Det estiske retssystem fungerer effektivt. I 2019 blev civile sager ved retten i første instans i gennemsnit afsluttet på 95 dage, mens straffesager i gennemsnit blev afsluttet på 226 dage i almindelige straffesager, 28 dage i forenklede straffesager og 46 dage i sager om mindre forseelser. Ved domstolene i første instans blev forvaltningsretlige sager i gennemsnit afsluttet på 123 dage . Den gennemsnitlige behandlingstid for appelsager var på 162 dage i civile sager, 44 dage i straffesager og 197 dage i forvaltningsretlige sager. Varigheden af civile samt handels- og forvaltningsretlige sager er kortere end gennemsnittet (målt i gennemløbstid), og antallet af verserende sager er ofte et af de laveste i EU . I disse sager ligger gennemførelsesprocenten på over 100 %, hvilket betyder, at domstolene er i stand til at håndtere antallet af indgående sager.

Informations- og kommunikationsteknologierne ved domstolene er avancerede og er under videreudvikling, så domstolene kan fungere gnidningsløst på trods af de udfordringer, der er forbundet med covid-19. Estland er en af de medlemsstater, der klarer sig bedst, når det gælder brugen af informations- og kommunikationsteknologi (IKT) til at forbedre adgangen til og den generelle kvalitet af landenes retssystemer . Domstolenes arbejde lettes ved hjælp af fire IKT-værktøjer: domstolenes informationssystem (CIS), offentlig elektronisk sagsbehandling (Public e-File), elektronisk sagsbehandling (e-File) og det nyindførte system for digitale retsregistre. CIS er domstolenes interne informationssystem, der anvendes af alle dommere og retsembedsmænd, og indeholder alle de dokumenter, der indgives til eller frembringes af en ret. Det fungerer endvidere som et miljø, hvor der kan oprettes retslige dokumenter med brugertilpassede skabeloner, indhentes oplysninger fra andre databaser og sendes retslige oplysninger til andre informationssystemer via den elektroniske sagsbehandling. CIS anvendes desuden til automatisk at fordele sagerne mellem dommerne . Systemet for offentlig elektronisk sagsbehandling er det eksterne informationssystem, som giver parterne og deres repræsentanter mulighed for at deltage elektronisk i behandlingen af deres sag . Med dette system kan borgerne indlede civile og forvaltningsretlige sager og holde øje med disse og sager om mindre forseelser samt indgive dokumenter, der skal behandles. Det er baseret på det elektroniske sagsbehandlingssystem, som kører informationssystemerne hos politi, anklagemyndighed, domstole og andre sagsbehandlende instanser sammen, og sikrer central udveksling af oplysninger om sager mellem sagsparterne og hurtig og papirløs dataudveksling. Formålet med systemet for offentlig elektronisk sagsbehandling er at stille oplysninger i systemet for elektronisk sagsbehandling til rådighed for sagsparter via internettet . Det elektroniske sagsbehandlingssystem er et internt centralt informationssystem, der giver et detaljeret overblik over retssagernes forskellige faser. Det giver mulighed for samtidig udveksling af oplysninger mellem de forskellige parter i en sag . Brugerne af klientsystemerne kan kun se de data, der er relevante for deres tjenstlige forpligtelser . Systemet for digitale retsregistre anvendes til at give dommere, deres assistenter og parterne i en sag et bedre og mere funktionelt overblik over og nemmere adgang til rettens registre. Dette IKT-værktøj giver brugerne adskillige muligheder for bedre at tilrettelægge og optimere de proceduremæssige skridt og processer ved domstolene . Som reaktion på covid-19-pandemien blev videreudviklingen og implementeringen af systemet for digitale retsregistre fremskyndet, hvilket gjorde det muligt for domstolene og anklagemyndigheden at fortsætte deres arbejde uden større afbrydelser.

Domstolsrådet spiller en vigtig rolle med hensyn til fastlæggelsen af ressourcerne til retsvæsenet og bidrog til reaktionen på covid-19-pandemien. Domstolsrådet, et ikkepermanent organ, der primært består af dommere, spiller en vigtig rolle i forvaltningen af retssystemet. Det godkender bl.a. domstolsstrukturen, antallet af dommere ved hver ret og udnævnelse og afsættelse af retspræsidenter. Derudover afgiver det udtalelser om domstolenes budgetter og dommerkandidater til den øverste domstol. Domstolsrådet er ikke et permanent organ, men afholder fire ordinære samlinger og ekstraordinære samlinger efter behov. Det drøftede f.eks. retssystemets reaktion på covid-19-pandemien, herunder videreudviklingen af den elektroniske kommunikation ved domstolene for at holde dem operationelle . Justitsministeriet yder organisatorisk støtte til domstolsrådet, men kan ikke blande sig i dets arbejde og beslutningstagning. Domstolsrådet skal godkende de fleste af de vigtige afgørelser, som justitsministeriet træffer vedrørende domstolene . Det afgiver desuden udtalelser om finansielle og budgetmæssige spørgsmål samt om visse spørgsmål vedrørende menneskelige ressourcer . Det er navnlig involveret i tildelingen af midler til domstolene, idet det afgiver udtalelse om det forslag, som justitsministeriet udarbejder i samråd med retspræsidenterne. I forbindelse med domstolsrådets fremlæggelse af sine udtalelser om budgettet udarbejdes et kompromisforslag, hvor retsvæsenet inddrages fuldt ud.

Graden af opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed er middel blandt borgerne og dårlig blandt virksomhederne. 57 % af borgerne opfatter retsvæsenets uafhængighed som rimelig god eller meget god, hvilket er en stigning i forhold til 2019 efter en tidligere nedadgående tendens. Blandt virksomhederne opfattes uafhængigheden som dårlig (kun 39 % anser den for at være rimelig god eller meget god), og den er forblevet stabil efter en tidligere nedadgående tendens . En anden virksomhedsundersøgelse (World Economic Forum), hvor opfattelsen af uafhængigheden i medlemsstaterne ligger over gennemsnittet, viser, at opfattelsen af retsvæsenets uafhængighed er blevet dårligere i de senere år .

Den øverste domstol og retsvæsenets øvrige selvstyrende organer spiller en vigtig rolle i forbindelse med udnævnelsen af dommere og andre afgørelser vedrørende retssystemet. Den øverste domstol afholder udvælgelsesprøver, udvælger i plenum dommerkandidater til første- og andeninstansdomstolene og indstiller dem til landets præsident . Dommerne ved den øverste domstol udnævnes af parlamentet (Riigikogu) efter indstilling fra den øverste domstols præsident, som forinden gennemgår udtalelserne fra den øverste domstol i plenum og domstolsrådet. Den øverste domstol i plenum yder bistand ved tilrettelæggelsen af arbejdet i de fem selvstyrende dommerorganer (domstolsrådet, rådet for uddannelse af dommere og anklagere, dommerundersøgelsesudvalget , disciplinærkammeret og domstolenes etiske råd). Desuden vil dens kontrolkammer for forfatningsret behandle eventuelle begæringer om prøvelse af en afgørelse fra landets præsident om ikke at udnævne en indstillet dommerkandidat . Det skal bemærkes, at præsidenten hidtil aldrig har afvist at udnævne en dommerkandidat. Kontrolkammeret for forfatningsret har derfor aldrig haft anledning til at prøve en afgørelse om ikkeudnævnelse af en dommerkandidat.

Det estiske domstolssystem består af tre niveauer: i første instans fire førsteinstansdomstole (behandler alle civile sager, straffesager og sager om mindre forseelser) og to forvaltningsdomstole, i anden instans to appeldomstole (prøvelse af afgørelser truffet af førsteinstansdomstolene og forvaltningsdomstolene) og i sidste instans den øverste domstol, som prøver retsafgørelser ved kassationsappel og desuden fungerer som forfatningsdomstol. Den øverste domstol forvalter selv sit budget og sin drift, mens domstolene i første og anden instans forvaltes af domstolsrådet og justitsministeriet i fællesskab. Domstolsrådet er et ikkepermanent organ, der bl.a. har beføjelser i relation til domstolsstrukturen og retsvæsenets ressourcer og deltager i drøftelserne om domstolenes forvaltning . Dommerne ved første- og andeninstansdomstolene udnævnes af landets præsident efter indstilling fra den øverste domstol i plenum (en banc). Anklagemyndigheden er en offentlig myndighed under justitsministeriet, som er uafhængig i varetagelsen af sine opgaver. Den ledes af rigsadvokaten, navnlig i forbindelse med udnævnelsen af offentlige anklagere og deres karriereforløb . Advokaterne i det estiske retssystem er medlem af det estiske advokatsamfund, som er en uafhængig, selvstyrende brancheorganisation.

Det estiske system for demokratisk kontrol og balance er veludviklet og omfatter en inkluderende proces for vedtagelse af love, som fortsat er under udvikling. Den øverste domstols kontrolkammer for forfatningsret udøver både forudgående og efterfølgende kontrol af forfatningsmæssigheden, bl.a. via en direkte forfatningsmæssig klage. Justitskansleren spiller en vigtig rolle i systemet for demokratisk kontrol og balance, og institutionens akkreditering med A-status i henhold til FN-principperne er i fuld gang (forsinket på grund af covid-19-pandemien).

I Estland er de retlige og institutionelle rammer for bekæmpelse af korruption stort set på plads. Landet har etableret et effektivt netværk til håndtering af gennemførelsen af politikken for bekæmpelse af korruption. En ny strategi for bekæmpelse af korruption er under udarbejdelse. Alle ministerier er godt rustet til at koordinere korruptionsforebyggelse og sikre gennemførelsen af aktiviteterne i den nationale strategi for bekæmpelse af korruption inden for de relevante områder. Efterforskningen og retsforfølgelsen af korruptionsrelateret kriminalitet er effektiv, og ifølge anklagemyndigheden er budgetmidlerne tilfredsstillende. Der er indført bestemmelser til regulering af "svingdørsproblematikken". Lobbyaktiviteter er ikke reguleret ved lov, men et lovforslag er undervejs. Der er endnu ikke indført omfattende rammer for beskyttelse af whistleblowere. Estland har investeret kraftigt i e-læring for at støtte forebyggelsen af interessekonflikter for alle ansatte i den offentlige sektor.

II.Ramme for bekæmpelse af korruption

Justitsministeriet er ansvarlig for udarbejdelsen af den nationale strategi for bekæmpelse af korruption og fører tilsyn med og koordinerer rapporteringen om handlingsplanen for strategien for bekæmpelse af korruption. Det særlige antikorruptionsudvalg udøver parlamentarisk kontrol med gennemførelsen af korruptionsbekæmpende foranstaltninger, og udvalget for overvågning af finansieringen af politiske partier holder øje med, hvordan de politiske partier finansieres. Det nationale kriminalpolitis kontor for korruptionsrelateret kriminalitet er en specialenhed, der har ansvaret for at efterforske korruptionssager, og den interne sikkerhedstjeneste har ansvaret for at efterforske korruption begået af højtstående statslige embedsmænd og højtstående lokale embedsmænd i seks større kommuner. Anklagemyndigheden fører tilsyn med og leder forundersøgelser i straffesager om korruption og repræsenterer den offentlige anklagemyndighed i retten.

Estland har opnået en score på 74/100 i Transparency Internationals Corruption Perceptions Index og er nr. 8 i EU og nr. 18 på verdensplan. 60 % af respondenterne i den særlige Eurobarometerundersøgelse 2020 anser korruption for at være udbredt (EU-gennemsnit: 71 %) , og 14 % føler sig personligt berørt af korruption i dagligdagen (EU-gennemsnit: 26 %). Inden for erhvervslivet anser 44 % af virksomhederne korruption for at være udbredt (EU-gennemsnit: 63 %), mens 9 % af virksomhederne mener, at korruption er et problem for deres forretningsførelse (EU-gennemsnit: 37 %). 37 % af respondenterne mener, at der finder tilstrækkelig vellykket retsforfølgelse sted til at afskrække folk fra korrupt adfærd (EU-gennemsnit: 36 %), mens 46 % af virksomhederne mener, at folk og virksomheder, der bliver taget for bestikkelse af en højtstående embedsmand, bliver behørigt straffet (EU-gennemsnit: 31 %) .

En ny strategi for bekæmpelse af korruption er under udarbejdelse. Justitsministeriet (kriminalpolitiafdelingen) har ansvaret for at koordinere bekæmpelsen af korruption . Justitsministeriet fører tilsyn med og koordinerer rapporteringen om handlingsplanen for strategien for bekæmpelse af korruption . Den nuværende strategi er ved at udløbe, idet den dækker perioden 2013-2020 . En ny strategi er under udarbejdelse. Listen over højrisikosektorer er blevet omsat til prioriteter i strategien for bekæmpelse af korruption 2013-2020 og omfatter for øjeblikket sundheds- og uddannelsessektoren. Offentlige indkøb betragtes som et horisontalt korruptionsudsat område i forskellige sektorer.

Kompetencerne i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af korruption er delt mellem forskellige institutioner. Anklagemyndigheden fører tilsyn med og leder forundersøgelser i straffesager om korruption og repræsenterer den offentlige anklagemyndighed i retten . Antallet af registrerede korruptionsforbrydelser faldt i 2019 med 81 % i forhold til 2018 . Ca. 40 % af korruptionssagerne opstår lokalt . Ifølge anklagemyndigheden opfattes budgetmidlerne som tilfredsstillende . Kontoret for korruptionsrelateret kriminalitet under det nationale kriminalpoliti er den specialenhed, der er ansvarlig for efterforskning af korruptionssager. Kontorets arbejdsområder omfatter både forebyggelse og forundersøgelser af strafbare handlinger under anklagemyndighedens tilsyn og ledelse og behandling af mindre forseelser i korruptionssager . Derudover har den interne sikkerhedstjeneste kompetence med hensyn til forundersøgelser af strafbare handlinger og behandling af mindre forseelser i korruptionssager. Hvert ministerium har en embedsmand, der koordinerer korruptionsforebyggelse og sikrer gennemførelsen af aktiviteterne i den nationale strategi for bekæmpelse af korruption inden for de relevante områder. Korruptionsforebyggelseskoordinatorerne aflægger endvidere rapport til de respektive ministre, hvis der opstår mistanke om eller risiko for korruption. Når der foreligger bevis for korruption, rapporterer de dette til politiet . Det særlige parlamentariske antikorruptionsudvalg udøver parlamentarisk kontrol med gennemførelsen af foranstaltninger til bekæmpelse af korruption og drøfter og vurderer de potentielle tilfælde af korruption, der involverer embedsmænd, som er fastlagt i loven om bekæmpelse af korruption . Udvalget for overvågning af finansieringen af politiske partier fører tilsyn med finansieringen af de politiske partier og holder øje med, at politiske partiers, valgkoalitioners og uafhængige valgkandidaters økonomiske midler opnås og anvendes på lovlig vis .

Der findes ingen omfattende regler for beskyttelse af whistleblowere. De ændringer, der i 2013 blev foretaget i loven om bekæmpelse af korruption, forbyder embedsmænd at skjule korruption og pålægger myndighederne at beskytte fortroligheden af oplysninger fra whistleblowere i god tro. De regulerer imidlertid kun den offentlige og ikke den private sektor.

Lobbyvirksomhed er ikke reguleret. Der findes ingen fast lovramme eller regulering af lobbyvirksomhed. Greco anbefalede, at der vedtages regler for kontakten mellem lobbyister og personer, som udøver de øverste administrative funktioner, og at denne kontakt gøres offentligt tilgængelig . Regeringen er i færd med at udarbejde et lovforslag om lobbyvirksomhed for offentlige embedsmænd, der arbejder inden for den udøvende magt.

Der har været en vis debat om, hvorvidt ledere af statsejede virksomheder skal give offentligheden indblik i deres økonomiske interesser. Hvad angår indberetningen af aktiver har loven om bekæmpelse af korruption, der blev vedtaget i 2013, skærpet parlamentets særlige antikorruptionsudvalgs beføjelser . Forbedringerne indebærer bl.a., at der skal indberettes en større mængde data, og udvider udvalgets beføjelser og rettigheder. På grundlag af den reviderede lov blev der i 2014 oprettet et elektronisk register over indberetning af økonomiske interesser. Disse er — i modsætning til statsejede virksomheders økonomiske interesser — allerede offentligt tilgængelige og derfor også underlagt offentlig kontrol, herunder gennem medierne. Systemet til indberetning af aktiver og økonomiske interesser, der blev indført i 2014, giver alle indberettende embedsmænd mulighed for at anvende en allerede udfyldt formular og indberette oplysningerne elektronisk. De indberettede oplysninger er tilgængelige for offentligheden i tre år fra indberetningsdatoen .

Der er indført bestemmelser til regulering af "svingdørsproblematikken". Tjenestemandsloven indeholder bestemmelser om, at en embedsmand, der afskediges, ikke i det år, der følger efter afskedigelsen, kan blive tilknyttet en privatretlig juridisk person, som embedsmanden har udøvet direkte eller konstant tilsyn med i det forgangne år.





III.Mediepluralisme

I Estland er ytringsfriheden og retten til aktindsigt retligt og formelt beskyttet i forfatningen . Sekundær lovgivning sikrer udtrykkeligt journalisters ret til at beskytte deres kilder og fremmer mediefriheden i radio- og tv-sektoren . Retten til information er udtrykkeligt anerkendt i forfatningen, i loven om information af offentligheden og i loven om beskyttelse af personoplysninger .

En reform skal efter planen styrke uafhængigheden af medietilsynsmyndigheden — tilsynsmyndigheden for forbrugerbeskyttelse og teknik (ECPTRA). ECPTRA er en statslig organisation, der blev oprettet i 2019 ved sammenlægning af forbrugerbeskyttelsesnævnet og den tekniske reguleringsmyndighed. Myndigheden drives som en administrativ del af økonomi- og kommunikationsministeriet. Ændringerne til gennemførelse af det reviderede direktiv om audiovisuelle medietjenester har til formål at ændre ECPTRA's opgaver, beføjelser og kompetencer. Som meddelt af de estiske myndigheder vil de også definere ECPTRA's status som en uafhængig myndighed i overensstemmelse med direktivet om audiovisuelle medietjenesters krav om uafhængighed .

Det estiske presseråd (Pressinõukogu) er et frivilligt selvregulerende organ. Det har til opgave at behandle klager fra offentligheden vedrørende indhold i pressen, på onlineportaler med journalistisk indhold og på offentlige radio- og tv-stationer. Presserådet har ti medlemmer, seks fra mediesektoren og fire lægmedlemmer fra andre sektorer end mediebranchen, samt en roterende formand. Organet er oprettet af Estlands presseforbund .

Der findes i øjeblikket ingen specifikke lovbestemmelser om offentliggørelse af oplysninger om ejerskab. Der er dog elektronisk adgang til generelle oplysninger om iværksætteri og gratis adgang til oplysninger i virksomhedsregistret . Manglen på oplysninger om medieejerskab har givet anledning til en vis bekymring . Det nuværende lovforslag til gennemførelse af direktivet om audiovisuelle medietjenester indeholder imidlertid en ny bestemmelse om offentligt tilgængelige data vedrørende strukturen og gennemskueligheden af medieejerskab, som er baseret på den relevante bestemmelse i direktivet om audiovisuelle medietjenester . Oplysninger om medieselskabernes faktiske ejerskab er i øjeblikket ikke altid offentligt tilgængelige. Derfor anså observatoriet for mediepluralisme i 2020 (MPM 2020) situationen omkring gennemskueligheden af medieejerskab i Estland for at udgøre en mellemstor risiko. Samtidig udgør indikatoren for markedspluralitet en høj risiko på grund af medieejerskabets tiltagende horisontale og vertikale koncentration. Dette gælder især de regionale medier, som har en stærk tradition i landet. Det Europæiske Center for Presse- og Mediefriheds undersøgelsesmission i 2018 pegede på mediekoncentrationen som et potentielt problem . Med hensyn til de lokale medier fremhævede MPM 2020, at mediernes politiske uafhængighed udgjorde en mellemstor risiko som følge af manglen på regler til regulering af interessekonflikter mellem medieejere, beslutningstagere og politikere .

Retten til information er anerkendt i forfatningen, og loven om information af offentligheden regulerer borgernes ret til adgang til oplysninger, som de offentlige myndigheder er i besiddelse af. Som interessenter har påpeget over for Kommissionen , og som observatoriet for mediepluralisme har nævnt, er borgerne imidlertid af den opfattelse, at den offentlige forvaltning i visse tilfælde har tendens til at nægte borgerne adgang til oplysninger.

Rammerne for beskyttelse af journalister er omfattende. De bygger på ytringsfriheden, der udtrykkeligt er anerkendt i den estiske forfatning og loven om medietjenester. Denne lov indeholder en bestemmelse om beskyttelse af informationskilder. Derudover indeholder strafferetsplejeloven foranstaltninger til beskyttelse af journalister . Ikke desto mindre kan visse særlige tilfælde af injurier straffes med fængsel . Analysen i MPM 2020 af indikatoren for journalisternes arbejde, standarder og beskyttelse påviser en lav risiko. Ikke desto mindre har indblanding i undersøgende journalisters arbejde vakt bekymring i den senere tid . I 2019 og 2020 offentliggjorde Europarådets platform til fremme af beskyttelse af journalistik og journalisters sikkerhed ingen relevante varsler vedrørende Estland . I 2020 blev der offentliggjort ét varsel om påstået indskrænkning af mediefriheden. Sagen vedrørte imidlertid anvendelsen af økonomiske sanktioner udstedt på EU-plan, hvilket Kommissionen bekræftede i sin udtalelse af 19. juni 2020 .

IV.Andre institutionelle spørgsmål vedrørende den demokratiske kontrol og balance

Estland er en parlamentarisk republik med et etkammerparlament, hvor den øverste domstols kontrolkammer for forfatningsret kan foretage en efterfølgende kontrol af forfatningsmæssigheden, herunder på visse betingelser på grundlag af en forfatningsmæssig klage. Ud over retssystemet spiller også justitskansleren (ombudsmanden) en rolle i systemet for demokratisk kontrol og balance. Inddragelsen af borgere og interessenter understøttes af avanceret informations- og kommunikationsteknologi.

Et nyt lovgivningsmiljø og lovgivningsmæssige retningslinjer er under udarbejdelse for yderligere at forbedre brugervenligheden og inddragelsen af borgere og interessenter. Udarbejdelsen af lovgivning er underlagt reglerne for god lovgivningspraksis og -udarbejdelse . Processen indledes generelt med udarbejdelsen af en "lovgivningsmæssig hensigt", som indeholder detaljerede oplysninger om det behandlede emne, den potentielle målgruppe, en analyse af den aktuelle situation og de nuværende politiske løsningsmodeller samt de potentielle virkninger af en eventuel foranstaltning . Ministerierne skal identificere de interessenter, der skal inddrages, så tidligt som muligt og senest i forbindelse med udarbejdelsen af den lovgivningsmæssige hensigt eller af et forslag om udarbejdelse af en udviklingsplan. Interessenterne skal høres i mindst to faser: ved afgørelsen af, om der skal udarbejdes et lovforslag (hensigt), og når lovforslaget er udarbejdet, inden det forelægges parlamentet. Alle lovforslag, lovgivningsmæssige hensigter, forslag om udarbejdelse af en udviklingsplan eller andre potentielt væsentlige spørgsmål offentliggøres i informationssystemet for politik EIS (Eelnõude infosüsteem) med henblik på høring. Interessenterne kan også inddrages direkte ved anmodninger om input. Justitsministeriet arbejder på et projekt, der har til formål at skabe et nyt og mere brugervenligt lovgivningsmiljø med innovative metoder til bedre og mere inklusiv lovgivningsudarbejdelse. Et udkast til 2030-retningslinjer for udvikling af lovgivningspolitikken er under behandling i parlamentet med det formål at aktualisere standarden for god lovgivningspolitik og skal fungere som rettesnor for den politiske beslutningstagning, herunder med hensyn til samarbejdet med interessenterne.