grund til at gennemføre en yderligere
liberalisering inden for servicesektoren, hvor ha ndelen endnu ikke rigtig er kommet i gang (se
bilaget om serviceerhvervene).
De seneste tal viser, at udenlandske direkte investeringer (FDI) stadig er hoveddrivkraften
bag markedsintegrationen i EU, men de blev alvorligt ramt af begivenhederne i 2001
FDI-strømmene inden for EU øgedes med en faktor på 15 mellem 1995 og 2000 og blev
alvorligt ramt af begivenhederne i 2001, hvilket  medførte, at de reduceredes til under 1999-
niveau. Denne pludselige og betydelige nedgan g i FDI-aktiviteten viser, hvor flygtige disse
strømme er, og hvor følsomme de er  over for konjunktursvingninger i økonomien.
Analysen af trendene på længere sigt viser, at der i modsætning til, hvad der er tilfældet med
handelen, er en klar omkanalis ering af strømmene i retning af EU-området: allerede i 1995
var intra-EU-strømmenes andel højere end extra-EU-strømmenes andel, og forskellen er heletiden blevet større indtil 2000.
Ser man bort fra 2001, er handelen faldet hurtigt i forhold til FDI. Flere lande, som kun har
kunnet fremvise beskedne fremskri dt med hensyn til handelsintegr ation, har vist sig at være
meget dynamiske med hensyn til intra-FDI-strømme. I disse tilfælde har FDI, og ikkehandelen, være det vigtigste instrument i de n interne integration (f.eks. Det Forenede
Kongerige, Sverige) - (se figur 13, 14, 15).
IV. R
ESULTATER AF OVERVÅGNINGEN AF SÆRLIGT RELEVANTE MARKEDER
Den samlede vurdering på basi s af generelle markedsindikatorer skal suppleres med en
analyse af effektiviteten på en række marked er af særlig betydning set ud fra det indre
markeds synspunkt. I dette afsnit gennemgås situ ationen på markederne for offentlige indkøb
og finansielle tjenester. I et bilag præsentere s en opdatering af sidste års evaluering af
forsyningspligtydelser19.
MARKEDERNE FOR OFFENTLIGE INDKØB
De samlede offentlige indkøbs andel af BN P er faldet fra 17,3 % i 1995 til 16,2 % i 2001 (se
tabel 13). Den voksende gennem sigtighed og effektive konkurrence på markederne for
offentlige indkøb er dog stadig et af de vigtig ste og vanskeligst opnåelige mål for det indre
marked. Der vil stadig kunne opnås store fordel e ved en integration af disse markeder.
                                                
19Den nye metodik til horisontal evaluering af forsyningspligtydelser, der er beskrevet i en nylig
meddelelse fra Kommissionen, vil blive anvendt fra og med næste år.
17Besparelser på én procent inden for offentlig e indkøb som et resultat af større konkurrence og
effektive offentlige indkøbsmarkeder ville have resulteret i sa mlede besparelser på
14 mia. EUR i 2001 for EU-15. Det svarer til ca. en tredjedel af det offentliges
nettolånebehov i løbet af det år. Der er derfor et  betydeligt potentiale for besparelser på dette
område, især i den aktu elle situation, hvor det kommer an på at forbedre kvaliteten af de
offentlige udgifter.
Den seneste udvikling på dette område har givet yderligere grund til bekymring og til en
skærpet indsats for at få vedtaget lovpakken …
For det første voksede den procentdel af offen tlige indkøbsaftaler, der blev offentliggjort i
EF-Tidende (dvs. formidlet til offentligheden) , ikke signifikant i 2001, men forblev på 15,8 %
(se tabel 14). Efter en lovende stigning på 4 procentpoint i 2000 er denne stagnation med
hensyn til gennemsigtigheden af markederne for offentlige indkøb foruroligende, og det er etområde, som kræver yderligere behandling. Den procentdel af offentlige indkøbsaftaler, som
blev offentliggjort, varierede ikke signifik ant i noget land, undtagen Sverige, hvor den
voksede fra 20 % til 26 %, således af den allerede  bemærkelsesværdige trend her er fortsat.
En anden indikator for markedsgennemsigtigheden giver ligeledes anledning til bekymring.
Antallet af udbudsbekendtgørelser o ffentliggjort i EF-Tidende er steget i de seneste år, men
antallet af bekendtgørelser af  tildelte kontrakter, som blev offentliggjort, voksede ikke
proportionalt hermed. Markedets gennemsigtighed reduceres, fo rdi det er relativt færre
detaljer, der foreligger om resultaterne af udbudskonkurrencerne. Hermed fortsætter den
trend, der har kunnet konstateres me d en voksende afstand mellem disse to tal (se figur 16).
Endelig er antallet af meddele lser om indgåede kontrakter, som angiver indkøb på tværs af
grænserne, stadig meget lavt. Direkte indkøb over grænserne tegnede sig for 1,26 % afmeddelelserne om kontrakttilde ling i 2001 (1,5 % i 2000). Dette ta l omfatter ikke indirekte
indkøb gennem tilknyttede virksomheder i udla ndet, hvorfor det faktiske omfang af indkøb
over grænserne er større end tallene lader form ode. Ikke desto mindre er omfanget af direkte
indkøb på tværs af grænserne utroligt lille og er ikke steget i de seneste år.
Anvendelsen af direktiverne om offentlige indkøb har været ledsaget af et stort antal
overtrædelser
En sammenligning af udviklingen i offentlige i ndkøbsaktiviteter og antallet af overtrædelser i
forbindelse med offentlige indkøb giver yderlig ere anledning til bekymring. Stigningen i
antallet af udbudsmeddelelser offen tliggjort i EF-Tidende ledsagedes af en stigning i antallet
af overtrædelser i forbindelse med offentlig e indkøb i de seneste år, selv om antallet af
overtrædelser synes at have toppet og er be gyndt at falde i 2000 (se figur 17 og den tilhørende
fodnote). I modsætning til trendene  inden for handel og udenlandske  direkte investeringer, har
den øgede gennemsigtighed inden for offentli ge indkøb resulteret i større "friktion" i
anvendelsen af regler ne vedrørende indkøb.
De få foreliggende indikatorer for udviklin gen i offentlige indkøb gi ver således ikke grund
til optimisme
Dette er yderligere en grund til at fremskynde overgangen til de nye direktiver om offentlige
indkøb. Med den nye lovpakke skulle  situationen forbedres. Den konsoliderer de eksisterende
18direktiver, strømliner tildelingspr ocedurerne og fremmer indførel sen af elektronisk teknologi i
forbindelse med de offentlige indkøbsaktiviteter.
Efter indførelse af ændringer foreslået af Europa-Parlamentet er pakken for øjeblikket til
behandling i Rådet, hvor der forventes politisk enighed. Ud over den nye lovpakke vil andre
tilhørende foranstaltninger kunne forbedre effe ktiviteten på markederne for offentlige indkøb
(se boks 4).
Elektroniske udbud vil kunne le tte indkøb på tværs af grænserne
I konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Lissa bon blev der krævet fremskridt med hensyn
til indførelse af e-forvaltning inden udga ngen af 2003. Indførelsen af fuldt udbyggede
elektroniske indkøbssystemer skulle få indkøbspr ocessen til at forløbe gnidningsløst, betyde
en væsentlig reduktion af transaktionsomkostnin gerne og forbedre effektiviteten. Der er i de
nationale "Cardiff-rapporter" flere ting, der tyde r på, at man i medlemsstaterne er i fuld gang
med at indarbejde disse nye te knologier. Dette skulle bidrag e til at øge gennemsigtigheden og
åbne op for konkurrence på markederne for of fentlige indkøb for såvel indenlandske som
udenlandske firmaer.
Efter de seneste vigtige skridt, der er taget ("politisk enighed"), haster det med at få vedtaget
og gennemført den nye lovpakke. Udvidet br ug af elektroniske udbud og andre tilhørende
initiativer vil også kunne give betydelige økonomis ke fordele. Endelig er der behov for bedre
overvågning af offentlige indkøb, især hvad angår indkøb på tværs af grænserne.
MARKEDERNE FOR FINANSIELLE TJENESTER
Med den fysiske indførelse af  euroen anvender de finansie lle markeder (både detail- og
engrosmarkederne) inden for euroområdet én  valuta, men uheldigvis udgør de ikke ét
samlet marked. Der er stadig mange forhindringer ...
… og ikke alle disse forhindrin ger kan fjernes ved udstedelse af  forskrifter. Med undtagelse af
de simple pengemarkeder (markederne fo r lån uden sikkerhed) i euroområdet er
engrosmarkederne for finansielle tjenester i EU  stadig i varierende grad fragmenteret (se
boks 6). Handlingsplanen for finansielle tjene steydelser, Kommissionens vigtigste instrument
til at gennemføre et indre marked for finansielle tjenester, skal fjerne nogle af de vigtigstehindringer.
Der er opnået en højere grad af  integration på områder, hvor  der er etableret en fælles
markedsstruktur, og/eller hvor forskrifterne er  blevet tilpasset, men der er stadig lang vej
igen, før forhindringerne er fjer net, selv på engros-markederne …
På det usikrede pengemarked er der nå et fuld integration mellem euroområde-
medlemsstaterne. Harmonisering en inden for dette markedssegment omfatter den handlede
vare (den fælles valuta), de regler, der gælder herfor (den fælles valutapolitik), samthandelsinfrastrukturen (TARGET).
Indikatorerne viser, at der er opnået fuldst ændig integration. Siden januar 1999 har der været
fuld konvergens mellem rentesatserne på dette ma rked, og aktiviteterne på tværs af grænserne
repræsenterer mindst 60 % af den samlede aktivitet.
19Der kan konstateres konvergens me llem rentesatserne inden for markedet for
statsobligationer, men den er ikke så fuldstændig, som tilfældet er på det usikrede
pengemarked (se figur 18 og 19). Der er stadig ta le om en vis grad af fragmentering som følge
af de forskellige emittenter: de forskellige likviditetsniveauer og kreditorernes forskelligekvalitet forklarer de resterende spredninger i rentesatserne. Men der foregår helt tydeligtaktivitet over grænserne inden for dette markedssegement.
På de langfristede (selskabsobligationsmarkedet, aktiemarkederne) og kortfristede (de sikre
pengemarkeder ) engrosmarkeder, hvor der foregår en bytning af likviditet for papirer, er der
stadig mange hindringer for integrationen, hvilket hænger sammen med anvendelsen af
sikkerhedsstillelse, clearing og afregning, regnskabspraksis, krav med hensyn til prospekterosv. Selv om disse vanskeligheder ikke har fo rhindret, at der har udviklet sig aktiviteter på
tværs af grænserne, er der et betydeligt råderu m for yderligere integration på disse markeder.
Nyligt vedtagne foranstaltninger i relation til handlingsplanen for finansielle
tjenesteydelser og andre foranstaltninger, som en dnu er under udarbejdelse, skal løse disse
problemer …
Direktivet om finansiel sikkerhedsstillelse
20 skal løse problemer i relation til accept af de
forskellige typer sikkerhedsstillelse, der anvendes i Europa. Når direktivet bliver iværksat,skulle det stimulere de grænseoverskridende aktiviteter inden for EU ved at forbedreretssikkerheden ved anvendelse af sikkerhedsstillelse.
Afregningsomkostningerne i forbindelse med gr ænseoverskridende tran saktioner inden for
EU er stadig langt højere end for indenlands ke transaktioner, som svarer nogenlunde til
situationen i USA. Hvis afregningsomkostningerne i forbindelse med grænseoverskridendetransaktioner inden for EU kunne sænkes til omkostningsniveauet for indenlandske
transaktioner, ville det medføre omkostningsbesparelser på 42 %
21, dvs. 693 mio. EUR (se
boks 7). Kommissionen har for nylig iværksat en undersøgelse for at fastslå, om der er behov
for udstedelse af forskrifter for at reducere om kostningerne, eller om markederne efterhånden
vil frembringe disse ændringer selv22.
Udviklingen på de finansielle markeder i det seneste år har endnu en gang vist, hvor vigtigt
det er at råde over pålidelig information , især i tider med økonomisk usikkerhed. Hvis
investorerne ikke kan være sikre på, at de oplysninger, de modtager, er pålidelige, vil de blive
skræmt bort fra alt undtagen statsobligationer.  I kølvandet på regnskabsskandalerne i USA,
som førte til konkurser i store selskaber som En ron og WorldCom, er investorerne blevet
varsomme med hensyn til selskabsrelaterede værdipapirer, hvilket har ført til, at markedernefor selskabsobligationer og ko rtfristede pengemarkedspapirer er blevet mindre, og at
markedsværdien af børsnoterede aktier er redu ceret. Dette har haft en negativ effekt på
pensionsfondene, forsikringssels kaberne, bankernes balance og venturekapitalfondene (hvor
effekten højst sandsynlig vil blive mæ rkbar ved udgangen af 2002) (se boks 8).
Handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser omfatter en lang række foranstaltninger, som
skal gøre finansiel information mere pålidelig og sammenlignelig mellem landene. Foreksempel vil direktivet om prospekter [s e KOM(2002) 460 vedr. udkastet til direktiv] yde
                                                
20Godkendt af Europa-Parlamentet den 15. maj 2002. Direktivet forventes iværksat ved udgangen af
2003.
21IVIE-rapport udarbejdet for Europa-Kommissionen (offentliggøres snart).
22Den nylige Euroclear-Crestco fusion, som rent faktisk integrerede 60 % af afregningssystemerne i EU,
forventes at reducere afregningsomkostningerne betydeligt.
20investor beskyttelse, fordi pr ospekterne kun vil blive godkendt i hele EU, hvis de opfylder
fælles EU-standarder for, hvilken inform ation der må offentliggøres, og hvordan.
Virksomhederne vil også få billigere og lettere adgang til kapital over hele EU gennem enforenkling af kravene til udarbejdelse af prospe kt i forbindelse med udbud af værdipapirer til
offentligheden. Hvad angår virksomhedernes regnskabsoplysninger, vil der med indførelsenaf de internationale regnsk absstandarder (IAS) for børs noterede selskaber i 2005 ske en
harmonisering af den måde, hvorpå virksomhedsregnskaber præsenteres, og samtidig vilinvestorerne få klarere og me re sammenlignelig information. En udvidelse af IAS til også at
omfatte ikke-børsnoterede sels kaber vil kunne virke stimulere nde på grænseoverskridende
venturekapitalinvesteringer inden for EU, idet investorerne vil være i stand til at foretagebedre sammenligninger af deres i nvesteringsmuligheder (se boks 8).
De mindst integrerede af alle finansielle markeder er detail-markederne
Forskelle i beskatning, mangelen på harmoni serede finansielle produkter og oplysninger,
forskelle mellem nationale struktur er og forskrifter og den lokale  karakter af forholdet mellem
kunder og finansielle formid lere er nogle af de vigtigste barrierer for mere
grænseoverskridende aktiviteter for europæiske borgere og små og mellemstore virksomheder(SMV). Dette gælder også for forbrugs- og realkreditlån samt for private pensionsordningerog forsikringsaftaler.
Det foreliggende materiale viser faktisk ikke nogen konvergens mellem rentesatser på
forbrugerlån (se figur 22). Den konstaterede konvergens mellem realkreditlånsrentesatser (se
figur 23) skyldes ikke så meget større  konkurrence som i højere grad konvergens i
pengemarkedsrentesatserne (se boks 9). Derfor  rapporteres der ikke om nogen nævneværdig
grænseoverskridende aktiv itet på disse markeder.
På grund af kundernes "størrelse og antal" i di sse markedssegmenter finder der ikke så hurtigt
markedsstyrede ændringer sted som på engrosmarkedet. Den fysiske indførelse af euroen ogforordningen af december 2001 om grænseovers kridende betalinger i detailhandelen vil kunne
sætte fart i integrationen. Indførelsen af  euroen har forøget gennemsigtigheden og
sammenligneligheden af produkterne. Med fo rordningen af december 2001 ligestilles
indenlandske og grænseoverskr idende betalinger på samme ni veau,med start i juli 2002 for så
vidt angår elektroniske betalingstransaktioner og i juli 2003 for så vidt angårgrænseoverskridende pengeoverførsler.
Der træffes også andre lovgivningsmæssige foranstaltninger med henblik på at fremme
oprettelsen af et EU-dækkende fi nansielt marked for detail-kunder
– Kommissionens forslag til et revideret forbrugerkreditdirektiv  sigter mod fuld
harmonisering af regler, som finder anvendelse på alle former for forbrugerkredit
(undtagen boliglån)23.
– Atten måneder efter Kommissionens forsla g er der indgået en principaftale om
direktivet om supplerende pensionsfonde , som vil give mulighed for, at der kan
                                                
23For at forbedre gennemsigtigheden og sammenligneligheden af kreditomkostninger indgår der i
forslaget en forpligtelse til at levere oplysninger vedrørende tre typer omkostninger: "debitorrenten",dvs. den renteomkostning, der skal betales; "de samlede kreditgiveromkostninger i procent", somtilføjer de faste omkostninger, der skal beta les til udlåneren, og som således sikrer klar
sammenlignelighed mellem udlånertilbud blandt leverandørerne og på tværs af grænserne; og "de årlige
omkostninger i procent", dvs. de samlede kreditomkostninger for forbrugeren.
21tilbydes grænseoverskridende pensionsordninger, samtidig med at der ydes
pensionstagerne tilstrækkelig sikkerhed. Når forslaget er vedtaget, skulle det givemulighed for yderligere udvikling af pensi onsfondsmarkedet i Europa og bidrage til
arbejdstagernes mobilitet.
– Formålet med forsikringsformidlingsdirektivet
24 er at forbedre forbrugernes
valgmuligheder og forbrugerbeskyttelsen og gøre det lettere for
forsikringsformidlerne at markedsføre deres tjenester tværs over grænserne.Direktivet vil træde i kraft i slutningen af 2004.
Selv om mange af de kortlagte lovgivningsmæ ssige hindringer for mere integrerede markeder
tages op af handlingsplanen for fi nansielle tjenesteydelser, er der et klart behov for, at
retsforskrifterne gennemføres hurtigt og tilpasses de skiftende omstændigheder.
En forsinkelse af indførelse n af disse reformer vil inde bære store omkostninger for
Europas borgere og virksomheder
– At give EU-virksomheder samme adgang til kapital som amerikanske selskaber
forventes at forstærke værditilvækst en i en række industrisektorer25 med en varig
fordel på 0,74-0,92 procentpoint (se boks 5).
– Den makroøkonomiske engangseffekt af at sa mle likviditet i de europæiske aktie- og
selskabsobligationsmarkeder26 er blevet beregnet til 1,1 % af EU's BNP (eller
130 mia. EUR i 2002-priser) på lang sigt me d gevinster i form af beskæftigelse,
forbrug og investeringer på henholdsvis 0,5 %, 0,8 % og 6,0 %. Selv når man tagerden aktuelle uro på aktiema rkederne i betragtning, ændres denne konklusion ikke
væsentligt (boks 5).
– Ifølge en undersøgelse bestilt af EFR
27 vil potentialet for højere vækst gennem
finansiel integrati on kunne være 0,5 % af EU's år lige BNP, eller 43 mia. EUR om
året.
– Den finansielle struktur i Europa er stadig hovedsagelig bankbaseret. Specielt ikke-
børsnoterede SMV'er uden ekstern rating er meget afhængige af bankfinansiering.
Dataene viser, at SMV'er fra EU i gennemsnit har en væsentlig lavere soliditetsgrad(dvs. egenkapitalen dividere t med de samlede aktiver) end amerikanske SMV'er (se
tabel d og e i boks 9). Ifølge en skønsvi s beregning vil et fald på 10 % i den
bankbaserede finansiering til fordel for kapitalmarkedsfinansiering betyde en
reduktion i finansieringsomkostninge rne svarende til 0,3 % af EU's BNP
28.
– Fordelene ved at fjerne ineffektiviteten i nogle af markedssegmenterne er også meget
store. Alene i EU's banksektor skønnes denne  ineffektivitet at udgøre i alt mellem 1,4
og 1,6 % af BNP.29
                                                
24Godkendt af Rådet den 30. september 2002.
25CEPR-undersøgelse for GD Økonomiske og Finansielle anliggender, findes på følgende netadresse:
http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publica tions/economic_papers/economicpapers179_en.htm
26London Economics-undersøgelse gennemført for GD Det Indre Marked, findes på følgende netadresse:
http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/finances/mobil/overview.htm
27EFR: europæisk rundbordskonference vedrørende finansielle tjenester.
28IVIE-rapport (offentliggøres snart).
29IVIE-rapport (offentliggøres snart).
22V. R ESUMÉ OG KONKLUSIONER
Denne rapport viser, at der er  potentiale til at gennemføre en  integration i fremtiden, den
peger på en række lande og økonomiske sektorer, hvor dette pot entiale er større, og den
fremlægger skøn over de potentielle fordele, der vil kunne drages af en række økonomiske
reformer, som den europæiske økonomi har ventet på i de seneste fire  år. I mange tilfælde,
især inden for sektoren "Finansielle tjenester ", er de af samme størrelsesorden som EU's
samlede økonomiske vækst i det forgangne år. De tte er vigtigt i beslutningstagnings- og
prioriteringsøjemed, nu hvor fo rskellen i konkurrenceevne i forhold til USA øges, og hvor
produktiviteten stadig stiger lige  så hurtigt i USA som i Europa30.
Der er ikke kun tale om, at ma n mister "potentielle fordele". Hv ert år, der går, uden at disse
økonomiske reformer gennemføres, koster Europas borgere dyrt. Denne rapport viser, at den
hastighed, hvormed flere af disse reformer gennemføres, nogenlunde svarer til den hastighed,hvormed tidligere indre-markeds-lovgivning er bl evet gennemført i løbet af det seneste årti,
hvilket igen viser, at beslutningstagerne tilsynel adende ikke føler, at der er grund til hastværk.
Dette er ikke tilfredsstillende.
Det tilsagn om at gøre en indsats for at fremme konkurrencee vnen, som stats- og
regeringscheferne gav i Lissabon i marts 2000 og  genbekræftede i Barc elona, kræver, at der
handles hurtigere. Vi kan ikke blive ved med at  forsinke vedtagelsen af de forslag, der er
blevet fremsat.
Rapporten har også bekr æftet konklusionerne fra flere på hinanden følgende møder i Det
Europæiske Råd om, at en af de væsentligste hindringer for gennemførelsen afstrukturreformer, som er blevet  vedtaget på EU-plan, har væ ret den sene gennemførelse i
national ret. Vi kan ikke læng ere leve med disse forsinkelser på det vigtige stadium, som
gennemførelsen af retsakter og forskrifter i national ret er, især  for så vidt angår
gennemførelsen af de økonomiske reformer, som indgår i Lissabon-strategien.
En formel erklæring fra medlemsstaterne om at  gennemføre strukturreformforanstaltninger i
national ret inden for de lovmæ ssigt fastsatte tidsfrister ( dvs. uden at der opstår store og
omkostningskrævende yderligere forsinkelser) ville være et troværdigt bevis på deresengagement med hensyn til at gennemføre reformprocessen. Desuden vil de enkelte landekunne styrke troværdigheden af deres engagement ved frivilligt at fastsætte  egne tidsfrister og
kvantitative mål. Den e nkelte medlemsstat kunne også fokusere mere på opfølgning af EF-
domstolens domme vedrørende det indre marked og sikre, at der foretages de nødvendige
ændringer i national ret. Denne  proces ville kunne fremme gennemførelsen af reformer og
derved begunstige borgerne.
Oprettelsen af et reelt indre marked for tjenester er måske det vigtigste mål på mellemlang og
lang sigt. De mål, der blev opstillet af Det Europæiske Råd i Lissa bon, kan ikke nås uden et
indre marked for tjenester. Dertil kommer, at nogle af fordelene ved oprettelsen af det indremarked, bliver sat over styr nu på grund af den ringe effektiv itet i servicesektoren i Europa.
Som det fremgår af Kommissionens rapport om  hindringer for integrationen inden for
servicesektoren og i bilaget til denne rapport, berøver den ma nglende integration inden for
servicesektoren allerede nu EU -økonomien væsentlige fordele og vil også gøre det fremover.
Hvis der skal kunne opnås virk elige fremskridt, er det påkr ævet, at medlemsstaterne selv
                                                
30Se SEK(2002) 528 "2002 European Competitiveness report".
23skrider til handling, men det er ikke nok. Kun hvis strategien for servicesektoren
gennemføres, vil det være muligt effektivt at bidrage til at nå dette mål på EU-plan.
Af få fuldført arbejdet med hensyn til sektoren finansielle tjenester er det mål, det haster mest
med at nå. Vi har set, at lovgivning inden for dette område har væ ret specielt vanskelig at
gennemføre.
I sidste ende er det især forbrugerne der betaler prisen for eksistensen af barrierer på det indre
marked. De kan således ikke nyde godt af en  lang række konkurrencemæ ssigt prissatte varer
og tjenester og den bedre livskvalitet, de måske forventer.
Offentlige indkøb er det tredje område, hvor de r kræves hurtig gennemførelse af reformer.
Der er for øjeblikket ved at blive truffet nye foranstaltninger til at åbne op for offentligeindkøb, men det vil tage tid at gennemføre disse  foranstaltninger. Dette er endnu en grund til
at prioritere disse reformer. Flere og bedr e indikatorer for offentlige indkøbsmarkeder ville
være en hjælp til bedre at kunne vurdere deres vi rkelige effektivitet og de fremskridt, der er
gjort med hensyn til at integrere dem.
Endelig bør de store bestræbelser, der er udfo ldet for at reducere regelbyrden for SMV'er og
nyetablerede virksomheder, suppleres med en  fuldstændig og effektiv gennemførelse af
handlingsplanen for bedre og mere forenklet  regulering. I den henseende kræves der en
yderligere indsats for at integrere "indre-markeds"-dimensionen, som påpeget i bilaget tildenne rapport. De nationale my ndigheder bliver nødt til at tage ikke blot effekten af
reguleringer og lovgivning på indenlandske  økonomiske aktører i betragtning, men også
effekten på andre EU-aktører, som opererer i det indre marked.
Alle disse reformer skal suppl ere de reformer, der allerede er undervejs på markeder, som
leverer forsyningspligttjenester. Den seneste udvikling på disse markeder gennemgås i et
særligt bilag til denne ra pport. Det fremgår heraf, at der er økonomiske reformer på vej i
energisektorerne, selv om der stadig er  tale om hindringer for markedsåbningen, og
virkningen af disse hindringer mærkes på pr isniveauerne, især for husholdninger og små
erhvervsmæssige brugere. S ituationen skulle forbedres betydeligt med vedtagelsen af
energipakken, som for øjeblikket er til behandling, især efter aftalerne på Det EuropæiskeRåds møde i Barcelona om at åbne markeder ne for kommercielle brugere i 2004 og den netop
indgåede politiske aftale om  at åbne dem for husholdningerne i 2007. Som et resultat af
reformer inden for posttjenester meldes der om betydelige kvalitetsforbedringer påfællesskabsplan. Telekommunikati onstjenesterne fortsætter med at give udbytte, og dette
afspejles ved øget forbrugertilfredshed, især med mobiltelefoni. Situationen inden fortransportsektorerne skal følges opmærksomt. Gennemførelsen af direktiverne i forbindelse
med jernbaneinfrast rukturpakken inden den 15.3.2003 skulle medvirke til at forbedre
effektiviteten på dette marked.