Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug - Agenda 2000"

(1999/C 368/20)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 28. januar 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Prioriterede miljømål for et alsidigt landbrug - Agenda 2000".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Sergio Colombo til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 28. september 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20.-21. oktober 1999, mødet den 20. oktober 1999, med 93 stemmer for, 1 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Indledning

1.1. På topmødet i Berlin den 24.-25. marts 1999 gav Det Europæiske Råd grønt lys for "en retfærdig og rimelig reform af den fælles landbrugspolitik. Indholdet af denne reform vil sikre, at landbruget er multifunktionelt, bæredygtigt, konkurrencedygtigt og jævnt fordelt på hele det europæiske område, herunder også i regioner med særlige vanskeligheder, i stand til at bevare landskabet, opretholde naturområderne og yde et væsentligt bidrag til landdistrikternes levedygtighed samt imødekomme forbrugernes ønsker og krav med hensyn til levnedsmiddelkvalitet og -sikkerhed, miljøbeskyttelse og dyrevelfærd"(1).

1.2. Reformen er først og fremmest baseret på forordning (EØF) nr. 2078/92(2), der blev indført som ledsageforanstaltning for at fremme udbredelsen af mere miljøvenlige produktionsmetoder i landbruget og yde landbrugerne kompensation for miljøbeskyttende foranstaltninger. Denne forordning bygger på landbrugernes frivillige tilslutning på grundlag af individuelle aftaler, som går ud på at yde finansiel støtte mod opfyldelse af specifikke tekniske og produktionsmæssige krav eller vedligeholdelse af naturressourcerne på den enkelte bedrift. Den har hidtil været det vigtigste middel til sikring af større inddragelse af miljøaspektet i landbrugspolitikken.

1.2.1. Den vigtigste fornyelse i reformpakken Agenda 2000 og de nyligt vedtagne forordninger er fastsættelsen af visse fælles regler for de direkte betalinger til bedrifterne under markedsstøtteordningerne i den fælles landbrugspolitik. Medlemsstaterne skal vedtage passende miljøforanstaltninger under hensyntagen til specifikke forhold såsom landbrugsarealernes beskaffenhed og produktionsvilkårene. Disse foranstaltninger kan omfatte støtte til gengæld for miljøforpligtelser eller fastsættelse af obligatoriske miljøbestemmelser af såvel generel som specifik karakter, der skal opfyldes for at få del i de direkte betalinger. Medlemsstaterne indfører passende sanktioner, som står mål med de miljømæssige konsekvenser af overtrædelse af reglerne om god landbrugspraksis. Disse regler fastsættes administrativt af medlemsstaterne i overensstemmelse med fælles normer og efter høring af landbrugets organisationer. Medlemsstaterne kan nedsætte eller inddrage støtten under de forskellige markedsordninger, hvis specifikke krav ikke opfyldes.

1.2.2. Angående disse foranstaltninger henviser ØSU til sin udtalelse af 10. september 1998(3). Endvidere tages de beslutninger, der er truffet på området, samt Kommissionens meddelelse "Mod et bæredygtigt landbrug"(4) til efterretning.

1.3. ØSU bemærker, at denne del af reformen ligger på linje med dets tidligere udtalelser, især initiativudtalelsen om "Kontrakt mellem landbrug og samfund"(5), som blev vedtaget med et meget stort flertal den 14. september 1994.

1.4. Med udgangspunkt i "Granada-dokumentet"(6) fra november 1992 pegede ØSU i denne udtalelse på det europæiske landbrugs alsidighed og indkredsede de elementer, der bør indgå i en "kontrakt" mellem landbruget, landdistrikterne og samfundet i Den Europæiske Union.

1.5. ØSU gentog ved denne lejlighed det centrale indhold i de to udtalelser fra september 1988 om Kommissionens meddelelser om henholdsvis "Landdistrikternes fremtid" og "Miljø og landbrug"(7). Heri erklærede ØSU, at EU's landbrug - på baggrund af de radikale ændringer af dybt rodfæstede landbrugsstrukturer såsom landbrugsareal og landbosamfund - bør bevare sin grundlæggende og centrale rolle som landdistrikternes bærende element ved at opfylde sin dobbelte funktion dels som garant for kvantitativ og kvalitativ dækning af befolkningens fundamentale behov, dels som vogter af naturarven og miljøet.

1.6. Allerede på det tidspunkt påpegede ØSU, at samspillet mellem landbrug og miljø krævede en passende produktionsstrategi og fremme af landdistrikternes udvikling i et gensidigt tillidsforhold mellem landmændene og de øvrige samfundsgrupper, især forbrugerne.

1.7. For at opnå et sådant gensidigt tillidsforhold mellem den primære produktionssektor og samfundet skitserede ØSU en sammenhængende strategi for landdistrikternes udvikling baseret på landbrugets alsidighed, dvs. især dets evne til at dække samfundets behov - ikke kun produktionsmæssigt og socialt, men også på miljøområdet.

1.7.1. Landmanden skal altså sideløbende med de resultater, der kan opnås gennem effektiv udnyttelse af jorden, sikre, at produktionen er forenelig med beskyttelsen af landskabet og miljøet. Der stilles krav om nye "tjenester" fra et konkurrencedygtigt og rentabelt landbrug, som samtidig skal være miljørigtigt ved at udnytte og beskytte naturens ressourcer på en sådan måde, at fornyelsespotentialet og den økologiske stabilitet bevares.

1.7.1.1. Dette er baggrunden for, at begrebet "alsidigt landbrug" blev lanceret for at betegne en erhvervsaktivitet, der består i andet og mere end blot produktion af fødevarer.

1.7.1.2. Begrebet "alsidigt landbrug" bygger på Det Europæiske Råds erklæring på mødet i Luxembourg den 12.-13. december 1997, hvori det hedder:

"EU er besluttet på fortsat at udvikle den nuværende model for det europæiske landbrug, idet den bestræber sig på at styrke den interne og eksterne konkurrenceevne. Det europæiske landbrug skal i sin egenskab af økonomisk sektor være multifunktionelt, bæredygtigt, konkurrencedygtigt og fordelt på hele det europæiske område, herunder i regioner med særlige vanskeligheder. Den reformproces, der blev indledt i 1992, bør fortsættes, udbygges, tilpasses og suppleres, idet den udvides til også at omfatte produkter fra Middelhavsområdet. Reformen bør føre frem til løsninger, der er økonomisk sunde og levedygtige og socialt acceptable, og som åbner mulighed for, at der kan sikres rimelige indkomster samt en passende balance mellem produktionssektorer, producenter og regioner samtidig med, at konkurrenceforvridning undgås(8)."

1.7.1.3. Der må dog skelnes mellem "alsidighed"(9) og "aktivitetsspredning". I sidstnævnte tilfælde udøver landbrugeren andre erhvervsaktiviteter ved siden af landbruget (såsom selvstændig virksomhed inden for handel eller håndværk eller som lønarbejder). For at kunne anerkendes som erhvervsaktivitet skal dyrkning af jorden eller husdyravl være en fast aktivitet, men den kan udøves sideløbende med andre. Der tages således hensyn til behovet for at fremme udviklingen af landdistrikterne gennem etablering af erhvervsaktiviteter og tjenesteydelser uden for landbruget, som kan skabe supplerende eller alternative indtægtskilder og dermed bremse affolkningen og styrke det økonomiske og sociale eksistensgrundlag på landet.

1.7.1.4. Et alsidigt landbrug indebærer, at landmanden påtager sig nye opgaver og inddrager delvis traditionelle, delvis innovative aktiviteter i bedriften som led i en samlet plan for dens udvikling, eventuelt med særlige ordninger på skatte-, socialsikrings- og pensionsområdet, hvis den nationale lovgivning indeholder mulighed herfor.

1.8. Efter ØSU's mening kræver de miljøvenlige landbrugsforanstaltninger en solidaritetspagt mellem alle samfundsgrupper og landbruget, idet de adskiller sig fra tidligere ordninger, som udelukkende sigtede mod en forbedring af produktionsstrukturerne, og derfor ofte blev opfattet som endnu en form for støtte til den primære sektor for skatteydernes regning.

1.9. Derfor glæder det ØSU at kunne konstatere, at denne holdning i det store og hele også er den, der fremføres i konklusionerne fra Den europæiske konference om landdistrikternes udvikling, der blev afholdt i Cork i november 1996, hvor en bæredygtig udvikling af landdistrikterne blev udpeget som en af EU's prioriterede mål og hjørnestenen i enhver regionalpolitik blandt andet for at dæmme op for affolkningen og fremme beskæftigelsen. En lignende holdning indtages i landbrugsdelen i Agenda 2000(10), hvor Kommissionen i forbindelse med skitseringen af en europæisk landbrugsmodel tillægger landbruget - som altid har været den største bruger af jorden - en vigtig miljøfunktion.

1.9.1. Det skal understreges, at med denne positive fremhævelse af ovennævnte element i Agenda 2000 vil ØSU på ingen måde nedtone den generelle og sektorielle kritiske analyse i sine udtalelser om landbrugsdelen i Agenda 2000 og de forskellige forslag til reform af de fælles markedsordninger, som den indeholder(11).

1.10. Agenda 2000 lægger op til, at indkomststøtten i stadig højere grad skal knyttes til miljøtjenester, som landmændene vil kunne yde samfundet, og landbrugets konkurrenceevne skal baseres på produktionsmetoder, som beskytter naturressourcerne, mindsker og om muligt forhindrer forurening af miljøet og resulterer i kvalitetsprodukter.

1.10.1. I dag, hvor det hidtil fremherskende krav om produktion af stadig flere fødevarer træder i baggrunden, åbner der sig nye muligheder for landbrugsaktiviteter med det generelle sigte at gavne almenvellet gennem anvendelse af miljøvenlige produktionsmetoder og forbedring af produkternes kvalitet og særegenhed.

1.10.2. Det vigtigste er, at støtten ydes på betingelse af, at miljøforpligtelserne overholdes, hvilket adskiller sig fra den hidtidige kompensation for braklægning, idet incitamentet sammenkædes med en forpligtelse til aktiv miljøbeskyttelse.

1.10.3. ØSU understreger nødvendigheden af at undgå unødig konkurrenceforvridning gennem indførelse af miljøkrav eller miljøbeskyttelsesregler, der er så stramme, at de begrænser mulighederne for hensigtsmæssig udnyttelse af landbrugsjorden til de formål, som den naturligt egner sig til. Endvidere bør der fastlægges normer for god landbrugspraksis, som ud over overholdelse af generelle obligatoriske miljøkrav skal sikre, at landbrugerne opfylder de specifikke miljøbetingelser for støtte, der indføres med reformen af den fælles landbrugspolitik.

1.10.4. Kort sagt går udviklingen af den fælles landbrugspolitik i retning af en mere sammenhængende politik rettet mod landdistrikterne som helhed, der ikke længere bør betragtes som tilbagestående og afhængige, men derimod som et potentiale, der kan bidrage til en betydelig forbedring af livskvaliteten og en fornuftig og rationel udnyttelse af naturens ressourcer.

1.11. ØSU konstaterer, at EU mere konsekvent og målrettet end tidligere vil opgradere arbejdet i landbruget og landmændenes indsats for at beskytte og forvalte naturen samt fremme øget anvendelse af miljøvenlige produktionsmetoder. Det er således målet med nærværende udtalelse at indkredse:

- de mest presserende mål for beskyttelse af landdistrikterne, forebyggelse af miljøskader og bevarelse af naturressourcerne, som kan sikre den økonomiske aktivitet og give befolkningen - især i bjergegnene og andre ugunstigt stillede områder - et reelt eksistensgrundlag med mulighed for generationsskifte og beskæftigelse;

- en række prioriterede foranstaltninger, som direkte sigter mod at højne fødevarernes kvalitet og traditionelle præg for at imødekomme samfundets efterspørgsel efter en kvalitetspræget landbrugsproduktion, der opfylder sundheds- og miljøkravene;

- de nødvendige incitamenter til støtte for landskabsbevarende aktiviteter og styrkelse af de europæiske landbrugsprodukters image som kvalitetsprodukter. Målet bør være at forene miljøhensyn med den nødvendige effektivisering af EU's produktionssystem på baggrund af den skærpede konkurrence på de internationale markeder.

2. De mest presserende mål vedrørende landskabspleje, forebyggelse af miljøskader og bevarelse af naturressourcer

2.1. Sikring af den landbrugsmæssige udnyttelse af jorden

2.1.1. I betragtning af de konstante overgreb mod landskabet og det lokale særpræg må det siges at være landbrugsegnene, som lider under overdreven bosættelse og arealudnyttelse med risiko for forringelse af de traditionelle vandregulerende og erosionsforebyggende aktiviteter.

2.1.2. Byernes stadige vækst og placeringen af bebyggelser af enhver art med de dertil hørende infrastrukturer i frodige landbrugsområder har navnlig medvirket til en opsplitning af bedriftsstrukturen og urbanisering af landdistrikter, som gennemgribende har ændret landskabet.

2.1.2.1. Efter ØSU's mening bør landdistrikterne ikke længere betragtes som en jordreserve, men derimod som en integrerende del af et overordnet program for anvendelse af landområderne, som skal overholdes i den fysiske planlægning på alle niveauer. I byplanlægningen og i forbindelse med ethvert byggeri skal myndighederne tage hensyn til den traditionelle arealudnyttelse i et givet område.

2.1.3. Når så mange landejendomme ikke længere drives som landbrug med risiko for ørkendannelse og fuldstændig affolkning af en hel egn, kan miljøet forringes i en sådan grad, at følgerne er mindst lige så alvorlige som ved miljøforurening. Derfor bør man efter ØSU's mening udnytte muligheden for gennem passende støtte at fremme et bæredygtigt landbrug, især på familiebrug, som led i landdistriktudviklingen. Sådanne bedrifter skal sikre et tilfredsstillende produktionsniveau af god kvalitet under opretholdelse af balancen mellem alle økosystemets elementer og bidrage til at beskytte naturens enestående og uerstattelige ressourcer.

2.1.3.1. Ligeledes bør man fremme unges iværksættervirksomhed, især i forbindelse med etablering og udvidelse af bedrifter, gennem fastlæggelse af særlige kredit- og skattevilkår. På nationalt plan bør indførelse og tildeling af incitamenter udelukkende være forbeholdt oprettelse af kooperativer, som kan dække efterspørgslen efter miljøtjenester og skabe bedre vilkår for forarbejdning og markedsføring af produkterne.

2.2. Særlige foranstaltninger for ugunstigt stillede områder, herunder bjergområder

2.2.1. I betragtning af de store strukturelle og naturgivne forskelle mellem de forskellige landbrugsregioner og nødvendigheden af at inddrage miljøforanstaltningerne i indsatsen for at puste nyt liv i landdistrikternes økonomi, henleder ØSU især opmærksomheden på ugunstigt stillede områder, hvor landbrugets produktivitet er lav på grund af vanskelige naturforhold, ringe befolkningstæthed eller tendens til affolkning - alt sammen noget, som særligt kendetegner bjergområder. Mange ugunstigt stillede egne er præget af økonomisk tilbagegang, selvom de har stor landskabsmæssig værdi. Derfor må den offentlige indsats for at ændre samfundsstrukturen og genskabe en ligelig indkomstfordeling sigte mod dels at bevare grundlæggende offentlige tjenesteydelser (skoler, hospitaler, transport) - også i egne, hvor befolkningsgrundlaget ikke når op på det minimum, som kræves andre steder - dels at koncentrere investeringerne og udvikle erhvervsaktiviteter, som er snævert forbundet med beskyttelsen af miljøet, hvis stadige forringelse medfører alvorlige jordskred, laviner og andre naturkatastrofer.

2.2.2. Da landbruget i kraft af sit samspil med naturressourcerne har central betydning for livet i ugunstigt stillede områder, som lider under affolkning, mener ØSU, at samfundet i solidaritet med landbruget bør gøre mere for effektivt at fremme disse områders udvikling. Gennem fuld udnyttelse af produktionspotentialet og støtte til landbofamiliernes opretholdelse af traditionelle værdier bør der skabes levedygtige brug, som kan opfylde samfundets behov for et naturligt miljø, hvor mennesket står i centrum.

2.2.3 Hvad angår landbruget i bjergegne bør man blandt andet gennem indførelse af mærkningssystemer for egnstypiske produkter fra land- og skovbrug fremme afsætningen af disse produkter.

2.3. Udnyttelse af naturparker og reservater til mange forskellige formål

2.3.1. Der er en tendens til at frede store områder i forbindelse med den fysiske planlægning for at beskytte naturen og bevare de landskabelige værdier.

2.3.2. På baggrund af det komplicerede samspil, som skaber balance mellem alle naturens ressourcer, påpeger ØSU, at den nødvendige beskyttelse af naturen ikke nødvendigvis betyder, at naturen slet ikke må bruges, men snarere at der bør skabes grundlag for en bæredygtig sameksistens.

2.3.2.1. Derfor understreger ØSU nødvendigheden af en bredspektret udnyttelse af naturparkerne og -reservaterne, der bør betragtes - ikke som øer, der falder uden for udviklingsprogrammerne, eller som områder, hvortil adgang er forbudt - men som områder, der i givet fald kan danne ramme om forskning og eksperimentering med forskellige former for harmonisk sameksistens mellem mennesket og miljøet.

2.3.3. ØSU henleder opmærksomheden på, at de beskyttede områder kan tjene flere forskellige - ikke kun naturbevarende - formål, såsom økonomisk udvikling til gavn for lokalbefolkningen gennem fremme af skånsomme former for turisme samt traditionelt land- og skovbrug, herunder husdyrhold på græsgange, med anvendelse af bæredygtige metoder.

2.4. Beskyttelse af den biologiske mangfoldighed

2.4.1. I lyset af den fremadskridende forarmelse af de genetiske ressourcer, arternes mangfoldighed og økosystemerne, som skyldes reducerede muligheder for genetisk udvikling samt skaderne på miljøet, er det efter ØSU's opfattelse af afgørende betydning for bevarelsen af den biologiske mangfoldighed at bevare økosystemerne og de naturlige levesteder samt beskytte arterne på deres levesteder.

2.4.2. Det er dog vigtigt at holde sig for øje, at bevarelsen af biodiversiteten ikke kun indebærer beskyttelse af økosystemerne og flora og fauna, men også opfyldelse af det grundlæggende mål om bæredygtig udvikling med anvendelse af teknikker og produktionsprocesser, som giver ressourcerne tid til fornyelse.

2.4.3. ØSU understreger, at landbruget spiller en særlig vigtig rolle i denne forbindelse, da det kan yde et afgørende bidrag dels til en hensigtsmæssig udnyttelse af jorden gennem bekæmpelse af miljøforringelsen, dels til bevarelse af levesteder og af samspillet mellem de forskellige økosystemer med henblik på en bæredygtig udnyttelse af ressourcerne og en udvikling, som tager hensyn til dyre- og plantearternes mangfoldighed.

2.4.4. Foranstaltninger, der tager hensyn til biodiversiteten, og den udvidelse af de økonomiske muligheder, der ligger heri, kan tilføre landbruget nye investeringer og dermed skabe øget værditilvækst, en mere varieret produktion, en bredere vifte af tjenesteydelser baseret på udnyttelse af naturarven samt flere rekreative muligheder for befolkningen.

2.5. Forslag til foranstaltninger, der kan skabe bedre rammer for erhvervsudvikling og lokale tjenesteydelser

2.5.1. ØSU er af den opfattelse, at der først og fremmest må gøres noget for at bremse affolkningen af landdistrikterne og forbedre livskvaliteten gennem jobskabelse, især i områder med stor arbejdsløshed (bjergegne og andre ugunstigt stillede områder). Der peges på følgende muligheder:

- etablering og tilpasning af administrative netværk af så høj kvalitet, at de kan imødekomme produktions- og turistsektorens informationsbehov;

- landskabspleje, navnlig for at beskytte skovene gennem særlige foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af skovbrande samt vandløbsregulering;

- indførelse af finansieringsordninger og forenkling af de administrative procedurer for etablering af landbrug, som fortrinsvis udnytter den lokale flora og naturressourcernes diversitet til produktion af egnstypiske kvalitetsprodukter med rod i den pågældende egns kultur og skikke;

- udvikling af vedvarende energi gennem investering i teknologi til produktion af vind-, sol- og bioenergi;

- investering i transporttjenesteydelser med anvendelse af multimodale systemer;

- fremme af jordbrug og dyrehold, som beskytter biodiversiteten.

2.5.2. ØSU er af den opfattelse, at politikken for udvikling af landdistrikterne under alle omstændigheder bør følge subsidiaritetsprincippet under hensyntagen til landbosamfundenes traditioner og kultur samt regionale forskelle.

2.5.3. Det er de lokale socioøkonomiske og naturgivne forhold, som betinger landdistrikternes udvikling og kræver klart differentierede tiltag. Derfor foreslås en landbrugsmodel, som er i samklang med de givne lokale produktionsgrene, og hvor der lægges særlig vægt på fremme af lokale kvalitetsprodukter, som fremstilles under anvendelse af produktionsteknikker, der tager større hensyn til miljøet og dyrenes velfærd.

3. Prioriterede foranstaltninger til mere effektiv fremme af lokale kvalitetsprodukter

3.1. Efterhånden som miljøkvaliteten sættes stadig mere i højsædet, vil det blive muligt at konkurrere på produktdiversificering snarere end på lavere produktionsomkostninger, hvilket utvivlsomt vil befæste udbuddet af lokale specialiteter.

3.1.1. Disse produkter giver landbruget nye muligheder for at genskabe en mere direkte kontakt med forbrugerne, imødekomme individuelle ønsker og behov samt i højere grad være garant for produktet.

3.1.2. Beskyttelsen af operatørernes og borgernes sundhed og sikkerhed bør være en udtrykkelig målsætning for den teknologi, der stilles til rådighed for landbrugsbedrifterne.

3.1.2.1. Sundheds- og hygiejnebestemmelserne skal beskytte borgernes sundhed og samtidig tage højde for, at landbrugsproduktion ikke kan sidestilles med industriproduktion.

3.2. Produktionen af kvalitetsprodukter kan desuden få positiv indvirkning på en række andre områder, idet den:

- udgør et alternativ til stadige produktionsstigninger på grundlag af den kvalitetsmæssige værditilvækst for den endelige forbruger,

- understøtter udviklingen af lokale systemer baseret på menneskelige og naturlige ressourcer samt lokale traditioner i et givet område,

- fremmer mere afbalancerede forbindelser mellem produktions- og forarbejdningsleddet i den agroindustrielle sektor gennem udvikling af lokal nicheproduktion beregnet på mere krævende forbrugere,

- bevarer lokale håndværk og knowhow, som indgår naturligt i et alsidigt drevet landbrug,

- giver mulighed for at fremstille fødevarer, der ofte smager bedre end masseproducerede varer.

3.3. Derfor bør der først og fremmest skabes garanti for landbrugsprodukternes kvalitet og gode egenskaber i henseende til:

- forbrugernes sundhed og sikkerhed samt overholdelse af miljøbeskyttelseskravene,

- overensstemmelse mellem varedeklaration og varens reelle karakteristika,

- garanteret ensartet kvalitet,

- produktionsmetode,

- beskyttelse af miljøet ved at begrænse forbruget af gødning og plantebeskyttelsesmidler og indføre integrerede produktionssystemer,

- supplerende lokalt baserede aktiviteter (turisme, håndværk, handel osv.),

- henvisning til geografisk oprindelse.

De fordele i henseende til fødevarekvalitet og sund kost og levevis, der herigennem kan opnås, vil borgerne kunne sætte pris på både som skatteydere og forbrugere.

3.3.1. Ved at give forbrugerne garanti for produktets oprindelse kan lokale specialiteter markedsføres som produkter, der adskiller sig fra andre i kraft af produktionscyklus og lokale forhold.

3.3.1.1. Det er et spørgsmål om udtrykkeligt at anerkende, at den geografiske oprindelse og særlige dyrknings- og produktionsmetoder kan anføres på etiketten, når produktet har en stærk tilknytning til produktionsstedet - også selvom produktet ikke er beskyttet under en EU-betegnelse (BOB, BGB)(12).

3.3.1.2. Dette forslag sigter mod at fremme afsætningen af produkter med oprindelse i områder, som ikke dækkes ind af de gængse kriterier for en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse, og som heller ikke falder ind under begrebet lokale specialiteter. Dette kan ske ved at tillade angivelse af oprindelse eller nationalt varemærke.

3.3.1.3. Disse produkter, som leveres til masseforbrug via store distributionskanaler, skal dog leve op til forbrugernes forventninger til produkternes kvalitet, særlige karakteristika, geografiske identitet og den lokale agroindustrielle sektors garanti.

3.3.1.4. Efter ØSU's mening vil kvalitetsfødevarernes stærke lokale præg ikke blot betyde, at størstedelen af værditilvæksten bevares i lokalområdet, men også bidrage til udviklingen af landbrugsrelaterede erhvervssektorer (turisme, kunst og håndværk) og dermed sætte yderligere skub i landdistrikternes udvikling i kraft af disse investeringers innovative aspekter (kvalitet, sikkerhed og miljø).

3.4. ØSU's forslag til udnyttelse af potentialet i naturbeskyttelses- og naturforvaltningsforanstaltninger som et supplement til andre produktionsaktiviteter

3.4.1. På denne baggrund opfordres også producentorganisationerne til at fremme lokale produkter gennem udbredelse af hensigtsmæssige produktionsmetoder, kontrol især med den deklarerede kvalitet samt information om det store udbud af lokale produkter.

3.5. ØSU mener endvidere, at de regionale myndigheder i samarbejde med producentorganisationerne kan fremme produktionsaktiviteter, der medvirker til opfyldelsen af målene om beskyttelse og forvaltning af naturressourcerne, såsom:

- uddannelsesforanstaltninger (lige fra grundskolen) med henblik på øget udnyttelse af det lokale arbejdskraftpotentiale,

- støtteordninger, der er tilpasset til det lokale erhvervsliv, og finansiel støtte til virksomheder,

- genskabelse af erhvervsaktiviteter med rødder i lokalområdet (gamle håndværk og produktionsmetoder),

- udnyttelse af det turismepotentiale, der ligger i markedsføring af egnstypiske kvalitetsprodukter,

- etablering af kanaler til markedsføring af kvalitetsprodukter uden for det lokale produktionsområde bl.a. med anvendelse af ny teknologi,

- iværksættelse af en beskæftigelsespolitik som led i anerkendelsen af landbrugets miljøtjenesteydelser som produktionsaktivitet.

4. Incitamenter til opretholdelse af landskabsbevarende aktiviteter og effektivisering af produktionssystemet

4.1. En omlægning af landbrugsbedrifternes målsætninger - vægt på kvalitet i stedet for kvantitet - forudsætter en bevidstgørelse om det brede spektrum af varer og tjenesteydelser, som er knyttet til planteavl, husdyropdræt og skovbrug, især traditionelle former for arealanvendelse.

4.2. Det bør værdsættes, at landbrugsbedrifterne i kraft af deres geografiske spredning bidrager afgørende til beskyttelsen af naturressourcerne og til opretholdelsen af lokaløkonomiernes erhvervsmæssige og sociale struktur.

4.3. Anerkendelsen af landbrugets rolle på disse områder har endnu ikke udmøntet sig i konkrete foranstaltninger eller finansiel støtte af betydning.

4.3.1. Det må overvejes, om miljøbeskyttelse er en pligt, som ikke honoreres, eller en ydelse, som kræver kompensation.

4.4. Kun ved at fremme et alsidigt landbrug kan man få rettet helt op på det nuværende skæve forhold mellem produktion og miljø og opnå anerkendelse af naturressourcernes dobbelte karakter af produktionsfaktor og alment gode, hvoraf lokalsamfundenes velfærd afhænger.

4.4.1. Dermed kan der opnås en mere nuanceret accept af begrænsningerne i landbrugsproduktionens udnyttelse af naturressourcerne på den ene side og af det alternative produktionspotentiale på den anden side.

4.5. For at den offentlige indsats på området kan blive effektiv, må den følges op med ledsageforanstaltninger. Det er nødvendigt at eliminere de faktorer, som lokalt har hæmmet anvendelsen af forordningen ved at begrænse de negative følger, fremme en miljømæssigt bæredygtig praksis og adfærd samt gennemføre den nye landbrugspolitik i sin fulde udstrækning med det mål at skabe nye beskæftigelsesmuligheder i landdistrikterne.

4.5.1. De indvundne erfaringer tyder på, at der med en simpel videreførelse af de nuværende ledsageforanstaltninger - selv med øgede bevillinger - vil være en fare for at:

- det intensive landbrugs økologisk set uhensigtsmæssige udnyttelse af naturressourcerne medfører miljøforringelser, som det vil kræve store omkostninger at udbedre,

- støtten til det marginale landbrug ikke bliver af en sådan art og omfang, at den vil kunne stoppe nedlæggelsen af landbrug.

4.5.2. De nye forslag i Agenda 2000, som nu er vedtaget i form af forordninger, anerkender bedrifternes afgørende rolle i miljøbeskyttelsen og forvaltningen af naturressourcerne, skaber bedre sammenhæng i EU's ordninger for direkte støtte og foranstaltninger med henblik på modernisering af bedrifterne og forbedring af deres rentabilitet.

4.6. Tilbage står det centrale spørgsmål vedrørende evaluering af de eksterne omkostninger samt behovet for foranstaltninger, der kan tilskynde til at mindske de negative eksterne omkostninger og fremme de positive.

4.6.1. En model for integreret udvikling af landdistrikterne bør også tage hensyn til aspekter såsom indkomst og beskæftigelse, hvilket kræver en mere fleksibel og mindre sektoriel arbejdsmarkedspolitik.

4.7. ØSU foreslår blandt andet følgende initiativer:

a) indførelse af præmier for foranstaltninger vedrørende:

- beskyttelse af vildtlevende dyr og styrkelse af bestandene af udryddelsestruede arter

- landskabs- og miljøopretning samt lettere adgang for offentligheden

- skovrejsning og miljøpleje for at forebygge brande

- tilpasning af husdyravl for at begrænse miljøpåvirkningen under hensyntagen til dyrenes velfærd.

Disse præmier bør tildeles ud fra objektive kriterier og på grundlag af kvantificerbare resultater.

b) aftaler med landbrugerne om levering af tjenester vedrørende:

- miljøopretning

- beskyttelse af biodiversiteten

- vedligeholdelse og regulering af landbrugsjorden

- vandregulering og kontrol med afvanding,

c) støtte til landskabs- og miljøbeskyttelse,

d) støtte til landbrugere, der bosætter sig i landbrugsegne, herunder bjergområder og andre områder, der er ugunstigt stillede på grund af naturforholdene.

4.8. De foranstaltninger, der indgås aftale om, vil især være til gavn for områder af stor biologisk værdi, idet forvaltningen af naturparker og reservater i vid udstrækning er betinget af landbrugspolitikken, som fastlægger rammerne for den fysiske planlægning.

4.8.1. Hvis der skal være en fremtid for det alsidige landbrug, må den økonomiske politik baseres på følgende principper:

a) bevarelse af landdistrikternes sociale struktur og landbefolkningens livskvalitet,

b) differentieret forvaltning på grundlag af det reelle potentiale i lokalområdet,

c) etablering af en ny balance mellem offentlige og private interesser i forvaltningen af naturressourcerne,

d) evaluering af eksterne omkostninger i driftsregnskaberne.

5. Kontrakt mellem landbruget og de offentlige myndigheder for at beskytte miljøet

5.1. Efter ØSU's mening bør landmændenes faglige kvalifikationer opgraderes ved at tillægge miljøtjenesterne større værdi og fremme større ansvarlighed i forvaltningen af miljøet.

5.1.1. Derfor går ØSU ind for, at de offentlige myndigheder på et frivilligt grundlag kan indgå individuelle eller kollektive miljøkontrakter med landmænd, som påtager sig at udføre aktiviteter og tjenesteydelser i forbindelse med vedligeholdelse af landbrugs-, skovbrugs- og naturområder, vandregulering samt landskabs- og miljøpleje.

5.1.2. Sådanne frivillige kontrakter bør indeholde bestemmelser om målene med de forskellige typer miljøtjenester med henblik på almindelig pleje og forvaltning af landskabet, kontraktens løbetid samt størrelsen af den kompensation, som udbetales af de offentlige myndigheder. For at forenkle og fremskynde procedurerne for overdragelse af miljøopgaver kan myndighederne i de tilfælde, hvor der ikke kræves nogen særlig stor indsats af landmanden, og hvor kompensationen ikke overskrider en bestemt tærskel, indføre en ordning med direkte betaling for udførelse af konkrete miljøopgaver.

5.1.3. ØSU lægger særlig vægt på forbedring af landmændenes viden og kompetence gennem en højnelse af kvalifikationsniveauet. Den hastige markedsmæssige og tekniske udvikling og lanceringen af nye produkttyper kræver en stor indsats i form af uddannelse, forskning og rådgivning for at sætte landmændene i stand til at omstille bedrifterne til økologisk produktion og vælge miljøvenlige løsninger.

6. Konklusioner

6.1. ØSU er overbevist om, at det kan spille en stor rolle ved evalueringen af de resultater, som reformen af den fælles landbrugspolitik giver i form af bedre udnyttelse og større konkurrenceevne for såvel bedrifter som produktion. Under alle omstændigheder bør landbrugssektorens fremtid pragmatisk rettes ind efter de aktuelle omlægninger af markedspolitikken med det mål at udvikle en integreret og bæredygtig europæisk landbrugsmodel. ØSU støtter derfor gennemførelsen af de nye foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne samt fastlæggelsen af nye kriterier for offentlig støtte til afhjælpning af problemer såsom arbejdsløshed og miljøforringelse. Der bør i den forbindelse gennemføres en politik, som går ud på at yde infrastrukturstøtte til landdistrikterne og bedrifterne, genskabe de lokale produkters konkurrencedygtighed gennem udnyttelse af deres kvalitetsmæssige og egnstypiske karakteristika, forbedring af indkomstniveauet gennem diversificering af aktiviteterne på landbrugsbedrifterne. Alle disse aspekter kan sammenfattes i målet om alsidighed.

6.2. ØSU betragter nærværende udtalelse som et vejledende bidrag, der skal ses i lyset af de programmer for udvikling af landdistrikterne, som medlemsstaterne skal fremlægge i henhold til den nye forordning (EF) nr. 1257/1999. Det må også forventes, at udarbejdelsen af miljøindikatorer for landbrugsområdet, som Rådet anmodede om på møderne i Cardiff og i Wien for at inddrage miljøbeskyttelse i EU's politik på alle områder, vil give et godt evalueringsgrundlag. Et af de første eksempler på en sådan evaluering er rapporten "Landbrug og miljø", som er udarbejdet af Kommissionens generaldirektorater for landbrug og miljø i samarbejde med Eurostat. ØSU håber, at der inden udgangen af dette år kan fremlægges konkrete resultater, som kan tages op på Rådets møde i Helsingfors.

Bruxelles, den 20. oktober 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Det Europæiske Råds møde i Berlin den 24.-25. marts 1999. Formandskabets konklusioner. DN: DOC/99/1 af 26. marts 1999.

(2) Den er nu blevet til forordning (EF) nr. 1257/1999, EFT L 160 af 26.6.1999.

(3) EFT C 407 af 28.12.1998. Udtalelse om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte.

(4) KOM(1999) 22 endelig udg.

(5) EFT C 393 af 31.12.1994, s. 86.

(6) "Granada-dokumentet" er den afsluttende erklæring fra "Landbrugskamrenes VI. seminar om landboere i Fællesskabet", som blev afholdt i Granada den 27.-28. november 1992 med deltagelse af jurister med speciale i landbo- og EF-ret. Erklæringen var rettet til europæiske videnskabskredse og EF's institutioner. "Granada-dokumentet" er vedlagt som bilag til ØSU's udtalelse "Kontrakt mellem landbrug og samfund".

(7) KOM(88) 501 endelig udg. af 28.7.1988 og KOM(88) 338 endelig udg. af 8.6.1988. Udtalelser: EFT C 298 af 27.11.1989 s. 32 og 40. (Landdistrikternes fremtid) og (Miljø og landbrug).

(8) Det Europæiske Råds møde i Luxembourg den 12.-13. december 1997 - Formandskabets konklusioner - DN:PRES 97/400 af 15. december 1997 (punkt 40).

(9) Begrebet alsidighed defineres mere indgående i udtalelsen "En politik til konsolidering af den europæiske landbrugsmodel", pkt. 3.

(10) KOM(97) 2000 endelig udg. af 15.7.1997.

(11) EFT C 73 af 9.3.1998, s. 71. Udtalelse om "Landbrugsaspekterne i Kommissionens meddelelse 'Agenda 2000'". EFT C 284 af 14.9.1998, s. 55. Udtalelse om "Reformen af den fælles markedsordning for korn/Agenda 2000". EFT C 407 af 28.12.1998, s. 196. Udtalelse om "Reformen af den fælles markedsordning for oksekød/Agenda 2000". Ibidem, s. 203. Udtalelse om "Reformen af den fælles markedsordning for mælk/Agenda 2000". Ibidem, s. 208. Udtalelse om "Ordningen for direkte støtte/Agenda 2000". Ibidem, s. 210. Udtalelse om "Reformen af EUGFL/Agenda 2000". Ibidem, s. 221. Udtalelse om "Finansiering af den fælles landbrugspolitik/Agenda 2000".

(12) BOB: beskyttet oprindelsesbetegnelse. BGB: beskyttet geografisk betegnelse.