2. Benchmarkindikatoren for mobilitet inden for videregående uddannelse

Rapporten behandler det arbejde, der er udført siden 2011, og de tilgængelige resultater og drager konklusioner for mobilitetsbenchmarkindikatorerne for henholdsvis erhvervsrettet grunduddannelse og videregående uddannelse (punkt 2 og 3). Derudover fastlægger den det fremtidige arbejde, der foreslås af Kommissionen (punkt 4).

EU-benchmarket måler antallet af nyuddannede, der både har været mobile under deres studie og færdiggjort deres kvalifikationer. I Rådets konklusioner fra 2011 specificeres der ikke direkte et geografisk område, men det understreges at: "Læringsmobilitet defineres som fysisk mobilitet og tager mobilitet på verdensplan i betragtning." Målingen af mobilitetsbenchmarkindikatoren for erhvervsrettet grunduddannelse (IVET - initial vocational education and training) er i praksis begrænset af det instrument, der blev opfordret til i Rådets konklusioner (en husstandsundersøgelse af en udspecificeret bred aldersgruppe), hvorimod kilden til benchmarkindikatoren for videregående uddannelse ikke er udspecificeret.

Benchmarkets fokus ligger på udadgående mobilitet: dvs. det omfang, hvori personer rejser til udlandet for at opnå læringserfaringer og kvalifikationer. Inden for EU er dette mål forbundet med EU's grundlæggende principper om fri bevægelighed for personer og arbejde inden for det indre marked.

- "Inden 2020 bør et EU-gennemsnit på mindst 6 % af de 18-34-årige med en erhvervsrettet grunduddannelse have gennemført en periode med studie- eller praktikophold relateret til erhvervsrettet grunduddannelse (herunder arbejdsforløb) i udlandet med en varighed på mindst to uger eller mindre, hvis det er dokumenteret af Europass."

Denne rapport opfylder forpligtelsen til at rapportere tilbage til Rådet om de fremskridt, der sker med hensyn til mobilitetsbenchmarket, med henblik på at fortsætte arbejdet frem mod 2020.

Baggrunden for Rådets konklusioner fra 2011 er strategirammen for det europæiske samarbejde på uddannelsesområdet 2020, hvori Kommissionen opfordres til "at forelægge et forslag til et benchmark på dette område inden udgangen af 2010, der i begyndelsen fokuserer på fysisk mobilitet mellem lande inden for videregående uddannelse...". Kommissionens arbejdspapir af 24. maj 2011 om udvikling af benchmarks for uddannelse med henblik på beskæftigelsesegnethed og om læringsmobilitet (dok. 10697/11) var gået forud for Rådets konklusioner.

I Rådets konklusioner anmodes Kommissionen og medlemsstaterne om at udføre en række aktiviteter, især hvad angår indikatorer for studerendes, unges og læreres mobilitet. Der er dog ingen forpligtelse til at rapportere tilbage til Rådet vedrørende disse tiltag. De beskrives mere detaljeret i nogle af Kommissionens separate dokumenter, der er tilgængelige.

I Rådets konklusioner fra 2011 om et benchmark for læringsmobilitet (2011/C372/08) opfordres Kommissionen til: "rapportere tilbage til Rådet inden udgangen af 2015, så det europæiske benchmark om læringsmobilitet kan evalueres og eventuelt tages op til revision."

En Eurostat-arbejdsgruppe udfærdigede i 2011-2012 et forslag til metode og midler til dataindsamling, der kunne opfylde kravene til denne benchmarkindikator. Dataene var ikke tilgængelige i det korrekte format inden aftalen vedrørende Rådets konklusioner. Arbejdsgruppen påpegede, at det vigtigste spørgsmål var gennemførligheden af at indsamle data, der ville opfylde benchmarkets definition.

Definitionen af benchmarkindikatoren og det efterfølgende arbejde blev udført i tæt samarbejde med aktører, der var involveret i Bolognaprocessen, hvilket der også var anmodet om i Rådets konklusioner. Dette omfatter et bredere fokus på at forbedre data om læringsmobilitet (også jf. mobilitetsstrategien for bedre uddannelse, der blev vedtaget i forbindelse med det europæiske område for videregående uddannelse / Bolognaprocessen).

Data om læringsmobilitet indsamles gennem den fælles UOE-dataindsamling af uddannelsesdata (data fra UNESCO, OECD og Eurostat) ved primært at anvende administrativ information. I samarbejde med medlemsstaterne (gennem arbejdsgruppen), OECD, UNESCO, GD EAC samt Kommissionens øvrige relevante organer har Eurostat udviklet en metodisk manual for læringsmobilitet og dataindsamlingstabeller. Dataene til benchmarket fra EU-medlemsstaterne indsamles i henhold til en kommissionsforordning, der blev vedtaget i 2013, og som gradvist bliver gennemført i perioden 2015-2018.

I 2022 vil der være fem års data tilgængelige for referenceperioden 2016-2020, hvis målet fastsættes til 2020. I 2019 bliver det nødvendigt at vurdere situationen mere specifikt for perioden efter 2020. I 2019 vil evidensgrundlaget for dette udgøres af to års data (for 2016 og 2017).

2.2. Det tilgængelige evidensgrundlag

Benchmarkindikatoren for videregående uddannelse omfatter to typer data, "mobilitetsophold med meritoverførsel" og "uddannelsesmobilitet". Disse to typer er inddelt hver for sig nedenfor, fordi der er stor forskel på kravene til metodologien og dataene.

- Mobilitetsophold med meritoverførsel

Mobilitetsophold med meritoverførsel er defineret som en midlertidig studie- eller praktikperiode i udlandet (inden for rammerne af et igangværende uddannelsesforløb på en hjeminstitution) med henblik på (normalt) at optjene akademisk merit (dvs. merit der bliver overført til hjeminstitutionen). Dimittender, der har gennemført et mobilitetsophold med meritoverførsel, er defineret som dimittender fra en videregående uddannelse (defineret gennem ISCED), som har gennemført en midlertidig studieperiode på en videregående uddannelse i udlandet og/eller en praktikperiode i udlandet, og som derefter vender tilbage til hjeminstitutionen for at færdiggøre uddannelsen. Data for mobilitetsophold med meritoverførsel leveres til de nationale statistiske myndigheder af hjeminstitutionerne (og overføres efterfølgende til Eurostat i et aftalt format).

Der er endnu ikke tilgængelige data fra Eurostat om dimittenders mobilitetsophold med meritoverførsel. Medlemsstaterne vil begynde at overføre data til Eurostat i 2017 for referenceperioden 2016 (skoleåret 2015-2016), som vil blive offentliggjort i første halvdel af 2018. På det tidspunkt vil dataene for mobilitetsophold med meritoverførsel næsten være fuldstændige, idet de bygger på data, der er indsamlet fra de lande, som de studerende vender tilbage til efter deres mobilitetsophold med meritoverførsel (dvs. de 28 EU-medlemsstater), og dataoverførslen er obligatorisk som følge af den forordning, der blev vedtaget i september 2013.

Indtil da kan de bedste oplysninger om mobilitetsophold med meritoverførsel på EU-niveau bedst fås gennem dataene for programmet Erasmus+. Dette omfatter dog ikke mobilitet, der finder sted uden for programmet, og de eneste data, der på nuværende tidspunkt er tilgængelige, er indskrivningsdata, som ikke kan anvendes i stedet for den relevante del af benchmarkindikatoren, der kræver data om dimittender.

- Uddannelsesmobilitet

Uddannelsesmobilitet er defineret ved fysisk at krydse en grænse for at følge et uddannelsesprogram på videregående niveau i destinationslandet. Uddannelsesmobile dimittender er dimittender, hvis oprindelsesland er forskelligt fra det land, hvori de dimitterer på et videregående niveau.

Data om uddannelsesmobile dimittender indsamles for destinationslandet. Som følge heraf er der ved beregningen af det samlede antal udadgående mobile dimittender pr. oprindelse anvendt tal fra alle destinationslande inden for og uden for EU. Det betyder, at pålideligheden af den udadgående indikator afhænger af kvaliteten og detaljeringsgraden af de oplysninger, der er leveret af andre lande, samt af det antal destinationslande, hvor hvilke der er tilgængelige data.

De første resultater af den nye UOE-dataindsamling vedrørende uddannelsesmobilitet blev tilgængelig i efteråret 2015. JRC's Center for Forskning i Uddannelse og Livslang Læring (CRELL) analyserede og offentliggjorde de første skøn af den udadgående mobilitet for europæiske studerende på videregående niveau (ISCED-niveau 5-8), samt på hvert ISCED-niveau for sig.

EU-benchmarket med de tilgængelige data viser 2,9 % for referenceperioden 2013 (det akademiske år 2012/2013). Dette er langt under målet om 20 %, men dette skyldes,at der for øjeblikket kun er delvise data tilgængelige. Som nævnt ovenfor er der endnu ingen data tilgængelige for mobilitetsophold med meritoverførsel. Data om uddannelsesmobilitet er på nuværende tidspunkt kun tilgængelige for nogle af destinationslandene grundet de undtagelser fra dataleveringen, som er blevet indrømmet nogle EU-lande, samt på grund af manglende oplysninger fra mange destinationslande uden for EU. Det er derfor sandsynligt, at det rigtige benchmarkniveau er betydeligt højere.

Hvis man ser på landene hver for sig, viser dataene, at både Cypern og Luxembourg ligger langt højere end benchmarkmålet (med niveauer på henholdsvis 63 % og 68 %). De fleste studerende fra disse land er indskrevet på og dimitterer fra uddannelsesinstitutioner i enten nabolande eller Det Forenede Kongerige og Schweiz (som begge traditionelt tiltrækker mange mobile studerende). Det bør bemærkes, at til trods for den delvise dækningsgrad af dataene dimitterede en væsentlige del af dimittenderne fra Bulgarien, Tyskland, Estland, Irland, Grækenland, Litauen, Letland, Malta, Slovakiet og Finland i udlandet (mellem 5-13 %). For de flestes vedkommende tog en stor del af disse studerende til nabolandene på grund af historiske og sprogmæssige relationer. Dataene viser også, at et højere uddannelsesniveau generelt associeres med en højere læringsmobilitet, hvor det højeste niveau findes på doktoralt niveau.

De første data, der blev leveret om uddannelsesmobilitet, viser, at medlemsstaterne stort set overholder Kommissionens forordning. Nogle få lande har fået lov at levere data på et senere tidspunkt (Grækenland og Frankrig for størstedelen af dataene, Spanien og Polen for specifikke dataområder).

Som tidligere nævnt er benchmarket ikke begrænset til medlemsstaterne. Mange studerende fra EU dimitterer i lande uden for EU, og det er derfor nødvendigt at indsamle data fra disse lande. Som følge heraf blev der fra 2014 indført dataindsamlingsmekanismer af OECD og UNESCO (i samarbejde med Eurostat). Men i modsætning til EU-medlemsstaterne er det ikke obligatorisk for dem at levere data, og i det første år var dataindsamlingen fra ikke-EU-medlemsstater meget spredt.