DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/14

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer

2012/C 128/09

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 (1). Eventuelle indsigelser skal være Kommissionen i hænde senest seks måneder efter datoen for offentliggørelsen.

ENHEDSDOKUMENT

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 510/2006

»PA DE PAGÈS CATALÀ«

EF-Nr.: ES-PGI-0005-0880-15.06.2011

BGB ( X ) BOB ( )

1. Betegnelse:

»Pa de Pagès Català«

2. Medlemsstat eller tredjeland:

Spanien

3. Beskrivelse af landbrugsproduktet eller fødevaren:

3.1. Produkttype:

Kategori 2.4. Brød, wienerbrød, kager og andet bagværk samt konfekturevarer.

3.2. Beskrivelse af produktet med betegnelsen i punkt 1:

Den beskyttede geografiske betegnelse (BGB) »Pa de Pagès Català« er et traditionelt rundt brød med sprød skorpe, blød krumme og store lufthuller, som altid formgives manuelt. Hele fremstillingsprocessen følger en traditionel metode, hvorved dejen fermenteres langsomt, og brødet altid bages i ovn med ildfaste bundplader.

Det brød, der er omfattet af nærværende BGB, har følgende kendetegn:

Udseende: Det er et rundt, drejet brød med et rustikt præg. Krummen har store og uregelmæssige lufthuller. Den har samme hvide farve som det mel, der anvendes til at fremstille det, og forbliver blød nogen tid. Den svampede krumme er det centrale kendetegn ved produktet og resultatet af bagernes sagkundskab og mange års erfaring. Skorpen er tyk og sprød, gyldenbrun med nogen revnedannelse, der opstår under bagningen.

Organoleptiske egenskaber: Det er et brød med stor aroma og smag og med en vis syrlighed, som bevarer sin friskhed og lækre tekstur mere end 8-9 timer efter bagningen.

Præsentation: Brødet markedsføres som runde brød på cirka 500 g og 1 kg med en naturlig revne i overfladen. Vægt pr. bagt og afkølet brød (i gram) Omkredsen på det bagte og afkølede brød (cm) 400-500 25 +/– 5 800-1 000 35 +/– 5

3.3. Råvarer (kun for forarbejdede produkter):

Hvedemel: W på 150-240 og P/L på 0,4-0,6.

Vand: massen tilføres 60-70 % (liter vand/kg mel)

Surdej fra en tidligere fermentering: 15-20 % af den æltede mængde mel

Gær (Saccharomyces cerevisiae L.): maksimalt 2 %

Almindeligt salt: maksimalt 1,8 % (pr. 100 kg mel)

3.4. Foder (kun for produkter af animalsk oprindelse):

—

3.5. Specifikke etaper af produktionen, som skal finde sted i det afgrænsede geografiske område:

Alle stadier af fremstillingsprocessen skal foregå i det afgrænsede geografiske område.

a) Æltning

b) Hævning i én klump På dette stadie er bagerens sagkundskab relevant for udviklingen af brødets aroma. Derudover fremmer denne hævning i én samlet klump proteindannelsen, der udvikles under æltningen, og som gør dejen nemmere at håndtere.

c) Deling af dejen

d) Udrulning i kugler

e) Hævning

f) Formgivning De tilladte formtyper skal være resultatet af en manuel formgivning og må under ingen omstændigheder fremkomme ved nogen form for maskinel formgivning.

g) Fermentering

h) Ridsning

i) Bagning Den beskyttede geografiske betegnelse »Pa de Pagès Català« må udelukkende bages i ovne, hvor varmefordelingen sker gennem en ildfast bundplade, ved 180 til 230 °C. Tilføjelsen af damp sker efter bagerens skøn og erfaring, idet skorpens udseende spiller en vigtig rolle for slutproduktet.

j) Afkøling

3.6. Særlige regler vedrørende udskæring, rivning eller emballering osv.:

BGB'en »Pa de Pagès Català« markedsføres som et helt brød, der ikke er skåret i stykker.

Brødet sælges indpakket. Hvert stykke brød er pakket ind for sig, og det er kun tilladt at bruge papirposer eller et andet bæredygtig eller biologisk nedbrydeligt materiale, der tager hensyn til miljøet.

Indpakning skal ske på salgsstedet, umiddelbart før produktet sælges til forbrugeren, eftersom indpakningen kan fremskynde den proces, hvor krummens fugtighed siver ud til skorpen, der således bliver blød og elastisk, og brødets sprødhed og viskositet reduceres.

Det er kun tilladt at skære brødet i skiver, de såkaldte »llesques« på catalansk, på selve salgstidspunktet, og kun såfremt kunden beder om det.

3.7. Specifikke mærkningsregler:

På ydersiden af brødets indpakning skal BGB'en »Pa de Pagès Català«, dens logo samt EU's logo foruden de oplysninger, som generelt kræves efter den gældende lovgivning, være tydeligt angivet. Alle producenter, der opfylder betingelserne i produktspecifikationen, kan få lov til at bruge logoet for BGB'en »Pa de Pagès Català«.

BGB-logoet skal være i sort-hvid og se således ud:

Farvetoner i BGB-logoet: Brødspade 457, brødets skygge 265, brødets skorpe 124

4. Præcis afgrænsning af det geografiske område:

Det afgrænsede geografiske område for BGB'en »Pa de Pagès Català« omfatter hele den selvstyrende region Catalonien.

5. Tilknytning til det geografiske område:

5.1. Det geografiske områdes egenart:

»Pa de Pagès Català« er kendt over hele den selvstyrende region Catalonien som »pa de pagès« (bondebrød) og er det brød, der har størst historisk omdømme i regionen. Navnets etymologi giver allerede en klar idé om, hvor brødet stammer fra: nemlig fra landbosamfundet. »Pagès« betyder således »bonde« på catalansk, og »Pa de Pagès« var det produkt, som bønderne i landområderne i hele Catalonien fremstillede til eget forbrug. Det havde derfor en udpræget hjemmelavet karakter, eftersom det blev fremstillet på gårdene og i hjemmene i landsbyen. Bagerne i landområderne fremstillede også dette bondebrød, fordi det kunne holde sig perfekt i flere dage, hvilket var ideelt for bønderne. Med sin runde form er brødet særligt kendetegnet ved dets manuelle formgivning, langsomme fermentering og bagning i ovn med ildfast bund, hvilket er en tradition, som er bibeholdt over mere end seks århundreder.

Traditionen bag »Pa de Pagès« blev overført fra fædre til sønner gennem århundreder, uanset om brødet blev fremstillet i hjemmene eller af egentlige bagere. Det var netop disse bagere fra landområderne som i forbindelse med gentagne migrationer fra land til by i Catalonien fra det 16. til 18. århundrede gradvist introducerede »Pa de Pagès« til forbrugerne i de store byer og landsbyerne omkring dem.

I slutningen af det 19. århundrede indtraf der en række historiske begivenheder, som endte med at bestyrke, at »Pa de Pagès Català« er det brød, der bedst identificerer det catalanske bagværk. De to verdensudstillinger, der blev afholdt i Barcelona i 1888 og 1929 i samme periode, som industrialiseringsprocessen fandt sted i Catalonien, medførte en massiv affolkning af landområderne til fordel for den catalanske hovedstad. Tusindvis af mennesker forlod deres landsbyer i Midt- og Sydcatalonien for at søge bedre underhold på fabrikkerne i Barcelona eller andre industriområder såsom Manresa, Reus osv. Blandt disse havde mange været bagere i deres landsby eller ansvarlige for bagning af bondebrød i hjemmet. Mange af dem fandt arbejde, ikke på fabrikkerne, men i byens bagerier, som skulle bage brød til en stadig voksende befolkning.

Men på samme tid som disse mennesker blev arbejdstagere i bagererhvervet, undergik branchen som helhed også en udvikling med hensyn til arbejdsmetoder, idet man indførte brugen af maskiner i bagerierne og anvendte mere fint mel end det, man havde brugt indtil da. På denne tid begyndte man at lave de første baguetter, som var nemmere og hurtigere at fremstille end de traditionelle bondebrød. Den nye bybefolkning ville dog fortsat have det traditionelle brød og efterspurgte det i bagerierne, hvorfor bagerne i byen fremstillede de moderne baguetter side om side med bondebrødet.

»Pa de Pagès Català« havde allerede dengang et ry i hele Catalonien som et traditionelt og hjemmelavet brød, det man altid havde spist, som ikke havde noget med de nye brødtyper at gøre. Det forholder sig endda således, at man ikke kan forestille sig et af det catalanske køkkens mest berømte specialiteter, nemlig tomatbrødet (eller »pa amb tamàquet« på catalansk), med andet end »Pa de Pagès Català«.

Den måde, man fremstillede »pa de pagès« på i Barcelona og andre catalanske industribyer, bredte sig til hele Catalonien mellem det 19. og 20. århundrede. Ifølge efterkommerne af familier med en stærk tradition indenfor fremstilling af »pa de pagès« i hele Catalonien har denne metode ikke ændret sig, men tværtimod bevaret sin karakteristik op gennem de sidste 100 år. En tradition, der er baseret på at fremstille brødet ved hjælp af langsomme processer med særlig opmærksomhed på bagningen, her særligt dampeffekten, som styres i overensstemmelse med bagerens erfaring og udgør en væsentlig faktor til opnåelse af skorpens endelig udseende.

5.2. Produktets egenart:

»Pa de Pagès Català« er den mest repræsentative specialitet indenfor catalansk bagværk. Det er et brød, der gærer langsomt, udelukkende formes manuelt, bages langsomt i ovn med ildfast bundplade, har en sprød og gyldenbrun skorpe, en blød og svampet krumme med store lufthuller, og som bevarer sin friskhed og lækre tekstur mere end 8-9 timer efter bagningen. Disse karakteristika, som er resultatet af bagernes sagkundskab og mange års erfaring, giver dette brød dets særlige kendetegn, som er uforandrede siden dets oprindelse, og som har gjort det muligt at bibeholde dets omdømme op gennem tiden.

5.3. Årsagssammenhængen mellem det geografiske område og produktets kvalitet eller produktets særlige egenskaber, omdømme eller andre kendetegn:

De karakteristika, der knytter produktet til det geografiske område, er først og fremmest forbundet med dets historiske omdømme og videreførelsen af fremstillingsprocessen gennem generationer, fra fædre til sønner af catalanske bagere, som er forblevet loyale overfor fremstillingskriterierne. »Pa de Pagès Català« har et sådant omdømme, at det er en uomgængelig del af det catalanske køkken.

I Catalonien er det ry, som »Pa de Pagès Català« nyder som et hjemmelavet brød af høj kvalitet, slået fast for flere hundrede år siden, og selvsamme kvalitet har været kilde til mange diskussioner. Professor ved Universidad de Barcelona, Antoni Riera, anfører således i en unersøgelse, der omhandler fremstillingen, salget og forbruget af brød i de moderne catalanske byer i det 14.-18. århundrede, at i det 18. århundredes Barcelona var brødet, der kom til byen fra landområderne, årsag til spændinger; nærmere betegnet taler Riera om »pa de pagès, der indføres fra de omkringliggende landsbyer«. Det er nemt at forstå årsagen til disse spændinger mellem bagerne i byen og folk, der kom fra områder udenfor den catalanske hovedstad: pa de pagès var nemlig af bedre kvalitet end det brød, som Barcelonas bagere fremstillede, og derfor var det borgernes foretrukne brød. Således bekræfter også historiker Jesús Ávila om brødet, der kom til Barcelona fra andre byer, at: »borgerne havde en forkærlighed for de brød, som munkene i San Jeroni-klosteret i Vall d’Hebron lavede. Men udover pa de pagès, blev også brød fra f.eks. Valls og Reus samt de lange franske baguetter populære, samtidig med at de catalanske llonguet-brød oversvømmede markedet«. Som man kan se, betragter historikerne »Pa de Pagès Català« som et produkt af særskilt kvalitet, der har været særegent for det catalanske område, i det mindste siden det 18. århundrede.

Andre brødspecialister, gastronomer og historikere (F. Tejero, X. Barriga, J. C. Capel, E. Rosset, P. Roca) henviser i deres publikationer desuden gentagne gange til »Pa de Pagès Català« som særegent for Catalonien.

For at illustrere det nærmere, er det interessant at se på, hvordan kunsten også beredvilligt inkorporerer brødet som et særligt element. Hvad angår »Pa de Pagès Català« findes en af de ældste figurative referencer i Pia Almoina de Lleidas (14.-15. århundrede) vægmalerier, hvor man på de fattiges bord kan observere nogle store, runde brød, der står i modsætning til de brød, som de mere velforsynede samfundsklasser spiste på den tid. Ved en hurtig gennemgang af kunsthistorien skal der også henvises til konkrete værker, i hvilke det traditionelle catalanske brøds form antydes, som det er tilfældet hos malerne Picasso og Dalí (i begyndelsen og midten af det 20. århundrede) og i stilleben af mindre internationalt kendte malere fra anden halvdel af sidste århundrede.

Det skal fremhæves, at »Pa de Pagès Català«-brødets ry medførte, at lignende brød også blev kaldt pa de pagès, som det er sket på Balearerne eller i naboregioner til Catalonien såsom Huesca og Castellón; José Carlos Capel (forfatter til El pan. Elaboración, formas, mitos, ritos y gastronomía, Barcelona, forlaget Montserrat Mateu, 1991), belæst kender af de spanske spisevaner og madanmelder, påpeger dette faktum, idet han anfører, at betegnelsen pan de payés bruges om de brød, der i kraft af deres udseende og smagsmæssige kendetegn som regel uden held forsøger at konkurrere med det udsøgte catalanske brød.

Et eksempel på »pa de pagès«-brødets rodfæstelse er de officielle lister over brødpriser, som de forskellige spanske regioner offentliggjorde under tilsyn af de statslige myndigheder. I tilfældet med de fire catalanske provinser kan man indtil frigivelsen af brødpriserne (1986) finde bondebrødet »pan de payés« på listerne, mens man på Balearerne, hvor man også sælger et brød kaldet »pan de payés«, kun kan se prisen på det almindelige brød »pan de flama«.

I talrige avisartikler har man i de senere år rost de bagere i hele Catalonien, som ved hjælp af gamle, traditionelle familieovne har bevaret »Pa de Pagès Català« blandt deres specialiteter.

Henvisning til offentliggørelsen af varespecifikationen:

Varespecifikationens fulde tekst kan ses på webstedet:

http://www.gencat.cat/daam/pliego-pa-pages-catala

(1) EUT L 93 af 31.3.2006, s. 12.