KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 01.07.1998 
KOM(1998) 403 endelig udg. 
Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet 
om opfølgningen af anbefalingerne fra gruppen på højt plan 
om den frie bevægelighed for personer 

Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet 
om opfølgningen af anbefalingerne fra gruppen på højt plan 
om den frie bevægelighed for personer 
Den 24. januar 1996 anmodede Kommissionen gruppen på højt plan om den frie 
bevægelighed for personer med Simone Veil som formand om at indkredse de problemer, 
der er på dette område, vurdere dem og fremkomme med forslag. 
Den 18. marts 1997 forelagde gruppen på højt plan en rapport, der indeholder over 
80 anbefalinger inddelt i syv hovedområder, der er relevante for de unionsborgere, der 
ønsker at kunne færdes frit i EU, nemlig: 
- indrejse og ophold 
- adgang til beskæftigelse 
- sociale rettigheder og familiestatus 
- skattemæssig og finansiel status 
- kulturelle rettigheder 
- den særlige situation for statsborgere fra tredjelande 
- beskyttelse af borgernes rettigheder. 
Kommissionen finder, at gruppens rapport giver en fremragende vurdering af de 
forskellige problemer, som borgerne støder på i forbindelse med udøvelsen af retten til fri 
bevægelighed. 
Derfor indgår mange af gruppens anbefalinger i Kommissionens handlingsplan for det 
indre marked fra juni 19971 og i den mere specifikke handlingsplan for arbejdskraftens 
frie bevægelighed fra november 19972. Andre anbefalinger er ikke mere aktuelle eller 
skal revurderes på grund af den nye retlige situation, der opstår, når Amsterdam-traktaten 
er trådt i kraft. Denne meddelelse omhandler væsentligst to aspekter af den frie 
bevægelighed, der er blevet undersøgt af gruppen på højt plan, nemlig indrejse- og 
opholdsret og behovet for at sikre en bedre oplysning af borgerne om deres rettigheder. 
Som bilag vedlægges en statusrapport over opfølgningen af alle gruppens anbefalinger. 
Indrejse- og opholdsret 
Som nævnt i rapporten fra gruppen på højt plan var indrejse- og opholdsretten oprindelig 
knyttet til udøvelse af en erhvervsaktivitet. Rettighederne blev, blandt andet som følge af 
den afledte ret, gradvis udvidet til at omfatte samtlige borgere. Denne gradvise udvidelse 
har imidlertid ført til en opdeling af de omfattede personer, der ikke længere passer til 
nutidens mobilitet, og heller ikke til indførelsen af et unionsborgerskab. 
Man kan således konstatere, at den nuværende EU-lovgivning især tager sigte på 
arbejdstagere og deres familie, der ønsker at bosætte sig i en anden medlemsstat definitivt 
eller for en meget lang periode. Derimod passer lovgivningen ikke til de borgere, der 
1 Jf.CSE(97) lendelig udg. 
2 Jf. KOM(97) 586 endelig udg. 
AéL 
udøver deres ret til mobilitet for en begrænset periode eller på deltid (studerende, 
praktikanter, unge volontører, midlertidigt udsendte, omrejsende selvstændige, 
grænsearbejdere, pensionister med flere bopæle osv.). Det er vanskeligt at vurdere 
størrelsen af disse personkategorier. Man må imidlertid forvente en stigning, bl.a. som 
følge af den europæiske integration, udviklingen i leve- og arbejdsvilkårene, de unges 
stigende behov for et studie- eller uddannelsesophold i en anden medlemsstat,' 
teknologiske innovationer på kommunikationsområdet og en udbygning af transport­
nettet. 
Endvidere blev der med traktaten om Den Europæiske Union indført en artikel 8 A om 
unionsborgerskab, hvorefter enhver unionsborger har ret til at færdes og opholde sig frit 
på en anden medlemsstats område. På den måde bliver disse rettigheder en integrerende 
del af alle unionsborgeres retssystem, der bør formaliseres i fælles retsregler. 
Kommissionen finder det derfor nødvendigt at harmonisere retsstillingen for alle EU-
borgere i medlemsstaterne, uanset om de udøver erhvervsmæssig virksomhed eller ikke. 
De overordnede retningslinjer i Kommissionens forslag er derfor følgende: 
- i det omfang, det er muligt, indførelse af et fælles regelsæt for fri bevægelighed efter 
artikel 8 A for alle unionsborgere og medlemmer af deres familie 
- ny tilgang til udøvelse af opholdsretten, navnlig ved at begrænse forpligtelsen til at 
besidde en opholdstilladelse til de situationer, hvor det er berettiget 
- afklaring af situationen for de medlemmer af en unionsborgers familie, der er 
statsborgere i et tredjeland 
- klarere afgrænsning af mulighederne for at inddrage en unionsborgers opholdsret. 
En sådan revision af retten til at rejse og tage ophold inden for rammerne af reglerne om 
unionsborgerskabet er et så omfattende arbejde, at man ikke må forvente resultater på 
kort sigt for unionsborgerne. Derfor foreslår Kommissionen sideløbende med denne 
meddelelse at foretage en ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og direktiv (EØF) 
nr. 360/68 om arbejdstageres fri bevægelighed, indrejse- og opholdsret. En sådan 
ændring skal forbedre den nuværende situation for arbejdstagere og medlemmer af deres 
familie, der færdes i EU, hvilket er i overensstemmelse med Kommissionens 
handlingsplan fra november 1997.1 den henseende erkendte Det Europæiske Råd på sit 
møde den 20. november 1997 betydningen af arbejdstagernes mobilitet for at styrke 
medlemsstaternes arbejdsmarkeder. 
Der vil ligeledes inden årets udgang blive foreslået en reform og forenkling af reglerne 
for samordning af de sociale sikringssystemer. 
Bedre information af borgerne 
Arbejdet med at fremme den frie bevægelighed for personer har mange aspekter, hvilket 
de mange emner, der behandles i gruppens rapport, vidner om. 
Det understreges flere gange i rapporten, at det er nødvendigt at forbedre informationen 
af borgerne om de rettigheder, der følger af EU-lovgivningen, ligesom det er nødvendigt 
med en bedre uddannelse og information af alle, der er involveret i udøvelsen af den frie 
bevægelighed. 
I den henseende er det relevant at nævne de initiativer, Kommissionen allerede har taget: 
- På Det Europæiske Råds møde i Cardiff den 15. og 16. juni 1998 blev der iværksat en 
"dialog med borgerne og erhvervslivet", der er en udbygning af "Borger i EU"-
initiativet, der bl.a. har til formål at give konkrete oplysninger om borgernes 
rettigheder, besvare deres spørgsmål og henvise til de rette kompetente myndigheder, 
hvis der opstår vanskeligheder 
- udgivelse af en guide for jobsøgere i EU ("Route map for job seekers in the EU"), der 
er udarbejdet som svar på de spørgsmål, borgerne har stillet i forbindelse med "Borger 
i EU"-initiativet 
- udvikling og forbedring af EURES-nettet, der giver oplysninger om jobtilbud og leve-
og arbejdsvilkår i medlemsstaterne 
- udvikling og konsolidering af Euro-jus-nettet, der sikrer rådgivning og juridisk bistand 
via Kommissionens repræsentationskontorer i medlemsstaterne 
- fortsættelse og udbygning af "Karolus"-programmet om udveksling og uddannelse af 
nationale embedsmænd, der er beskæftiget med det indre marked; "Robert Schuman"-
programmet, der går ud på at gøre de juridiske erhverv bekendt med EU-retten; "Jean 
Monnet"-programmet for universitetsmiljøet og "Grotius"-programmet om udveksling 
inden for de juridiske erhverv 
- støtte til udvikling af Eurodesk-nettet, der skal sikre information om alle spørgsmål 
vedrørende ungdommen og de organisationer, der beskæftiger sig med dens 
rettigheder. 
Konklusion 
Formålet med denne meddelelse er at give et overblik over Kommissionens opfølgning af 
anbefalingerne fra gruppen på højt plan på to vigtige områder, hvoraf det ene kræver 
lovgivning, og det andet bidrager til at bringe EU nærmere på borgerne. 
For det første områdes vedkommende har Kommissionen vedtaget lovgivningsmæssige 
forslag om styrkelse af arbejdskraftens frie bevægelighed og iværksat en detaljeret 
analyse af begrebet unionsborgerskab og de retlige følger for borgernes ret til indrejse og 
ophold i andre medlemsstater. 
BILAG 
Status over opfølgningen af anbefalingerne fra gruppen på højt plan om 
den frie bevægelighed for personer 
Indledning 
Ilapporten fra gruppen på højt plan om den frie bevægelighed for personer, der havde 
Simone Veil som formand (herefter benævnt "gruppens rapport"), som blev forelagt 
Kommissionen den 18. marts 1997, har fremkaldt stor interesse hos en række 
organisationer og institutioner, bl.a. Europa-Parlamentet. Den metodiske konsekvens og 
kvaliteten af analyserne har høstet anerkendelse og gjort det muligt at påbegynde 
overvejelser om, hvilke konkrete initiativer, der skal tages for at sikre et egentligt område 
med fri bevægelighed for personer i Den Europæiske Union. 
I den forbindelse forpligtede formanden for Kommissionen sig til at gøre status over 
situationen senest et år efter forelæggelsen af rapporten. 
Formålet med denne rapport er at gøre status over situationen og især redegøre for 
Kommissionens opfølgning af anbefalingerne i gruppens rapport. 
Kommissionens mandat til gruppen var at identificere de nuværende og potentielle 
hindringer, som de europæiske borgere støder på i forbindelse med udøvelsen af deres ret 
til frit at rejse og arbejde i EU. Gruppen skulle bl.a. undersøge, hvordan de nuværende 
retlige instrumenter anvendes, og hvordan de kan forbedres eller gøres mere effektive, 
samt komme med anbefalinger til nye foranstaltninger som supplement til de talrige 
nuværende retsregler, der vil kunne fjerne visse hindringer eller løse de problemer, som 
EU endnu ikke har behandlet. 
Gruppens rapport indeholder over 80 anbefalinger. 
Som opfølgning på gruppens rapport skal der først nævnes de tre væsentligste EU-
instrumenter, der er vedtaget siden forelæggelsen af rapporten, og som vil få betydning 
for den frie bevægelighed for personer. 
For det første blev Amsterdam-traktaten vedtaget den 19. juni 1997 og undertegnet den 
2. oktober samme år. Denne traktat indfører bestemmelser i EF-traktaten, der vil gøre det 
lettere at opfylde målsætningen om fri bevægelighed for personer, både hvad angår 
fjernelse af kontrol ved medlemsstaternes grænser og retten til at færdes frit og frit at tage 
ophold i en af medlemsstaterne. 
For det andet godkendte Det Europæiske Råd i Amsterdam handlingsplanen for det 
indre marked, hvis fjerde strategiske målsætning er at skabe et indre marked for alle 
borgere1. De seks initiativer, der er under udvikling inden for rammerne af denne 
strategiske målsætning, omhandler fjernelse af grænsekontrol, ajourføring af reglerne om 
opholdsret, beskyttelse af de sociale rettigheder, fremme af arbejdskraftens bevægelighed 
i EU, beskyttelse af forbrugernes rettigheder, folkesundhed og miljø og endelig fremme 
CSE (97) 1, endelig udg., 4. juni 1997. 
af dialogen med borgerne. Den halvårlige resultattavle for det indre marked2 giver 
mulighed for at måle, hvorledes hvert enkelt initiativ i handlingsplanen skrider frem. 
For det tredje skal det nævnes, at Kommissionen den 12. november 1997 offentliggjorde 
en handlingsplan for arbejdskraftens frie bevægelighed, der er en reaktion på visse af 
gruppens anbefalinger3. 
I Kommissionens program for 1998 nævnes det ligeledes, at Kommissionen på grundlag 
af gruppens rapport vil arbejde for reel gennemførelse af princippet om personers frie 
bevægelighed. I Europa-Parlamentets beslutning om rapporten anmodes Rådet og 
Kommissionen om at iværksætte samtlige anbefalinger i rapporten fra gruppen om den 
frie bevægelighed for personer. 
Af nemhedsgrunde er denne statusrapport baseret på de samme syv kapitler som 
gruppens rapport. Opfølgningen af den særlige rapport om tillægspension4 findes i 
kapitel 3 om sociale rettigheder og familiestatus. 
1. - Indrejse og ophold 
I gruppens rapport nævnes de hindringer, der fortsat er i forbindelse med udøvelse af 
retten til frit at færdes og tage ophold i medlemsstaterne. Hindringerne kan opdeles i tre 
kategorier, nemlig fortsat grænsekontrol, mangelfuld administrativ praksis og 
lovgivningsmæssige huller. 
- Fortsat kontrol ved de indre grænser 
Kommissionen er naturligvis enig med gruppen i, at så længe der fortsat er kontrol ved de 
indre grænseovergange, kan borgerne ikke mærke alle følgerne af det indre marked. De 
drøftelser, der har fundet sted i alle EU-institutionerne har vist, at der er meningsforskelle 
både om mål og midler for at sikre et højt beskyttelsesniveau i et område med fri 
bevægelighed. Kommissionens forslag fra 1995 om supplering af de retlige instrumenter 
blev ikke vedtaget. Derimod byggede Amsterdam-traktaten videre på de fremskridt, der 
var nået inden for rammerne af det mellemstatslige Schengen-samarbejde og 
indarbejdede dem i en EU-sammenhæng, fastsatte en frist på fem år til at nå målet og 
vedtog ad hoc løsninger for Det Forenede Kongerige, Irland og Danmark i form af 
forskellige protokoller, der er bilagt traktaten. Man kan herefter konstatere, at retten til 
frit at bevæge sig omkring er indført i ni medlemsstater, og der er endnu en medlemsstat, 
der forbereder sig på at komme med i denne første gruppe. 
- Mangelfuld administrativ praksis 
De breve, Kommissionen modtager, de talrige klager fra borgere af de andragender, der 
indgives til Europa-Parlamentet, bekræfter gruppens eksempler på mangelfuld 
administrativ praksis og det begrundede i de nye initiativer, som Kommissionen 
annoncerede i handlingsplanen for det indre marked, og som allerede er trådt i kraft, 
navnlig beslutningen om at fremskynde den interne sagsbehandling i forbindelse med 
Nr. 1, november 1997, SEC (97)XXXI; nr. 2, maj 1998, SEC (98)XXX. 
KOM(97) 586 endelig udg. af 12. november 1997. 
Betænkning fra gruppen på højt niveau vedtaget den 28. og 29. november 1996 vedlagt rapporten fra 
gruppen på højt plan om den frie bevægelighed for personer. 
5 
klager og overtrædelsesprocedurer ifølge EF-traktatens artikel 169 og gøre 
sagsbehandlingen mere gennemsigtig for borgerne (se den seneste rapport fra Kommis­
sionen til Europa-Parlamentet og Rådet om kontrol med gennemførelsen af 
fællesskabsretten). Endvidere vil Kommissionen fremlægge en fortolkende meddelelse 
om anvendelsen af direktiv 64/22 l/EØF om offentlig orden, sikkerhed og sundhed. 
- Lovgivningsmæssige huller 
Kommissionen er enig med gruppen på højt plan i, at det er nødvendigt at fremlægge nye 
forslag for at ændre og forenkle udøvelsen af retten til fri bevægelighed for personer, bl.a. 
for fuldt ud at drage konsekvensen af indførelsen af unionsborgerskabet. Den mest 
ambitiøse metode er klart helt at ændre alle rettigheder og pligter i relation til rejse og 
ophold for unionsborgere og deres familiemedlemmer. Denne målsætning blev allerede 
nævnt af Det Europæiske Råd i Bruxelles i 1993, men den blev ikke gennemført, bl.a. på 
grund af problemer i forbindelse med forskellige retsgrundlag og lovgivningsmæssige 
procedurer afhængig af, hvilken kategori, den borger, der udøver sin ret til fri 
bevægelighed, tilhører5. 
Indførelsen af unionsborgerskabet og en ny bestemmelse i artikel 18, stk. 2, i 
Amsterdam-traktaten (tidligere artikel 8 A) om fælles beslutningstagning efter artikel 251 
(tidligere artikel 189 B)) skulle gøre det nemmere at fremsætte forslag om en revision, 
der kan give en sammenhængende og fuldstændig løsning af de retlige og administrative 
hindringer, som gruppen på højt plan nævner. 
Kommissionen har derfor fremsat nye forslag om arbejdstagere i forbindelse med denne 
statusrapport. Formålet med disse forslag er at ændre forordning 1612/68 og direktiv 
68/360/EØF efter retningslinjerne i handlingsplanen for arbejdskraftens frie 
bevægelighed6, hvorved de ligger på linje med flere af anbefalingerne fra gruppen på højt 
plan. Kommissionen vil som nævnt i handlingsplanen for det indre marked ikke undlade 
at fremsætte yderligere relevante forslag. 
I den henseende vil en rapport om anvendelsen af de tre direktiver om opholdsret for 
studerende, pensionister og ikke-erhvervsaktive gøre det muligt at definere de 
lovgivningsmæssige huller, der skal udfyldes. 
Endelig skal nævnes dom af 12. maj 1998 i "Sala"-sagen7, hvori EF-Domstolen fastslog, 
at det er i modstrid med fællesskabsretten, når en medlemsstat kræver, at statsborgere fra 
andre medlemsstater, der har tilladelse til at opholde sig på den pågældende medlemsstats 
område, skal fremvise en behørigt udfærdiget opholdstilladelse udstedt af de nationale 
myndigheder for at kunne modtage uddannelsesstøtte, hvorimod det af medlemsstatens 
egne statsborgere kun kræves, at de har bopæl i medlemsstaten. Dommen er vigtig, da 
den fastslår princippet om ikke-diskriminering af EU's borgere på områder, der henhører 
under fællesskabsretten, ved en kombineret anvendelse af traktatens artikel 6, 8 og 8 A. 
Der henvises i den henseende til Kommissionens anden rapport om unionsborgerskab (KOM(97) 230 
endelig udg. af 27. maj 1997). 
KOM (97) 586 endelig udg. af 12. november 1997. 
Sag C-85/96. 
6 
2. - Adgang til beskæftigelse 
Hvad angår adgangen til ansættelse i den offentlige administration har EF-Domstolen 
i sin retspraksis fastsat kriterier, der gør det muligt at definere de områder, der er 
forbeholdt de nationale statsborgere efter EF-traktatens artikel 48, stk. 4. Ifølge denne 
retspraksis skal Kommissionen sikre, at medlemsstaterne fjerner alle begrænsninger for 
adgang til ansættelse i offentlige sektorer. 
Med hensyn til følgerne af det generelle princip om gensidig anerkendelse i samtlige 
offentlige sektorer i medlemsstaterne er der sket fremskridt, og drøftelserne fortsætter 
med og mellem medlemsstaterne. Hvad angår det særlige spørgsmål om anerkendelse af 
erhvervskompetence erhvervet i en anden medlemsstat skal det nævnes, at EF-Domstolen 
i "Kalliope"-dommen af 15. januar 19988 fastslog, at en klausul i en kollektiv 
overenskomst for en medlemsstats offentlige administration var ugyldig, fordi den ikke 
tog højde for beskæftigelse inden for et tilsvarende aktivitetsområde i en anden 
medlemsstats offentlige administration. Denne retspraksis blev ligeledes bekræftet af 
dommen af 12. marts 1998 i sagen "Kommissionen mod Grækenland"9. Princippet om 
ligestilling af erhvervskarrierer er blevet indarbejdet i forslaget til ændring af forordning 
1612/68; dette princip skulle væsentligst få virkninger for offentlige ansættelser (se 
nedenfor). 
Med hensyn til anerkendelse af eksamensbeviser skal der mindes om, at direktivet om 
fri udøvelse af advokaterhvervet blev vedtaget den 16. februar 199810. 
Endvidere forelagde Kommissionen i december 1997 inden for rammerne af SLIM-
initiativet (enklere lovgivning for det indre marked) et forslag til direktiv, der bl.a. har til 
formål at forenkle og modernisere de syv sektorrelaterede direktiver for de lovregulerede 
erhverv (sygeplejersker, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og 
læger)11. Direktivforslaget indeholder ligeledes nogle af gruppens anbefalinger 
(forpligtelse til i forbindelse med en anmodning om anerkendelse af et eksamensbevis at 
tage højde for den erfaring, der er høstet efter opnåelsen af den omhandlede eksamen; 
mulighed for at godkende uddannelser, som EU-borgere har taget i tredjelande). 
Endelig er der i Rådet netop opnået politisk enighed om et ændret forslag til direktiv fra 
februar 199612 om en ordning for anerkendelse af eksamensbeviser for de former for 
erhvervsvirksomhed, der er omfattet af direktiverne om liberalisering og 
overgangsforanstaltninger, og til supplering af den generelle ordning for anerkendelse af 
eksamensbeviser. Forslaget er en konsolidering af omkring tredive direktiver om adgang 
til lovregulerede erhverv på basis af erhvervskvalifikationer opnået i hjemlandet, og 
forslaget supplerer disse, i og med at der for disse aktiviteter indføres en procedure til 
anerkendelse af eksamensbeviser. 
Sag C-15/96. 
Sag C-l 87/96. 
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig 
udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, EFT L 77 
af 14. marts 1998. 
KOM (97) 638 endelig udg. af 2. december 1997. 
EFT C 264 af 30. august 1997. 
7 
Hvad angår vurdering og godskrivning af erhvervskvalifikationer er der iværksat flere 
pilotprojekter inden for rammerne af Sokrates- og Leonardo da Vinci-programmerne. 
Som det nævnes i gruppens rapport har Rådet i den henseende anmodet om, at der 
foretages en gennemførlighedsanalyse af indførelsen af et "erhvervspas". Det fremgik 
imidlertid af slutrapporten for projektet "individuel portefølje" fra 1995, at der er tekniske 
og kulturelle hindringer for, at en sådan portefølje kan blive et effektivt værktøj, der 
sikrer gennemsigtighed for kompetencer og kvalifikationer. 
Forslaget til en kommissionsbeslutning om indførelse af et EU-bevis ("EUROPASS -
Uddannelse")13 for unge, der følger en vekseluddannelse, herunder en lærlinge­
uddannelse, og som har en eller flere uddannelsesophold i en anden medlemsstat, for 
hvilket Rådet nu har fastlagt en fælles holdning, der skulle være klar ultimo 1998, viser, 
at det er muligt at styrke denne gennemsigtighed uden at røre ved medlemsstaternes 
kompetence. Kommissionen er i øjeblikket ved at undersøge muligheden for at bruge 
samme fremgangsmåde som for EUROPASS -Uddannelse inden for videreuddannelse. 
Hovedproblemet er, om den kompetence, der erhverves i løbet af en erhvervskarriere, er 
flytbar, uanset om kompetencen er erhvervet ved formelle kvalificerende 
uddannelsesforløb, eller den er et resultat af en virksomhedsspecifik uddannelse ledsaget 
af nye validerings- og godkendelsesmetoder som foreslået i Kommissionens hvidbog 
"Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund". 
Kommissionen gør i øjeblikket en indsats på flere fronter for at overvinde disse 
vanskeligheder og forbedre informationsudvekslingen. 
Endvidere foreslog Kommissionen at indføje princippet om erhvervsmæssig ligestilling i 
forslaget til revision af forordning 1612/68. Formålet med dette princip er at sikre, at der 
tages højde for de forhold eller begivenheder, der i en given medlemsstat har retlige eller 
faglige følger, også når de indtræffer i en anden medlemsstat. Dette princip vil således 
blive anvendt på erhvervskvalifikationer, der er opnået i andre medlemsstater, således at 
de vil gælde i værtsmedlemsstaten. 
Som nævnt i handlingsplanen for arbejdskraftens frie bevægelighed ønsker 
Kommissionen at inddrage arbejdsmarkedets parter i gennemførelsen af den frie 
bevægelighed. Kommissionen mener, at en sådan inddragelse kan give anledning til 
indførelse af ordninger, der fremmer gennemsigtigheden og sammenligneligheden af 
erhvervskvalifikationer. Det samme gælder inden for anerkendelse af eksamensbeviser, 
hvor arbejdsmarkedets parter også har deltaget og givet udtryk for deres synspunkter på 
ekspertmøder. 
For at styrke deltagelse af arbejdsmarkedets parter forelagde Kommissionen endvidere i 
forbindelse med revisionen af forordning 1612/68 et forslag om sammenlægning af de 
nuværende rådgivende udvalg om henholdsvis arbejdskraftens frie bevægelighed og 
koordinering af sociale sikringsordninger. Dette nye udvalg, som er en sammenlægning 
af de tidligere trepartsudvalg (medlemsstater, arbejdstagere og fagforeninger) vil blive et 
højt kvalificeret diskussions- og analyseforum for alle spørgsmål om arbejdstagernes 
mobilitet i Europa, herunder beskæftigelsespolitik, sygesikringsforhold, anerkendelse af 
kvalifikationer osv. 
Se fodnote 23. 
Endelig gør Kommissionen en stor indsats for at forbedre den praktiske oplysning for 
jobsøgende. Siden forelæggelsen af gruppens rapport er EURES-nettet, der oplyser om 
jobtilbud og leve- og arbejdsvilkår, blevet udbygget, så det ved udgangen af 1997 
omfattede 477 Euro-arbejdsformidlere. Ifølge handlingsplanen for det indre marked og 
handlingsplanen om arbejdskraftens frie bevægelighed skal denne ordning udbygges, 
bl.a. i de grænseoverskridende områder. 
3. - Sociale rettigheder og familiestatus 
Amsterdam-traktaten ændrer ikke -enstemmighedsreglen efter artikel 51, som det blev 
foreslået i gruppens rapport. 
Rapporten indeholder en række anbefalinger, der har til formål at forenkle reglerne for 
samordning af de sociale sikringssystemer. 
I handlingsplanen om arbejdskraftens frie bevægelighed forpligtede Kommissionen sig til 
inden udgangen af 1998 at fremlægge et forslag om ændring og forenkling af forordning 
1408/71 om samordning af de sociale sikringsordninger14. Denne lovgivning er endvidere 
valgt til tredje fase af SLIM-initiativet. 
Hvad angår en udvidelse af samordningen af de sociale sikringsordninger til også at 
omfatte de særlige ordninger for tjenestemænd, vedtog Rådet den 29. juni 199815 en del 
af Kommissionens forslag fra 13. december 199116. Kapitlet om studerende og ikke-
erhvervsaktive i dette forslag diskuteres stadig. 
Kommissionen gør en stor indsats for, at forslagene om at udvide det materielle 
anvendelsesområde for forordning 1408/71 til at omfatte førtidspensioner og bevarelse af 
arbejdsløshedsunderstøttelse, der stadig behandles i Rådet, vedtages før Amsterdam­
traktatens ikrafttrædelse. Det er Kommissionens hensigt i forbindelse med forslaget til 
forenkling og reform af forordning 1408/71 og 574/72 at indarbejde retningslinjerne i 
disse to forslag, hvis de endnu ikke er vedtaget af Rådet. 
Gruppens rapport understregede ligeledes behovet for at sikre en bedre information af 
borgerne om deres rettigheder hvad angår samordning af de sociale sikringssystemer. 
Kommissionen følger i den henseende en global informationsstrategi både for samtlige 
borgere og for mere målrettede grupper, som f.eks. de juridiske erhverv eller 
arbejdsmarkedets parter. Strategien tager bl.a. udgangspunkt i en offentliggørelse af 
forskellige foldere, hvori der redegøres for EU-reglerne på sygesikringsområdet, 
herunder EF-Domstolens retspraksis. Der vil blive gjort en sådan indsats i 1998, hvor 
man bl.a. vil lancere et nyhedsbrev, der skal udkomme hvert kvartal, og som henvender 
sig til et meget bredt publikum i hele EU; der vil ligeledes blive organiseret seminarer i 
medlemsstaterne med deltagelse af alle de erhverv, der er impliceret i anvendelsen af 
koordineringsreglerne, og som har til formål at skabe debat om medlemsstaternes 
problemer med anvendelsen af samordningsreglerne. Endelig vil en sådan debat give 
Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger 
på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet; ajourført af Rådets 
forordning (EF) 118/97 af 2. december 1996 (EFT L 28 af 30. januar 1997). 
Rådets forordning (EF) nr.... af 29. juni 1998. 
EFT C 46 af 20. februar 1992. 
9 
input til overvejelserne om en reform og forenkling af samordningsreglerne, hvilket vil 
være et afgørende skridt i retning af mere gennemsigtige EU-regler for borgerne. 
En af gruppens anbefalinger var at gøre de nationale edb-baserede sygesikringskort 
læsbare i hele EU. Selv om teknologien giver de sociale sikringsorganer mulighed for at 
indføre sådanne kort, mener Kommissionen, at en sådan generel indførelse rejser en 
række administrative og organisatoriske problemer, som f.eks. standardisering af de 
informationer og data, der lagres på kortet, sproglige problemer, komplekse sociale 
sikringsregler på nationalt niveau og EU-niveau samt store strukturforskelle mellem de 
kompetente institutioner i de forskellige medlemsstater. Endvidere kræver en effektiv 
anvendelse af et kort, der skal erstatte nogle af E-formularerne, at der forefindes en 
teleinfrastruktur mellem de kompetente organer, der svarer til den, banksektoren 
oprettede før den massive indførelse af bankkort. Moderniseringsprojekterne om 
teleudveksling af data på det sociale sikringsområde har gjort det muligt at oprette nogle 
forbindelser til teleudveksling af data på formularer på pensionsområdet. Projekterne har 
imidlertid krævet en reorientering af medlemsstaternes mål og midler. Kommissionen 
erkender, at situationen i medlemsstaterne er vanskelig og kompleks, men spørgsmålet 
undersøges, og man forsøger at foreslå løsninger for de nationale myndigheder. 
Endelig nævner Kommissionen i handlingsplanen om arbejdskraftens frie bevægelighed, 
at den vil fremme det grænseoverskridende samarbejde, herunder også på det sociale 
sygesikringsområde. Det skal endvidere bemærkes, at man i forslaget om ændring af 
forordning 1612/68 henviser til grænsearbejdere med en generel bestemmelse17. 
Det skal endvidere nævnes, at EF-Domstolen i to domme af 28. april 1998, "Decker" og 
"Kohll"18 fastslog, at krav om forudgående godkendelse i en medlemsstats lovgivning 
hvad angår refusion af brillekøb og tandpleje foretaget i en anden medlemsstat er i strid 
med EU-retten, særlig princippet om frie varebevægelser (EF-traktatens artikel 30 og 36) 
og fri udveksling af tjenesteydelser (EF-traktatens artikel 59 og 60), da en sådan 
forudgående tilladelse ikke kræves for køb eller behandling inden for den omhandlede 
medlemsstats område, og da bestemmelsen ikke er begrundet i almene hensyn. 
Kommissionen minder ligeledes i handlingsplanen om arbejdskraftens frie bevægelighed 
om, at den ligesom gruppen på højt plan går ind for at udvide retten til 
familiesammenføring til også at omfatte: 
- børn over 21 år, der ikke forsørges af deres forældre, og slægtninge i opstigende linje, 
der ikke forsørges af deres børn 
- ugifte partnere til EU-arbejdstagere, forudsat at lovgivningen i den omhandlede 
medlemsstat sidestiller en national arbejdstagers ugifte partner med en ægtefælle. 
Kommissionen fremsatte allerede i 1989 forslag i den retning. Kommissionens forslag til 
revision af forordning 1612/68 og direktiv 630/68/EØF indeholder disse bestemmelser og 
udvider opholdsretten til at omfatte alle øvrige familiemedlemmer, der forsørges af 
arbejdstageren, eller som indgår i hans husstand i hans hjemland. 
Det hedder i artikel 7a, at "De sociale, skattemæssige og andre fordele, der er knyttet til bopælen, kan 
ikke nægtes en arbejdstager, der befinder sig i en situation, der objektivt kan sammenlignes med den 
situation, som en arbejdstager med bopæl i medlemsstaten befinder sig i." 
SagC-120/95ogC-158/96. 
10 
Det skal ligeledes nævnes, at forslaget også indeholder bestemmelser om en styrkelse af 
retsstillingen for arbejdstagerens familiemedlemmer for at lette deres integration i 
værtsmedlemsstaten, herunder i tilfælde af opløsning af ægteskabet. Det anbefales i 
gruppens rapport at give opholdsret til den fraskilte ægtefælle, der er statsborger i et 
tredjeland. 
I kapitel 7 i rapporten redegøres der for den oplysnings- og uddannelsesindsats, der er 
gjort over for alle de kompetente nationale myndigheder. 
Kommissionen vedtog den 8. oktober 1997 et forslag til Rådets direktiv om bevarelse af 
tillægspensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der 
bevæger sig omkring i EU19. Gruppen på højt plan har forelagt en særlig rapport om dette 
vigtige emne, der er vedlagt hovedrapporten. Forslaget dækker bevarelse og overførsel af 
erhvervede tillægspensionsrettigheder og mulighed for, at en arbejdstager, der er udsendt 
til en anden medlemsstat, kan fortsætte med at betale bidrag til en tillægspensionsordning 
i sit hjemland. Der blev opnået politisk enighed i Rådet om forslaget den 4. juni 1998. 
4. - Skattemæssig og finansiel status 
Kommissionen har gennemgået gruppens anbefalinger på det skattemæssige område 
sammen med repræsentanter for de nationale skattemyndigheder og vil snarest komme 
med forslag til initiativer som nævnt i arbejdsprogrammet for 1998. 
For at fremme arbejdskraftens grænseoverskridende mobilitet foreslog Kommissionen i 
sin handlingsplan for arbejdskraftens frie bevægelighed at fremme det 
grænseoverskridende samarbejde mellem de kompetente myndigheder og 
arbejdsmarkedets parter, bl.a. på det skatteretlige område20. 
I lyset af anbefalingerne for brugere af motorkøretøjer, der pålægges dobbelt 
registreringsafgift, har Kommissionen forelagt Rådet et forslag til direktiv21 om den 
skattemæssige behandling af private motorkøretøjer, som overføres permanent til en 
anden medlemsstat i forbindelse med flytning, eller som benyttes midlertidigt i en anden 
medlemsstat end den, hvori de er registreret. Forslaget blev behandlet på Europa-
Parlamentets plenarmøde den 17. juni 1998. Princippet i direktivforslaget er, at køretøjer, 
for hvilke der allerede er betalt registreringsafgift i oprindelseslandet, skal fritages for 
registreringsafgift. Hvis der opstår uenighed om den faste bopæl, skal de kompetente 
myndigheder i de omhandlede lande rådføre sig med hinanden. Det bestemmes ligeledes, 
at medlemsstaterne skal registrere køretøjer, der tilhører EU-borgere, som ikke har fast 
bopæl, men en fritidsbolig i den omhandlede medlemsstat. 
Hvad angår anmeldelse af kapitalbevægelser over en vis tærskel behandler 
Kommissionen fortsat de indkomne klager inden for rammerne af 
overtrædelsesproceduren efter EF-traktatens artikel 169 og forsøger sammen med de 
implicerede medlemsstater at finde egnede løsninger, når de krav, der er knyttet til 
anmeldelsen, eller de tilhørende sanktioner forekommer overdrevne. 
EFT C 5 af 9. januar 1998. 
Se også fodnote 17. 
EFT C 108 af 7. april 1998. 
11 
5. - Kulturelle rettigheder 
Amsterdam-traktaten supplerer EF-traktatens artikel 128, stk. 4, (artikel 151 i den 
konsoliderede udgave) og det fastslås, at der skal tages hensyn til de kulturelle aspekter i 
indsatsen, navnlig for at respektere og fremme den kulturelle mangfoldighed. Artikel 126 
(artikel 149 i den konsoliderede udgave) om uddannelse og ungdom er derimod ikke 
blevet ændret (i gruppens rapport foreslås det at ændre artiklen og indføre en fællesskabs­
ordning, der skal fremme anerkendelse af eksamensbeviser og uddannelsesophold). 
De tre store handlingsprogrammer på uddannelses-, erhvervsuddannelses- og 
ungdomsområdet, nemlig Sokrates, Leonardo da Vinci og Ungdom for Europa, der løber 
over en femårig periode og udløber i 1999, har bidraget til at udbygge den europæiske 
integration på uddannelsesområdet. I den forbindelse vedtog Kommissionen den 
12. november 1997 en meddelelse med titlen "For et kundskabernes Europa"22, der bl.a. 
understreger behovet for initiativer til fremme af de sproglige kundskaber og forståelse af 
de forskellige kulturer samt initiativer til fremme af den fysiske mobilitet, herunder en 
styrkelse af den gensidige anerkendelse af alle de omhandlede områder. I 
overensstemmelse med disse retningslinjer vedtog Kommissionen den 26. maj 1998 et 
forslag til gennemførelse af den nye generation af programmer på uddannelsesområdet 
(Sokrates), erhvervsuddannelsesområdet (Leonardo da Vinci) og ungdomsområdet, der 
skal løbe fra den 1. januar 2000 til den 31. december 2004. Ifølge disse programmer skal 
der iværksættes en række mobilitetsinitiativer, der henvender sig til forskellige 
persongrupper efter målsætning. Denne nye generation af programmer skal gøre det 
muligt for 1,2 mio. studerende, 200 000 undervisere, 400 000 unge under uddannelse og 
660 000 personer omfattet af ungdomsprogrammer (dvs. i alt 2,5 mio. europæere) at 
drage nytte af et mobilitetsprogram. Ifølge retningslinjerne for de nye programmer skal 
der ligeledes sikres en bedre kvalitet og en bedre tilgængelighed takket være mere 
præcise målsætninger, mere sammenhængende foranstaltninger, en administrativ 
forenkling og decentralisering. 
Inden for erhvervsuddannelse og lærlingeuddannelse fremlagde Kommissionen den 
12. november 1997 et forslag til Rådets beslutning om fremme af ophold i andre 
europæiske lande som led i en vekseluddannelse, herunder en lærlingeuddannelse23. 
Ifølge denne meddelelse skal der indføres Europass-Uddannelse på EU-niveau for at gøre 
de grænseoverskridende uddannelsesophold mere gennemsigtige og synlige. Der er afsat 
et budget på 7,3 mio. ECU i perioden 1999-2004. 
På ungdomsområdet forelagde Kommissionen den 27. december 1996 Rådet et forslag til 
Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets 
handlingsprogram "Europæisk volontørtjeneste for unge"24. Formålet er at udarbejde et 
fællesskabsprogram, der skal sikre unges integration på arbejdsmarkedet gennem 
deltagelse i almennyttige tværnationale aktiviteter. Proceduren for vedtagelse af forslaget 
er godt i gang, og man kan derfor forvente en snarlig vedtagelse. 
Det anbefales i gruppens rapport at indføre et særligt initiativ, der særligt tager højde for 
den specielle situation for kunstnere og andre i den kulturelle sektor. I Fællesskabets 
22 KOM(97) 563 endelig udg. af 12. november 1997. 
23 KOM(97) 572 endelig udg. af 12. november 1997. 
24 EFT C 302 af 3. oktober 1997. 
12 
første rammeprogram på det kulturelle område (2000-2004)25 nævnes dette spørgsmål 
-specifikt, og det hedder, at Kommissionen vil udarbejde en detaljeret liste over de. 
hindringer, der vanskeliggør den frie bevægelighed og tværnationale mobilitet for 
kunstnere og andre i den kulturelle sektor. 
6. - Den særlige situation for statsborgere fra tredjelande 
Gruppens anbefalinger til en forbedring af situationen for statsborgere fra tredjelande, der 
er medlemmer af en unionsborgers familie, indgår i forslaget til Rådets retsakt om 
udarbejdelse af konventionen om indrejseregler, der blev forelagt Kommissionen den 
30. juli 199726. Det fremgår således af forslagets artikel 25, at familiemedlemmer til en 
unionsborger, der ikke anvender deres ret til fri bevægelighed, er omfattet af 
Fællesskabets famliesammenføringsregler. Personer, der henhører under konventionen 
fra 1951 om flygtninge og statsløse, vil blive tillagt de samme rettigheder som fastboende 
tredjelandsstatsborgere, jf. kapitel VIII i forslaget til konvention om indrejseregler. Der 
henvises ligeledes til Amsterdam-traktatens kapitel om "gradvis at indføre et område med 
frihed, sikkerhed og retfærdighed", der indfører et nyt afsnit IV (konsoliderede udgave) i 
EF-traktaten kaldt "Visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den 
fri bevægelighed for personer". 
Samtidig med handlingsplanen om arbejdskraftens frie bevægelighed fra november 1997 
fremlagde Kommissionen den 12. november 1997 et forslag til ændring af forordning 
1408/71 for så vidt angår dens udvidelse til at omfatte tredjelandsstatsborgere27. 
Gruppens rapport understreger ligeledes behovet for at afklare situationen for 
tredjelandsstatsborgere, der er ansat i en EU-virksomhed, og som midlertidigt af 
virksomheden er udsendt til en anden medlemsstat i forbindelse med levering af 
grænseoverskridende tjenesteydelser (EF-traktatens artikel 59). I efteråret 1997 foretog 
Kommissionen en underretning og høring af medlemsstaterne og de berørte 
erhvervsorganisationer på EU-niveau vedrørende gruppens anbefalinger om at iværksætte 
en EU-aktion, der bl.a. skulle have til formål at mindske de hindringer, som 
arbejdsgiverne støder på, navnlig hvad angår visa og opholds- og arbejdstilladelser. 
Kommissionens tjenestegrene undersøger de indkomne oplysninger og bemærkninger og 
inddrager dem i udarbejdelsen af et eventuelt direktivforslag. 
Hvad angår følgerne af Kommissionens eksterne aftaler om situationen for 
tredjelandsstatsborgere er det relevant at nævne EF-Domstolens dom i sagen 
"Babahenini"28 af 15. januar 1998, der følger princippet om ikke-diskriminering i 
forbindelse med invaliditetsydelse til en algerisk arbejdstagers hustru, da artikel 39 i 
aftalen EØF-Algeriet er umiddelbart anvendelig. 
27 KOM(98) 266 endelig udg. af 6. maj 1998, se også arbejdspapir fra Kommissionen SEK(98) 837 af 
14. maj 1998 om kultur, kulturindustri og beskæftigelse, afsnit 2.1.3. 
Forslag til Rådets retsakt om udarbejdelse af konventionen om reglerne for tredjelandsstatsborgeres 
tilladelse til indrejse i medlemsstaterne, EFT C 337 af 7. november 1997. 
EFTC 6 af 10. januar 1998. 
Sag C-l 13/97. 
13 
7. - Beskyttelse af borgernes rettigheder 
I gruppens rapport understreges både retten til aktindsigt, retsinformation, bevidstgørelse 
af erhvervslivet og bedre retsbeskyttelse af borgerne, hvis der opstår vanskeligheder i 
forbindelse med den frie bevægelighed. 
For det første fastslår Amsterdam-traktaten retten til aktindsigt for alle unionsborgere i 
den nye artikel 191 i EF-traktaten (artikel 255 i den konsoliderede udgave). Denne 
bestemmelse fastslår retten til aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og 
Kommissionen efter retningslinjer, der vil blive fastsat, når traktaten træder i kraft. 
Den informations- og rådgivningsindsats, der er gjort inden for rammerne af initiativet 
"Borger i EU" vil blive yderligere udbygget med indførelsen af en dialog med borgerne 
og erhvervslivet, således som foreskrevet i handlingsplanen for det indre marked, og som 
forelagt Det Europæiske Råd i Cardiff den 15. og 16. juni 1998. Den første fase i "Borger 
i EU"-initiativet vedrørte retten til at tage bopæl, arbejde og studere. Det berørte 75 mio. 
personer i EU og 969 000 personer foretog direkte telefonopkald eller konsulterede 
Internet-stedet. Anden fase, der blev iværksat i november 1997, vedrører rettigheder hvad 
angår køb af varer og tjenesteydelser, rejser og lige muligheder for mænd og kvinder. I 
den forbindelse oplyses borgerne også om de til rådighed værende retsmidler både i og 
uden for domstolsregi. 
For at bevidstgøre de berørte erhvervskredse om fri bevægelighed for personer er 
"Karolus"-programmet om udveksling af medlemsstaternes embedsmænd blevet 
videreført til slutningen af 199929. Dette program, der omfatter uddannelses- og 
oplysningsinitiativer, undersøges i øjeblikket nærmere med henblik på en mærkbar 
udvidelse af dets anvendelsesområde i den efterfølgende periode (Karolus 2000). 
Kommissionen har for nylig iværksat pilotfasen i Robert Schuman-foranstaltningen, der 
har til formål at udvikle "EU-bevidstheden" hos dommere, anklagere og advokater. 
Foranstaltningen støtter målrettede uddannelses- og oplysningsinitiativer inden for EU-
ret for at gøre de juridiske erhverv bekendt dermed. Jean Monnet-foranstaltningen finder 
fortsat anvendelse i universitetsmiljøet; i den henseende er der en række initiativer, der 
tager sigte på at få indarbejdet EU-ret som disciplin i de første to år på jurastudiet (det var 
en mangel, der blev nævnt i gruppens rapport). Endelig er der gjort store fremskridt med 
"Grotius"-programmet, der vedrører uddannelse og udveksling inden for de juridiske 
erhverv, og programmet har bidraget til et bedre retligt samarbejde, hvilket automatisk 
afspejler sig i en bedre retsbeskyttelse af borgerne, hvis der opstår vanskeligheder i 
forbindelse med den frie bevægelighed. 
Hvad angår borgernes retsbeskyttelse udtrykte gruppen på højt plan bekymring over, at 
Euro-jus-nettet på trods af sin store nytte er forholdsvis lidt udbygget. Det er siden blevet 
besluttet at udbygge nettet ved at øge bevillingerne og det antal timer, Euro-jus-juristerne 
skal erlægge. Det samlede budget er herefter på 552 000 ECU i 1998, og det er planen, at 
Euro-jus-juristerne skal være disponible mindst to dage om ugen i år. Euro-jus-nettet er 
Europa-parlamentets og Rådets beslutning 889/98/EF af 7. april 1998 om ændring af Rådets 
beslutning 92/48 l/EØF om vedtagelse af en handlingsplan for udveksling mellem medlemsstaternes 
forvaltninger af nationale embedsmænd, der har til opgave at gennemføre de EF-forskrifter, som er 
nødvendige for virkeliggørelsen af det indre marked, EFT L 126 af 28. april 1998. 
14 
en uformel rådgivningsordning for personer, der har problemer relateret til fortolkning 
eller anvendelse af EU-retten. 
Spørgsmålet om retlige rammer for udøvelse af foreningsarbejde på EU-niveau er stadig 
til behandling i Rådet, bl.a. fordi det hænger sammen med spørgsmålet om 
medarbejderindflydelse i det europæiske selskab, der igen dukkede op i forbindelse med 
Davignon-rapporten, og som stadig ikke er løst. 
Anbefalingerne om at placere alle tjenestegrene, der direkte beskæftiger sig med den frie 
bevægelighed for personer, under én kommissærs ansvarsområde, vil blive taget op af 
Kommissionen i forbindelse med den næste fornyelse af kollegiet i 1999. 
Hvad angår udenomsretlige klagemuligheder skal det nævnes, at Kommissionens nye 
interne regler forpligter tjenestegrenene til regelmæssigt at holde klagerne underrettet om 
behandlingen af klager indgivet med henblik på indledning af proceduren efter EF-
traktatens artikel 169, ligesom klager ikke må henlægges, uden at klagerne har haft 
lejlighed til at ytre sig. Den europæiske ombudsmand har for nylig haft lejlighed til at 
gribe ind i flere sådanne sager. På det nationale niveau skal det nævnes, at der er oprettet 
et netværk omfattende kontaktpersoner fra de nationale ombudsmandsinstitutioner og den 
europæiske ombudsmand30. 
Se punkt 5 i den europæiske ombudsmands årsberetning 1996, EFT C 272 af 8. september 1997. 
15 
ISSN 0254-1459 
KOM(98) 403 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 05 06 
Katalognummer : CB-CO-98-433-DA-C 
ISBN 92-78-37896-8 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg