Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsagentur (FORELAGT AF KOMMISSIONEN)

BEGRUNDELSE

1 Indledning

1.1 Baggrund

1.1.1. Der har fundet en gradvis liberalisering sted siden 1988 inden for lufttransport i Fællesskabet, og EF-markedet i denne sektor har udviklet sig fra at være et marked, der byggede på bilaterale aftaler med så godt som ingen konkurrence til at blive et reelt indre marked, der bygger på traktatens principper. Lufttransport styres således af fælles bestemmelser, som vedrører udstedelse af licenser, markedsadgang, prisfastsættelse og anvendelse af konkurrencebestemmelserne. Luftfartsselskaber og forbrugere har i høj grad nydt godt af denne situation, som har medført jobmuligheder og, som har gjort det muligt for nye virksomheder at komme ind på markedet.

1.1.2. Branchen blev dog snart klar over, at et reelt indre marked for lufttransport også kræver fastsættelse af og ensartet anvendelse af fælles bestemmelser inden for luftfartssikkerhed og miljøbeskyttelse for at sikre et højt beskyttelsesniveau for Europas borgere og lige vilkår for luftfartsoperatører. Dette gør det også nemmere for det indre marked for beslægtede produkter, personer og tjenesteydelser at fungere ordentligt, da de mange forskellige nationale bestemmelser ofte anvendes til at hindre den fri bevægelse, der er indeholdt i traktaten.

1.1.3. Det eksisterende EF-system bygger på forordning (EØF) nr. 3922/91 [1], om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart og på JAA (Joint Aviation Authorities - de fælles luftfartsmyndigheder) [2]. Man har i de senere år kritiseret, at dette ikke fungerer tilstrækkeligt godt, hvad angår effektiv og betimelig vedtagelse eller ændring af den nødvendige EF-lovgivning, og der foreligger heller ikke tilstrækkelig fleksibilitet til at klare branchens behov fra den ene dag til den anden. Der er flere grunde til dette:

[1] EFT L 373 af 31.12.1991.

[2] En uformel organisation, der blev oprettet af luftfartsmyndighederne i en række europæiske lande i 1990. Følgende lande har for øjeblikket fuldt medlemsskab af JAA: de 15 EF-medlemsstater og Island, Malta, Monaco, Norge og Schweiz. Ansøgerlande: Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Cypern, Estland, den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Ungarn, Letland, Moldavien, Polen, Slovakiet, Rumænien, Slovenien og Tyrkiet.

-For det første skal alle generelle bestemmelser der vedtages i denne ramme, selv om de har gennemgået JAA's høringsprocedure, alligevel igen gennemgå en EF-procedure for at sikre gennemsigtighed og demokratisk kontrol med lovgivningen. Dette medfører ikke blot større forsinkelser, men giver også anledning til problemer, når nogle af de involverede parter udnytter denne dobbeltprocedure til igen at åbne spørgsmål, som man mente løst under JAA-proceduren.

-For det andet adskiller JAA's harmoniseringsprocedure sig fra EF-procedurer og forslag, som - selv om de bestemt er tilfredsstillende hvad angår sikkerhed - ofte indeholder forslag, der ikke er i overensstemmelse med EF-forpligtelser og politikker. Dette gør det umuligt for Fællesskabet at vedtage dem som sådan og kræver en vanskelig undersøgelse og omformulering, så de kan gennemføres uden at sikkerhedsaspektet påvirkes.

1.1.4. Til trods for at JAA har gjort en stor indsats for at strømline deres arbejdsmetoder, navnlig i forbindelse med deres "Agenda for Change" (ændringsplan), foreligger disse mangler stadig.

1.1.5. I sin meddelelse om "Den europæiske luftfartsindustri: fra det indre marked til globale udfordringer" [3] identificerer Kommissionen de problemer, som stadig hindrer det indre marked i at blive fuldt udviklet: opdeling af lufttrafikkontrol (ATC), fysisk markedsadgang (tildeling af afgangs- og ankomsttider, slots), omkostninger forbundet med infrastruktur, manglende ekstern dimension af luftfart og opdelte sikkerhedsbestemmelser. Mange foranstaltninger er under udvikling med henblik på at løse disse problemer. Nærværende forslag er en reaktion på vanskelighederne på det tekniske område.

[3] KOM(1999) 182 endelig udg. af 20.5.1999.

1.1.6. Drøftelser i Fællesskabet, eksternt og i JAA viste, at der er behov for en stærk organisation med brede beføjelser inden for alle områder inden for civil luftfartssikkerhed, og som eventuelt kan overtage de forvaltningsopgaver, der på nuværende tidspunkt udføres på nationalt niveau, når en samlet indsats forekommer mere effektiv. Europa-Parlamentet har også ved flere lejligheder opfordret til oprettelse af en fælles myndighed til at regulere luftfartssikkerhed [4]. Man mente med andre ord, at der burde oprettes et organ, der svarer til Federal Aviation Administration (FAA) i De Forenede Stater, hvis hovedopgave skulle være at sikre et ensartet, højt sikkerhedsniveau i Europa med gradvis integrering af de nationale systemer. Dette kan også fremme fri bevægelse for luftfartsprodukter samt for personer og tjenesteydelser, ved at muliggøre automatisk anerkendelse af certifikater og godkendelser uden yderligere krav af ethvert korrekt godkendt organ på grundlag af fælles krav.

[4] Således i Europa-Parlamentets nylige beslutning vedrørende "Den europæiske luftfartsindustri: fra det indre marked til globale udfordringer" Europa-Parlamentets beslutning vedrørende meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. Mødereferat af 4.5.2000.

1.2 Nyligt arbejde

1.2.1. Rådet vedtog med dette formål den 16. juli 1998 en beslutning om at bemyndige Kommissionen til at påbegynde forhandlinger med stater, som er fuldgyldige medlemmer af JAA, men som ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, med henblik på at indgå en aftale om at oprette en myndighed for luftfartssikkerhed i Europa, hvis retlige form er en international organisation.

1.2.2. Kommissionen udarbejder på dette grundlag et udkast til en konvention i samarbejde i nationale eksperter med henblik på at oprette en organisation, der i samarbejde med aftaleparternes luftfartsmyndigheder er i stand til at udføre alle opgaver forbundet med regulering af civil luftfartssikkerhed og at udøve de nødvendige beføjelser i tilfælde, hvor en samlet indsats er mere effektiv end de enkelte medlemmers indsats. Anvendelsesområdet omfattede til en begyndelse design, produktion, vedligeholdelse og drift af fly og luftfartsprodukter samt luftfartspersonale og -organisationer. På et senere stadium skulle dette udvides til at omfatte sikkerhedsaspekter ved luftfartsoperationer og styring af luftrummet. Det var hensigten at oprette et system til retlig prøvelse (en EASA-domstol) da de bestemmelser vedrørende normer og standarder og individuelle beslutninger, der vedtoges af denne organisation, skulle være direkte gældende.

1.2.3. Selvom man mente, at udkastet til konventionen var det, sektorerne havde behov for, krævede dens institutionelle opbygning en besværlig ratificerings procedure; nogle medlemsstater vil være nødt til at foretage forfatningsmæssige ændringer; hvad angår Fællesskabet, var en udtalelse fra Domstolen absolut påkrævet. Rent bortset fra disse langvarige procedurer, var der ingen garanti for, at teksten kunne blive ratificeret på grund af den politiske usikkerhed om, hvorvidt Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter var villige til at acceptere den brede delegering af forvaltningsbeføjelser, den indebar. Kommissionen udtrykte derfor bekymring vedrørende gennemførligheden af et sådant system og foreslog, at man undersøgte, hvorvidt de samme mål ikke kunne nås ved anvendelse af EF-mekanismer og institutioner.

1.2.4. Kommissionen forelagde på Rådets opfordring en detaljeret analyse af et EF-alternativ [5] med henblik på oprettelse af en myndighed, der kan garantere et højt sikkerhedsniveau i Europa, og som kan arbejde med den nødvendige hurtighed og effektivitet. På dette grundlag og efter yderligere arbejde med nationale eksperter, blev Rådet på sit møde den 26. juni enig om, at et sådant alternativ, som forklaret i formandskabets arbejdsdokument, var den mest praktiske vej fremad. Det opfordrede derfor Kommissionen til at fremsætte forslag herom hurtigst muligt.

[5] Arbejdsdokument fra Kommissionen til diskussion i Rådet om oprettelse af en europæiske myndighed for flyvesikkerhed inden for rammerne af Fællesskabet (KOM(2000) 144 endelig udg. af 21.3.2000).

2 Fællesskabets luftfartssikkerhedsmyndighed (EASA)

2.1 Formål

2.1.1. Da man fastsatte mandatet med henblik på at oprette en luftfarts sikkerhedsmyndighed i Europa var det essentielle formål allerede at opnå et højt, ensartet niveau for sikkerhed og miljøbeskyttelse i Fællesskabet. Yderligere formål var at lette fri og retfærdig konkurrence i Fællesskabet, at øge certificerings processernes effektivitet og at fremme den europæiske luftfartsstandard i hele verden.

2.1.2. Midlerne til at nå sådanne mål er formulering, godkendelse og ensartet anvendelse af alle nødvendige bestemmelser samt automatisk anerkendelse uden yderligere verificeringskrav af godkendelse, der er givet i henhold til disse bestemmelser til produkter, organisationer og personale forbundet med civil luftfart og med oprettelse af et EF-agentur, der kan påtage sig de dermed forbundne opgaver.

2.2 Organisation

2.2.1. Alle involverede parter har altid erkendt, at hvis midlerne skal gennemføres og målene opnås, må der oprettes et specialiseret agentur med et højt ekspertiseniveau på alle områder forbundet med luftfartssikkerhed og miljøbeskyttelse, og hvis det også skal kunne udfylde sin rolle, hvad angår beskyttelse af befolkningens interesser i Europa og at fremme europæiske synspunkter uden for Europa effektivt, skal det have reelle beføjelser og være uafhængigt i tilstrækkeligt omfang. Luftfartsbranchen har, kort sagt, behov for et stærkt og effektivt agentur, der bl.a. kan udføre certificeringsfunktioner, og som kan være en gyldig partner for andre landes luftfartsmyndigheder.

2.2.2. Udøvelse af forvaltningsbeføjelser og kontrol med gennemførelse af regler og bestemmelser er Kommissionen prærogativ; sådanne opgaver kan kun uddelegeres til et andet organ på grundlag af bestemmelser, der begrænser dets selvbestemmelse til en teknisk bedømmelse inden for dets kompetenceområde.

2.2.3. For at forblive på linje med denne institutionelle opbygning må Europa-Parlamentet og Rådet derfor for en sådan EF-luftfartssikkerhedsmyndighed, fastsætte elementære principper for regulering og essentielle krav, der skal definere det sikkerhedsniveau og den miljøbeskyttelse, de europæiske borgere har behov for. På dette niveau bør målene specificeres så bredt, at innovation og konkurrence er mulig samtidig med at man undgår at standardisere produkter og tjenesteydelser. De krav, som ikke ændres ofte, kan indbygges i lovgivningen til oprettelse af selve myndigheden.

Kommissionens forslag indeholder derfor som et første skridt sådanne elementære principper for certificering og vedligeholdelse af luftfartsprodukter. Det fastsætter også essentielle krav, der bygger på bilag 8 til Chicago-konventionen, som er vedlagt forslaget, og eksisterende EF-lovgivning om miljøbeskyttelse. Hvad angår andre områder, der falder under forordningens anvendelsesområde, må elementære principper og essentielle krav vedtages med tiden i henhold til den almindelige lovgivningsproces; beslægtet lovning supplerer nærværende forordningsforslag. Dette gælder navnlig sikkerhedsaspekter forbundet med flyvningsoperationer, udstedelse af certifikater til flypersonalet, lufthavns-operationer og lufttrafikstyring, selv om det er sandsynligt, at der først vil blive vedtaget fælles bestemmelser for de to sidstnævnte sektorer på et senere tidspunkt, når JAA's eksisterende aktiviteter er dækket.

2.2.4. Den måde, hvorpå de essentielle krav skal gennemføres kan vedtages af Europa-Parlamentet og Rådet eller kan uddelegeres til Kommissionen. Det drejer sig navnlig om den procedure, der skal følges af personer og organisationer for at opnå de påkrævede godkendelser og de privilegier, der er knyttet til sådanne godkendelser samt tilhørende tekniske normer. På områder, hvor sådanne bestemmelser skal anvendes af medlemsstaterne selv er det sandsynligt, at de vedtages af Europa-Parlamentet og Rådet for at sikre den nødvendige ensartethed. Kommissionen kan derefter supplere dem, når de vedrører meget specifikke tekniske områder og tilpasse dem til videnskabelige eller tekniske fremskridt. Dette kan f.eks. være tilfældet for luftfartsselskabers certificeringskrav eller erhvervsuddannelsesbeviser for flybesætningen.

Når det drejer sig om produkter, som kræver en centraliseret certificering, opnås ensartethed bedre ved en sådan centraliseret certificering end ved detaljerede tekniske specifikationer. På et område af denne art, hvor teknologi er i hurtig udvikling, er det også en fejltagelse at overspecificere tekniske detaljer på lovgivningsniveau. Man foreslår derfor en mere gennemførlig og fleksibel fremgangsmåde, hvorved - som allerede vedtaget i Rådets forberedende arbejde - Kommissionen bemyndiges til at vedtage de nødvendige gennemførelses bestemmelser, idet man således undgår at påvirke Agenturets beføjelser, når det drejer sig om at vurdere et produkts overensstemmelse med de væsentlige krav. Gennemførelsesbestemmelser begrænses derfor formentlig til procedurekrav som f.eks. i JAR-21, mens luftdygtighedskoder som JAR-25, JAR-E, JAR-APU osv., opført i bilag 2 til forordning (EØF) nr. 3922/91, betragtes som acceptable overholdelsesmidler i lighed med industrielle normer, og noget sådant overlades derfor til Agenturet eller til branchen, hvor en reel standardiseringsproces er opnåelige, navnlig for dele.

Man er dog blevet enige om en rimelig balance mellem de funktioner, der centraliseres på agenturniveau og de funktioner, der forbliver i de nationale administrationer (individuel certificering af fly, udstedelse af pilotcertifikater osv.) for at kunne nyde godt af ekspertisen i medlemsstaterne og bevare en nær forbindelse med de involverede.

2.2.5. Agenturet kan i en sådan ramme få beføjelse til at udstede certifikater, som attesterer luftfartsprodukters overensstemmelse med de gældende væsentlige krav, da det udelukkende er en teknisk bedømmelse. For at vejlede branchen om, hvorledes en sådan bedømmelse foretages, skal Agenturet på gennemsigtig måde - ved korrekt og omfattende høring af alle involverede (flyve- og rumindustrien, luftfartsselskaber, personale forbrugerrepræsentanter osv.) udvikle tekniske specifikationer og vejledningsmateriale om, hvad der accepteres som værende i overensstemmelse (luftdygtighedskodekser) og offentliggøre disse. En sådan offentliggørelse gør dem ikke bindende for ansøgere - og giver således den nødvendige fleksibilitet - men forpligter agenturet til at begrunde enhver afvigelse fra offentliggjorte dokumenter, hvorved dets frihed begrænses.

2.2.6. Hvad angår vedligeholdelse, som minder om produktcertificering, men som indebærer godkendelse af organisationer og personale, og hvor man ikke tænker på at foretage centralisering, foreslås en blandet fremgangsmåde, hvorved Kommissionen har beføjelse til at vedtage tilstrækkeligt detaljerede gennemførelsesbestemmelser, som bygger på JAR-145 for at sikre deres ensartede gennemførelse på medlemsstatsniveau.

2.2.7. Da Agenturet får ret til at træffe beslutninger, der direkte kan påvirke enkeltpersoner, må man fastsætte en mekanisme til retlig prøvelse. For så vidt muligt at undgå, at tekniske anliggender forelægges Domstolen, foreslås det at oprette en førsteinstans bestående af en appelinstans, som f.eks. Harmoniseringskontoret for det indre marked.

2.2.8. Denne nye struktur og fælles bestemmelser adskiller sig betydeligt fra det, der er fastsat ved forordning (EØF) nr. 3922/91, og det foreslås derfor at annullere denne. Det er dog nødvendigt at bevare nogle af elementerne i forordningen for at sikre, at det indre marked fungerer korrekt. Det drejer sig f.eks. om automatisk anerkendelse af godkendelser, der udstedes af medlemsstaterne eller Agenturet i overensstemmelse med forordningen og dens gennemførelsesbestemmelser. Det gælder også for EF's kontrolmekanismer, der er beregnet til at sikre, at når de væsentlige krav eller dermed forbundne gennemførelsesbestemmelser åbner døren for fleksibilitet (acceptering af tredjelandes godkendelser, øjeblikkelige sikkerhedsforanstaltninger, variationer, undtagelser og tilsvarende sikkerheds resultater) får Kommissionen de nødvendige beføjelser til at overvåge og vedtage hensigtsmæssige foranstaltninger.

2.3 Agenturet

2.3.1 Mandat

Agenturet oprettes som en del af fællesskabssystemet, det har ret til at bygge på sin egen ekspertise og at udføre forberedende arbejde i alle de områder, der er omfattet af forordningen; det kan derfor udvikle internationalt samarbejde og forsknings aktiviteter i passende omfang. På alle disse områder bør Agenturet kunne fremsætte henstillinger og udtalelser. Mere præcist:

-Det skal udarbejde væsentlige krav og gennemførelsesbestemmelser for luftfartsprodukter, personale og organisationer og sende dem til Kommissionen. Kommissionen skal så enten forelægge dem for Europa-Parlamentet og Rådet eller vedtage dem ved udvalgsproceduren alt efter tilfældet (se punkt 2.2.3. og 2.2.4.).

-Det skal udarbejde og vedtage acceptable overholdelsesforanstaltninger og vejledende materiale, herunder luftdygtighedskoder med henblik på anvendelse af ovennævnte bestemmelser. Disse er ikke obligatoriske, men er vejledende for, hvorledes overholdelse kontrolleres, så det overlades til de pågældende at bevise, om de opfylder de væsentlige krav og gennemførelsesbestemmelser ved hjælp af andre, acceptabel midler.

-Det skal udføre tekniske undersøgelser og udstede typecertifikater. Agenturet kan selv udføre disse opgaver eller uddelegere dem til nationale myndigheder eller til branchen, såkaldte kvalificerede organer, når disse har vist, at de har de påkrævede kvalifikationer.

-Det skal oprette et overvågningssystem, som navnlig omfatter løbende overvågning af luftdygtigheden af de produkter, som det har udstedt typecertifikater for (omfattende instruktioner for fortsat luftdygtighed, designændring inkl. godkendte manualer, vedligeholdelsesmanualer, luft dygtighedsdirektiver, reparationer). Dette sigter for det første på at sikre, at de fælles bestemmelser står i forhold til den sikkerhed, man ønsker at nå, og for det andet at udløse øjeblikkelig handling, hvis det er nødvendigt, for at opretholde varers og personers sikkerhed. En sådan overvågning kan enten føre til ændring af de fælles bestemmelser eller til vedtagelse af sikkerhedsforanstaltninger, f.eks. suspension eller tilbagetrækning af licenser eller ændring af betingelserne for udstedelse af et typecertifikat (luftdygtighedsdirektivet).

-Det skal bistå Kommissionen ved overvågning af anvendelse af de fælles bestemmelser på nationalt niveau. Det skal derfor oprette eksperthold, som skal inspicere de nationale systemer og kontrollere deres arbejdsmetoder. Det kontrollerer således, at EF-lov gennemføres og anvendes korrekt i praksis; det skal melde tilbage til Kommissionen, som derefter træffer beslutning om, hvorvidt der skal iværksættes overtrædelsesprocedurer, hvis ukorrekt anvendelse af de fælles bestemmelser påvises. Det skal også bistå Kommissionen med gennemførelsen af de tidligere nævnte EF-revisions-ordninger (punkt 2.2.8).

-På det internationale område kan den etablere hensigtsmæssige forbindelser med internationale organisationer og tredjelandes luftfartsmyndigheder med henblik på at harmonisere bestemmelser og procedurer inden for rammerne af de arbejdsaftaler, der indgås af Kommissionen med disse organer, og fremsætte de nødvendige henstillinger til Kommissionen. Det skal også bistå Kommissionen ved forhandling og gennemførelse af bilaterale eller multilaterale aftaler.

-På forskningsområdet skal Agenturet have et budget til at udføre aktiviteter, som er forbundet med dets ekspertise. Det kan også træffe initiativ til at samordne sine aktiviteter med EF's og medlemsstaternes aktiviteter på dette område.

2.3.2 Drift

a) Forvaltningsorganer

2.3.2.1. Beslutninger om sikkerhed bør træffes af Agenturets administrerende direktør, da de skal være upåvirket af enhver politisk indflydelse eller national hensyntagen. Disse beslutninger bør bygge på den kodificerede proces, som udvikles af den bestyrelse, der er beregnet til at sikre hensigtsmæssig gennemsigtighed og alle involverede parters ret til at forelægge deres holdning, samtidig med at den nødvendige forretningshemmelighed og personlige hemmelighed beskyttes.

2.3.2.2. Hvad angår udarbejdelse af henstillinger (baggrundsmateriale for EF-retsakter) og acceptable overholdelsesforanstaltninger, kan den administrerende direktør trække på den tilgængelige ekspertise, medlemsstaterne kan deltage i udformningen af de bestemmelser, som anvendes af deres luftfartsmyndigheder. Den administrerende direktør har også ansvaret for udarbejdelse og gennemførelse af Agenturets budget og arbejdsprogram og alle personalespørgsmål.

2.3.2.3. Individuelle beslutninger træffes udelukkende af den administrerende direktør, men da de påvirker medlemsstaterne, er det derfor at foretrække, at den administrerende direktør udpeges af ledelsesorganet på Kommissionens forslag, så vedkommende har den nødvendige retlige status.

2.3.2.4. Ledelsesorganet består af en repræsentant fra hver af medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet og det tager sig af alle administrative spørgsmål. Det vedtager Agenturets arbejdsprogram efter Kommissionens godkendelse og budget ved finansårets begyndelse og tilpasser det til modtagne bidrag og afgifter. Det vedtager også retningslinjer for uddelegering af certificeringsopgaver til kvalificerede organer - efter godkendelse fra Kommissionen - og udvikler procedurer for beslutningstræfningsprocessen (se ovenfor). Endelig opretter det et rådgivende organ bestående af involverede (luftfartsindustrien, personale, forbrugerrepræsentanter med flere) som høres, før der træffes beslutning om budget, arbejdsprogram og gennemsigtighedsprocedure.

2.3.2.5. Endelig foreslås det, som tidligere nævnt, at oprette et eller flere ankenævn, som skal verificere, om Agenturet har anvendt gennemførelsesbestemmelserne korrekt uden at overskride anvendelsesområdet, omfattende teknisk vurdering, som disse tekster tillader (retlig prøvelse). Medlemsstaterne kan dog indgive en direkte anke foran EF-Domstolen mod Agenturets beslutninger om typecertificering og inspektioner.

b) Personale

2.3.2.6. Agenturet har til udførelse af ovennævnte opgaver behov for tilstrækkeligt højt kvalificeret personale, selv om det kan være mere effektivt i første omgang at oprette fælles teams, som hovedsageligt består af eksperter fra nationale myndigheder, som ikke ansættes, med henblik på at udføre certificeringsarbejdet. Der er behov for personer til at lede arbejdet med udarbejdelse af bestemmelser og til at tilrettelægge certificeringsprocessen, samt at yde den nødvendige støtte til ankenævnet. Hertil kommer yderligere personale til overvågnings- og inspektions opgaver samt med henblik på at gøre det muligt for Agenturet fuldt ud at udfylde sin rolle på internationalt plan. Det nødvendige personale til Agenturet anslås derfor til 150 personer.

2.3.2.7. Vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber gælder for Agenturets personale. Man forestiller sig, at kun et lille antal stilles til rådighed af Kommissionen eller medlemsstaterne til at udføre forvaltnings-funktioner i henhold til tidsbestemte kontrakter, som det allerede sker i det europæiske agentur for lægemiddelvurdering (EAMP). Resten af personalet hentes på grundlag af erfaring og dygtighed fra de nationale administrationer eller branchen under hensyntagen til behovet for at sikre stabilt, kvalificeret personale i tilstrækkeligt antal. For at sikre løbende fornyelse og for at sikre, at sådant personale følger med i den teknologiske udvikling, foreslås tidsbegrænsede kontrakter, der kan forlænges.

c) Budget

2.3.2.8 Agenturet har behov for et budget, der er stort nok til at lønne ovennævnte personale, til at dække arbejde med certificeringsopgaverne, til at dække forskningsaktiviteter og til at betale for oversættelse og offentliggørelse af fælles standarder. Budgettet for det første år kan groft anslås til 3 100 000 euro. Når Agenturet er fuldt udbygget har det behov for et budget på ca. 28 700 000 euro.

2.3.2.9. Agenturets budget finansieres til en vis grad af støtte fra Fællesskabet, navnlig hvad angår lovgivningsarbejdet og EF-kontrol. Det er nødvendigt at oprette en ny budgetkonto i Den Europæiske Unions almindelige budget for at sikre fuld gennemsigtighed og for at sikre en fuldstændig evaluering af Agenturets budget, af bl.a. Fællesskabets budgetmyndighed. Agenturets tjenesteydelser (f.eks. certificering, uddannelse og dokumentation) betales af modtagerne i form af gebyrer, som skal være ikke-diskriminerende og som opkræves ensartet i alle de medlemsstater, der deltager i systemet. Gebyrernes størrelse skal være på linje med international praksis, så branchens konkurrencedygtighed ikke påvirkes. Det foreslås, at Kommissionen vedtager gebyrerne. Det foreslås dog, at EF-støtte dækker en del af udgifterne forbundet med sådanne tjenesteydelser i de første fire år, da det er vanskeligt at vurdere nøjagtigt, hvor meget sådanne gebyrer og afgifter kan bidrage til Agenturets budget. Fællesskabets bidrag bør derfor det første år udgøre 3 100 000 euro for gradvist at stige til 10 600 000 euro. Efter 2006 nedskæres støtten principielt, hvad angår udarbejdelse af bestemmeler.

Agenturet må selvfølgelig fastsætte de nødvendige bestemmelser og kontrolordninger. Ledelsesorganet har ret til at vedtage de nødvendige foranstaltninger, men Agenturet skal i sidste ende overvåges af Revisionsretten.

d) Sprog

2.3.2.10. Den sproglige ordning skal gøre det muligt for Agenturet at arbejde effektivt og hurtigt. Alt vejledende og fortolkende materiale, der vedtages af Agenturet, kommer således kun til at foreligge på engelsk, da det er det sprog der almindeligvis, hvis ikke udelukkende, anvendes til al teknisk dokumentation i luftfartsindustrien. Anvendelsen af dette sprog optimerer derfor standardiserings processen og øger omkostningseffektiviteten. Tredjeparters rettigheder beskyttes for så vidt som de kan anvende det fællesskabssprog de ønsker ved brevveksling med Agenturet, og Agenturet skal svare på samme sprog. Alt forberedende materiale til fremtidige EF-retsakter, som skal vedtages af Kommissionen, Rådet eller Europa-Parlamentet og Rådet skal dog foreligge på alle fællesskabssprog.

e) Beliggenhed

2.3.2.11. Agenturet skal placeres praktisk af hensyn til arbejdsforholdet med Fællesskabets institutioner, som det skal udvikle en nær forbindelse til. Beliggenheden skal også nemt tilgængelig for de involverede parter. Under hensyntagen til disse krav og efter vurdering af modtagne ansøgninger foreslår Kommissionen de kompetente myndigheder et eller flere steder. På grundlag af disse forslag fastsætter de kompetente myndigheder beliggenheden senest 6 måneder efter denne forordnings vedtagelse. Agenturet kan også, i lighed med andre EF-agenturer, beslutte at oprette regionalkontorer i enhver medlemsstat med den pågældende medlemsstats billigelse.

2.4 Deltagelse af europæiske stater, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union

2.4.1. Det er en fordel for medlemsstaterne, for de europæiske borgere og for branchen at nyde godt af et højt sikkerhedsniveau over så stort et geografisk område som muligt. Samarbejdet mellem de europæiske lande på dette område går langt tilbage i tiden, navnlig i JAA, og dette har altid gjort det muligt for europæiske lande, der ikke er medlemmer af EU, at deltage i arbejdet og i beslutnings træfningsprocessen på lige fod. Det er derfor hensigten at give fællesskabsagenturet en generel europæisk dimension og at tillade disse lande at fortsætte deres deltagelse i så stort omfang som muligt.

2.4.2. De dette forslag giver Agenturet beføjelse til at træffe beslutninger, kan andre europæiske lande ikke deltage, medmindre de fuldt ud vedtager og anvender Fællesskabets regelsæt på de områder, der omfattes af forordningens anvendelsesområde. Dette er tilfældet med de forskellige aftaler, som Fællesskabet har indgået med Norge, Island (EØS) eller er ved at indgå med de centraleuropæiske lande (det fælles europæiske luftfartsområde, ECAA - European Common Aviation Area) og Schweiz. Disse lande kan derfor associeres med Fællesskabets agentur med forbehold af passende betingelser i disse aftaler, inklusive økonomiske bidrag.

2.4.3. De forskellige mekanismer i aftalerne anvendes ved anvendelse af lovgivningen i forordningens anvendelsesområde i ikke-medlemsstater, da forordningen indgår i Fællesskabets regelsæt. Korrekt gennemførelse og retlig prøvelse er generelt de nationale domstoles ansvar i disse aftaler. Disse domstole har sommetider mulighed for at anmode om en fortolkning fra EF-Domstolen (EØS-aftalen og ECAA-aftalen), hvilket er en måde, hvorpå man kan bevare en ensartet fortolkning og anvendelse af bestemmelserne.

2.5 Internationalt samarbejde

2.5.1. Dette nye EF-system fungerer isoleret fra andre Europa omspændende organisationer som f.eks. ECAC (European Civil Aviation Conference - den Europæiske Konference for Civil Luftfart) eller Eurokontrol eller for andre internationale organisationer på det område, der omfattes af denne forordning, f.eks. ICAO (International Civil Aviation Organisatin - Organisationen for International Civil Luftfart). Dets arbejde og aktiviteter er indbyrdes forbundne med det, der foregår i sådanne organisationer og det bør derfor arbejde nært sammen med dem. Agenturet har ret til at træffe de nødvendige skridt til hurtigt at indgå i nært samarbejde med disse organisationer.

3 Valg af retsgrundlag

3.1. Retsgrundlaget for forordningsforslaget er artikel 80, stk. 2, hvilket er i overensstemmelse med forslagets formål og med al den lovgivning, der indtil nu er vedtaget inden for luftfart, navnlig vedrørende sikkerhed og beskyttelse af miljøet.

3.2. Det er berettiget at vælge en forordning da et effektivt EF-system på dette område forudsætter en harmoniseret og fælles retlig ramme, som anvendes og håndhæves effektivt og ensartet med henblik på at sikre retfærdig konkurrence og at opretholde høje sikkerhedsstandarder. Ensartethed og effektivitet kan ikke sikres af mindre forpligtende retligt instrument.

4 Nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet: begrundelse og merværdi

4.1. Formålet med dette forslag er at etablere et højt, ensartet sikkerhedsniveau i Fællesskabet ved hjælp af formulering af, godkendelse og ensartet anvendelse af alle nødvendige bestemmelser om luftfartssikkerhed og at skabe et fællesskabsagentur for luftfartssikkerhed.

4.2. Det nuværende system er blevet kritiseret for ikke at kunne kontrollere luftfartssikkerhed effektivt og omkostningseffektivt. Fastsættelse af fælles bestemmelser og en uafhængig myndighed til certificering af luftfartsprodukter imødegår disse mangler. Hvis alle udøvende opgaver udføres på EF-niveau kommer dette til at udgøre en effektiv støtte for EF-politikker - navnlig politikker vedrørende luftfartssikkerhed, harmonisering af konkurrencebetingelser og associering med andre europæiske lande - samtidig med at de administrative og økonomiske byrder, disse opgaver udgør for branchen i Europa lettes. Med et fælles system skal ansøgere om certificering af luftfartsprodukter kun følge et sæt procedurer for at opnå godkendelse, og denne godkendelse er så gyldig i hele Fællesskabet uden restriktioner eller yderligere bureaukrati. Dette er særlig vigtigt i betragtning af certificeringsmekanismerne hos Europas vigtigste konkurrenter, f.eks. i USA, hvor certificeringsmekanismerne er gratis for luftfarts-fremstillingsindustrien.

4.3. Retsaktsforslaget omfatter kun det, der er nødvendigt for at opnå ovennævnte mål.

5 Bemærkninger til de enkelte artikler

Kapitel I: Principper

Artikel 1 Anvendelsesområde:

Denne artikel fastslår, at forordningen gælder alle dele af den civile luftfart. Statsluftfartøjer som defineret i Chicago-konventionen - dvs. luftfartøjer, der benyttes til militær, told- og polititjeneste - og personer og foretagender, der beskæftiger sig med disse aktiviteter, er udelukket, idet der dog skal tages hensyn til disse aktiviteters forenelighed med forordningens formål.

Artikel 2 Formål:

Denne artikel opstiller forordningens formål. De går ud på at give de europæiske borgere et højt, ensartet beskyttelsesniveau uden af pålægge industrien og brugerne unødvendige byrder. Dette skal opnås ved hjælp af udarbejdelse, vedtagelse og ensartet anvendelse af den nødvendige lovgivning og automatisk anerkendelse uden yderligere krav eller undersøgelser af godkendelser, som er blevet udstedt i overensstemmelse med denne forordning for materiel, foretagender og personale, samt oprettelse af et agentur.

Artikel 3 Definitioner:

Denne artikel indeholder definitionerne på en række udtryk, som bruges i forordnings forslagets bestemmelser.

a) a), b), c), d), e) og f) Udtrykkene "stadig overvågning", "Chicago-konventionen", "materiel", "apparatur", "certificering" og "typecertifikat" er alle umiddelbart forståelige; Chicago-konventionens referencedato kan kun ændres ved udvalgsprocedure.

g) Definitionen på "erhvervsmæssig lufttransport" udelukker privat transport og general aviation i almindelighed.

h) Agenturet får mulighed for at uddelegere sine opgaver til såkaldte "kvalificerede organer". Efter definitionen i denne artikel kan der være tale om nationale luftfartsmyndigheder eller udenforstående, som f.eks. producenter. Agenturet, det vil nærmere betegnet sige dets bestyrelse, skal fastlægge en politik for uddelegering af opgaver til disse organer, og den skal godkendes af Kommissionen.

Kapitel II: Væsentlige krav

Artikel 4 Grundprincipper:

Denne artikel danner grundlaget for enhver opstilling af regler, der berører grundlæggende personlige rettigheder. Den opstiller det princip, at materiel, foretagender og personale skal certificeres. Dens indhold bygger på og svarer til de nationale luftfartslovgivninger. Den påpeger også, at selv om Fællesskabet kan opstille regler for tredjelandes virksomheder og besætninger, når de flyver i medlemsstaternes luftrum, skal den respektere deres rettigheder i henhold til gældende internationale konventioner. Derfor bør f.eks. certifikater, der udstedes af tredjelande til deres egne borgere, accepteres i overensstemmelse med denne konventions bestemmelser.

Artikel 5 Væsentlige luftdygtighedskrav:

Denne artikel fastslår, at de væsentlige krav til luftdygtighed, som materiellet skal opfylde for at kunne certificeres, er de samme som i Chicago-konventionens bilag 8, der er knyttet til forslaget som bilag (stk. 1). Den bemyndiger Kommissionen til efter en "udvalgsprocedure" (stk. 3) at vedtage supplerende bestemmelser (af proceduremæssig eller teknisk art) for disse kravs anvendelse. Der skal udstedes certifikat for materiellet, hvis det er fundet luftdygtigt i overensstemmelse med bilag 8.

Artikel 6 Væsentlige miljøbeskyttelseskrav:

Rådets direktiv 80/51/EØF har allerede opstillet de væsentlige miljøkrav (stk. 1). Disse reglers anvendelse skal fastsættes nærmere i gennem-førelsesbestemmelser, som vedtages af Kommissionen efter udvalgs-proceduren (stk. 2).

Artikel 7 Andre grundprincipper og væsentlige krav:

Denne artikel angiver, at grundprincipper og væsentlige krav for alt andet end materiel, som omfattes af denne forordning skal vedtages efter den gældende lovgivningsprocedure.

Artikel 8 Godkendelse af certifikater:

Denne artikel sikrer, at materiel, personer og foretagender kan bevæge sig frit i Fællesskabet, så snart blot en af medlemsstaterne har godkendt dem som værende i overensstemmelse med forordningen og dens gennem-førelsesbestemmelser, idet den pålægger de øvrige medlemsstater at acceptere dem uden yderligere betingelser. Hvis den oprindelige godkendelse desuden gælder et bestemt formål, kan materiellet ikke senere godkendes til andre formål, hvis en skrue eller nitte f.eks. er blevet certificeret til brug i en propel til en bestemt flytype, kan den ikke senere certificeres til brug i en helikoptervinge. Den godkender også, at materiel og dertil hørende dele kan certificeres efter den nationale lovgivning, indtil Fællesskabet har vedtaget den nødvendige lovgivning.

Artikel 9 Accept af tredjelandes godkendelser:

Denne artikel giver mulighed for undtagelser fra denne forordnings bestemmelser på grundlag af gensidige anerkendelsesaftaler mellem Fællesskabet og tredjelande og for en forenklet procedure, så længe Fællesskabet ikke har indgået sådanne gensidige anerkendelsesaftaler. I sidstnævnte tilfælde foreslås det, at medlemsstaterne får bemyndigelse til at anerkende tredjelandes godkendelser af udenlandsk materiel, udenlandske foretagender og udenlandsk personale, forudsat Fællesskabet ved en passende kontrolprocedure konstaterer, at Fællesskabets og de øvrige medlemsstaters interesser er sikret.

Artikel 10 Fleksibilitetsbestemmelser:

Formålet med denne artikel er at give lovgivningen den nødvendige fleksibilitet, så der tages hensyn til de sjældne tilfælde, hvor medlemsstaterne bør have ret til på eget ansvar at træffe foranstaltninger, forudsat Fællesskabet underkaster dem en kontrolprocedure for at bevare ordningens generelle sammenhæng. Disse tilfælde er:

-De umiddelbare sikkerhedstilfælde, hvor der omgående må gribes ind for at undgå en ulykke eller gentagelse af en ulykke. I sådanne tilfælde foretages Fællesskabets kontrol efterfølgende, og de nødvendige konklusioner drages.

-Uforudsete, men uopsættelige driftsforhold (f.eks. et fly, der skal have en særlig tilladelse for at kunne flyve tilbage til sit hjemsted) eller driftsbehov af begrænset varighed (f.eks. indsættelse af et erstatningsfly). I sådanne tilfælde kan Fællesskabets kontrol foretages efterfølgende for at konstatere, om fleksibiliteten blot udnyttes for at undgå forpligtelser, der pålægges af lovgivningen.

-Tilfælde, hvor det samme sikkerhedsniveau kan opnås ved hjælp af andre midler end dem, der foreskrives af de fælles regler. I så fald skal Fællesskabets kontrol ske forudgående for at konstatere, om foranstaltningen påvirker de fælles bestemmelsers øvrige målsætninger, som f.eks. loyal konkurrence på markedet, og om den kan udnyttes af alle de øvrige parter, hvis det ikke er tilfældet.

Artikel 11 Videreformidling af oplysninger og beskyttelse af dem:

Denne artikel sikrer, at oplysninger, der indsamles på det område, forordningen omfatter, er fortrolige. Den sikrer dog også, at oplysningerne står til rådighed for de nationale myndigheder for civil luftfart, som benytter dem i deres daglige arbejde, og for de organer, der efterforsker flyulykker og flykatastrofer. Også andre foretagender, der beskæftiger sig med forbedring af luftfartssikkerheden, f.eks. forskningscentre, uddannelsesinstitutioner og universiteter, kan modtage udvalgte oplysninger til eget brug. Frigivelse af disse oplysninger sker efter behov på grundlag af hvert enkelt tilfælde. Offentlighedens lovlige interesse i at få oplysninger om luftfartssikkerheden vil blive tilgodeset ved regelmæssig offentliggørelse af en særlig publikation.

Kapitel III: Det Europæiske Agentur for Luftfartssikkerhed

Afdeling I: Opgaver

Artikel 12 Agenturets oprettelse og virksomhed:

Ved denne artikel oprettes Agenturet, og dets opgaver beskrives. Agenturet skal kunne udvikle sin tekniske sagkundskab og beskæftige sig med alle anliggender, der omfattes af forordningen, for at give Kommissionen den nødvendige bistand. Det vil desuden få beslutningsmyndighed i forbindelse med typecertificering og skal kunne udføre undersøgelser og inspektioner.

Artikel 13 Foranstaltningernes art:

Denne artikel indeholder en udtømmende liste over den type foranstaltninger, Agenturet kan træffe. Agenturet kan træffe bindende, individuelle afgørelser ved at udstede typecertifikater og ved at foretage inspektioner og undersøgelser. Hvad generelle foranstaltninger angår, kan Agenturet udsende uforpligtende materiale som luftdygtighedskodekser og fremsætte udtalelser til Kommissionen om væsentlige krav og gennemførelsesbestemmelser eller gøre det på grundlag af inspektioner eller undersøgelser og udtale sig om områder som forskning og forbindelserne med tredjelande.

Artikel 14 Udarbejdelse af udtalelser, acceptable overholdelsesmetoder og vejlednings materiale:

Denne artikel drejer sig om Agenturets opgave med at fremsætte udtalelser til Kommissionen om væsentlige krav og om gennemførelsesbestemmelser, den selv vedtager ved hjælp af udvalgsproceduren, eller som Europa-Parlamentet og Rådet vedtager ved fælles beslutningsprocedure. Agenturet kan også udsende uforpligtende materiale, som angiver acceptable overholdelsesmetoder (f.eks. luftdygtighedskodekser) og indeholder vejledninger.

Artikel 15 Certificering:

Denne artikel gælder Agenturets vigtigste aktivitet, nemlig udstedelse af typegodkendelse for materiel og udstyr. Til dette formål bemyndiges Agenturet til selv eller ved hjælp af kvalificerede organer at foretage inspektioner og til at udstede, ændre, midlertidigt inddrage eller ophæve typecertifikater.

Artikel 16 Overvågning af gennemførelsesbestemmelserne:

Denne artikel kræver, at Agenturet overvåger forordningens anvendelse i samarbejde med Kommissionen, det gælder ikke mindst fleksibilitetsbestemmelserne i artikel 10.

Artikel 17 Forskning:

Ifølge denne artikel skal Agenturet udføre forskningsaktiviteter inden for sit eget kompetenceområde og samordne dem med Kommissionens og medlemsstaternes. Agenturet skal til dette formål have stillet et passende budget til rådighed.

Artikel 18 Forbindelser med tredjelande:

Denne artikel giver Agenturet mulighed for at bistå Kommissionen i dens forbindelser med tredjelande. Det vil på grundlag af samarbejdsaftaler mellem Kommissionen og luftfartsmyndighederne i tredjelande eller internationale organisationer med kompetence inden for civil luftfart kunne føre direkte drøftelser med dem og sende sit oplæg til Kommissionen. Det skal også bistå Kommissionen under forhandlinger om gensidige anerkendelsesaftaler og med deres gennemførelse. Artiklen pålægger også Agenturet at bistå Fællesskabet og dets medlemsstater i deres forbindelser med tredjelande, det kan f.eks. dreje sig om teknisk samarbejde, sikkerhedsvurdering af tredjelandes fly osv., afhængigt af hvad Fællesskabet og dets medlemsstater beslutter.

Afdeling II: Intern struktur

Artikel 19 Retlig status, hjemsted og lokale kontorer:

Denne artikel fastslår, at Agenturet er et uafhængigt fællesskabsorgan. Dets hjemsted fastsættes af den kompetente myndighed efter forslag fra Kommissionen. Agenturet kan med de pågældende medlemsstaters samtykke have lokale kontorer i medlemsstaterne med henblik på udførelsen af sit daglige arbejde.

Article 20 Personale:

Personalevedtægten for Fællesskabets institutioner gælder også for Agenturets personale.

Artikel 21 Privilegier og immuniteter:

Denne bestemmelse fastsætter, at Agenturet ligesom De Europæiske Fællesskaber er omfattet af de privilegier og immuniteter, som er fastsat af De Europæiske Fællesskabers protokol vedrørende privilegier og immuniteter.

Artikel 22 Erstatningsansvar:

Ordningen for Agenturets erstatningsansvar i kontraktforhold og uden for kontraktforhold svarer til den, der gælder for Fællesskabet i henhold til traktatens artikel 288.

Artikel 23 Sprog:

Denne artikel angiver Agenturets sproglige ordning. Alle udtalelser til Kommissionen med henblik på fremtidige foranstaltninger, der skal vedtages af Kommissionen, Rådet eller Europa-Parlamentet og Rådet, skal foreligge på samtlige fællesskabssprog. Alle Agenturets øvrige, uforpligtende foranstaltninger skal kun foreligge på engelsk, det sprog, der i de fleste tilfælde, om end ikke udelukkende, benyttes i flyindustriens tekniske dokumentation. Udenforståendes rettigheder bevares, for så vidt som de kan benytte et fællesskabssprog efter eget valg i deres korrespondance med Agenturet, og Agenturet skal svare på samme sprog. I særlige tilfælde kan det dog forlanges, at de også forelægger visse former for dokumentation på engelsk.

Artikel 24 Bestyrelsens oprettelse og beføjelser:

Denne artikel fastsætter, hvilke beføjelser der skal tillægges bestyrelsen, som er et af Agenturets ledende organer. Blandt dens lederopgaver er udnævnelse af den administrerende direktør, vedtagelse af den årlige beretning og arbejdsprogrammet - efter Kommissionens godkendelse - og beslutningstagning i budgetanliggender. Desuden skal den sikre, at Agenturets arbejde præges af den nødvendige gennemsigtighed og neutralitet, og den vedtager derfor procedurer for Agenturets afgørelser og retningslinjer, som skal godkendes af Kommissionen, for uddelegering af certificeringsopgaver til de kvalificerede organer. Bestyrelsen skal også oprette et organ, som består af de berørte parter (flyindustrien, luftfartsselskaberne, arbejdstagerne og forbrugernes repræsentanter), og føre samråd med det, før den træffer beslutninger i budgetanliggender, om arbejdsprogrammet og om gennemsigtighedsreglerne.

Artikel 25 Bestyrelsens sammensætning:

Denne bestemmelse fastsætter, at bestyrelsen skal bestå af en repræsentant for hver medlemsstat, en repræsentant for Kommissionen og en repræsentant for Europa-Parlamentet.

Artikel 26 Bestyrelsens formandskab:

Denne artikel fastsætter, at bestyrelsen skal vælge en formand og en næstformand.

Artikel 27 Møder:

Ifølge denne artikel skal bestyrelsen afholde både ordinære og ekstraordinære møder, som kan overværes af den administrerende direktør og udenforstående observatører.

Artikel 28 Afstemning:

Bestyrelsen træffer sine beslutninger med to tredjedeles flertal, og hvert medlem har en stemme.

Artikel 29 Den administrerende direktørs opgaver og beføjelser:

Denne bestemmelse angiver den administrerende direktørs opgaver og beføjelser. For at sikkerhedsafgørelser kan være fri for politisk indblanding og uafhængige af nationale hensyn, træffes de af den administrerende direktør. Den administrerende direktør er også Agenturets leder, og han er derfor ansvarlig for budgettets og arbejdsprogrammets udarbejdelse og gennemførelse og for alle personaleanliggender.

Artikel 30 Udnævnelse af ledere:

Den administrerende direktør udnævnes sammen med en eller flere direktører af bestyrelsen, som har disciplinærmyndighed over den administrerende direktør. Udnævnelserne sker for en begrænset periode, som kan fornys.

Artikel 31 Oprettelse af ankenævn og deres beføjelser:

Ved denne artikel oprettes ankenævn, der skal behandle Agenturets enkelte afgørelser, således som nærmere beskrevet i artikel 35.

Artikel 32 Ankenævnenes sammensætning:

Denne artikel fastsætter i almindelighed, at ankenævnets medlemmer skal udvælges fra en liste, som udarbejdes af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 33. Nærmere bestemmelser for ankenævnenes arbejde vedtages af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 53.

Artikel 33 Ankenævnets medlemmers uafhængighed:

Denne artikel indfører en klar adskillelse mellem ankenævnenes og Agenturets opgaver, så ankenævnets medlemmer kan behandle Agenturets afgørelser uafhængigt.

Artikel 34 Udelukkelse og indsigelse:

Denne artikel giver mulighed for at udelukke medlemmer af ankenævnet, hvis de har interesser i den anke, som indgives.

Artikel 35 Afgørelser underkastet anke:

Denne artikel angiver, hvilke afgørelser der kan ankes. Det drejer sig om udstedelse af typecertifikater, afgørelser i forbindelse med en undersøgelse og afgørelser i forbindelse med gebyrer. Anken har kun opsættende virkning, hvis Agenturet beslutter det. Anke indgives over den endelige afgørelse, anke på et mellemliggende trin kan kun indgives, hvis afgørelsen indeholder bestemmelse herom.

Artikel 36 Ankeberettigede personer:

Enhver kan anke en afgørelse, som er rettet til vedkommende eller berører ham direkte og personligt.

Artikel 37 Ankefrist og formkrav:

Denne artikel fastsætter en ankefrist på to måneder.

Artikel 38 Berigtigelse af afgørelser:

Denne artikel giver Agenturets ansvarlige organ mulighed for at berigtige en anket afgørelse, hvis ikke indankeren har en anden modpart end Agenturet. Hvis Agenturet ikke ændrer sin afgørelse, forelægges den for ankenævnet med mulighed for, at Agenturet midlertidigt indstiller den.

Artikel 39 Undersøgelser af anker:

Denne artikel fastsætter, at ankenævnet kan inddrage udenforstående i ankesagen for at afgøre, om anken er velbegrundet.

Artikel 40 Afgørelse i ankesager:

Denne artikel fastsætter, at ankenævnet kan afslutte sin undersøgelse enten ved at træffe en afgørelse eller ved at henvise sagen til Agenturets kompetente organ. I sidstnævnte tilfælde er Agenturet dog bundet af nævnets konklusioner.

Artikel 41 Indbringelser af sagen for Domstolen:

Denne artikel giver mulighed for, at ankenævnets afgørelser kan behandles af Domstolen på samme grundlag, som EF-traktaten fastsætter for behandling af Fællesskabets retsakter (artikel 230).

Artikel 42 Repræsentant:

Denne artikel giver personer, som ikke er hjemmehørende i Fællesskabet, ret til at udpege en sagsrepræsentant.

Artikel 43 Direkte anke:

Denne artikel giver medlemsstaterne mulighed for at indanke Agenturets afgørelser i forbindelse med typecertificering og inspektioner.

Afdeling III: Arbejdsmetoder

Artikel 44 Procedurer for udarbejdelse af udtalelser, acceptable overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale:

Denne artikel pålægger bestyrelsen at udarbejde gennemsigtige procedurer for Agenturets opstilling af regler for at sikre udnyttelse af den relevante sagkundskab, fyldestgørende og tilstrækkeligt omfattende samråd med alle berørte parter (flyindustrien, luftfartsselskaberne, arbejdstagerne, forbrugernes repræsentanter osv.) og de enkelte medlemsstaters ret til at blive inddraget, når Agenturet udarbejder udtalelser om regler, der skal anvendes på deres plan.

Der skal også udarbejdes særlige procedurer, så Agenturet kan træffe øjeblikkelige foranstaltninger i tilfælde af sikkerhedsproblemer.

Artikel 45 De enkelte afgørelser:

Denne artikel pålægger lignende, gennemsigtige procedurer for de enkelte afgørelser.

Artikel 46 Undersøgelsesbeføjelser:

Ifølge denne artikel kan Agenturet foretage inspektioner og undersøgelser med henblik på forordningens anvendelse. Undersøgelsesopgaverne kan også uddelegeres til kvalificerede organer efter retningslinjer, som skal udarbejdes af bestyrelsen.

Artikel 47 Inspektion i medlemsstaterne:

Agenturet bistår Kommissionen med at overvåge forordningens og dens gennemførelses bestemmelsers anvendelse på nationalt plan. Det skal have inspektører til sin rådighed, så det kan overvåge de nationale myndigheder og kontrollere deres arbejdsmetoder på eget initiativ eller på Kommissionen anmodning. Agenturet kan således konstatere hos de nationale myndigheder, om Fællesskabets lovgivning er blevet korrekt gennemført og anvendes rigtigt. Det aflægger rapport til Kommissionen, som derpå afgør, om det skal indlede en overtrædelsesprocedure for ukorrekt anvendelse af de fælles regler og procedurer. Medlemsstaterne kan indanke inspektionsbeslutningen for Domstolen.

Artikel 48 Undersøgelse hos virksomhederne:

Denne artikel giver Agenturet mulighed for at foretage tekniske undersøgelser med henblik på anvendelse af artikel 15 for at kunne udstede de relevante certifikater og sørge for en stadig overvågning af sikkerheden.

Afdeling IV: Finansieringsbestemmelser

Artikel 49 Budget:

Agenturets budget kan til en vis grad finansieres ved hjælp af tilskud fra Fællesskabet. Desuden kan dets tjenesteydelser (f.eks. certificering, uddannelse og dokumentation) betales med en form for gebyr.

Agenturet har behov for en budgetbevilling, som er stor nok til, at det kan ansætte tilstrækkeligt kvalificeret personale, udføre forskningsaktiviteter og få fælles standarder oversat og offentliggjort.

Den administrerende direktør udarbejder et foreløbigt budgetforslag, som skal vedtages af bestyrelsen og forelægges for Kommissionen, som derefter behandler det efter den normale budgetprocedure.

Artikel 50 Gennemførelse af budgettet og kontrol med det:

Denne artikel fastsætter, at den administrerende direktør er ansvarlig for budgettets gennemførelse. Finanskontrollen sikres af Kommissionens finansinspektør. Revisionsretten gennemgår Agenturets regnskaber og offentliggør en årlig rapport. Dechargeafgørelsen for gennemførelse af Agenturets budget meddeles den administrerende direktør af bestyrelsen på Europa-Parlamentets anbefaling.

Artikel 51 Finansbestemmelser:

Denne artikel fastsætter, at bestyrelsen for at vejlede Agenturet med hensyn til udarbejdelse og gennemførelse af budgettet skal vedtage en finansforordning efter af have indhentet Kommissionens godkendelse og udtalelse fra Revisionsretten.

Artikel 52 Gebyrreglerne:

Denne artikel drejer sig om fastsættelse af de gebyrer, der skal opkræves af ansøgere til Agenturets tjenesteydelser. De skal fastsættes af Kommissionen, som derfor skal vedtage regler for dem i overensstemmelse med artikel 53 (udvalgsproceduren). Når Kommissionen udarbejder disse regler, skal den bl.a. sikre, at gebyrerne uden forskelsbehandling opkræves på samme måde af alle stater, der deltager i ordningen. Selv om gebyrerne bør dække alle omkostninger i forbindelse med tjenesteydelserne, kan tilskud fra Fællesskabet i en overgangsperiode på fire år dække en del af udgifterne.

Kapitel IV: Afsluttende bestemmelser

Artikel 53 Udvalg:

Ifølge denne artikel skal der oprettes et enkelt udvalg med to procedurer, en forskriftsprocedure og en rådgivningsprocedure. Denne bestemmelse henviser til Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen mission [6], særlig artikel 3 og 5.

[6] EFT L 184 af 17.7.1999.

Artikel 54 Europæiske tredjelandes deltagelse:

Denne artikel giver andre europæiske lande mulighed for at deltage i Agenturets arbejde på grundlag af de forskellige aftaler, som Fællesskabet har indgået eller står overfor at skulle indgå med de centraleuropæiske lande (det fælles europæiske luftrum, FEL), og aftalen med Schweiz og EØS, der forpligter dem til fuldt ud at følge Fællesskabets lovgivning på det område, som omfattes af denne forordning. De nærmere bestemmelser for disse landes deltagelse vil blive fastsat efter den interne procedure i de nævnte aftaler.

Artikel 55 Indledning af agenturets virksomhed:

Denne artikel angiver, at selv om forordningen træder i kraft i overensstemmelse med artikel 56, påbegynder Agenturet først sit arbejde 12 måneder senere, så der er tilstrækkelig tid til dets oprettelse.

Artikel 56 Ophævelse:

Denne artikel fastslår, at selv om forordning (EØF) nr. 3922/91 ophæves, vil materiel, personer og foretagender, som er blevet godkendt efter denne forordning, stadig kunne bevæge sig frit.

Artikel 57 Ikrafttrædelse:

Denne artikel fastsætter tidspunktet for forordningens ikrafttrædelse. Dog træder artikel 5, 6, og 7 først i kraft, når de nødvendige gennemførelsesbestemmelser er blevet vedtaget.

2000/0246 (COD)

Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om fælles regler for civil luftfart og om oprettelse af et europæisk luftfartssikkerhedsargentur (EØS-relevant tekst)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, navnlig artikel 80, stk. 2,

under henvisning til forslag fra Kommissionen [7],

[7] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg [8],

[8] EFT C

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget [9],

[9] EFT C

i overensstemmelse med proceduren i traktatens artikel 251 [10], og

[10] EFT C

ud fra følgende betragtninger:

(1) Europæiske borgere bør til enhver tid sikres et højt, ensartet beskyttelsesniveau inden for civil luftfart ved hjælp af fælles sikkerhedsbestemmelser og ved at sikre, at såvel produkter som personer og foretagender, der udøver virksomhed i Fællesskabet, opfylder både disse bestemmelser og miljøbeskyttelsesbestemmelserne. Herved lettes den fri bevægelighed for varer, personer og foretagender på det indre marked.

(2) Flymateriel bør derfor certificeres, så dets luftdygtighed kontrolleres, og der bør opstilles passende krav til personer og foretagender, der beskæftiger sig med luftfartssikkerhed.

(3) Konventionen angående international civil luftfart, som blev undertegnet i Chicago den 7. december 1944, indeholder allerede minimumsstandarder for den civile luftfarts sikkerhed. Tredjelandes fly, flymandskab og luftfartsselskaber, der opfylder disse standarder, bør nyde af de rettigheder, konventionen fastsætter.

(4) Flymateriel bør certificeres, når det er luftdygtigt i henhold til Chicago-konventionens artikel 8 og overholder væsentlige miljøkrav, som Fællesskabet har fastsat i overensstemmelse med standarder fastsat ifølge konventionen. Kommissionen bør kunne udarbejde de nødvendige gennemførelsesbestemmelser.

(5) For at Fællesskabets målsætninger med hensyn til personers, varers og tjenesteydelsers frie bevægelighed samt med hensyn til den fælles transportpolitik kan virkeliggøres, bør medlemsstaterne uden yderligere krav og vurderinger godkende materiel, foretagender og personer, som er blevet certificeret i overensstemmelse med denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser.

(6) Der bør udvises tilstrækkelig fleksibilitet med hensyn til løsning af problemer af hastende karakter så som hastende sikkerhedsforanstaltninger, uforudsete eller begrænsede driftsmæssige behov, ligesom der bør være mulighed for at opnå et tilstrækkeligt sikkerhedsniveau med andre midler. Medlemsstaterne bør derfor være beføjede til at indrømme undtagelser fra kravene i denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser, forudsat at undtagelsernes omfang er strengt begrænset, og de er undergivet passende EF-kontrol.

(7) Forordningens mål kan nås gennem samarbejde med tredjelande og dens bestemmelser samt gennemførelsesbestemmelserne bør i så fald tilpasses ved aftaler om gensidig anerkendelse, som Fællesskabet indgår med disse tredjelande. Selv om der ikke foreligger sådanne aftaler, bør medlemsstaterne under passende EF-kontrol ikke desto mindre have tilladelse til at anerkende de godkendelser, et tredjeland har givet udenlandsk materiel og udenlandske foretagender og personale.

(8) Det er generelt accepteret, at der er behov for bedre ordninger på alle de områder, der omfattes af denne forordning, så bestemte opgaver, der på nuværende tidspunkt udføres af Kommissionen eller på nationalt plan kan udføres af et særligt ekspertorgan. Der er derfor behov for inden for Fællesskabets nuværende institutionelle struktur og kompetencefordeling at etablere et europæisk agentur for luftfartssikkerhed, som er uafhængigt med hensyn til tekniske spørgsmål og har retlig, administrativ og finansiel autonomi. Med henblik herpå er det både nødvendigt og hensigtsmæssigt, at det er et fællesskabsorgan, der har status som juridisk person, og som udøver de gennemførelsesbeføjelser, som tillægges det ved denne forordning.

(9) For at kunne bistå Fællesskabet korrekt, bør Agenturet kunne udfolde sin ekspertise med hensyn til alle aspekter af luftfartssikkerhed og miljøbeskyttelse, der er omfattet af denne forordning. Det skal bistå Kommissionen i forbindelse med forberedelsen af den nødvendige lovgivning og bistå medlemsstaterne og industrien med dens gennemførelse. Agenturet bør også være i stand til at vedtage acceptable, ikke-bindende overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale. Det bør også være i stand til at foretage tekniske undersøgelser og udstede typecertifikater for alt materiel. Det bør have de nødvendige beføjelser og den nødvendige myndighed til at udføre sådanne opgaver. Det bør bistå Kommissionen med at overvåge anvendelsen af denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser og have den nødvendige myndighed hertil.

(10) For at kunne kontrollere Agenturets virksomhed effektivt bør medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet være de repræsenteret i en bestyrelse med de nødvendige beføjelser til at fastsætte budgettet, kontrollere dets gennemførelse, vedtage passende finansielle bestemmelser, fastlægge gennemsigtige arbejdsprocedurer for Agenturets beslutninger og udpege den administrerende direktør. Agenturet bør også være beføjet til at udføre forskningsaktiviteter og at tilrettelægge et passende samarbejde med Kommissionen og med medlemsstaterne. Det er ønskeligt, at Agenturet bistår Fællesskabet og medlemsstaterne med hensyn til internationale relationer, herunder harmonisering af bestemmelser, gensidig anerkendelse af godkendelser og teknisk samarbejde, og Agenturet bør være beføjet til at etablere passende forbindelser med luftfartsmyndighederne i tredjelande og med internationale organisationer, der har kompetence på de områder, der omfattes af denne forordning.

(11) Det er for at beskytte almenvellet afgørende, at Agenturet udelukkende bygger sit sikkerhedsrelaterede arbejde på uafhængig ekspertise og anvender denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser nøje. Alle Agenturets sikkerhedsrelaterede beslutninger, bør derfor træffes af den administrerende direktør, som bør have stor frihed med hensyn til at søge rådgivning, bistand og tilrettelægge Agenturets interne struktur. Når Agenturet skal udarbejde udkast til mere generelle bestemmelser, som skal gennemføres af de nationale myndigheder, bør medlemsstaterne dog inddrages i beslutningsprocessen.

(12) Det bør sikres, at de parter, der påvirkes af Agenturets beslutninger har adgang til de nødvendige retsmidler på en måde, som passer til luftfartens særlige forhold. Der bør derfor indføres en passende ankeanordning, så den administrerende direktørs beslutninger kan ankes til et særligt ankenævn, hvis afgørelser igen kan indbringes for EF-Domstolen.

(13) For at sikre Agenturet fuld selvstændighed og uafhængighed er det nødvendigt at give det et selvstændigt budget, hvis midler først og fremmest kommer fra Fællesskabet og fra de gebyrer, der betales af systemets brugere. Fællesskabets budgetprocedure bør dog gælde for enhver støtte, som kommer fra Det Europæiske Fællesskabs almindelige budget. Revision af regnskaberne bør foretages af Revisionsretten.

(14) I overensstemmelse med artikel 2 i Rådets beslutning 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [11], bør gennemførelsesforanstaltningerne til forordningen vedtages efter rådgivningsproceduren i beslutningens artikel 3 eller forskrifts proceduren i dens artikel 5 alt efter tilfældet.

[11] EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

(15) Målene for den påtænkte handling, fastlæggelse af fælles regler for luftfartssikkerhed og miljøbeskyttelse, der er i overensstemmelse med Chicago-konventionen, og stadig overvågning af disse regler gennem et fællesskabsorgan oprettet med henblik herpå kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5, på grund af denne forordnings europæiske dimension bedre gennemføres på fællesskabsplan. Denne forordning er i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. nævnte artikel, begrænset til det minimum, der er påkrævet for at nå disse mål og går ikke udover, hvad der er nødvendigt med henblik herpå.

(16) Ved denne forordning fastlægges der en mere hensigtsmæssig og omfattende ramme for definition og gennemførelse af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart. Rådets forordning (EØF) nr. 3922/91 af 16. december 1991 om harmonisering af tekniske krav og administrative procedurer inden for civil luftfart [12] bør derfor ophæves, uden at dette berører certificering af materiel, personer og foretagender, der allerede er foretaget i overensstemmelse med nævnte forordning.

[12] EFT L 373 af 31.12.1991, s. 4. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 1069/1999 (EFT L 130 af 26.5.1999, s. 16).

(17) Det erkendes i brede kredse, at europæiske lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union i vidt omfang bør inddrages for at sikre et bredt fælleseuropæisk grundlag og dermed øge luftfartssikkerheden i hele Europa. Kun de europæiske lande der har indgået aftaler med Fællesskabet om fuldt vedtage og anvende Fællesskabets regler for det område, denne forordning omfatter, bør knyttes til dets virksomhed efter betingelserne i de pågældende aftaler -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING :

KAPITEL I: PRINCIPPER

Artikel 1 Anvendelsesområde

1. Denne forordning finder anvendelse på:

a) konstruktion, fremstilling, vedligeholdelse og anvendelse af flymateriel og flyapparatur

b) personer og foretagender, der beskæftiger sig med de i litra a) nævnte opgaver

c) materiel, personale og foretagender der er involveret i luftfartsvirksomhed.

Den finder ikke anvendelse, når dette materiel og dette apparatur eller dette personale og disse foretagender er inddraget i militær-, told- eller politioperationer.

2. Hver medlemsstat sikrer, at militær-, told- og politioperationer er forenelige med denne forordnings formål.

Artikel 2 Formål

1. Hovedformålet med denne forordning er at fastlægge et højt, ensartet niveau for luftfartssikkerhed i Europa.

2. Dens øvrige formål er inden for de områder, der er omfattet af denne forordningen:

a) at fremme den frie bevægelighed for varer, personer og tjenesteydelser

b) at fremme omkostningseffektiv regulering og certificering

c) at sikre fælles fortolkning af de bestemmelser og bilag i Chicago-konventionen, der behandler områder, der er omfattet af denne forordning, for at lette ensartet gennemførelse af dem i Fællesskabet, samt

d) at udbrede Fællesskabets opfattelse af standarder og regler for luftfartssikkerhed i hele verden ved at etablere et passende samarbejde med tredjelande og med internationale organisationer.

3. De i stk. 1 og 2 nævnte mål skal nås ved hjælp af:

a) udarbejdelse, vedtagelse og ensartet anvendelse af de nødvendige retsakter

b) anerkendelse, uden yderligere krav, af certifikater, licenser, godkendelser eller andre dokumenter, der er udstedt for flymateriel, personale og foretagender i overensstemmelse med denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser

c) oprettelse af et europæisk agentur for luftfartssikkerhed.

Artikel 3 Definitioner

1. I denne forordning forstås ved:

a) "Stadig overvågning": det arbejde, der skal udføres for at kontrollere, at betingelserne for et certifikats udstedelse overholdes på ethvert tidspunkt i certifikatets gyldighedsperiode, samt gennemførelse af eventuelle beskyttelses foranstaltninger

b) "Chicago-Konventionen": konventionen angående international civil luftfart med bilag, undertegnet i Chicago den 7. december 1944 med senere ændringer, således som den er i kraft og finder anvendelse på alle Fællesskabets medlemsstater på tidspunktet for denne forordnings ikraftrædelse

c) "Materiel": luftfartøjer, motorer eller propeller

d) "Apparatur": instrumenter, udstyr, mekanismer, apparater eller tilbehør, som anvendes eller er bestemt til anvendelse ved drift af et flyvende luftfartøj, uanset om det er installeret i, skal installeres i eller er monteret på et luftfartøj, men ikke indgår i dets skrog, motorer eller propeller

e) "Certificering": enhver form for anerkendelse af, at materiel, foretagender eller personer opfylder gældende krav, herunder bestemmelserne i denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser, samt udstedelse af certifikat, licens, godkendelse eller et andet dokument som bevis for denne overensstemmelse

f) "Typecertifikat": et dokument, der attesterer, at materiel- eller apparaturtypen er i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser

g) "Erhvervsmæssig lufttransport": transport med fly af passagerer, post og/eller fragt mod vederlag eller lejeafgift

h) "Kvalificeret organ": et organ - nationale luftfartsmyndigheder enhver anden juridisk person - som kan udføre certificeringsopgaver under Agenturets kontrol og på dets vegne.

2. Efter den procedure, der er nævnt i artikel 53, stk. 3, stk. 1, litra b) i nærværende artikel, og artikel 5, stk. 1, kan denne forordning tilpasses og dens bilag ændres for at tage hensyn til senere ændringer af Chicago-konventionen, som træder i kraft efter forordningens vedtagelse, og som bliver gældende i alle medlemsstaterne.

KAPITEL II: VÆSENTLIGE KRAV

Artikel 4 Grundprincipper

1. Materiel og apparatur må ikke anvendes på medlemsstaternes territorium, medmindre det certificeres, at det opfylder denne forordnings bestemmelser vedrørende luftdygtighed og miljøbeskyttelse.

2. Stk. 1 gælder også for tredjelandes fly, foretagender og personale under hensyntagen til deres rettigheder i henhold til gældende internationale konventioner, og Chicago-konventionen.

Artikel 5 Væsentlige luftdygtighedskrav

1. Materiel og apparatur anses for at være luftdygtigt, hvis det opfylder standarderne i Chicago-konventionens bilag 8, del 1, 3 og 4, som anført i bilaget til denne forordning, og vedligeholdes på en sådan måde, at flyvesikkerheden til stadighed sikres.

2. Når det er godtgjort, at materiel og apparatur er luftdygtigt og vedligeholdes i overensstemmelse med stk. 1, udstedes det pågældende certifikat. Certifikatet skal indeholde betingelserne for materiellets og apparaturets anvendelse og vedligeholdelse

3. Kommissionen vedtager efter den i artikel 53, stk. 3, nævnte procedure gennemførelsesbestemmelserne til stk. 1 og 2 og angiver heri betingelserne for materiels og apparaturs certificering og vedligeholdelse.

Artikel 6 Væsentlige miljøbeskyttelseskrav

1. Materiel og apparatur skal støjcertificeres i overensstemmelse med Rådets direktiv nr. 80/51/EØF [13].

[13] EFT L 18 af 24.11.1980, s. 23. Direktivet er ændret ved direktiv 83/206/EØF, (EFT L 117 af 4.5.1983, s. 15).

2. Kommissionen fastsætter de nødvendige gennemførelsesbestemmelser for den i stk. 1 omhandlede certificering efter den i artikel 53, stk. 3, nævnte procedure.

Artikel 7 Andre grundprincipper og væsentlige krav

Med hensyn til grundprincipper og væsentlige krav inden for de områder, der er omfattet af artikel 1, litra b) og c), fremsætter Kommissionen efter behov snarest muligt forslag for Europa-Parlamentet og Rådet med henblik på vedtagelse på grundlag af traktatens artikel 80, stk. 2.

Artikel 8 Godkendelse af certifikater

1. Medlemsstaterne godkender uden yderligere tekniske krav eller vurderinger certifikater, som er udstedt i overensstemmelse med denne forordning. Hvis den oprindelige godkendelse gjaldt et eller flere bestemte formål, kan senere godkendelser kun gælde det (de) samme formål.

2. Certifikater, som ikke kan udstedes i overensstemmelse med denne forordning, kan under hensyntagen til artikel 56 udstedes efter gældende nationale bestemmelser, indtil vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning.

Artikel 9 Accept af tredjelandes godkendelser

1. Uanset denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser kan medlemsstaterne eller Agenturet udstede certifikater på grundlag af certifikater fra et tredjelands luftfartsmyndigheder efter bestemmelserne i de gensidige anerkendelsesaftaler mellem Fællesskabet og det pågældende land.

2. Hvis der ikke foreligger en gensidig anerkendelsesaftale, skal medlemsstaterne, hvis de påtænker at udstede certifikater på grundlag af certifikater fra et tredjelands kompetente myndigheder, underrette Kommissionen og medlemsstaterne om certifikaternes indhold og om de nærmere betingelser for deres udstedelse.

Kommissionen kan efter den i artikel 53, stk. 2, nævnte procedure pålægge en medlemsstat at ændre de certifikater, den påtænkter at udstede, eller at undlade at udstede dem, hvis Kommissionen inden for tre måneder efter meddelelsen finder, at:

a) betingelserne for disse certifikaters udstedelse ikke indebærer samme sikkerhedsniveau som det, forordningen og dens gennemførelsesbestemmelser foreskriver, og/eller

b) certifikaterne ville give et tredjeland urimelige fordele eller strider mod Fællesskabets politik over for dette tredjeland.

Certifikater, som udstedes på grundlag af første afsnit, udløber, når en aftale mellem Fællesskabet og det pågældende tredjeland træder i kraft, dog senest to år efter deres udstedelse. Efter anmodning fra den pågældende medlemsstat med hensyn til udstedelse af certifikater kan Kommissionen efter den i artikel 53, stk. 2, nævnte procedure give tilladelse til en passende forlængelse af en sådan to-års periode, forudsat at de i andet afsnit angivne omstændigheder ikke foreligger.

Artikel 10 Fleksibilitetsbestemmelser

1. Bestemmelserne i denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser er ikke til hinder for, at medlemsstaterne griber omgående ind over for sikkerhedsproblemer, som involverer materiel, personer eller foretagender, der er omfattet af denne forordning. I så fald underretter medlemsstaterne Kommissionen og de øvrige medlemsstater om de foranstaltninger, der træffes, samt om begrundelsen for dem.

2. Kommissionen afgør efter den i artikel 53, stk. 3, nævnte procedure om et utilstrækkeligt sikkerhedsniveau eller en mangel i denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser berettiger den fortsatte anvendelse af foranstaltninger, som er truffet i henhold til nærværende stk. 1. Er det tilfældet, tager den de nødvendige skridt til at ændre den pågældende bestemmelse. Hvis medlemsstatens foranstaltninger viser sig uberettigede, skal medlemsstaten ophæve dem.

3. Medlemsstaterne kan indrømme undtagelser fra de væsentlige krav i denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser i tilfælde af uforudsete driftsmæssige problemer af hastende karakter eller driftsmæssige behov af begrænset varighed. I så fald skal Kommissionen og de øvrige medlemsstater underrettes hurtigst muligt.

4. Kommissionen kan efter den i artikel 53, stk. 3, nævnte procedure fastslå, at undtagelser, som er indrømmet på grundlag af nærværende artikels stk. 3, ikke er forenelige med denne forordnings formål eller med Fællesskabets øvrige retsregler. I så fald skal medlemsstaten ophæve undtagelsen.

5. Hvis et sikkerhedsniveau, som svarer til det, der tilstræbes med anvendelsen af gennemførelsesbestemmelserne til artikel 4-7, kan opnås på anden måde, kan medlemsstaterne, uden forskelsbehandling på grundlag af ansøgernes nationalitet og under hensyn til behovet for at undgå konkurrencefordrejning, indrømme undtagelser fra nævnte artikler. I så fald underretter den pågældende medlemsstat Kommissionen, inden undtagelsen indrømmes, begrunder behovet for den og angiver, hvilke betingelser der skal sikre, at et tilsvarende sikkerhedsniveau opnås.

6. Kommissionen afgør efter den i artikel 53, stk. 3, nævnte procedure om en foreslået godkendelse indebærer et tilsvarende sikkerhedsniveau og derfor kan gives. I så fald meddeler den sin afgørelse til alle medlemsstaterne, der har alle ret til at anvende den pågældende foranstaltning. De relevante gennemførelsesbestemmelser kan også ændres, så de kommer til at afspejle en sådan foranstaltning. Bestemmelserne i artikel 8 gælder for den pågældende foranstaltning.

Artikel 11 Formidling af oplysninger og beskyttelse af dem

1. Oplysninger, som Kommissionen, Agenturet og de nationale lufthavnsmyndigheder indsamler i forbindelse med denne forordnings anvendelse, er fortrolige og underkastet Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF [14].

[14] EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

2. Kommissionen, Agenturet, de nationale luftfartsmyndigheder og ethvert organ, som i medfør af Rådets direktiv nr. 94/56/EF [15] har til opgave at efterforske ulykker inden for civil luftfart i Fællesskabet, har adgang til de i stk. 1, omhandlede oplysninger.

[15] EFT L 319 af 12.12.1994, s. 14.

3. Kommissionen kan efter proceduren i artikel 53, stk. 3, afgøre, om udvalgte oplysninger skal overlades til interesserede parter. En sådan afgørelse, der kan være generel eller individuel, skal være baseret på behovet for:

a) at give personer og foretagender de oplysninger, de behøver for at kunne forbedre luftfartssikkerheden samt

b) at begrænse videreformidlingen af oplysninger til det strengt nødvendige for brugernes formål.

4. For at holde offentligheden underrettet om det generelle sikkerhedsniveau udgiver Agenturet hvert år en sikkerhedsoversigt.

KAPITEL III: DET EUROPÆISKE AGENTUR FOR LUFTFARTSSIKERHED

afdeling I: Opgaver

Artikel 12 Agenturets oprettelse og virksomhed

1. Til gennemførelse af denne forordning oprettes et europæisk agentur for luftfartssikkerhed, i det følgende benævnt "Agenturet".

2. For at sikre, at luftfartssikkerheden fungerer korrekt og udvikler sig tilfredsstillende, skal Agenturet:

a) påtage sig opgaver i forbindelse med alle anliggender og fremsætte udtalelser om alle forhold, der er omfattet af denne forordning

b) bistå Kommissionen med at forberede foranstaltninger, der skal træffes med henblik på gennemførelse af denne forordning og give den den tekniske, videnskabelige og administrative bistand, den behøver for at kunne udføre sine opgaver

c) træffe de nødvendige foranstaltninger inden for de beføjelser, denne forordning eller Fællesskabets gældende lovgivning tillægger

d) foretage de inspektioner og undersøgelser, som er nødvendige for, at det kan udføre sine opgaver.

Artikel 13 Foranstaltningernes art

Agenturet kan vedtage:

a) udtalelser rettet til Kommissionen

b) acceptable, ikke-bindende overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale med henblik på anvendelse af denne forordning og dens gennem førelsesbestemmelser

c) afgørelser om anvendelsen af artikel 15, 46 og 47.

Artikel 14 Udarbejdelse af udtalelser, acceptable overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale

1. For at bistå Kommissionen med at udarbejde forslag til grundprincipper og væsentlige krav, som skal forelægges Europa-Parlamentet og Rådet, og med at vedtage de nødvendige gennemførelsesbestemmelser, herunder dem, der ifølge artikel 5, stk. 3, og artikel 6, stk. 2, skal fastsættes for materiel og apparatur, udarbejder Agenturet udkast hertil. Det forelægger disse udkast for Kommissionen i form af udtalelser.

2. Under nøje overholdelse af denne forordning og de gennemførelsesbestemmelser til den, som Kommissionen vedtager, udarbejder Agenturet, i henhold til artikel 44 acceptable, ikke-bindende overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale, der skal benyttes under certificeringsproceduren.

Artikel 15 Certificering

Når det gælder materiel og apparatur, skal Agenturet:

a) Selv eller ved hjælp af kvalificerede organer foretage de tekniske inspektioner, som er nødvendige for at kontrollere den pågældende materiel- eller apparatur types luftdygtighed efter de regler for konstruktion af materiel og apparatur, som er vedtaget i overensstemmelse med betingelserne i gennemførelsesbestemmelserne i henhold til artikel 5, stk. 3.

b) Udstede de relevante typecertifikater, herunder certificering af konstruktions-foretagender, i overensstemmelse med betingelserne i gennem førelsesbestemmelserne i henhold til artikel 5, stk. 3, og sikre stadig overvågning.

c) Ændre, suspendere eller tilbagekalde de pågældende certifikater, hvis juridiske eller fysiske personer ikke opfylder de forpligtelser, denne forordning eller dens gennemførelsesbestemmelser pålægger dem.

d) Gribe ind øjeblikkelig i tilfælde af sikkerhedsproblemer i forbindelse med materiel og udstyr, som det har certificeret; i så fald følges proceduren i artikel 10, stk. 1 og 2.

Artikel 16 Overvågning af gennemførelsesbestemmelserne

1. Agenturet foretager inspektioner for at kontrollere medlemsstaternes anvendelse af denne forordning og dens gennemførelsesbestemmelser og aflægger rapport herom til Kommissionen.

2. Agenturet foretager tekniske undersøgelser med henblik på anvendelsen af artikel 10 og gennemførelsesbestemmelserne til denne forordning under hensyntagen til eventuelle krav, som vedtages efter den i artikel 53, stk. 2, nævnte procedure

Artikel 17 Forskning

1. Agenturet kan under hensyntagen til gældende fællesskabsret udføre og finansiere forskning med nøje sigte på forbedring af aktiviteterne inden for sine kompetenceområder.

2. Agenturet samordner sit forsknings- og udviklingsarbejde med Kommissionens og medlemsstaternes for at sikre, at alle parters politik og virksomhed er indbyrdes overensstemmende.

Artikel 18 Forbindelser med tredjelande

1. Agenturet kan på grundlag af Fællesskabets relevante lovgivning bistå Fællesskabet og dets medlemsstater i deres forbindelser med tredjelande. Navnlig bistår det efter anmodning Kommissionen ved forhandlinger om harmonisering af de relevante regler og gensidig anerkendelse af godkendelser, der bekræfter tilfredsstillende anvendelse af reglerne.

2. Agenturet kan samarbejde med tredjelandes luftfartsmyndigheder og internationale organisationer med kompetence på de områder, denne forordning omfatter, på grundlag af samarbejdsaftaler, som Kommissionen har indgået med disse organer.

Afdeling II: intern struktur

Artikel 19 Retlig status, hjemsted og lokale kontorer

1. Agenturet er et fællesskabsorgan. Det har status som juridisk person.

2. Agenturet har i hver medlemsstater den videstgående rets- og handleevne, som vedkommende stats lovgivning tillægger juridiske personer. Det kan i særdeleshed erhverve og afhænde fast ejendom og løsøre og optræde som part i retssager.

3. Agenturets hjemsted afgøres af de kompetente myndigheder efter forslag fra Kommissionen senest seks måneder efter denne forordnings vedtagelse. Med den i artikel 24 omhandlede bestyrelses godkendelse kan Agenturet oprette lokale kontorer i medlemsstaterne med disses samtykke.

4. Agenturet repræsenteres af sin administrerende direktør.

Artikel 20 Personale

1. Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber og de regler, Det Europæiske Fællesskabs institutioner i fællesskab har vedtaget for anvendelse af denne vedtægt og disse ansættelsesvilkår gælder for Agenturets personale under hensyntagen til anvendelsen af denne forordnings artikel 33 på Ankenævnets medlemmer.

2. Under hensyntagen til artikel 30 udøver Agenturet de beføjelser, vedtægten og ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte tillægger ansættelsesmyndigheden, over for sine ansatte.

3. Agenturets personale består af et strengt begrænset antal tjenestemænd, som udfører ledelsesopgaver og udpeges eller udstationeres af Kommissionen eller medlemsstaterne. Det øvrige personale består af øvrige ansatte, som Agenturet efter behov ansætter for en strengt begrænset periode.

Artikel 21 Privilegier og immuniteter

Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter gælder for Agenturet.

Artikel 22 Erstatningsansvar

1. Agenturets ansvar i kontraktforhold bestemmes efter den lovgivning, der finder anvendelse på den pågældende kontrakt.

2. De Europæiske Fællesskabers Domstol har kompetence til at træffe afgørelse i henhold til en voldgiftsbestemmelse, som indeholdes i en af Agenturet indgået aftale.

3. For så vidt angår ansvar uden for kontraktforhold skal Agenturet i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, erstatte skader, forvoldt af dets afdelinger eller af dets ansatte under udførelsen af deres hverv.

4. Domstolen har kompetence til at afgøre tvister vedrørende de i stk. 3 omhandlede skadeserstatninger.

5. De ansattes personlige ansvar over for Agenturet fastsættes i den vedtægt eller i de ansættelsesvilkår, der gælder for dem.

Artikel 23 Sprog

1. Engelsk er Agenturets arbejdssprog. Udtalelser til Kommissionen om anvendelsen af artikel 14, stk. 1, forelægges på alle Fællesskabets officielle sprog. Acceptable overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale vedrørende anvendelsen af artikel 14, stk. 2, skal foreligge på engelsk. Certificeringsansøgninger til Agenturet, de nødvendige dokumenter til behandling af dem og alle andre dokumenter kan forelægges på et af Fællesskabets officielle sprog, og, når de gældende bestemmelser kræver det, på engelsk. De enkelte afgørelser og procedurer i forbindelse med en sådan ansøgning skal foreligge på det sprog, modtageren har benyttet.

2. De oversættelsestjenester, Agenturets virksomhed kræver, leveres af Oversættelses-centeret for Den Europæiske Unions Organer.

Artikel 24 Bestyrelsens oprettelse og beføjelser

1. Der oprettes en bestyrelse.

2. Bestyrelsen:

a) udnævner den administrerende direktør på grundlag af artikel 30

b) vedtager hvert år inden den 31. marts Agenturets almindelige beretning for det foregående år og sender den til Kommissionen, Rådet, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne

c) vedtager hvert år inden den 30. september efter Kommissionens forudgående godkendelse Agenturets arbejdsprogram for det kommende år og sender det til Kommissionen, Rådet, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne

d) vedtager efter Kommissionens forudgående godkendelse retningslinjer for certificeringsopgavernes fordeling på de kvalificerede organer

e) opstiller procedurer, den administrerende direktør kan træffe sine afgørelser efter, jf. artikel 44 og 45

f) udfører sine opgaver i forbindelse med Agenturets budget i overensstemmelse med artikel 49, 50 og 51

g) udnævner ankenævnets medlemmer i overensstemmelse med artikel 33

h) udøver disciplinærmyndighed over de tjenestemænd, der nævnes i artikel 30, stk. 1 og 3.

3. Bestyrelsen opretter et rådgivende organ bestående af berørte parter, og spørger det til råds, inden den træffer afgørelser på de områder, der omtales i stk. 2, litra c) e) og f).

Artikel 25 Bestyrelsens sammensætning

Bestyrelsen består af en repræsentant for hver medlemsstat, en repræsentant for Kommissionen, en repræsentant, der udpeges af Europa-Parlamentet, og deres suppleanter. Mandatperioden er fem år. Den kan fornyes.

Artikel 26 Bestyrelsens formandskab

1. Bestyrelsen vælger blandt sine medlemmer en formand og en næstformand. Næstformanden afløser formanden, når denne er forhindret i at udføre sit hverv.

2. Formandens og næstformandens mandatperiode udløber, når deres medlemskab af bestyrelsen ophører. Med forbehold af første punktum er formandens og næstformandens mandatperiode tre år. Denne mandatperiode kan fornys.

Artikel 27 Møder

1. Bestyrelsen indkaldes til møde af formanden.

2. Agenturets administrerende direktør tager del i drøftelserne.

3. Bestyrelsen afholder ordinært møde en gang om året; den træder desuden sammen på formandens initiativ eller efter anmodning fra Kommissionen eller en tredjedel af medlemsstaterne.

4. Bestyrelsen kan indbyde observatører til at overvære dens møder.

5. Bestyrelsens sekretariatsforretninger varetages af Agenturet.

Artikel 28 Afstemning

1. Bestyrelsen træffer sine beslutninger med to tredjedeles flertal.

2. Hvert medlem har en stemme. Agenturets administrerende direktør deltager ikke i afstemningen.

Artikel 29 Den administrerende direktørs opgaver og beføjelser

1. Agenturet ledes af den administrerende direktør, som udfører sit hverv i fuldkommen uafhængighed. Under hensyntagen til Kommissionens og bestyrelsens respektive beføjelser må den administrerende direktør hverken søge eller modtage instruksioner fra nogen regering eller noget andet organ.

2. Den administrerende direktør har følgende opgaver og beføjelser:

a) Den administrerende direktør bestemmer Agenturets foranstaltninger, jf. artikel 13, inden for denne forordnings rammer og vedtager reglerne for forordningens og for relevante retsreglers anvendelse.

b) Den administrerende direktør træffer afgørelse om inspektioner og undersøgelser, jf. artikel 47 og 48.

c) Den administrerende direktør overdrager certificeringsopgaver til kvalificerede organer efter bestyrelsens retningslinjer.

d) Den administrerende direktør udfører internationale opgaver og forestår teknisk samarbejde med tredjelande med henblik på anvendelse af artikel 18.

e) Den administrerende direktør træffer alle nødvendige skridt, herunder vedtagelse af interne administrative instrukser og offentliggørelse af bekendtgørelser for at sikre, at Agenturets virksomhed er i overensstemmelse med denne forordnings bestemmelser.

f) Den administrerende direktør udarbejder hvert år et udkast til den almindelige beretning og forelægger det for bestyrelsen.

g) Den administrerende direktør udøver beføjelserne i artikel 20, stk. 2, over for de ansatte.

h) Den administrerende direktør udarbejder overslag over Agenturets indtægter og udgifter i overensstemmelse med artikel 49 og gennemfører budgettet i overensstemmelse med artikel 50.

i) Den administrerende direktør kan delegere sine beføjelser til andre medlemmer af Agenturets personale efter regler, som vedtages efter den i artikel 53, stk. 2, nævnte procedure.

Artikel 30 Udnævnelse af ledere

1. Den administrerende direktør udnævnes og afskediges af bestyrelsen på Kommissionens forslag.

2. Den administrerende direktørs mandatperiode er fem år. Den kan fornys.

3. Den administrerende direktør kan bistås af en eller flere direktører. Hvis den administrerende direktør er fraværende eller uarbejdsdygtig, træder en af direktørerne i hans sted.

4. Agenturets direktører udnævnes eller afskediges som angivet i stk. 1 efter samråd med den administrerende direktør.

Artikel 31 Oprettelse af ankenævn og deres beføjelser

1. Der oprettes et eller flere ankenævn under Agenturet.

2. Ankenævnet eller ankenævnene træffer afgørelse om anke af de afgørelser, der er omhandlet i artikel 35.

3. Ankenævnet eller ankenævnene træder sammen efter behov. Antallet af ankenævn og deres arbejdsopgaver fastsættes af Kommissionen efter den i artikel 53, stk. 2, nævnte procedure.

Artikel 32 Ankenævnenes sammensætning

1. Et ankenævn består af en formand og to andre medlemmer.

2. Formanden udvælger i hvert enkelt tilfælde de andre medlemmer og deres respektive suppleanter fra en liste over kvalificerede medlemmer, som udarbejdes i overensstemmelse med artikel 33, stk. 1.

Når ankenævnet skønner, at den pågældende anke kræver det, kan det indkalde yderligere to medlemmer fra den førnævnte liste.

3. Medlemmernes kvalifikationer i de enkelte ankenævn, de enkelte medlemmers beføjelser i afgørelsernes forberedelsesfase og afstemningsbetingelserne fastsættes af Kommissionen efter den i artikel 53, stk. 2, nævnte procedure.

Artikel 33 Ankenævnenes medlemmers uafhængighed

1. Ankenævnenes medlemmer, deres formænd og deres respektive suppleanter udnævnes af bestyrelsen fra en liste over kandidater, som foreslås af Kommissionen. Mandatperioden er fem år. Den kan fornys.

2. Ankenævnets medlemmer af uafhængige. De træffer deres afgørelser uden at være bundet af instrukser.

3. Ankenævnenes medlemmer må ikke udføre andre hverv i Agenturet. Hvervet som medlem af ankenævnene kan være et deltidshverv.

4. Ankenævnenes medlemmer kan i mandatperioden hverken fjernes fra deres hverv eller fra listen, medmindre der er alvorlige grunde til det, og Domstolen efter anmodning fra Kommissionen og efter udtalelse fra bestyrelsen træffer afgørelse herom.

Artikel 34 Udelukkelse og indsigelse

1. Ankenævnets medlemmer må ikke deltage i ankesager, hvis de har nogen personlig interesse i dem, eller hvis de tidligere har optrådt som repræsentant for en af sagens parter eller har været med til at træffe den indankede afgørelse.

2. Hvis et af ankenævnets medlemmer af en af de grunde, der nævnes i stk. 1, eller af andre grunde mener, at han ikke bør deltage i en ankesag, underretter han ankenævnet herom.

3. Ankesagens parter kan gøre indsigelse mod ankenævnets medlemmer af en af de grunde, der nævnes i stk. 1, eller hvis de ikke anser dem for upartiske. En indsigelse tages ikke til følge, hvis den pågældende part i ankesagen har indledt proceduren vel vidende, at indsigelsesgrunden forelå. Der kan ikke rejses indsigelse på grundlag af medlemmernes nationalitet.

4. Ankenævnet afgør uden det pågældende medlems medvirken, hvad der skal ske i de tilfælde, som nævnes i stk. 2 og 3. Når denne beslutning træffes, afløses det pågældende medlem af sin suppleant i ankenævnet.

Artikel 35 Afgørelser underkastet anke

1. Afgørelser, som Agenturet har truffet på grundlag af artikel 15 eller 48, og afgørelser om gebyrer i henhold til artikel 52 kan ankes.

2. Anker, som indgives i henhold til stk. 1, har ingen opsættende virkning. Hvis Agenturet mener, at forholdene tillader det, kan det imidlertid udsætte den bestridte afgørelses anvendelse.

3. Hvis anke over en afgørelse ikke afslutter sagen for den ene af parternes vedkommende, kan den kun indgives sammen med anke over den endelige afgørelse, medmindre afgørelsen indebærer en særskilt ankemulighed.

Artikel 36 Ankeberettigede personer

Enhver fysisk eller juridisk person kan under hensyntagen til artikel 42 anke afgørelser, der retter sig til ham, samt afgørelser som, skønt de er udfærdiget i form af en afgørelse rettet til en anden person, dog berører ham umiddelbart og individuelt. Sagsparterne kan være parter i ankesagen.

Artikel 37 Ankefrist og formkrav

Anken og ankegrundene skal indgives skriftligt til Agenturet senest to måneder efter, at foranstaltningen er meddelt den pågældende eller i mangel heraf, senest to måneder efter, at den pågældende har fået kendskab til den.

Artikel 38 Berigtigelse af afgørelser

1. Hvis det af Agenturets organer, som har udarbejdet afgørelsen, finder anken berettiget og velbegrundet, berigtiger Agenturet afgørelsen. Det gælder dog ikke, hvis den ankende part har en modpart i ankesagen.

2. Hvis afgørelsen ikke berigtiges senest en måned efter modtagelse af ankegrundene skal Agenturet straks afgøre, om det vil suspendere anvendelsen af foranstaltninger i henhold til artikel 35, stk. 2, andet punktum, og henvise anken til ankenævnet.

Artikel 39 Undersøgelse af anken

1. Hvis anken kan antages til behandling, undersøger ankenævnet, om anken er velbegrundet.

2. Når ankenævnet undersøger anken, opfordrer det, så ofte som det er påkrævet, ankesagens parter til inden for en fastsat frist at fremsætte deres bemærkninger om tilkendegivelser, det selv har fremsat, eller om meddelelser fra de øvrige parter i ankesagen. Ankesagens parter har ret til at fremkomme med mundtlige indlæg.

Artikel 40 Afgørelse i ankesager

Ankenævnet kan udøve alle beføjelser, som henhører under Agenturets konpetence, eller det kan henvise sagen til Agenturets kompetente organ. Dette er bundet af ankenævnets afgørelse.

Artikel 41 Indbringelse af sagen for Domstolen

1. Ankenævnets afgørelser kan indbringes for Domstolen.

2. Indbringelsen kan ske under påberåbelse af inkompetence, væsentlige formelle mangler, overtrædelse af traktaten, af denne forordning eller af retsregler vedrørende dens gennemførelse samt af magtfordrejning.

3. Domstolen har kompetence til at annullere eller ændre den indankede afgørelse.

4. Alle parter i en sag, som verserer for ankenævnet, kan indbringe den for Domstolen, hvis de berøres negativt af dets afgørelse.

5. Sagen skal indbringes for Domstolen senest to måneder efter datoen for meddelelsen af ankenævnets afgørelse.

6. Agenturet skal gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger.

Artikel 42 Repræsentanter

Personer, der ikke har bopæl, hjemsted eller er etableret inden for medlemsstaternes område, kan kun være part i sager, som verserer for Agenturet, hvis de har udpeget en befuldmægtiget, der har bopæl, hjemsted eller er etableret inden for Fællesskabets område.

Artikel 43 Direkte anke

1. Medlemsstaterne kan indanke afgørelser, som træffes af Agenturet i henhold til artikel 15, direkte for Domstolen.

2. Bestemmelserne i artikel 41 finder tilsvarende anvendelse.

afdeling III: Arbejdsmetoder

Artikel 44 Procedurer for udarbejdelse af udtalelser, acceptable overholdelsesmetoder og vejledningsmateriale

1. Snarest muligt efter denne forordnings ikrafttrædelse fastlægger bestyrelsen gennemsigtige procedurer for vedtagelse af de udtalelser, de acceptable overholdelsesmetoder og det vejledningsmateriale, der er omhandlet i artikel 13, litra a) og b). Disse procedurer skal:

a) bygge på den sagkundskab, som forefindes hos medlemsstaternes luftfarts myndigheder

b) efter behov inddrage eksperter fra de relevante berørte parter i forbindelse med Agenturets udarbejdelse af udtalelser og vejledningsmateriale

c) sikre, at Agenturet driver en omfattende publikations- og samrådsvirksomhed efter en tidsplan og en procedure, som indebærer en forpligtelse til, at Agenturet reagerer skriftligt i forbindelse med samrådsprocessen.

2. Når Agenturet i henhold til artikel 14, stk. 1, udarbejder udtalelser og vejledningsmateriale, der skal anvendes af medlemsstaterne, kan det oprette en arbejdsgruppe, hvortil de enkelte medlemsstater har ret til at udpege en ekspert.

3. De foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 13, litra a) og b), og de procedurer, som vedtages i henhold til stk. 1, i nærværende artikel offentliggøres i en officiel publikation udgivet af Agenturet.

4. Der kan indføres særlige procedurer, hvorefter Agenturet kan træffe øjeblikkelige foranstaltninger som reaktion på et sikkerhedsproblem og underrette de relevante berørte parter om de foranstaltninger, de skal træffe.

Artikel 45 Afgørelser

1. Bestyrelsen vedtager gennemsigtige procedurer, hvorefter de enkelte afgørelser i henhold til artikel 13, litra e), skal træffes.

Disse procedurer skal:

a) sikre, at fysiske og juridiske personer, der berøres af afgørelsen, høres

b) omfatte proceduren for meddelelse af afgørelsen til den pågældende fysiske eller juridiske person samt for offentliggørelse af afgørelsen

c) sikre, at den fysiske eller juridiske person, som en afgørelse er rettet til, underrettes om de retsmidler, denne forordning stiller til vedkommendes rådighed.

Bestyrelsen vedtager endvidere procedurer, som fastlægger de betingelser, hvorunder afgørelserne meddeles, og som samtidig tager hensyn til ankeproceduren.

3. Der kan indføres særlige procedurer, hvorefter Agenturet kan træffe øjeblikkelige foranstaltninger som reaktion på et sikkerhedsproblem og underrette de relevante berørte parter om de foranstaltninger, de skal træffe.

Artikel 46 Undersøgelsesbeføjelser

Under hensyntagen til den håndhævelsesmyndighed, traktaten giver Kommissionen, kan Agenturet foretage alle undersøgelser og inspektioner, som er nødvendige for, at det kan udføre de opgaver, denne forordning pålægger det. Det kan desuden delegere undersøgelsesopgaver til kvalificerede organer efter retningslinjer, som vedtages af bestyrelsen efter godkendelse fra Kommissionen.

Artikel 47 Inspektion i medlemsstaterne

1. Med henblik på anvendelsen af denne forordnings og dens gennemførelses bestemmelser foretager Agenturet inspektioner i medlemsstaterne og hos de kvalificerede organer. Til dette formål bemyndiges de af Agenturet godkendte embedsmænd til:

a) at undersøge relevante optegnelser, data, procedurer og alt andet materiale, som har betydning for opnåelse af luftfartssikkerhed i overensstemmelse med denne forordning

b) at tage kopier eller udskrifter af sådanne optegnelser, data, procedurer og andet materiale

c) at anmode om mundtlige forklaringer på stedet

d) at få adgang til lokaler, arealer og transportmidler.

2. De embedsmænd, Agenturet har godkendt til disse inspektioner, udøver deres beføjelser ved fremlæggelse af en skriftlig tilladelse, som angiver inspektionens emne og formål og tidspunktet for dens påbegyndelse. Agenturet underretter i god tid før inspektionen den pågældende medlemsstat om den og om den godkendte embedsmands identitet.

3. Den pågældende medlemsstat underkaster sig sådanne inspekt