Nr. C 172/2 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 20. 7. 77 
II 
(Forberedende  retsakter) 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG 
Udtalelse  om »Udviklingen  i den  sociale  situation  i Fællesskabet« 
Den tekst,  som  har  været  genstand  for  udtalelsen,  er endnu  ikke  offentliggjort  i De 
Europæiske  Fællesskabers  Tidende. 
A. UDTALELSENS  JURIDISKE  GRUNDLAG 
Kommissionen  besluttede  den  6. juni  1977  i medfør  af artikel  198  i Traktaten  om opret-
telse  af Det  europæiske  økonomiske  Fællesskab,  at høre  Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg  om det nævnte  emne. 
B. DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALGS  UDTALELSE 
Det økonomiske  og sociale  Udvalg  vedtog  på sin  150.  plenarforsamling  afholdt  i 
Bruxelles,  den 22. og 23. juni  1977  sin udtalelse  om det nævnte  emne. 
Udtalelsens  ordlyd  er følgende: 
DET  ØKONOMISKE  OG  SOCIALE  UDVALG  HAR  — 
under  henvisning  til artikel  198  i traktaten  om opret-
telse  af EØF, 
under  henvisning  til brev  af 6. juni  1977,  hvori  Kom-
missionen  for  De europæiske  Fællesskaber  anmoder 
om Udvalgets  udtalelse., 
under  henvisning  til den  beslutning  soim  dets  præsi-
dium  traf  i forventning  om en høring  den  14. decem-
ber 1976  om at pålægge  Afdelingen  for sociale  Anlig-
gender  at udarbejde  en udtalelse  og beretning  om 
dette  spørgsmål,  , 
under  henvisning  til den  udtalelse,  der  fremsattes  af 
Afdelingen  for sociale  Anliggender  den  9. juni  1977, 
under  henvisning  til beretning  udarbejdet  af ordføre-
ren, hr. Rollinger, 
under  henvisning  til forhandlingerne  på den  150.  ple-
narforsamling  den  22.  og 23. juni  1977,  mødet  den 
23. juni  1977,  og ud fra følgende  betragtninger: 
Udviklingen  i den  sociale  situation  i Fællesskabet  i 
1976  har  været  præget  af øget  arbejdsløshed  og un-
derbeskæftigelse; 
i 1976  har Fællesskabet  i højere  grad  fjernet  sig fra de 
mål, der  skulle  nås  inden  1980,  end  det  nærmer  sig 
dem; 
det er derfor  nødvendigt  at udforme  en politik  med 
dertil  knyttede  egnede  midler  for  at opnå  fuld 
beskæftigelse; 
det er derfor  vigtigt,  at man  i de forslag,  der  skal 
udformes  for det sociale  område,  prioriterer  aspekter, 
der vedrører  ledighedsbekæmpelsen,  og  samtidig 
tager  hensyn  til den  erklæring,  der fremsattes  på Tre-
partskonferencen  i Luxembourg  den  24.  juni  1976, 
ifølge  hvilken  genskabelse  af fuld  og bedre  beskæfti-
gelse  skulle  ske i tilknytning  til en genskabelse  af sta-
bilitet  og vækst  i Fællesskabet  — 
20. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 172/3 
med 34 stemmer  for og 4 imod,  mens  13 undlod  at 
stemme 
VEDTAGET  FØLGENDE  UDTALELSE: 
1. En bedre  socialpolitik  i Fællesskabet  forudsætter, 
at Fællesskabet  som  ramme  fungerer  mere  effektivt 
1.1. En  gennemgang  af udviklingen  i de sociale 
konjunkturer  i 1976  giver  anledning  til at understrege 
den skuffelse,  som  den  af Kommissionen  udarbejdede 
status  over  den  samlede  fællesskabspolitik  giver  an-
ledning  til. Udvalget  ser med  tilfredshed  på de for-
bedringer,  Kommissionen  hvert  år foretager  i ud-
formningen  af sin beretning,  men  kunne  ønske,  at den 
i højere  grad  fremhævede  de store  linjer  i Fælles-
skabets  indsats  på det sociale  område. 
1.2. Udvalget  minder  om,  at det altid  har lagt  stor 
vægt  på en hurtig  og fuldstændig  gennemførelse  af de 
foranstaltninger,  der er indeholdt  i såvel  det sociale 
handlingsprogram  som  i handlingsprogrammet  til 
fordel  for vandrende  arbejdstagere  og deres  familier. 
Udvalget  finder  derfor,  at status  over  Fællesskabets 
aktion  i 1976  er utilfredsstillende. 
1.3. Udvalget  kan  navnlig  ikke  afholde  sig fra at 
beklage,  at Kommissionens  bestræbelser  stadig  ikke 
fra Rådets  side  modtager  den  nødvendige  forståelse 
og støtte.  Således  er de to Råd  for sociale  anliggender 
i 1976  kun  resulteret  i vedtagelsen  af en enkelt  norm-
givende  tekst  (direktivet  om indbyrdes  tilnærmelse  af 
medlemsstaternes  lovgivning  vedrørende  varetagelse 
af arbejdstagernes  rettigheder  i tilfælde  af overdra-
gelse  af virksomheder,  bedrifter  eller  dele  af bedrif-
ter); til gengæld  er en lang  række  kommissionsfor-
slag,  som  bl.a.  er udarbejdet  med  henblik  på gennem-
førelsen  af de to nævnte  programmer,  og hvorom 
Udvalget  har  afgivet  positive  udtalelser,  stadig  ikke 
færdigbehandlet. 
1.4. Den  sociale  sektors  finansielle  midler  andrager 
kun 6,64%  af Fællesskabets  budget  for  1977.  Det 
bemærkes,  at Udvalget  i sin nylige  udtalelse  om refor-
men af Socialfonden  gjorde  opmærksam  på, at denne 
måtte  have  de finansielle  midler,  der var nødvendige 
for at den  kunne  fungere. 
1.5. Det  lader  sig ikke  afvise,  at en fortsat  krise  og 
de deraf  følgende  strukturelle  forandringer  vil få be-
tydning,  og i den forbindelse  må man  især  beklage,  at 
der ingen  overensstemmelse  er mellem  medlemslande-nes politik,  og at der mangler  grundlaget  for gennem-
førelse  af EF-beslutninger,  som  har en parlamentarisk 
gyldighed,  der borger  for deres  effektivitet. 
1.6. Derfor  går  Udvalget  ind  for,  at den  vigtigste 
EF-målsætning  skal  være  en energisk  arbejdsløsheds-
bekæmpelse  sideløbende  med  en gradvis  mindskelse 
af inflationen,  øget  vækst  i både  kvalitativ  og kvanti-
tativ  henseende  samt  en aktiv  beskæftigelsespolitik. 
1.7. Samtidig  med,  at der  gøres  den  nødvendige 
indsats  for at tilvejebringe  fuld  beskæftigelse  og sta-
bile forhold,  som  kan  sikre  opretholdelse  eller  styr-
kelse  af købekraften,  bør  der  iværksættes  yderligere 
sociale  foranstaltninger;  dette  må dog  ikke  medføre, 
at alle  de øvrige  forskellige  målsætninger,  som  der 
både  på medlemsstatsplan  og på internationalt  plan 
må tages  hensyn  til, bringes  i fare. 
1.8. Der  kan  således  ikke  herske  tvivl  om,  at den 
økonomiske  politiks  berettigelse  først  og fremmest  er 
knyttet  til bestræbelserne  for at opnå  social  velfærd. 
1.9. Selv  om der  ved  udformningen  af socialpoli-
tikken  må tages  hensyn  til, at medlemsstaterne  i rela-
tiv høj  grad  er økonomisk  afhængige  af udlandet  og 
har sociale  forpligtelser  over  for  udviklingslandene, 
må Fællesskabet  dog  ikke  acceptere  en stagnation  på 
det sociale  område,  og henvise  til, at EF-traktatens 
sociale  bestemmelser  i hovedsagen  bygger  på de 
enkelte  medlemsstaters  ansvar.  Den  divergerende  ud-
vikling  på det  sociale  og økonomiske  område  og 
ledighedstallene  i medlemsstaterne  efter  krisen  viser 
på iøjnefaldende  måde,  at de forskellige  nationer  iso-
leret betragtet  møder  tiltagende  vanskeligheder,  som 
gør det  umuligt  at garantere  borgerne,  hvadenten 
man betragter  disse  som  lønmodtagere  eller  selvstæn-
dige eller  forbrugere,  en tilværelse,  som  kvantitativt 
og kvalitativt  svarer  til de tekniske  fremskridts  mulig-
heder  under  hensyntagen  til de restriktioner,  der må 
overholdes  for  at bevare  et sundt  og ligevægtigt 
miljø.  Derfor  opfordrer  Udvalget  endnu  engang,  og 
nu af sociale  grunde,  til større  sammenhold  inden  for 
Fællesskabet;  dette  betyder,  at medlemsstaterne  må 
harmonisere  udformningen  og iværksættelsen  af den 
økonomiske,  finansielle  og monetære  politik  og deres 
tredjelande  politik,  altsammen  under  hensyntagen  til 
den enkeltes  frihed  og fri bevægelighed  for varer,  tje-
nesteydelser  og kapital. 
1.10.  Derfor  bør  en omhyggelig  afbalanceret  EF-
socialpolitik  have  en fremskudt  plads,  således  at fuld 
Nr. C 172/4 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 20. 7. 77 
og bedre  beskæftigelse  kommer  til at indgå  blandt  de 
øvrige  menneskeligt  orienterede  målsætninger,  om 
bedre  leve-  og arbejdsforhold,  afskaffelse  af alle  for-
mer for armod  samt  støtte  til de dårligt  stillede  be-
folkninger  i den  tredje  verden,  dog  uden  at dette  for-
ringer  den  kommende  generations  sociale  rettigheder. politikken  bør  integreres  i den  økonomiske  planlæg-
ning  på mellemlang  sigt. 
2. Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  rolle  ved 
tilvejebringelsen  af social  consensus 
1.11.  Indtil  der er sket  en forbedring  af Fællesska-
bets institutioner  gennem  en styrkelse  af den  demo-
kratiske  og parlamentariske  struktur  og gennem  en 
bedre  koordinering  på fællesskabsplan  af den  mel-
lemfristede  planlægning  af medlemslandenes  økono-
miske  politik  bør de eksisterende  institutioner  arbejde 
på, at der  umiddelbart  skabes  større  sammenhæng 
mellem  de forskellige  eksisterende  eller  planlagte  for-
mer for  fælles  politik,  navnlig  f.eks.  regionalpolitik-
ken, landbrugspolitikken  samt  industripolitikken  og 
socialpolitikken  og  dennes  vigtigste  målsætninger. 
Det samme  gælder  forskellige  rådgivende  organer, 
som er oprettet  på EF-niveau,  og hvis  opgaver  ligger 
uden  for de mere  eller  mindre  tekniske  rammer,  de-
riblandt  Det  økonomiske  og sociale  Udvalg,  der  er 
oprettet  i medfør  af Rom-traktaten,  Trepartskonfe-
rencen,  Det  stående  udvalg  for Beskæftigelse  og an-
dre eksisterende  eller  planlagte  rådgivnings-  eller 
forskningsorganer,  som  Rådet  har  besluttet  at 
oprette.  Den  spredning  af arbejdsindsats  og finansie-
ringsmuligheder,  der  er resultatet  af overlapning  og 
endog  modstridende  handlinger,  bør  afløses  af en 
koncentrering  af arbejdet  og en forøgelse  af effektivi-
teten,  så der  kan  opnås  større  social  målrettethed  i 
Fællesskabets  og medlemsstaternes  politik.  Udvalget 
er parat  til på enhver  måde  at medvirke  til et sådant 
arbejde,  hvorunder  der ubetinget  må søges  bred  con-
census  mellem  de offentlige  myndigheder  og, alt efter 
emne,  parterne  i kollektiv  aftaler  samt  alle  de andre 
kategorier  i samfundet. 
1.12.  En  yderligere  udvikling  af den  sociale  politik 
kræver  ikke,  at alle  beføjelser  af social  karakter  over-
føres  fra den  enkelte  medlemsstat  til Fællesskabet. 
Generelt  bør  den  europæiske  politik  være  rettet  mod 
problemer,  som  ikke  eller  kun  delvist  kan  løses  på 
nationalt  plan.  I de seneste  år er disse  problemer 
mangedoblet,  også  på det  sociale  område.  Givet  er 
det, at uanset  hvor  hensigtsmæssige  de nuværende 
europæiske  specialpolitiske  instrumenter  er,  er de 
ikke tilstrækkelige  til på tilfredsstillende  vis at løse  de 
store  sociale  problemer,  som  Fællesskabet  nu står 
overfor,  eller  som  det vil komme  til at stå overfor  i 
de nærmeste  år. Det  primære  er at bekæmpe  arbejds-
løsheden  som  har nået  et hidtil  ukendt  niveau,  hvilket 
i hovedsagen  skyldes  strukturelle  forhold.  I de seneste 
år har  behovet  for en sammenhængende  socio-øko-
nomisk  politik  gjort  sig stadig  mere  gældende.  Social-2.1. Den  afgørende  betydning,  som  målsætningen 
fuld og bedre  beskæftigelse  har generelt  inden  for den 
sociale  og  økonomiske  politik,  gør  det  absolut 
påkrævet,  at der  skabes  nære  kontakter  mellem 
Fællesskabets  myndigheder  og  samfundets  og det 
økonomiske  livs  parter,  som  er direkte  interesseret  i 
udarbejdelsen  og iværksættelsen  af beskæftigelsespo-
litikken.  Kommissionen  har gennem  lang  tid tilstræbt 
sådanne  kontakter,  idet  man  har  sørget  for,  at råds-
lagninger  med  arbejdstagernes  og  arbejdsgivernes 
organisationer  blev  indført  på  alle  EF-niveauer. 
Oprettelsen  af Det  stående  Udvalg  for Beskæftigelse 
har udvidet  denne  dialog,  således  at den  ligeledes 
omfatter  deltagelse  af medlemsstaternes  kompetente 
ministre.  Endelig  er trepartskonferencerne,  som  afhol-
des med  kortere  eller  længere  mellemrum,  velegnet  til 
at gøre  debatten  endnu  bredere  så den  ligeledes  åbner 
for deltagelse  af de ansvarlige  økonomi-  og finansmi-
nistre.  I den  forbindelse  er det værd  at bemærke,  at 
den ny Kommission  har  besluttet,  at Kommissionens 
næstformand  med  beskæftigelse  og sociale  anliggen-
der som  område  i fremtiden  vil være  ansvarlig  for til-
rettelæggelsen  af disse  Trepartskonferencer. 
2.2. Erfaringerne  har  imidlertid  vist,  at hverken 
Det stående  udvalg  for Beskæftigelse  eller  Treparts-
konferencerne  kan  betragtes  som  et socialt  universal-
middel,  der  udelukkende  i kraft  af deres  tilstedevæ-
relse  er i stand  til at løse  alle  de problemer,  der ved-
rører  beskæftigelsen  og arbejdsvilkårene.  Tværtimod 
bliver  det  stadig  mere  klart,  at en dårligt  forberedt 
Trepartskonference  kunne  blive  til mere  skade  end 
gavn. 
2.3. Hvad  angår  de nødvendige  drøftelser  mellem 
de berørte  grupper,  er det  påkrævet,  at de eksiste-
rende  udvalg  kommer  til at fungere  bedre,  og der bør 
oprettes  udvalg  også  for andre  sektorer  uden  at dette 
kommer  til at berøre  de pågældende  gruppers  auto-
nomi.  Disse  udvalg  skal  spille  en rolle  i drøftelsen  af 
udviklingen  på mellemlang  sigt.  Hvis  de paritetiske 
udvag  skal  virke  mere  hensigtsmæssigt,  er det  af 
væsentlig  betydning,  at der sker  en udvidelse  af virk-
somhedernes  oplysningspligt.  Udvalgenes  roller  og 
opgaver  bør derfor  defineres  nærmere.  Rent  organisa-
torisk  kunne  udvalgene  tilknyttes  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg,  når man  tager  i betragtning,  at Udval-
20.7.  77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 172/5 
get råder  over  sit eget  sekretariat  og har et selvstæn-
digt budget. 
2.4. I  denne  sammenhæng  bør  det nævnes,  at Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  er oprettet  i henhold 
til Rom-traktaterne  for at give  repræsentanterne  for 
forskellige  grupper  fra samfundet  og erhvervslivet  lej-
lighed  til at fremsætte  udtalelser  både  over  for Kom-
missionen  og Rådet.  Sammenligningen  af repræsen-
tanter  for arbejdsgivere,  arbejdstagere  og andre  øko-
nomiske  og sociale  kategorier  i grupper,  i henhold  til 
Udvalgets  forretningsorden,  muliggør  en mere  eller 
mindre  omfattende  forudgående  samordning  mellem 
de berørte  samfundsgruppers  interesser. 
2.5. Uden  at bestride  nytten  af de nye  konsulta-
tionsformer  eller  gå imod  deres  yderligere  udbygning, 
ønsker  man  dog  at påpege,  at Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalgs  stilling  som  priviligeret  rådgivende 
organ  i Fællesskabets  institutionelle  struktur  bør 
forstærkes.  I 1974  fremsatte  Udvalget  en udtalelse  om 
»Det  økonomiske  og sociale  Udvalgs  placering  og 
rolle  set i lyset  af en udvikling  inden  for de europæi-
ske institutioner«,  og det  vil  i nærmeste  fremtid 
komme  tilbage  til denne  problematik. 
2.6. Tilstedeværelsen  af dette  naturlige  og institu-
tionelle  rådgivende  organ  for  Rådet  og Kommissio-
nen gør  det nødvendigt  endnu  mere  indtrængende  at 
gentage  det  spørgsmål,  som  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalg  allerede  tidligere  har stillet,  nemlig  om 
det ikke  ville  være  ønskdligt,  at dets  airbejde  blev 
bedre  koordineret  med  arbejdet  i de andre  hørings-
organer.  Således  kunne  man  f.eks.  lade  både  Det 
stående  udvalg  for Beskæftigelse  og Trepartskonferen-
cen nyde  godt  af de dybtgående  studier  og vurderin-
ger, som  er udarbejdet  af Det  økonomiske  og sociale 
Udvalg,  ofte  i nært  samarbejde  med  eksperter  fra fag-
forbund  og andre  erhvervsmæssige  organisationer, 
som repræsenterer  alle  økonomiske  og  sam-
fundsmæssige  kategorier. 
2.7. De  udtalelser,  som  er blevet  udarbejdet  af 
Udvalgets  forskellige  afdelinger,  og som  enten  direkte 
eller indirekte  berører  beskæftigelsesproblematikken, 
er talrige  og viser  meget  slående,  hvor  sammensat 
problemet  er, og at en tilfredsstillende  løsning  kun 
kan findes  gennem  en samlet  behandling  og på mel-
lemlang  sigt.  Den  årlige  udtalelse  fra Det  økonomiske 
og sociale  Udvalg  om udviklingen  i den  sociale  situa-
tion i Fælesskabet  giver  lejlighed  til at fremsætte 
meninger  om  de retningslinjer,  der  skal  være  gæl-
dende  for hver  periode. 2.8. Det  er derfor  overraskende  at konstatere,  at 
Kommissionen  i sine  forslag  i forbindelse  med  de 
sociale  consensus  har glemt  at tage  denne  mulighed  i 
betragtning,  skønt  dens  repræsentanter  til stadighed 
arbejder  sammen  med  en eller  anden  af Det  økono-
miske  og sociale  Udvalgs  afdelinger  om udkast  inden 
for det sociale  område.  Er det iøvrigt  ikke  nedslående 
at se, at enhver  medvirken  fra  Det  økonomiske  og 
sociale  Udvalgs  side  om  sociale  emner  bliver  forbi-
gået i fuldstændig  tavshed  i Kommissionens  årsberet-
ning? 
3 Prioriteringen  af sociale  opgaver  i 1977 
3.1. En mere  energisk  bekæmpelse  af arbejdsløsheden 
3.1.0.1.  Den  vedvarende,  sine  steder  tiltagende 
arbejdsløshed  i 1976  har tydeligt  vist  dels  den  uløse-
lige indbyrdes  forbindelse  mellem  sociale  og økono-
miske  problemer,  dels  de årsager,  der ligger  til grund 
både  for den  økonomiske  krise,  de ustabile  monetære 
forhold  og den  alvorlige  uligevægt  på beskæftigelses-
området.  De  hidtil  gennemførte  foranstaltningers 
virkningsløshed  i beskæmpelsen  af arbejdsløsheden 
peger  i retning  af, at man  fremtidig  udvider  de aktio-
ner, som  tidligere  har været  iværksat. 
3.1.0.2.  Fuld  beskæftigelse  på mellemlang  sigt  vil 
ikke kunne  nås under  acceptable  indtægts-  og levevil-
kår, medmindre  der  føres  en selektiv  vækstpolitik, 
som Fællesskabet  hurtigt  bør  give  form  af en egentlig 
politik.  Denne  vækstpolitik  skal  indpasses  i planlæg-
ningen  på mellemlang  sigt.  Den  økonomiske  vækst 
bør bl.a.  bygge  på ekspansion  på det interne  marked, 
på en afbalanceret  udvikling  af vore  bytteforhold 
med verden  omkring  os og på en tilstrækkelig  for-
rentning  af virksomhederne  som  muliggør  finansie-
ring af de beskæftigelsesskabende  investeringer.  Det 
økonomiske  og sociale  Udvalg  har  fremsat  særlige 
udtalelser  om de foranstaltninger,  som  må iværksæt-
tes for at nå disse  mål  (se i særdeleshed  pkt.  6.1 og 
6.2 i udtalelsen  om  »Fjerde  program  for økonomisk 
politik  på mellemlang  sigt  i Fællesskabet«). 
3.1.0.3.  Men  det foruroligende  omfang,  arbejdsløs-
heden  har antaget  og den  meget  reelle  risiko,  Fælles-
markedslandene  løber  for,  at der  som  følge  af be-
kvemme  løsninger  skabes  en slags  ligevægt  gennem 
underbeskæftigelse,  gør  det  nødvendigt  at anvende 
ikke blot  en mere  dynamisk  vækstpolitik,  men  spe-
cielt en mere  aktiv  beskæftigelsespolitik, 
Nr. C 172/6 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 20.7.77 
3.1.0.4.  Udvalget  finder,  at en sådan  mere  aktiv 
beskæftigelsespolitik  i første  række  bør  gå ud på 
at afbøde  den  uforholdsmæssigt  store  ungdomsar-
bejdsløshed,  hvorved  der  må  skelnes  mellem  unge 
uden  nogen  form  forfaglige  kvalifikationer  og dem, 
hvis kvalifikationer  ikke  svarer  til de givne  behov  i 
samfundet.  Disse  bemærkninger  gælder  navnlig  unge 
kvinder,  som  ikke  mindst  møder  vanskeligheder  ved 
at komme  ind på arbejdsmarkedet,  hvis  de ikke  tid-
ligere  har haft  erhvervsarbejde.  Også  tilskyndelsen  til 
at videreuddanne  sig  forsvinder,  når  der  ikke  er 
udsigt  til beskæftigelse. 
3.1.1.  Grundlaget  for  en  aktiv  beskæf-
tigelsespolitik 
3.1.1.1.  Når  man  går  ud fra princippet  om,  at en 
aktiv  beskæftigelsespolitik  er påkrævet,  må  man 
allerførst  gøre  sig klart,  at Fællesskabet  på nuvæ-
rende  stadium  af EF-integrationen  kun  over  for med-
lemsstaterne  kan  udtale  sig om,  hvad  en sådan  politik 
skal bestå  i og iværksætte  fælles  foranstaltninger, 
som kan  give  mulighed  for en hurtig,  effektiv  og sam-
ordnet  iværksættelse  af denne  politik.  Under  denne 
synsvinkel  må samordningen  både  på EF-plan  og på 
nationalt  plan  med  parterne  i det  økonomiske  og 
sociale  liv  afgørende  betydning.  Man  bør  derfor 
bemærke,  at denne  aktive  beskæftigelsespolitik: 
— ikke  vil kunne  få en ensartet  virkning  overalt, 
men snarere  må  tilpasses  de meget  varierende 
situationer,  som  findes  i medlemsstaterne; 
— dog  bør  være  en solidaritetshandling  på nationale 
og EF-plan,  hvilket  vil sige,  at den  for øjeblikket 
må have  fortrin  frem  for andre  bestræbelser  på 
det sociale  område; 
— den  bør  undgå  enhver  diskrimination  på grundlag 
af køn; 
— den  bør  udformes  på en sådan  måde,  at de spe-
cielle  og  undtagelsesvise  foranstaltninger  kan 
bortfalde,  efterhånden  som  det  økonomiske  og 
sociale  miljø  bedres; — ved  valget  af midlerne  til en aktiv  beskæftigelses-
politik  bør  man  foretrække  sådanne,  som  samti-
dig kan  tilfredsstille  andre  socialpolitiske  målsæt-
ninger  for eksempel  socialt  byggeri  og forbedring 
af boligen;  styrkelse  af strukturer  til modtagelse, 
orientering,  uddannelse  og forfremmselse  af van-
drende  arbejdstagere  og disses  familier,  især  bør 
nene,  uden  at overse  nødvendigheden  af en bedre 
samordning  af medlemsstaternes  emigrantpolitik; 
bedre  levevilkår  og omsorg  for  ældre,  ensomme 
eller syge; 
— bør  kunne  trække  på midlerne  i Socialfonden, 
Regionalfonden  og EUGFL's  udviklingssektion; 
— samtidig  med  en koordinering  af fællesskabsin-
strumenterne  også  bør  tilsigte  en koordinering  af 
de nationale  støtteforanstaltninger.  Dette  vil fore-
bygge  konkurrencefordrejning,  overkapacitet  i be-
stemte  sektorer  samt  unødig  kumulering  og kon-
kurrence  i støtteforanstaltningerne  idet  dette  gør 
støtteforanstaltningerne  lidet  beskæftigelsesfrem-
mende  og svækker  de stimuleringsforanstaltninger 
som skulle  være  til gavn  for Fællesskabets  fattig-
ste områder; 
— bør  udformes  under  hensyntagen  til det  bidrag, 
som deltidsarbejde,  som  forud  grundigt  bør  un-
dersøges  med  hensyn  til fordele  og ulemper  kan 
tænkes  under  de nuværende  forhold  at kunne  yde 
til en bedre  fordeling  af det samlede  arbejde; 
— bør  udformes  med  særlig  opmærksomhed  på visse 
problemer  såsom  beskæftigelsen  i landområder 
(se herom  studien  om beskæftigelsen  i landbruget 
— status  og perspektiver,  samt  udtalelsen  om 
regionaludvikling  og beskæftigelse)  og kvinders 
beskæftigelse,  idet  der foretages  en indgående  un-
dersøgelse  af årsagerne  til den  omfattende  og spe-
cielle  arbejdsløshed  blandt  kvinder. 
En sådan  politik  forudsætter  et forbedret  kendskab 
til, hvorledes  arbejdsmarkedet  fungerer,  f.eks.  gen-
nem en mere  gennemført  koordinering  og organise-
ring af de nationale  arbejdsformidlingstjenester  og 
gennem  intensivering  af undersøgelse  og oplysningen 
om arbejdsmarkedet  og dets  udvikling  osv ... 
— bør  ikke  føre  til fornyet  inflation,  men  heller  ikke 
dæmpe  den  interne  efterspørgsel  som  helhed; 
— bør  stimulere  til oprettelsen  af arbejdspladser,  i 
lighed  med  den  støtte,  der ydes  til investeringer; 3.1.1.2.  Når  man  taler  om en aktiv  beskæftigelses-
politik  og strukturpolitik,  må man  ikke  glemme,  at 
det er nødvendigt  at stimulere  de selvstændiges  og de 
små og mellemstore  virksomheders  aktiviteter,  herun-
der servicefag  og landbrug,  som  kan  bevare  og forøge 
20. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 172/7 
antallet  af arbejdspladser  i disse  sektorer  eller  i andre 
sektorer.  Disse  aktiviteter  kan  endvidere  tænkes  at 
bidrage  til en kvalitativt  set bedre  vækst.  Dette  bør 
imidlertid  ikke  resultere  i, at man  holder  kunstigt  liv i 
erhverv  eller  virksomheder,  som  ellers  ikke  har  nogen 
berettigelse.  I så fald  bør  der  træffes  sociale  støttefor-
anstaltninger  til fordel  for de berørte  personer. 
3.1.2.  En  bedre  fordeling  af  de  eksis-
terende  beskæftigelsesmulighe-
der 
3.1.2.1.  I  denne  forbindelse  opstår  spørgsmålet, 
om man  ikke  burde  forsøge  at fordele  den  beskæfti-
gelse,  der  er til rådighed,  på en mere  ligelig  måde. 
Det vil uden  tvivl  være  vanskeligt  at give  en generelt 
svar på dette  spørgsmål  som  følge  af problemets 
komplicerede  karakter,  alt eftersom  det ses ud fra en 
makro-  eller  en mikro-økonomisk  synsvinkel;  og om 
der er tale  om  enten  en grundlæggende,  langsigtet 
tendens  eller  om et forsøg  på at løse  de øjeblikkelige 
arbejdsløshedsproblem.  Når  man  ser  på det  samlede 
antal  helt  eller  delvis  arbejdsløse  på den  ene  side  og 
antallet  af arbejdsdage  eller  — timer  på den  anden, 
kunne  man  føle  sig fristet  til at løse  problemet  mate-
matisk.  Man  må  derfor  i højere  grad  være  opmærk-
som på,  at den  foreliggende  arbejdsmængde  ikke 
lader  sig opdele  på en hvilken  som  helst  måde.  Det  er 
i øvrigt  klart,  at mange  arbejdspladser  ikke  vil kunne 
besættes,"  fordi  de arbejdssøgende  ikke  har  de for-
nødne  kvalifikationer,  som  det  ofte  er tilfældet  med 
arbejdsløse. 
3.1.2.2.  En  bedre  fordeling  af'  arbejdsmængden 
kræver  derfor  hyppigt  foranstaltninger  til omskoling, 
selv om  et sådant  tilbud  ikke  altid  modtages  af de 
arbejdsløse  enten  fordi  foranstaltningerne  ikke  er de 
rigtige,  eller  fordi  de af personlige  grunde  ikke  passer 
dem,  eller  fordi  de går  i retning  af lavere  indkomster, 
eller  mindre  behageligt  arbejde. 
3.1.2.3.  Til  trods  for  disse  vanskeligheder  er det 
alligevel  vigtigt,  at  foranstaltningerne  til  er-
hvervsmæssig  vejledning,  uddannelse  og  omskoling 
bliver  styrket  på en sådan  måde,  at de bringes  i bedre 
overensstemmelse  med  de behov  og tendenser,  som 
kommer  til udtryk  på  arbejdsmarkedet.  Selv  om 
denne  indsats  først  og  fremmest  bør  finde  sted 
på nationalt  plan,  kan  Fællesskabet  medvirke  på 
effektiv  måde  ved  — sådan  som  Kommissionen  har 
besluttet  — at iværksætte  en videreudvikling  af de 
eksisterende  instrumenter  for  statistik,  annalyse  og 
prognose,  en  bedre  samordning  af de  nationale 
beskæftigelsesmyndigheders  virksomhed  og styrkelse 
af Socialfondens  aktionsmuligheder. 3.1.2.4.  For  at udnytte  de eksisterende  beskæftigel-
sesmuligheder  må  der  undertiden  ske  en flytning  af 
arbejdskraft,  som  er kvalificeret  til det  pågældende 
arbejde.  På  den  baggrund  er foranstaltninger  til 
fremme  af arbejdstagernes  og deres  familiers  geogra-
fiske  bevægelighed  fortsat  uundværlige. 
3.1.3.  Spørgsmålet  om  arbejdstids-
nedsættelse 
Formuleringen  og gennemførelsen  af en aktiv  beskæf-
tigelsespolitik  kræver,  at der  foretages  undersøgelser 
med henblik  på en bedre  fordeling  af de eksisterende 
beskæftigelsesmuligheder,  og specielt  bør  man  vur-
dere  de positive  og negative  aspekter  ved  en ned-
sættelse  af den  ugentlige  arbejdstid.  Efter  Udvalgets 
opfattelse  bør  disse  undersøgelser  så hurtigt  som 
muligt  give  sig udslag  i konkrete  forslag. 
3.1.3.1.  Ugentlig  arbejdstidsnedsættelse 
3.1.3.1.1.  Spørgsmålet  om  en generel  nedsættelse 
af arbejdstiden  må behandles  både  i medlemslandene, 
i Fællesskabet  og på internationalt  plan  iøvrigt  med 
hensyn  til de mulige  følger  for omkostninger,  priser, 
arbejdsproduktivitet  og nationalproduktets  størrelse. 
Man  må  gøre  sig klart,  at en nedgang  i nationalpro-
duktet  kan  medføre  en reduktion  af den  mængde 
varer  og tjenesteydelser,  som  kan  fordeles  mellem  de 
forskellige  erhvervs-  og samfundsgrupper,  såvel  inden 
for Fællesskabet,  som  i de  fordelte  befolkninger 
ude i verden.  Hertil  kommer,  at stillinger  ikke  altid 
kan besættes  ved  overførsel  af arbejdskraft  fra andre 
erhverv;  man  kan  ikke  gå ud fra  som  givet,  at der 
står en arbejdstager  klar,  som  har  evner  og lyst  til at 
overtage  et job,  der  er blevet  ledigt  som  følge  af en 
arbejdstidsnedsættelse.  En  eventuel  nedsættelse  af 
arbejdstiden  bør  derfor  iværksættes  med  stor  forsig-
tighed,  snarere  som  en punktordning  end  som  en ge-
nerel  ordning,  og under  hensyntagen  til særlige  for-
hold,  som  gør  sig gældende  i de forskellige  sektorer 
og medlemslande. 
3.1.3.1.2.  Ønsket  om at opnå  en bedre  fordeling  af 
arbejdsmængden  gennem  en nedsættelse  af arbejdsti-
den vil inden  for  visse  bestemte  sektorer  kunne  være 
en velegnet  midlertidig  foranstaltning.  Det  må  nøje 
og kritisk  undersøges,  hvorledes  sådanne  foranstalt-
ningers  finansieringsmåde  påvirker  omkostningsni-
veauet  og  virksomhedernes  konkurrenceevne.  Som 
eksempel  kan  nævnes  afskaffelse  i videst  muligt 
omfang  af overarbejde,  dvs.  arbejde,  der  udføres  ud 
over  den  normale  arbejdstid  hos  den  samme  eller  en 
anden  arbejdsgiver  eller  endog  som  selvstændig  erh-
vervsdrivende. 
Nr. C 172/8 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 20. 7. 77 
3.1.3.2.  Udvidet  undervisningspligt 
3.1.3.2.1.  Der  foreligger  et særligt  problem  i den 
store  ungdomsarbejdsløshed,  et problem  der  bør 
tillægges  absolut  prioritet.  Da en systematisk  og gene-
rel forlængelse  af undervisningspligten  med  alle  de 
omkostninger  for  samfundet  og  risici  for  erh-
vervsmæssig  afsporing,  dette  eventuelt  kan  medføre,  i 
visse  tilfælde  kan  få negative  virkninger  understreger 
Udvalget  betydningen  af konkrete  programmer,  som 
kan bidrage  til udviklingen  af supplerende  uddannel-
sespladser  i udvalgte  virksomheder,  som  er egnet  til 
en sådan  uddannelse,  det  vil sige  erhvervsforbere-
delse.  Udvalget  er imidlertid  klar  over,  at situationen 
på dette  område  er yderst  forskellig  fra land  til land. 
3.1.3.3.  Førtidspensionering 
3.1.3.3.1.  I  nogle  lande  eller  i visse  erhvervsgrene 
kunne  en  frivillig  førpensionering  vise  sig  hen-
sigtsmæssig.  Denne  art foranstaltninger  bør  føre  til, 
at den  således  fremkaldte  afgang  i sidste  ende  udlig-
nes med  en  ansættelse  af arbejdsløse  unge  eller 
voksne  uden  beskæftigelse.  I øvrigt  bør  de sociale 
udgifter  til førtidspensionering  ikke  få negative  virk-
ninger  på  alderdomsforsikringsordningernes  jøko-
nomi. 
3.1.4.  Farer  i forbindelse  med  »sort« 
arbejde 
3.1.4.1.  Med  disse  bemærkninger,  som  Udvalget 
ganske  vist  ikke  anser  for udtømmende,  men  meget 
væsentlige,  ønsker  det  at gøre  opmærksom  på 
alvoren  i det fænomen,  som  benævnes  »måneskinsar-
bejde«  eller  »sort  arbejde«,  hvis  hastige  udbredelse  i 
visse  lande  og inden  for bestemte  sektorer  har antaget 
et sådant  omfang,  at der er risiko  for,  at der ikke  blot 
bringes  uorden  i enhver  politik,  som  har til formål  at 
genoprette  den  fulde  beskæftigelse,  men  ligeledes,  at 
der opstår  tvivl  om  værdien  af statistiske  data  om 
arbejdsløsheden  og om indkomsterne  og deres  forde-
ling.  Dertil  kommer,  at de uheldige  virkninger  af 
denne  form  for  arbejde  yderligere  kan  skabe  bud-
getskævheder  med  hensyn  til de offentlige  udgifter  og 
de sociale  sikringsordninger,  så de vanskeliggør  eller 
endog  umuliggør  gennemførelsen  af en lang  række 
efterhånden  meget  væsentlige  sociale  målsætninger, 
deriblandt  en midlertidig  forlængelse  af retten  til 
arbejdsløshedsunderstøttelser,  og udvidet  anvendelse 
af arbejdsløshedsforsikring.  Det  forekommer  derfor 
påkrævet,  at Kommissionen  foretager  en undersøgelse 
af hvilke  årsager,  der har  bevirket,  at der  i stigende 
grad  arbejdes  »sort«,  de forskellige  følger  heraf  samt, 
i den  udstrækning  det er muligt,  hvor  store  tal, der er 
tale om. 3.2. Fremskridt  i retning  af mindskelse  af uligheder 
3.2.1.  Beværelse  eller,  om  muligt,  for-
bedring  af  indkomstniveauet 
under  hensyntagen  til  den  uund-
gåelige  omstrukturering  af  ind-
komsterne 
3.2.1.1.  En  samordnet  bekæmpelse  af arbejdsløs-
heden  og inflationen  kan  kun  gennemføres,  hvis  alle 
erhvervs-  og samfundsgrupper  er solidariske.  Denne 
solidariteit  må  gøre  sig gældende  ikke  blot  mellem 
de beskæftigede  og de arbejdsløse,  men  ligeledes 
mellem  dem,  der  har  rigelige  indtægter  og formuer, 
og dem  er mindre  begunstigede  i den  henseende,  især 
de dårligst  stillede  grupper. 
3.2.1.2.  Selv  om den  aktuelle  økonomiske  situation 
i mange  tilfælde  gør  lønstigninger  vanskelige  eller 
illusoriske,  bør alle  kræfter  sættes  ind på at undgå  en 
sænkning  af levestandarden.  De  senere  års  store 
forandringer  i måden  at anskue  de økonomiske 
værdier  på såvel  de materielle  som  andre  goder,  har 
ligeledes  ændret  synet  på den  arbejdskraft,  der pro-
ducerer  varer  og tjenesteydelser.  Dette  bør  nødven-
digvis  føre  til en omvurdering  af visse  former  for 
håndværk,  især  af dem,  der er af ubehagelig  art eller 
kræver  en høj  uddannelse  sammenlignet  med  andre 
former  for beskæftigelse.  Hertil  kommer,  at antallet 
af arbejdssøgende  og disses  kvalifikationer  inden  for 
ikke manuelle  erhverv  ofte  ikke  svarer  til behovet. 
3.2.1.3.  Ændringen  af indtægspyramiden  både  for 
løn- og andre  indtægter  er en logisk  følge  af denne 
udvikling,  som  det  ville  være  omsonst  at kæmpe 
imod.  Det  er vigtigere  at gøre  overgangen  mere  men-
neskeligt  acceptabel  ved  at yde  dem,  som  rammes  af 
den, en passende  hjælp,  som  kan  have  forskellige  for-
mer (f.eks.  genoptræningskurser,  godtgørelse  for flyt-
ning  og for  forflyttelse,  osv.).  Under  forhold,  hvor 
markedsbetingelserne,  inflationsfarerne  eller  nødven-
digheden  af at sætte  fart  i aktiviteten  ved  hjælp  af nye 
investeringer  pålægger  en vis tilbageholdenhed  med 
en lønudvikling  på de forskellige  områder,  må  det 
undersøges,  i hvilket  omfang  en vis kompensation  vil 
kunne  findes  inden  for andre  områder,  f. eks.  formue-
dannelse  og skattelettelse. 
3.2.1.4.  Det  vil, som  Udvalget  anbefaler  i sin udta-
lelse om det fjerde  program  for en økonomisk  politik 
på mellemlang  sigt  (pkt.  6.2.2.),  være  af betydning 
20. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 172/9 
stadig  at søge  at få bedre  kendskab  til de reelle  ind-
komster  og deres  sammenlignelighed.  På indkomst-
fordelingsområdet  er de  foreliggende  statistikker 
endnu  ikke  fyldestgørende.  Større  indseende  ville 
kunne  skabe  større  klarhed  omkring  fordelingspro-
blematikken. 
3.2.2.  Beskyttelse  af  dårligt  stillede 
persongrupper 
3.2.2.1.  Der  må  under  alle  omstændigheder  ofres 
særlig  opmærksom  på  de  dårligst  stillede  sam-
fundsgrupper  og de grupper,  der  er hårdets  ramt  af 
recessionen  og inflationen,  hvad  enten  de hører  til den 
erhvervsaktive  befolkning,  og navnlig  de vandrende 
arbejdstagere  og visse  handicappede,  eller  de hører  til 
den ikke-erhvervsaktive  befolkning  som  de alvorligt: 
handicappede,  visse  ældre,  som  oftest  kvinder  eller 
visse  grupper  af unge.  Det  er foruroligende  af Kom-
missionens  beretning  at erfare,  at de sociale  tjenester  i 
stedet  for at blive  forstærket  tværtimod  ofte  må bære 
følgerne  af stigende  budgetbegrænsninger.  Denne 
samfundspolitiske  indsats  må  iøvrigt  på mellemlang 
sigt omfatte  udstrækningen  af socialsikringen  til hele 
befolkningen  på retfærdige  vilkår  og uden  forskelsbe-
handling. 
3.2.2.2.  Den  fortrinsret,  der  skad  lægges  på mind-
skelsen  af sociale  uligheder  bør  tilskynde  Kommissio-
nen til på grundlag  af sin  midlertidige  beretning  af 
13. januar  1977  om det  europæiske  program  for  for-
søgsprojekter  med  henblik  på bekæmpelse  af fattig-
dom  af fremskynde  disse  programmers  færdiggørelse. 
Rådet  bør  give  Kommissionen  de  midler,  der  er 
påkrævet,  for  at de igangværende  arbejder  kan  blive 
færdiggjort  på en ordentlig  måde,  og heraf  uddrage 
,de praktiske  konklusioner  under  særlig  hensyntagen 
til de specifikke  aspekter,  der knytter  sig til fattigdom 
i visse  landdistrikter,  hvor  forholdene  er specielt 
komplicerede. 
3.2.3.  Støtte  til  socialt  boligbyggeri 
3.2.3.1.  Blandt  de foranstaltninger  af mere  generel 
art, som  skal  gennemføres  for at opnå  mere  retfær-
dige levevilkår,  er det  vigtigt  at fastholde  dem,  der 
vedrører  det  sociale  boligbyggeri,  det  vil sige,  at der 
stilles  et tilstrækkeligt  antal  boliger  til rådighed,  som 
tilbydes  på tålelige  økonomiske  vilkår.  En indsats  på 
dette  område  er ikke  bare  berettiget  i henhold  til et-
hvert  menneskes  fundamentale  ret  til en ordentlig 
bolig,  men  også  som  følge  af den  gunstige  indfly-
delse,  den  har  på beskæftigelsen. 3.2.4.  Sanering  og  fuldbyrdelse  af 
den  sociale  sikring 
3.2.4.1.  Inden  for  en politik  som  har  til formål  at 
mindske  de sociale  uligheder,  må man  give  en vigtig 
plads  til de sociale  sikringsordninger,  som  ligeledes  i 
stigende  grad  formidler  en omfordeling  af indtægter. 
Beskyttelsen  af mange  modtagere  af social  sikring 
kan imidlertid  kun  garanteres,  hvis  de tilstrækkelige 
finansieringsmuligheder  er tilstede.  Iøvrigt  bør  udgif-
terne  hertil  for den  enkelte  og for samfrundet  fortsat 
ligge  inden  for tålelige  rammer. 
3.2.4.2.  De  sociale  sikringsordningers  økonomiske 
balance  er imidlertid  allerede  alvorligt  truet,  så at det 
bliver  mere  og mere  tvivlsomt,  om  den  stadig  kan 
garanteres  for  den  kommende  generation.  Faktisk 
risikerer  den  især  inden  for alderdoms-  og efterladte-
pensionernes  området  at mærke  de skæbnesvangre 
følger  af det mangelfulde  grundlag,  vi er igang  med  at 
etablere. 
3.2.4.3.  Det  er derfor  nødvendigt  omgående  at gå 
igang  med  en gennemgribende  revision  af alle  de 
sociale  sikringsordninger  med  henblik  på at fjerne 
alle de omkostninger,  som  ikke  er absolut  påkrævet 
eller  er resultatet  af en forkert  fremgangsmåde  eller 
alt for rigelig  administration,  eller  af overbeskyttelse, 
som et stigende  antal  personer  begynder  at nyde  godt 
af under  dække  af et behov,  dvs.  som  følge  af dispo-
sitioner,  der  er forældede  eller  dårligt  tilpasset  en 
moderne  verdens  krav. 
3.2.4.4.  På  dette  punkt  godkender  Udvalget  de be-
mærkninger,  der er indeholdt  i pkt.  200  i Kommissio-
nens  beretning,  med  hensyn  til forskellen  mellem 
væksten  i hhv.  sociale  ydelser  og nationalindkomst 
samt  med  hensyn  til de måder,  hvorpå  dette  problem 
bør søges  løst. 
3.2.4.5.  Selv  om  en sådan  aktion  først  kan  bære 
frugt  på længere  sigt,  må  man  alligevel  begynde  at 
iværksætte  den  uden  yderligere  opsættelse  og navn-
lig ikke  gøre  situationen  endnu  mere  alvorlig  gennem 
nye uoverlagte  foranstaltninger  som  er inspireret  af 
krisen. 
3.2.4.6.  Ganske  vist  falder  de sociale  sikringsord-
ninger  i realiteten  ind  under  medlemsstaternes  ans-
varsområde.  Men  grunde  i forbindelse  med  arbejds-
kraftens  bevægelighed,  harmonisering  af konkurren-
cebetingelser  samt  tiltagende  indbyrdes  tilnærmelse  af 
levevilkår  taler  for,  at EF's  instanser  bør  føre  deres 
beslutsomme  foretagsomhed  videre  på dette  område. 
Nr. C 172/10 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende 20. 7. 77 
3.2.4.7.  Hvad  angår  spørgsmålet  om  at få bedre 
kendskab  til udviklingen  i udgifterne  til den  sociale 
sikring  (jf.  tabel  X i Kommissionens  beretning),  un-
derstreger  Udvalget,  at det  tillægger  det  stor  betyd-
ning,  at der  hurtigst  muligt  og under  alle  omstændig-
heder  før  udgangen  af 1977  udarbejdes  et 2. euro-
pæisk  socialbudget  (indeholdende  overslag  for  pe-
rioden  indtil  1980  over  udgifterne  til social  sikring  og 
finansieringen  af disse),  da dette  vil give  bedre  mulig-
hed for  at vurdere  betydningen  af denne  form  for 
udgifter  set i sammenhæng  med  de øvrige  udgifter  af 
social  art. 
3.2.5.  Videreførelse  af  den  gradvise 
miljøforbedring 
3.2.5.1.  Blandt  de midler,  som  er egnet  til at forbe-
dre levevilkårene  og mindske  ulighederne,  må  også 
medtages  dem,  der  vedrører  forbedringen  af miljøet. 
Finansielle  og økonomiske  vanskeligheder  må ikke  få 
os til at glemme  denne  betydningsfulde  socialpolitiske 
målsætning,  selv  om  gennemførelsen  af den  nødven-
digvis  må  ske  under  hensyntagen  til  finansielle 
skævheder,  som  skal  søges  både  på virksomhedsplan 
og på samfundets  side.  Inden  for  en målsætning  om 
økonomisk  omstrukturering  og  bekæmpelse  af 
arbejdsløsheden,  vil foranstaltninger  til forbedring  af 
miljøet  i øvrigt  i fremtiden  komme  til at spille  en sta-
dig vigtigere  rolle,  hvorfor  man  må  have  lov  til at 
stille  det  spørgsmål,  om  ikke  de i et vist  omfang  vil 
kunne  gennemføres  som  led i en aktiv  beskæftigelses-
politik. 
3.3. Forbedring  af leve-  og arbejdsvilkårene 
3.3.1.  Kommissionen  har  god  grund  til i sin beret-
ning  af fremhæve  en vis mangel  på interesse  for  de kvantitative  aspekter  af arbejdsvilkårene  til fordel  for 
de kvalitative  aspekter.  Udvalget  støtter  dog  Kommis-
sionens  hensigt  om  med  medvirken  fra Det  europæi-
ske Institut  for  forbedring  af Leve-  og Arbejdsvilkå-
rene  at medvirke  til udviklingen  af nye  former  for 
menneskeliggørelse  af arbejdet  som  led  i en snæver 
samordning  med  regeringerne,  men  navnlig  med 
arbejdsmarkedets  parter. 
3.3.2.  Denne  indsats  bør  først  og fremmest  tilsigte 
at beskytte  arbejdstagerne  mod  de farer,  som  visse 
farlige  stoffer  indebærer,  og mere  generelt  mod  er-
hvervssygdomme.  Det  fællesskabsprogram,  der er ved 
at blive  udarbejdet  vedrørende  sikkerhed,  hygiejne 
og sundhedsbeskyttelse  på  arbejdspladsen,  bør 
forelægges  de kompetente  organer  så hurtigt  som 
muligt.  Desuden  må  sikkerhedsforanstaltninger  på 
arbejdspladsen  og  arbejdstagernes  sundhedsbeskyt-
telse  også  i fremtiden  være  genstand  for  snævert 
samarbejde  mellem  alle  de berørte  parter.  Endelig  må 
en mere  menneskelig  tilrettelæggelse  af arbejdsproces-
sen føres  videre  i så stort  omfang  som  muligt,  især 
for ensformige,  stadigt  gentagne,  ubehaglige  og til-
smudsende  arbejdsformers  vedkommende,  samt  en 
mere  smidig  tilrettelæggelse  af arbejdstiden.  Det  siger 
sig selv  at valget  af metoder  må  afhænge  af de spe-
cielle  og varierende  situationer,  der  gør  sig gældende 
inden  for  erhvervslivets  forskellige  sektorer,  og må 
tage hensyn  til berettigede  krav  fra forbrugere  og fra 
samfundets  side.  Udvalget  gør  ligeledes  opmærksom 
på den  rolle,  der  tilkommer  Det  europæiske  institut 
for forbedring  af Leve-  og Arbejdsforhold,  og ønsker, 
at der  i højere  grad  samarbejdes  inden  for  Kommis-
sionens  kompetente  tjenestegrene  indbyrdes  om  de 
forskellige  spørgsmål,  der  er blevet  behandlet  i dette 
kapitel. 
Bruxelles,  den  23. juni  1977. 
Basil  de FERRANTI 
Formand  for 
Det økonomiske  og  sociale  Udvalg 
20. 7. 77 De Europæiske  Fællesskabers  Tidende Nr. C 172/11 
BILAG 
Til Det  økonomiske  og sociale  Udvalg 
Følgende  forslag  forkastedes  under  forhandlingerne: 
Pkt. 3.1.0.3. 
Suppleres  med  følgende: 
»En af forudsætningerne  for  en sådan  politik  er bedre  kendskab  til udsigterne  for  de 
enkelte  sektorer.  Pligten  til at underrette  om  investeringer  — som  kendes  bl.a.  fra  de 
gældende  bestemmelser  for  kul  og stål  bør  udvides  til at omfatte  alle  vigtige  sektorer  i 
Fællesskabet. 
Kendskab  erhvervet  på denne  måde  danner  grundlaget  for  myndighedernes  regulering, 
stimulering  eller  såger  ingangsætning  af investeringer.  Kriterierne  for  denne  regulering 
bør være: 
a) antallet  af nødvendige  nye  arbejdspladser  og disse  kvalitet; 
b) bidraget  til reduktion  af de regionale  forskelle; 
c) miljøkravene,  og 
d) stræben  efter  en retfærdig  international  arbejdsfordeling«. 
Afstemningsresultat: 
18 stemte  for,  39 stemte  imod,  1 undlod  at stemme. 
Pkt. 3.1.3.1. 
Sidste  punktum  i pkt.  3.1.3.1.1  udgår  og erstattes  med: 
»Kravet  om  arbejdstidsnedsættelser  er for  øjeblikket  endnu  mere  presserende,  da der  er 
millioner  af arbejdsløse  i Europa,  og heriblandt  navnlig  mange  unge.  En af måderne, 
hvorpå  man  kunne  bidrage  til gennemførelsen  af en politik,  der tilsigter  fuld  beskæftigelse, 
vil derfor  være  en så ligelig  fordeling  som  muligt  af den  disponible  arbejdsmængde«. 
Begrundelse 
Man  må ikke  undervurdere  de særlige  problemer,  der knytter  sig til arbejdstidens  længde  i de 
forskellige  medlemsstater,  men  det  er klart,  at det  må påpeges,  at en gradvis  arbejdstidsned-
sættelse  er en af de faktorer,  der indgår  i en politik  for bedre  beskæftigelsesforhold. 
Afstemningsresultat: 
19 stemte  for,  31 stemte  imod,  3 undlod  at stemme. 
Pkt. 3.2.1.3. 
Affattes  således: 
»En retfærdig  indkomstfordeling  samt  ændring  i indkomsthierarkiet  er ønskeligt.  Det  er 
nødvendigt  i denne  forbindelse  at medtage  alle  indkomster  og ikke  blot  lønindkomsterne, 
som er fastsat  ved  kollektive  overenskomster.  Udvalget  finder  det i denne  sammenhæng 
uacceptabelt,  at den  i ILO's  konvention  87 og 98 fastsatte  forhandlingsfrihed  angribes«. 
Afstemningsresultat: 
16 stemte  for,  24 stemte  imod,  7 undlod  at stemme.