MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET, RÅDET OG REVISIONSRETTEN

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab for regnskabsåret 2018

(2019/C 327/01)

INDHOLDSFORTEGNELSE

FORORD 2

DEN EUROPÆISKE UNIONS POLITISKE OG FINANSIELLE RAMME, FORVALTNING OG REGNSKABSPLIGT 3

NOTE TIL DET KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB 9

REGNSKABSÅRET 2018 I HOVEDTRÆK 10

KONSOLIDERET ÅRSREGNSKAB OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER 12

BALANCE 13

RESULTATOPGØRELSE 14

PENGESTRØMSOPGØRELSE 15

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER 16

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET 17

REGNSKABSREDEGØRELSE OG -ANALYSE 90

BERETNING OM GENNEMFØRELSEN AF BUDGETTET OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER 104

GLOSAR 159

LISTE OVER FORKORTELSER 163

FORORD

Jeg har hermed fornøjelsen at fremlægge Den Europæiske Unions årsregnskab for 2018. Årsregnskabet giver et samlet overblik over EU’s finanser, og hvordan EU-budgettet er blevet gennemført sidste år, herunder oplysninger om eventualforpligtelser, finansielle forpligtelser og andre forpligtelser, som Unionen har indgået. Det afspejles i regnskabet, at Unionens aktiviteter strækker sig over flere år, og regnskabet indeholder forklaringer på vigtige regnskabstal og udviklingen heri. Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab er en del af Kommissionens integrerede regnskabsaflæggelse og udgør et grundlæggende element i vores veludviklede system for finansiel ansvarlighed.

Til trods for sin relativt beskedne størrelse gør EU-budgettet en stor forskel for millioner af europæere. Det supplerer således de nationale budgetter og støtter politiske prioriteter, der hvor det skaber reel merværdi, og der hvor det giver resultater på den mest effektive måde.

2018 var det femte år af den gældende flerårige finansielle ramme, og alle finansielle programmer er nu fuldt operationelle. Gennemførelsen af EU-budgettet beløb sig til i alt 173,1 mia. EUR i forpligtelsesbevillinger og 156,7 mia. EUR i betalingsbevillinger. I løbet af året understøttede EU-budgettet fortsat vores svar på de udfordringer, der er afledt af den komplekse geopolitiske situation, og garanterede samtidig strategiske investeringer og bæredygtig vækst i Europa.

Næsten halvdelen af EU’s budget var afsat til fremme af vækst, beskæftigelse og konkurrenceevne. Dette omfattede finansiering af forskning og innovation under Horisont 2020, små og mellemstore virksomheder under COSME-programmet og uddannelse under Erasmus+. Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer (EFSI), Connecting Europe-faciliteten (CEF) og de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fondene) spillede også en stor rolle. Jeg vil derfor gerne opfordre dig til at dykke ned i de mange historier, der ligger til grund for EU’s investeringer, på InvestEU-portalen (https://europa.eu/investeu/home_da).

EU-budgettet ydede også stærk støtte på andre prioriterede områder såsom EU’s samlede tilgang til migration, sikkerhedsunionen og EU’s optræden udadtil. EU-budgettet gjorde det muligt for Unionen at spille en stærk rolle uden for vores grænser i en tid med megen uro i Europas naboområder og bidrog til at nå tværgående politikmål for klima og biodiversitet. I 2018 beløb tildelingerne til indarbejdning af klimatiltag sig til mere end 32 mia. EUR, dvs. 20 % af hele budgettet.

Endelig blev der fortsat ydet støtte til fremme af bæredygtig vækst og bevarelsen af Europas naturressourcer gennem den fælles landbrugs- og fiskeripolitik og til aktiviteter på klima- og miljøområdet gennem LIFE-programmet.

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab udarbejdes i henhold til de internationale regnskabsstandarder for den offentlige sektor (IPSAS). Med henblik på at opfylde disse standarder forbedrer Kommissionen fortløbende sine regler og procedurer, sin organisationsstruktur og sin smidighed. Konsekvent og effektiv rapportering sikrer overholdelse af lovgivningen, men fører også til et mere ansvarligt forbrug af EU-midler. Det bidrager således til inddragelse af borgerne og andre interessenter og til at fastholde deres tro på og tillid til Den Europæiske Union.

Günther H. OETTINGER

Kommissær med ansvar for budget og menneskelige ressourcer

DEN EUROPÆISKE UNIONS POLITISKE OG FINANSIELLE RAMME, FORVALTNING OG REGNSKABSPLIGT

Den Europæiske Union (EU/Unionen) er en union, som medlemsstaterne har givet en række beføjelser med henblik på at nå fælles målsætninger. Unionen bygger på følgende værdier: respekt for den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekt for menneskerettighederne, herunder rettigheder for personer, der tilhører mindretal. Dette er medlemsstaternes fælles værdigrundlag i et samfund præget af pluralisme, ikkeforskelsbehandling, tolerance, retfærdighed, solidaritet og ligestilling mellem kvinder og mænd.

1. POLITISK OG FINANSIEL RAMME

EU-traktaterne

De overordnede målsætninger og principper for Unionen og EU-institutionerne er fastsat i traktaterne. Unionen og EU-institutionerne kan kun handle inden for rammerne af de beføjelser, traktaterne giver dem til at nå de målsætninger, der er fastsat heri, og skal gøre dette i overensstemmelse med nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet (1). For at nå disse mål og gennemføre sine politikker sørger Unionen for at have de nødvendige finansielle midler til rådighed. Kommissionen er ansvarlig for at gennemføre målsætningerne i samarbejde med medlemsstaterne og i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning.

EU forfølger de i traktaten fastsatte målsætninger ved hjælp af en række redskaber, hvoraf det ene er EU’s budget. Andre redskaber er f.eks. forslag til lovgivning eller at følge politiske strategier.

Kommissionens politiske prioriteter

Kommissionens politiske prioriteter fastsættes i Kommissionsformandens politiske retningslinjer. Disse retningslinjer indeholder en køreplan for Kommissionens arbejde, som fuldt ud er i overensstemmelse og forenelig med Europa 2020-strategien, som er EU’s langsigtede strategi for vækst.

DE 10 PRIORITETER

— Skub i beskæftigelse, vækst og investeringer. — En afbalanceret og progressiv handelspolitik til styring af globaliseringen. — Et forbundet digitalt indre marked. — Et område med retfærdighed og grundlæggende rettigheder baseret på gensidig tillid. — En modstandsdygtig energiunion med en fremadskuende politik for klimaforandringer. — Mod en ny migrationspolitik. — Et dybere og mere retfærdigt indre marked med et styrket industrigrundlag. — Europa som en stærkere global aktør. — En dybere og mere retfærdig økonomisk og monetær union (ØMU). — En Union med demokratiske forandringer.

Europa 2020-strategien

I Europa 2020-strategien, som EU-medlemsstaternes stats- og regeringsledere enedes om i 2010, er der fastlagt en tiårig EU-strategi for vækst og beskæftigelse (2). I strategien opstilles tre gensidigt forstærkende prioriteter for intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst samt fem vigtige mål for EU.

EU-budgettet er et af de midler, EU kan bruge til at nå målsætningerne i Europa 2020-strategien. Der gennemføres en lang række aktioner på nationalt og internationalt plan samt EU-plan for at opnå konkrete resultater i tilknytning til målene i Europa 2020-strategien.

2030-dagsordenen for bæredygtig udvikling (3)

Bæredygtig udvikling har længe været en central del af det europæiske projekt. EU-traktaterne anerkender de sociale og miljømæssige aspekter heraf, og at disse bør adresseres samlet. EU støtter op om en udvikling, der opfylder nutidens behov uden at bringe kommende generationers mulighed for at opfylde deres egne behov i fare. EU-budgettet spiller en væsentlig rolle i forbindelse med mange bæredygtighedsudfordringer, der spænder fra ungdomsarbejdsløshed til aldrende befolkninger, klimaændringer, forurening, bæredygtig energi og migration. Under den nuværende Kommission er bæredygtig udvikling blevet integreret i tværgående nøgleprojekter samt i sektorpolitikker og -initiativer.

De politikker, hvortil der ydes støtte over EU-budgettet, gennemføres i overensstemmelse med den flerårige finansielle ramme (FFR) og den dertil knyttede sektorlovgivning, hvori rammerne for udgiftsprogrammerne fastsættes.

Den flerårige finansielle ramme og udgiftsprogrammerne

Den flerårige finansielle ramme omsætter EU’s politiske prioriteter til finansielle termer over en periode, der er lang nok til reelt at have en virkning og til at sikre en sammenhængende langsigtet vision for modtagerne af EU-støtte og for de samfinansierende nationale myndigheder. I den flerårige finansielle ramme fastsættes de maksimale årlige beløb (lofter) for EU’s udgifter som helhed og for de vigtigste udgiftskategorier (udgiftsområder). Summen af lofterne for alle udgiftsområder udgør det samlede loft for forpligtelsesbevillingerne. Den flerårige finansielle ramme vedtages med enstemmighed, hvilket viser, at alle medlemsstaterne er enige, hvad angår målsætningerne og udgifterne til at nå disse mål (maksimumsniveauer for budgetforpligtelser og betalinger). Derudover godkendes den af Europa-Parlamentet.

Den interinstitutionelle aftale

Den flerårige finansielle ramme suppleres af den interinstitutionelle aftale (4), som er en politisk aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Formålet med denne aftale, der blev vedtaget i 2013, jf. artikel 295 i TEUF, er at indføre budgetdisciplin, forbedre forløbet af den årlige budgetprocedure og samarbejdet mellem institutionerne om budgetanliggender samt sikre en forsvarlig økonomisk forvaltning.

Det årlige budget

Det årlige budget udarbejdes af Kommissionen og vedtages sædvanligvis af Europa-Parlamentet og Rådet i midten af december i henhold til proceduren i artikel 314 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Ifølge ligevægtsprincippet skal de samlede indtægter modsvare de samlede udgifter (betalingsbevillinger) i et givet regnskabsår.

EU’s vigtigste finansieringskilder er egne indtægter, som suppleres af andre indtægter. Der er tre typer egne indtægter: de traditionelle egne indtægter (såsom told- og sukkerafgifter), egne indtægter baseret på moms og egne indtægter baseret på bruttonationalindkomsten (BNI). Andre indtægter fra EU’s aktiviteter (f.eks. bøder i konkurrencesager) udgør normalt mindre end 10 % af de samlede indtægter. De samlede egne indtægter, der er nødvendige til finansieringen af budgettet, er altså lig de samlede udgifter minus andre indtægter. Inden for den gældende flerårige finansielle ramme må de samlede egne indtægter ikke overstige 1,20 % af medlemsstaternes bruttonationalindkomst (BNI).

EU’s aktionsudgifter dækker de forskellige udgiftsområder i den flerårige finansielle ramme og antager forskellige former afhængigt af, hvordan pengene udbetales og forvaltes. EU’s budget gennemføres ved hjælp af tre former for forvaltning:

— Delt forvaltning: denne forvaltningsmetode indebærer, at visse budgetgennemførelsesopgaver overdrages til medlemsstaterne. Ca. 75 % af udgifterne henhører under delt forvaltning, f.eks. områder som landbrugsudgifter og strukturforanstaltninger.

— Direkte forvaltning: denne forvaltningsmetode indebærer, at gennemførelsen af budgettet forestås direkte af Kommissionens tjenestegrene.

— Indirekte forvaltning: denne forvaltningsmetode indebærer, at Kommissionen overdrager opgaven med at gennemføre budgettet til tredjeparter som f.eks. EU-reguleringsagenturer eller internationale organisationer.

Finansforordningen

Finansforordningen (5), der finder anvendelse på det almindelige budget, er en vigtig retsakt i forbindelse med den reguleringsmæssige struktur for EU’s finanser. Heri fastsættes de finansielle regler vedrørende EU’s budget.

2. FORVALTNING OG REGNSKABSPLIGT

2.1. INSTITUTIONEL STRUKTUR

EU’s organisatoriske forvaltning omfatter de EU-institutioner, -agenturer og -organer, der er opført på listen i bemærkning 9 til det konsoliderede årsregnskab. Den Europæiske Investeringsbank (EIB), Den Europæiske Investeringsfond (EIF) og Den Europæiske Centralbank (ECB) er ikke omfattet af finansforordningen. De vigtigste institutioner, hvad angår ansvaret for at udforme politikker og træffe beslutninger, er Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd, Rådet og Kommissionen.

Europa-Kommissionen er en unik institution. I henhold til traktaten er Kommissionen ansvarlig for at planlægge, udarbejde og foreslå lovgivning, forvalte EU’s politikker, herunder overvåge gennemførelsen af EU-lovgivningen, sikre håndhævelsen heraf og tildele EU-midler hertil og repræsentere EU på internationalt plan.

Som fastlagt i traktaten (6) gennemfører Kommissionen budgettet i samarbejde med medlemsstaterne. Sammen sikrer de, at bevillingerne anvendes i overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning. Medlemsstaternes kontrol- og revisionsforpligtelser i forbindelse med gennemførelsen af budgettet og det deraf følgende ansvar fastsættes i forordninger, hvori det ansvar og de særlige bestemmelser, der gælder i forbindelse med den enkelte institutions medvirken ved afholdelsen af egne udgifter også fastsættes.

Kommissionen udfylder disse roller under anførelse af kommissærkollegiet, der fastsætter prioriteter og påtager sig det overordnede politiske ansvar for Kommissionens beslutninger. Formanden, hvis rolle blev styrket ved henholdvis Nice- og Lissabontraktaten, træffer afgørelse om Kommissionens interne organisation og sikrer sammenhæng, effektivitet og kollegialitet i dens arbejde.

Kommissionens måde at fungere på internt er baseret på en række vigtige principper for god forvaltning: klart fastlagte roller og ansvarsområder, et stærkt engagement, hvad angår resultatstyring og overholdelse af den retlige ramme, klart fastlagte mekanismer for opfyldelse af regnskabspligten, en inklusiv reguleringsmæssig ramme af høj kvalitet, åbenhed og gennemskuelighed samt høje standarder for etisk adfærd.

2.2. KOMMISSIONENS FORVALTNINGSSTRUKTUR

Europa-Kommissionen har et unikt forvaltningssystem med en klar sondring mellem politiske og administrative tilsynsstrukturer og en veldefineret ansvarsfordeling og finansiel ansvarlighed (7). Systemet er baseret på traktaterne, og strukturen er blevet udviklet løbende med henblik på at tilpasse den til et foranderligt miljø og sikre overensstemmelse med bedste praksis som fastsat i de relevante internationale standarder (8).

I 2018 vedtog Kommissionen en »forvaltningspakke« (9), der strømlinede og styrkede dens forvaltning og underbyggede Den Europæiske Revisionsrets (10) og Den Interne Revisionstjenestes seneste revisionsarbejde.

— Det er kommissærkollegiet, som kollegialt har det politiske ansvar for Kommissionens arbejde. Den operationelle gennemførelse af budgettet er uddelegeret til generaldirektørerne og cheferne for tjenestegrenene, som står i spidsen for Kommissionens administrative struktur (11).

— Kollegiet uddelegerer den økonomiske forvaltning til generaldirektørerne eller lederne af tjenestegrene, der dermed bliver ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede. Disse opgaver kan videredelegeres til direktører, kontorchefer og andre, som derved bliver ved subdelegation bemyndigede anvisningsberettigede. De anvisningsberettigedes ansvar dækker hele forvaltningsprocessen lige fra at fastslå, hvad det er nødvendigt at gøre for at nå de af institutionen fastsatte politiske mål, til at forvalte aktiviteterne i såvel aktions- som budgetmæssig henseende.

— Revisionsopfølgningsudvalget følger op på gennemførelsen af revisioner. Det følger således navnlig op på Den Interne Revisionstjenestes revisioner, men laver også opfølgning på grundlag Den Europæiske Revisionsrets revisioner.

— På vegne af formanden samler administrationsrådet, under generalsekretærens ledelse, regelmæssigt generaldirektørerne med ansvar for budget, menneskelige ressourcer og sikkerhed samt Den Juridiske Tjeneste. Det eller de medlemmer af formandens kabinet, der har ansvaret for budget og administration, og kabinetchefen/kabinetcheferne for det medlem/de medlemmer af Kommissionen, som har ansvaret for budget, menneskelige ressourcer og administration, er observatører. Administrationsrådet sikrer koordinering, tilsyn, rådgivning og strategiske retningslinjer i forbindelse med den overordnede forvaltning, herunder hvad angår forvaltningen af de finansielle og menneskelige ressourcer, risikoforvaltning, resultatstyring, IT-styring, cybersikkerhed og fysisk sikkerhed, forretningskontinuitet og informationsstyring. Således bidrager administrationsrådet til at sikre, at de nødvendige strukturer, processer og administrative politikker er til rådighed i Kommissionen, så den på effektiv og virkningsfuld vis kan nå de resultater, som kommissærkollegiet sigter på, og udføre sine opgaver i henhold til traktaterne.

2.3. KOMMISSIONENS FINANSIELLE FORVALTNING

I Kommissionen er rollerne i forbindelse med og ansvaret for den finansielle forvaltning og udøvelsen heraf klart fastsat (f.eks. i finansforordningen). Der er tale om en decentraliseret tilgang med klare ansvarsområder med henblik på at skabe en administrativ kultur, der opmuntrer medarbejderne til at tage ansvar for de aktiviteter, de kontrollerer, og at give dem kontrol over de aktiviteter, de har ansvaret for.

Kommissionen kan også uddelegere gennemførelsen af specifikke programmer til forvaltningsorganer. Udgiftsbeslutninger kan også forvaltes gennem, eller i samarbejde med, en anden institution eller et andet organ. En stor del af budgettet forvaltes under en ordning med delt forvaltning med medlemsstaterne, især på områder som strukturfonde og landbrug.

Budgetgennemførelsesopgaver lægges også over til:

— nationale agenturer

— Den Europæiske Investeringsbank-Gruppe

— tredjelande

— internationale organisationer (f.eks. Verdensbanken eller De Forenede Nationer)

— andre enheder.

I deres kapacitet af ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede har generaldirektørerne ansvaret for, at ressourcerne forvaltes ansvarligt. I forbindelse med gennemførelsen af EU’s budget skal de ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede overholde bestemmelserne i finansforordningen og fastlægge en passende ramme for intern kontrol. Målene for den interne kontrol har bl.a. fokus på:

— effektivitet, efficiens og sparsommelighed i forbindelse med transaktionerne

— finansiel kontrol og bekæmpelse af svig

— integritet og etik

— forvaltning af menneskelige ressourcer

— pålidelig rapportering

— kommunikation

— beskyttelse af aktiver og oplysninger.

Hver ved delegation bemyndigede anvisningsberettigede kan trække på en eller to senior- eller mellemledere med ansvar for risikoforvaltning og intern kontrol, der kan føre tilsyn med og overvåge implementeringen af de interne kontrolsystemer. Kommissionens centrale tjenester yder vejledning og rådgivning og fremmer bedste praksis.

Inden for rammerne af Kommissionens cyklus for strategisk planlægning og programmering skal hver anvisningsberettiget udarbejde en »årlig aktivitetsrapport« om aktiviteter og opnåede politiske resultater i løbet af året, hvori den pågældende erklærer, at midlerne er blevet anvendt i overensstemmelse med principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning, og at den pågældende har indført kontrolprocedurer, der giver den nødvendige sikkerhed for de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed. På kommissionsniveau er den årlige forvaltnings- og resultatrapport det vigtigste redskab, hvorved kommissærkollegiet påtager sig det politiske ansvar for budgetforvaltningen.

Kommissionens regnskabsfører har det centrale ansvar for likviditetsstyring, inddrivelsesprocedurer, fastsættelse af regnskabsregler på grundlag af internationale regnskabsstandarder og -metoder for den offentlige sektor, validering af regnskabssystemerne og udarbejdelse af Kommissionens og EU’s konsoliderede årsregnskab. Regnskabsføreren skal desuden underskrive årsregnskaberne og erklære, at de på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af EU’s finansielle stilling, resultaterne af EU’s transaktioner og pengestrømme. Årsregnskabet vedtages af kommissærkollegiet. Regnskabsføreren har en uafhængig funktion og et meget stort ansvar, hvad angår regnskabsaflæggelse i Kommissionen. Kommissionens interne revisor har på samme måde en central og uafhængig funktion og yder uafhængig rådgivning og kommer med udtalelser og henstillinger om kvaliteten og funktionen af de interne kontrolsystemer i Kommissionen, EU-agenturerne og andre selvstændige organer.

2.4. RESULTATRAMME

Det er vigtigt at indføre stabile resultatrammer for at sikre et stærkt fokus på resultater, merværdi på EU-plan og forsvarlig forvaltning af EU-programmerne. Resultatrammen for EU-budgettet er meget udspecificeret og får flere point end noget andet land i Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), jf. organisationens standardiserede indeks for resultatrammer for budgetter. EU-budgettets resultatramme omfatter rapportering om adskillige typer af og niveauer for strategiske mål, målsætninger og målværdier, herunder Europa 2020-strategien og andre politiske prioriteter. Der skal også tages hensyn til komplementaritet og integrering af politikker og programmer og medlemsstaternes vigtige rolle i forbindelse med gennemførelsen af EU’s budget.

— Målsætninger, indikatorer og målværdier spiller en central rolle i programmernes retsgrundlag, og Kommissionen rapporterer hvert år om opnåelsen af dem i de programerklæringer, der er vedlagt forslaget til budget. Disse præsenterer alle de nøgleoplysninger, der er nødvendige for at kunne føre nøje programtilsyn og udføre resultatmåling, herunder de finansielle forpligtelser over en syvårig periode, referencescenarier for programmets resultater (udgangspunktet for det politiske tiltag), slutmål (der skal nås inden udgangen af den flerårige programmeringsperiode) og foreløbige milepæle.

— For at sikre at der tildeles midler til prioriteterne, og at hver enkelt aktion giver gode resultater og merværdi, understøtter Kommissionen en resultatorienteret kultur i alle tjenestegrene. De seneste år har den desuden udviklet en tilgang, der fremmer bedre balance mellem overholdelse af lovgivningen og resultaterne.

— Den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet giver et omfattende overblik over resultaterne, forvaltningen og beskyttelsen af EU’s budget. Det forklares heri, hvordan EU’s budget understøtter Unionens politiske prioriteter, de resultater, der nås ved hjælp af EU-budgettet, og den rolle, Kommissionen spiller for at sikre og fremme de højeste standarder for budgetmæssig og finansiel forvaltning.

— Den Europæiske Revisionsret anlægger en systematisk og grundig tilgang til vurderingen af kvalitetsaspekterne af budgettering, herunder resultatdimensionen, som en almindelig del af sin årsberetning og i sine særberetninger.

Alle disse elementer sætter budgetmyndigheden i stand til at medtage resultaterne som en vigtig faktor, når den træffer beslutning om næste års budget.

2.5. REGNSKABSAFLÆGGELSE

Hovedelementet i EU’s regnskabsaflæggelse er den integrerede regnskabs- og ansvarlighedsrapportering, som omfatter Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab, den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet, der omfatter den i artikel 247, stk. 1, litra e), i finansforordningen omhandlede evaluering, den årlige interne revisionsberetning, en langsigtet prognose for fremtidige ind- og udgående pengestrømme for de næste fem år og beretningen om opfølgningen på decharge. Den integrerede regnskabs- og ansvarlighedsrapportering giver offentligheden et samlet overblik over EU’s finansielle og operationelle situation det pågældende år.

EU’s konsoliderede årsregnskab indeholder finansielle oplysninger om EU-institutionernes, EU-agenturernes og andre EU-organers aktiviteter på grundlag af et periodiseret regnskab og ud fra et budgetmæssigt perspektiv. Dette årsregnskab omfatter ikke medlemsstaternes årsregnskaber.

EU’s konsoliderede årsregnskab omfatter to særskilte, men indbyrdes forbundne, dele:

a) det konsoliderede årsregnskab og

b) beretningerne om gennemførelsen af budgettet, som giver en samlet oversigt over gennemførelsen af budgettet.

Derudover ledsages EU’s konsoliderede årsregnskab af en regnskabsredegørelse og -analyse, hvori væsentlige ændringer og tendenser i årsregnskabet sammenfattes, og det forklares, hvilke væsentlige risici og usikkerhedsfaktorer, EU står over for, samt de behov, det er nødvendigt at dække fremover.

Regnskab og ansvarlighed i Kommissionen:

Integreret regnskabs- og ansvarlighedsrapportering (artikel 247 i finansforordningen) — Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab — Den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet (inkl. evalueringen af Unionens finanser) — Den årlige interne revisionsberetning — En langsigtet prognose for fremtidige ind- og udgående pengestrømme for de næste fem år — Beretningen om opfølgningen på decharge Andre rapporter — Kommunikationspakken vedrørende talen om Unionens tilstand — Den almindelige beretning om Den Europæiske Unions virksomhed — Generaldirektørernes årlige aktivitetsrapporter — Beretningen om den budgetmæssige og økonomiske forvaltning

2.6. EKSTERN REVISION OG DECHARGE

Ekstern revision

Den Europæiske Revisionsret (Revisionsretten) er EU-institutionernes (og -organernes) eksterne revisor. Revisionsretten har til opgave at bidrage til at forbedre EU’s økonomiske forvaltning, fremme ansvarlighed og gennemsigtighed og handle som den uafhængige beskytter af EU-borgernes finansielle interesser. Revisionsrettens rolle som EU’s uafhængige eksterne revisor er at kontrollere, at EU’s midler bogføres korrekt, oppebæres og anvendes i overensstemmelse med de relevante regler og forordninger, og at der opnås valuta for pengene.

Som en del af sine aktiviteter udarbejder Revisionsretten følgende til Europa-Parlamentet og Rådet:

1) en årsberetning om de aktiviteter, der er finansieret over det almindelige budget med nærmere bemærkninger til årsregnskabet og de underliggende transaktioner

2) en udtalelse på grundlag af revisionen, der afgives i årsberetningen i form af en revisionserklæring vedrørende i) årsregnskabets pålidelighed og ii) de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed, der omfatter både oppebårne indtægter og betalinger til de endelige støttemodtagere, og

3) særberetninger, der dækker bestemte områder, og særlige årsberetninger (om f.eks. Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) og EU’s agenturer og organer).

Decharge

Den sidste fase i budgetproceduren er decharge for budgettet for et givet regnskabsår. Dechargen udgør den politiske dimension af den eksterne kontrol med budgetgennemførelsen og er den afgørelse, hvorved »dechargemyndigheden« (dvs. Europa-Parlamentet, der handler efter en henstilling fra Rådet), »befrier« Kommissionen (og andre EU-organer) for dens/deres ansvar for forvaltningen af et givet budget. Afgørelsen træffes på grundlag af en gennemgang af EU’s konsoliderede årsregnskab og en række andre rapporter fra Kommissionen (den årlige forvaltnings- og effektivitetsrapport for EU-budgettet, beretningen om opfølgningen på decharge for det foregående år og den årlige beretning til dechargemyndigheden om de interne revisioner, der er foretaget) samt Revisionsrettens årsberetning, revisionsudtalelse (»revisionserklæringen«) og særberetninger. Dechargemyndigheden tager også højde for Kommissionens skriftlige svar på spørgsmål og anmodninger om yderligere oplysninger samt høringer af budgetkommissæren, kommissærerne og de generaldirektører, der er ansvarlige for de vigtigste udgiftsområder, samt generalsekretæren, som udspørges af Europa-Parlamentets budgetkontroludvalg (CONT).

Dechargeproceduren kan give tre forskellige resultater: meddelelse, udsættelse eller nægtelse af decharge. Den endelige dechargehenstilling indeholder også specifikke henstillinger til Kommissionen fra både Europa-Parlamentet og Rådet. Der følges op på disse henstillinger i en opfølgningsrapport, i hvilken Kommissionen beskriver de konkrete skridt, den allerede har taget eller påtænker at tage for at gennemføre henstillingerne.

NOTE TIL DET KONSOLIDEREDE ÅRSREGNSKAB

Den Europæiske Unions konsoliderede årsregnskab for regnskabsåret 2018 er udarbejdet på grundlag af de oplysninger, som de andre institutioner og organer har fremlagt, jf. artikel 246, stk. 2, i finansforordningen vedrørende Den Europæiske Unions almindelige budget. Jeg erklærer herved, at regnskabet er udarbejdet i overensstemmelse med afsnit XIII i finansforordningen og med de regnskabsprincipper, -regler og -metoder, der er beskrevet i bemærkningerne til årsregnskabet.

Jeg har fra ovennævnte institutioners og organers regnskabsførere, som har attesteret pålideligheden heraf, modtaget alle de oplysninger, der var nødvendige for opstillingen af årsregnskabet, der viser Den Europæiske Unions aktiver og passiver samt budgetgennemførelsen.

Jeg attesterer herved, at jeg på grundlag af disse oplysninger og den kontrol, jeg har anset for at være nødvendig for underskrivelsen af Europa-Kommissionens årsregnskab, har rimelig sikkerhed for, at årsregnskabet på alle væsentlige punkter giver et retvisende billede af Den Europæiske Unions finansielle stilling, resultaterne af dens operationer samt dens pengestrømme.

Rosa ALDEA BUSQUETS Kommissionens regnskabsfører Den 21. juni 2019

REGNSKABSÅRET 2018 I HOVEDTRÆK

Gennemførelse af EU-budgettet for 2018

Det vedtagne budget for 2018 var primært fordelt på to af de ti prioriteter for Europa, som kommissionsformand Jean-Claude Juncker fastsatte i begyndelsen af den siddende Kommissions embedsperiode. Den ene var det europæiske svar på de nye udfordringer, der er afledt af den komplekse geopolitiske situation over migrationsstyring til beskyttelse af EU’s ydre grænser og EU-borgernes sikkerhed. Den anden var strategiske investeringer og bæredygtig vækst med det formål at bidrage til økonomisk samhørighed og skabe flere job, navnlig til de unge. I tillæg til disse to klare prioriteter støttede EU-budgettet og andre instrumenter i 2018 fortsat landbrugerne og udviklingen af landdistrikterne samt øgede og styrkede de strategiske forbindelser og netværk mellem EU-medlemsstaterne med gennemførelsen af det digitale indre marked og energiunionen. Kommissionen støttede fortsat billedet af EU udadtil som en central økonomisk og politisk partner såvel som førende international formidler af investeringer og humanitær bistand.

Gennemførelsen af EU-budgettet beløb sig i 2018 til i alt 173,1 mia. EUR i forpligtelsesbevillinger og 156,7 mia. EUR i betalingsbevillinger.

Næsten halvdelen af EU’s budget (87,4 mia. EUR i forpligtelsesbevillinger) var afsat til stimulering af intelligent og inklusiv vækst, beskæftigelse, konkurrenceevne og samhørighed. Dette omfattede finansiering af forskning og innovation under Horisont 2020, uddannelse under Erasmus+, små og mellemstore virksomheder under COSME-programmet, Connecting Europe-faciliteten (CEF), garantifonden for Den Europæiske Fond for Strategiske Investeringer (EFSI), der er drivkraften bag investeringsplanen for Europa, og finansiering til fremme af konvergensen mellem medlemsstater og mellem regioner gennem de europæiske struktur- og investeringsfonde (ESI-fonde). Derudover beløb EU-budgettets støtte til europæiske landbrugere sig til 44,4 mia. EUR i betalinger.

EU-budgettet blev også anvendt til at styrke Unionens ydre grænser og imødegå migrations- og flygtningekrisen i form af finansiering af en række foranstaltninger, bl.a. nødhjælp, omfordeling, grænsekontrol, genbosættelse, tilbagesendelse og integration af flygtninge og asylansøgere. Endelig finansierede EU-budgettet fortsat programmer til støtte for sikringen af retfærdighed og grundlæggende rettigheder såvel som social samhørighed, således at de europæiske samfund forbliver inklusive, frie og retfærdige.

Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union

Baggrund

Ved folkeafstemningen om medlemskab af Den Europæiske Union afholdt den 23. juni 2016 stemte et flertal af borgerne i Det Forenede Kongerige for at forlade EU. Den 29. marts 2017 meddelte Det Forenede Kongerige formelt Det Europæiske Råd, at landet har til hensigt at forlade EU og Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom). Herved udløste Det Forenede Kongerige artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Union, der fastsætter proceduren for en medlemsstats udtrædelse af EU.

Forhandlingsprocessen

Den 19. marts 2018 offentliggjorde Kommissionen et udkast til udtrædelsesaftale, som redegjorde for de fremskridt, der var gjort i forhandlingerne. I den del af udkastet til udtrædelsesaftalen, der omfatter den finansielle opgørelse, omsætter Den Europæiske Union og Det Forenede Kongerige de fremskridt, der er opnået i den første fase af forhandlingerne, til juridiske formuleringer.

Den 14. november 2018 offentliggjorde parterne en fælles rapport, hvori de meddelte, at man på forhandlerniveau var nået til enighed om den fulde tekst til udkastet til udtrædelsesaftale og om skitsen til den politiske erklæring, der fastlægger rammen for de fremtidige forbindelser mellem Det Forenede Kongerige og Den Europæiske Union. Samme dag blev det ajourførte og aftalte udkast til udtrædelsesaftale offentliggjort. I dette udkast indvilliger Det Forenede Kongerige i at betale alle de forpligtelser landet har i henhold til den gældende flerårige finansielle ramme (FFR) samt tidligere finansielle forpligtelser, som om landet stadig var en medlemsstat, herunder sin andel af Unionens forpligtelser og eventualforpligtelser. Den britiske regering godkendte udkastet til udtrædelsesaftale den 14. november og Det Europæiske Råd tilsluttede sig udkastet den 25. november 2018. Den 11. januar 2019 vedtog Det Europæiske Råd (artikel 50) afgørelsen om indgåelse af udtrædelsesaftalen og sendte den til Europa-Parlamentet med henblik på godkendelse. På Det Forenede Kongeriges anmodning og i henhold til proceduren i artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) nåede Det Europæiske Råd den 21. marts 2019 til enighed om en udskydelse af Det Forenede Kongeriges udtræden indtil den 22. maj 2019, forudsat at udtrædelsesaftalen blev godkendt af det britiske Underhus senest den 29. marts 2019, og indtil den 12. april 2019, hvis den ikke blev godkendt (12). Efterfølgende godkendte Underhuset ikke udtrædelsesaftalen senest den 29. marts 2019, hvorfor Det Europæiske Råd, igen på Det Forenede Kongeriges anmodning, den 10. april 2019 nåede til enighed om en udskydelse af Det Forenede Kongeriges udtræden indtil den 31. oktober 2019 (13). Udtrædelsen bør finde sted den første dag i den måned, der følger efter afslutningen af ratifikationsprocedurerne, eller den 1. november 2019, alt efter hvilket tidspunkt der indtræffer først. Det Forenede Kongerige forbliver en medlemsstat indtil den nye udtrædelsesdato med fuldgyldige rettigheder og forpligtelser i overensstemmelse med artikel 50 i TEUF, og Det Forenede Kongerige har ret til at tilbagekalde sin meddelelse til enhver tid.

Den finansielle opgørelse og Den Europæiske Unions årsregnskab for 2018

Hvad angår den finansielle opgørelse, fremgik det af udkastet til udtrædelsesaftalen som offentliggjort den 14. november 2018, at Det Forenede Kongerige betaler alle de forpligtelser, landet har i henhold til den gældende FFR samt tidligere finansielle forpligtelser, som om landet stadig var en medlemsstat. Nærmere betegnet fremgår det af udkastet til udtrædelsesaftalen, at Det Forenede Kongerige navnlig skal betale Unionen sin andel af:

— de budgetforpligtelser på Unionens budget og på de decentrale EU-agenturers og -organers budget, der er udestående pr. 31. december 2020, jf. artikel 140 i udkastet til udtrædelsesaftalen

— finansieringen af Unionens forpligtelser, hvad angår forpligtelser der er opstået før den 31. december 2020, dog med få undtagelser, jf. artikel 142

— de af Unionens finansielle eventualforpligtelser, som stammer fra finansielle transaktioner, der er truffet beslutning om/godkendt inden udtrædelsesdatoen, jf. artikel 143 og 144, og

— de betalinger, der er nødvendige for at opfylde de af Unionens eventualforpligtelser, der forfalder som følge af retlige procedurer vedrørende Unionens finansielle interesser (forudsat at de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for disse sager, er dateret før den 31. december 2020), jf. artikel 147.

På tidspunktet for underskrivelsen af dette regnskab, og eftersom Det Forenede Kongerige endnu ikke har ratificeret udtrædelsesaftalen, er det endnu uvist, på nøjagtig hvilken dato og på hvilken måde (med eller uden en aftale) Det Forenede Kongerige forlader EU. I lyset af den nuværende situation har udtrædelsesproceduren ingen finansiel virkning for EU’s konsoliderede årsregnskab 2018.

KONSOLIDERET ÅRSREGNSKAB OG FORKLARENDE BEMÆRKNINGER (14)

INDHOLDSFORTEGNELSE

BALANCE 13

RESULTATOPGØRELSE 14

PENGESTRØMSOPGØRELSE 15

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER 16

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET 17

1. VÆSENTLIGE REGNSKABSPRINCIPPER 17

2. BEMÆRKNINGER TIL BALANCEN 30

3. BEMÆRKNINGER TIL RESULTATOPGØRELSEN 57

4. EVENTUALFORPLIGTELSER OG AKTIVER 65

5. BUDGETFORPLIGTELSER OG RETLIGE FORPLIGTELSER 69

6. FINANSIEL RISIKOSTYRING 73

7. OPLYSNINGER OM NÆRTSTÅENDE PARTER 84

8. BEGIVENHEDER EFTER BALANCEDAGEN 86

9. ANVENDELSESOMRÅDE FOR KONSOLIDERING 86

BALANCE

mio. EUR Bemærkning 31.12.2018 31.12.2017 LANGFRISTEDE AKTIVER Immaterielle aktiver 2.1 446 405 Materielle anlægsaktiver 2.2 11 185 10 745 Investeringer bogført efter den indre værdis metode 2.3 591 581 Finansielle aktiver 2.4 65 231 59 980 Forfinansiering 2.5 26 006 25 022 Kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb 2.6 416 611 103 875 97 344 KORTFRISTEDE AKTIVER Finansielle aktiver 2.4 4 168 8 655 Forfinansiering 2.5 23 968 24 005 Kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb 2.6 24 248 11 755 Lagerbeholdninger 2.7 73 295 Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler 2.8 18 113 24 111 70 570 68 821 AKTIVER I ALT 174 444 166 165 LANGFRISTEDE FORPLIGTELSER Pension og andre personaleydelser 2.9 (80 456 ) (73 122 ) Hensættelser 2.10 (3 281 ) (2 880 ) Finansielle forpligtelser 2.11 (53 289 ) (50 063 ) (137 025 ) (126 065 ) KORTFRISTEDE PASSIVER Hensættelser 2.10 (852) 659) Finansielle forpligtelser 2.11 (2 617 ) (6 850 ) Betalingsforpligtelser 2.12 (32 227 ) (39 048 ) Periodeafgrænsningsposter 2.13 (63 186 ) (63 902 ) (98 882 ) (110 459 ) PASSIVER I ALT (235 907 ) (236 524 ) NETTOAKTIVER (61 463 ) (70 359 ) Reserver 2.14 4 961 4 876 Beløb, der skal indkræves fra medlemsstaterne (*1) 2.15 (66 424 ) (75 234 ) NETTOAKTIVER (61 463 ) (70 359 )

RESULTATOPGØRELSE

(mio. EUR) Bemærkning 2018 2017 INDTÆGTER Indtægter fra ikkekommercielle transaktioner BNI-baserede indtægter 3.1 105 780 78 620 Traditionelle egne indtægter 3.2 22 767 20 520 Momsindtægter 3.3 17 624 16 947 Bøder 3.4 6 740 4 664 Inddrevne udgifter 3.5 2 215 1 879 Andet 3.6 3 312 10 376 158 438 133 006 Indtægter fra kommercielle transaktioner Finansielle indtægter 3.7 3 115 1 845 Andet 3.8 1 379 1 332 4 494 3 177 Indtægter i alt 162 932 136 183 UDGIFTER Gennemført af medlemsstaterne 3.9 Den Europæiske Garantifond for Landbruget (43 527 ) (44 289 ) Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og andre instrumenter til udvikling af landdistrikterne (13 149 ) (11 359 ) Den Europæiske Fond for Regionaludvikling og Samhørighedsfonden (30 230 ) (17 650 ) Den Europæiske Socialfond (11 935 ) (7 353 ) Andet (2 826 ) (1 253 ) Gennemført af Kommissionen, forvaltningsorganer og trustfonde 3.10 (17 551 ) (15 738 ) Gennemført af andre EU-agenturer og -organer 3.11 (3 396 ) (2 667 ) Gennemført af tredjelande og internationale organisationer 3.11 (4 016 ) (4 115 ) Gennemført af andre enheder 3.11 (3 569 ) (1 478 ) Personale- og pensionsomkostninger 3.12 (10 929 ) (10 002 ) Ændringer i de aktuarmæssige antagelser vedrørende personaleydelser 3.13 — (3 544 ) Finansieringsomkostninger 3.14 (1 677 ) (1 896 ) Øvrige udgifter 3.15 (6 208 ) (6 756 ) Udgifter i alt (149 014 ) (128 101 ) REGNSKABSÅRETS ØKONOMISKE RESULTAT 13 918 8 082

PENGESTRØMSOPGØRELSE

(mio. EUR) 2018 2017 Regnskabsårets økonomiske resultat 13 918 8 082 Pengestrømme fra driften Amortisering 104 99 Afskrivning 998 888 (Tilbageførsel af) tab på investeringer — — (Stigning)/fald i lån 1 041 497 (Stigning)/fald i forfinansiering (947) (3 557 ) (Stigning)/fald i kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb (12 299 ) (745) (Stigning)/fald i lagerbeholdninger 222 (130) (Stigning)/fald i pension og andre personaleydelser 7 334 5 891 Stigning/(fald) i hensættelser 594 928 Stigning/(fald) i finansielle forpligtelser (1 007 ) (438) Stigning/(fald) i betalingsforpligtelser (6 821 ) (957) Stigning(fald) i periodeafgrænsningsposter (716) (3 678 ) Det foregående års budgetoverskud bogført som ikkelikvide indtægter (556) (6 405 ) Eftermåling af personaleydelsesforpligtelser (ikkelikvide bevægelser, der ikke er opført på resultatopgørelsen) (4 396 ) — Andre ikkelikvide bevægelser (71) 3 Investeringsaktiviteter (Stigning)/fald i immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver (1 583 ) (1 687 ) (Stigning)/fald i investeringer bogført efter den indre værdis metode (9) (53) (Stigning)/fald i finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje (1 811 ) (3 190 ) (Stigning)/fald i finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen 7 (22) NETTOPENGESTRØMME (5 998 ) (4 474 ) Nettostigning/(nettofald) i kassebeholdning og tilsvarende likvide midler (5 998 ) (4 474 ) Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler ved årets begyndelse 24 111 28 585 Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler ved årets udgang 18 113 24 111

BEVÆGELSER I NETTOAKTIVER

(mio. EUR) Beløb, der skal indkræves fra medlemsstaterne — Akkumuleret overskud/(underskud) Andre reserver Dagsværdireserve Nettoaktiver BALANCE PR. 31.12.2016 (76 881 ) 4 516 325 (72 040 ) Bevægelser i Garantifondens reserve (20) 20 — — Bevægelser i dagsværdien — — (2) (2) Andet (11) 62 (46) 5 Budgetresultat for 2016 krediteret medlemsstaterne (6 405 ) — — (6 405 ) Regnskabsårets økonomiske resultat 8 082 — — 8 082 BALANCE PR. 31.12.2017 (75 234 ) 4 598 278 (70 359 ) Bevægelser i Garantifondens reserve (186) 186 — — Bevægelser i dagsværdien — — (47) (47) Eftermåling af personaleydelsesforpligtelser (4 396 ) — — (4 396 ) Andet 30 (54) — (24) Budgetresultat for 2017 krediteret medlemsstaterne (556) — — (556) Regnskabsårets økonomiske resultat 13 918 — — 13 918 BALANCE PR. 31.12.2018 (66 424 ) 4 730 231 (61 463 )

BEMÆRKNINGER TIL ÅRSREGNSKABET

1. VÆSENTLIGE REGNSKABSPRINCIPPER

1.1. RETSGRUNDLAG OG REGNSKABSREGLER

Den Europæiske Unions (EU) årsregnskab føres i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2018/1046 af 18. juli 2018 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget, om ændring af forordning (EU) nr. 1296/2013, (EU) nr. 1301/2013, (EU) nr. 1303/2013, (EU) nr. 1304/2013, (EU) nr. 1309/2013, (EU) nr. 1316/2013, (EU) nr. 223/2014, (EU) nr. 283/2014 og afgørelse nr. 541/2014/EU og om ophævelse af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (15) (i det følgende benævnt »finansforordningen«).

EU udarbejder i henhold til finansforordningens artikel 80 sit årsregnskab på grundlag af regnskabsregler, der er baseret på periodisering, og som tager udgangspunkt i de internationale regnskabsstandarder for den offentlige sektor (IPSAS). Disse regnskabsregler, der er fastlagt af Kommissionens regnskabsfører, skal anvendes af alle de EU-institutioner og -organer, der er omfattet af konsolideringen, således at man har et fælles sæt regler for regnskabsførelse, værdiansættelse og regnskabsaflæggelse, der gør det muligt at harmonisere proceduren for udarbejdelse og konsolidering af årsregnskabet.

Anvendelsen af nye og ændrede regnskabsregler for Den Europæiske Union

Ændrede EU-regnskabsregler, som gælder for regnskabsår, der begynder pr. eller efter den 1. januar 2018

Følgende regnskabsregler, som er vedtaget af Kommissionens regnskabsfører, trådte i kraft i indeværende år:

— Revideret EU-regnskabsregel 12 »Personaleydelser«: Den reviderede EU-regnskabsregel 12 blev vedtaget af regnskabsføreren i 2017 og er baseret på IPSAS 39 (»Personaleydelser«), der blev offentliggjort i juli 2016. Da den reviderede EU-regnskabsregel 12 blev anvendt første gang, havde det ingen væsentlige indvirkninger på EU’s konsoliderede årsregnskab, bortset fra bogføringen af gevinster og tab, der skyldes ændringer i de aktuarmæssige antagelser, som i henhold til den reviderede EU-regnskabsregel bogføres direkte som nettoaktiver i modsætning til tidligere, hvor de bogførtes som overskud eller underskud.

Nye EU-regnskabsregler, som er vedtaget, men pr. 31. december 2018 endnu ikke trådt i kraft

Følgende nye EU-regnskabsregler, som er vedtaget af Kommissionens regnskabsfører, men som endnu ikke er trådt i kraft, anvendes endnu ikke af EU:

— Ny EU-regnskabsregel 20 »Kombinationer i den offentlige sektor« (som trådte i kraft for regnskabsår, der begynder pr. eller efter den 1. januar 2019): EU-regnskabsregel 20, der bygger på IPSAS 40 »Kombinationer i den offentlige sektor«, klassificerer kombinationer i den offentlige sektor i to forskellige kategorier afhængig af, om transaktionen finder sted under delt kontrol eller ej: i) sammenlægning, hvor transaktionen er baseret på den regnskabsmæssige værdi af den enhed, der er sammenlagt med EU, og ii) erhvervelse, hvor transaktionen er baseret på dagsværdierne for den enhed, der er erhvervet af EU, pr. erhvervelsesdatoen. Begge kategorier er omfattet af særlige oplysningskrav og -niveauer med henblik på at gøre det nemmere for interessenterne at forstå deres virkning for EU’s årsregnskab. Virkningen for EU’s årsregnskab det første anvendelsesår vil afhænge af, om EU det pågældende år indgår i en transaktion foretaget af en kombination i den offentlige sektor.

1.2. REGNSKABSPRINCIPPER

Formålet med årsregnskaber er at give en række oplysninger om en enheds finansielle stilling, resultater og pengestrømme, som måtte være nyttige for en bred vifte af interessenter. For EU som en enhed i den offentlige sektor er formålene mere specifikt at give oplysninger, som kan være nyttige i forbindelse med beslutningsprocessen, og at vise, at enheden forvalter de midler, den har fået betroet, på forsvarlig vis. Det er med disse mål for øje, at nærværende dokument er udarbejdet.

De overordnede hensyn (eller regnskabsprincipper), der skal følges under udarbejdelsen af årsregnskabet, er fastsat i EU-regnskabsregel 1 »Årsregnskaber« og er de samme som dem, der er beskrevet i IPSAS 1, dvs. principperne om et retvisende billede, periodisering, going concern, ensartethed, væsentlighed, sammendrag af poster, modregning og sammenligningstal. De kvalitative karakteristika for årsregnskabet er, at oplysningerne er relevante, pålidelige, forståelige, rettidige, sammenlignelige og verificerbare.

1.3. KONSOLIDERING

Anvendelsesområde for konsolideringen

EU’s konsoliderede årsregnskab omfatter alle væsentlige kontrollerede enheder (dvs. EU-institutionerne, herunder Kommissionen, og EU-agenturerne), tilknyttede organer og joint ventures. Den fulde fortegnelse over konsoliderede enheder findes i bemærkning 9 til EU’s årsregnskab. På nuværende tidspunkt er der i alt 52 kontrollerede enheder og et tilknyttet organ. De enheder, der er omfattet af konsolideringen, men som er uden betydning for EU’s konsoliderede årsregnskab som helhed, er det ikke nødvendigt at konsolidere eller behandle regnskabsmæssigt efter den indre værdis metode, hvis det ville være for tidskrævende eller bekosteligt for EU. Der henvises til disse enheder som »mindre enheder«, og de er behandlet særskilt i bemærkning 9. I 2018 blev syv enheder kategoriseret som mindre enheder.

Kontrollerede enheder

Beslutningen om at medtage en enhed i konsolideringen er baseret på kontrolbegrebet. Kontrollerede enheder er alle de enheder, i forbindelse med hvilke EU udsættes for eller har ret til varierende finansielle fordele som følge af EU’s deltagelse og har mulighed for at påvirke arten og størrelsen af disse fordele gennem sin indflydelse på en anden enhed. Denne indflydelse skal kunne udøves umiddelbart og skal vedrøre enhedens relevante aktiviteter. De kontrollerede enheder konsolideres fuldt ud. Konsolideringen begynder på den første dag, hvor denne kontrol finder sted, og slutter, når kontrollen ophører.

De mest almindelige tegn på at EU udøver kontrol, er, at enheden oprettes via oprettelsesretsakter eller sekundær lovgivning og finansieres over EU’s budget, at EU har stemmeret i de styrende organer, at revisionen udføres af Den Europæiske Revisionsret (Revisionsretten), og at det er Europa-Parlamentet, der meddeler decharge. Der foretages en individuel vurdering for hver enkelt enhed for at afgøre, om der er tale om kontrol, hvis blot ét af ovennævnte kriterier er opfyldt, eller om alle kriterierne skal være opfyldt for at der er tale om kontrol.

Ud fra denne tilgang betragtes EU-institutionerne (med undtagelse af Den Europæiske Centralbank (ECB)) og agenturerne/organerne (med undtagelse af agenturerne/organerne fra den tidligere anden søjle) som værende underlagt EU’s kontrol, og de er derfor også omfattet af konsolideringen. Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF), der er under afvikling, betragtes også som en kontrolleret enhed.

Alle væsentlige transaktioner og saldi mellem EU’s kontrollerede enheder elimineres. De urealiserede gevinster og tab på sådanne transaktioner er ikke væsentlige og er derfor ikke blevet elimineret.

Fælles ordninger

En fælles ordning er en aftale, som to eller flere parter har fælles bestemmende indflydelse på. Fælles bestemmende indflydelse er en kontraktlig aftalt delt kontrol over en ordning, der kun eksisterer, når beslutninger om de relevante aktiviteter forudsætter enstemmigt samtykke fra de parter, der deler den bestemmende indflydelse. Fælles aftaler kan være enten driftsfællesskaber eller joint ventures. Hvis en fælles ordning er organiseret som et fælles foretagende, og parterne i den fælles ordning har ret til nettoaktiverne af ordningen, kategoriseres den fælles ordning som et joint venture. Investeringer i joint ventures bogføres ved hjælp af den indre værdis metode (se bemærkning 1.5.4). Hvis parterne har ret til aktiverne og har forpligtelser, hvad angår gæld i tilknytning til ordningen, kategoriseres den fælles ordning som et driftsfælleskab. Hvad angår EU’s interesser i driftsfællesskaber, medtager EU følgende i sit årsregnskab: dets aktiver og passiver, indtægter og udgifter samt dets andel af de fælles aktiver, passiver, indtægter og udgifter.

Tilknyttede organer

Tilknyttede organer er enheder, som EU har en betydelig direkte eller indirekte indflydelse på, men ingen kontrol over. Det antages, at der udøves betydelig indflydelse, hvis EU direkte eller indirekte ejer mindst 20 % af stemmerettighederne. Investeringer i tilknyttede organer bogføres ved hjælp af den indre værdis metode (se bemærkning 1.5.4 nedenfor).

Ikkekonsoliderede enheder, hvis midler forvaltes af Kommissionen

Midlerne i den fælles sygeforsikringsordning for personalet i EU, Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) og Deltagergarantifonden forvaltes af Kommissionen på deres vegne. Da disse enheder ikke kontrolleres af EU, er de imidlertid ikke omfattet af EU’s konsoliderede årsregnskab.

1.4. GRUNDLAG FOR OPSTILLINGEN

Der fremlægges hvert år et årsregnskab. Regnskabsåret går fra den 1. januar til den 31. december.

1.4.1. Valuta og omregningsgrundlag

Funktionel valuta og indberetningsvaluta

Årsregnskabet er opstillet i millioner euro, medmindre andet er angivet, idet euroen er EU’s funktionelle valuta og indberetningsvaluta.

Transaktioner og balancer

Valutatransaktioner omregnes til euro ved hjælp af de gældende valutakurser på transaktionsdagen. Gevinster og tab på udenlandsk valuta fra valutatransaktioner og fra omregning af monetære aktiver og passiver i udenlandsk valuta til de valutakurser, der er gældende ved årets udgang, bogføres på resultatopgørelsen. Omregningsforskelle vedrørende ikkemonetære finansielle instrumenter, som er klassificeret som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, medtages i dagsværdireserven.

Der anvendes særlige omregningsmetoder for materielle anlægsaktiver og immaterielle aktiver, nemlig værdiansættelse til købsprisen omregnet til den eurokurs, der var gældende på købsdagen.

Årsopgørelser over monetære aktiver og passiver i udenlandsk valuta omregnes til euro på grundlag af Den Europæiske Centralbanks (ECB) valutakurser, som var gældende den 31. december:

Euroens vekselkurser

Valuta 31.12.2018 31.12.2017 Valuta 31.12.2018 31.12.2017 BGN 1,9558 1,9558 PLN 4,3014 4,177 CZK 25,7240 25,5350 RON 4,6635 4,6585 DKK 7,4673 7,4449 SEK 10,2548 9,8438 GBP 0,8945 0,8872 CHF 1,1269 1,1702 HRK 7,4125 7,4400 JPY 125,8500 135,01 HUF 320,9800 310,3300 USD 1,145 1,1993

1.4.2. Anvendelse af overslag

I henhold til IPSAS og almindeligt anerkendte regnskabsprincipper omfatter årsregnskabet nødvendigvis beløb, der er baseret på overslag og forvaltningens antagelser på baggrund af de mest pålidelige tilgængelige oplysninger. Vigtige overslag omfatter, men er ikke begrænset til: forpligtelser vedrørende personaleydelser, hensættelser, finansielle risici forbundet med lagerbeholdninger og tilgodehavender, påløbne indtægter, eventualaktiver og -forpligtelser og værdiforringelsesgraden af immaterielle aktiver og materielle anlægsaktiver samt beløb, der er anført i bemærkningerne vedrørende de finansielle instrumenter. De endelige resultater kan afvige fra disse overslag. Ændringer i overslagene bogføres i den periode, hvor man får kendskab til ændringen.

1.5. BALANCE

1.5.1. Immaterielle aktiver

Erhvervede softwarelicenser bogføres til historisk anskaffelsesværdi med fradrag af de akkumulerede amortiseringer og værdiforringelser. Aktiverne amortiseres på lineær basis over deres forventede levetid (311 år). Immaterielle aktivers forventede levetid afhænger af deres specifikke økonomiske levetid eller juridiske levetid som fastsat ved aftale. Immaterielle aktiver, der er udviklet internt, kapitaliseres, når de relevante kriterier i EU’s regnskabsregler er opfyldt, og udgifterne udelukkende vedrører aktivets udviklingsfase. De omkostninger, der kan kapitaliseres, omfatter alle nødvendige omkostninger, der er direkte forbundet med at oprette, fremstille og forberede aktivet til den af forvaltningen planlagte anvendelse. Omkostninger, der er forbundet med forskningsaktiviteter, udviklingsomkostninger, der ikke kan kapitaliseres, og vedligeholdelsesomkostninger bogføres som udgifter, efterhånden som de afholdes.

1.5.2. Materielle anlægsaktiver

Alle ejendomme og installationer samt alt udstyr bogføres til historisk anskaffelsesværdi med fradrag af de samlede afskrivninger og værdiforringelser. Anskaffelsesværdien omfatter udgifter, der direkte kan henføres til anskaffelsen, opførelsen eller overførslen af aktivet.

Efterfølgende omkostninger bliver kun medregnet i aktivets regnskabsmæssige værdi eller bogført som et selvstændigt aktiv, når det er sandsynligt, at det fremtidige økonomiske udbytte heraf eller aktivets tjenestekapacitet vil tilfalde EU, og dets anskaffelsesværdi kan ansættes pålideligt. Reparations- og vedligeholdelsesomkostninger bogføres på resultatopgørelsen for den regnskabsperiode, hvor udgifterne er afholdt.

Grunde og kunstværker afskrives ikke, da de skønnes at have en ubegrænset levetid. Aktiver under opførelse afskrives ikke, da disse aktiver endnu ikke kan anvendes. Andre aktiver afskrives efter den lineære metode, således at anskaffelsesværdien fratrukket deres restværdi fordeles over den forventede levetid, som følger:

Type aktiv Lineær afskrivningssats Bygninger 4 % til 10 % Rumbaserede aktiver 8 % til 25 % Anlæg og udstyr 10 % til 25 % Løsøre og køretøjer 0 % til 25 % Computerhardware 25 % til 33 % Andet 10 % til 33 %

Gevinster eller tab på afhændelser fastlægges ved at sammenligne provenuet minus salgsomkostninger med aktivets regnskabsmæssige værdi og medtages i resultatopgørelsen.

Leasing

Leasing af materielle aktiver, hvor EU bærer alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten, klassificeres som finansiel leasing. Finansiel leasing kapitaliseres ved indgåelse af leasingaftalen til den laveste dagsværdi for det leasede aktiv og nutidsværdien for minimumsbetalingerne på leasingaftalen. Den finansielle leasingydelses renteelement bogføres som udgifter på resultatopgørelsen over leasingperioden, så der for hver periode fremkommer en konstant periodisk rentesats for den resterende gældssaldo. Lejeforpligtelserne fratrukket finansielle afgifter medregnes som finansielle passiver (langfristede og kortfristede). Finansieringsomkostningernes renteelement bogføres på resultatopgørelsen over leasingperioden, så der for hver periode fremkommer en konstant periodisk rentesats for den resterende gældssaldo. Aktiver, der er erhvervet i henhold til finansiel leasing, afskrives over den korteste periode af aktivets levetid og leasingperioden.

Lejeaftaler, hvor udlejeren bærer en væsentlig del af risiciene og fordelene ved ejendomsretten, klassificeres som operationel leasing. Betalingerne for operationel leasing bogføres på resultatopgørelsen som en udgift på lineær basis over leasingperioden.

1.5.3. Værdiforringelse af ikkefinansielle aktiver

Aktiver med ubestemt levetid nedskrives/afskrives ikke, men vurderes årligt med hensyn til amortisering/nedskrivning på grund af værdiforringelse. Amortisering/nedskrivning af aktiver tages op til overvejelse, hver gang en begivenhed eller en ændring i de ydre omstændigheder giver anledning til at tro, at den regnskabsmæssige værdi ikke er erholdelig. Tab som følge af værdiforringelse bogføres som differencen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og det erholdelige (tjenesteydelse)beløb. Det erholdelige (tjenesteydelse)beløb er det højeste beløb af et aktivs dagsværdi minus salgsomkostninger og brugsværdi.

De immaterielle aktivers og de materielle anlægsaktivers restværdi og levetid vurderes og korrigeres om nødvendigt mindst én gang om året. Et aktivs regnskabsmæssige værdi nedskrives straks til det erholdelige (tjenesteydelse)beløb, hvis aktivets regnskabsmæssige værdi er større end de anslåede erholdelige (tjenesteydelse)beløb. Hvis de årsager til værdiforringelser, der blev bogført de foregående år, ikke længere er relevante, tilbageføres det tidligere bogførte værdiforringelsestab tilsvarende.

1.5.4. Investeringer bogført efter den indre værdis metode

Andele i tilknyttede organer og joint ventures

Investeringer, der bogføres efter den indre værdis metode, bogføres i første omgang til anskaffelsesværdien, hvorefter den regnskabsmæssige værdi efterfølgende forhøjes eller nedsættes med henblik på at bogføre EU’s andel af investeringsmodtagerens overskud eller underskud efter erhvervelsesdatoen. EU’s andel af investeringsmodtagerens overskud eller underskud bogføres på resultatopgørelsen, og andelen af investeringsmodtagerens bevægelser i egenkapitalen bogføres i reserven som nettoaktiver. Den oprindelige anskaffelsesværdi plus alle bevægelser (yderligere investeringer, andel af det økonomiske resultat og bevægelser i reserverne, værdiforringelser og udbytte) giver tilsammen den bogførte værdi af investeringen i årsregnskabet på balancedatoen. Modtagne udlodningsbeløb fra investeringen nedbringer aktivets regnskabsmæssige værdi.

Hvis EU’s andel af underskud i investeringen, der bogføres efter den indre værdis metode, er lig med eller overstiger kapitalandelen i investeringen, ophører EU med at bogføre sin andel af yderligere tab (»ikkeindregnede tab«). Efter at EU’s kapitalandel er reduceret til nul, hensættes forpligtelser til yderligere tab, og der bogføres kun en forpligtelse i det omfang, EU har påtaget sig retlige eller faktiske forpligtelser eller foretaget betalinger på vegne af enheden.

Hvis der er tegn på værdiforringelse, er det nødvendigt at foretage en nedskrivning til det lavere erholdelige beløb. Det erholdelige beløb vurderes som beskrevet i bemærkning 1.5.3. Hvis årsagen til værdiforringelsen på et senere tidspunkt ikke længere er relevant, tilbageføres værdiforringelsestabet til den regnskabsmæssige værdi, der ville være blevet bogført, hvis værdiforringelsestabet ikke var blevet bogført.

I de tilfælde, hvor EU har en andel på 20 % eller mere af en kapitalfond, har EU ikke noget ønske om at udøve nogen betydelig indflydelse. Disse fonde behandles derfor som finansielle instrumenter, som kategoriseres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje.

Tilknyttede organer og joint ventures, der kategoriseres som mindre enheder, bogføres ikke efter den indre værdis metode. EU’s bidrag til disse enheder bogføres som en udgift i perioden.

1.5.5. Finansielle aktiver

Klassifikation

EU klassificerer sine finansielle aktiver i følgende kategorier: finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen, lån og tilgodehavender, hold-til-udløb-investeringer samt finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje. Klassifikationen af de finansielle instrumenter bestemmes ved den første bogføring og revurderes pr. hver balancedag.

i) Finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen

Et finansielt aktiv klassificeres i denne kategori, hvis det hovedsagligt er erhvervet med henblik på salg på kort sigt eller af enheden er klassificeret i denne kategori. Afledte aktiver hører også til i denne kategori. Aktiver i denne kategori klassificeres som kortfristede aktiver, hvis det kan forventes, at de realiseres inden 12 måneder fra balancedagen.

ii) Lån og tilgodehavender

Lån og tilgodehavender er ikkeafledte finansielle aktiver med faste eller bestemmelige betalinger, der ikke er noteret på et aktivt marked. De fremkommer, når EU direkte yder lån eller leverer varer eller tjenesteydelser til en debitor uden at have til hensigt at handle tilgodehavendet, eller når EU har overtaget den oprindelige långivers rettigheder efter en betaling foretaget af EU i henhold til en garantiaftale. Betalinger, der forfalder inden for 12 måneder fra balancedagen, klassificeres som kortfristede aktiver. Betalinger, der forfalder senere end 12 måneder fra balancedagen, klassificeres som langfristede aktiver. Lån og tilgodehavender omfatter tidsindskud med oprindelig løbetid på over tre måneder.

iii) Hold-til-udløb-investeringer

Hold-til-udløb-investeringer er ikkeafledte finansielle aktiver med faste eller bestemmelige betalinger og fast løbetid, som EU agter og formår at beholde til udløb. I dette regnskabsår ejede EU ingen investeringer, der hørte til i denne kategori.

iv) Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje

Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, er ikkeafledte aktiver, der enten hører til i denne kategori eller ikke er klassificeret i nogen anden kategori. De klassificeres enten som kortfristede eller langfristede aktiver afhængigt af, hvornår EU forventer at afhænde dem. Investeringer i ikkekonsoliderede enheder, enheder, der ikke bogføres ved hjælp af den indre værdis metode, og andre kapitalandele (f.eks. risikokapitaltransaktioner) klassificeres også som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje.

Første indregning og måling

Køb og salg af finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen, finansielle hold-til-udløb-aktiver samt finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, bogføres på handelsdatoen, som er den dato, hvor EU forpligter sig til at købe eller sælge aktivet. Likvide midler og lån bogføres, når kontanter indsættes i en finansiel institution, eller låntagerne får et kontant forskud. Finansielle instrumenter bogføres første gang til dagsværdi. Alle finansielle aktiver, der ikke reguleres til dagsværdi gennem resultatopgørelsen, bogføres første gang til dagsværdi plus transaktionsomkostninger. Finansielle aktiver, der reguleres til dagsværdi gennem resultatopgørelsen, bogføres første gang til dagsværdi, og transaktionsomkostningerne udgiftsføres under udgifter på resultatopgørelsen.

Dagsværdien af et finansielt aktiv ved første indregning er normalt transaktionsprisen (dvs. dagsværdien af det modtagne vederlag), medmindre dagsværdien af dette instrument kan dokumenteres ved en sammenligning med andre observerede aktuelle markedstransaktioner med samme instrument (dvs. uden ændring i form eller sammensætning) eller er baseret på en værdiansættelsesmetode, hvis variabler kun omfatter observerede markedsdata (f.eks. i forbindelse med visse derivatkontrakter). Når der ydes et langfristet lån, der er rentefrit eller forrentes under markedsrenten, kan dets dagsværdi dog vurderes til nutidsværdien af alle fremtidige diskonterede kontantbetalinger anslået ved hjælp af den gældende markedsrente for lignende instrumenter med en lignende kreditvurdering.

Ydede lån bogføres til deres nominelle beløb, som anses for at være lånets dagsværdi. Det skyldes følgende:

— »Markedsmiljøet« for EU-lån er meget specifikt og forskelligt fra det kapitalmarked, der bruges til at udstede kommercielle obligationer eller statsobligationer. Da långiverne på disse markeder har mulighed for at vælge alternative investeringer, indregnes offeromkostningerne i markedspriserne. Denne mulighed for alternative investeringer findes imidlertid ikke for EU, som ikke har lov til at investere penge på kapitalmarkederne. EU låner kun penge med henblik på udlån til samme rente. Det betyder, at EU ikke har nogen alternativ udlåns- eller investeringsmulighed for de lånte beløb. Der er således ingen offeromkostninger og derfor ikke noget grundlag for sammenligning med markedsrenten. Faktisk udgør EU’s lånetransaktion i sig selv markedet. Da muligheden med offeromkostninger således ikke kan anvendes, afspejler markedsprisen ikke på rimelig vis forholdene i forbindelse med EU’s lånetransaktioner. Det er derfor ikke hensigtsmæssigt at fastlægge dagsværdien af EU’s udlån i forhold til kommercielle obligationer eller statsobligationer.

— Da der ikke er noget aktivt marked eller tilsvarende transaktioner at sammenligne med, bør den rente, som EU skal bruge til at fastsætte dagsværdien af sine lånetransaktioner i forbindelse med EFSM-lån (den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme), betalingsbalancelån og andre tilsvarende lån, desuden være den faktisk anvendte rente.

— Desuden sker der for disse lån en udligning mellem långivning og låntagning, fordi der er tale om back-to-back-transaktioner. Den effektive rente for de ydede lån er således lig med den effektive rente for den tilsvarende låntagning. EU’s transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, bogføres direkte på resultatopgørelsen.

Finansielle instrumenter bogføres ikke længere i regnskabet, når rettighederne til at modtage pengestrømme fra investeringerne er ophørt eller overført, eller EU har overdraget alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten til en anden part.

Efterfølgende måling

a) Finansielle aktiver til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen bogføres efterfølgende til dagsværdi. Gevinster og tab som følge af ændringer i dagsværdien for kategorien »finansielle instrumenter reguleret til dagsværdi gennem resultatopgørelsen« bogføres på resultatopgørelsen i det regnskabsår, hvor de opstår.

b) Lån og tilgodehavender bogføres til den amortiserede anskaffelsesværdi ved anvendelse af den effektive rentes metode. I tilfælde af lån ydet af lånte midler anvendes den samme effektive rente på både långivning og låntagning, da disse lån har de samme egenskaber som back-to-back-transaktioner, og forskellene mellem låntagnings- og långivningsvilkårene og beløbene ikke er væsentlige. EU’s transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, bogføres direkte på resultatopgørelsen.

c) Hold-til-udløb-aktiver bogføres til den amortiserede anskaffelsesværdi ved anvendelse af den effektive rentes metode. EU har på nuværende tidspunkt ingen hold-til-udløb-investeringer.

d) Finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje (AFS), bogføres efterfølgende til dagsværdi. Gevinster og tab som følge af ændringer i dagsværdien for kategorien »finansielle AFS-aktiver« bogføres i dagsværdireserven, bortset fra omregningsforskelle vedrørende monetære aktiver, der bogføres på resultatopgørelsen. Når aktiver, der er klassificeret som finansielle AFS-aktiver, ikke bogføres, eller de nedskrives, skal de akkumulerede dagsværdijusteringer, der før blev bogført i dagsværdireserven, bogføres på resultatopgørelsen. Renter af finansielle AFS-aktiver, der udregnes efter den effektive rentes metode, bogføres på resultatopgørelsen. Udbytte af AFS-egenkapitalinstrumenter bogføres fra det tidspunkt, hvor EU’s ret til at modtage betaling er fastslået.

Dagsværdien af noterede investeringer på aktive markeder baseres på gældende budpriser. Hvis markedet for et finansielt aktiv ikke er aktivt (og i tilfælde af unoterede værdipapirer og over-the-counter-derivater), anslår EU dagsværdien ved hjælp af værdiansættelsesteknikker, f.eks. nylige armslængdetransaktioner, henvisninger til andre i hovedtræk identiske instrumenter, tilbagediskonteret pengestrømsanalyse, modeller for prisfastsættelse af optioner og andre værdiansættelsesteknikker, som i almindelighed benyttes af markedsdeltagerne.

Investeringer i risikokapitalfonde, der klassificeres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, som ikke er noteret til markedspris på et aktivt marked, værdiansættes derfor til den identificerbare nettoaktivværdi, der anses for at svare til deres dagsværdi.

Når dagsværdien af investeringer i egenkapitalinstrumenter, som ikke er noteret til markedspris på et aktivt marked, ikke kan måles pålideligt, værdiansættes disse investeringer til anskaffelsesværdien minus værdiforringelser.

Nedskrivning af finansielle aktiver

Et finansielt aktiv bliver udelukkende nedskrevet, hvis der er objektive beviser for en værdiforringelse som følge af en eller flere begivenheder, der er indtruffet efter første indregning af aktivet, og den eller de tabsgivende begivenheder har en indvirkning på de skønnede fremtidige pengestrømme fra det finansielle aktiv, der kan værdiansættes pålideligt. EU vurderer på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen, om der er objektive beviser for, at værdien af et finansielt aktiv er blevet forringet.

a) Aktiver bogført til amortiseret anskaffelsesværdi

Hvis der er objektive beviser for, at der er opstået et værdiforringelsestab på lån og tilgodehavender eller hold-til-udløb-investeringer, som bogføres til amortiseret anskaffelsesværdi, måles størrelsen af tabet som forskellen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og nutidsværdien af de skønnede fremtidige pengestrømme (ekskl. fremtidige kredittab, som endnu ikke er opstået) diskonteret til det finansielle aktivs oprindelige effektive rentesats. Aktivets regnskabsmæssige værdi reduceres, og tabet bogføres på resultatopgørelsen. Hvis et lån eller en hold-til-udløb-investering er variabelt forrentet, er diskonteringssatsen til måling af eventuelle værdiforringelsestab den gældende effektive rentesats, der er fastsat i kontrakten. Beregningen af nutidsværdien af de skønnede fremtidige pengestrømme fra et finansielt aktiv, der er stillet i pant, afspejler de pengestrømme, der kan hidrøre fra overtagelse af pantet med fradrag af de omkostninger, der er forbundet med erhvervelse og salg af pantet, uanset om en sådan overtagelse af pantet er sandsynlig. Hvis størrelsen af værdiforringelsestabet reduceres i et efterfølgende regnskabsår, og reduktionen objektivt kan henføres til en begivenhed, der er indtruffet, efter at værdiforringelsen er indregnet, tilbageføres det tidligere indregnede værdiforringelsestab gennem resultatopgørelsen.

b) Aktiver bogført til dagsværdi

For egenkapitalinvesteringer, der klassificeres som finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, tages der ved vurderingen af, om værdipapirerne er værdiforringet, hensyn til, hvorvidt der er tale om et væsentligt eller permanent (længerevarende) fald i værdipapirets dagsværdi til under anskaffelsesværdien. Hvis der findes belæg herfor for finansielle aktiver, der besiddes med handel for øje, bliver det akkumulerede tab — der måles som forskellen mellem anskaffelsesværdien og den aktuelle dagsværdi med fradrag af eventuelle værdiforringelsestab på det finansielle aktiv, som tidligere er bogført på resultatopgørelsen — fjernet fra reserverne og bogført på resultatopgørelsen. Værdiforringelsestab på egenkapitalinstrumenter, der er bogført på resultatopgørelsen, tilbageføres ikke gennem resultatopgørelsen. Hvis dagsværdien af et AFS-gældsinstrument stiger i et efterfølgende regnskabsår, og stigningen objektivt kan henføres til en begivenhed, der er indtruffet, efter at værdiforringelsestabet er indregnet, tilbageføres værdiforringelsestabet gennem resultatopgørelsen.

1.5.6. Lagerbeholdninger

Lagerbeholdninger bogføres til den laveste værdi af kostprisen og nettorealisationsværdien. Kostprisen bestemmes efter først ind, først ud-metoden (FIFO). Kostprisen på færdigvarer og varer under fremstilling omfatter råmaterialer, direkte løn, andre direkte omkostninger og tilknyttede produktionsomkostninger (baseret på normal driftskapacitet). Nettorealisationsværdien er den skønnede salgspris i et normalt forretningsforløb med fradrag af færdiggørelsesomkostninger og salgsomkostninger. Når lagerbeholdninger gratis eller for et symbolsk beløb opbevares til distribution, måles de til det laveste beløb af kostprisen og de aktuelle genanskaffelsesomkostninger. De aktuelle genanskaffelsesomkostninger er de omkostninger, som EU skulle afholde, hvis aktivet blev erhvervet på tidspunktet for regnskabsaflæggelse.

1.5.7. Forfinansiering

Forfinansiering er en betaling, hvis formål er at yde modtageren et forskud i form af et kontant beløb. Forfinansieringen kan opdeles i et antal betalinger over en periode, der er fastsat i den pågældende kontrakt, afgørelse, aftale eller basisretsakt. Kontantbeløbet eller forskuddet anvendes til det formål, det er ydet til, inden for den i aftalen fastlagte periode, eller det tilbagebetales. Hvis modtageren ikke afholder støtteberettigede udgifter, har den pågældende pligt til at tilbagebetale forfinansieringen til EU. Forfinansieringsbeløbet kan nedsættes (helt eller delvist), efterhånden som de støtteberettigede omkostninger (der er bogført som udgifter) godkendes.

Forfinansiering måles på efterfølgende balancedatoer til det oprindeligt bogførte beløb på balancen med fradrag af støtteberettigede udgifter (inkl. anslåede beløb) afholdt i perioden.

Renter af forfinansiering bogføres, efterhånden som de påløber, i henhold til bestemmelserne i den pågældende aftale. Ved årets udgang foretages der på grundlag af de mest pålidelige oplysninger et skøn over indtægterne fra påløbne renter, og dette beløb bogføres på balancen.

Andre forskud til medlemsstaterne, der kommer fra EU’s godtgørelse af beløb, som medlemsstaterne har betalt som forskud til deres støttemodtagere (inkl. »finansielle instrumenter under delt forvaltning«), indregnes som aktiver og vises under forfinansieringsposten. Andre forskud til medlemsstaterne måles efterfølgende til det oprindeligt indregnede beløb på balancen med fradrag af det bedst mulige skøn over de støtteberettigede udgifter, som modtagere af støtte har afholdt, beregnet på grundlag af rimelige og dokumenterede antagelser.

EU’s bidrag til Den Europæiske Udviklingsfonds (EUF) trustfonde eller andre klassificerede enheder er også klassificeret som forfinansiering, da deres formål er at stille likvide midler til rådighed for trustfonden, så den kan finansiere specifikke aktioner i overensstemmelse med sit formål. EU’s bidrag til trustfonde måles til det oprindelige bidragsbeløb minus støtteberettigede udgifter, herunder om nødvendigt anslåede beløb, som trustfonden har afholdt i regnskabsperioden og tildelt til EU-bidraget i overensstemmelse med aftalegrundlaget.

1.5.8. Kommercielle tilgodehavender og ikkekommercielle inddrivelige beløb

Eftersom EU’s regnskabsregler kræver en separat fremlæggelse af kommercielle og ikkekommercielle transaktioner med henblik på udarbejdelsen af årsregnskabet, defineres tilgodehavender som hidrørende fra kommercielle transaktioner og inddrivelige beløb som hidrørende fra ikkekommercielle transaktioner (når EU modtager værdi fra en anden enhed uden direkte at give omtrent den samme værdi tilbage, f.eks. inddrivelige beløb fra medlemsstaterne vedrørende egne indtægter).

Tilgodehavender fra kommercielle transaktioner opfylder definitionen på finansielle instrumenter og klassificeres derfor som lån og tilgodehavender (se bemærkning 1.5.5). Oplysningerne i bemærkningerne til de finansielle instrumenter vedrørende tilgodehavender fra kommercielle transaktioner omfatter periodeafgrænsningsposter fra kommercielle transaktioner, da disse er uvæsentlige. På grundlag af tidligere erfaringer foretages der en almindelig nedskrivning for udestående indtægtsordrer, som endnu ikke specifikt er blevet nedskrevet.

Inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner bogføres til det oprindelige beløb (justeret for renter og bøder) med fradrag af nedskrivninger for værdiforringelse. En nedskrivning for værdiforringelse af inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner foretages, når der er objektive beviser for, at EU ikke vil modtage alle forfaldne beløb i henhold til de oprindelige betingelser for inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner. Nedskrivningsbeløbet svarer til differencen mellem aktivets regnskabsmæssige værdi og det inddrivelige beløb. Nedskrivningsbeløbet bogføres på resultatopgørelsen. På grundlag af tidligere erfaringer foretages der også en almindelig nedskrivning for udestående indtægtsordrer, som endnu ikke specifikt er blevet nedskrevet. Se bemærkning 1.5.14 med hensyn til behandlingen af påløbne indtægter ved regnskabsårets udgang. Beløb opført som inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner er ikke finansielle instrumenter, eftersom deres grundlag ikke er en kontrakt, der medfører en finansiel forpligtelse eller et egenkapitalinstrument. I bemærkningerne til årsregnskabet opføres inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner imidlertid sammen med tilgodehavender fra kommercielle transaktioner, når det er hensigtsmæssigt.

1.5.9. Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler

Kassebeholdning og tilsvarende likvide midler er finansielle instrumenter og omfatter kontantbeholdning, anfordringsindskud i banker og andre kortfristede let omsættelige investeringer med oprindelige løbetider på tre måneder eller mindre.

1.5.10. Personaleydelser

Regnskabsprincipperne for personaleydelser er blevet ajourført i overensstemmelse med kravene i den reviderede EU-regnskabsregel 12 »Personaleydelser«, der trådte i kraft for regnskabsår, der begynder pr. eller efter den 1. januar 2018, og som er baseret på IPSAS 39 (»Personaleydelser«), der blev offentliggjort i juli 2016. Den største ændring affødt af revisionen af EU-regnskabsregel 12 er bogføringen af aktuarmæssige gevinster og tab som nettoaktiver i stedet for på resultatopgørelsen.

Bogføringen af ydelsesbaserede ordninger er kompleks, fordi der kræves aktuarmæssige antagelser og skøn for at kunne fastsætte forpligtelsen. I forbindelse med anvendelse af den reviderede regnskabsregel har EU revurderet de anvendte antagelser, navnlig for så vidt angår de skønnede samlede omkostninger relateret til personaleydelser. Denne revurdering bekræftede, at det er korrekt at anvende medarbejderens skønnede aktive tjenesteperiode som grundlag for henførelsen af relaterede ydelser til en given tjenesteperiode. De ydelser, som EU’s medarbejdere har ret til, ydes i henhold til en enkelt ordning — også selv om den splittes i to — og skal behandles ens, så der gives en fair udlægning af situationen og den økonomiske virkelighed afspejles.

EU udbetaler en række ydelser (løn og social sikring) til sine medarbejdere. Med henblik på bogføring klassificeres disse som henholdsvis kortsigtede personaleydelser og ydelser efter medarbejderens fratrædelse.

Kortsigtede personaleydelser

Kortsigtede personaleydelser er de ydelser, der skal afregnes senest 12 måneder efter afslutningen af den regnskabsperiode, hvor medarbejderen har gjort tjeneste, såsom lønninger, årlig og betalt sygeorlov og andre kortsigtede ydelser. Kortsigtede personaleydelser bogføres som en udgift, når den tilknyttede ydelse leveres. En forpligtelse bogføres med det beløb, der forventes betalt, når EU som følge af medarbejderens levering af en ydelse har en aktuel retlig forpligtelse eller en implicit forpligtelse til at betale, og der kan foretages et pålideligt skøn over beløbet.

Ydelser efter medarbejderens fratrædelse

EU udbetaler en række ydelser efter medarbejderens fratrædelse, herunder tilbagetrædelsesydelser, invaliditetsydelser og efterladtepension samt sygesikring (se bemærkning 2.9).

EU stiller en pensionsordning til rådighed for medarbejderne. Denne ordning omfatter:

i) Pensionsordningen for EU-tjenestemænd: De ydelser, der udbetales under denne teoretisk finansierede (16) ordning vedrører alders-, invalide- og efterladtepension samt familietillæg og dødsfald før pension til medarbejdere, der har arbejdet i EU-institutioner, -agenturer og andre EU-organer, og til efterladte af afdøde tjenestemænd eller pensionister. Medarbejderne betaler en tredjedel af de forventede omkostninger til disse ydelser ud af deres løn.

ii) Den fælles sygeforsikringsordning: Under denne ordning yder EU sundhedsdækning til medarbejdere i Kommissionen, EU-institutionerne, -agenturerne og andre EU-organer i form af godtgørelse af medarbejderens udgifter til lægebehandling. De ydelser, der udbetales til andre end bidragende medarbejdere (dvs. pensionister, forældreløse børn mv.), bogføres som »Ydelser efter medarbejdernes fratrædelse«.

EU udbetaler også ydelser efter medarbejdernes fratrædelse til medlemmerne af EU-institutionerne gennem separate pensionsordninger. Disse bogføres under »Andre pensionsordninger«. Under disse ordninger udbetaler EU pensionsydelser til medlemmer af Kommissionen, Domstolen og Retten, Revisionsretten, Rådet, Europa-Parlamentet, Ombudsmanden, Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og Retten for EU-personalesager. Desuden yder EU sundhedsdækning til medlemmerne af EU-institutionerne gennem sygeforsikringsordningen.

Ovennævnte ydelser efter medarbejderens fratrædelse kategoriseres i gruppen af EU-ydelsesbaserede ordninger og beregnes på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen ved at foretage et skøn over de fremtidige ydelser, som medarbejderne vil have optjent i nuværende og forudgående perioder, diskontere dette beløb og fratrække dagsværdien af ordningens aktiver. Den ydelsesbaserede forpligtelse beregnes årligt ved hjælp af den såkaldte projected unit credit-metode. Nutidsværdien af en ydelsesbaseret forpligtelse fastsættes ved at diskontere de skønnede fremtidige udgående pengestrømme ved hjælp af rentesatserne for statsobligationer, der er udstedt i den valuta, som pensionerne vil blive udbetalt til modtagerne i, og med løbetider, der er nogenlunde de samme som for pensionsforpligtelserne.

De ydelser efter medarbejderens fratrædelse, som EU udbetaler til EU-medarbejdere, ydes i henhold til en samlet ordning, der består af en pensionsordning og en sygeforsikringsordning, idet retten til sundhedsdækning under sidstnævnte afhænger af, om man har erhvervet retten til dækning under førstnævnte. I henhold til betingelserne for den samlede ordning, jf. tjenestemandsvedtægten, erhverves visse rettigheder, såsom retten til udskudt pensionsudbetaling og nedsat pension, efter 10 års tjeneste. De rettigheder, der erhverves efterfølgende i henhold til denne samlede ordning i forbindelse med medarbejderens tjeneste, er imidlertid markant højere end de rettigheder, der erhverves de første 10 år, hvilket afspejles i de årligt optjente pensionsrettigheder efter det 10. år.

Med henblik på korrekt at fremstille den underliggende transaktions økonomiske substans, som er et kvalitativt kendetegn for regnskabsaflæggelse, jf. såvel EU-regnskabsregel 1 og konceptuelle rammer for IPSAS, tilskrives de påløbne tjenesteomkostninger på lineær basis over medarbejderens skønnede aktive tjenesteperiode, dvs. fra den dato, hvor medarbejderens tjeneste afføder rettigheder under ordningen (uanset om rettigheden er betinget af fortsat tjeneste eller ej), til den dato, hvor medarbejderens fortsatte tjeneste ikke længere vil føre til optjening af yderligere væsentlige rettigheder, ud over normale lønstigninger. Denne tilgang anvendes konsekvent på rettighederne under den samlede ordning.

Eftermåling af nettoværdien af den ydelsesbaserede forpligtelse omfatter aktuarmæssige gevinster og tab samt afkast på ordningens aktiver og bogføres straks som nettoaktiver.

EU bogfører nettorenteudgifterne (indtægt) og andre udgifter vedrørende de ydelsesbaserede ordninger på resultatopgørelsen under posten »Personale- og pensionsomkostninger«.

Når der foretages en ændring eller indskrænkning af ydelserne, bogføres den tilsvarende ændring vedrørende tidligere tjenesteår eller gevinsten/tabet som følge af indskrænkelsen straks på resultatopgørelsen. Gevinster og tab i forbindelse med afregning bogføres, når afregningen finder sted. Omkostninger vedrørende tidligere tjenesteår bogføres straks på resultatopgørelsen, medmindre ændringerne afhænger af, om de ansatte forbliver i tjeneste i en bestemt periode.

1.5.11. Hensættelser

Hensættelser bogføres, når EU som følge af tidligere begivenheder har en aktuel retlig forpligtelse eller en implicit forpligtelse over for tredjemand, og når det er overvejende sandsynligt, at en udbetaling bliver nødvendig for at opfylde denne forpligtelse, og der kan foretages et pålideligt skøn over beløbet. Der foretages ikke hensættelser for fremtidige driftstab. Størrelsen af hensættelsen er det bedst mulige skøn over de forventede udgifter, der er nødvendige for at afregne den aktuelle forpligtelse på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen. Når hensættelsen omfatter et stort antal konti, værdiansættes forpligtelsen ved at vægte alle mulige udfald og disses sandsynlighed (expected value-metoden).

Hensættelser til tabsgivende kontrakter bogføres til nutidsværdien af enten de forventede omkostninger ved opsigelse af kontrakten eller de forventede nettoomkostninger ved videreførelse af kontrakten, alt efter hvad der er lavest.

1.5.12. Finansielle forpligtelser

Finansielle forpligtelser klassificeres som finansielle forpligtelser til dagsværdi reguleret gennem resultatopgørelsen eller finansielle forpligtelser bogført til den amortiserede anskaffelsesværdi eller som finansielle garantiforpligtelser.

Låntagning omfatter lån hos kreditinstitutter og gældsbeviser. Lånene indregnes først til dagsværdi, dvs. deres emissionsprovenu (dagsværdien af modtagne vederlag) fratrukket påløbne transaktionsomkostninger, og bogføres efterfølgende til den amortiserede anskaffelsesværdi ved hjælp af den effektive rentes metode. Forskelle mellem provenuet med fradrag af påløbne transaktionsomkostninger og indløsningsværdien bogføres på resultatopgørelsen i hele låntagningsperioden ved hjælp af den effektive rentes metode. Ud fra en væsentlighedsbetragtning må den effektive rentes metode ikke anvendes på långivning og låntagning, når der er tale om lån ydet med lånte midler. EU’s transaktionsomkostninger, som videreføres til modtageren af lånet, bogføres direkte på resultatopgørelsen.

Finansielle forpligtelser reguleret til dagsværdi gennem resultatopgørelsen omfatter afledte instrumenter, hvis dagsværdi er negativ. Regnskabsmæssigt behandles de på samme måde som finansielle aktiver reguleret til dagsværdi gennem resultatopgørelsen (se bemærkning 1.5.5).

Finansielle garantiforpligtelser indregnes første gang til dagsværdi, dvs. den modtagne præmie. Efterfølgende måles de finansielle garantiforpligtelser til det bedste skøn over de forventede udgifter til afregning af den finansielle garantiforpligtelse eller det oprindeligt bogførte beløb i givet fald med fradrag af eventuelle akkumulerede amortiseringer, idet det højeste beløb anvendes. EU bogfører en finansiel garantiforpligtelse ved modtagelse af modydelsen for garantien, dvs. på markedsvilkår, eller når dagsværdien kan ansættes pålideligt. Hvis der ikke er et aktivt marked for direkte ækvivalente garantiaftaler, bogfører EU den givne garanti som en eventualforpligtelse (se bemærkning 1.7.2) eller — når det er overvejende sandsynligt, at en udbetaling bliver nødvendig for at opfylde denne forpligtelse — som en hensættelse (se bemærkning 1.5.11).

Finansielle forpligtelser klassificeres som langfristede forpligtelser, undtagen hvis de udløber inden for 12 måneder fra balancedagen.

EU’s trustfonde, der betragtes som en del af Kommissionens operationelle aktiviteter, bogføres i Kommissionens årsregnskab og konsolideres yderligere i EU’s årsregnskab. Bidrag fra andre donorer til EU’s trustfonde opfylder derfor kriterierne for betingede indtægter fra ikkekommercielle transaktioner, og de bogføres som finansielle forpligtelser, indtil betingelserne i tilknytning til de overførte bidrag er opfyldt, dvs. indtil trustfonden har afholdt de støtteberettigede omkostninger. Trustfonden skal finansiere specifikke projekter og tilbagebetale ikkeanvendte midler i forbindelse med afvikling. På balancedatoen måles de udestående bidragsforpligtelser som modtagne bidrag fratrukket udgifter, som trustfonden har afholdt, herunder eventuelle anslåede beløb. Af regnskabsmæssige hensyn fordeles nettoudgifterne efter bidragene fra andre donorer i forhold til de nettobidrag, der er betalt pr. 31. december. Denne tildeling af bidrag er kun vejledende. Når trustfonden afvikles, træffer fondsbestyrelsen beslutning om den faktiske fordeling af de resterende midler.

1.5.13. Betalingsforpligtelser

En betydelig del af EU’s betalingsforpligtelser er ubetalte betalingsanmodninger vedrørende udgifter fra modtagere af tilskud eller anden EU-finansiering (ikkekommercielle transaktioner). Kravene opføres som betalingsforpligtelser med det krævede beløb, når betalingsanmodningen modtages. Når de støtteberettigede omkostninger er verificeret og godkendt, værdiansættes betalingsforpligtelserne til det godkendte og støtteberettigede beløb.

Betalingsforpligtelser, der hidrører fra køb af varer og tjenesteydelser, bogføres ved modtagelse af fakturaen til det oprindelige beløb, og de tilsvarende udgifter bogføres i årsregnskabet, når varerne eller tjenesteydelserne er leveret til og accepteret af EU.

1.5.14. Periodeafgrænsningsposter

Transaktioner og begivenheder bogføres i årsregnskabet i den periode, de vedrører. Hvis der ikke ved årets udgang er udsendt en faktura, og EU har leveret ydelsen eller varerne, eller hvis der findes en kontraktlig aftale (f.eks. med henvisning til en traktat), skal påløbne indtægter bogføres i årsregnskabet. Hvis der ved årets udgang derimod er udsendt en faktura, men tjenesteydelserne eller varerne endnu ikke er leveret, vil indtægten desuden blive periodiseret og bogført i den efterfølgende regnskabsperiode.

Udgifter bogføres også i den periode, de vedrører. Ved udgangen af regnskabsperioden bogføres de påløbne udgifter ved hjælp af et skøn over periodens overførselsforpligtelser. Beregningen af de påløbne udgifter sker i overensstemmelse med detaljerede operationelle og praktiske retningslinjer fra Kommissionen, der skal sikre, at årsregnskabet giver et retvisende billede af den økonomiske og øvrige situation, som det giver en fremstilling af. Hvis der på forhånd er foretaget betalinger i form af forskud for tjenesteydelser eller varer, der ikke endnu ikke er modtaget, vil udgifterne analogt hermed blive periodiseret og bogført i den efterfølgende regnskabsperiode.

1.6. RESULTATOPGØRELSE

1.6.1. Indtægter

INDTÆGTER FRA IKKEKOMMERCIELLE TRANSAKTIONER

Langt størstedelen af EU’s indtægter vedrører ikkekommercielle transaktioner:

BNI-baserede indtægter og momsindtægter

Indtægter bogføres i den periode, hvor Kommissionen anmoder medlemsstaterne om at indbetale deres bidrag. De måles til deres »indkaldte beløb«. Da momsindtægterne og de BNI-baserede indtægter bygger på overslag over oplysningerne for det pågældende budgetår, kan de revideres, når der sker ændringer, indtil medlemsstaterne indsender de endelige oplysninger. Virkningen af en ændring af et overslag medtages i beregningen af nettooverskuddet eller -underskuddet for den periode, hvor ændringen indtraf.

Traditionelle egne indtægter

Inddrivelige beløb fra ikkekommercielle transaktioner og tilknyttede indtægter bogføres, når de relevante månedlige A-regnskaber (herunder opkrævet told og skyldige beløb, som er garanteret og ikke anfægtes) modtages fra medlemsstaterne. På tidspunktet for regnskabsaflæggelse foretages der et skøn over de indtægter, som medlemsstaterne har opkrævet for perioden, men som endnu ikke er betalt til Kommissionen, og de bogføres som påløbne indtægter. De kvartalsmæssige B-regnskaber (herunder told, der hverken er opkrævet eller garanteret, såvel som garanterede beløb, der anfægtes af debitor), der indsendes af medlemsstaterne, bogføres under indtægter efter fradrag af de inddrivelsesomkostninger, som medlemsstaterne har ret til at fratrække. Derudover bogføres en værdinedskrivning på det beløb, der mangler at blive inddrevet.

Bøder

Indtægter fra bøder bogføres, når EU har truffet afgørelse om at pålægge en bøde, og det officielt er meddelt debitor. Hvis der er tvivl om virksomhedens solvens, bogføres der en værdinedskrivning af fordringen. Efter at der er truffet afgørelse om bødepålæg, har debitor to måneder fra meddelelsen til enten:

a) at acceptere afgørelsen og derfor betale bøden inden for den fastsatte frist, hvorved EU har endeligt inddrevet beløbet, eller

b) ikke at acceptere afgørelsen og påklage den i henhold til EU-lovgivningen.

Selv hvis afgørelsen påklages, skal bøden imidlertid indbetales inden for den fastsatte frist på tre måneder, idet en klage ikke har opsættende virkning (EU-traktatens artikel 278). Debitor kan under visse omstændigheder og med Kommissionens regnskabsførers samtykke i stedet stille en bankgaranti.

Hvis virksomheden påklager afgørelsen og allerede foreløbigt har betalt bøden, bogføres beløbet som en eventualforpligtelse. Da en klage over EU’s afgørelse ikke har opsættende virkning, anvendes det modtagne kontantbeløb til at frigøre det inddrivelige beløb. Hvis der er modtaget en garanti i stedet for betaling, udgør bøden fortsat et inddriveligt beløb. Hvis det forekommer sandsynligt, at Retten ikke giver EU medhold, bogføres en hensættelse til dækning af denne risiko. Hvis der i stedet er blevet stillet en garanti, nedskrives det udestående inddrivelige beløb som foreskrevet. De akkumulerede renter, som Kommissionen modtager på de bankkonti, hvor den modtagne betaling er indsat, bogføres som en indtægt, og eventualforpligtelserne øges tilsvarende.

Siden 2010 forvaltes foreløbigt inkasserede bøder af Kommissionen gennem BUFI (Budget Fines Fund), en særlig fond, der er oprettet til formålet, hvorigennem de investeres i finansielle instrumenter.

INDTÆGTER FRA KOMMERCIELLE TRANSAKTIONER

Indtægter fra salg af varer og tjenesteydelser bogføres, når alle væsentlige risici og fordele ved ejendomsretten til varerne er overgået til køber. Indtægter fra transaktioner i forbindelse med leveringen af tjenesteydelser bogføres på tidspunktet for regnskabsaflæggelsen, i henhold til hvor stor en del af transaktionen der er fuldført.

Renteindtægter og -udgifter

Renteindtægter og -udgifter bogføres på resultatopgørelsen ved hjælp af den effektive rentes metode. Det er en metode til at beregne den amortiserede anskaffelsesværdi for et finansielt aktiv eller en finansiel forpligtelse og til fordeling af renteindtægter eller renteudgifter i den relevante periode. Når den effektive rente beregnes, foretager EU et skøn over pengestrømmene under hensyntagen til alle kontraktlige betingelser for det finansielle instrument (f.eks. optioner på førtidig indfrielse), men uden hensyntagen til fremtidige kredittab. I beregningen medtages alle gebyrer og rentetillæg kontrahenterne imellem, der udgør en integrerende del af den effektive rente, transaktionsomkostninger samt alle andre tillæg og fradrag.

Når et finansielt aktiv eller en gruppe af ensartede finansielle aktiver er nedskrevet som følge af et tab ved værdiforringelse, bogføres renteindtægter på grundlag af den rentesats, som ved målingen af tab ved værdiforringelse blev anvendt til diskontering af de fremtidige pengestrømme.

Indtægter fra udbytter

Indtægter fra udbytter og anden udlodning indregnes, når retten til at modtage betaling er fastslået.

1.6.2. Udgifter

Udgifter fra ikkekommercielle transaktioner udgør størsteparten af EU’s udgifter. De vedrører overførsler til modtagere og kan opdeles i tre typer: fordringer, overførsler i henhold til aftaler samt støtte, bidrag og donationer ydet inden for rammerne af de skønsmæssige beføjelser.

Overførslerne bogføres som udgifter i den periode, hvor den udløsende begivenhed fandt sted, for så vidt overførslen er tilladt ved forordning (finansforordningen, tjenestemandsvedtægten eller andre forordninger), eller der er indgået en aftale om tilladelse til overførslen, forudsat at støttemodtageren opfylder berettigelseskriterierne, og forudsat at der kan foretages et rimeligt skøn over beløbets størrelse.

Når en betalingsanmodning eller et godtgørelseskrav modtages og opfylder kriterierne for postering, bogføres det som en udgift på det støtteberettigede beløb. Ved regnskabsårets udgang anslås og bogføres støtteberettigede udgifter, der allerede er skyldige, men som endnu ikke er anmeldt, som påløbne udgifter i årsregnskabet.

Udgifter fra kommercielle transaktioner, der hidrører fra køb af varer og tjenesteydelser, bogføres, når varerne eller ydelserne er leveret til og accepteret af EU. De værdiansættes til det oprindelige fakturabeløb. På balancedatoen anslås udgifterne vedrørende leverede tjenesteydelser i perioden, for hvilke en faktura endnu ikke er modtaget eller accepteret, og bogføres derefter på resultatopgørelsen.

1.7. EVENTUALAKTIVER OG -FORPLIGTELSER

1.7.1. Eventualaktiver

Et eventualaktiv er et muligt aktiv, der hidrører fra tidligere begivenheder, og hvis eksistens kun kan bekræftes ved, at en eller flere usikre fremtidige begivenheder, som ikke fuldstændigt kontrolleres af EU, indtræffer eller ej. Et eventualaktiv opstår, når der er sandsynlighed for en økonomisk gevinst eller mulighed for tjenesteydelser.

1.7.2. Eventualforpligtelser

En eventualforpligtelse er en mulig forpligtelse, der hidrører fra tidligere begivenheder, og hvis eksistens kun kan bekræftes ved, at en eller flere usikre fremtidige begivenheder, som ikke fuldstændigt kontrolleres af EU, indtræffer eller ej, eller en nutidig forpligtelse, der hidrører fra tidligere begivenheder, men som endnu ikke er blevet bogført, fordi det ikke er sandsynligt, at det vil være nødvendigt med en udgående strøm af ressourcer i form af økonomiske gevinster eller tjenesteydelsesmuligheder for at opfylde forpligtelsen, eller i de sjældne tilfælde, hvor forpligtelsens størrelse ikke kan måles tilstrækkeligt pålideligt.

1.8. PENGESTRØMSOPGØRELSE

Oplysningerne om pengestrømme anvendes som grundlag for at vurdere EU’s evne til at generere kassebeholdning og tilsvarende likvide midler og dets behov for at anvende disse pengestrømme.

Pengestrømsopgørelsen udarbejdes ved anvendelse af den indirekte metode. Det betyder, at det økonomiske resultat for regnskabsåret reguleres for virkningen af transaktioner, som ikke har medført ind- og udbetalinger, udskydelse eller periodisering af tidligere eller fremtidige ind- eller udbetalin