EUROPA-KOMMISSIONEN Bruxelles, den 28.10.2022 COM(2022) 560 final BERETNING FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET































om finansielle instrumenter, budgetgarantier, finansiel bistand og eventualforpligtelser















































Opgjort pr. 31. december 2021











































































Indholdsfortegnelse 1.Indledning 2.Hvad er eventualforpligtelser? 3.Eventualforpligtelser som følge af instrumenter, der dækkes gennem hensættelser: budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande 4.Eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstater 5.Vurdering af bæredygtigheden af EU's eventualforpligtelser 5.1. Vurderingsramme 5.2. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser, som dækkes gennem hensættelser 5.3. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser i forhold til loftet for egne indtægter 6. Bilag: Bæredygtighed og buffer i forhold til loftet for egne indtægter

1.Indledning Denne beretning er udarbejdet i overensstemmelse med kravene i finansforordningens artikel 250. Den er udarbejdet sammen med: -arbejdsdokument X og XI, der ledsager forslaget til EU's budget for regnskabsåret 2023 og indeholder nærmere oplysninger om EU's finansielle instrumenter og budgetgarantier -den langsigtede prognose for fremtidige ind- og udgående pengestrømme i EU-budgettet, som indeholder fremskrivninger for EU's disponible finansielle kapacitet i perioden 2023-2027, efter at de planlagte budgetudgifter er taget i betragtning. Formålet med denne beretning er at give et overblik over størrelsen og sammensætningen af eventualforpligtelser, der bæres af EU-budgettet pr. 31. december 2021 under særlig hensyntagen til sondringen mellem eventualforpligtelser, som dækkes, og eventualforpligtelser, som ikke dækkes gennem hensættelser. Denne beretning indeholder også en vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser på lang sigt baseret på både kvalitative og kvantitative faktorer. Denne vurdering blev foretaget i forhold til: -de eksisterende midler i de respektive segmenter i den fælles hensættelsesfond, som Kommissionen har oprettet i forbindelse med budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande -loftet for egne indtægter og den disponible buffer til sådanne eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne, som ikke dækkes gennem hensættelser. Finansielle instrumenter i form af garantier giver anledning til eventualforpligtelser. Budgettet omfatter imidlertid altid fuld hensættelse til sådanne finansielle instrumenter, dvs. at der i budgettet er afsat den maksimale finansielle forpligtelse, der kan opstå i forbindelse med hvert finansielt instrument. Eventualforpligtelser, der hidrører fra finansielle instrumenter, er derfor ikke underlagt vurderingen af bæredygtigheden af eventualforpligtelser, der bæres af EU-budgettet. Hovedkonklusionen i bæredygtighedsanalysen for 2021 er, at EU-budgettet i princippet har tilstrækkelige ressourcer til at håndtere opståede eventualforpligtelser. Nærmere redegørelse: -Ved udgangen af 2021 omfattede EU-budgettet eventualforpligtelser på ca. 163 mia. EUR i forbindelse med lån til medlemsstater og tredjelande og på over 60 mia. EUR i forbindelse med garantier ydet inden for rammerne af Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer (EFSI), Den Europæiske Fond for Bæredygtig Udvikling (EFSD), EFSD+ og det eksterne lånemandat (ELM). Dette svarer til en stigning på 43 % i eventualforpligtelser i forhold til udgangen af 2020. Størstedelen heraf udgøres af lån til medlemsstaterne under det europæiske instrument for midlertidig støtte til mindskelse af risiciene for arbejdsløshed i en nødsituation (SURE) og genopretnings- og resiliensfaciliteten (RRF). -Ved udgangen af 2021 var der ikke konstateret problemer med utilstrækkelige hensættelser til eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande. -EU's finansielle kapacitet under den nuværende retlige ramme (dvs. afgørelsen om egne indtægter (AEI) og forordningen om den flerårige finansielle ramme (FFR) 2021-2027) er tilstrækkelig til at dække EU's eksisterende forpligtelser i relation til både udgiftsprogrammer og finansielle markeder (for gæld udstedt i forbindelse med programmer for finansiel bistand til medlemsstaterne), selv under ekstremt ugunstige omstændigheder. Denne beretning omhandler eventualforpligtelser, der er opstået før udgangen af 2021, og analyserer, hvordan der tages højde for dem under FFR 2021-2027. Beretningen fra 2020 indeholdt allerede en detaljeret beskrivelse af de omfattende foranstaltninger og garantier, som Kommissionen kan anvende til at beskytte EU-budgettet mod potentielle tab som følge af eventualforpligtelser. Disse omfatter navnlig en horisontal ramme på tværs af tjenestegrene til nøje overvågning af eventualforpligtelser. Styringsudvalget for Eventualforpligtelser spiller en central rolle i denne ramme. I 2021 mødtes dette styringsudvalg fem gange for at videreudvikle fælles metoder til udformning, forhandling og gennemførelse af budgetgarantier og finansiel bistand. I overensstemmelsen med finansforordningens artikel 250 giver denne beretning også et øjebliksbillede af finansielle instrumenter, der finansieres over EU-budgettet og vedrører både interne og eksterne politikker. 2.Hvad er eventualforpligtelser?

Eventualforpligtelser er potentielle finansielle forpligtelser, som skyldes eksisterende bindende forpligtelser eller tidligere begivenheder. Hvorvidt disse eventualforpligtelser medfører faktiske tab, og størrelsen af sådanne tab, vil afhænge af fremtidige begivenheder, som er vanskelige at forudsige. For EU er der tre hovedkilder til eventualforpligtelser. -Budgetgarantier er garantier, der ydes til forskellige gennemførelsespartnere under EFSI, EFSD og eksterne lånemandater (ELM). Inden for rammerne af alle disse instrumenter stiller EU garantier over for gennemførelsespartnere til dækning af en del af de potentielle tab som følge af deres finansierings- og investeringstransaktioner (dvs. låne- eller egenkapitaltransaktioner). Under den flerårige finansielle ramme for 2021-2027 kombinerer InvestEU-programmet — under en enkelt EU-garanti — de aktiviteter, der tidligere blev gennemført under EFSI, og flere andre finansielle instrumenter. Det har givet andre gennemførelsespartnere end Europæiske Investeringsbank-Gruppen (EIB-Gruppen) adgang til en del af EU-garantien. EFSD og ELM er ligeledes blevet efterfulgt af EFSD+, der blev oprettet ved forordningen om instrumentet for naboskab, udviklingssamarbejde og internationalt samarbejde (NDICI) — et globalt Europa og nu fungerer som finansieringsdelen af en styrket ekstern investeringsplan. -Lån og dertil knyttet låntagning med henblik på at yde finansiel bistand til tredjelande (dvs. lån inden for rammerne af den makrofinansielle bistand (MFA) og Euratom-lån til tredjelande. Lån til tredjelande finansieres gennem "back-to-back" -lånoptagelsestransaktioner, dvs. at hvert lån finansieres gennem en tilsvarende EU-obligation, som fuldt ud svarer til EU-lånet med hensyn til løbetid, rentesats og tilbagebetalingsplan. Dette betyder, at investorer i EU-obligationer kun er eksponeret mod EU-kreditrisikoen og ikke mod kreditrisikoen i hvert enkelt modtagerland. For EU er der tale om en eventualforpligtelse, idet modtagerlandet kontraktligt er forpligtet til at tilvejebringe indtægterne for at tilbagebetale EU-obligationerne. Det betyder, at der i princippet ikke er behov for at trække på EU-midler for at afvikle EU-gælden. -Lån og dertil knyttet låntagning med henblik på at yde finansiel bistand til EU-medlemsstater (dvs. betalingsbalancelån, lån inden for rammerne af den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme (EFSM), Euratom-lån, lån under SURE og lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten (RRF). Som hovedregel ydes disse lån — med undtagelse af lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten — til EU-medlemsstater ved hjælp af den samme back-to-back-teknik, som anvendes til finansiel bistand til tredjelande . Lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten finansieres derimod gennem en diversificeret finansieringsstrategi, som kobler udbetalingen af lån til en medlemsstat fra udstedelsen af EU-obligationer. Uanset tilbagebetalingsmetoden anvendes tilbagebetalinger fra de modtagende medlemsstater til betaling af renter og afdrag på EU-gælden. De medregnes ikke som egne indtægter under det tilsvarende loft for egne indtægter. Eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande dækkes gennem hensættelser baseret på forsigtige skøn over de forventede tab for hvert instrument plus en yderligere sikkerhedsbuffer til dækning af en del af de uventede tab. Den fælles hensættelsesfond ligger inde med de hensættelser, som beskytter EU-budgettet mod tab som følge af budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande. Den 31. december 2021 bestod den fælles hensættelsesfond af fire segmenter (EFSI, EFSD, den tidligere garantifond for aktioner i forhold til tredjeland (GFEA) og InvestEU). Den fælles hensættelsesfond er langt den største portefølje, der forvaltes direkte af Kommissionen. Pr. 31. december 2021 var markedsværdien af de udestående aktier 12,31 mia. EUR, hvilket svarer til værdien af nettoaktiverne. Som anført i maj 2022 havde den fælles hensættelsesfond et tab på 1 % i markedsværdiansættelsen i 2021, da renten begyndte at stige, hvilket reducerede værdien af de obligationer, der allerede var i porteføljen. Disse regnskabsmæssige tab skyldes anvendelsen af "mark-to-market"-regnskabsstandarder på EU-forvaltede porteføljer. De vil kun blive udmøntet i faktiske tab, hvis Kommissionen sælger den pågældende obligation inden dens forfaldsdato. De regnskabsmæssige tab, som den fælles hensættelsesfond led i 2021, påvirkede ikke i væsentlig grad den fælles hensættelsesfonds evne til at absorbere forventede/uventede tab i 2021 og blev mere end opvejet af store indgående pengestrømme. Hensættelserne til alle segmenter var fortsat i overensstemmelse med de beløb, der er fastsat i lovgivningen om de forskellige kilder til eventualforpligtelser. Den fælles hensættelsesfond og alle øvrige fonde, der havde investeret i obligationer, led yderligere tab frem til 2022, da renterne steg kraftigt. Kommissionen overvåger løbende situationen og vil aflægge rapport om denne udvikling i forbindelse med den årlige rapportering om den fælles hensættelsesfonds resultater i 2022. Eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til EU's medlemsstater dækkes ikke gennem hensættelser. EU's låntagning udgør direkte og ubetingede forpligtelser for EU. Det betyder, at EU — hvis en modtagende medlemsstat ikke opfylder sine forpligtelser over for EU — som en sidste udvej, når alle andre muligheder for at finde løsninger inden for de eksisterende budgetrammer er udtømt, vil være berettiget til at søge midlertidig dækning for det relevante beløb hos de øvrige medlemsstater. Sådanne indkaldelser af midler vil blive foretaget ud over FFR-lofterne, samtidig med at loftet for egne indtægter respekteres. Ved udgangen af 2021 beløb EU-budgettets samlede eventualforpligtelser sig til 223 mia. EUR (ca. 163 mia. EUR i forbindelse med lån til medlemsstater og tredjelande og over 60 mia. EUR i forbindelse med garantier ydet inden for rammerne af EFSI, EFSD, EFSD+ og ELM). EU-budgettets største eksponering hidrørte fra programmer for finansiel bistand til medlemsstaterne (jf. figur 1). (*) Baseret på det samlede beløb for "disponible garantier undertegnet med modparter" (se tabel 1). Den kraftige stigning på 43 % i de samlede eventualforpligtelser mellem ultimo 2020 og ultimo 2021 vidner om budgetgarantiernes og de finansielle støtteprogrammers stigende betydning for gennemførelsen af EU's politikker. Lånene til medlemsstaterne steg mest (+78 %). Dette skyldtes primært de supplerende udbetalinger af lån under SURE og de første udbetalinger under genopretnings- og resiliensfaciliteten. Eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til tredjelande steg også betydeligt (+30 %), hvorimod eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier var forholdsvis stabile (jf. figur 2 nedenfor). Beløbet for eventualforpligtelser som følge af anvendelsen af budgetgarantier forventes at stige i 2022, når InvestEU- og EFSD+-investeringsfasen (med henholdsvis 26,2 mia. EUR og 39,8 mia. EUR i garantier) rent faktisk indledes. Dette vil delvis blive opvejet af forfaldne underliggende eksponeringer under EFSI og ELM. EU's eventualforpligtelser forventes også at stige betydeligt ved udgangen af 2022 i forbindelse med den supplerende udbetaling af lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten til medlemsstaterne. Som allerede forklaret ovenfor indebærer finansielle instrumenter i form af garantier ikke nogen risikoeksponering for EU-budgettet, da de dækkes fuldt ud gennem hensættelser.

EU-budgettet finansierer en lang række finansielle instrumenter (egenkapital, gæld, lånegarantier, venturekapital, kapacitetsopbygning og risikodelingsfaciliteter). Disse kan inddeles i to hovedkategorier, nemlig dem, der vedrører EU's interne politikker, og dem, der vedrører EU's eksterne politikker (afhængigt af om de endelige modtagere primært befinder sig i eller uden for EU). Et eksempel på den interne politik er Margueritefonden, en egenkapitalfond, der har gjort det muligt for Kommissionen at fremme investeringer i infrastrukturprojekter og virksomheder inden for transport, energi og moden vedvarende energi. Et eksempel på den eksterne politik er Den Europæiske Fond for Sydeuropa (EFSE), som er en af verdens største mikrofinansieringsfonde med ca. 1 mia. EUR i kapitalforpligtelser. EFSE er vigtigste kilde til langsigtet finansiering til udvalgte partnerlångivningsinstitutioner i Sydøsteuropa og Tyrkiet og i det østlige naboskabsområde. Fonden opfylder mikrovirksomheders og små virksomheders og lavindkomsthusstandes finansieringsbehov. Arbejdsdokument X, der ledsager budgetforslaget for 2023, indeholder en nærmere redegørelse for alle de 36 eksisterende finansielle instrumenter pr. 31. december 2021. 3.Eventualforpligtelser som følge af instrumenter, der dækkes gennem hensættelser: budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande EFSI blev oprettet i 2015 for at afhjælpe problemet med den langvarige afdæmpede udvikling i private investeringer i EU efter finanskrisen. Den består af en budgetgaranti på 26 mia. EUR fra EU-budgettet til EIB-Gruppen. Dette suppleres af en tildeling på 7,5 mia. EUR fra EIB's egne midler. Garantien under EFSD blev indført for at støtte investeringer og forbedre adgangen til finansiering, primært i Afrika og naboskabslandene, og for at hjælpe dem med at opfylde verdensmålene for bæredygtig udvikling. På baggrund af den vellykkede gennemførelse af ELM og EFSD er EFSD+ blevet oprettet som en integreret finansiel pakke, der tilvejebringer finansieringskapacitet til Afrika syd for Sahara, Asien og Stillehavsområdet, Latinamerika og Caribien og til naboskabs- og udvidelseslandene på områder såsom mindskelse af socioøkonomiske uligheder, bæredygtig og inklusiv vækst, tilpasning til og modvirkning af klimaforandringer, miljøbeskyttelse og -forvaltning og jobskabelse. Disponibel garanti undertegnet med modparter Disponibel garanti relateret til transaktioner undertegnet af modparter Disponibel garanti relateret til transaktioner undertegnet af modparter og udbetalt EFSI 25 825,74 24 730,24 20 358,06 EFSD 1 390,7 610,67 535,25 ELM 33 025,55 33 025,55 20 834,52 EFSD+ 200 200 200 I alt 60 441,99 58 566,46 41 927,83 Udestående lån Påløbne renter I alt MFA 7 438 28,44 7 466,44 Euratom 300 0,47 300,47 I alt 7 738 28,91 7 766,91 4.Eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstater I 2021 drev Kommissionen på vegne af EU fem programmer, hvorunder den ydede lån til medlemsstaterne. -Formålet med betalingsbalancestøtte var at hjælpe EU-lande uden for euroområdet, som har eller er i fare for at få betalingsbalanceproblemer.

-EFSM blev oprettet med henblik på at yde finansiel støtte til EU-medlemsstater, der er i eller trues af alvorlige finansielle vanskeligheder som følge af usædvanlige begivenheder, som de ikke selv er herre over. -SURE-programmet blev vedtaget i juni 2020 for at bidrage til at finansiere pludselige og alvorlige stigninger i de nationale offentlige udgifter i forbindelse med arbejdsfordelingsordninger og lignende indenlandske foranstaltninger som reaktion på covid-19-krisen. -Genopretnings- og resiliensfaciliteten er den centrale søjle i NextGenerationEU (NGEU) og er et midlertidigt instrument til støtte for reformer og investeringer i EU's medlemsstater med det endelige mål at lette genopretningen efter covid-19-pandemien og samtidig bidrage til den grønne og digitale omstilling. Under EU's genopretningsinstrument låner Kommissionen midler, som genopretnings- og resiliensfaciliteten derefter gør brug af til at finansiere medlemsstaternes reformer og investeringer. Finansieringen kan enten være et lån (tilbagebetalingspligtig støtte) eller tilskud (ikketilbagebetalingspligtig støtte). For at modtage støtte indsendte medlemsstaterne indsende nationale genopretnings- og resiliensplaner til Kommissionen. Hver plan indeholder de reformer og investeringer, der skal gennemføres inden udgangen af 2026, og fastlægger klare milepæle og mål, som skal analyseres af Kommissionen og godkendes af Det Europæiske Råd. Kun lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten (i modsætning til tilskud under genopretnings- og resiliensfaciliteten) giver anledning til eventualforpligtelser, og de tages derfor alene i betragtning i denne analyse. Det er vigtigt at understrege, at lån fra genopretnings- og resiliensfaciliteten finansieres via en diversificeret finansieringsstrategi og ikke via den traditionelle back-to-back-tilgang. Alle NGEU-lån, der beløb sig til 91 mia. EUR ved udgangen af 2021, garanteres over EU's budget i henhold til artikel 9, stk. 4, i afgørelsen om egne indtægter. -Euratoms lånefacilitet hjælper medlemsstater med at finansiere investeringer i kernekraftværker og industrielle anlæg i det nukleare brændselskredsløb. De udestående lånebeløb under de fem forskellige programmer ved udgangen af 2021 fremgår af tabel 3. Tabel 3: Udestående beløb vedrørende lån til EU-medlemsstater pr. 31. december 2021 (mio. EUR) Udestående lån Påløbne renter I alt Betalingsbalancestøtte 200 1,15 201,15 Euratom 49,5 0,01 49,51 EFSM 46 800 469,59 47 269,59 SURE 89 637 65,15 89 702,15 Lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten 17 969,73 26,06 17 995,79 I alt 154 656,23 561,96 155 218,19 Et passende mål for den samlede årlige risiko for EU-budgettet, der er forbundet med eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne, er de samlede årlige tilbagebetalinger af hovedstol og renter, som modtagerlandene skal foretage i et givet år under de forskellige programmer. I tilfælde af back-to-back-lån svarer dette til de samlede tilbagebetalinger af EU-obligationer, der er udstedt for at finansiere lånene til medlemsstaterne. Tabel 4: Årlig tilbagebetalingsplan for udestående lån (hovedstol + renter) under de eksisterende programmer for årene 2022-2027 pr. 31. december 2021 (mio. EUR) Year Euratom BoP EFSM SURE RRF loans All

programmes 2022 23.24 5.75 3 507.86 111.11 32.76 3 680.72 2023 13.22 5.75 4 233.75 122.5 32.76 4 407.98 2024 13.11 5.75 3 311.88 122,5 32.76 3 486 2025 0 205.75 3 063.13 8 122,5 32.76 11 424.14 2026 0 0 4 651.13 8 122,5 32.76 12 806.39 2027 0 0 3 531.13 122.5 32.76 3 686.39 Total 49.57 223 22 298.88 16 723.61 196.56 39 491.62 5.Vurdering af bæredygtigheden af EU's eventualforpligtelser 5.1. Vurderingsramme Uden at det berører den vurdering af hensættelser til dækning af visse finansielle forpligtelser i hele deres levetid, der kræves, når der opstår forpligtelser, "anses eventualforpligtelser, som følger af budgetgarantier eller finansiel bistand, og som bæres af budgettet, for bæredygtige, hvis prognosen for deres udvikling over flere år er i overensstemmelse med fristerne i den i artikel 312, stk. 2, i TEUF foreskrevne forordning, der fastlægger den flerårige finansielle ramme, og med loftet over årlige bevillinger til betalinger i artikel 3, stk. 1, i afgørelse 2014/335/EU, Euratom", jf. finansforordningens artikel 210, stk. 3." (dvs. FFR-loftet og loftet for egne indtægter). Det betyder, at de midler, som EU kan trække på i et enkelt år under den nuværende FFR (loftet for egne indtægter), bør være tilstrækkelige til at finansiere udgifterne i forbindelse med FFR samt potentielle nye eventualforpligtelser. Betalinger vedrørende eventualforpligtelser som følge af budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande, som dækkes gennem hensættelser, skal navnlig finansieres gennem disponible hensættelser og eventuelle yderligere planlagte betalinger under FFR. Punkt 5.2 i denne beretning indeholder en vurdering af, om de disponible hensættelser er tilstrækkelige til at dække de forventede betalinger i tilknytning til budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande til indfrielse af forpligtelserne ved udgangen af 2021. Betalinger i forbindelse med indfrielse af eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne, som ikke dækkes gennem hensættelser, kan finansieres ved at trække på supplerende egne indtægter op til det loft, der er fastsat i afgørelsen om egne indtægter. Forskellen mellem loftet for egne indtægter og de egne indtægter, der er nødvendige for at finansiere EU-budgettet, kaldet "bufferen", repræsenterer EU's finansielle kapacitet til at dække yderligere udgående pengestrømme i forbindelse med opståede eventualforpligtelser som følge af finansiel bistand til medlemsstaterne, som ikke dækkes gennem hensættelser. Vurderingsrammen for disse eventualforpligtelser er beskrevet i detaljer i beretningen fra 2021. Resultaterne af denne vurdering af eventualforpligtelser, som ikke dækkes gennem hensættelser, ved udgangen af 2021 præsenteres i punkt 5.3. Med afgørelsen om egne indtægter fra 2020 blev loftet for egne indtægter midlertidigt forhøjet for at tage højde for de forpligtelser, der er opstået under gennemførelsen af NextGenerationEU, herunder eventualforpligtelser som følge af lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten til medlemsstaterne, som ikke dækkes gennem hensættelser. 5.2. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser, som dækkes gennem hensættelser Det bemærkes indledningsvis, at EU's budgetgarantier kan variere betydeligt med hensyn til politiske mål og risikoprofilen for de underliggende transaktioner, der støttes under et specifikt program, hvilket igen kan føre til forskelle med hensyn til den risikovillighed, der finder anvendelse på hver af disse. Risikovillighed udtrykkes normalt ved value-at-risk (VaR) over levetiden ved et bestemt (foruddefineret) konfidensniveau. Ud fra de foreliggende data over forventede nettotab i løbetiden pr. 31. december 2021 vedrørende de budgetgarantier, der var stillet pr. denne dato, er det muligt at drage følgende konklusioner:

-den gældende tilførselssats på 35 % af den samlede EFSI-garanti er tilstrækkelig til at dække anslåede nettotab i løbetiden som følge af de transaktioner, der er garanteret under de forskellige EFSI-felter, ved et konfidensniveau på 95 %, jf. programmets ex ante-risikovillighed -med hensyn til EFSD er tilførselssatsen på 50 % forenelig med de anslåede tab i løbetiden ved et tilsigtet konfidensniveau på 90 %, jf. programmets ex ante-risikovillighed -hensættelserne til ELM i segmentet for foranstaltninger udadtil i den fælles hensættelsesfond (den tidligere garantifond for aktioner i forhold til tredjeland eller GFEA) er tilstrækkelige til at dække de anslåede tab ved et konfidensniveau på 91 %. Med hensyn til de eksisterende eksponeringer hidrørende fra finansiel bistand til tredjelande er tilstrækkeligheden af tilførselssatsen på 9 % begrundet i følgende faktorer: -ingen betalingsmisligholdelse i indberetningsåret 2021 og i de foregående år -størrelsen af hensættelserne til værdiforringelse indregnet i EU's 2021-regnskab i forhold til det samlede udestående beløb -de udestående låns geografiske eksponering -strukturen af løbetiderne for lån til de tredjelande, der modtager finansiel bistand, som er forholdsvis godt spredt over den gældende flerårige finansielle ramme (FFR) og de efterfølgende -MFA-låns direkte forbindelse til og afhængighed af et eksisterende IMF-program, som sikrer tredjelandets finansielle levedygtighed og dermed den eventuelle tilbagebetaling af EU-midler. Tekstboks 1: EU's eventualforpligtelser som følge af MFA- og Euratom-lån og ELM-transaktioner i Ukraine Efter afslutningen af rapporteringen den 24. februar 2022 indledte Rusland en uprovokeret og uberettiget angrebskrig mod Ukraine, som kan påvirke eksponeringerne mod modtagerlande, der enten er direkte eller indirekte berørt af konflikten. På tidspunktet for udarbejdelsen af beretningen havde Kommissionen direkte eksponeringer mod Ukraine på 6,9 mia. EUR understøttet af den fælles hensættelsesfond. Pr. 31. december 2021 havde EU ydet MFA-lån til en værdi af 4,4 mia. EUR og et Euratom-lån på 300 mio. EUR. Efter den russiske invasion af Ukraine har EU ydet yderligere bistand til Ukraine i form af 2,2 mia. EUR i MFA-lån. Der blev udbetalt 1,2 mia. EUR i makrofinansiel nødbistand i marts og maj, og yderligere 1 mia. EUR i ekstraordinær makrofinansiel bistand blev udbetalt i starten af august. I september 2022 nåede Rådet og Europa-Parlamentet til enighed om en yderligere ekstraordinær makrofinansiel bistand på 5 mia. EUR til Ukraine. Ud over at yde direkte støtte er Kommissionen også indirekte eksponeret via sin garanti inden for rammerne af EIB's ELM-portefølje Ved udgangen af 2021 omfattede porteføljen dækket under ELM lån udbetalt til Ukraine på 2 mia. EUR. ELM-eksponeringerne er steget yderligere siden da. I marts 2022 besluttede EIB og Kommissionen at omlægge ikkeudbetalte ELM-lån på 688 mio. EUR. Dette blev i juli 2022 efterfulgt af Kommissionens afgørelse om at omlægge yderligere 1,59 mia. EUR i ikkeudbetalte lån. I betragtning af risiciene forbundet med den finansielle støtte til Ukraine i den nuværende krigssituation, der ligger over gennemsnittet, vil alle nye eksponeringer mod Ukraine, dvs. indtil videre 1 mia. EUR i makrofinansiel bistand udbetalt i august (MFA1), 5 mia. EUR i makrofinansiel bistand, som Rådet og Europa-Parlamentet nåede til enighed om i september 2022 (MFA2), og de omlagte lån på 1,59 mia. EUR under ELM, være omfattet af en budgetdækning på 70 %, hvilket er højere end den almindelige tilførselssats for lande, der modtager makrofinansiel bistand (9 %). Selv om behovet for større beskyttelse i forbindelse med omlagte ELM-lån opnås fuldt ud ved at forhøje tilførselssatsen til 70 % fra EU-budgettet, opnås samme beskyttelse i forbindelse med de 6 mia. EUR i ekstraordinær makrofinansiel bistand ved at fastholde tilførselssatsen på 9 % og supplere den med garantier fra medlemsstaterne, der dækker 61 % af låneeksponeringerne. Fra midten af 2023 vil hensigtsmæssigheden af denne tilførselssats regelmæssigt blive taget op til revision for at sikre, at den afspejler enhver fremtidig udvikling i eksponeringernes risikoprofil på en passende og hurtig måde. Eksponeringerne mod Ukraine, hvis volumen og risikoprofil har ændret sig som følge af den russiske invasion tidligere på året, overvåges og forvaltes løbende. De vil ikke blive drøftet yderligere her, fordi de falder uden for denne beretnings tidsperiode og anvendelsesområde. 5.3. Vurdering af bæredygtigheden af eventualforpligtelser i forhold til loftet for egne indtægter EU-budgettets evne til at tage højde for en situation, hvor der opstår en eksponering mod eventualforpligtelser, som ikke dækkes gennem hensættelser, vurderes ved anvendelse af den ramme, der er omhandlet i punkt 5.1 ovenfor. De NGEU-relaterede udstedelser blev påbegyndt i 2021, og beretningen i år dækker derfor også det midlertidige loft for egne indtægter på 0,6 % af EU's BNI, som udelukkende er til rådighed for alle NGEU-forpligtelser. Som nævnt i punkt 4 ovenfor finansierer Kommissionen NextGenerationEU ved brug af en diversificeret finansieringsstrategi, der tilvejebringer en fælles finansieringspulje for lån og ikketilbagebetalingspligtig støtte — men kun lånene udgør eventualforpligtelser. Låntagning i forbindelse med den ikketilbagebetalingspligtige støtte tilbagebetales via EU-budgettet og finansieres over budgetindtægterne. Bufferen anslås derfor i forhold til de samlede NGEU-forpligtelser, men i følsomhedsanalysen er der specifikt fokus på eventualforpligtelserne i overensstemmelse med kravene i finansforordningens artikel 210, stk. 3. Det første trin er at opstille et centralt scenario (referencescenario), der svarer til den forventede udvikling i EU's udgifter og finansielle kapacitet i årene frem til 2027, i overensstemmelse med den langsigtede prognose for budgetudgifter og indtægtsbehov (figur 3 nedenfor). Hvis man ser bort fra indeværende budgetår, ligger den disponible buffer til dækning af eksisterende og nye eventualforpligtelser i perioden 2023-2027 i gennemsnit på 187 mia. EUR om året (ca. 83 mia. EUR for den faste del af loftet for egne indtægter på 1,40 % af EU's BNI og ca. 104 mia. EUR for det midlertidige loft på 0,6 % af EU's BNI).

Efter opstilling af det centrale scenario vurderes bæredygtigheden af de eksisterende eventualforpligtelser i ekstreme scenarioer for årene 2023-2027 i yderligere test. 1)Stresstest — økonomien. I det centrale scenario følger BNI prognoserne for realvækst og inflation i fremskrivningerne af bruttonationalproduktet i Kommissionens økonomiske forårsprognose 2022 . Med henblik på stresstesten er fremskrivningen af de nominelle vækstrater sat 1 procentpoint lavere end i referencescenarioet for hvert år i rapporteringsperioden . Dette reducerer den nominelle værdi af loftet for egne indtægter og dermed den disponible buffer med gennemsnitligt 3,5 mia. EUR om året (heraf vedrører 2,4 mia. EUR det fast loft for egne indtægter). 2)Stresstest — budgettets indtægtsside. I dette ekstreme scenario vurderes det, om den disponible buffer ville være tilstrækkelig, hvis alle eventualforpligtelser, som ikke dækkes gennem hensættelser, skulle indtræde samtidig. I praksis vil dette betyde, at alle medlemsstater, der modtager finansiel bistand, samtidig undlader at opfylde deres tilbagebetalingsforpligtelser. De pågældende beløb afspejler tilbagebetalingsplanen ultimo 2021 (jf. tabel 4 ovenfor). Dette er et yderst usandsynligt scenario, hvor der ikke tages højde for alle de foranstaltninger, som Kommissionen kan træffe for at undgå en sådan situation (f.eks. gældsomlægning og aktiv likviditetsstyring). I dette scenario vil den disponible buffer blive reduceret med 3,85 mia. EUR om året i gennemsnit. Dette vil næsten udelukkende (3,82 mia. EUR) være knyttet til det faste loft for egne indtægter. De eventualforpligtelser, der følger af lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten, vil være minimale (0,03 mia. EUR om året), da tilbagebetalingen af hovedstolen af lån under genopretnings- og resiliensfaciliteten under det midlertidige loft først vil begynde i 2032. 3)Stresstest — budgettets udgiftsside. I dette scenario, der vedrører FFR, er fremskrivningerne af udgifterne sat til det teoretiske maksimum (dvs. de maksimale lofter for FFR-betalingerne og individuelle særlige instrumenter). Det er vigtigt at understrege, at dette ikke afspejler en bottom-up-prognose og ikke er udtryk for faktiske forventninger til udviklingen i EU-betalingerne. På budgettets udgiftsside er afgørelsen om at øge udgifterne (inden for FFR-lofterne) desuden — i modsætning til en indtægtsstresstest — betinget af et forslag fra Kommissionen samt Europa-Parlamentets og Rådets godkendelse. Det er urealistisk at antage, at Kommissionen vil foreslå en afgørelse, der er uforenelig med EU's finansielle kapacitet i et givet år. Der er ikke et specifikt FFR-loft udelukkende for EU-budgetudgifter til opfyldelse af tilbagebetalingsforpligtelser i forbindelse med ikketilbagebetalingspligtig NGEU-støtte . I stresstesten antages det derfor for så vidt angår tilbagebetalinger af NGEU-gæld, at de maksimale budgetudgifter svarer til de forfaldne NGEU-udstedelser (minus de eventualforpligtelser, der er testet i ovennævnte stresstest på budgettets indtægtsside, fordi der i denne stresstest på budgettets udgiftsside ikke tages højde for scenarioet, hvor alle medlemsstater, der modtager finansiel bistand, samtidig undlader at opfylde deres tilbagebetalingsforpligtelser). Planlagte gældsforlængelser tages ikke i betragtning i denne hypotetiske situation. Bufferen vil være ca. 15,8 mia. EUR lavere end i det centrale scenario, herunder 14,2 mia. EUR for det faste loft for egne indtægter. 4)En kombineret stresstest vedrørende økonomiske forhold, indtægter og udgifter. Dette er et ekstremt negativt scenario, der kombinerer alle de ugunstige scenarioer, der er beskrevet i de tre punkter ovenfor. Det vil reducere bufferen med i gennemsnit 23 mia. EUR årligt til omkring 164 mia. EUR om året i perioden 2023-2027 (herunder 63 mia. EUR for det faste loft for egne indtægter). Dette beløb synes at udgøre en stor sikkerhedsbuffer for EU's finansielle kapacitet til at dække sine forpligtelser (i forbindelse med transaktioner både uden for og inden for rammerne af NGEU), selv i tilfælde af større økonomiske chok, en potentiel lovgivningsmæssig ændring, der udløser højere udgifter, og potentielle nye eventualforpligtelser. De detaljerede resultater for referencescenarioet og scenarioerne i stresstestene findes i bilaget. Figur 3: Loft for egne indtægter og behov for egne indtægter under et referencescenario og en kombination af følsomhedstest 6. Konklusioner Ved udgangen af 2021 beløb EU-budgettets eventualforpligtelser i forbindelse med lån til medlemsstater og tredjelande sig til ca. 163 mia. EUR, mens garantier ydet inden for rammerne af EFSI, EFSD, EFSD+ og ELM udgjorde over 60 mia. EUR. Risiciene for, at modtagerlandene ikke tilbagebetaler disse lån, eller at der trækkes på garantier, forvaltes omhyggeligt gennem en omfattende risikostyringsramme, der for visse kategorier af eventualforpligtelser omfatter øremærkning af budgetmidler til dækning af mulige tab ved et tilstrækkeligt forsigtigt konfidensniveau. Under hensyntagen til de mange sikkerhedsforanstaltninger, der er fastsat i EU-rammen for overvågning og styring af de risici, der er knyttet til eventualforpligtelser, som enten dækkes eller ikke dækkes gennem hensættelser, og den bæredygtighedsvurdering, der fremlægges i denne beretning, er det muligt at drage en række konklusioner. -Risici hidrørende fra instrumenter, der dækkes gennem hensættelser (dvs. budgetgarantier og finansiel bistand til tredjelande) forvaltes omhyggeligt, og hensættelserne hertil er tilstrækkelige. Denne vurdering tager hensyn til den tidligere opbygning af risikopositioner, data om tidligere misligholdelser og forventede tab, de foranstaltninger, der er truffet for at sikre, at tabene ikke overstiger forud fastsatte toleranceniveauer, og de budgetmæssige hensættelser, der er til rådighed til dækning af forventede tab. -EU's finansielle kapacitet under den eksisterende retlige ramme (dvs. afgørelsen om egne indtægter og FFR-forordningen) er tilstrækkelig til at tage højde for eventuelle tab i forbindelse med lån, som ikke dækkes gennem hensættelser, frem til udgangen af 2027. I perioden 2023-2027 er der i gennemsnit 187 mia. EUR om året (dvs. 1,05 % af EU's BNI) til rådighed under loftet for egne indtægter (herunder 0,47 % af EU's BNI under det faste loft) til imødekommelse af ekstraordinære indkaldelser af indtægter til finansiering af uforudsete udgifter eller til opfyldelse af eksisterende og potentielle nye eventualforpligtelser.