KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER 
Bruxelles, den 22.11.1995 
KOM(95) 566 endelig udg. 
MEDDELELSE ERA KOMMISSIONEN 
TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET 
OM EVENTUEL ANVENDELSE AF ARTIKEL K 9 
I TRAKTATEN OM DIN EUROPÆISKE UNION 

Meddelelse til Parlamentet og Rådet 
om eventuel anvendelse af artikel K.9 
i traktaten om Den Europæiske Union 
INDLEDNING 
1. Efter anmodning fra Europa-Parlamentet har Kommissionen som led i sit 
program for 1995 udarbejdet en rapport om eventuel anvendelse af artikel 
K.9 i traktaten om Den Europæiske Union Artiklen åbner mulighed for at 
anvende EF-traktatens artikel 100C på aktioner inden for 6 af de 9 områder, 
der nævnes i artikel Kl, og derved overføre en række arbejdsopgaver fra 
samarbejdet om retlige og indre anliggender, der henhører under TEU's 
afsnit VI ("søjle III"), til Fællesskabet Anvendelse af artikel K.9 kræver en 
beslutning truffet med enstemmighed af Rådet på forslag af Kommissionen 
eller en medlemsstat, og desuden skal beslutningen godkendes af samtlige 
medlemsstater i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige 
bestemmelser. 
2 Rådet har allerede behandlet delle spørgsmål én gang. 
I erklæringen om asyl, der er knyttet til traktatens slutakt, pålægges det -
med tydelig henvisning til asylpolitikken - Rådet at behandle spørgsmålet 
"inden udgangen af 1993", hvilket i praksis vil sige senest to måneder efter 
traktatens ikrafttræden. 
Ovennævnte første behandling af sagen var baseret på en rapport fra 
Kommissionen (dok. SEK(93)1687 af 4. november 1993), hvori der gøres 
opmærksom på, at overførsel af asylpolitikken til traktatens Fællesskabs-
"søjle" formodentlig vil give en række fordele, bl.a. en mere effektiv 
beslutningsproces, større gennemskuelighed og bedre retssikkerhed. I 
Kommissionens rapport anføres det imidlertid, at det formodentlig ikke vil 
nogen god idé, at de potentielt langvarige procedurer, som artikel K.9 
indebærer, indledes umiddelbart efter traktatens ikrafttræden, og inden de 
nye bestemmelser i afsnit VI har haft mulighed for at give resultater. Rådet 
tilsluttede sig i sine konklusioner af 20 juni 1994 Kommissionens opfattelse 
og erkendte, at det nok ville være tilrådeligt at se på sagen igen, når der var 
indhøstet nogle erfaringer, og senest ved udgangen af 1995. 
3. I modsætning til hvad der var tilfældet med den første rapport kan 
Kommissionen i denne anden rapport bygge ikke blot på teoretiske 
overvejelser, men desuden på to års praktiske erfaringer, hvor man har set, 
hvorledes bestemmelserne under "Søjle III" kan anvendes som grundlag for 
samarbejdet om retlige og indre anliggender. Af praktiske grunde er 
rapporten opdelt i to afsnit: 
- formålet med artikel K.9 
- spørgsmålet om, hvorvidt artikel K.9 er det bedste instrument til at nå 
dette mål. 
FORMÅLET MED ARTIKEL K.9 
4. Formålet med artiklen er klart Det er at overføre en række emner fra "Søjle 
III" til Fællesskabs-"søjlen" - og ikke blot til Fællesskabs-"søjlen" i 
almindelighed, men specielt til artikel 100C, der har visse særlige 
karakteristika. 
- den er helt klart placeret i det kapitel i traktaten, der generelt drejer sig 
om tilnærmelse af lovgivningerne med det formål at forbedre det fælles 
markeds funktion og specielt fremme oprettelsen af det indre marked 
defineret som et område uden indre grænser 
- skønt afgørelser i en første periode skal vedtages med enstemmighed, 
fastsættes det i artiklen, at man senere kan gå over til at træffe afgørelse 
med kvalificeret flertal. Men det skal bemærkes, at det af artikel K.9 
klart fremgår, at en sådan overførsel ikke sker automatisk, men 
udtrykkeligt skal fastsættes i artikel K.9-afgøreisen selv, og denne kræver 
enstemmighed 
- Kommissionen får i artiklen tillagt den eneinitiativret, der er 
karakteristisk for hele Fællesskabs-"søjlen", men samtidig pålægges det 
Kommissionen at behandle enhver anmodning, der fremsættes af en 
medlemsstat om, at Kommissionen skal forelægge et forslag for Rådet 
- artiklen sikrer Europa-Parlamentets systematiske inddragelse i 
beslutningsprocessen, men i den simpleste form, idet Parlamentet blot 
skal høres. 
5; På grund af disse karakteristika forekommer artiklen at være et i det mindste 
delvis egnet redskab til at tackle de hindringer for fremskridt inden for "Søjle 
III", som en lang række kommentatorer har henledt opmærksomheden på, 
herunder også i de særskilte rapporter om gennemførelsen af TEU, som er 
forelagt af Parlamentet, Rådet og Kommissionen. På hver deres måde har 
kommentatorerne fremhævet følgende problemer: 
a) den langsommelige beslutningsproces, med det generelle krav om 
enstemmighed i Rådet og - i forbindelse med konventioner henhørende 
under "søjle III" - kravet om efterfølgende ratifikation i samtlige 
medlemsstater 
b) den fortsatte mangel på gennemsigtighed i Rådets arbejde på dette 
område, der delvis skyldes, at Rådet er tilbageholdende med at give 
Parlamentet kendskab til de forslag, det arbejder på, indtil de er klar til 
vedtagelse eller allerede er vedtaget. 
c) mangelen på retssikkerhed, som kun Domstolen kan give. Muligheden af 
at give Domstolen kompetence inden for afsnit VI har ført til gentagne 
blokeringer af alle relevante større konventioner, der for øjeblikket er 
under forhandling. Desuden har det forhold, at der ikke er en klar 
opfattelse af rækkevidden af de retsmidler, dvs. fælles aktioner og fælles 
holdninger, som hjemles i artikel K.3, og den kendsgerning, at 
Kommissionen ikke på dette område spiller rollen som traktatens vogter, 
ikke ligefrem bidraget til større retssikkerhed. 
d) mangelen på klart definerede mål, som kataloget over samarbejdsområder 
i artikel Kl kan relateres til 
6. Overførsel til artikel 100C ville i vid udstrækning kunne fjerne disse 
hindringer. Det ville med ét slag afhjælpe problemet med inddragelse af 
Domstolen og medføre obligatorisk høring af Europa-Parlamentet (om end 
kun i den mindst avancerede form). Ved resolut at placere samarbejds­
områderne inden for den ramme, der hedder tilnærmelse af lovgivningerne i 
det fælles marked, specielt etableringen af det indre marked, ville man få de 
overordnede mål, der nu savnes i afsnit VI. Ved at anvende artikel 100C og 
dermed åbne mulighed for - forudsat at Rådet træffer beslutning herom - at 
indføre vedtagelse med kvalificeret flertal, ville man fremskynde 
beslutningsprocessen. 
ER ARTIKEL K.9 DET BEDST EGNEDE INSTRUMENT? 
7. Der er anmodet om, at denne rapport forelægges inden udgangen af 1995, 
med andre ord umiddelbart forud for åbningen af regeringskonferencen i 
1996. 
Skønt traktaten ikke udtrykkeligt nævner afsnit VI blandt de områder, der 
skal revideres i 1996, ser det dog ud til, at konferencen i henhold til 
traktatens artikel B, femte led, er nødt til at tage fat på institutionelle og 
praktiske spørgsmål vedrørende samarbejdet om retlige og indre 
anliggender. Det er helt klart hovedtendensen i de hidtidige drøftelser i den 
refleksionsgruppe, der blev nedsat af Det Europæiske Råd i Essen. Enhver 
undersøgelse af "Søjle III" under regeringskonferencen vil på den anden side 
uvægerligt indebære, at man tager fat på spørgsmålet om, hvorvidt området 
helt eller delvis skal gøres til et fællesskabsanliggende 
8. Kommissionen har for sit vedkommende offentligt tilkendegivet, at det er 
dens klare overbevisning, at det - af ovennævnte grunde - vil være den 
rigtige løsning at gøre 7 af de 9 områder anført i artikel Kl til et 
fællesskabsanliggende. De to undtagelser er politisamarbejde og strafferetligt 
samarbejde. På alle de andre områder, der har en klar berøringsflade med 
det arbejde, der udføres under Fællesskabs-"søjlen", navnlig det der vedrører 
den frie bevægelighed for personer, vil der være store fordele forbundet 
med, at man på et tidligt tidspunkt indfører Fællesskabs-metoden for 
beslutningstagning og opnår fuldstændig og automatisk inddragelse af 
fællesskabsinstitutionerne Kommissionen accepterer, at politisamarbejde og 
strafferetligt samarbejde af medlemsstaterne anses for at være for nært 
knyttet til den nationale suverænitet til at de på kort sigt kan overføres til 
Fællesskabs-"søjlen", men mener dog alligevel, at man på 
regeringskonferencen skal forsøge i højere grad at få institutionerne 
involveret på disse områder. 
9. Det er således denne holdning, Kommissionen vil forsvare på 
regeringskonferencen Dens mål svarer nøje til det mål, der ligger bag og er 
hele baggrunden for artikel K.9. Det umiddelbare spørgsmål er derfor, om 
dette mål vil blive fremmet eller hindret af, at der på et tidligt tidspunkt 
forelægges et K.9-initiativ. Ved undersøgelsen af spørgsmålet bør man ikke 
glemme svaghederne ved bestemmelsen, der endnu ikke har været anvendt. 
Som Kommissionen anførte i sin "Rapport om traktaten om Den Europæiske 
Union" (dok. SEK(95)731 endelig udg. af 10. maj 1995) : "proceduren 
herfor er imidlertid tung, idet der kræves enstemmighed blandt 
medlemsstaterne og ratifikation efter deres forfatningsmæssige regler". I én 
af medlemsstaterne betyder dette, at der uvægerligt udløses en 
folkeafstemning, hvis artikel KO tages i anvendelse 
På den baggrund har Kommissionen konkluderet at målet, hvorom den er 
enig med Parlamentet, nemlig at overføre vigtige dele af Søjle III til 
fællesskabssøjlen, bedst og mest effektivt kan søges nået inden for 
rammerne af regeringskonferencen snarere end gennem et artikel K.9-
initiativ. Uden at dette er til hinder for, at man senere kan vende tilbage til 
artikel K.9, hvis omstændighederne tilsiger dette, er Kommissionens 
argumentation baseret på følgende betragtninger: 
(a) det tidsmæssige sammenfald mellem denne rapport og den umiddelbart 
forestående åbning af regeringskonferencen betyder, at ethvert artikel 
K.9-initiativ, der måtte blive indledt af Rådet nu, om kort tid ville 
komme til at forløbe parallelt med behandlingen af det samme eller 
lignende spørgsmål på selve regeringskonferencen. Kommissionen 
finder ikke en sådan overlapning hensigtsmæssig og mener, at det ene 
forum hurtigt vil fortrænge det andet 
(b) stillet over for dette valg mener Kommissionen, at regerings­
konferencen er den mest lovende af de to muligheder. Den giver for 
det første en bredere kontekst, og for det andet er man så ikke bundet 
af de begrænsninger, der som nævnt ovenfor ligger i artikel 100C. Der 
vil på regeringskonferencen kunne argumenteres for: 
at inddrage Europa-Parlamentet ud over blot at høre det 
overførsel til fællesskabs-"søjlen" af mere end de seks områder, 
der nævnes i artikel K.9 
at indføre afgørelser med kvalificeret flertal for visse områder, 
uden at det kræves, at Rådet på et senere tidspunkt træffer en 
separat enstemmig beslutning herom. 
(c) det ville styrke begrundelsen for en gennemgribende revision af søjle 
III på regeringskonferencen, hvorimod man ved at fremlægge et artikel 
K.9-forslag støtter den idé, at bestemmelserne i afsnit VI som de er nu 
er tilstrækkelige, da de indeholder en egnet mekanisme for overførsel 
til fællesskabssøjlen 
4/f Sammenfattende mener Kommissionen, at den mest fornuftige og 
konstruktive fremgangsmåde vil være, at forsøget på at gøre områderne 
til et fællesskabsanliggende sker inden for rammerne af 
regeringskonferencen, uden at der først forelægges et muligvis 
distraherende forslag baseret på artikel K.9. 
ISSN 0254-1459 
KOM(95) 566 endelig udg. 
DOKUMENTER 
DA 01 
Katalognummer : CB-CO-95-634-DA-C 
ISBN 92-77-96673-4 
Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer 
L-2985 Luxembourg