MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN Om indførelse af det europæiske sygesikringskort

Indholdsfortegnelse

Indholdsfortegnelse

Indledning

1. Sygesikringskort: status

1.1. Meget forskelligartede nationale situationer

1.2. Erfaringer med grænseoverskridende samarbejde

1.3. Fællesskabspolitikkernes bidrag

1.3.1. eEurope 2005-handlingsplanen

1.3.2. Netc@rds-projektet

1.3.3. Sjette rammeprogram for forskning og udvikling

2. Fællestræk

2.1. Modellen

2.2. Oplysningerne på kortet

2.3. Gyldighedsperiode

2.4. Kortets funktion

2.4.1. Den sikrede

2.4.2. Behandleren

2.4.3. De sociale sikringsinstitutioner

3. Indførelse af det europæiske kort: fleksibilitet og fremskridt

3.1. Det visuelle medium: valgmuligheder

3.1.1. Integrering af det europæiske kort i det (eller de) nationale kort

3.1.2. Indførelse af et europæisk mobilitetskort

3.2. Indførelsesmetoder

3.2.1. Almindelig distribution

3.2.2. Udstedelse på anmodning fra den sikrede

3.3. Tidsplanen

3.3.1. Fase 1: forberedelse

3.3.2. Fase 2: distribution

3.3.3. Fase 3: overgang til et elektronisk medium

Konklusion

Den Europæiske Union

EFTA og visse kandidatlande

Indledning

Det Europæiske Råd i Barcelona godkendte handlingsplanen, der skal fjerne hindringerne for geografisk mobilitet inden 2005, og besluttede at indføre et europæisk sygesikringskort. Det «skal erstatte alle de papirblanketter, der for øjeblikket kræves i forbindelse med behandling i en anden medlemsstat». Det vil således «forenkle procedurerne, men ikke indebære nogen ændring af de eksisterende rettigheder og pligter».

I den forbindelse opfordrede Det Europæiske Råd Kommissionen til at fremlægge et forslag før det næste møde, der afholdes i Bruxelles den 20. marts 2003.

Det er først og fremmest EU-borgerne, der får gavn af det nye europæiske kort, i og med at de slipper for som nu at skulle skaffe sig en række blanketter, der bliver erstattet med ét enkelt, personligt kort. Det fremmer den enkeltes mobilitet i forbindelse med midlertidige ophold: i første omgang rejser, eftersom "E111"-blanketten er den første, der burde erstattes af det europæiske kort. Dernæst arbejdsgiveres udstationering af arbejdstagere i et andet land (E128), international vejtransport (E110), studier (E128) og jobsøgning (E119).

Derved giver det dem mulighed for på en lettere måde at nyde godt af koordineringen af de lovpligtige sygesikringsordninger, der har fundet sted i over tredive år i henhold til forordning 1408/71 [1]. Alle borgere, der opholder sig midlertidigt i en anden stat, har ret til den umiddelbart fornødne behandling på samme vilkår, som statens egne borgere. Hvad angår patienter, som lægger ud f.eks. hos lægen i deres midlertidige opholdsland, får de hurtigere refunderet deres udgifter af deres egen sygesikring. Indførelsen af et europæisk kort forenkler adgangen til behandling i det midlertidige opholdsland, samtidig med at de organer, der finansierer behandlingssystemet i opholdslandet, sikres, at patienten er sygesikret i sit oprindelsesland, og at de derfor vil få refunderet deres udgifter. Her bør man tage hensyn til, at situationen i de enkelte stater, hvad angår anvendelsen af kort i forbindelse med sociale beskyttelsessystemer og sundhedssystemer er forskelligartet, og respektere staternes beføjelse, hvad angår social sikring og tilrettelæggelse af behandlingssystemer. Visse lande har allerede forsynet borgerne med kort med anvendelsesmuligheder, der i nogle tilfælde ligger ud over dækning af udgifter til behandling, men det er langt fra alle. Endvidere er kortenes mulighed for at kommunikere hen over landegrænser (deres "interoperabilitet") ikke til stede i dag, bortset fra hvad angår nogle få projekter, der endnu er i pilotfasen, da de kun er bestemt til national brug.

[1] Forordning EF nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, EFT L 149 af 5. juli 1971 (konsolideret udgave EFT L 28 af 30. januar 1997, side 1).

Indførelsen af det europæiske sygesikringskort i henhold til forordning 1408/71 om koordinering af lovpligtige sociale sikringsordninger skal ske på grundlag af afgørelser truffet af Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring (CASSTM). Denne kommission er sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne, og den har bl.a. til opgave at fremme og udbygge samarbejdet mellem medlemsstaterne med henblik på at modernisere informationsudvekslingen mellem sygesikringskontorerne og fremskynde tilkendelse og refusion af ydelser. Efter undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten den 16. april i år forventes de ti kandidatlande, der skal tiltræde den 1. maj 2004, at deltage som observatører i CASSTM's arbejde på området.

Denne meddelelse har til formål at fremme Den Administrative Kommissions fremtidige arbejde. Den er resultatet af en omfattende høring i denne kommission efter Det Europæiske Råd i Barcelona. Medlemsstaterne, men også EØS-landene og Schweiz og Slovenien og Tjekkiet, har ligeledes bidraget til et nyttigt samarbejde og leveret detaljerede oplysninger om deres nationale situation, både hvad angår eksisterende kort og kommende projekter. Oplysningerne har gjort det muligt at give et præcist billede af den aktuelle situation, og et resumé heraf findes i bilaget til denne meddelelse.

Takket være dette arbejde er Kommissionen i stand til at foreslå en tidsplan med en række valgmuligheder for iværksættelsen af Barcelona-afgørelsen. Det europæiske kort bør således i første omgang med synlig angivelse omfatte de oplysninger, der er nødvendige for tilkendelse af og refusion af udgifter til sundhedsbehandling til en borger i en medlemsstat, som ikke er den, hvori vedkommende er sygesikret. Dette udelukker på ingen måde, at disse oplysninger også kan foreligge elektronisk med henblik på grænseoverskridende interoperabilitet. Indførelsen af kortet bør ske gradvist i tre faser:

- en retlig og teknisk forberedelsesfase

- en lanceringsfase fra 2004 i to etaper: udskiftning udelukkende af blanket E111 og derefter udskiftning af de øvrige blanketter til brug i forbindelse med et midlertidigt ophold

- en tredje fase med overgang på sigt til blanketter og visse procedurer i elektronisk form. Dette findes allerede i visse grænseregioner, for så vidt angår på forhånd aftalt behandling (E112), men de meget forskelligartede nationale situationer og valg af teknik gør, at man ikke umiddelbart kan gå over til denne fase, der dog er det endelige mål med indførelsen af det europæiske kort. Hvad angår midlertidige ophold, vedrører visse projekter, herunder Netc@rds, der modtager støtte fra Den Europæiske Union som led i aktionsprogrammet eTEN, de tekniske, administrative, retlige og finansielle aspekter af anvendelse i stor skala af løsninger i forbindelse med blanketters overgang til et elektronisk medium. I handlingsplanen eEurope 2005, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Sevilla, indgår indførelse af et europæisk kort for at fremme en fælles fremgangsmåde til identifikation af patienten og udvikle nye funktioner, såsom helbredskort til brug i nødsituationer.

1. Sygesikringskort: status

Europa er præget af forskelligartethed på området, hvilket skyldes, at det er de nationale myndigheder, som har kompetence til at tilrettelægge sundhedsbehandlingssystemer og sociale sikringssystemer. Det europæiske kort skal derfor indgå på en naturlig måde i denne forskelligartethed og har ikke til formål at harmonisere de eksisterende systemer: indførelsen bør således ske fleksibelt og gradvist, så man opnår en balance imellem det opstillede mål - at fremme mobiliteten i forbindelse med midlertidige ophold - og de anvendte midler.

1.1. Meget forskelligartede nationale situationer

Alle lande har et system til identifikation af de socialsikrede, men visse lande anvender ikke i dag et kortsystem til at regulere forholdet mellem sundhedssystemet, det sociale sikringssystem og de sikrede (UK, S, IRL, EL, FIN og størstedelen af kandidatlandene). I visse af disse lande er der dog igangværende projekter (FIN, EL, S og CZ). Endvidere er der nogle lande, som ikke har nationale kort, men som forventer, at regionerne (E) eller sygesikringskontorerne (NL) sørger herfor.

Blandt de medlemsstater, der har sygesikrings- eller sundhedskort [2] (eller snart får det på operationel basis eller forsøgsbasis), varierer anvendelsesmulighederne meget. Man kan eksempelvis nævne, at:

[2] Se bilag 1, hvori situationen i de enkelte lande er opstillet skematisk ud fra oplysninger indberettet af medlemsstaterne og af Schweiz, Slovenien og Tjekkiet.

- visse kort udelukkende anvendes til identifikation af den sikrede (L)

- andre giver mulighed for at undersøge arten af de erhvervede rettigheder og fremme betalings- og refusionsprocedurer (F, B, D, DK, NL)

- andre indeholder identifikationsdata, der giver mulighed for at benytte onlinetjenester (A, I, E, SI)

- visse kort dækker andet og mere end social sikring: de kan indeholde vigtige medicinske data til brug i nødsituationer (FIN, IT), benyttes til at undersøge personens arbejdsretlige status i forhold til arbejdsretten med henblik på at bekæmpe ikke-registreret arbejde (B), give adgang til offentlige tjenester, f.eks. offentlige biblioteker (DK) eller arbejdsformidlingskontorer (E). I IRL kan det nationale kort bruges i forbindelse med elektronisk levering af visse sociale ydelser og tilmelding til arbejdsformidlingskontoret

- visse stater planlægger endelig at integrere medicinske data (sygdomme, behandlinger, medicinske eller kirurgiske fortilfælde) som led i opbygningen af et sikret sundhedsnet (F, NL, SI).

Arten og omfanget af de data, der lagres på de forskellige kort, afhænger af, hvad de skal bruges til. Visse kort indeholder kun de oplysninger, der skal bruges til at identificere den sikrede, og giver eventuelt onlineadgang til ressourcer og tjenester. Andre indeholder også oplysninger om erhvervede rettigheder (f.eks. hvilken grundordning kortholderen er tilknyttet, tilknytning til en evt. supplerende ordning, godtgørelsesniveauet for de forskellige behandlingstyper). Der findes ikke til dato nogen europæisk standard for, hvilke oplysninger kortene skal indeholde.

Den anvendte teknologi afhænger logisk nok af, hvad man har valgt at bruge kortet til. Visse kort er udstyret med mikroprocessorchips (F, D, A, E, NL), andre med hukommelseschips (B, SI, D) eller magnetstribe (DK, FIN, IRL, L). Disse kort er derfor ikke kompatible i dag, skønt der er iværksat projekter på området (f.eks. i EL i forbindelse med De Olympiske Lege 2004 og modtagelsen af talrige tilrejsende EU-borgere til det sted, hvor legene skal afholdes). De kræver også forskellige læsere, alt efter hvor «intelligente» de er, hvilket yderligere begrænser deres evne til at kommunikere indbyrdes (eller deres "interoperabilitet").

Ændringer i sundhedssystemerne og den tekniske udvikling medfører en konstant tilpasning af de eksisterende bestemmelser: således tilbyder internettet med sin protokol om overførsel af data og bestemmelserne til sikring af nettene og kryptografibestemmelserne (Public Key Infrastructure) nye muligheder for udvikling af onlinetjenester rettet til alle aktører i behandlingssystemet [3]. Forholdene i Europa er altså i konstant udvikling, hvilket gør det vanskeligt at forestille sig en harmonisering af kortenes teknologi og funktion. Derimod bør der gøres en indsats for at sikre "interoperabilitet" kortene imellem. Dette forekommer at være både realistisk og hensigtsmæssigt i forbindelse med formålet om koordinering af medlemsstaternes sociale sikringsordninger i forordning 1408/71.

[3] Se rapporten «Smart Cards as Enabling Technology for Future-Proof Healthcare: A Requirements Survey», offentliggjort i november 2002 under « Smart Card Charter » som led i «eEurope Smart Card»-initiativet.

1.2. Erfaringer med grænseoverskridende samarbejde

I grænseområder er formålet ofte mindre at fremme adgang til behandling (og dermed godtgørelse) i forbindelse med midlertidige ophold end efterlysning af en bedre fordeling af behandlingstilbudene. Derfor vedrører visse erfaringer en lettere og mere åben adgang til en på forhånd aftalt behandling.

Euregio Maas/Rijn: på initiativ fra to sygesikringskontorer, et i Tyskland og et i Nederlandene, har sikrede i Nederlandene siden 2000 modtaget et særligt sygesikringskort, der teknisk ligner det tyske sygesikringskort, og som giver dem adgang til sundhedsbehandling i det tyske grænseområde. Til gengæld herfor kan sikrede i dette tyske grænseområde bruge deres tyske sygesikringskort hos behandlere i det tilsvarende område i Nederlandene.

Baden-Württemberg - Vorarlberg: takket være en aftale mellem sygesikringskontorerne anerkendes det tyske kort af østrigske behandlere i stedet for blanket "E111".

Transcards: for at gøre Thiérache i Frankrig og Hainaut i Belgien mere tilgængelige har en aftale mellem de sociale sikringskontorer i Frankrig og Belgien siden maj 2000 gjort det muligt for borgerne i grænseområdet (150 000 personer) at anvende deres nationale kort til at få adgang til behandling på et hospital tæt på deres bopæl, men på den anden side af grænsen. Denne mulighed står åben uden forudgående tilladelse mod forevisning af identitetskort og den socialsikredes kort (det belgiske SIS eller det franske VITALE). Hospitalet udskriver automatisk blanket E112 ud fra dette kort.

Netlink: siden oktober 2001 har de hospitaler i Baden-Württemberg, der modtager patienter fra Alsace i hæmodialyse, som led i en aftale mellem sociale sikringskontorer i Tyskland og Frankrig kunnet læse VITALE-kortet og udskrive blanket E112 ud fra det.

1.3. Fællesskabspolitikkernes bidrag

1.3.1. eEurope 2005-handlingsplanen

eEurope 2005-handlingsplanen, der blev vedtaget i juni 2002 af Det Europæiske Råd i Sevilla, sigter mod at bygge på det kommende europæiske sygesikringskort, som blev vedtaget af det Europæiske Råd i Barcelona, for at støtte europæisk samarbejde på området for elektroniske sundhedskort. I kapitlet "eSundhed" findes en definition en fælles fremgangsmåde for entydig identifikation af patienten og opbygning af en "elektronisk sygejournal" takket være et standardiseringsarbejde bl.a. via eTen-programmet.

Dette arbejde bygger på den indsats, der blev gjort i forbindelse med Smartkort - initiativet som led i eEurope 2002. Formålet med initiativet har været at "fremme distribution af intelligente kort i hele Europa og at opfylde borgernes og virksomhedernes behov". Smartkortcharteret anbefaler, hvad angår udviklingspolitikker for sundhedskort, først og fremmest at understrege deres rolle som infrastrukturelementer inden for sikre net, samtidig med at de f.eks. giver onlineadgang til administrative og medicinske oplysninger om patienten. Anvendelsen af dem til lagring af medicinske og administrative oplysninger bør derfor begrænses.

Indførelsen af det europæiske sygesikringskort udgør i den forbindelse en uomgængelig etape i en eventuel udvikling af nye tjenester og funktioner, der gør brug af informationsteknologi, f.eks. lagring på et "intelligent" kort af medicinske data og sikker adgang til sygejournalen takket være den sikredes identifikator.

1.3.2. Netc@rds-projektet

eTEN er et fællesskabshandlingsprogram som led i politikken for transeuropæiske net (TEN) [4], der har til formål at støtte transeuropæisk anvendelse af tjenester på grundlag af telekommunikationsnet og fremme tjenester af offentlig interesse, der lægger vægt på social og regional samhørighed.

[4] Forordning EF 2236/95 ændret ved forordning EF 1655/97.

Det støtter således første etape af Netc@rds-projektet, der blev lanceret i 2002 for en periode på 12 måneder i fire medlemsstater (Grækenland, Tyskland, Østrig, Frankrig). Projektet vedrører udskiftning af papirblanketterne E111 og E128 med elektroniske udvekslinger ud fra dataene på de eksisterende nationale kort og/eller ud fra onlinetilgængelige data. Projektet er i overensstemmelse med den nuværende retlige og tekniske ramme, bl.a. deltagernes forskelligartede valg af korttype og de igangværende nationale projekter.

Første etape i dette projekt har til formål at fastlægge en «investeringsplan», der omfatter samtlige tekniske, administrative, retlige og finansielle betingelser, som skal være opfyldt forud for anden etape, der vedrører en indledende anvendelse af elektroniske kort, som omfatter blanketter. I tredje etape udvides anvendelsen yderligere.

De forskellige faser i dette projekt udgør således grundlaget for det forberedende tekniske og retlige arbejde i forbindelse med gennemførelsen af Barcelona-afgørelsen.

1.3.3. Sjette rammeprogram for forskning og udvikling

Sjette rammeprogram for forskning og udvikling har til formål at øge forståelsen for en del af den indsats, der gøres i forbindelse med patienters mobilitet i EU. Forskningsområderne vedrører den måde, opholdene i en anden medlemsstat behandles af sundhedssystemerne, herunder refusionsaspekter, opstilling af grænseoverskridende fordelingsscenarier for så vidt angår behandlingstilbud og endelig perspektiver for grænseoverskridende udvekslinger af patienter i et udvidet EU.

2. Fællestræk

Der må være visse fællestræk ved det europæiske kort, hvis det skal kunne anerkendes og anvendes i alle medlemsstaterne. Disse træk vedrører navnlig oplysningernes art, måden, de præsenteres på, som skal gøre kortene læsbare uanset brugerens sprog, og en europæisk model.

2.1. Modellen

Udformning af en fælles kortmodel - med et EU-kendetegn, eventuelt et logo, der symboliserer europæisk mobilitet - er nødvendig for at sikre, at kortet umiddelbart genkendes af alle aktører i sundhedssystemet, uanset hvor kortholderen opholder sig.

I forbindelse med den europæiske model skal der tages hensyn til tre forhold:

- det står den enkelte medlemsstat frit at vælge imellem indførelse af en europæisk side af et nationalt kort og indførelse af et særskilt europæisk kort, hvor det sidste valg naturligvis giver større frihed og spillerum for en europæisk model

- i tilfælde af, at der indføres en europæisk side af et nationalt kort, skal modellen tilpasses de forskellige anvendte teknologier (magnetkort eller chipkort)

- i tilfælde af, at medlemsstaten vælger et særskilt europæisk kort, skal man ved udformningen af modellen fra begyndelsen tage hensyn til slutperspektivet om overgang til chipkort.

2.2. Oplysningerne på kortet

For at sikre, at det kommende kort bliver læsbart, bør kun de data, som er absolut nødvendige for at opnå behandling og refundere sygesikringskontoret på opholdsstedet udgifterne til behandling, figurere herpå. Disse vigtige data fremgår allerede af papirudgaven af blanket E111, som også indeholder data, der er overflødige. Kommissionen foreslår derfor, at dataene på det europæiske kort begrænses til følgende liste, som CASSTM vil udarbejde:

- kortholderens efternavn og fornavn

- dennes identifikationsnummer

- kortets gyldighedsperiode

- den sikredes medlemsstats ISO-kode

- sygesikringskontorets identifikationsnummer, evt. dets navn

- kortnummeret, hvorved overensstemmelsen imellem oplysningerne på kortet og de oplysninger, sygesikringskontoret ligger inde med for samme nummer, kan kontrolleres for at nedbringe risikoen for svig.

For de lande, der skelner imellem de forskellige typer af erhvervede rettigheder (f.eks. udelukkende hospitalsbehandling eller samtlige sundhedsbehandlinger), kunne man tilføje den oplysning.

Og ligeledes bør man, i det omfang første etape af indførelsen af det europæiske kort kun skal erstatte blanket E111, som forordning 1408/71 er formuleret i øjeblikket, skelne imellem, hvad der svarer til den tidligere blanket "E111" og "E111+", for ikke at begrænse rettighederne for en kategori af sikrede. Alders- og invalidepensionister har nemlig i øjeblikket ret til den fornødne behandling og ikke kun den "umiddelbart fornødne" behandling i den medlemsstat, hvor de opholder sig midlertidigt.

Endelig skal den måde, oplysningerne præsenteres på, standardiseres, således at de er læsbare uanset brugerens sprog, når man anbringer felterne over hinanden.

2.3. Gyldighedsperiode

Ved fastlæggelse af en gyldighedsperiode for det europæiske kort skal to aspekter tages i betragtning. På den ene side kan visse medlemsstater beslutte at anvende deres eget sygesikringskort forsynet med den europæiske kortmodel på bagsiden, vel vidende at deres nationale kort allerede har en gyldighedsperiode. På den anden side bør gyldighedsperioden fastsættes ud fra et dobbelt formål: at skabe øget mobilitet og at forenkle procedurerne, samtidig med at der tages højde for fejlagtig eller svigagtig anvendelse af det europæiske kort.

Endvidere kræver planen om på længere sigt at erstatte alle de forskellige blanketter vedrørende midlertidigt ophold, at kortets gyldighedsperiode er realistisk og effektiv, både for så vidt angår kortholdernes rettigheder og de sociale sikringskontorers og sundhedssektorerens interesser.

Derfor forekommer det Kommissionen, på grundlag af drøftelser i CASSTM, at den eneste løsning på denne forskelligartethed er at give medlemsstaterne mulighed for selv at vælge gyldighedsperioden for de europæiske kort, de udsteder. Denne fleksibilitet bør dog absolut medføre anvendelse af princippet om udstedermedlemsstatens ansvar for at sørge for kortets retssikkerhed og troværdighed.

Det får to væsentlige konsekvenser:

- i alle tilfælde er det sygesikringskontoret i den stat, der har udstedt kortet, som skal refundere sygesikringskontoret i opholdsstaten udgifterne til den behandling, der er blevet givet på grundlag af et gyldigt kort

- det påhviler den stat, der har udstedt kortet, at tage de nødvendige forholdsregler til bekæmpelse af svig og misbrug, og navnlig sørge for retsforfølgelse og passende straf til de skyldige.

På dette punkt er risikoen for svig i dag større med papirblanketter, der ofte er udfyldt i hånden, end med et standardiseret kort, og den bliver meget begrænset med den kommende udbredelse af elektroniske kort.

2.4. Kortets funktion

I forbindelse med et sygesikringskort er der tre hovedaktører: den sikrede, sundhedssektoren (læger, hospitaler, andre medicinske behandlere...) og de sociale sikringskontorer, det i den sikredes stat og det på opholdsstedet, som anmoder om refusion af udgifter for behandling på den sygesikredes kontor.

2.4.1. Den sikrede

Den sikrede skal være den første til at nyde godt af indførelsen af et kort. Denne skal nemlig ikke længere anmode om en ny blanket på sit sygesikringskontor før hvert midlertidigt ophold i en anden medlemsstat, og nyder samtidig på de bedste betingelser godt af de nuværende fordele ved koordineringen inden for EU af de lovpligtige sygesikringsordninger.

Den enkelte sikrede bør have sit eget kort, og ikke et kort, der dækker hele familien, eftersom et midlertidigt ophold kan gælde en enkelt person (forretningsrejser, lejrskoleophold...).

I første omgang benytter den sikrede kortet som den nuværende blanket E111 og viser det til behandleren eller socialsikringskontoret på opholdsstedet.

For at indførelsen af kortet skal føre til en virkelig forenkling af procedurerne, er to forhold imidlertid ønskelige. De kræver en ændring af forordning 1408/71 og af gennemførelsesforordning 574/72:

- Harmonisering af rettighederne for alle kategorier af sikrede. Forordning 1408/71 opererer i sin nuværende form med flere situationer, hvori sikrede kan have ret til sundhedsbehandling under et midlertidigt ophold i en anden medlemsstat. Omfanget af disse rettigheder varierer alt efter de forskellige kategorier af sikrede, eftersom en sikret i opholdsstaten kan gøre krav på enten den "umiddelbart fornødne" behandling eller den "fornødne" behandling.

Helt konkret har alle sikrede og deres familiemedlemmer, undtagen tredjelandsstatsborgere, i henhold til lovgivningen i en medlemsstat ret til alle "umiddelbart fornødne" behandlinger. Derimod har alderspensionister og invalidepensionister (E111 med særlig påtegning), studerende (i den stat, hvor de studerer, med blanket E128), udstationerede arbejdstagere, søfolk og andre (E128), folk i transportsektoren (E110), arbejdsløse, der begiver sig til en anden medlemsstat for at søge arbejde (E119) og arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der har være udsat for en arbejdsulykke eller en erhvervssygdom (E123), ret til "fornødne" behandlinger.

Disse forskelle udgør ikke i sig selv en hindring for indførelsen af det europæiske kort, men de kan gøre den mere kompliceret og fordyre den. De gør det nemlig påkrævet, at kortene forsynes med en angivelse af den sikredes "kategori", hvorved procedurerne til kontrol af rettighederne socialsikringskontorerne imellem gøres tungere. Kommissionen har i forbindelse med sit forslag om modernisering og forenkling af forordning 1408/71 foreslået en harmonisering af rettighederne for alle sikrede, der rejser til en anden medlemsstat, så de kan få adgang til de "medicinsk fornødne" behandlinger, uanset arten af det midlertidige ophold. Rådet (socialministrene) banede på sit møde den 3. december 2002 takket være sin politiske enighed om kapitlet "sygdom" i forordning 1408/71 vej for et forslag specielt om harmonisering af rettigheder.

- Afskaffelse af visse krav til den sikrede, der ligger ud over forelæggelse af blanketten om tilkendelse af behandling i en anden medlemsstat end den sikredes

Blanketternes vejledninger indeholder i visse tilfælde og for visse medlemsstater særlige bestemmelser, der ligger ud over den sikredes forelæggelse af blanketten i tilfælde af behov for behandling under et midlertidigt ophold i en anden medlemsstat. Det kan f.eks. dreje sig om en forpligtelse til at henvende sig til et socialsikringskontor på opholdsstedet, inden man benytter en behandler. Ved et kortvarigt ophold i et andet land kan en sådan forpligtelse forekomme urealistisk, ja ligefrem som en hindring for adgang til behandling og fri bevægelighed for personer. En lang række stater har allerede afstået fra at straffe manglende overholdelse af den slags procedurer. Patienterne er i øvrigt ofte ikke bekendt med denne forpligtelse og er i god tro, når de er af den opfattelse, at det er selve blanketten, der sikrer dem adgang til behandling i den medlemsstat, hvor de opholder sig midlertidigt, hvis behovet opstår.

Kommissionen vil snarest fremsætte et forslag til ændring af forordning 574/72 på området.

2.4.2. Behandleren

Behandleren modtager ikke - som det er tilfældet i dag - en blanket, der er mangelfuldt udfyldt, svær at læse eller sågar svært forståelig. Standardiseringen af kortets felter - med synlig angivelse af data - giver behandleren mulighed for umiddelbart at disponere over lettere læselige og klarere data.

Inden behandleren giver kortholderen kortet tilbage, kan han tage en kopi eller eventuelt fra det standardiserede kort overføre de data, hvorved den sikrede og sygesikringskontoret identificeres, til en national udgave af blanketten. Behandleren må ikke i forbindelse med indførelsen af kortet pålægges nogen ekstraudgifter eller yderligere administrative forpligtelser.

Overgangen til et elektronisk medium, hvorved disse procedurer afskaffes, skulle gøre behandlerens opgave endnu enklere.

2.4.3. De sociale sikringsinstitutioner

I første etape bør de data fremgå af det standardiserede kort, som er nødvendige for at sygesikringskontoret i opholdslandet er i stand til at sende den sikredes sygesikringskontor en anmodning om refusion. Ved indførelsen burde antallet af afviste anmodninger dale. Dataene bliver nemlig mere læselige og mere præcise end på de nuværende blanketter, der ofte stadig er håndskrevne. Overgangen til et elektronisk medium burde gøre disse procedurer enklere ved at nedbringe risikoen for fejl, afvisning af anmodninger om refusion, svig og misbrug.

Harmonisering af rettighederne medfører også en yderligere forenkling af forvaltningen af refusion sikringskontorerne imellem ved at afskaffe forskellen mellem kategorierne af sikrede på de nuværende papirblanketter.

3. Indførelse af det europæiske kort: fleksibilitet og fremskridt

Det Europæiske Råd i Barcelona har ønsket at give et stærkt signal til fordel for mobilitet og EU-borgeren. Derfor foreslår Kommissionen et scenarie, der bygger på tre aspekter: frit valg af medium for det europæiske kort, fleksible indførelsesbetingelser og en tidsplan i tre etaper.

Dette scenarie respekterer fuldt ud medlemsstaternes kompetence i forbindelse med tilrettelæggelse og drift af deres sundhedsbehandlings- og socialsikringssystem, bl.a. for så vidt angår sygesikringskort. Derfor påhviler det medlemsstaterne at sørge for en passende finansiering, alt efter hvilke valg, de har truffet.

3.1. Det visuelle medium: valgmuligheder

Der er to valgmuligheder, for så vidt angår valg af medium i forbindelse med det europæiske kort: enten integreres det i et eksisterende nationalt kort, eller også udstedes der et nyt kort. I første omgang skal det europæiske kort imidlertid indeholde synlig angivelse af oplysningerne, hvilket utvivlsomt gør det mere komplekst at integrere i et nationalt kort.

3.1.1. Integrering af det europæiske kort i det (eller de) nationale kort

Et sådant valg forudsætter overholdelse af ovenfor foreslåede tekniske specifikationer og model og samtidig tilpasning til de teknologier (magnetkort, chipkort, prægede kort eller ikke-prægede kort), de nationale kort anvender, og hensyntagen til, at visse af dem allerede anvender begge sider af kortet.

Ud over disse begrænsninger dukker en række specifikke spørgsmål op:

- hvis man vælger et elektronisk kort bliver det nødvendigt både at forsyne det med data vedrørende det europæiske kort og at udvikle en europæisk kortside med synlig angivelse af de samme data. Det ville nemlig gøre kortet læsbart i en eventuel kortlæser i opholdslandet eller regionen uden at forhindre læsning med det blotte øje i andre tilfælde. CASSTM bør derfor ligeledes fastsætte det elektroniske format af dataene på det europæiske kort

- mange nationale kort har temmelig lange gyldighedsperioder. Derfor kræver udskiftningen af det nationale kort med henblik på at forsyne det med en europæisk kortbagside frister med henblik på at tilpasse lageret af eksisterende kort, medmindre man påtager sig den store udgift at udskifte alle kortene. Man kan forestille sig forskellige fremgangsmåder i forbindelse med tilpasningen: påsætning af en selvklæbende bagside, indtil kortet skal fornyes, eller udstedelse af europæiske kort "på anmodning" fra den sikrede. Under alle omstændigheder hænger dette spørgsmål nøje sammen med spørgsmålet om, hvilken gyldighedsperiode det europæiske kort får: man kan vel vanskeligt forestille sig, at gyldighedsperioden for den nationale og den europæiske side ikke er sammenfaldende [5]

[5] De nationale kort har en gyldighedsperiode, som er længere end den, der er gældende for den nuværende E111-blanket. Den bliver f.eks. på ti år for det nye belgiske SIS-kort, der udstedes i 2003, og den kommer i øvrigt kun til at fremgå af chippen (og kan altså ikke ses med det blotte øje). Den er ubegrænset, for så vidt angår grundrettigheder, for det franske SESAM-VITALE-kort og for det danske kort.

- endelig er der spørgsmålet om passende orientering af de sikrede om den forskellige anvendelse af de to sider af deres kort i de forskellige sammenhænge. Det nationale kort, der hjemler den socialsikrede ret, har nemlig slet ikke samme rækkevidde som det europæiske kort. Sidstnævnte giver nemlig kun adgang til sundhedsbehandling i en anden medlemsstat på de vilkår, som er fastlagt i koordineringsforordning 1408/71 under et midlertidigt ophold i et andet land.

3.1.2. Indførelse af et europæisk mobilitetskort

Fordelene ved denne løsning er mange. Et særligt europæisk sygesikringskort lader til at være et mere synligt og effektivt svar på Det Europæiske Råds mandat. Det kunne endvidere være forbeholdt borgere, der rejser i EU. Teknisk kommer man ved indførelse af et særskilt europæisk kort uden om visse begrænsninger, såsom midlertidig manglende overensstemmelse imellem gyldighedsperioderne for de to sider af et kombineret europæisk-nationalt kort. Herved ville man også undgå lidet tilfredsstillende overgangsordninger, såsom påsætning af en selvklæbende bagside. Indførelsen af et særskilt europæisk kort udelukker ikke, at oplysninger herfra også kan overføres til chippen i visse lande eller regioner, der benytter sådanne kort, og derved gøre anvendelsen af dem i de opholdslande eller -regioner, som anvender lignende udstyr, lettere.

3.2. Indførelsesmetoder

Indførelse af det europæiske sygesikringskort kan ske på to måder: enten uddeles det til hele befolkningen eller også efter behov til de borgere, der anmoder om det. Man bør her minde om, at kortet er beregnet til borgere på midlertidigt ophold (ferie, vejtransport, studier, udstationering): det drejer sig derfor i langt de fleste tilfælde ikke om et kort til dagligt brug.

3.2.1. Almindelig distribution

Hvis man vælger denne løsning, bør distributionen af kortet til samtlige sikrede ske før ikrafttrædelsesdatoen for kortet, som i så fald ville falde sammen med afskaffelsen af papirblanketter i den pågældende medlemsstat. Man ville kunne foretage en almindelig uddeling af det europæiske kort, forud for dets ikrafttræden og afskaffelsen af papirblanketterne. Fordelen ved dette «big bang» er at sætte maksimalt fokus på, hvilke fordele det europæiske kort indebærer for de sikrede. Denne løsning er imidlertid forbundet med store omkostninger, undtagen hvis medlemsstaten f.eks. beslutter at indføre et nationalt kort samtidigt. Erfaringen i en lang række medlemsstater viser, at det ofte tager over et år efter grundig forberedelse at gennemføre en almindelig uddeling.

Det europæiske kort kunne også integreres i et nationalt kort i forbindelse med fornyelse af dette, enten fordi det er udløbet, bortkommet eller blevet stjålet, eller fordi det af andre grunde er blevet ugyldigt. Til sidst ville hele befolkningen være i besiddelse af det. Fordelen ved denne metode er, at omkostningerne er begrænsede, hvorimod man må regne med, at den form for fornyelse af kortet kan komme til at strække sig over en temmelig lang periode, fordi man i visse medlemsstater udskifter under 5 % af kortene om året.

3.2.2. Udstedelse på anmodning fra den sikrede

Denne mere målrettede løsning gør overholdelsen af den frist, som denne meddelelse foreslår for indførelse af det europæiske kort og generel tilbagetrækning af blanketterne, og som er den 1. juni 2004, mere realistisk. Fra datoen for ikrafttrædelse af det europæiske kort og den generelle tilbagetrækning af blanketterne kan kortet udstedes, når en sikret henvender sig til sit sygesikringskontor.

Hvis man vælger at integrere en europæisk kortside i et nationalt kort, forudsætter det, at man enten genudsteder et kort i det nye format eller påsætter en selvklæbende bagside.

3.3. Tidsplanen

Da Det Europæiske Råd i Barcelona besluttede at indføre det europæiske kort til erstatning for de forskellige blanketter, anmodede det Kommissionen om at fremsætte et forslag i 2003. I betragtning af ovenfor anførte elementer forekommer en tidsplan i tre faser -forberedelse/distribution/overgang til et elektronisk medium - at være mest velegnet.

3.3.1. Fase 1: forberedelse

Efter at Det Europæiske Råd i Barcelona besluttede at indføre kortet, har en omfattende høring af hovedaktørerne i koordineringen af de lovpligtige sociale sikringsordninger ført til fastlæggelse af, hvilke opgaver der er nødvendige i forbindelse med en effektiv lancering af kortet.

1. I betragtning af de frister, som Det Europæiske Råd i Barcelona har fastsat, foreslår Kommissionen, at CASSTM koncentrerer sin indsats om udelukkende at udskifte blanket E111 med det europæiske kort. Beslutningerne bør træffes inden sommeren 2003, og de administrative og tekniske betingelser for indførelse af det europæiske kort fastlægges. Kortet skal udstedes på et visuelt medium, og fra begyndelsen skal de lande, som måtte ønske det, have mulighed for at udstede et elektronisk kort.

CASSTM bør navnlig opstille en liste over data, der skal angives synligt på kortet, og som også bør medtages i elektronisk form, straks eller på sigt. Den bør også fastlægge den europæiske kortmodel med fælles logo.

Kommissionen foreslår, at udskiftningen af blanket E111 sker per 1. juni 2004, i betragtning af de tekniske og administrative frister der er nødvendige i forbindelse med indførelsen af kortet. De medlemsstater, der ikke i dag anvender kort i deres sygesikrings- og sundhedssystem, får imidlertid mulighed for at vælge en overgangsperiode, hvori de fortsat kan udstede blanket E111 i papirudgave. Den accepteres i de andre medlemsstater, indtil udløbet af overgangsperioden i de berørte medlemsstater.

Visse medlemsstater kan faktisk få vanskeligt ved at indføre kortet den 1. juni 2004, selvom de vælger at udstede det på anmodning fra de sikrede i forbindelse med et midlertidigt ophold. En overgangsperiode sparer dem for problemer og alt for store udgifter. En sådan fleksibilitet medfører imidlertid nødvendigvis i det tilfælde, at der samtidigt anvendes europæiske kort og E111-blanketter i opholdslandene, uanset om de nyder godt af en overgangsperiode eller ej. Det betyder, at de medlemsstater, der vælger at indføre det europæiske kort pr. 1. juni 2004, alligevel skal forvalte et system med variabel geometri alt efter de besøgendes oprindelsesland, hvilket lægger en stærk dæmper på den forenkling, der forventes at følge i kølvandet på indførelsen af kortet. Derfor bør disse overgangsperioder være af relativt begrænset omfang og under alle omstændigheder ikke over atten måneder.

2. Kommissionen foreslår en ændring af forordning 1408/71 om harmonisering af retten til "medicinsk fornødne behandlinger" for alle kategorier af sikrede (alderspensionister, studerende, lønmodtagere, selvstændige erhvervsdrivende) som følge af den aftale, der blev indgået på Rådets møde den 3. december 2002.

3. Kommissionen vil også foreslå en ændring af forordning 574/72 om afskaffelse af de formaliteter, der i øjeblikket ligger ud over den sikredes forelæggelse af blanketten i den medlemsstat, hvor vedkommende opholder sig midlertidigt. Den sikrede bør under sit midlertidige ophold kunne nyde godt af en behandling til en almindelig sats for ikke at møde vanskeligheder i forbindelse med refusion af udgifter til sundhedsbehandling i en anden medlemsstat.

4. I 2004 bør CASSTM træffe de nødvendige beslutninger i forbindelse med udskiftning af alle de andre blanketter vedrørende midlertidigt ophold. Udskiftningen af papirudgaven af blanket E 111 burde gøre denne etape lettere.

5. Samtidig bør de tekniske specifikationer, der er nødvendige for overgangen fra blanketter til elektronisk medie, undersøges på grundlag af resultaterne af første etape af Netc@rds-projektet. Betingelserne for registrering og elektronisk læsning af dataene bør fastlægges for at muliggøre en eventuel elektronisk behandling af procedurerne vedrørende adgang til behandling og godtgørelse på opholdsstedet.

3.3.2. Fase 2: distribution

Distributionen af det europæiske kort kunne ske i to successive etaper:

1. Første etape indledes den 1. juni 2004 med indførelsen af kortet til erstatning for blanket E111. Papirudgaverne af blanketten er ikke længere gyldige i de andre medlemsstater, undtagen i eventuelle overgangsperioder.

I så fald bør de andre medlemsstater faktisk fortsat acceptere papirudgaven af blanket E111, indtil overgangsperioden udløber.

2. Anden etape afsluttes senest den 31. december 2005 og sætter punktum for overgangsperioderne og udskiftningen af samtlige blanketter vedrørende et midlertidigt ophold.

Det bliver således afslutningen på samtidig anvendelse af kort og blanketter. Principielt er det kun det europæiske sygesikringskort, som giver sikrede adgang til behandling i en anden medlemsstat i forbindelse med et midlertidigt ophold.

3.3.3. Fase 3: overgang til et elektronisk medium

Udskiftning af blanketterne med det europæiske kort, forenkling af procedurerne, harmonisering af rettigheder og pilotprojekterne vedrørende kommunikationen de forskellige elektroniske kort imellem, udgør et sammenhængende hele, der først virkelig giver mening og får betydning med udbredt anvendelse af et elektronisk medium og parallelt hermed en automatisk forvaltning af blanketter og procedurer. Denne overgang til et elektronisk medium udgør en tredje fase, som først kan indledes efter evalueringen af fase 2, der kan gennemføres i 2008 (to år efter afslutningen af anden etape og overgangsperioderne), og resultaterne af første etape af Netc@rds-projektet.

I denne sidste etape kunne man også foretage en vurdering af muligheden af i det europæiske kort at integrere funktioner i forbindelse med den enkeltes helbredstilstand, f.eks. muligheden for at få adgang til nyttige medicinske data ved behandling i nødsituationer, eller oplysninger vedrørende den enkeltes løbende behandlinger.

Konklusion

Indførelsen af et europæisk sygesikringskort er et ambitiøst projekt til fordel for et rigtigt borgernes Europa. Den skal bygge på en lang række landes forskelligartede og righoldige erfaringer. Kommissionen er i den sammenhæng af den opfattelse, at dette europæiske sygesikringskort fra 2004 kan udgøre et enkelt, praktisk og fleksibelt værktøj. Det scenarie for indførelsen af kortet, som fremlægges i denne meddelelse, herunder navnlig opdelingen i tre faser - forberedelse/distribution/overgang til et elektronisk medium - og tidsplanen herfor, afspejler denne analyse og denne ambition.

BILAG

Den Europæiske Union

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

>TABELPOSITION>

EFTA og visse kandidatlande

>TABELPOSITION>