7, 5. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/23 
Udtalelse om forslag til Rådets direktiv om erstatningsansvar for person- og tingskader samt 
miljøskader forårsaget af affald (*) 
(90/C 112/08) 
Rådet for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 29. september 1989 under henvisning 
til EØF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
om det ovennævnte emne. 
Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's sektion for miljø-, sundheds- og forbrugerspørgs­
mål, som udpegede Georges Proumens til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 
6. februar 1990. 
Det økonomiske og sociale Udvalg vedtog på sin 274. plenarforsamling, den 28. februar 1990, 
med 109 stemmer for og 18 stemmer hverken for eller imod, følgende udtalelse. 
I. GENERELLE BEMÆRKNINGER 
1. Indledning 
1.1. Det økonomiske og sociale Udvalg godkender 
det foreliggende direktivforslag, hvis primære sigte på 
den ene side er forebyggelse og på den anden side 
harmonisering af de nationale miljøbestemmelser. 
ØSU ser dog gerne, at der tages højde for følgende 
bemærkninger og ændringsforslag. 
1.2. ØSU undrer sig over, at Kommissionen allerede 
nu fremsætter det pågældende direktivforslag, eftersom 
den endnu ikke er færlig med at udarbejde meddelelsen 
til Rådet om erstatningsansvar for miljøskader. 
1.3. I så fald kunne ØSU have forventet, at Kommis­
sionen stillede det foreliggende direktivforslag i bero, 
indtil hele problemkomplekset var afklaret. 
ØSU mener ikke desto mindre, at det allerede nu for 
ikke at forsinke Kommissionens arbejde bør redegøre 
for sine synspunkter. 
1.4. ØSU understreger, at Kommissionen bør tage 
hensyn til Europarådets arbejde, De Forenede Nationers 
udkast til konvention om erstatningsansvar for skader 
opstået under transport og konklusionerne på Stras­
bourg-konferencen om forureningen af Rhinen. 
2. Retsgrundlag 
Kommissionen anvender artikel 100 A som retsgrund­
lag. Imidlertid er henvisningen til artikel 100 A i be­
tragtning af de målsætninger, der er opstillet, ikke 
korrekt, og der bør i stedet henvises til Traktatens 
artikel 130 R og S. 
(!) EFT nr. C 251 af 4. 10. 1989, s. 3. ØSU anbefaler Kommissionen at revidere sine argumen­
ter for at bringe dem i overensstemmelse med det rets­
grundlag, den har valgt. 
3. Nye juridiske begreber 
3.1. I teksten introducerer eller henviser Kommissio­
nen til begreber, som enten er nye eller under udvikling. 
Ved indførelse af nye begreber bør der især tages højde 
for, at de skal være praktisk anvendelige (især definitio­
nen af affald og af miljøskader). I øvrigt glæder det 
ØSU, at Kommissionen her har taget højde for overve­
jelser fra ØSU's udtalelse om det fjerde miljøhandling­
sprogram (2). 
3.2. ØSU bemærker, at begrebet »overvejende sand­
synlig« er et juridisk begreb, som kan volde fortolkning­
sproblemer i relation til visse medlemsstaters nationale 
lovgivninger. 
ØSU accepterer Kommissionens forklaring om, at den 
har haft til hensigt at anvende udtrykket »balance of 
probability« i artikel 4, stk. 6, i den engelske version, i 
stedet for »overwhelming probability«. Udrykket »ba­
lance of probability« er det normalt anvendte i spørgs­
mål om placering af bevisbyrden i engelsk og irsk ret. 
3.3. ØSU henstiller, at Kommissionen i betragtning­
erne præciserer tilfældene af force majeure under hen­
visning til Domstolens afgørelse af 5. februar 1987 (3). 
4. Anvendelsesområde 
4.1. Det fremgår klart af forslagets tekst, at det drejer 
sig om alle former for affald, som opstår ved erhvervs­
mæssig aktivitet, undtagen atomaffald og forurening 
(2) EFT nr. C 180 af 8. 7. 1987. 
(3) Sag 145/15 (Denkavir Belgié mod den belgiske stat — Domsto­
lens domssamling 1987-2). 
Nr. C 112/24 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 5. 90 
forårsaget af kulbrinter, for så vidt som disse er omfattet 
af de i medlemsstaterne gældende konventioner. 
4.2. Direktivforslaget bestemmer ikke affaldet nær­
mere, f.eks. om det er farligt eller ej. 
4.3. Direktivforslagets begrænsning af affaldsprodu­
center til det erhvervsmæssige område forekommer pro­
blematisk. Affaldsproducenter i offentligt eller almen-
nytigt regi (f.eks. lossepladser, forbrændingsanstalter, 
sygehuse...) bør ligeledes være omfattet. 
4.4. Direktivforslaget sondrer heller ikke mellem af­
fald, dere blot skal bortskaffes og affald, som skal 
genanvendes. 
4.5. Det bør fremgå klarere af direktivforslaget, at 
ansvaret ophører, når affaldet er overgået til genanven­
delse. Indtil dette tidspunkt kan der i erstatningsansvar-
søjemed ikke sondres mellem affald, der kan genanven­
des, og affald, der ikke kan. 
I den henseende henstiller ØSU, at transportørerne, 
hvad enten disse er godkendte eller ej, kan anvende et 
kendetegn, som viser, om de transporterer affald, der 
skal genanvendes, eller affald, der skal bortskaffes. 
4.6. De offentlige myndigheder bør ligeledes være 
forpligtet til at træffe alle hensigtsmæssige foran­
staltninger for at begrænse skaderne, for så vidt som 
disse har kendskab hertil, uden af den grund af frigøre 
de andre implicerede for ansvar. 
5. Ansvarsprincipper 
5.1. Den ansvarlige er ifølge Kommissionens forslag 
affaldsproducenten. Transportører eller personer, der 
på anden måde faktisk forestår kontrollen med affaldet, 
skal kun hæfte subsidiært (se kommissionsforslaget, 
artikel 2, stk. 2, litra b). Dette forekommer problema­
tisk i praksis, og i relation til de skadelidtes krav, især 
når den skade, der udløser ansvaret, er opstået under 
transport eller oplagring og ikke hos producenten. Det 
vil også ofte være vanskeligt for de skadelidte at udpege 
producenten inden for den fastsatte frist. 
5.2. Derfor foreslår ØSU , at man ved siden af produ­
centen gør de personer, der har den faktiske kontrol 
med affaldet, når skaden eller miljøskaden opstår, an­
svarlige, hvorefter disse personers ansvar vil ophøre ved 
forskriftsmæssig overdragelse til en affaldsbortskaffel-
sesvirksomhed. 
5.3. Da der på denne måde står flere ansvarlige over 
for de skadelidte eller fordringshavere, bør der indføres solidarisk ansvar, således som Kommissionen foreslår 
i artikel 5. Af hensyn til den indbyrdes ansvarsfordeling 
mellem de solidarisk ansvarlige bør kommissionsforsla­
gets artikel 5 gælde tilsvarende. 
6. Definition på skader 
6.1. ØSU konstaterer, at Kommissionen ud over per­
son- og tingskader, som er klare og velkendte begreber, 
indfører et nyt begreb: miljøskader. 
6.2. Kommissionen bør fastsætte, at direktivet kun 
skal dække »væsentlige og/eller varige« skader. 
6.3. Det kræves derudover, at disse skader er forårsa­
get af en ændring af vandets, jordens eller luftens be­
skaffenhed. 
6.4. ØSU forstår ikke, hvorledes det kan være muligt 
i visse tilfælde objektivt at vurdere, hvorvidt der er 
tale om en ændring. Der kan jo også være positive 
ændringer. 
6.5. Hvordan bliver det i øvrigt i betragtning af 
forældelsesfristerne muligt at fastslå, at der er tale om 
miljøskader som følge af disse ændringer flere år efter, 
hvor nye positive eller negative faktorer kan være op­
stået? 
7. Sagsanlæg of forældelsesfrister 
7.1. Kommissionen indfører ligeledes en ny kategori 
af personer, der kan anlægge retssag på området miljø­
skader. 
7.2. De offentlige myndigheder kan anlægge sag, 
eftersom skaderne berører samfundet. 
Der bør dog indføres et ankesystem, der skal anvendes, 
hvis det er de offentlige myndigheder selv, der forårsa­
ger skaderne. 
7.3. Kommissionen anerkender, (artikel 4, stk. 4), at 
sammenslutninger af kollektiv interesse har ret til sag­
sanlæg; men den har hverken til hensigt at udvide eller 
indføre denne mulighed i medlemsstater, hvor sådanne 
sammenslutninger ikke har denne ret. 
II. SÆRLIGE BEMÆRKNINGER 
8. Erstatningsansvar 
8.1. Kommissionen synes at være af den opfattelse, 
at producentens ansvar skal kunne gøres gældende ind­
til overdragelsen til en godkendt bortskaffelsesvirk-
somhed. 
7. 5. 90 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 112/25 
8.2. ØSU spørger, hvilke kriterier der skal lægges til 
grund for godkendelse af en bortskaffelsesvirksomhed. 
Disse kriterier bør fastsættes af Kommissionen og ikke 
overlades til medlemsstaterne, hvilket kunne blive en 
kilde til eventuelle fordrejninger. 
8.3. ØSU slår i den forbindelse kraftigt til lyd for, at 
de forskellige bortskaffelsesmetoder undersøges grun­
digt, ikke blot systemet som sådant, men også de enkelte 
typer affald, der behandles eller bortskaffes i dette 
system, ved forskellige metoder: bortskaffelse ved biolo­
gisk nedbrydning, udspredning, nedgravning, forbræn­
ding i fri luft, forbrænding i særlige anlæg. 
9. Kompensationsfonde og ansvarsforsikringer 
9.1. ØSU er klar over, hvilke problemer dere er i 
forbindelse med skader, der ikke kan opnås erstatning 
for. Det tager til efterretning, at Kommissionen agter 
at afjhælpe denne mangel. Kommissionen har således 
planer om eventuelt at oprette en kompensationsorde-
ning, selv om den erkender, at der kan være vanske­
ligheder forbundet hermed. 
ØSU ønsker at blive inddraget snævert i behandlingen 
af disse problemer. 
9.2. Kommissionen finder i betragtningerne til direk­
tivforslaget, at det ikke er hensigtsmæssigt at indføre 
obligatoriske forsikringsordninger. 
9.3. Det er med rette, at Kommissionen ikke påtæn­
ker at indføre en ordning med obligatorisk forsikring. 
9.3.1. Den manglende juridiske præcision i det fore­
liggende forslag bevirker, at det ikke er muligt at kende 
størrelsen af den risiko, der skal dækkes, eller at vide, 
hvem der skal sikre sig i de forskellige tilfælde: den, 
der producerer, transporterer, oplagrer eller blander 
affaldet. 
Bryssel, den 28. februar 1990. 9.3.2. Hvis der blev indført en obligatorisk ansvars­
forsikring, ville det på grund af denne manglende præci­
sion være vanskeligt for forsikringsselskaberne at indgå 
aftaler om medforsikring eller genforsikring. 
9.3.3. Med alle disse uklare forhold er det sikkert, 
at præmierne ville blive meget høje, navnlig for de små 
og mellemstore virksomheder, for hvem ordningen ville 
være fuldstændig uacceptabel, eftersom de kan produ­
cere affald, der kan tænkes at skabe problemer, uden 
at denne produktion er proportionel med omsætningen, 
selv om det er ønskeligt, at virksomhederne tilstræber 
at være perfekte på dette område. 
9.4. For så vidt angår risici, der ikke er omfattet af 
forsikringer, hvad enten disse er obligatoriske eller ej, 
bør Kommissionen undersøge, om det er hensigtsmæs­
sigt at oprette en kompensationsfond. 
ØSU er ikke uvidende om, at oprettelsen af en sådan 
fond er yderst problematisk: 
— Nationalt plan eller EF-plan? 
— Hvem skal administrere den? 
— Hvem skal finansiere den (virksomheder, transpor­
tører, bortskaffelsesvirksomheder, det offentlige)? 
— På hvilket grundlag skal de forskellige berørte parter 
bidrage til fonden? 
10. Særkommentar 
10.1. Det er utilfredsstillende, at Kommissionen ud­
sætter indførelsen af ansvarsregler for ikke-identificer-
bare miljøskader til et senere tidspunkt. Det kan befryg­
tes, at enkelte medlemsstater i mellemtiden indfører 
ordninger på området. Dermed bliver der sat 
spørgsmålstegn ved harmoniseringen af miljøretten på 
dette vigtige punkt. 
Alberto MASPRONE 
Formand for 
Det økonomiske og sociale Udvalg 
Nr. C 112/26 De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 5. 90 
BILAG 
til Det økonomiske og sociale Udvalgs udtalelse 
Følgende ændringsforslag, som blev støttet af mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer, blev forkastet 
under debatten: 
Punkt 4.4 
Følgende tilføjes til dette punkt: 
»ØSU kræver, at denne sondren medtages i forslaget. Indføres denne sondren ikke, vil genanvendelsen af 
affald kunne blive bremset.« 
Begrundelse 
Indlysende. 
Afstemningsresultat 
57 stemmer for, 64 stemmer imod, 2 stemmer hverken for eller imod. 
Punkt 5.1, 5.2 og 5.3 
Disse punkter erstattes af følgende tekst: 
»Ifølge Kommissionen synes ansvaret for affaldet at påhvile producenten af affaldet. 
I denne forbindelse mener ØSU, at producenten af affaldet ikke nødvendigvis er herre over de operationer, 
som kan ske mellem det tidspunkt, hvor han skiller sig af med affaldet, og det tidspunkt, hvor det overgives 
til genanvendelsesvirksomheden (dvs. transport, oplagring, sortering, blanding), og at det derfor påhviler 
domstolene at træffe afgørelse. 
Producenten kan for øvrigt indgå aftaler med forskellige typer virksomheder, som kan intervenere på en 
sådan made, at domstolene har et goldt kendskab til processen. 
Hvis der ikke foreligger en aftale, er producenten naturligvis ansvarlig. 
Hvad angår begrebet solidarisk ansvar, ville det i praksis ofte støde på en urimelig ansvarsfordeling.« 
Begrundelse 
Argumenterne vedrørende ansvaret for affaldet fremgår klart af ændringsforslaget. 
Afstemningsresultat 
57 stemmer for, 72 stemmer imod, 1 stemme hverken for eller imod. 
Punkt 9.4 
Dette punkt udgår. 
Begrundelse 
Alle de opstillede spørgsmål viser, at oprettelsen af en kompensationsfond er irrealistisk, for ikke at sige 
uigennemførlig, og Kommissionen har for øvrigt heller ikke undersøgt denne mulighed på grund af de 
vanskeligheder, den rejser. 
Afstemningsresultat 
68 stemmer for, 76 stemmer imod, 4 stemmer hverken for eller imod.