ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artikel 24 1. Kommissionen forelægger sit forslag for budgetmyndighedens to parter samtidig. 2. Budgetmyndigheden træffer afgørelse om bevillingsoverførsler efter stk. 3 til 6, jf. dog de undtagelser, der er omhandlet i afsnit I i anden del. 3. Medmindre sagen er af hastende karakter, træffer Rådet, med kvalificeret flertal, og Europa-Parlamentet for hver overførsel, som de får forelagt, afgørelse om Kommissionens forslag inden seks uger fra de to institutioners modtagelse af forslaget. 4. Overførselsforslaget vedtages, hvis der inden for seksugersfristen sker følgende: — Budgetmyndighedens to parter vedtager det. — Den ene af budgetmyndighedens to parter vedtager det, men den anden undlader at træffe afgørelse. — Budgetmyndighedens to parter undlader at træffe afgørelse eller træffer ikke en afgørelse, som går imod Kommissionens forslag. 5 Den seksugersfrist, der er omhandlet i stk. 4, nedsættes til tre uger, medmindre den ene af budgetmyndighedens to parter anmoder om noget andet, når: i) overførslen udgør mindre end 10 % af bevillingerne på den budgetpost, som den stammer fra, og ikke overstiger 5 mio. EUR, eller ii) overførslen kun vedrører betalingsbevillinger, og den samlede overførsel ikke overstiger 100 mio. EUR. 6. Hvis den ene af budgetmyndighedens to parter har ændret overførslen, og den anden har godkendt den eller undladt at træffe afgørelse, eller hvis budgetmyndighedens to parter har ændret overførslen, betragtes det laveste beløb, som enten Europa-Parlamentet eller Rådet har accepteret, som godkendt, medmindre Kommissionen trækker sit forslag tilbage.

Artikel 24 1. Institutionerne forelægger deres forslag for budgetmyndighedens to parter samtidig. 2. Budgetmyndigheden træffer afgørelse om bevillingsoverførsler efter stk. 3 til 6, jf. dog de undtagelser, der er omhandlet i afsnit I i anden del. 3. Medmindre sagen er af hastende karakter, træffer Rådet, med kvalificeret flertal, og Europa-Parlamentet for hver overførsel, som de får forelagt, afgørelse om en institutions forslag inden seks uger fra de to institutioners modtagelse af forslaget. 4. Overførselsforslaget vedtages, hvis der inden for seksugersfristen sker følgende: — Budgetmyndighedens to parter vedtager det. — Den ene af budgetmyndighedens to parter vedtager det, men den anden undlader at træffe afgørelse. — Budgetmyndighedens to parter undlader at træffe afgørelse eller træffer ikke en afgørelse, som går imod institutionens forslag. 5. Den seksugersfrist, der er omhandlet i stk. 4, nedsættes til tre uger, medmindre den ene af budgetmyndighedens to parter anmoder om noget andet, når: i) overførslen udgør mindre end 10 % af bevillingerne på den budgetpost, som den stammer fra, og ikke overstiger 5 mio. EUR, eller ii) overførslen kun vedrører betalingsbevillinger, og den samlede overførsel ikke overstiger 100 mio. EUR. 6. Hvis den ene af budgetmyndighedens to parter har ændret overførslen, og den anden har godkendt den eller undladt at træffe afgørelse, eller hvis budgetmyndighedens to parter har ændret overførslen, betragtes det laveste beløb, som enten Europa-Parlamentet eller Rådet har accepteret, som godkendt, medmindre institutionen trækker sit forslag tilbage.
1.

Retten noterer, at det i Europa 2020-strategien fremføres, at politikken for offentlige indkøb skal a) forbedre rammebetingelserne for erhvervslivets innovationsmuligheder ved fuldt ud at udnytte efterspørgselspolitikker, b) støtte overgangen til et ressourceeffektivt lavemissionssamfund, for eksempel gennem større udbredelse af grønne offentlige indkøb, og c) forbedre erhvervsklimaet, særlig for mellemstore innovative virksomheder. Europa 2020-strategien understreger endvidere, at politikken for offentlige indkøb skal sikre en mere effektiv brug af offentlige midler, og at markederne for offentlige indkøb skal være åbne i hele EU. Retten noterer også, at ovennævnte mål suppleres med eller forklares i grønbogen, hvori det hedder, at reglerne for offentlige indkøb skal: a) sikre, at de offentlige midler udnyttes mere effektivt ved at generere den stærkest mulige konkurrence og strømline indkøbsprocedurerne med målrettede forenklingsforanstaltninger, som opfylder de ordregivende myndigheders behov, b) muliggøre en bedre anvendelse af offentlige indkøb for dem, som reglerne gælder for, til støtte for fælles samfundsmæssige mål, som f.eks. miljøbeskyttelse, styrkelse af innovation, fremme af social inddragelse og sikring af de bedst mulige betingelser for en høj kvalitet i offentlige tjenester, c) forebygge og bekæmpe korruption og favorisering, d) behandle spørgsmålet om, hvordan europæiske virksomheder styrker deres adgang til tredjelandes markeder, og e) sikre en bedre juridisk sikkerhed for de ordregivende myndigheder og virksomhederne.
3.

EU-Udenrigstjenestens nye struktur og EU-delegationschefens opgaver vil medføre, at denne kommer til at referere til to forskellige organer. Retten noterer som allerede anført i udtalelse nr. 4/2010, at det vil kræve omhu at forvalte den nye struktur, blandt andet for at undgå konflikter mellem prioriteter. Retten har de samme betænkeligheder hvad angår a) de væsentlige undtagelsesbestemmelser til finansforordningen for 10. EUF, eftersom Kommissionens beføjelser med hensyn til gennemførelsen af EUF subdelegeres til anvisningsberettigede (delegationschefer), som ikke længere er tilknyttet Kommissionens tjenestegrene, b) den øgede komplicering af delegationernes finansielle forvaltning samt rapporteringsopgaver og arbejde og c) den store usikkerhed med hensyn til EU-delegationernes anvendelse af de midler, der er afsat til støtteudgifter vedrørende EUF i henhold til artikel 6 i den interne aftale, et spørgsmål, der ikke afklares i forslaget.
7.

Retten noterer, at definitionen i forslagets artikel 2 udelukkende henviser til indtægter og udgifter, som er opført på, opnået gennem eller tilfalder Unionens budget eller budgetterne for institutioner, organer, kontorer og agenturer oprettet i henhold til traktaterne eller de budgetter, disse forvalter og overvåger. Udtrykket »budget« er imidlertid hverken hensigtsmæssigt, når der er tale om Den Europæiske Centralbank, Den Europæiske Investeringsbank og Den Europæiske Investeringsfond, eller når der er tale om Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling og den europæiske stabilitetsmekanisme. Deres transaktioner udgør en åbenbar finansiel interesse for Den Europæiske Union, men finansieres hovedsagelig med deres egenkapital eller med indtægter optjent i forbindelse med deres aktiviteter, for eksempel låntagning og långivning. Definitionen bør derfor tydeliggøres for at afspejle, at Unionens finansielle interesser vedrører alle aktiver og passiver, der forvaltes af eller på vegne af Unionen og dens institutioner, og alle dens finansielle transaktioner, herunder låntagnings- og långivningsaktiviteter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 364/1

UDTALELSE Nr. 7/2012

om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af særlige og midlertidige foranstaltninger for ansættelse af tjenestemænd og midlertidigt ansatte ved Den Europæiske Union i anledning af Kroatiens tiltrædelse

(artikel 336 TEUF)

2012/C 364/01

DEN EUROPÆISKE REVISIONSRET HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 336,

under henvisning til vedtægten for tjenestemænd og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (i det følgende »vedtægten«) (1),

under henvisning til Kommissionens forslag af 17. august 2012 (2),

under henvisning til Rådets anmodning om en udtalelse om ovennævnte forslag, som Retten modtog den 11. september 2012,

under henvisning til sine tidligere udtalelser (3) og

ud fra følgende betragtninger:

Ifølge artikel 4 i vedtægten skal enhver ledig stilling i en institution bekendtgøres for denne institutions personale, så snart ansættelsesmyndigheden har besluttet, at stillingen skal besættes, og hvis det ikke er muligt at besætte den ledige stilling ved forflyttelse, udnævnelse i en stilling i overensstemmelse med vedtægtens artikel 45a eller forfremmelse, skal den bekendtgøres for personalet i de andre institutioner, og/eller der skal afholdes en intern udvælgelsesprøve efter proceduren i vedtægtens artikel 29.

Ifølge artikel 7 i vedtægten skal ansættelsesmyndigheden udelukkende tage hensyn til tjenstlige synspunkter og handle uden hensyntagen til statsborgerskab.

Ifølge artikel 27 i vedtægten kan ingen stilling forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat.

I anledning af Kroatiens tiltrædelse den 1. juli 2013 foreslår Kommissionen at fravige vedtægten og give mulighed for, at der med henblik på udvælgelse af tjenestemænd fra Kroatien afholdes udvælgelsesprøver forbeholdt kroatiske statsborgere, og for, at ledige stillinger kan besættes af kroatiske statsborgere, uden at de ledige stillinger slås op i institutionerne.

Kommissionen foreslår, at nævnte fravigelser finder tilsvarende anvendelse ved ansættelse som midlertidigt ansatte af kroatiske statsborgere.

Kommissionen foreslår, at fravigelserne skal gælde fra datoen for landets tiltrædelse og indtil den 30. juni 2018 —

VEDTAGET FØLGENDE UDTALELSE:

Retten har ingen bemærkninger til Kommissionens forslag.

Vedtaget af Afdeling IV, der ledes af Louis GALEA, medlem af Revisionsretten, i Luxembourg på mødet den 23. oktober 2012. På Revisionsrettens vegne Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA Formand

(1) Forordning nr. 31/EØF, nr. 11/Euratom om vedtægten for tjenestemænd og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Det europæiske Økonomiske Fællesskab og Det europæiske Atomenergifællesskab (EFT 45 af 14.6.1962, s. 1385/62).

(2) KOM(2012) 377 final.

(3) Udtalelse nr. 5/2012 (EUT C 205 af 12.7.2012, s. 1). Udtalelse nr. 3/2006 (EUT C 273 af 9.11.2006, s. 1). Udtalelse nr. 1/2004 (EUT C 75 af 24.3.2004, s. 1) og udtalelse nr. 5/2003 (EUT C 224 af 19.9.2003, s. 11).
2.

Lovgivers, her Parlamentets, specifikke intentioner er udtrykt i afgørelsen om decharge for 2009 fra maj 2011, hvori det udtaler, at det: »mener, at evalueringsrapporten skal udarbejdes således, at forholdet mellem nøgleresultatindikatorerne, deres juridiske/politiske grundlag, udgiftsbeløbet og de opnåede resultater fremgår tydeligt og gennemskueligt (3).« I det samme dokument understregede Parlamentet også, at for at borgerne kan have tillid til Unionens budget, er det lige så vigtigt, at udgifterne leverer de resultater, som det var hensigten, som at de er lovlige og formelt rigtige, og at regnskabet giver et retvisende billede. I den forbindelse opfordrede Parlamentet Kommissionen til »at gennemgå sine systemer for at vurdere effektiviteten af udgiftsprogrammerne for at vurdere, om de tilføjer værdi, der giver mest muligt for pengene, og opnår de mål, som de blev oprettet for« (4).
9.

Retten anbefaler, at institutionerne hvert år aflægger rapport om de foranstaltninger, de har truffet for at opfylde det planlagte mål om at reducere personalet med 5 % ved at undlade at erstatte nogle af de medarbejdere, der forlader tjenesten, dvs. medarbejdere, som går på pension og medarbejdere, hvis kontrakter udløber. Rapporterne bør dokumentere, at målet om at reducere omkostningerne ikke omgås ved for eksempel at anvende eksterne tjenesteleverandører, eftersom denne type personale ikke er afspejlet i antallet af beskæftigede.
40.

Retten har tidligere anført (19), at enhver korrektionsmekanisme vil gøre ordningen for egne indtægter mere kompliceret og mindre gennemsigtig, og at nettosaldi ikke er egnede indikatorer til vurderingen af de samlede fordele ved unionspolitikkerne, fordi der i disse indikatorer ikke er taget højde for politikkernes multiplikatoreffekt. Ifølge Kommissionens arbejdsdokument (20) vil det være nødvendigt at begrunde enhver ny korrektionsmekanisme omhyggeligt, ikke kun gennem regnskabsmæssige målinger, som kan diskuteres, men også med henblik på den generelle balance i de fordele, som EU-budgettet og -politikkerne giver (»any new correction mechanism will need to be carefully justified, not only by way of debatable accounting measurements, but in view of the overall balance of benefits brought by the EU budget and policies…«). Der er intet bevis for, at Kommissionen har gjort dette.
I artikel 48, stk. 6, hedder det, at »AVS-staternes og OLT'ernes nationale revisionsmyndigheder tilskyndes til at deltage i Revisionsrettens arbejde«. Retten noterer, at den almindelige finansforordning ikke omfatter lignende bestemmelser til anvendelse på foranstaltninger udadtil finansieret over det almindelige budget. Når Retten udfører sit arbejde, følger den de internationale revisionsstandarder, herunder standarderne vedrørende anvendelse af andre revisorers arbejde. Selv om Retten kan ønske at tilskynde nationale revisionsmyndigheder til at iagttage dens arbejde, er det ikke passende, at finansforordningen for EUF gør det til en pligt for Retten generelt at tilskynde dem til at deltage i dens arbejde.
4.

Retten noterer, at forslagets definition af ordet »gave« (9) er for snævert formuleret. Den dækker derfor ikke alle former for transaktioner, der kan give europæiske politiske partier og fonde økonomiske fordele, og giver disse mulighed for at omgå gennemsigtighedskrav og maksimumsbeløb (10).
26.

Retten noterer sig Kommissionens forslag om at give mulighed for under usædvanlige omstændigheder at udsætte betalingerne af moms- og BNI-saldiene og justeringerne. Den gør opmærksom på, at denne foranstaltning vil kunne gøre ordningen for egne indtægter mere kompleks og øge medlemsstaternes budgetmæssige usikkerhed. Retten mener derfor, at forslaget bør udbygges, så det tager højde for de bemærkninger, Retten har fremsat i tilknytning til ikrafttrædelsen af den nye forordning (EU, Euratom) nr. 609/2014.
3.

Det forslag fra Kommissionen, som denne udtalelse omhandler, har til formål at styrke de processuelle garantier for personer, der er genstand for undersøgelse (i OLAF-forordningen kaldet »berørte personer« (6)). Kommissionen foreslår, at der udnævnes en kontrolansvarlig for processuelle garantier (herefter »den kontrolansvarlige«), som får to opgaver: a) at behandle klager indgivet af personer, der er genstand for undersøgelse, om påståede tilsidesættelser af de processuelle garantier, der er fastsat i OLAF-forordningen, og afgive ikke-bindende henstillinger til generaldirektøren for OLAF om disse klager b) at give OLAF tilladelse til at foretage inspektion af en EU-institutions medlems kontor i en EU-institutions lokaler under en intern undersøgelse eller til at tage kopier af dokumenter eller datamedier, der måtte befinde sig i dette kontor.
3.

Rådet kan ikke vedtage finansielle regler for den 11. EUF, før den interne aftale vedrørende den 11. EUF træder i kraft. Kommissionen foreslår derfor at ændre Rådets forordning om finansforordningen vedrørende 10. EUF på en sådan måde, at de finansielle regler, der vil komme til at gælde for den 11. EUF, tillige kommer til at gælde for overgangsfaciliteten.
5.

Forslagets artikel 18a og 18g indeholder bestemmelser om, at Kommissionen skal oprette og forvalte en database med oplysninger fra offentlige eller private tjenesteydere, som er aktive inden for den internationale forsyningskæde, og gøre disse data tilgængelige for medlemsstaternes myndigheder. Ifølge artikel 18a, stk. 6, og 18g, stk. 3, har kun nærmere bestemte tjenestegrene i Kommissionen og nærmere bestemte nationale myndigheder adgang til denne database, og overførslen af data til andre institutioner gøres betinget af, at en række specifikke betingelser er opfyldt. Disse afledte retsbestemmelser kan imidlertid ikke begrænse Rettens revisionsbeføjelser, som er fastsat i primærretten, nærmere betegnet i artikel 287, stk. 3, TEUF. Det er strengt taget ikke nødvendigt at henvise til Rettens revisionsbeføjelser i forslaget til ændring af forordning (EF) nr. 515/97, men det ville ikke desto mindre være nyttigt i de relevante artikler at påpege, at disse bestemmelser »ikke berører Revisionsrettens adgang til dokumenter og oplysninger i henhold til artikel 287, stk. 3, TEUF«. Dette ville sikre, at alle parter, som er involveret i gennemførelsen af forordningen, er bekendt med Rettens revisionsbeføjelser, og at disse beføjelser ikke kan underlægges restriktive betingelser. Af samme årsag ville det være nyttigt at tilføje en henvisning til Revisionsretten i artikel 29 vedrørende adgang til toldinformationssystemet.
1.

Forslaget til Rådets forordning, som Revisionsretten anmodes om at afgive udtalelse om, tager sigte på at præcisere, at de særlige konti, der oprettes af medlemsstaterne i Kommissionens navn med henblik på deponering af EUF-bidrag, indtil der skal foretages betalinger, bør være vederlagsfri og rentefri.
32.

Af hensyn til retten til forsvar bør det i artikel 107 præciseres, at den ordregivende myndighed, før der træffes afgørelse om at afvise tilbudsgiveren eller ansøgeren fra en given procedure, skal give denne mulighed for at komme med sine bemærkninger til afvisningen. En afgørelse om at afvise en økonomisk operatør med den begrundelse, at han har givet urigtige oplysninger (19), eller fordi han tidligere har været involveret i udarbejdelsen af udbudsdokumenter, må anses for at være en bebyrdende forvaltningsakt. Men i tilfælde, hvor afgørelsen om at afvise en økonomisk operatør træffes, efter at Kommissionen via panelet, som handler i dens navn, har besluttet at pålægge en sanktion, må afvisningsafgørelsen betragtes som en afgørelse, der bekræfter afgørelsen om at pålægge en udelukkelsessanktion, som udgør den bebyrdende forvaltningsakt. Tilbudsgiveren eller ansøgeren vil ikke længere skulle høres. Følgende stykke foreslås indføjet: »Før den ordregivende myndighed beslutter at afvise en økonomisk aktør fra en given procedure, giver den den pågældende mulighed for at fremsætte sine bemærkninger, bortset fra i tilfælde, hvor afvisningen af den pågældendes tilbud eller anmodning om at deltage er begrundet med, at der foreligger en afgørelse om at udelukke vedkommende truffet, efter at den pågældendes bemærkninger er blevet hørt.«
11.

Ifølge forslagets begrundelse og de forklaringer, vi har modtaget fra EP's tjenestegrene, er det vanskeligt for visse EUPP'er og EUPF'er at finde de nødvendige bidrag for at opfylde medfinansieringsloftet. Dette skaber incitamenter til anvendelse af tvivlsomme praksis såsom: optagelse af lån for at finansiere operationelle aktiviteter med det resultat, at eksterne revisorer rejser spørgsmål vedrørende going concern, eller værdiansættelse af bidrag i naturalier, som kan være svær at vurdere. Endvidere kan EUPP'ers og EUPF'ers brug af lån medføre en risiko for, at bestemmelserne om gaver og bidrag omgås, ved at der tages imod lån på særlig fordelagtige vilkår. Med henblik på at løse disse problemer foreslår Kommissionen, at medfinansieringsloftet reduceres til 10 % for EUPP'er og 5 % for EUPF'er.
38.

Vi er af den opfattelse, at det er muligt at forbedre gennemsigtigheden og omfanget af de foreslåede indberetningskrav. Efter vores mening vil det forhold, at det vil være frivilligt for visse medlemsstater (dem, som ikke allerede har tilgængelige statistikker på centralt plan) at indsende statistikker, og at statistikkerne ikke opdeles efter politikområde, medføre, at denne bestemmelse bliver mindre effektiv. Det vil endvidere være nødvendigt at vente seks år fra gennemførelsesfristen og otte år fra direktivets ikrafttræden, før offentligheden får adgang til oplysninger i statistikkerne. Denne periode synes at være uforholdsmæssigt lang og i modstrid med medlemsstaternes forpligtelse, jf. artikel 21, stk. 2, til at give Kommissionen »alle relevante oplysninger« vedrørende gennemførelsen og anvendelsen af direktivet.
6.

Afsnit 2-7 i artikel 36 omskriver imidlertid eksisterende vilkår og betingelser, som er fastsat i artikel 236 i den almindelige finansforordning, og tilføjer desuden nye. For eksempel fastsætter artikel 36 i den foreslåede finansforordning for 11. EUF, at budgetstøtten sigter mod at styrke de kontraktbaserede partnerskaber mellem Unionen og AVS-staterne og OLT'erne med henblik på bl.a. at støtte en holdbar og inklusiv økonomisk vækst og at udrydde fattigdom Disse mål indgår ikke den almindelige finansforordning. Vi mener, at disse uoverensstemmelser øger risikoen for forvirring eller misforståelser i fortolkningen og anvendelsen af forordningen.
24.

Den manglende henvisning til Revisionsrettens revisionsrettigheder er et problem. Det er fastsat i traktaterne og i finansforordningen, at Revisionsretten har ret til at foretage revision på stedet hos alle organer, der forvalter indtægter eller udgifter på Unionens vegne, og hos modtagere af EU-midler. Dette er velkendt for læsere med kendskab til EU's institutionelle struktur. Men for læsere i lande uden for EU og tredjeparter, som er mindre fortrolige med EU's lovgivning, er en henvisning i betragtningerne måske ikke klar nok. For at afhjælpe dette foreslår vi, at indskuddet »herunder kontrol på stedet og inspektioner« flyttes til artikel 27, første punktum. Det bør udgå i andet punktum, så gentagelse undgås.
21.

Bilaget til forslaget til forordning indeholder en liste med et begrænset antal centrale indikatorer. Der er hovedsagelig tale om outputindikatorer (f.eks. antal undertegnede lån, antal projekter pr. sektor). I modsætning til forslaget til forordning om oprettelse af Fonden for Retfærdig Omstilling (der har samme målsætninger som faciliteten) indeholder dette forslag til forordning ikke særskilte resultatindikatorer og fastsætter ikke outputindikatorer for de sociale og økonomiske virkninger af omstillingen til en klimaneutral økonomi. Det omfatter heller ikke en forpligtelse til at fastlægge et referencescenarie og mål for disse indikatorer. Der er heller ingen indikatorer for de miljømæssige virkninger af omstillingen eller indikatorer, som giver klare oplysninger vedrørende målsætningen om at støtte et skift væk fra kulstofintensive sektorer. Sådanne indikatorer kunne enten fastlægges i bilaget til forslaget til forordning, eller der kunne i artikel 14, stk. 3, indsættes en forpligtelse til at fastlægge dem.