Nr. C 56/66 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 7. 3. 77 
Udtalelse  om  forslag  til Rådets  direktiv  om  gensidig  udveksling  af oplysninger  mellem 
medlemsstaternes  kompetende  myndigheder  inden  for  området  direkte  skatter 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 94 af 27. april  1976,  side  2. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Rådet  besluttede  den  20.  april  1976  i medfør  af artikel  100  i traktaten  om  oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin 144.  plenarforsamling,  holdt  i Bruxelles 
den 15. og 16. december  1976,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til traktaten  om  oprettelse  af Det 
europæiske  økonomiske  Fællesskab,  særliig  artikel  100, 
under  henvisning  til Rådets  anmodning  om udtalelse 
af 20. april  1976, 
under  henvisning  til beslutning  truffet  af præsidiet 
den 27. april  1976  om at pålægge  Afdelingen  for øko-
nomiske  og finansielle  anliggender  at udarbejde  en 
udtalelse, 
under  henvisning  til mundtlig  beretning  aflagt  af ord-
føreren,  hr. Miller,  og drøftelserne  på afdelingsmødet 
den 30. november  1976 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  144.  ple-
narforsamling  den  15.  og 16.  december  1976,  mødet 
den 15. december  1976  — 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
med 67 stemmer  for og 22 imod,  mens  17 undlod  at 
stemme: 
1. Indledning 
1.1. Eftersom: — enhver  form  for skattesvig  og 
— enhver  form  for skatteunddragelse,  som  resulterer 
i, at der  betales  mindre  skat,  end  det  med  rime-
lighed  kunne  påregnes  efter  de for  skatteyderen 
gældende  love, 
samfundsmæssigt  og økonomisk  er helt  uacceptabel, 
er det  Udvalgets  opfattelse,  at alt må sættes  ind  på 
at gøre  misbrug  af skattelovgivningen  ulovlig  og af-
værge  misbrug. 
1.2. Selv  om  Udvalget  tager  visse  forbehold  med 
hensyn  til nogle  af punkterne  i direktivforslaget,  er 
det positivt  over  for det initiativ,  Kommissionen  har 
taget.  En aftale  om en fremgangsmåde,  som  gør  det 
lettere  for de nationale  skattemyndigheder  at udveksle 
oplysninger  på et retsgyldigt  grundlag,  er en af (ho-
vedforudsætningerne  for,  at der  kan  dæmmes  op for 
svigagtig  nedbringelse  af skatten  og  skatteunddra-
gelse,  at der kan  gennemføres  en ens skattemæssig  be-
handling  inden  for  Fællesskabet,  at der  kan  skabes 
retfærdigere  konkurrencevilkår,  og at der  kan  tages 
et skridt  i retningen  af skatteharmonisering. 
1.3. Efter  Udvalgets  opfattelse  er det  (imidlertid  vig-
tigt, at m,an  erkender,  at skal  nye  forslag  være  effek-
tive og aoceptalble,  så er det nødvendigt: 
— at der  tages  højde  for de forskellige  skattelovgiv-
ninger  og skattesatser,  som  findes  i de forskellige 
medlemsstater; 
7. 3. 77 Dc Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 56167 
— at skatteyder  og tredjemand  får  garanti  for,  at 
deres  privatliv  og forretnings-  og bedriftsihemme-
ligheder  på passende  måde  (bliver  beskyttet  mod 
ransagning  ud over,  hvad  det  er påkrævet  for an-
sættelsen  af vedkommendes  skat; 
— at oplysninger,  9om  viderøbringes  fra én myndig-
hed til en anden,  kun  anvendes  efter  det formål, 
med hvilket  de er givet. 
1.4. Med  forbehold  ,af disse  generelle  punkter  er det 
Udvalgets  opfattelse,  at det  er vigtigt,  at et direktiv, 
som fasclægger  regler  for udveksling  af skattemæssige 
oplysninger  mellem  enkeltstaternes  administrationer, 
snarligt  iværksættes  som  et nødvendigt  led  i skatte-
harmoniseringen.  Et sådant  direktiv  er af særlig  stor 
betydning  på nuværende  tidspunkt,  hvor  skattebyr-
den bliver  stadig  større,  og de indbyrdes  relationer 
mellem  virksomheder  bliver  stadig  mere  forgrenede 
på tværs  af landegrænserne,  hvorved  mulighederne 
for skattesvig  og skatteunddragelse  bliver  gjort  til et 
anliggende,  der  i stadig  større  omfang  bar  befolk-
ningens  bevågenhed. 
2. De  vigtigste  bestemmelser  i direktivforslaget 
2.1. Adskillige  bestemmelser  i direktivforslaget  kan 
anvendes  med  en så betragtelig  fleksibilitet,  at mange 
vil finde,  at når  man  giver  forrang  til fakultativ  hand-
len, rådføringer  og tosidede  ordninger  uden  at sørge 
for, at Kommissionen  selv  deltager  heri,  mister  direk-
tivet  en væsentlig  del af sit fællesskabsindhold  og sine 
virkninger.  Dette  får nu være,  som  det  er; Udvalget 
er af den  opfattelse,  at de forskellige  skattesystemer, 
som findes  i medlemsstaterne,  i stor  udstrækning  er 
årsagen  til megen  international  skattesvig  og skatte-
unddragelse,  og at det  kun  efter  yderligere  harmoni-
sering  vil være  muligt  at indføre  mere  virkningsfulde 
regler  til bekæmpelse  af skattesvig.  Da  det  ikke  er 
formålet  med  det  foreliggende  direktivforslag  at 
mindske  de forskelle  i enkeltstaternes  lovgivning  og 
satser,  som  ofte  fører  til tab af skatteprovenu,  må den 
pragmatiske  holdning,  Kommissionen  har  indtaget, 
vel (omend  beklageligvis)  være  det  minimum,  man 
måtte  forvente  under  de nuværende  omstændigheder. 
Men  det  er ikke  desto  mindre  nødvendigt,  at bestræ-
belserne  intensiveres. 
2.2. Direktivforslaget  er  snarere  en  samarbejds-
ramme  end  et nøje  defineret  system.  Dets  hovedret-
ningslinjer  falder  i to kategorier: — præceptive  bestemmelser,  som  forpligter  samtlige 
medlemsstater  til at iagttage  visse  regler,  når  de 
videregiver  oplysninger  til andre  medlemsstater; 
— deklaratoriske  bestemmelser,  som  giver  medlems-
staterne  stor  handlefrihed. 
2.3. Skatteydernes  rettigheder  fastholdes  i direktivet, 
og der  fastlægges  regler  for at sikre,  at tavshedsplig-
ten i forbindelse  med  oplysninger  overholdes. 
2.4. Udvalget  bemærker,  at Kommissionen  i afsnit 
10 i begrundelsen  stiller  i udsigt,  at den  vil frem-
lægge  et andet  direktivforslag,  som  skal  behandle  de 
dobbeltbeskatningsproblemer,  der  opstår  som  følge 
af iværksættelsen  af det  foreliggende  direktiv,  især 
inden  for  området  afregningspriser.  Det  er Udvalgets 
opfattelse,  at de to direktiver  bør  fremlægges  sam-
tidig. 
2.5. Udvalget  noterer  sig  med  tilfredshed,  at Kom-
missionen  har  taget  spørgsmålet  op,  om  hvorledes 
udvekslingen  af skatteoplysninger  kan  udvides  til 
også  at omfatte  tredjelande.  Det  håber,  at denne  ud-
veksling  vil føre  tiil bedre  kendskab  til de skatter,  der 
betales  af internationale  selskaber. 
2.6. Dette  direktiv  skal  ganske  vist  kun  anvendes  på 
direkte  skatter,  men  Udvalget  forestiller  sig,  at der 
også  finder  unddragelser  sted  i forbindelse  med  in-
direkte  skatter,  og finder  derfor,  at Kommissionen 
snarest  burde  tage  dette  spørgsmål  op. 
3. Særlige  bemærkninger 
3.1. Artikel  1,  stk. 3 
3.1.1.  Udvalget  bemærker,  at de opregnede  beskat-
ningsformer,  nemlig  skat  på indkomst  og  formue, 
ikke  følger  noget  logisk  mønster,  som  de er specifi-
ceret  i kategorier  under  de enkelte  lande  i artikel  1, 
stk. 3. Den  kan  ikke  forstå,  hvorfor  f. eks.  grund-
skyld  i lande,  der  grænser  op tiil hinanden,  opføres 
under  det  ene  land,  men  ikke  under  det  andet,  selv 
om den  forekommer  i begge.  Udvalget  stiller  sig ikke 
tilfreds  med  Kommissionens  forklaring,  hvorefter  li-
sten over  skatter,  som  er medtaget  for  hvert  land  og 
opført  i artikel  1, stk.  3, er blevet  til på den  måde,  at 
de kompetente  myndigheder  i hver  medlemsstat  se»lv 
har udvalgt  de skatter,  de har  ønsket  medtaget.  Det 
er Udvalgets  opfattelse,  at der  enten  ikke  burde  være 
Nr. C 56/68 De Europæiske  Fællesskabers  Tidenae 7. 3. 77 
nogen  liste  (hvorved  de former  for beskatning,  der  dre  i skat,  end  det må påregnes  ud fra den lovgivning, 
skal medtages,  i stedet  defineres  i artikel  4), eller  som  skatteyderen  er underkastet.  Denne  opgave  synes 
at listen  må gøres  mere  ensartet  og konsistent.  Des-  klart  underlagt  myndighederne  i den  stat,  i hvilken 
uden  er det utvetydigt  af den  opfattelse,  at direktiv-  virksomheden  er skattepligtig.  Det  forekommer,  der-
forslaget,  uanset  hvilket  alternativ  man  vælger,  til- for  forkert,  at der i artikel  4, stk.  1, litra  a), og arti-
lige bør omfatte  ejendomsskatter  og gaveafgifter.  kel  4, stk.  1, litra  c) og d), tales  om  »skattebespa-
relse«  henholdsvis  »formindskelse  af skatten«,  uden 
at det i direktivforslaget  nærmere  defineres,  hvad  der 
ligger  i disse  udtryk. 
3.2. Artikel  2 
3.2.1.  Da  man  med  rimelighed  må  formode,  at en 
stat, der  anmoder  en anden  stat  om  oplysninger, 
først  vil tage  dette  skridt,  hvis  den  har  udtømt  sine 
egne  oplysningsmuligheder,  finder  Udvalget,  at andet 
punktum  i artikel  2, stk.  1, kan  udgå.  Det  foreslår 
imidlertid,  at første  punktum  tydeliggøres  gennem 
tilføjelsen  »dog  først  efter  at den  helt  har udtømt  sine 
egne  oplysningsmuligheder«.  Hvis  direktivet  skal 
virke  effektivt  efter  hensigten,  og der  skal  skabes 
grundlag  for et omfattende  samarbejde,  er det i vir-
keligheden  meget  vigtigt,  at de stater,  der  anmoder 
om oplysninger,  selv  har  foretaget  tilbundsgående 
undersøgelser  og anvender  proceduren  som  en sidste 
udvej.  Hvis  dette  ikke  var tilfældet,  ville  en bibehol-
delse  af andet  punktum  i artikel  2, stk.  1^ bevirke, 
at den  forespurgte  stat blot  kunne  anvende  dette  som 
en undskyldning  for ikke  at gøre  sig nogen  anstren-
gelser  for at afgive  de ønskede  oplysninger. 
3.2.2.  I artikel  2, stk.  2, bør  ordene  »for  så vidt  det 
findes  påkrævet«  udgå,  da de er helt  overflødige. 
3.3. Artikel  3 
3.3.1.  Denne  artikel  ville  være  mere  meningsfuld, 
hvis »en  gruppe  særlige  tilfælde«  i det mindste  blev 
specificeret  med  henvisning  til dem,  der  er nævnt  i 
begrundelsen. 
3.4. Artikel  4 
3.4.1.  Formålet  med  direktivforslaget  er som  sagt 
ikke at ændre  gældende  beskatningsstrukturer  eller 
at udjævne  skattesatser;  efter  dets  vedtagelse  vil det 
stadig  være  fordelagtigt  for en række  privatpersoner 
og virksomheder  at drive  forretning  i de fællesskabs-
stater,  som  de finder  byder  på den  bedste  skatte-
mæssige  behandling.  I disse  stater  er unddragelse  af 
skat og krav  om  rimelig  skattelettelse  (indtil  videre) 
ikke forkasteligt,  hvis  det er lovligt.  Principielt  er det 
ikke hensigten  med  direktivet,  at der  skal  udveksles 
oplysninger  om anliggender,  som  er lovlige  og regu-
lære.  Det,  der skal  sikres,  er, at der ikke  betales  min-3.4.2.  I artikel  4, stk.  1 litra  d), anvendes  udtrykket 
»kunstige  overførsler  af overskud  mellem  forbundne 
virksomheder«.  Udvalget  henstiller,  at man  for  at 
undgå  misforståelser  anvender  en mere  gængs  juri-
disk sprogbrug.  F. eks.  finder  man  normalt  ikke  ud-
trykket  »forbundne  virksomheder«  i international 
skattelovgivning.  Det  ville  være  bedre  at tale  om over-
skud,  som  fremkommer  på grundlag  af aftaler,  og 
som er forskellige  fra dem,  der  normalt  realiseres 
gennem  forhandlinger  mellem  uafhængige  virksom-
heder  (se artikel  9 i OBCD-overenskomsten  om dob-
beltbeskatning). 
3.5. Artikel  5 
3.5.1.  Det  spørgsmål,  der  rejses  i denne  artikel,  er, 
hvorvidt  der  bør  indføres  en tidsfrist.  I princippet 
mener  Udvalget,  at en sådan  burde  indføres,  også 
selv om  den  omstændighed,  at der  søges  indhentet 
oplysninger  om  en række  forskelligartede  sager,  kan 
føre til, at enhver  bestemmelse  om tidsfrister  fortol-
kes lempeligt.  Udvalget  foreslår  derfor,  at artikel  5 af-
fattes  således: 
»Den  kompetente  myndighed  i den  stat,  der er an-
modet  om  at fremskaffe  oplysninger  i henhold  til 
de ovenstående  artikler,  skal  svare  på anmodnin-
gen så hurtigt  som  muligt  og under  alle  omstændig-
heder  inden  tre måneder.  Hvis  den  beslutter,  at 
den vil afslå  at fremskaffe  de ønskede  oplysninger, 
skal den  give  vedkommende  stat  meddelelse  herom 
inden  for  denne  tidsfrist  med  angivélse  af grun-
dene  til afslaget.  Hvis  den  forhindres  i at frem-
skaffe  de ønskede  oplysninger  inden  for tidsfristen, 
skal den  meddele  den  stat,  der anmoder  om oplys-
ningerne,  hvilke  hindringer,  den  står  overfor,  og 
hvor  stor  forsinkelsen  kan  forventes  at blive.  I 
disse  tilfælde  skal  den  stat,  der anmodes  om oplys-
ninger,  tillige  med  passende  mellemrum  give  den 
anmodende  stat  meddelelse  om,  hvor  langt  man  er 
kommet  med  indsamlingen  af de ønskede  data«. 
7. 3. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 56/69 
3.6. Artikel  6 
3.6.1.  Udvalget,  er opmærksom  på,  at artikel  6 er 
søgt formuleret  på en sådan  måde,  at der  dækkes 
over  de komplicerede  retlige,  politiske  og psykolo-
giske  overvejelser,  der må anstilles,  når skatteadmini-
strationen  fra ét land  bemyndiges  til at »arbejde«  i et 
andet,  men  mener  på den  anden  side  ikke,  at artiklen 
i den  foreliggende  form  er hensigtsmæssig,  fordi  or-
dene  »at bemyndige  embedsmænd  ...  ril at opholde 
sig« skaber  forvirring  og diskussion,  når  man  for-
søger  at give  dem  en mening.  På den  ene  side  erken-
der Udvalget,  at det  er nødvendigt,  at embedsmænd 
om nødvendigt  gennem  en ændring  af Rom-trakta-
ten får  mulighed  for  at foretage  undersøgelser  på 
tværs  af landegrænserne,  men  på den  anden  side 
mener  det,  at når  det  gælder  beskyttelsen  af de en-
keltpersoner  og virksomheder,  hvis  forhold  er gen-
stand  for  undersøgelse,  så er det  tillige  overordent-
ligt vigtigt,  at den  undersøgende  myndigheds  be-
føjelser  defineres  nøje.  Det  er derfor  Udvalgets  opfat-
telse,  at artikel  6 enten  helt  må  udgå,  hvorved  den 
pågældende  sag  må finde  sin løsning  på bilateralt  ni-
veau  i henhold  til artikel  9, eller  — og det er nok  det 
mest  optimale  — også  må artikel  6 omformuleres: 
»Ved  anvendelse  af ovenstående  bestemmelser  kan 
den kompetente  myndighed  i den  oplysningsgi-
vende  stat  og den  kompetente  myndighed  i den 
stat, som  oplysningerne  er bestemt  for,  i henhold 
til bestemmelserne  i artikel  9 fastlægge  de betin-
gelser,  under  hvilke  embedsmænd  fra  skatteadmi-
nistrationen  i én medlemsstat  kan  videreføre  og 
deltage  i de undersøgelser,  de har  indledt  i den 
anden  stat«. 
3.7. Artikel  7 
3.7.1.  Det  er Udvalgets  opfattelse,  at stk.  1 i denne 
artikel  yder  tilstrækkelig  sikkerhed  for,  at medlems-
staterne  vil overholde  den  tavshedspligt,  der  implicit 
knytter  sig til de oplysninger,  der  udveksles.  Stk.  3 
i denne  artikel  gør  det imidlertid  for let for medlems-
staterne  at undlade  at videregive  ønskede  oplysnin-
ger. Dette  vil mindske  den  grad  af harmonisering, 
der søges  gennemført  i den  øvrige  del af direktivet, 
og reducere  skatteopkrævningens  effektivitet  til et 
niveau  svarende  til det,  der  findes  i den  medlemsstat, 
der har  den  mest  lempelige  skatte-  og afgiftslovgiv-
ning.  Udvalget  foreslår  derfor,  at stk.  3 udgår. 
3.8. Artikel  8, stk. 3 
3.8.1.  Udvalget  er kommet  til det standpunkt,  at det 
franske  udtryk  »ordre  public«  bør  anvendes  i alle 
sproglige  versioner,  da det franske  udtryk  efter  hvad 
vi har  fået  oplyst  har  en ganske  eksakt  betydning 
i juridisk  sprogbrug,  som  er internationalt  anerkendt, 
og som  nok  ville  gå tabt  ved  oversættelse  til nogle  af 
de andre  sprog. 3.8.2.  Hvis  artikel  8, stk.  3, bibeholdes  uændret,  vil 
harmoniseringen  efter  Udvalgets  mening  ske  på det 
lavest  tænkelige  plan.  Det  er meget  muligt,  at det med 
den nuværende  tingenes  tilstand  i medlemsstaterne 
simpelthen  ikke  er gørligt  at gennemføre  en høj  grad 
af harmonisering  inden  for medlemsstaternes  admini-
strative  skattepraksis.  Alligevel  er det  Udvalgets  op-
fattelse,  at stk.  3 i denne  artikel  er for  negativ,  når 
det giver  skattemyndighederne  hjemmel  til at bruge 
nationale  hindringer  som  en undskyldning  for  ikke 
at være  i stand  til at samarbejde  i direktivets  ånd. 
Som et lille  skridt  på vejen  mod  en fjernelse  af denne 
tendens  foreslår  Udvalget,  at følgende  ord  indføjes 
efter  »en  medlemsstats  kompetente  myndighed  kan« 
i artikel  8, stk.  3, første  linje: 
». . . for så vidt  den  har  udtømt  alle  de mulig-
heder,  der  ligger  i den  konsultative  procedure  i 
henhold  til artikel  9«. 
3.9. Artikel  9 
3.9.1.  Udvalget  mærker  sig,  at gennemførelsen  af 
mange  af bestemmelserne  i direktivet  i almindelighed, 
og af artikel  9 i særdeleshed,  afhænger  af medlems-
staternes  gode  vilje  eller  af bilaterale  aftaler.  Det 
foreslår,  at man  i bestræbelserne  på at gennemføre 
en større  grad  af harmonisering  og en mere  ensartet 
behandling  af skattesvig-  og skatteunddragelsessager 
må sikre,  at Kommissionen  kommer  til at spille  en 
rolle  ved  udformningen  af de bilaterale  aftaler.  Det 
henstiller  derfor,  at artikel  9, stk.  3, omformuleres 
således: 
»Når  de kompetente  myndigheder  træffer  aftale 
.. . skal  disse  tilstilles  Kommissionen  til gennem-
gang  og udtalelse,  inden  de træder  i kraft«. 
3.10.  Artikel  10 
3.10.1.  Udva'lget  er af den  opfattelse,  at indholdet  af 
artikel  10 bør  specificeres  med  et krav  om,  at 'hver 
medlemsstat  skal  tilstille  Kommissionen  en årsberet-
ning,  indeholdende  en opgørelse  over  mængden  og 
arten  af de oplysninger,  den  har  modtaget  og afgivet 
i den  forløbne  tolvmåneders-periode.  Stater,  som 
modtager  oplysninger,  bør  også  rapportere,  om  de 
har været  i stand  til at drage  egentlig  nytte  af de 
modtagne  oplysninger.  På basis  af de oplysninger  bør 
Kommissionen  dernæst  offentliggøre  en samlet  beret-
ning,  således  at Fællesskabets  medlemsstater  kan  vur-
Nr. C 56/70 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 7. 3. 77 
dere  effektiviteten  af dette  direktiv  og på denne  bag-  langt,  man  kunne  på Fællesskabets  nuværende  øko-
grund  tage  beslutning  om,  hvorvidt  det  ville  være  nomiske,  finansielle  og  administrative  udviklings-
formålstjenligt  at træffe  yderligere  foranstaltninger.  stade. 
4. Sammenfattende  konklusion 
Bruxelles,  den  15. december  1976. 
4.1. Med  de forbehold,  der  ligger  i de almindelige 
og særlige  bemærkninger  ovenfor,  godkender  Udval-
get dette  direktivforslag.  Selv  om  det  i visse  hen-
seender  i for stor  grad  afhænger  af bilaterale  aftaler, 
er man  med  direktivforslaget  sandsynligvis  gået  så Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg Basil  de FERRANTI 
BILAG 
til Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  udtalelse 
Følgende  ændringsforslag  blev  forkastet  under  forhandlingerne: 
Punkt  3.7.1.  udgår. 
Afstemningsresultat 
37 stemte  for,  50 stemte  imod  og 10 undlod  at stemme. 
Udtalelse  om  forslag  til Rådets  forordning  (EØF)  om  anvendelse  af den  europæiske 
regningsenhed  (ERE)  i de af De europæiske  Fællesskabers  institutioner  vedtagne  retsakter 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er offentliggjort  i De Europæiske 
Fællesskabers  Tidende  nr.  C 271  af 17. november  1976,  side  5. 
Rådet  'besluttede  den  15.  oktober  1976  i medfør  af artikel  198  i traktaten  om  oprettelse 
af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab  at høre  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
om det nævnte  emne. 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  144.  plenarforsamling,  afholdt  i 
Bruxelles  den  15. og 16. december  1976,  sin udtalelse  om det nævnte  emne. A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: