Fiskal politik
23. forventer, at det Europæiske Råd omsider bryder dødvandet, hvis ØKOFIN-Rådet ikke når til enig-
hed om den samlede pakke, således at skadelig konkurrence på beskatningsområdet i Europa kan undgås;
opfordrer til en aftale på linje med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Helsinki i december1999 og på grundlag af den adfærdskodeks, som ØKOFIN-Rådet vedtog den 1. december 1997;
Frihed, sikkerhed og retfærdighed
24. minder medlemsstaterne om deres forpligtelse til at skabe et område med frihed, sikkerhed og ret-
færdighed; beklager, at arbejdet på dette område er bagud for tidsplanen og opfordrer Rådet til at fordoble
sine bestræbelser på yderligere fremskridt i løbet af indeværende år; er bekymret over Rådets vedtagelse afkonventionen om gensidig bistand i kriminalsager og de manglende garantier med hensyn til retten til
forsvar og manglen på parlamentarisk og retlig kontrol;
Fødevaresikkerhed
25. opfordrer Det Europæiske Råd til at oprette en stærk, uafhængig og kompetent myndighed for
fødevaresikkerhed med en entydig retlig status sideløbende med en vidtrækkende efterprøvelse af gældende
lovgivning og klar fastlæggelse af medlemsstaternes forpligtelse til at give meddelelse om kriser og myn-
dighedens overvågning af udviklingerne inden for medlemsstaterne;
*
**
26. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Det Europæiske Råd, Kommissionen, medlems-
staternes parlamenter og Forsamlingen for udarbejdelse af et udkast til Den Europæiske Unions Charter om
grundlæggende rettigheder.
5. Sikkerhed og forsvar med henblik på Det Europæiske Råd i Feira
B5-0505/2000
Europa-Parlamentets beslutning om gennemførelse af en fælles europæisk sikkerheds- og forsvars-
politik med henblik på Det Europæiske Råds møde i Feira
Europa-Parlamentet,
*dash der henviser til Amsterdam-traktaten, særlig artiklerne om den europæiske identitet og fælles sikkerhed
og forsvar,
*dash der henviser til FN-pagten, særlig de artikler som vedrører fredsbevarelse og muligheden for at gribe
ind for at løse nationale og internationale konflikter,
*dash der henviser til sin beslutning af 14. maj 1997 om formuleringen af Den Europæiske Unions sikker-
hedspolitik (1), der indeholder en definition af begrebet sikkerhed, som stadig er særdeles relevant,
*dash der henviser til sin beslutning af 15. maj 1997 om Kommissionens meddelelse om Europas forsvars-
relaterede industri og de udfordringer, den står overfor, et bidrag til en indsats på europæisk plan
(KOM(1996) 10 *dash C4-0093/1996 (2)),
*dash der henviser til sin beslutning af 14. maj 1998 om gradvis udformning af en fælles forsvarspolitik for
Den Europæiske Union (3), der først og fremmest er centreret omkring Petersberg-opgaverne,
(1) EFT C 167 af 2.6.1997, s. 99.
(2) EFT C 167 af 2.6.1997, s. 137.
(3) EFT C 167 af 1.6.1998, s. 172.1.3.2001 DA C 67/283 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000
*dash der henviser til sin beslutning af 28. januar 1999 om meddelelse fra Kommissionen »Gennemførelse af
Unionens strategi vedrørende de forsvarsrelaterede industrier« (KOM(1997) 583 *dash C4-0223/1998 (1)),
*dash der henviser til sin henstilling af 10. februar 1999 om det europæiske fredskorps (2),
*dash der henviser Det Europæiske Råds erklæring fra mødet i Køln (den 3. og 4. juni 1999) om styrkelse af
den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik og dets målsætning om at træffe afgørelser på
området inden udgangen af 2000,
*dash der henviser til Det Europæiske Råds erklæring fra mødet i Helsinki (den 10. og 11. december 1999)
om den fælles europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik og til formandskabets to rapporter om udvik-
ling af EU’s militære og ikke-militære krisestyringskapacitet,
*dash der henviser til konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Lissabon (23.-24. marts 2000) navnlig
om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik og i denne forbindelse de målsætninger, der blev
fastsat for Det Europæiske Råds møde i Feira,
*dash der henviser til sin beslutning af 13. april 2000 om sine forslag til regeringskonferencen (3),
*dash der henviser til mødet i WEU’s Ministerråd i Porto den 15. og 16. maj 2000,
A. der henviser til, at EU-traktatens artikel 11 har givet nye impulser til den fælles udenrigs- og sikker-
hedspolitik til at fremme freden, den internationale sikkerhed samt respekten for demokratiet og
menneskerettighederne,
B. der henviser til, at Den Europæiske Union efter Balkan-kriserne har givet udtryk for, at den er fast
besluttet på gennem de beslutninger, den har truffet i overensstemmelse med erklæringerne fra Køln
og Helsinki, direkte at deltage i styringen af de kriser, der truer dens sikkerhed, interesser og værdier,
C. der henviser til, at krigen i Kosovo og situationen bagefter tydeligt viste, at der ikke findes en konflikt-
forebyggende politik, samt at EU-medlemsstaternes militære og politimæssige midler og kapaciteter er
mangelfulde og utilstrækkelige, og at disse mangler og utilstrækkeligheder ligeledes fremgår af den
oversigt, Vestunionen har udarbejdet,
D. der understreger, at den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, som Den Europæiske Union
er ved at indføre, er et yderligere skridt i retning af den europæiske integration og går i retning af
gennemførelsen af opgaver af Petersberg-typen, og at den vil omfatte indførelsen af en række civile og/
eller militære midler alt afhængigt af arten og udviklingen af den krise, der skal behandles,
E. der minder om, at det kollektive forsvar, som ligger uden for det europæiske sikkerheds- og forsvars-
politiske kompetenceområde, i dag henhører under NATO, og at formålet med den nye politik ikke er
at etablere en permanent europæisk hær,
F. der understreger, at den fælles sikkerhed er den væsentligste opgave for den fælles sikkerheds- og for-
svarspolitik og dækker hele rækken af mulige reaktioner fra ubevæbnet indsats til omfattende indsæt-telse af væbnede styrker,
G. der henviser til, at de europæiske regeringer allerede for Kosovos vedkommende havde meget store
vanskeligheder med at finde de ca. 4000 politifolk, som de havde lovet FN’s forvaltning at udstationere
der;
H. der fremhæver det ønskelige i at løse kriser først og fremmest med civile midler, men ikke udelukker
anvendelsen af en væbnet styrke i overensstemmelse med EU’s grundlæggende principper og medlems-
staternes forfatninger samt FN-pagtens og OSCE’s principper, når alle diplomatiske muligheder er
udtømte,
I. der ønsker at sende et budskab til Det Europæiske Råd i Feira om de emner, som vil blive behandlet
der i forbindelse med den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, uden dog at ville foregribe
andre aspekter af denne politik, som Parlamentet senere måtte skulle tage stilling til,
(1) EFT C 128 af 7.5.1999, s. 86.
(2) EFT C 150 af 28.5.1999, s. 164.
(3) Vedtagne tekster, punkt 7.C 67/284 DA 1.3.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000
1. glæder sig over debatten om den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, der blev indledt i
Pörtschach i oktober 1998, samt de retningslinjer, der er indeholdt i erklæringerne fra Køln og Helsinki, og
tager til efterretning, at medlemsstaterne er fast besluttet på at gennemføre disse to erklæringer;
2. understreger, at ikke-militær krisestyring skal have førsteprioritet, men at de muligheder, som Uni-
onen råder over i gennemførelsen af sin udenrigspolitik, vil være større, hvis den er udstyret med et mili-tært instrument bestående af et veltrænet og fuldt udstyret personale, som kan indsættes og er i stand til at
udføre samtlige opgaver (militære opgaver, politimæssige opgaver og ikke-væbnede opgaver);
3. erkender, at Unionen, hvis den skal kunne udføre alle disse opgaver i praksis, både kollektivt og dens
medlemsstater individuelt, vil være nødt til at afsætte øgede finansielle ressourcer til alle disse strategiske
muligheder for at gøre den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik både troværdig og effektiv, og
opfordrer derfor Det Europæiske Råd til at give de nødvendige politiske impulser på mødet i Feira;
I. Krisestyring med ikke-militære midler
4. konstaterer, at Den Europæiske Union allerede råder over flere instrumenter til at forebygge og for-
valte kriser via ikke-militære midler, bl.a. følgende:
a) finansielle instrumenter (Echo, Phare, Tacis …), som gør det muligt at gennemføre nødaktioner samt
aktioner af strukturel karakter og genopbygningsaktioner,
b) forebyggende diplomatiske aktioner (stabilitetspagter),c) Enheden for Politisk Planlægning og Hurtig Varsling, som skal muliggøre identificering af kriser på et
tidligt stadium, hvilket uden tvivl forudsætter styrkelse af denne enhed både med hensyn til personale
og midler bl.a. ved at overføre ansvaret for WEU-Satellitcentret og WEU’s Institut for Sikkerhedsstudier
hertil,
d) Komitéen for Krisestyringens Civile Aspekter,e) demokratiseringsaktioner, som kan gennemføres sammen med Europarådet og OSCE (valgovervåg-
ning, juridisk bistand osv.),
f) mæglingsopgaver,g) bistand til minerydning, til politistyrker og til overvågning af konfliktområder, i lighed med den
bistand, Den Europæiske Observatørmission yder, og hjælp til kontrol af importforbud eventuelt med
bistand fra WEU,
h) sikring af adgangen til naturressourcer og afskaffelse af fattigdom som vigtige elementer i konfliktfore-
byggelse;
5. konstaterer, at konfliktforebyggelsesnetværket er blevet oprettet for at kunne rådgive Kommissionen
og Parlamentet og for at forbedre EU’s evner til at bevæge sig fra en hurtig varsling til en hurtig indsats og
til at give institutionerne alle de nødvendige oplysninger om ikke-militær konfliktforebyggelse og -styring;
anmoder Kommissionen om at sikre, at dens aktiviteter fortsætter;
6. glæder sig derfor over de af Kommissionen vedtagne initiativer til at styrke sin egen dynamik på
området kriseforebyggelse og −styring samt Rådets initiativer til på EU-plan at udvikle en civil krisesty-ringskapacitet baseret på:
a) en beredskabsordning, der råder over en tilstrækkelig stor budgetbevilling,
b) kompetente organer, såsom nævnte Komité for Krisestyringens Civile Aspekter og et samordningsor-
gan med base i Rådets generalsekretariat, der opererer i nært samarbejde med Kommissionen og med-
lemsstaternes relevante organer,
c) en databank vedrørende medlemsstaternes kapaciteter inden for offentlig sikkerhed og sikring af den
offentlige orden,1.3.2001 DA C 67/285 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000
d) en krisekoordineringsenhed i Kommissionen ved siden af det midlertidige situationscenter/krisecellen,
der allerede er oprettet i Rådet,
e) kendskab til de ikke-statslige organisationers kapacitet inden for konfliktforebyggelse og -styring;
7. bemærker, at det drejer sig om at forbedre EU’s evne til at gribe hurtigt og effektivt ind, navnlig i
humanitære krisesituationer, eller hvor menneskeliv står på spil; henstiller, at der sikres en bedre sam-
ordning og sammenhæng mellem alle berørte tjenestegrene i Kommissionen og mellem Kommissionen
og Rådet; mener, at man bør undgå en stigning i antallet af situationscentre og krisestyringsenheder og -
udvalg i Bruxelles, og at man øjeblikkeligt bør gå i gang med at oprette minimale strukturer, som skal lette
det internationale samfunds beslutningstagning og opfylde de praktiske behov på en hurtig og effektiv
måde;
8. er af den opfattelse, at det kunne være nyttigt at supplere disse aktioner med fastsættelsen af fælles
hovedmålsætninger (headline goals), i lighed med de målsætninger, der er fastsat på det militære område;
9. mener navnlig, at der bør fastlægges en fælles hovedmålsætning inden for civil beskyttelse, således at
medlemsstaterne har personale og tilstrækkeligt materiel til rådighed og samordner deres aktioner i tilfælde
af katastrofer;
10. opfordrer ligeledes medlemsstaterne til at fastlægge en fælles hovedmålsætning vedrørende opret-
telse af en europæisk styrke til bevarelse af den offentlige sikkerhed, der hurtigt kan sættes ind og udnyttes,
og som kan deltage i aktioner til opretholdelse af orden, hvor de militære enheder er uegnede; opfordrer
Det Europæiske Råd til at overveje, om denne hovedmålsætning kan opfyldes gennem oprettelse af en
stående, veltrænet og professionel EU-finansieret offentlig sikkerhedsstyrke, så det sikres, at EU altid råder
over en garanteret mindstestyrke, som kan indsættes uanset eventuelle nationale opgaver på et hvilket som
helst tidspunkt, uden at problemet med en bebyrdelse af de nationale budgetter opstår;
11. ønsker, at Unionen indtager en samordnet og global holdning i sine aktioner, som kunne omfatte
anvendelsen af ikke-statslige organisationer og det civile samfund, således at der skabes forbindelser mellem
EU’s civile og militære aktioner og de gøres så effektive som muligt; opfordrer i den forbindelse Rådet til
hurtigst muligt at følge Europa-Parlamentets henstilling om et civilt europæisk fredskorps op;
II. Udvikling af EU-medlemsstaternes militære midler og ressourcer
12. støtter den tanke, der blev fremsat på det uformelle møde i Sintra (28. februar 2000) om, at der
inden udgangen af år 2000 afholdes en konference om indkaldelse af styrker med henblik på at konkreti-
sere den forpligtelse, som Det Europæiske Råd påtog sig på sit møde i Helsinki til inden udgangen af 2003
at oprette en hurtig udrykningsstyrke på 50 000-60 000 mand, der kan mobiliseres på 60 dage og anven-
des i et år, og som råder over al den støtte, der er behov for;
13. konstaterer, at et sådant ambitiøst mål kræver en kraftig politisk indsats fra alle medlemsstaters side,
enten fordi de skal omstrukturere deres væbnede styrker, eller fordi de skal modernisere dem; støtter derfor
tanken om at forsøge at finde frem til samhørighedsindikatorer vedrørende militære udgifter og militært
udstyr;
14. understreger, at den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks troværdighed vil blive målt
efter dens evne til at stille de nødvendige ressourcer til rådighed både med hensyn til personale og materiel,
navnlig hvis Den Europæiske Union selvstændigt skal gennemføre aktioner, således som anført i erklærin-
gerne fra Køln og Helsinki;
15. opfordrer derfor medlemsstaterne til at afsætte de nødvendige bevillinger til gennemførelsen af den
fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik; mener navnlig, at det er nødvendigt på de fleste medlems-
staters forsvarsbudgetter at skabe en ny balance mellem udgifter til forskning, udvikling og udstyr og drifts-
udgifter; opfordrer alle medlemsstaterne til at foretage en costbenefitanalyse af deres militærudgifter sam-
menholdt med målsætningerne for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den fælles sikkerheds- og
forsvarspolitik med henblik på at udnytte de disponible bevillinger maksimalt;C 67/286 DA 1.3.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000
16. opfordrer medlemsstaterne til, for så vidt angår deres udgifter til forskning, udvikling og materiel, at
tage udgangspunkt i de retningslinjer, der er indeholdt i WEU’s fortegnelse og i NATO’s forsvarskapacitets-
initiativ;
17. anmoder medlemsstaterne om i deres forsvarsinvesteringer at stile mod endnu bedre interoperabili-
tet, standardisering af samlede indkøb af udstyr samt komplementaritet;
18. mener, at en forhøjelse af militærbudgetterne i visse medlemsstater ikke helt kan udelukkes *dash en
forhøjelse, som vil blive lettere som følge af fornyet vækst i Den Europæiske Union;
19. konstaterer, at den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik som supplement til den fælles udenrigs- og
sikkerhedspolitik vil gøre det muligt for Unionen gradvis at påtage sig større ansvar på den internationale
scene og skabe balance mellem byrder og forpligtelser mellem Europa og De Forenede Stater inden for
Atlantpagten, hvilket også vil bidrage til udviklingen af den europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet;
20. minder om, at Unionen ifølge erklæringerne fra Køln og Helsinki vil kunne gennemføre krisesty-
ringsopgaver ved at udnytte NATO’s midler og ressourcer, hvis denne organisation som sådan ikke måtte
ønske at deltage; konstaterer, at denne mulighed forudsætter, at der indledes forhandlinger på grundlag af
EU-traktatens artikel 24 om en aftale med denne organisation om anvendelsen af dens ressourcer og mid-
ler; fremhæver, at en sådan aftale vil kunne omfatte deltagelse fra europæiske allierede, som ikke er med-
lem af EU, samt lande, der deltager i fredspartnerskabet;
21. understreger, at det som led i denne aftale mellem EU og NATO bør sikres, at Den Europæiske
Unions beslutningsfrihed bevares, hvilket ikke er i modstrid med de målsætninger for høring, samarbejde,
undgåelse af overlapning og gennemskuelighed, der skal sikres mellem de to organisationer;
22. kræver, at Den Europæiske Union, når den gennemfører Petersberg-opgaver med sine egne midler
og ressourcer, tager hensyn til arven fra WEU og inddrager de europæiske NATO-medlemsstater, som ikkeer medlemmer af EU, samt de ansøgerlande, som den skønner nødvendige for korrekt gennemførelse af
disse opgaver; foreslår derfor, at Unionen forhandler med disse lande på grundlag af EU-traktatens artikel
24 om en aftale, der fastsætter de nærmere regler for deres deltagelse i disse opgaver; konstaterer, at der
ikke længere er basis for den statusforskel med hensyn til Petersberg-opgaverne, som stadig findes i WEU
mellem de associerede medlemmer og associerede partnere;
23. opfordrer medlemsstaterne til i større grad at samarbejde inden for udrustningsspørgsmål i overens-
stemmelse med EU-traktatens artikel 17, stk. 1, og minder om målet at oprette et europæisk våbenagentur
ved at sammenlægge OCCAR og WEAO, som foreslået i ovennævnte beslutning af 28. januar 1999; opfor-
drer ligeledes Kommissionen og Rådet til at skabe forudsætninger for et fælles marked inden for forsvars-
relaterede industrier, navnlig ved at gøre bestemmelserne i EF-traktatens artikel 296 mere fleksible;
24. opfordrer endvidere Rådet, Kommissionen og medlemsstaterne til at forpligte sig til, at dette omfat-
tende samarbejde om våbenindkøb ledsages af en energisk indsats for at håndhæve adfærdskodeksen for
våbeneksport, for så vidt angår kontrollen med den endelige bruger af våben fra europæiske virksomheder;
III. Indførelse af beslutningsstrukturer
25. tilslutter sig for det første Rådets beslutninger af 14. februar 2000 om oprettelse af en midlertidig
politisk og sikkerhedspolitisk komité og af det midlertidige militære organ og vedrørende overførsel af
nationale eksperter på det militære område til Rådets Generalsekretariat;
26. ønsker, at de permanente organer (Den Politiske og Sikkerhedspolitiske Komité, Militærkomitéen og
Militærstaben) oprettes snarest muligt, og at de kapaciteter, der stadig er til rådighed i Vestunionen, herun-
der Satellitcentret og Instituttet for Sikkerhedsstudier hurtigt overføres til Den Europæiske Union; opfordrer
endvidere til oprettelse af et organ for indsamling af informationer og analyser;
27. kræver, at formandskabet for den midlertidige Politiske og Sikkerhedspolitiske Komité varetages af
den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik/WEU’s generalsekretær, således
at han fuldt ud kan udøve sin politiske myndighed over for det midlertidige militære organ og senere over
for Militærkomitéen og Militærstaben;1.3.2001 DA C 67/287 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000
28. finder det med henblik på at forbedre beslutningsprocessen uomgængeligt nødvendigt, at forsvars-
ministrene i tilfælde af kriser, der omfatter anvendelse af militære midler, kan deltage i Rådet for Almin-
delige Anliggender;
29. opfordrer Rådet til at planlægge formelle møder alene mellem forsvarsministrene, når de behandlede
emner er af teknisk eller driftsteknisk art som f.eks. fælles indkøb af militært materiel, standardisering afudstyr eller oprettelse af styrker, der kan varetage de Petersberg-opgaver, Unionen har vedtaget;
30. foreslår i tilfælde, hvor Den Europæiske Union stadig har brug for at anvende Vestunionen, at
beslutningsprocessen mellem de to organisationer forenkles, således som det er beskrevet i beslutningen
om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik 1999/404/FUSP (
1), med henblik på at forbedre Unionens
reaktionsevne og samtidig bevare EU’s beslutningsautonomi;
31. glæder sig over aftalen mellem EU’s udenrigsministre, som blev indgået under det uformelle møde
på Azorerne den 7. maj 2000, og hvori de besluttede at støtte planerne om oprettelse af fælles EU/NATO-arbejdsgrupper, som skal beskæftige sig med spørgsmål vedrørende sikkerhed, militær kapacitet, ordninger
for, hvordan EU kan anvende NATO’s militære aktiver, og fastlæggelsen af mere permanente ordninger
mellem EU og NATO;
32. finder det ønskeligt, at der udvikles parlamentariske kontakter mellem Europa-Parlamentet og
NATO’s Parlamentariske Forsamling;
IV. Den fælles europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks parlamentariske dimension
33. beklager, at den fælles sikkerheds- og forsvarspolitiks parlamentariske dimension ikke er nævnt i
nogen af de erklæringer, der er blevet vedtaget siden oktober 1998, og understreger, at indførelsen af
denne nye politik ikke bør ledsages af et tilbageslag for demokratiet;
34. konstaterer derfor, at der er et alvorligt demokratisk underskud med hensyn til den fælles sikker-
heds- og forsvarspolitik, så længe beslutningstagningen på europæisk plan ikke er underlagt en kontrol fra
de direkte valgte repræsentanter for de europæiske folk;
35. konstaterer navnlig, at de nationale parlamenter, som har ansvar for at vedtage forsvarsbudgetterne,
ikke er i stand til at få et samlet og sammenhængende overblik over den fælles sikkerheds- og forsvars-politik;
36. finder det i den forbindelse ønskeligt, at der skabes klarhed om den aktuelle institutionelle ramme,
navnlig hvad angår de beføjelser, som Parlamentet har fået tillagt i medfør af EU-traktatens artikel 21;
37. anmoder derfor om, at den parlamentariske dimension af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik
udvikler sig inden for Den Europæiske Union, og om, at Parlamentet, som repræsenterer Unionens folk,
inddrages fuldt ud på alle niveauer af udviklingen af denne politik på grundlag af den kompetence, som
EU-traktaten giver det inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik;
38. finder det imidlertid med henblik på at sikre de demokratiske funktioner nødvendigt at opretholde
en forbindelse mellem det niveau, hvor beslutningerne om den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik træffes,
og det niveau, hvor der træffes afgørelser om bevillinger, i afventning af en gradvis styrkelse af Parlamen-
tets rolle inden for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik;
39. foreslår derfor, at der inden for rammerne af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik og på grund-
lag af COSAC’s erfaringer oprettes et europæisk interparlamentarisk organ for sikkerhed og forsvar
bestående af parlamentsmedlemmer med ansvar for sikkerheds- og forsvarsspørgsmål fra Parlamentet ogde nationale parlamenter og med eventuel yderligere deltagelse af repræsentanter for parlamenterne i ansø-
gerlandene og de lande, der er associeret WEU;
(1) EFT L 153 af 19.6.1999, s. 1.C 67/288 DA 1.3.2001 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000
40. foreslår derfor, at EU-traktatens artikel 21, som indeholder bestemmelser om, at Parlamentet én
gang om året drøfter den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, ændres med det formål udtrykkeligt at
medtage den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik;
*
**
41. opfordrer Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne til at udnytte den igangværende dynamiske
udvikling og ufortøvet inden for traktaternes nuværende rammer at vedtage de afgørelser, der er nødven-
dige for indførelsen af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik i både dens civile og militære dimension;
42. anmoder desuden Det Europæiske Råd om under den kommende regeringskonference at medtage
de traktatændringer, som stadig vil vise sig nødvendige for en definitiv indførelse af den fælles sikkerheds-
og forsvarspolitik og for, at den kan fungere effektivt;
43. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Det Europæiske Råd, Kommissionen, medlems-
staternes regeringer og parlamenter, de associerede partnere og associerede medlemmer af WEU, Rådet,
WEU’s Forsamling og generalsekretær, NATO’s Parlamentariske Forsamling og generalsekretær, Rådet for
Det Euro-Atlantiske Partnerskab, Canadas parlament samt til De Forenede Staters Kongres.
6. FN’s særlige samling om kvinder
B5-0562, 0563, 0564 og 0565/2000
Europa-Parlamentets beslutning om resultatet af FN’s Generalforsamlings særlige samling den
5.-9. juni 2000 om kvinder 2000 /dash Ligestilling mellem kønnene, udvikling og fred i
det 21. århundrede
Europa-Parlamentet,
*dash der henviser til Rådets og Kommissionens redegørelser for resultatet af FN’s Generalforsamlings særlige
samling om kvinder 2000 *dash Ligestilling mellem kønnene, udvikling og fred i det 21. århundrede, som
blev afholdt den 5.-9. juni 2000,
*dash der henviser til bidragene fra det portugisiske formandskab på Unionens og de fleste associerede lan-
des vegne og fra Kommissionen under den særlige samling,
*dash der henviser til sin beslutning af 18. maj 2000 om opfølgning af Beijing-platformen (1), særlig opfor-
dringen til ikke at acceptere fornyede forhandlinger om den vedtagne handlingsplan og de 12 afgø-
rende områder (kvinder og fattigdom, undervisning og uddannelse, kvinder og sundhed, vold mod
kvinder, kvinder og væbnede konflikter, kvinder og økonomi, kvinder, magt og beslutningstagning,institutionelle fornyelser til fremme af kvinders stilling, kvinders menneskerettigheder, kvinder ogmedierne, kvinder og miljøet samt pigers situation),
A. der fremhæver betydningen af FN’s Generalforsamlings særlige samling med hensyn til at frembringe
og styrke verdensomspændende politisk støtte til ligestilling mellem kønnene, udvikling og fred, der
betyder et stort skridt fremad for alle kvinder verden over,
B. der glæder sig over bidragene fra alle medlemsstater og navnlig det portugisiske formandskab, som
havde stor indvirkning på resultaterne som mægler mellem tredjelandes modstridende standpunkter i
vigtige spørgsmål,
C. der påskønner den rolle, som Kommissionen har spillet såvel under forberedelsen til den særlige sam-
ling som under forhandlingerne,
(1) Vedtagne tekster af denne dato, punkt 14.1.3.2001 DA C 67/289 De Europæiske Fællesskabers Tidende
Torsdag, den 15. juni 2000