MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN - Udtalelse om Kroatiens ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union

INDHOLDSFORTEGNELSE

A. Indledning

a) Forord

b) Forbindelserne mellem EU og Kroatien

B. Kriterier for medlemskab

1. Politiske kriterier

1.1. Demokrati og retsstat

1.1.1. Parlamentet

1.1.2. Den udøvende magt

1.1.3. Retsvæsenet

1.1.4. Foranstaltninger til bekæmpelse af korruption

1.2. Menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal

1.2.1. Civile og politiske rettigheder

1.2.2. Økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder

1.2.3. Mindretals rettigheder, beskyttelse af mindretal og flygtninge

1.3. Andre forpligtelser som defineret i EU Ministerrådets konklusioner af 29. april 1997

1.3.1. Samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien (ICTY)

1.3.2. Regionalt samarbejde

1.4. Generel vurdering

2. Økonomiske kriterier

2.1 Økonomisk udvikling

2.2 Vurdering på baggrund af Københavnskriterierne

2.3 Generel vurdering

3. Evne til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab

Kapitel 1: Frie varebevægelser

Kapitel 2: Fri bevægelighed for personer

Kapitel 3: Fri udveksling af tjenesteydelser

Kapitel 4: Frie kapitalbevægelser

Kapitel 5: Selskabsret

Kapitel 6: Konkurrencepolitik

Kapitel 7: Landbrug

Kapitel 8: Fiskeri

Kapitel 9: Transport

Kapitel 10: Beskatning

Kapitel 11: Den Økonomiske og Monetære Union

Kapitel 12: Statistik

Kapitel 13: Social- og arbejdsmarkedspolitikken og beskæftigelsen

Kapitel 14: Energi

Kapitel 15: Industripolitikken

Kapitel 16: Små og mellemstore virksomheder

Kapitel 17: Videnskab og forskning

Kapitel 18: Almen uddannelse og erhvervsuddannelse

Kapitel 19: Telekommunikation og informationsteknologi

Kapitel 20: Kulturpolitikken og den audiovisuelle politik

Kapitel 21: Regionalpolitik og koordinering af strukturinstrumenterne

Kapitel 22: Miljø

Kapitel 23: Forbruger- og sundhedsbeskyttelse

Kapitel 24: Samarbejde om retlige og indre anliggender

Kapitel 25: Toldunion

Kapitel 26: Eksterne forbindelser

Kapitel 27: Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik

Kapitel 28: Finanskontrol

Kapitel 29: Finansielle og budgetmæssige bestemmelser

C. Resumé og konklusion

1. Politiske kriterier

2. Økonomiske kriterier

3. Kapacitet til at påtage sig de øvrige forpligtelser ved medlemskab

Bilag

A. Indledning

a) Forord

Ansøgningen om medlemskab

Kroatien indgav sin ansøgning om medlemskab af Den Europæiske Union den 21. februar 2003, og Ministerrådet besluttede den 14. april 2003 at iværksætte proceduren i artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Union, hvori det hedder, at "enhver europæisk stat, som overholder principperne i artikel 6, stk. 1, kan ansøge om at blive medlem af Unionen. Den retter sin ansøgning til Rådet, som træffer afgørelse med enstemmighed efter høring af Kommissionen og efter samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet, der udtaler sig med absolut flertal blandt sine medlemmer".

I artikel 6, stk. 1, hedder det, at "Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, der alle er principper, som medlemsstaterne har til fælles".

Det er de juridiske rammer, inden for hvilke Kommissionen fremsætter denne udtalelse.

Udtalelsens kontekst

Kroatiens ansøgning om medlemskab er en del af en historisk proces, i hvilken de vestbalkanske lande er i færd med at overvinde deres regions politiske krise og orientere sig mod det område af fred, stabilitet og velfærd, som Unionen har skabt. I Thessaloniki-dagsordenen for det vestlige Balkan, som Det Europæiske Råd vedtog i juni 2003, understreger EU, at "det er op til de vestlige Balkanlande selv at sætte tempoet i deres fortsatte tilnærmelse til EU, og at tempoet vil afhænge af de resultater, som de enkelte lande opnår med hensyn til gennemførelse af reformer og dermed overholdelsen af de kriterier, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i København i juni 1993, samt konditionaliteten i forbindelse med stabiliserings- og associeringsprocessen".

Det Europæiske Råd konkluderede på sit møde i København i juni 2003 følgende:

"De associerede lande i Central- og Østeuropa, som måtte ønske det, kan blive medlemmer af Den Europæiske Union. Tiltrædelse vil finde sted, så snart et associeret land er i stand til at påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab og opfylder de givne økonomiske og politiske betingelser.

Medlemskab kræver,

- at ansøgerlandet har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respekt for og beskyttelse af mindretal,

- en fungerende markedsøkonomi samt evne til at klare konkurrencepresset og markedskræfterne i Unionen,

- at ansøgeren er i stand til at påtage sig forpligtelserne ved et medlemskab, herunder er i stand til at tilslutte sig målet om en politisk, økonomisk og monetær union.

Unionens evne til at optage nye medlemmer uden derved at sætte tempoet i den europæiske integration over styr er ligeledes af stor betydning og bør indgå i overvejelserne i såvel Unionens som ansøgerlandenes almindelige interesse".

I denne erklæring omtales de politiske og økonomiske kriterier for behandlingen af ansøgerlandenes ansøgning om tiltrædelse.

Det Europæiske Råd henviste på sit møde i Madrid i december 1995 til kravet om, "at der skabes de rette betingelser for ansøgerlandenes gradvise og harmoniske integration navnlig ved hjælp af udvikling af markedsøkonomien, tilpasning af deres administrative apparat og tilvejebringelse af stabile økonomiske og monetære forhold".

Forudsætningerne som led i stabiliserings- og associeringsprocessen blev defineret af Rådet den 29. april 1997, og heriblandt kan nævnes samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien (ICTY) og regionalt samarbejde. Disse betingelser er et grundlæggende element i stabiliserings- og associeringsprocessen og indgår i den stabiliserings- og associeringsaftale, der er indgået med Kroatien.

Kommissionen analyserer derfor i sin udtalelse den kroatiske ansøgning på basis af Kroatiens evne til at påtage sig forpligtelserne til at opfylde de kriterier, som Det Europæiske Råd fastlagde på sit møde i København i 1993, og betingelserne som led i stabiliserings- og associeringsprocessen, navnlig dem, som Rådet fastlagde i sine konklusioner af 29. april 1997.

Udtalelsens indhold

Udtalelsen er opbygget efter Det Europæiske Råds konklusioner fra mødet i København. Der gives således:

* en beskrivelse af forbindelserne hidtil mellem Kroatien og Den Europæiske Union, særlig inden for rammerne af den eksisterende aftale;

* en analyse af situationen med hensyn til de politiske betingelser, som nævnes af Det Europæiske Råd (demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal), herunder opfyldelse af betingelserne som led i stabiliserings- og associeringsprocessen;

* en vurdering af Kroatiens situation og udsigter, hvad angår de økonomiske betingelser, som Det Europæiske Råd omtaler (markedsøkonomi, evne til at klare konkurrencepresset);

* en behandling af spørgsmålet om, hvorvidt Kroatien er i stand til at påtage sig forpligtelserne ved medlemskab, dvs. EU-retten i form af traktaten, den afledte ret og Unionens politikker;

* og endelig en generel vurdering af Kroatiens situation og udsigter, hvad angår betingelserne for medlemskab af Unionen, og en henstilling vedrørende tiltrædelsesforhandlinger.

I sin vurdering af Kroatien i henseende til de økonomiske kriterier og landets evne til at overtage gældende EU-ret har Kommissionen medtaget en prospektiv vurdering; den har forsøgt at vurdere, hvilket fremskridt der med rimelighed kunne forventes af Kroatien i de kommende år inden tiltrædelse under hensyntagen til, at EU-retten i sig selv er under stadig udvikling. Til dette formål baserer udtalelsen sig uden dermed at foregribe en egentlig tiltrædelsesdato på en tidshorisont på mellemlang sigt, nemlig ca. 5 år.

Under forarbejdet med udtalelsen har Kommissionen indhentet et væld af oplysninger om Kroatiens situation fra de kroatiske myndigheder og har benyttet mange andre informationskilder, heriblandt medlemsstaterne, internationale organisationer (Europarådet, OSCE, UNHCR, ICTY, stabilitetspagten, IMF, Verdensbanken, EBRD, EIB osv.) og ngo'er.

b) Forbindelserne mellem EU og Kroatien

Midt under de voksende spændinger i Den Socialistiske Føderative Republik Jugoslavien erklærede Kroatien sig uafhængig den 25. juni 1991. Dette forhold blev suspenderet i tre måneder og stadfæstet den 8. oktober 1991 (ved en parlamentsbeslutning om ophævelse af de statsretlige bånd til den tidligere Socialistiske Føderative Republik Jugoslavien). Der udbrød efterfølgende en væbnet konflikt, som resulterede i fordrivelse af etniske grupper, og dele af landet blev besat af lokale serbiske oprørere og den jugoslaviske folkehær. EU anerkendte Kroatien som en suveræn stat i januar 1992, og i maj 1992 blev landet optaget i De Forenede Nationer. I maj og august 1995 lykkedes det de kroatiske styrker under operation "Flash" og "Storm" at få kontrol over alle de besatte områder med undtagelse af den kroatiske Donau-region (Østslavonien), som forblev under FN-beskyttelse. Kroatien blev part i Dayton/Paris-aftalen af december 1995, som anerkender Bosnien-Hercegovinas internationale grænser og bekræfter alle flygtninges ret til at vende hjem. Erdut-aftalen af november 1995 åbnede mulighed for en reintegration på fredelig vis af Østslavonien i Kroatien, som var fuldført i januar 1998. Men i denne periode var fremskridtene på områder som demokratisering, respekt for menneskerettighederne, herunder mindretals rettigheder, og retsstaten utilstrækkelige til at berettige en opgradering af forbindelserne med EU.

Parlamentsvalget i januar 2000 og valget af Stjepan Mesic til præsident i februar 2000 blev et vendepunkt i forbindelserne mellem EU og Kroatien. Den nye kroatiske ledelse beviste omgående, at den var indstillet på at befæste de demokratiske værdier og principper, og gjorde hurtigt betydelige fremskridt med vigtige verserende politiske spørgsmål, navnlig hvad angår respekten for menneskerettighederne, også mindretals rettigheder, demokratisering af medierne, efterlevelse af Dayton/Erdut-aftalerne, samarbejde med ICTY og bedre forbindelser med nabolandene.

Alt dette resulterede også i en hurtig udvikling af forbindelserne med Den Europæiske Union. I maj 2000 godkendte Kommissionen en gennemførlighedsrapport [1], i hvilken det foreslås, at der indledes forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale. Kroatien har siden november 2000 kunnet drage fordel af autonome handelsforanstaltninger, som Den Europæiske Union indrømmer ensidigt til de lande, der deltager i stabiliserings- og associeringsprocessen. Stabiliserings- og associeringsaftalen blev undertegnet i oktober 2001, og der har siden marts 2002 været en interimsaftale i kraft.

[1] KOM (2000) 311 af 24. maj 2000.

I en resolution, som blev vedtaget i december 2002 af alle politiske partier i det kroatiske parlament, betegnes Kroatiens tiltrædelse af EU som et strategisk nationalt mål, og regeringen opfordres til at indgive en ansøgning om medlemskab. Regeringen indgav denne ansøgning i februar 2003. Denne konsensus på tværs af partierne om det politiske mål med EU-medlemskab blev også opretholdt efter regeringsskiftet efter parlamentsvalget i november 2003. Medlemskab af Den Europæiske Union og NATO, forbindelser med nabolandene, udvikling af økonomisk diplomati og ændring af Kroatiens internationale image er de fem prioriteter for udenrigspolitikken, som den nye regering har bebudet.

Aftalemæssige forbindelser

Stabiliserings- og associeringsaftalen mellem Den Europæiske Union og Kroatien blev paraferet den 14. maj 2001 og undertegnet den 29. oktober 2001. Ratifikationen af stabiliserings- og associeringsaftalen er endnu ikke afsluttet. Når den engang træder i kraft, vil den udgøre retsgrundlaget for forbindelserne mellem Den Europæiske Union for hele perioden indtil Kroatiens kommende tiltrædelse. Den vil danne ramme for den politiske dialog og et udvidet regionalt samarbejde, befordre en udvidelse af samhandelen og de økonomiske forbindelser mellem parterne og danne grundlag for Fællesskabets faglige og finansielle bistand. Aftalens institutioner skal stå for implementeringen, forvaltningen og overvågningen af alle aspekter af forbindelserne. I underudvalg vil der blive behandlet spørgsmål af teknisk karakter. Stabiliserings- og associeringsudvalget bliver det forum, hvor højtstående tjenestemænd fører drøftelser, og dér vil der skulle søges løsninger på problemer, der opstår i forbindelse med aftalen. Stabiliserings- og associeringsrådet behandler forbindelsernes tilstand i almindelighed og udsigterne for deres udvikling og tillige Kroatiens fremskridt i stabiliserings- og associeringsprocessen.

I afventning af ikrafttrædelsen af stabiliserings- og associeringsaftalen har der været anvendt en interimsaftale midlertidigt siden den 1. januar 2002, som trådte i kraft den 1. marts 2002. Interimsaftalen anvender stabiliserings- og associeringsaftalens bestemmelser vedrørende handel med varer samt bestemmelserne om konkurrence og intellektuel, industriel og kommerciel ejendomsret. Med aftalen etableres et frihandelsområde mellem parterne i aftalen med relevante WTO-bestemmelser. Og EU's vidtrækkende autonome handelsforanstaltninger, der har været i kraft siden november 2000, bliver sat ind i aftalemæssige rammer (med undtagelse af "indgangsprisordningen" for visse frugter og grønsager, som blev fjernet under de autonome handelsforanstaltninger). Med disse foranstaltninger får Kroatien fri adgang til EU-markedet for stort set alle produkter, med præferentielle toldkontingenter for vin, "baby beef" og visse fiskerivarer. Interimsaftalen er asymmetrisk til fordel for Kroatien, som skal liberalisere sin importhandel fra EU gradvis i en overgangsperiode, der udløber den 1. januar 2007. På det tidspunkt vil Kroatien have fjernet al told på import af industrivarer og på mange landbrugsprodukter og fiskerivarer, mens der opretholdes told og toldkontingenter for mere følsomme landbrugsprodukter og fiskerivarer.

Der blev i april 2002 og april 2003 afholdt møde i interimsudvalget. Et sæt af fem underudvalg har påbegyndt deres arbejde, og de fungerer som et nyttigt forum for tekniske diskussioner af alle anliggender i forbindelse med gennemførelsen af aftalen og processen for lovgivningstilnærmelse. Kroatien har i almindelighed anvendt interimsaftalen korrekt og har bidraget til, at de forskellige blandede institutioner fungerer gnidningsløst. Der har dog i de to første anvendelsesår været visse praktiske problemer i forbindelse med landbrugshandelen.

Der har siden marts 2002 været en tillægsprotokol til interimsaftalen/stabiliserings- og associeringsaftalen om handelen med vin og spiritus og gensidig anerkendelse, beskyttelse og kontrol af vinnavne og betegnelser for spiritus og aromatiserede drikkevarer.

Der har siden januar 2001 været anvendt en aftale om handel med tekstilvarer mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Kroatien.

Man har afsluttet forhandlingerne om en protokol om tilpasning af stabiliserings- og associeringsaftalen og interimsaftalen, så der kan tages hensyn til ti nye medlemsstaters tiltrædelse af Unionen. Interimsaftalen vil gælde for det udvidede EU fra 1. maj 2004, og protokollen er nødvendig for, at de ti nye medlemsstater formelt kan blive part i stabiliserings- og associeringsaftalen. Det er også nødvendigt med tekniske tilpasninger på forskellige områder, også for at tilpasse handelspræferencerne i stabiliserings- og associeringsaftalen/interimsaftalen for landbrugsprodukter, både basisprodukter og forarbejdede produkter, samt fiskerivarer, med henblik på at undgå, at den traditionelle handel imellem Kroatien og den udvidede Union bryder sammen. Det må ikke glemmes, at frihandelsaftalerne mellem de nye medlemsstater og Kroatien ophører den 1. maj 2004, når de nye medlemsstater begynder at anvende den fælles landbrugspolitik.

Ministeriet for europæisk integration varetager koordinationen af gennemførelsen af stabiliserings- og associeringsaftalen på en yderst effektiv og professionel måde. Regeringen har etableret koordinatorer for europæisk integration i alle statslige administrative instanser såvel som en række interministerielle arbejdsgrupper for harmonisering af lovgivning.

I oktober 2001 vedtog Kroatien en gennemførelsesplan for stabiliserings- og associeringsaftalen for planlægning og overvågning af lovgivningsmæssige og andre foranstaltninger i forbindelse med forpligtelserne i henhold til stabiliserings- og associeringsaftalen. Kroatien fremlægger regelmæssigt rapporter om gennemførelsen af denne plan. I december 2002 vedtog Kroatien det første "nationale program for integration af Republikken Kroatien i EU". I dette strategiske dokument udstikkes Kroatiens ambitioner og opgaver med hensyn til politiske og økonomiske kriterier, harmonisering af den kroatiske lovgivning med EU-retten, forbedring af den administrative kapacitet og en informationsstrategi for den kroatiske offentlighed. Der skal vedtages 83 love og diverse former for afledt ret til harmonisering af den kroatiske lovgivning i 13 kapitler af EU-retten. Foranstaltningerne blev i almindelighed vedtaget inden for den fastsatte frist. Der blev i januar 2004 vedtaget et andet nationalt program, som omfatter alle kapitlerne i EU-retten.

Kroatien har arbejdet intenst på at tilpasse sin lovgivning til EU-retten, og parlamentet har vedtaget en lang række vigtige lovtekster, særlig igennem 2003. Men etableringen af de nødvendige administrative strukturer og i almindelighed styrkelsen af administrationens og retsvæsenets kapacitet er ikke sket i samme tempo, hvorved der opstår en risiko i forbindelse med den praktiske gennemførelse og håndhævelse af den nye lovgivning. Kroatien vil skulle prioritere kapacitetsopbygningen inden for administrationen og retsvæsenet og integrere denne dimension i sine nationale programmer.

Handelsforbindelser

EU er Kroatiens største handelspartner. Mellem 1998 og 2002 voksede handelen mellem EU og Kroatien betydeligt. EU's import fra Kroatien voksede med 38 % fra 1,8 mia. EUR i 1998 til 2,5 mia. EUR i 2002. EU's eksport til Kroatien voksede med 47 % i samme periode fra 4,4 mia. EUR til 6,5 mia. EUR. Den respektive udvikling i importen og eksporten resulterede i en forværring af Kroatiens handelsunderskud over for EU, som voksede med over 50 % fra 2,6 mia. EUR i 1998 til 4 mia. EUR i 2002. Kroatien har desuden et handelsunderskud på ca. 1 mia. EUR over for de lande, der tiltræder EU i maj 2004. Den kroatiske eksport repræsenterer ca. 23 % af BNP, og ca. 54 % af landets udenrigshandel foregik med EU i 2002. Dette tal stiger til næsten 70 %, når man medregner handelen med de lande, der tiltræder EU i maj 2004. Kroatien tegnede sig for 0,45 % af EU's udenrigshandel i 2002.

I 2002 bestod Kroatiens eksport til EU hovedsagelig af tekstiler (22 % af totalen) og maskiner og elektrisk materiel (18 % af totalen). EU's eksport til Kroatien bestod hovedsagelig af maskiner og elektrisk materiel (25 % af totalen), køretøjer, fly, skibe og dertil knyttet transportmateriel (17 % af totalen) og kemikalier (10 % af totalen).

Kroatien er medlem af Verdenshandelsorganisationen og part i Den Centraleuropæiske Frihandelsaftale. Det deltager aktivt i handelsarbejdsgruppen under stabilitetspagten for Sydøsteuropa. Kroatien har i den forbindelse forhandlet om et net af bilaterale frihandelsaftaler med alle nabolandene.

Fællesskabets bistand

Kroatien modtog alt i alt mellem 1991 og 2003 550 mio. EUR i EU-bistand. I perioden mellem 1991 og 2000 tog bistanden form af nødhjælp, der blev bevilget gennem Europa-Kommissionens Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) og Obnova-programmet. EU konsoliderede sin bistand i 2000 under Fællesskabets program for bistand, genopbygning, udvikling og stabilisering (CARDS), samtidig med at det lancerede stabiliserings- og associeringsprocessen. I 2001 blev der afsat 60 mio. EUR til Kroatien i henhold til CARDS-programmet.

Der blev i december 2001 vedtaget et landestrategidokument i overensstemmelse med CARDS-forordningen, hvori der er udstukket de vigtigste områder for samarbejdet i perioden 2002-2006. Det dertil knyttede flerårige vejledende program giver i flere enkeltheder prioriteterne for perioden 2002-2004. Inden for rammerne af de nationale programmer under CARDS udgør den samlede finansielle tildeling for perioden 2001-2004 257 mio. EUR til følgende fem hovedprioriteter: demokratisk stabilisering, økonomisk og social udvikling, retlige og indre anliggender, administrativ kapacitetsopbygning og miljø og naturressourcer.

Kroatien er direkte involveret i CARDS-programmeringen, herunder drøftelser om igangværende strategier og aftale om det flerårige vejledende program. I disse drøftelser inddrages ikke blot den nationale bistandskoordinator men også de relevante ministerier, potentielle modtagere, internationale finansieringsinstitutioner og ikke-statslige organisationer.

Kroatien har også adgang til CARDS' regionale program, Det Europæiske Initiativ for Demokrati og Menneskerettigheder, Life - Tredjelande, programmet Ungdom for Europa - Tredjelandssamarbejde, Regionalt samarbejde om Minerydning i Sydøsteuropa og flere andre særprogrammer.

Gennemførelsen af CARDS-bistanden har været langsom, men der er tegn på forbedringer som følge af en større absorptionskapacitet i den kroatiske forvaltning. Siden januar 2002 har EF-delegationen i Zagreb haft ansvaret for forvaltningen af bistanden, og den gennemføres nu betydeligt hurtigere. For at kunne udnytte førtiltrædelsesmidlerne effektivt vil Kroatien skulle opbygge den nødvendige administrative kapacitet.

Der er flere projektet for parvist samarbejde i gang (grænsepoliti, told, statistiske kontorer og asyl) og flere er under planlægning i sektorer som integreret grænseforvaltning, landbrug og retsvæsen.

Den kroatiske forvaltning vil skulle fortsætte med at opfylde de aftalte projektbetingelser (f.eks. politikbeslutninger, oprettelse og styrkelse af institutioner, tildeling af menneskelige og finansielle ressourcer), men der kan allerede noteres et vist fremskridt.

Der har siden 2001 været en mekanisme for koordination mellem Kommissionen og EU-medlemsstaterne om bistanden for at maksimere virkningerne af CARDS-bistanden og medlemsstaternes bilaterale bistand.

Der foregår også et effektivt samarbejde med andre donorer. Verdensbanken har siden 1993 støttet 21 projekter med i alt 1 064 mio. USD og har ydet en række tilskud til et beløb på 20 mio. USD. Långivningen fokuserer på investering i infrastruktur, sundhed, landbrug og skovbrug, reform af virksomheder og den finansielle sektor, udvikling af kapitalmarkedet samt reform af retssystemet og pensionssystemet. Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (EBRD) har siden 1994 investeret i alt 1 325 mio. EUR, heraf over 300 mio. EUR i 2002. Investeringerne er i første række foretaget i virksomhedssektoren (lægemidler, fødevarer, cement og kommunikation), den finansielle sektor og kommunal infrastruktur. I 2002 ydede Den Europæiske Investeringsbank (EIB) lån til et beløb på 130 mio. EUR til regionaludvikling (transport- og kommunikationsinfrastruktur), økonomisk og social samhørighed og miljøbeskyttelse.

B. Kriterier for medlemskab

1. Politiske kriterier

Det Europæiske Råd besluttede på sit møde i København i 1993, at en række "politiske" kriterier for tiltrædelse skulle opfyldes af ansøgerlandene. Et land ville skulle have opnået stabile institutioner, som kunne garantere demokratiet, retsstatsforhold, menneskerettigheder og respekt for og beskyttelse af mindretal. I de vestbalkanske landes tilfælde er betingelserne i henhold til stabiliserings- og associeringsprocessen også et grundlæggende element i EU-politikken, som vil blive vurderet i denne udtalelse.

I mellemtiden er de politiske kriterier, der blev fastlagt i København, med ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten i maj 1999 i det væsentlige blevet indført som et konstitutionelt princip i traktaten om Den Europæiske Union. I artikel 6, stk. 1, i den konsoliderede traktat om Den Europæiske Union står der: "Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet." Af artikel 49 i den konsoliderede traktat fremgår det, at "Enhver europæisk stat, som overholder principperne i artikel 6, stk. 1, kan ansøge om at blive medlem af Unionen.". Disse principper blev understreget i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret på Det Europæiske Råd i Nice i december 2000.

Europa-Kommissionen har i sin vurdering i denne forbindelse trukket på en række informationskilder: de kroatiske myndigheders besvarelse af spørgeskemaet, som Kommissionen sendte til dem i juli 2003, bilaterale opfølgningsmøder, drøftelser med medlemsstaternes ambassader, internationale organisationers vurderinger (herunder Europarådet, OSCE, UNHCR, stabilitetspagten), rapporter fra internationale og lokale ikke-statslige organisationer, repræsentanter for mindretal osv.

Følgende vurdering er en systematisk undersøgelse af, hvorledes de offentlige myndigheder er organiserede og fungerer, og af, hvilke skridt de har taget til at beskytte grundlæggende rettigheder. Der er ikke alene tale om en formel beskrivelse, idet man søger at vurdere, i hvilket omfang demokratiet og retsstaten faktisk fungerer. Det drejer sig om situationen indtil udgangen af februar 2004. I vurderingen undersøges det ikke i detaljer, hvilke ændringer der er sket i tidligere tid, eller vil forekomme i fremtiden, om end der i almindelighed tages hensyn til planlagte reformer af en given sektor.

1.1. Demokrati og retsstat

Der blev efter valget i foråret 1990 indført parlamentarisk demokrati i Kroatien. Den nye forfatning blev vedtaget i december 1990 umiddelbart forud for krigsudbruddet i det tidligere Jugoslavien. Kroatien blev uafhængigt i 1991; siden da er der sket en række forfatningsændringer. Forfatningsændringerne i 2000 og 2001 var rettet mod at nedlægge parlamentets overhus og styrke parlamentets og regeringens rolle i forholdet til præsidenten. Valget den 3. januar 2000 betød en ende på det 11-årige styre af præsident Tudjmans parti, Den Kroatiske Demokratiske Union (HDZ). I perioden 2000-2003 opnåede Kroatien med en koalition på (oprindeligt) 6 partier store resultater med hensyn til retsstatsforhold og demokrati. Det konstitutionelle system blev respekteret, og institutionerne fungerede normalt.

Præsidenten vælges ved direkte valg for en periode på fem år og kan genvælges. Han udskriver valg til parlamentet, folkeafstemninger, giver mandat til regeringsdannelse til den person, som vinder tilslutning fra flertallet af parlamentets medlemmer, og udøver andre forfatningsfæstede hverv. Præsidenten tager i samarbejde med regeringen også del i formuleringen og gennemførelsen af udenrigspolitikken. Præsidenten er de væbnede styrkers øverstkommanderende, han udnævner og afskediger militærledere. Præsidenten kan på nøje definerede betingelser opløse parlamentet, hvis regeringen ikke opnår et tillidsvotum eller hvis statsbudgettet ikke vedtages inden 120 dage fra datoen for dets forelæggelse. Præsidenten holdes ansvarlig for eventuelle forfatningskrænkelser, som han måtte begå under udøvelsen af sit præsidenthverv. Proceduren for fastslåelse af hans ansvar indledes på forslag af to tredjedeles flertal af alle parlamentets medlemmer. Forfatningsdomstolen tager stilling til sådanne spørgsmål med to tredjedeles flertal af sine dommere.

Den nuværende præsident er Stjepan Mesi, som blev valgt i februar 2000 i to valgrunder; næste præsidentvalg finder sted i februar 2005.

Forfatningen blev vedtaget den 22. december 1990 efter det første flerpartiparlamentsvalg i foråret 1990. Den blev ændret i 1997, 2000 og 2001 ved en afstemning med to tredjedeles flertal af alle parlamentets medlemmer som fastsat i forfatningen. Hermed blev Kroatien etableret som et parlamentarisk demokrati. Institutionerne i Kroatien var imidlertid udsat for en række vanskeligheder i de første ti år efter uafhængigheden. Med revisionen af forfatningen i november 2000 gik Kroatien fra et semipræsidentielt system til et fuldt parlamentarisk system. Det har resulteret i en positiv nyskabelse af forholdet og magtbalancen mellem præsidenten, parlamentet og regeringen.

1.1.1. Parlamentet

Rolle og struktur

Parlamentet (Sabor) består af et enkelt kammer, repræsentanternes hus. Dette har ifølge forfatningen mindst 100 og højst 160 repræsentanter, der vælges for en fireårs periode. Valgloven fastsætter proportionel repræsentation på partilister i 10 valgkredse. Otte sæder i parlamentet er forbeholdt mindretal, som udgør den 11. valgkreds. Det serbiske mindretal har tre garanterede sæder, det italienske og ungarske hver et, slovakkerne og tjekkerne har ret til en repræsentant, mens andre mindretal er opdelt i to grupper, som hver har en repræsentant. Den kroatiske diaspora, som udgør den 12. valgkreds, har også ret til repræsentation i parlamentet. Antallet af valgte diaspora-repræsentanter afhænger af de såkaldte "ikke-fastsatte"-kvoter, dvs. at antallet af medlemmer, der vælges fra diaspora-valgkredsen, beregnes ved at dividere det samlede antal stemmer der afgives i udlandet, med det gennemsnitlige antal stemmer, der er nødvendig til at sikre et mandat i Kroatiens 10 valgkredse.

Parlamentet kan opløses ved egen beslutning eller ved præsidentens beslutning, hvis regeringen modtager et mistillidsvotum i parlamentet, eller hvis statsbudgettet ikke vedtages inden 120 dage efter den dato, hvor regeringen forelægger forslaget dertil.

Medlemmerne af parlamentet nyder parlamentarisk immunitet. Oppositionens rolle og engagement i landets institutioners arbejde anerkendes. Parlamentets mindretal har ret til at foreslå sin kandidat til hvervet som næstformand for parlamentet. Oppositionens repræsentanter i parlamentet er også medlemmer af 25 parlamentariske udvalg: I 12 af dem føres formandskabet af HDZ og i 13 af andre partier.

Kroatien har et flerpartisystem. Der er registreret 94 politiske partier. Der er ingen begrænsninger for oprettelse af partier. De modtager statsfinansiering i forhold til det antal sæder, som de opnåede ved det sidste valg.

Parlamentet udøver lovgivningsbeføjelser og deler initiativretten med regeringen. Normalt gennemgår al lovgivning en længerevarende parlamentarisk procedure bestående af tre behandlinger. Forfatningen tillader imidlertid en hasteprocedure med to behandlinger. De fleste love er for nylig blevet vedtaget ved hasteproceduren.

En femtedel af parlamentets repræsentanter kan indlede proceduren for et tillidsvotum til regeringen.

Parlamentet kan udskrive folkeafstemninger om forslag til ændringer af forfatningen, om alle lovforslag og alle anliggender, der anses for at være vigtige.

Parlamentets funktion

Det sidste parlamentsvalg fandt sted den 23. november 2003. Den Kroatiske Demokratiske Union (HDZ), den tidligere præsident Tu!jmans parti, opnåede 66 ud af 152 sæder, herunder 4 sæder fra diaspora. Den nye HDZ-regering blev støttet af koalitionen af Det Kroatiske Socialliberale Parti (HSLS) og Det Demokratiske Centrum (DC), Det Kroatiske Pensionistparti (HSU) og mindretals repræsentanter.

Det nye parlament har holdt sin konstituerende samling den 22. december 2003, og premierminister Ivo Sanaders nye regering opnåede et tillidsvotum den 23. december 2003 (88 parlamentsmedlemmer stemte for, 29 imod og 14 afstod fra at stemme).

Den Kroatiske Demokratiske Union (HDZ), som havde været i opposition i den foregående valgperiode (2000-2003), har bevist, at partiet er stærkt indstillet på at omstille sig til et demokratisk parti med et proeuropæisk kald. Kommissionen er dog stadig bekymret over visse udtalelser, som HDZ fremkom med for ikke så længe siden, da det var i opposition. Det vil endnu skulle demonstreres, hvorvidt alle valgte medlemmer virkelig har distanceret sig fra radikal nationalisme.

Siden Kroatien blev en uafhængig stat, er der afholdt valg i 1992, 1995, 2000 og 2003. Der er sket en tydelig forbedring i valgforløbet ved de sidste to valg, der blev anset for generelt at være fri og redelige. Begge af de to sidste valg resulterede i dannelse af en koalitionsregering.

Parlamentet fungerer tilfredsstillende, dets beføjelser respekteres og oppositionen udfylder sin rolle. Parlamentet lider til tider under, at det ikke er beslutningsdygtigt, hvilket unødigt forsinker lovgivningsprocessen.

1.1.2. Den udøvende magt

Rolle og struktur

Beslutning om udpegelse af premierministeren træffes af præsidenten sammen med parlamentets formand efter et tillidsvotum til regering. Ministrene godkendes også af parlamentet på forslag af premierministeren. Regeringen står til ansvar over for parlamentet. Premierministeren og regeringens medlemmer er i fællesskab ansvarlige for regeringens beslutninger, mens hver minister er ansvarlig for sit eget område.

Efter anmodning fra parlamentet er regeringen forpligtet til at underrette parlamentet om sin politik, gennemførelsen af retsakter og andre forskrifter samt anliggender, som falder ind under dens myndighed. Princippet med interpellation, som der er hjemmel for i forfatningen, benyttes til at stille regeringen til regnskab over for parlamentet og i forbindelse med spørgsmålet om tillid til premierministeren, enkelte medlemmer af regeringen eller regeringen som helhed. I perioden 1990-2004 har der været ni interpellationer.

Regeringen har ifølge forfatningens autonome forskriftsbeføjelser, som sætter den i stand til at udstede dekreter til gennemførelse af love. Parlamentet kan bemyndige den til at regulere visse anliggender ved dekret, dog med undtagelse af spørgsmål vedrørende menneskerettigheder og friheder, mindretals rettigheder, valgsystemet og det lokale og regionale selvstyres organisation og funktion. Dekreterne har dog en gyldighed på højst et år. Regeringen er desuden beføjet til at udstede dekreter med lovskraft i forbindelse med eksisterende økonomisk politik, som er undergivet parlamentets oprindelige myndighed, når parlamentet ikke er siddende, eller i den periode, hvor parlamentet er opløst på grund af forestående valg. Dekreterne skal dog forelægges til godkendelse i parlamentet, så snart dette træder sammen.

Regeringen er ansvarlig for arbejdet i alle statsforvaltningens instanser, som omfatter ministerier, statsadministrationens organisationer og organer for offentlig administration. Ministerierne og statsadministrationens organisationer er statsadministrationens centrale organer, men der er også oprettet kontorer for statsadministration i de lokale (regionale) selvstyrende enheder. Der kan for visse opgaver desuden oprettes branchekontorer på lands-, kommune- eller byniveau.

Statsadministrationens struktur og opgaver er blevet revideret og defineret ved loven om ministeriernes og statsadministrationsorganisationernes organisation og arbejdsområde, som blev vedtaget den 22. december, og hvorved der oprettes 14 ministerier og 5 statsadministrationsorganisationer. Der blev også i december 2003 oprettet et centralt statskontor for forvaltningen, som dog endnu ikke er fuldt operationelt. Loven om tjenestemænd og offentligt ansatte regulerer beskæftigelsesforholdene. Loven om regeringen regulerer regeringens arbejde og myndighed, mens loven om statsembedsmænds forpligtelser og rettigheder regulerer statsembedsmænds rettigheder og pligter.

Forfatningen fastlægger strukturen af den lokale forvaltning. De selvstyrende enheder er "kommuner" og "byer". De regionale selvstyrende enheder er "amter". Der er ved lov oprettet 426 kommuner, 121 byer og 20 amter (herunder Zagreb by, som har status som et amt). De lokale myndigheders ansvarsopgaver er defineret i loven om lokale myndigheder af 2001 og omfatter ansvar for vandforsyning og kloakering, primær sundhedspleje, børnehaver og folkeskoler osv. Lokal finansiering reguleres ved loven om finansiering af de lokale myndigheder. Den tilvejebringes i hovedsagen ved deling af skatteindtægter og forskellige andre indtægter. De lokale selvstyrende enheder har indtægter fra egne indtægtskilder (for egne aktiver, amts- og kommuneskatter, bøder, afgifter og gebyrer), delte skatter (indkomstskat, udbytteskat, skat på ejendomshandel, spilleafgift) og tilskud.

Hæren og politiet er under civilkontrol. Hæren undergår en løbende reform, som vil føre til en betydelig nedskæring i militærpersonellet. Hæren står under parlamentets og den udøvende magts kontrol. Loven sikrer civilkontrol med de hemmelige tjenester, som udøves af et råd for tilsyn med de hemmelige tjenester, hvis medlemmer for nylig er blevet udnævnt.

Også politiet er under omstrukturering. I april 2003 bebudede indenrigsministeriet en reformstrategiplan, som stadig er under gennemførelse. Kroatien har tydeligvis besluttet at bevæge sig bort fra et krigstidssystem til et system, der er foreneligt med EU-standarder. Der kræves dog stadig en væsentlig indsats til at sikre sådanne forandringer.

Det generelle sikkerhedsniveau i Kroatien er fortsat tilfredsstillende. Man har kun registreret få etnisk motiverede episoder.

Den udøvende magts funktion

Loven om tjenestemænd og offentligt ansatte af 2001 danner retsgrundlaget for tjenestemænds og andre offentlige ansattes status. Loven sondrer ikke mellem statsembedsmænd (politisk udnævnte) og tjenestemænd, og der består således en række uløste spørgsmål om f.eks. det politiske personales status, rolle og forpligtelser i den offentlige tjeneste, politisk udnævnte personers funktionsperiode i den offentlige tjeneste, retningslinjer/procedurer for omdannelse af politisk udnævnte personers status til status som tjenestemænd.

De mange forskellige regelbøger i øjeblikket (dvs. interne dokumenter i hvert ministerium med jobbeskrivelse, personalestørrelse osv.) og indbyrdes inkonsekvens mellem dem skaber grundlag for en lang række ledelsesstandarder inden for det offentlige. Loven lider under andre mangler, f.eks. med hensyn til det system for forfremmelse, mobilitet, adskillelse af tjenstlige og disciplinære foranstaltninger. Reglerne for rekruttering og udvælgelse af kandidater kunne også forbedres. Det er en gængs opfattelse, at tjenestemandslønningerne er for lave til at tiltrække tilstrækkelig mange unge og uddannede professionelle til at arbejde i statsadministrationen, særlig da de skal have samme eller højere uddannelse som dem, der arbejder i andre sektorer.

Når tjenestemænd træffer beslutninger om individuelle borgeres rettigheder og forpligtelser, sker dette på grundlag af loven om den almindelige sagsbehandling i forvaltningen. Alle administrative beslutninger kan appelleres til et administrativt appelorgan. Hvis appellen ikke tages til efterretning, kan sagen indbringes for forvaltningsdomstolen. Men som fastslået ved forfatningsdomstolens afgørelse [2] om civile rettigheder og forpligtelser er forvaltningsdomstolen ikke en domstol med fuld jurisdiktion efter Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis, fordi [se punkt 1.1.3. om Retsvæsenet].

[2] Forfatningsdomstolens afgørelse nr. U-I-745/1999, af 8. november 2000, Den Kroatiske Statstidende 112/00.

Sagen kan tillige indbringes for Ombudsmanden, som vælges af parlamentet for en periode på 8 år. Denne periode er så lang, at det styrker hans uafhængighed af politisk pres. Han har i de seneste år fået indbragt mange sager. I 2002 modtog han 1 558 klager. I 104 af disse sager rettede han en henstilling til den pågældende forvaltningsgren, og kun 72 af klagerne blev imødekommet. Ombudsmanden undersøger borgernes klager over bureaukratisk misbrug fra både statsmyndighedernes og de enkelte offentlige embedsmænds side. Ombudsmanden ser ikke blot på individuelle sager, men undersøger også andre anliggender med berøring til beskyttelse af forfatningsmæssige og lovmæssige rettigheder, som indbringes for ham fra andre kilder (såsom massemedierne), som rapporterer om uregelmæssigheder i forbindelse med statsadministrationsorganers arbejde. Ombudsmanden aflægger årligt rapport til parlamentet.

Den kroatiske regerings stående ordrer fra 2000 danner retsgrundlaget for politikudformning og tillige tværministerielle konsultationer. Der findes ikke noget enkelt organ, som har ansvaret for at give beslutningstagerne et koordineret overblik over politik. Da der findes mangfoldige strukturer, har den politiske planlægning og koordination tendens til at blive ret politiseret og fragmenteret.

Ministeriet for europæisk integration har ansvaret for koordinationen af anliggender vedrørende europæisk integration. Alle ministerierne har et net af europæiske koordinatorer og der er i nogle ministerier oprettet en specifik enhed for europæisk integration.

Der findes ikke nogen central uddannelsesinstitution for tjenestemænd eller et uddannelsesprogram i regeringen. Reorganisationen af justitsministeriet, administrationen og det lokale selvstyre i november 2003 medførte, at der oprettedes et uddannelsescenter for tjenestemænd under justitsministeriet. Efter vedtagelsen af loven om ministeriernes og statsadministrationsorganisationernes organisation og arbejdsområde af 22. december 2003 udstedte regeringen den 22. januar 2004 et dekret om den interne struktur i det centrale statskontor for administrationen. Ifølge dekretet oprettes der 11 organisatoriske enheder, herunder centret for uddannelse af statsansatte. Ministeriet for europæisk integration afholder i øjeblikket kurser i EU-uddannelse af tjenestemænd.

Udviklingen af lokalt styre er stadig undervejs. Decentraliseringen i henhold til regeringens program 2000-20004 har været langsommere end oprindeligt forudset og bør fremskyndes. Siden juli 2001 er reformen af lokalt styre blevet gennemført på amtsplan og i 32 byer. Følgende ansvarsområder er overflyttet fra statens til amternes budgetter: undervisning på primær- og sekundærtrinnet, sociale omsorgscentre og -institutioner, vedligeholdelse af investering i hospitaler, og til byernes budgetter: undervisning på primærtrinnet. Siden begyndelsen af 2002 er vedligeholdelse af hospitaler, stiftelse og finansiering af sociale omsorgscentre og -institutioner for ældre og handicappede blevet overført til amterne. Det gælder imidlertid ikke personale og lønninger inden for undervisning. Den finansielle situation reguleres ganske vist ved loven om finansiering af lokalt styre, men bør tydeliggøres yderligere.

1.1.3. Retsvæsenet

Rolle og struktur

Det kroatiske retsvæsen er organiseret hierarkisk i tre instanser. 122 byretter, 114 lovovertrædelsesretter, 12 handelsretter og 21 amtsretter fungerer som retter i første instans. Amtsretterne behandler også appeller af byretternes afgørelser. Kroatien garanterer appelretten (amtsretter, den højere lovovertrædelsesret, den højere handelsret, højesteret). Højesteret er den øverste domstolsinstans i Kroatien.

Højesteretspræsidenten og statsadvokaten vælges af parlamentet og udpeges af præsidenten.

Forvaltningsdomstolen skal sikre retlig beskyttelse mod endelige administrative afgørelser. Forfatningsdomstolen udtalte imidlertid i november 2000, at forvaltningsdomstolen ikke er en domstol med fuld jurisdiktion i overensstemmelse med artikel 6 (ret til retfærdig høring) i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, særlig fordi den har begrænset evne til uafhængigt at konstatere sagsomstændigheder og afholde mundtlige og kontradiktoriske høringer.

Forfatningsdomstolen træffer afgørelser om interessekonflikter mellem magtens tredeling og er beføjet til at vurdere foreneligheden af love med forfatningen og foreneligheden af afledt ret med forfatningen og love. Den har også beføjelse til at træffe afgørelse om andragender fra privatpersoner, som skønner at deres forfatningsmæssige rettigheder er blevet krænket ved endelige retsakter udstedt af statslige myndigheder eller af det lokale eller regionale selvstyre. Forfatningsdomstolen modtager et konstant stigende antal individuelle andragender. Den er også den kompetente appelmyndighed til behandling af afgørelser om dommeres afskedigelse eller disciplinæransvar. Ifølge det kroatiske system anses forfatningsdomstolen ikke for at udgøre en del af retsvæsenet.

Det kroatiske retsvæsens uafhængighed garanteres ved forfatningen og domstolsloven. Dommerne fastansættes i deres stillinger efter en femårs prøvetid. Deres permanente status er sikret ved forfatningen. Dommerne udpeges af det statslige domstolsråd på basis af udtalelser fra domstolsrådet, der nedsættes ved hver ret. Justitsministeriet undersøger, om kandidaterne opfylder de formelle krav, mens det relevante parlamentsudvalg og præsidenten for den relevante domstol også kan fremkomme med deres mening. Statsadvokaterne udpeges af statsadvokatrådet efter en lignende procedure. Begge råd er selvstændige og uafhængige organer. Der afholdes ingen udvælgelsesprøve med henblik på udvælgelse af dommerkandidater. For at blive dommer skal en advokat opfylde to kriterier: For det første skal han bestå en advokatbestallingsprøve og for det andet skal han have en vis arbejdserfaring afhængigt af, hvilken kategori domstol han ansøger om. Ifølge domstolsloven må dommere ikke være medlem af politiske partier eller varetage andre aktiviteter, som kan indvirke på deres selvstændighed, upartiskhed og uafhængighed.

Dommere nyder immunitet i overensstemmelse med forfatningen og domstolsloven. For at hæve en dommers immunitet og opnå tilladelse til retsforfølgning af ham skal statsadvokatens kontor indgive et forslag til det statslige domstolsråd. Det statslige domstolsråd tager stilling til, hvorvidt der skal indledes en disciplinærsag mod dommere for embedsforseelser eller brud på professionens regler. Det statslige domstolsråds vurdering af dommeres arbejde er dog stadig rent teoretisk. Bortset fra en verserende sag om påstået korruption har det statslige domstolsråd kun truffet få beslutninger i disciplinærsager mod dommere. Der findes ingen etiske regler, som er bindende for alle retsembedsmænd. Sammenslutningen af kroatiske dommere (en lokal ngo) har imidlertid udstedt en række etiske regler for sine medlemmer.

Retsassessorers og justitssekretærers hverv er beskrevet i domstolens interne instruks. Dommere har mange opgaver, som kan udføres af dommerfuldmægtige. For at aflaste dommerne fra administrative opgaver vedtog parlamentet i januar 2004 en række lovændringer.

Retssystemet er stadig ved at komme sig efter en periode med stor personaleudskiftning og personalemangel. De ledige stillinger besættes gradvis med unge dommere, advokater og dommerfuldmægtige, men der er i princippet planlagt en yderligere generel personaleforøgelse. Kroatien har imidlertid allerede et stort antal dommere set i forhold til indbyggerantallet sammenlignet med EU og de tiltrædende lande. Der var i slutningen af 2003 1 868 dommere, 513 statsadvokater, 378 retsassessorer og 6 023 justitssekretærer (2,8 for hver dommer).

Budgettet for retsvæsenet i 2003 (herunder anklagere og fængselssystemet) udgjorde 231 mio. EUR sammenlignet med 192 mio. EUR i 2002. I dette beløb indgår 10,2 mio. EUR til investering i bygninger og kontormateriel, hvilket er 5,5 mio. EUR mere end i 2002. Der er for 2004 godkendt en yderligere forhøjelse af budgettet til retsvæsenet på ca. 10 %.

Infrastruktur og materiel er stadig et alvorligt problem. Datamatisering af handelsretterne, matriklen og matrikelkontorerne er kun lige begyndt, og der er behov for store investeringer. Der er i de seneste år blevet leveret 3 300 datamater, og der skal leveres endnu 2 500 i 2004-2005. Domstolene har endnu ikke adgang til de retshåndhævende instansers databaser. Automatiseringen af domstolsforvaltningssystemet forventes afsluttet i 2008. Der findes endnu ingen edb-net, som kan sammenkoble de forskellige domstole. Retsbygningerne er for det meste gamle og udslidte og trænger til en nyindretning og/eller ombygning.

Erhvervsuddannelsescentret for dommere og andre retsembedsmænd blev oprettet i 1999 men blev først til dels operationelt i 2003. Det er formelt en selvstændig tjenestegren inden for justitsministeriet som skal tage sig af løbende uddannelse af dommere og anklagere, men i praksis har centret endnu ikke opbygget tilstrækkelig kapacitet til at varetage sine opgaver. Dets personale består af kun 4 personer inklusive direktøren, og det har ikke noget fast budget. Underviserne udvælges i øjeblikket ikke ved en udvælgelsesprøve og evalueres ikke efter deres præstationer. Centret vil så hurtigt som muligt skulle fastlægge en uddannelsesstrategi, opbygge et hold af undervisere og starte med at tilbyde uddannelse på længere sigt såvel som uddannelsesarrangementer i regionerne. Centret har tilrettelagt seminarer på et ad hoc-grundlag (hovedsagelig finansieret af internationale donorer), f.eks. om Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols procedurer, retspraksis og andre emner, men der er endnu ikke iværksat uddannelse i EU-ret. Centret bør også etablere et institutionaliseret samarbejde med højesteret, som i princippet har til opgave at overvåge uddannelsen af dommere i overensstemmelse med domstolsloven. Et yderligere problem er, at domstolene mangler budgetmidler til uddannelse. Planer om styrkelse af centret eller oprettelse af et dommerakademi bør støttes i videst muligt omfang.

Retsvæsenets funktion

I anden halvdel af 1990'erne led det kroatiske retssystem under manglende uafhængighed, ineffektivitet og personaleknaphed. Der er på den ene side sket væsentlige forbedringer, og retsvæsenets uafhængighed er blevet genskabt, men der ligger stadig store udfordringer forude. Hovedproblemerne er retssystemets udtalte ineffektivitet og den tid, det tager at afsige og fuldbyrde domme såvel som svagheder i forbindelse med udvælgelse og uddannelse af dommere. Der indbringes desuden alt for mange sager for domstolene, som i princippet ville kunne afgøres på anden måde. Alt dette giver anledning til en meget stor ophobning af retssager. Et ekstra problem er, at domstolene og dele af statsadministration ikke altid respekterer eller i tide eksekverer højere domstolsinstansers afgørelser. Borgernes rettigheder beskyttes derfor ikke til fulde af retssystemet i overensstemmelse med forfatningens bestemmelser.

Der er en sagsophobning på omkring 1,38 millioner sager, som antyder, hvor dårligt retsvæsenet er i stand til at håndtere arbejdsbyrden. For at afkorte domstolsbehandlingen og lette arbejdsbyrden ved domstolene blev der for nylig bebudet en række foranstaltninger: straffeloven og strafferetsplejen er blevet ændret med henblik på en forenkling og en fremskyndelse af procedurerne, men hvilken virkelig indflydelse dette vil få, vides endnu ikke. Der vil skulle træffes yderligere skridt på dette område. I straffesager bør den vigtigste efterforskningsmyndighed flyttes fra domstolene til statsadvokatens kontor. Uomtvistede arvesager bør snarere behandles af notarer end af domstolene. De første skridt i denne retning er taget med vedtagelsen af arveloven. Loven om ændring af domstolsregisterloven søger at forenkle, fremskynde og reducere omkostningerne ved proceduren med registrering i domstolsregistret. Endelig omhandler forligsloven en alternativ metode til bilæggelse af tvister, men de kroatiske borgere er endnu ikke bekendt med forligsinstitutionen, så der kan ikke umiddelbart forventes håndgribelige resultater.

Strukturreformen af det kroatiske retssystem startede med regeringens vedtagelse i november 2002 af et strategisk dokument om reform af retssystemet og en operationel plan, der blev vedtaget i juli 2003. I strategien fastlægges der en række foranstaltninger til at afhjælpe diverse struktursvagheder. Den omfatter forslag til indførelse af et erhvervsuddannelsessystem, lettelse af arbejdsbyrden ved domstolene og forenkling af domstolsprocedurerne. Der forudses vedtagelse af nye love, indkøb af udstyr og besættelse af ledige stillinger, om end tidsrammen er ret urealistisk. Den reform, der blev foreslået i 2002, tager ikke højde for spørgsmålet om ændring af domstolsloven, som vil muliggøre dommeres mobilitet, indføre obligatorisk uddannelse og koble professionelle præstationer til forfremmelsesmuligheder.

I januar 2004 gav parlamentet en ny impuls til en fortsættelse af reformen af retsvæsenet ved at vedtage en pakke ændringer til domstolsloven. Formålet er at reducere puklen af retssager, og ændringerne skal bevirke en omfordeling af sagerne fra overbebyrdede domstole til domstole, som har samme jurisdiktion, men en mindre belastning, en udvidelse af retsassessorers kompetence til at varetage visse proceduremæssige handlinger og således aflaste dommerne, og en udvidelse af muligheden for at overflytte dommere med disses samtykke fra en domstol til en anden. Ændringerne indebærer desuden en detaljeret beskrivelse af dommernes forpligtelser og et bedre bedømmelsessystem. Regeringen har også vedtaget forslag til at overdrage fuldbyrdelsesprocedurer til embedsmænd, der er tillagt offentlige beføjelser. Dette forudsætter imidlertid en ændring af håndhævelsesloven, som parlamentet endnu skal vedtage. Ændringerne af civilprocesloven, som har været i kraft siden december 2003, og som indfører tidsfrister og andre foranstaltninger til at hindre misbrug af proceduremuligheder, bør desuden udnyttes til fulde. Gennemførelsen af alle disse foranstaltninger forudsætter en væsentlig indsats fra de kroatiske myndigheders side.

Fuldbyrdelse af domme på det strafferetlige område sker under strafferetlige dommeres myndighed og reguleres særskilt fra fuldbyrdelsen af andre typer domme, der relaterer til andre, især finansielle, krav. Størstedelen af sagspuklen ved de kroatiske domstole har berøring til registreringssager og fuldbyrdelse af civilretlige domme, særlig sådanne hvorved debitorer pålægges finansielle forpligtelser eller tilpligtes bestemte handlinger. Planerne om reform af håndhævelsesloven bør derfor følges meget omhyggeligt op.

1.1.4. Foranstaltninger til bekæmpelse af korruption

Kroatien har ratificeret Europarådets strafferetlige og civilretlige konventioner og tilpasset den nationale lovgivning i overensstemmelse hermed. Korruption defineres som en forbrydelse. Kroatien tiltrådte i december 2000 gruppen af stater mod korruption (GRECO). GRECO-plenarmødet rettede 16 henstillinger til de kroatiske myndigheder i maj 2002. Henstillingerne vedrører både lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger. Kroatien skal i nærmeste fremtid forelægge GRECO en rapport om gennemførelsen af henstillingerne.

Kroatien er ikke medlem af OECD, men deltager i arbejdsgruppen af ikke-medlemmer og tager aktiv del i antikorruptionsnetværket (ACN). Der er forberedelser i gang med henblik på tiltrædelse af OECD-konventionen om bekæmpelse af bestikkelse af udenlandske offentligt ansatte i forbindelse med internationale forretningstransaktioner.

Internationale rapporter og undersøgelser antyder, at korruption stadig er et problem i Kroatien og påvirker samfundet i dets forskellige aspekter. Til trods for væsentlige bestræbelser i de senere år på at intensivere bekæmpelsen af korruption kræves der stadig en indsats.

Kroatien har på nationalt plan vedtaget og gennemført forskellige love med berøring til bekæmpelse af korruption. Der findes desuden en alsidig handlingsplan med foranstaltninger såvel som et nationalt program for bekæmpelse af korruption. Dog er der hidtil ikke sket nogen opfølgning på gennemførelsen af det nationale program til trods for, at mange af fristerne i programmet faldt i 2001. Den nationale lovgivning er til dels tilpasset bestemmelserne i konventionen af 1995 om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser og protokollerne hertil, men der kræves yderligere forbedringer. Forskellige retsakter, særlig loven om forebyggelse af interessekonflikter under udøvelse af offentlige hverv, indeholder bestemmelser om forebyggelse af interessekonflikter mellem den private og den offentlige sektor.

Med oprettelsen af kontoret for afskaffelse af korruption og organiseret kriminalitet (USKOK) findes der nu et specialiseret organ til at efterforske og retsforfølge korruption. Kontoret fungerer som en særlig enhed i statsadvokatens kontor. Det skal arbejde nært sammen med kontoret for forhindring af hvidvaskning af penge. USKOK er dog endnu ikke helt operationelt, og dets administrative og operationelle kapacitet skal styrkes betydeligt. Der foregår uddannelse på forskellige niveauer og via forskellige organisationer og programmer.

Der træffes forskellige kilder til statistikker om korruption. Statsadvokaten udsender en årsrapport med statistikker om korruptionstilfælde, som drøftes i det kroatiske parlament. Indenrigsministeriet fører desuden særskilte statistikker over korruptionsforbrydelser, og det kroatiske statistiske kontor indsamler relevante data fra statsforvaltningsorganerne, herunder statsadvokatens kontor og USKOK.

Der tages forskellige foranstaltninger til at forbedre personalets kapacitet, forbedre arbejdsvilkårene og stille passende faciliteter og IT-udstyr til rådighed for domstolene, statsadvokatens kontorer og USKOK. Der er dog brug for en væsentlig, yderligere forbedring af forholdene. Der bør desuden sættes mere ind på at bevidstgøre offentligheden om, at korruption er en alvorlig forbrydelse.

1.2. Menneskerettigheder og beskyttelse af mindretal

Kroatien har en række lovgivningsbestemmelser, som sikrer respekten for menneskerettighederne og mindretallenes rettigheder. Forfatningen beskæftiger sig med de grundlæggende friheder og rettigheder. Disse rettigheder kan også underbygges med visse internationale konventioner, først og fremmest den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettighederne og de vigtigste protokoller dertil. Som helhed betragtet er det i medfør af artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union en forudsætning, at enhver stat, der ønsker at tiltræde Den Europæiske Union, først skal have ratificeret disse tekster.

Kroatien har været medlem af Europarådet siden 1996, har ratificeret den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettighederne og tillægsprotokollerne fra 1997. Privatpersoner kan indbringe sager for Menneskerettighedsdomstolen, hvis de skønner, at deres rettigheder i henhold til denne konvention er blevet krænket.

Blandt de andre internationale konventioner til beskyttelse af menneskerettigheder og mindretal har Kroatien ratificeret den europæiske konvention om forhindring af tortur, det europæiske charter for regionale sprog og mindretals sprog, men skal endnu undertegne det europæiske sociale charter fra 1996. Det har ratificeret de eksisterende FN-konventioner om menneskerettighederne og protokollerne hertil.

I overensstemmelse med artikel 140 i forfatningen indgår internationale traktater i Republikken Kroatiens interne retsorden og finder anvendelse frem for ordinær national lovgivning.

1.2.1. Civile og politiske rettigheder

Forfatningen garanterer adgang til domstolene. Der er retshjælp til rådighed i straffesager. I civile sager er det kun advokatsamfundet, som yder gratis retshjælp. Udlændinge kan ikke opnå retshjælp i civile sager. Der er ingen adgang til gratis retshjælp for personer uden statsborgerskab (såsom mange blandt roma-samfundet). Advokatsamfundet fastsætter selv sine gebyrer for sine tjenesteydelser. Der er ikke adgang til retshjælp i civile sager, som anlægges af staten, eller nogen statslig kontrol over kriterierne for ret til retshjælp, som tilbydes af advokatsamfundet. Hjemvendte personer og internt fordrevne personer fritages ifølge loven om retsgebyrer for pligten til at betale sådanne gebyrer. Asylloven specificerer imidlertid ikke, hvorledes der ydes retshjælp til asylsøgere. Dødsstraffen er blevet afskaffet, og Kroatien har undertegnet protokol 13 til konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder om afskaffelse af dødsstraf også i krigstid. Dette fik virkning den 1. juli 2003. Tortur, umenneskelig og nedværdigende behandling er forbudt ved forfatningen. Tvangsarbejde tillades heller ikke.

I oktober 2002 vedtog Kroatien en national plan for bekæmpelse af menneskesmugling i overensstemmelse med internationale standarder. I henhold til straffeloven af 1997 anses menneskesmugling i øjeblikket kun som en forbrydelse i henhold til artikel 175, som straffer slaveri uden nogen specifik henvisning til smugleri [3].

[3] Straffelovsændringerne af juli 2003 bevirkede en ændring af artikel 175, således at den bringes på linje med den internationale konvention, som specifikt henviser til menneskesmugling. Af formelle proceduremæssige årsager annullerede forfatningsdomstolen imidlertid den 27. november 2003 ændringerne af straffeloven, som parlamentet havde vedtaget den 9. juli, og som skulle træde i kraft den 1. december 2003. Forfatningsdomstolen havde besluttet, at ændringerne var blevet vedtaget uden det fornødne stemmeflertal.

Den kroatiske forfatning forbyder alle former for diskrimination, herunder diskrimination begrundet i race. Straffeloven betegner forskelsbehandling begrundet i race som en lovovertrædelse; den tillægger sådanne personer et straffeansvar, som på grundlag af forskelle med hensyn til race, køn, hudfarve, nationalitet eller etnisk oprindelse krænker de grundlæggende menneskerettigheder og friheder. Der findes ingen specifik straffelovgivning, som forbyder fremmedhad.

Vilkårlig arrest er forbudt ved forfatningen. Ingen kan arresteres eller tilbageholdes uden skriftlig dommerkendelse. Alle arresterede personer har ret til at appellere til domstolen, som træffer afgørelse om, hvorvidt frihedsberøvelsen er lovlig, og som omgående skal underrettes om grunden til arresten. Forfatningen fastsætter desuden, at en uretfærdigt arresteret person har ret til kompensation. Varetægtsarrestens varighed er nøjagtig defineret i loven med garantier for den frihedsberøvede person, som er på linje med internationale standarder.

Stemmeretten er sikret og defineret i forfatningen for alle borgere, som er fyldt 18 år. Det gælder også borgere, som befinder sig i udlandet på tidspunktet for valget.

Organisations- og forsamlingsfriheden er sikret ved forfatningen. Den relevante lov, som trådte i kraft den 1. januar 2002, er så vidt vides blevet gennemført problemløst. Antallet af registrerede civilsamfundsorganisationer i Kroatien er hurtigt stigende, også i mangfoldighed. I 1999 var der kun registreret 15 375 ngo'er, men dette tal nåede i august 2003 op på 23 740. Der er tillige registreret 70 stiftelser, 6 fonde og 120 internationale ngo'er. Ngo'ernes rolle har igennem årene været meget vigtig for fremme af menneskerettighederne, særlig på områder som flygtningespørgsmål og valgobservation.

Ytringsfriheden er sikret ved forfatningen. Før 2000 forekom der tilfælde af åbenlys pression, chikane, økonomisk afpresning og vilkårlig retsforfølgelse. Situationen har forbedret sig betydeligt siden 2000. Medierne er nu i vid udstrækning dereguleret og i almindelighed underlagt de frie markedsregler. Det er dog bekymringsværdigt, at der stadig består mulighed for politisk indflydelse på lokal plan.

De trykte medier er kendetegnet ved et bredt udvalg af daglige aviser. Der findes fem landsdækkende aviser plus aviser med et lokalt/regionalt marked. Der findes tre politiske ugeaviser. Avissektoren er bortset fra to daglige aviser blevet privatiseret, og journalister møder ikke længere større hindringer for udøvelsen af deres profession. Pressen er i politisk henseende meget diversificeret. Dog bør der tages yderligere skridt til at sikre gennemsigtighed i, hvem der ejer medierne. Den dominerende stilling i distributionssektoren, som en gruppe af udgivere indtager, kunne resultere i urimelig behandling af konkurrenter (idet nogle af de største udgivere kontrollerer over 50 % af det største distributionsnet i Kroatien).

På det audiovisuelle område er der over 130 radiostationer og udenlandske radiovirksomheder, som udsender deres programmer. Det statslige tv-selskab (HTT) har mistet sit monopol. Privatiseringen af den tredje nationale tv-kanal ved salg til et kroatisk RTL-konsortium vil kunne fremme udviklingen af den private tv-sektor og introducere konkurrence og pluralisme på tv-markedet. Der findes endvidere tre landsdækkende tv-kanaler og flere regionale tv-selskaber. Der findes ingen begrænsninger med hensyn til adgang til udenlandske nyhedskilder. Udenlandske tv-kanaler kan modtages via satellit eller på kabel-tv.

De aktuelle retlige og administrative rammer i Kroatien blev vedtaget med henblik på at harmonisere den kroatiske lovgivning efter europæiske standarder. Dog består der en vis bekymring med hensyn til de resterende muligheder for politisk indflydelse på de tilsynsmyndigheder, der er oprettet.

Der findes fire vigtige love på medieområdet: (i) Loven om det kroatiske radio- og fjernsynsselskab (HRT) af marts 2003 regulerer det statslige selskabs funktion og indeholder bestemmelser om programprincipper og -forpligtelser. Proceduren for udnævnelse af medlemmerne af HRT's bestyrelse garanterer ikke den nødvendige gennemsigtighed og heller ikke den politiske uafhængighed og alsidighed i holdninger, som kræves af tilsynsmyndighederne. Bestyrelsesmedlemmerne blev efter en lang forsinkelse snarere udvalgt [4] på grund af politisk præference end relevant erfaring. Civilsamfundets repræsentanter bør spille en større rolle ved udpegelse og udnævnelse af bestyrelsesmedlemmer. (ii) Loven om de elektroniske medier, som blev vedtaget i juli 2003, regulerer elektronisk radio- og tv-virksomhed såvel som elektroniske publikationer. Den skitserer også proceduren for tildeling af licenser til offentlig og privat radio- og tv-virksomhed. Der er oprettet et råd for de elektroniske medier (en tilsynsmyndighed), som udsteder og annullerer licenser for frekvenstildelinger, fører tilsyn og modtager klager. Proceduren for udpegelse af rådets medlemmer giver ikke garanti for den nødvendige gennemsigtighed og heller ikke den politiske uafhængighed og alsidighed i holdninger, selvfinansiering og personale, som kræves af tilsynsmyndighederne. Den vedtagne lov er ikke helt på linje med den europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn og direktivet om fjernsyn uden grænser (se også kapitel 20 - Kultur og det audiovisuelle område), (iii) Loven om telekommunikation, der blev vedtaget i juli 2003, sigter på at bane vejen for en liberalisering inden for teletjenester ved at skabe betingelser for nye operatører inden for faste og mobile telekommunikationstjenester. Ved loven oprettes der et telekommunikationsagentur som en uafhængig tilsynsmyndighed, der tager sig af frekvenstildelinger og andre tekniske anliggender. Forbindelserne mellem telekommunikationsagenturet og rådet for de elektroniske medier er dog ikke klart defineret og kan føre til dødvande i de to organers arbejde. Loven er i vid udstrækning på linje med internationale standarder, men aspekterne heraf vedrørende radio- og tv-virksomhed vil skulle undergå en reform meget snart. (iv) Medieloven (tidligere benævnt "loven om offentlig information"), som blev vedtaget i oktober 2003, regulerer grundprincipperne for de ikke-elektroniske (dvs. i hovedsagen de trykte) mediers arbejde såsom ytringsfrihed, offentlighedens ret til information, beskyttelse af privatlivets fred og medieejerskab. I januar 2004 ophævede forfatningsdomstolen imidlertid loven af proceduremæssige årsager (den var ikke blevet vedtaget med absolut flertal til trods for, at den beskæftigede sig med grundlæggende menneskerettigheder). Ifølge forfatningsdomstolens afgørelse kan medieloven anvendes midlertidig indtil den 30. april 2004. Kroatien bør sørge for, at den reviderede medielov tager fuldt hensyn til artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention såvel som andre relevante henstillinger fra Europarådets ministerkomite.

[4] Den 17. oktober 2003 enedes parlamentet om udvælgelsen af medlemmerne til rådet. Seks medlemmer er blevet udnævnt af den tidligere regerende koalition og fem af oppositionen. Rådet består af 11 medlemmer fra forskellige civilsamfundsgrupper.

Loven om ændring af straffeloven, som blev vedtaget i juli 2003, og som omfatter kriminalisering af journalisters injurier, blev annulleret af forfatningsdomstolen i november 2003, fordi den ikke var blevet vedtaget med et absolut flertal. Det er nu vigtigt, at lovgivningen i den reviderede lov vedrørende injurier afspejler europæiske standarder (som defineret i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis).

Afslutningsvis kan det nævnes, at der er behov for ændringer til at bringe ovennævnte love på linje med europæiske standarder i overensstemmelse med de henstillinger, der blev formuleret i februar 2004 af en fælles ekspertmission fra Europarådet, Europa-Kommissionen og OSCE.

Ejendomsretten anerkendes ved forfatningen. Udlændinge er dog stadig underlagt visse lovfæstede begrænsninger, særlig hvad angår ejerskab til landbrugsjord, skove, fredede naturområder (nationalparker, naturreservater osv.). Udenlandske fysiske og juridiske personer kan eje fast ejendom i Kroatien på betingelse af gensidighed og efter godkendelse fra udenrigsministeriet. Også i tilfælde af arv skal udlændinge opfylde betingelsen om gensidighed.

Processen med tilbagelevering af ejendom, der blev konfiskeret under det jugoslaviske kommunistiske styre, er blevet reguleret ved en lov, som trådte i kraft i januar 1997. Processen skrider meget langsomt frem; efter syv år er der kun i 34 % af tilfældene (der er tale om i alt 51 000 tilfælde) truffet en juridisk gyldig afgørelse, og kun i 21 % af kravene er der faldet en positiv afgørelse. Loven åbner mulighed for, at kun efterkommere i første grad kan anmode om kompensation, forudsat at de opfylder bestemte betingelser. Regeringen er ikke i stand til at forudse, hvornår proceduren vil være tilendebragt.

Respekten for privatlivets fred er garanteret. Forfatningen garanterer boligens ukrænkelighed, korrespondancefrihed og -hemmelighed. Kun en domstol kan beordre en ransagelse af en bolig eller andre lokaler ved hjælp af en begrundet kendelse.

Ifølge disponible oplysninger findes der ingen registrerede statsløse personer i Kroatien som følge af opløsningen af den socialistiske føderative republik Jugoslavien.

1.2.2. Økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder

Kroatien ratificerede i 1999 det europæiske sociale charter af 1961 og tillægsprotokollen af 1999, som begge trådte i kraft i marts 2003. I februar 2003 ratificerede Kroatien også protokollen af 1991 om ændring af det europæiske sociale charter. Kroatien har endnu ikke undertegnet det europæiske sociale charter af 1996.

Den kroatiske forfatning indrømmer økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder. Den frie ret til at udfolde sig og markedsfriheden er garanteret, og staten er indstillet på at sikre, at alle iværksættere har samme juridiske status. Desuden anerkendes retten til arbejde med fuldstændig adgang til alle job og hverv for alle på samme vilkår, herunder retten for arbejdstagere og medlemmer af deres familie til socialsikring. Forfatningen omtaler en række forskellige velfærdsydelser. Forfatningen giver en universel ret til sundhedspleje og særlig pleje for de svageste, de hjælpeløse og de handicappede, med vægten lagt på programmer for social indpasning. Disse rettigheder kan dog ikke udøves fuldt ud på grund af budgetbegrænsninger. Familier nyder en særlig beskyttelse. Mødre og børn beskyttes af staten.

Kroatien anvender som efterfølgerstat til Jugoslavien FN-konventionen om børns rettigheder. Kroatien forventes at forelægge den anden indledende rapport om fremskridt med gennemførelsen af konventionen i maj 2004. I sommeren 2003 indførte Kroatien børneombudsmanden som en institution.

Der er ingen hindringer for oprettelse af fagforeninger. Strejkeretten er garanteret med visse begrænsninger for de væbnede styrker, politiet, den offentlige forvaltning og offentlige servicevirksomheder (f.eks. sundhedspersonale).

Der er ret til gratis uddannelse på primærtrinnet og fri adgang til uddannelse på sekundærtrinnet og videregående uddannelser med frihed til at åbne private skoler og undervisningsanstalter.

Religionsfriheden er garanteret. Kirken er adskilt fra staten, men ved en aftale mellem Kroatien og Pavestolen er der etableret et gunstigt grundlag for den katolske kirkes virke i samfundet. Religionsundervisning er ikke obligatorisk, men forekommer i det statslige undervisningssystem. Kroatien har indgået lignende aftaler med de vigtigste trosretninger i Kroatien (f.eks. den katolske, den ortodokse og den muslimske), men ikke den mosaiske. Tilbagelevering af jødisk ejendom er en af de vigtigste hindringer for indgåelse af en sådan aftale.

Homoseksuelle forhold anerkendes ved lov. Loven om kønnenes ligestilling forbyder diskrimination baseret på seksuel orientering.

1.2.3. Mindretals rettigheder, beskyttelse af mindretal og flygtninge

Mindretal

Ifølge folketællingen i 2001 er 7,5 % af den kroatiske befolkning medlem af 16 nationale mindretal. Det største mindretal er serberne med 4,5 % af den samlede befolkning efterfulgt af bosniere (0,47 %), italienere (0,44 %), ungarere (0,37 %), albanere (0,34 %) og slovenere (0,3 %). Ifølge de seneste officielle statistikker var det tilsvarende tal for romaerne 0,21 %, men det faktiske tal er sandsynligvis meget højere.

Kroatien har ratificeret alle Europarådets konventioner, som det har undertegnet, f.eks. den europæiske konvention om menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, rammekonventionen om beskyttelse af nationale mindretal, det europæiske charter for regionale sprog og mindretals sprog såvel som FN-konventionen om civile og politiske rettigheder. Kroatien har desuden indgået bilaterale aftaler om beskyttelse af nationale mindretal med Ungarn og Italien. Der er en bilateral aftale med Serbien og Montenegro under forberedelse.

Forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder, som blev vedtaget den 13. december 2002, danner det interne retsgrundlag for mindretallenes rettigheder i Kroatien. De nationale mindretal garanteres retten til at have indtil otte repræsentanter i parlamentet. På lokalt plan har mindretallene ret til repræsentanter i folkevalgte organer såvel som i kommunernes og byernes rets- og forvaltningsorganer. Forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder indeholder også bestemmelse om mindretals repræsentation i rets- og forvaltningsorganer på statsligt og lokalt niveau.

Der er desuden oprettet et rådgivende råd for nationale mindretal på nationalt plan og rådgivende organer under byråd og kommunalforvaltninger. Regeringen skal arbejde nært sammen med rådet for nationale myndigheder ved gennemførelsen af forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder.

Der findes desuden særlig lovgivning om rettighederne for det serbiske mindretal i Donau-regionen; det blev indført ved Erdut-aftalen og regeringens hensigtserklæring af 1997. De fleste af de rettigheder, der garanteres ved Erdut-aftalen, er omsat i forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder, men der følger nogle specifikke rettigheder af hensigtserklæringen, såsom proportional repræsentation i politistyrken og i retsvæsenet og ret til mindretals skoler.

Medlemmerne af nationale mindretal i Kroatien udøver deres ret til at benytte deres modersmål officielt på et lige grundlag på byers, kommuners og amters område, hvis deres andel af befolkningen udgør mindst en tredjedel, eller hvis der er truffet bestemmelse herom ved internationale aftaler. De har også ret til undervisning på deres eget sprog fra børnehaveniveau og fremefter (indtil undervisning på sekundærtrinnet) i overensstemmelse med forfatningen, forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder (2002), loven om benyttelse af nationale mindretals sprog og skrift (2000) og loven om undervisning i nationale mindretals sprog og skrift (2000).

En undervisningsanstalt med undervisning i et nationalt mindretals sprog og skrift kan være en offentlig institution, der finansieres via statsbudgettet, eller en privat skole, der oprettes af enhver juridisk eller fysisk person på samme betingelser, som gælder for oprettelse af alle undervisningsanstalter. Principperne om lighed og ikke-diskrimination, beskyttelse af national identitet, social integration, frihed til oprettelse af undervisningsanstalter, undervisningsprogrammer og læseplaner og passende læreruddannelse lader til at være indarbejdet i kroatisk lovgivning. Principperne er forenelige med de grundlæggende principper i Europarådets rammekonvention om beskyttelse af nationale mindretal og det europæiske charter for regionale sprog og minoritetssprog.

Ombudsmanden kunne spille en vigtig rolle i beskyttelsen af mindretals rettigheder men hæmmes af alvorlige budgetbegrænsninger. Der findes et regeringskontor for nationale mindretal. På statsbudgettet for 2003 blev der afsat 20 mio. HRK (2,6 mio. EUR) til mindretallene, som skulle fordeles gennem dette kontor.

Der blev ved parlamentsvalget den 23. november 2003 indvalgt otte repræsentanter for nationale mindretal, hvilket er en stigning i forhold til valget i 2000, hvor der blev valgt fem repræsentanter af nationale mindretal.

Ifølge den sidste folketælling har 331 383 kroatiske borgere, som er medlemmer af 16 nationale mindretal, ret til at vælge 471 mindretalsråd med 6 662 rådmænd og 143 repræsentanter på lokalt (kommunalt) og regionalt (amts-) niveau. Der blev den 18. maj 2003 afholdt valg til de lokale rådgivende mindretals råd. Men på grund af en for kort forberedelsesperiode, ringe støtte fra regeringens side og ringe organisation i mindretalsorganisationerne, blev under halvdelen af de råd, som mindretallene har ret til i henhold til forfatningsloven om nationale mindretal, valgt. Der blev den 15. februar 2004 holdt tillægsvalg for medlemmerne af rådene for nationale mindretal i 15 amter, 64 byer og 132 kommuner. Valgdeltagelsen var på omkring 8 % af den samlede mindretalsbefolkning. Der forekommer stadig misforståelser og uvidenhed om den formelle etablering af de lokale råd, ikke blot blandt de lokale myndigheder, men også blandt mindretalsgrupperne selv.

Ifølge forfatningsloven om nationale mindretal har der skullet afholdes delvalg i de byer/kommuner, hvor der ikke kunne udpeges tilstrækkelig mange mindretalsrepræsentanter på basis af partilister. Disse delvalg fandt sted den 15. februar 2004, hvor de ifølge forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder skulle have været afholdt den 23. marts 2003. Det skal bemærkes, at i henhold til loven om lokalvalg af 2001 skulle disse valg have fundet sted allerede i september 2002.

Med hensyn til mindretalsrepræsentation i statens forvaltningsorganer og domstolene som omhandlet i forvaltningsloven om nationale mindretals rettigheder, er mindretallene stadig underrepræsenteret. Regeringen, som henviser til praktiske problemer, begrænsninger for statsbudgettet og for domstolenes vedkommende domstolenes uafhængighed med hensyn til udvælgelse af dommere, har ikke udarbejdet noget program til at afhjælpe problemet med underrepræsentation på lang sigt. Der er opslået en lang række ledige stillinger i statsforvaltningen og i retsvæsenet, men det vides ikke om medlemmer af nationale mindretal er blandt de nye ansatte. Lovgivningen på visse områder skal desuden bringes på linje med forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder, såsom loven om statsforvaltningen, loven om domstolene, loven om statens domstolsråd og loven om statsadvokatens kontor. Der vil således skulle træffes egnede foranstaltninger til at afhjælpe dette forhold.

Med hensyn til medierne har mindretal og anliggender, som berører dem, i de senere år været dækket i stigende grad om end ikke på passende måde, både i de elektroniske medier og i pressen. Skønt hadske udtalelser er konstant for nedadgående, opfattes og repræsenteres nationale mindretal som separate enheder og ikke som en integrerende part af samfundet. Bestemmelserne i forfatningsloven om nationale mindretals rettigheder om, at offentlige radio- og fjernsynsstationer på nationalt og lokalt plan skal producere og/eller udsende programmer for mindretallene på deres sprog, gennemføres endnu ikke i praksis.

Hvad angår retssager om diskrimination mod mindretal, findes der ikke noget tegn på domme, i hvilke der er konstateret diskrimination af et mindretal eller kriminel skyld for spredning af racehad.

Det serbiske mindretal befinder sig i en særlig situation. For det første er dets andel af befolkningen faldet dramatisk fra 13 % (folketællingen i 1991) til 4,5 % (folketællingen i 2001) af befolkningen, selv om det stadig er mindretallet med den største befolkning. For det andet er forbindelserne mellem den kroatiske stat og det serbiske mindretal belastet af arven fra den nylige krig, dvs. flygtninges tilbagevenden og tilbagelevering af deres ejendom [se afsnittet om "flygtninge" nedenfor]. Med Kroatiens uafhængighed har serbernes status ændret sig fra at være en konstituerende nation i det tidligere Jugoslavien til at være et nationalt mindretal. I december 2003 undertegnede den nye regering en aftale med repræsentanterne for det serbiske mindretal og tilbød dem forskellige stillinger i forvaltningen. Det skal dog bemærkes, at det serbiske mindretals eksisterende institutioner (politiske partier, skoler, kulturelle organisationer) kan arbejde uden hindringer. I Donau-regionen er de fleste af bestemmelserne i Erdut-aftalen og regeringens hensigtserklæring blevet implementeret med en enkelt vigtig undtagelse, som er serbernes proportionale repræsentation i retsvæsenet. Staten skal endnu gøre en ekstra indsats for at integrere det serbiske samfund i det kroatiske samfund på alle niveauer.

Roma-mindretallet fortjener særlig opmærksomhed. Roma-befolkningen tegner sig officielt for 0,21 % af befolkningen (9 463 personer ifølge folketællingen i 2001). Den er dog sandsynligvis meget større (30 000-40 000), da romaerne ofte erklærer sig som medlem af flertalsgruppen eller ikke lader sig registrere. De fleste romaer er ikke integreret i det kroatiske samfund og lider under diskrimination på alle områder i det offentlige liv, f.eks. i forbindelse med adgang til beskæftigelse, sundhedsydelser og politisk repræsentation.

I betragtning af den akutte sociale udelukkelse, som størstedelen af roma-befolkningen lever under i Kroatien, vedtog regeringen den 16. oktober 2003 efter en opfordring fra Europarådet og OSCE et nationalt program for romaerne. Programmet omfatter en række foranstaltninger til at sikre social inddragelse af romaerne, samtidig med at deres traditioner og kultur bevares. Det behandler emner som status, politisk repræsentation på lokalt plan, beskæftigelse, børns rettigheder, uddannelse, sundhedspleje, social velfærd, boliger og miljøbeskyttelse. Tiden vil dog vise, om de midler, der er afsat til dette initiativ på statens budget for 2004, er tilstrækkelig til at gennemføre programmet.

Der verserer et meget stort antal sager mod Kroatien ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Det synes at afspejle (i) procedureproblemer i det kroatiske retsvæsen, herunder i hvilket omfang forfatningsdomstolen er i stand til at handle som en effektiv indenlandsk instans til behandling af menneskerettighedsanliggender, og (ii) reelle menneskerettighedsproblemer med berøring til visse former for lovgivning, særlig lovene om ejendomsspørgsmål, som er opstået på grund af krigen.

Flygtninge

Kroatien har ratificeret Genève-konventionen af 1951 om flygtninge. En række flygtninge fra Bosnien-Hercegovina har fået flygtningestatus i henhold til den kroatiske lov om fordrevne personers og flygtninges status. Definitionen af flygtninge i henhold til denne lov afviger stærkt fra Genève-konventionens. Loven om udlændinges bevægelser og ophold foreskriver procedurerne for indrømmelse af asyl. Men der er i intet tilfælde givet asyl. Den 1. juli 2004 skal den nye asyllov træde i kraft.

I perioden 1991-1997 var det samlede antal flygtninge og internt fordrevne personer fra områder uden for og inden for Kroatien på ca. 950 000.

Som et resultat af den nylige krig blev ca. 550 000 kroater fordrevet (internt fordrevne personer) [5]. Antallet af kroatiske serbiske flygtninge, hovedsagelig som følge af operation Flash og Storm i 1995, hvor Kroatien erobrede kontrollen over alle besatte områder, var på 370 000 (330 000 i Serbien og Montenegro og 40 000 i Bosnien-Hercegovina). Yderligere 32 000 serbere blev registreret som internt fordrevne personer ved udgangen af 1997 i UNTAES-regionen (Østslavonien). Foruden de 950 000 flygtningen og internt fordrevne var der også de bosniske kroater, som enten med tiden havde etableret sig Kroatien (ca. 130 000) eller var rejst gennem Kroatien til et andet land.

[5] Udtrykket kroat og serber angiver et etnisk tilhørsforhold, mens kroatisk angiver statsborgerskab i Republikken Kroatien.

Ved udgangen af 2003 var antallet af kroatiske serbiske flygtningen ca. 209 000 (189 500 i Serbien og Montenegro og 19 500 i Bosnien-Hercegovina). Antallet af internt fordrevne personer med serbisk etnisk tilhørsforhold var 1 700. Ved udgangen af samme periode vendte 108 000 kroatiske serbiske flygtninge tilbage til Kroatien.

Hovedsagelige på grund af den lange fordrivelse og hindringerne for deres tilbagevenden synes et stort antal af de nuværende serbiske flygtninge at have valgt at lade sig integrere lokalt i det land, hvor de er bosat. Folketællingen, som blev foretaget i anden halvdel af 2000 af regeringerne for daværende Forbundsrepublikken Jugoslavien og Bosnien-Hercegovina i samarbejde med UNHCR, antydede, at det potentielt højst kunne forventes, at ca. 30 % af de resterende flygtninge ville vende tilbage, dvs. lidt over 83 000 personer (76 500 fra Serbien og Montenegro og 6 500 fra Bosnien-Hercegovina). Af en undersøgelse foretaget for OSCE's mission i Kroatien i andet halvår af 2003 fremgår det, at 15 % af de flygtninge, der i øjeblikket opholder sig i Serbien og Montenegro og i Bosnien-Hercegovina, potentielt vil vende tilbage, hvilket svarer til ca. 30 000 personer.

De største problemer, som flygtninge står overfor, når de vender tilbage, er bolig, miner, økonomisk genindpasning, potentiel chikane med reference til påståede "krigsforbrydelser" og den ugæstfrie atmosfære i de lokalsamfund, som modtager flygtningene. Der er desuden administrative problemer såsom manglende anerkendelse af pensionsrettigheder baseret på arbejdsår i de tidligere serbisk kontrollerede områder. Med hensyn til økonomisk genindpasning har regeringen indført foranstaltninger til økonomisk udvikling i de områder, til hvilke flygtningene vender tilbage, men uden specifikke foranstaltninger rettet mod flygtningene. De nødvendige budgetressourcer er stillet til rådighed, og minerydningsprocessen forventes at være afsluttet i 2010.

Under krigen og i tiden derefter blev mange huse og/eller lejligheder enten ødelagt eller besat. Boligproblemet kan således deles i tre dele, som er: (i) genopbygning; (ii) tilbagelevering af ejendom og (iii) bolighjælp til tidligere lejere.

Genopbygning: til dato har regeringen genopbygget ca. 130 000 ødelagte huse og lejligheder ud af 200 000. 7 % af dette program er blevet finansieret af verdenssamfundet. Der synes ikke at have været nogen større forsinkelse i gennemførelsen af genopbygningsprogrammet for de ca. 16 000 resterende huse og det forventes at være gennemført ved udgangen af 2005. Dette vil lette ca. 48 000 personers tilbagevenden. Med ændringerne i 2000 af loven om genopbygning blev de sidste diskriminerende retsbestemmelser fjernet. Fristen for anmodning om genopbygning var udgangen af 2001. I marts 2004 genåbnede regeringen sammen med serbiske repræsentanter og i overensstemmelse med den undertegnede aftale fristen for indgivelse af nye ansøgninger om genopbygning fra 1. april til 30. september 2004. Det kommer sandsynligvis til at betyde, at genopbygningsprogrammet vil skulle fortsætte indtil 2006.

Tilbagelevering af ejendom: Tilbagelevering af ejendom i form af bolig, som var tildelt midlertidige brugere i henhold til loven om midlertidig overtagelse og administration af specificeret ejendom, er reguleret af ændringerne i 2002 af loven om områder af særlig interesse for staten. Loven om ejerskab og andre ejendomsrettigheder regulerer tilbageleveringen af andre typer ejendom, f.eks. erhvervsejendom og landbrugsjord, som også kunne være blevet tildelt midlertidige brugere i henhold til loven om midlertidig overtagelse og administration af specificeret ejendom. Regeringen har stillet midler til rådighed til alternative boliger. Ved udgangen af 2003 var der ud af et samlet antal på ca. 20 000 ansøgninger om tilbagelevering af huse [6] kun tilbageleveret lige under 16 000 (hvoraf 4 000 stod tomme, da ingen vidste, hvor ejerne befandt sig). Tilbageleveringen af ejendom går dog meget langsomt. Hovedårsagerne hertil er (i) den selvpåtvungne opgave med at skaffe alternativ bolig til beboerne som en forudsætning for tilbagelevering, som betyder, at ejernes rettigheder ikke bliver overholdt fuldt ud, (ii) intet hastende på de lavere niveauer i statsforvaltningen, hvad angår tilbud om alternativ bolig til beboerne i tide [7], og (iii) ingen udsættelser pådømt af domstolene og manglende håndhævelse af afgørelserne om udsættelse af illegale beboere. Regeringen havde oprindelig planlagt at fuldføre tilbageleveringen af ejendom inden udgangen af 2002. Fristen blev forlænget til udgangen af 2003. Den nye frist er imidlertid ikke blevet overholdt. Ved udgangen af 2003 var 3 500 huse stadig besat, for hvilke der er indgivet ca. 2 200 ansøgninger om tilbagelevering. Ifølge regeringens aftale med de serbiske repræsentanter vil denne proces kunne være afsluttet inden udgangen af 2004.

[6] Det drejer sig om tilbagelevering af huse, som blev tildelt til beboelse i henhold til loven om midlertidige overtagelser og administration af specificeret ejendom af 1995.

[7] Tilbagelevering af ejendom til ejeren overvejes kun, efter at der er stillet alternativ bolig til rådighed for den midlertidige beboer. Det betyder, at den midlertidige beboers interesser gives forrang frem for ejernes lovlige rettigheder.

Boliger til tidligere lejere: Indtil for nylig havde flygtninge, som boede til leje i selvejede huse, ingen adgang til bolig, hvis de besluttede at vende tilbage til Kroatien. Manglen på midlertidigt at afhjælpe dette forhold ramte specielt flygtninge fra byområder. I juli 2002 åbnede ændringerne af loven om områder af særlig interesse for staten [8] mulighed for at hjælpe de tidligere lejere for første gang i disse områder. Den 12. juni 2003 vedtog regeringen også en beslutning om at sørge for boliger til tidligere lejere uden for områderne af særlig interesse for staten, som ønsker at vende tilbage [9]. Ansøgerne skal ifølge denne beslutning have adgang til offentligt finansierede boliger. Sidste frist for indgivelse af en ansøgning er udgangen af 2004. Ordningen løber indtil den 31. december 2006. Programmet behandler ikke spørgsmålet om, hvorvidt opsigelsen af lejerne var retligt berettiget, og der er mange indenlandske retssager i gang, og mindst én sag er blevet antaget af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol ("Blecic mod Kroatien").

[8] Se vedlagte kort. Områderne af særlig interesse for staten, som er defineret ved en lov af 1996 (senere ændret), blev udstukket med henblik på at fjerne konsekvenserne af krigen, at sikre hurtigere tilbagevenden af internt fordrevne og flygtninge, at anspore til demografisk og økonomiske genopblomstring og sikre en afbalanceret udvikling i alle Kroatiens regioner.

[9] Ændringerne af loven om områderne af særlig interesse for staten, som blev vedtaget i juli 2000 og juli 2002, vedrører tilfælde inden for disse områder.

Da implementeringsplanen til regeringens beslutning først blev underskrevet efter lange forsinkelser den 29. oktober, foreligger der endnu ikke konkrete resultater. Til dato er der ikke truffet nogen beslutning til fordel for tidligere lejere. Regeringen forventer at opfylde alle ansøgninger inden udgangen af 2006. På statsbudgettet for 2004, som blev godkendt den 4. marts 2004, er der afsat bevillinger til opførelse af ca. 1 500/1 600 lejligheder til dækning af de første ansøgninger. Det er vanskeligt at vurdere, hvilken indflydelse disse foranstaltninger vil have på personers tilbagevenden.

Sammenfattende kan det siges, at den kroatiske regering har indført bestemmelser, som skal løse boligproblemet for flygtninge og internt fordrevne personer, som ønsker at vende tilbage. Implementeringen af disse retsbestemmelser, med undtagelse af genopbygningsprogrammet, vil dog skulle fremskyndes og forbedres. Tilbagelevering af andre typer ejendom end boliger er endnu ikke blevet taget op på samme måde i retssystemet som tilbagelevering af boliger. Desuden bør der sættes ekstra ind på at sikre bæredygtigheden af genbosættelserne. Det drejer sig her om at forbedre den økonomiske situation og atmosfæren generelt i de pågældende områder.

1.3. Andre forpligtelser som defineret i EU-Ministerrådets konklusioner af 29. april 1997

Regeringen har forpligtet sig til at opfylde sine forpligtelser i henhold til Dayton/Paris-aftalerne. Den respekterer Bosnien-Hercegovinas suverænitet og territoriale integritet. I henhold til Erdut-aftalen, der blev undertegnet i november 1995, accepterer Kroatien en række forpligtelser med henblik på en fredelig genindpasning af området i den kroatiske Donau-region (Østslavonien, Barania og Vestsirmium) under den kroatiske regerings suveræne kontrol fra januar 1998 (hvor UNTAES, FN's overgangsmyndighed, trak sig tilbage fra området). Denne aftale og regeringens hensigtserklæring af januar 1997 til FN's Sikkerhedsråd er fortsat retligt bindende forpligtelser. Nogle bestemmelser er indarbejdet i forfatningsloven om nationale mindretal, men de er endnu ikke bragt fuldstændig i anvendelse. Kroatien er i særdeleshed stadig indstillet på at indfri alle forpligtelser vedrørende flygtninges og internt fordrevne personers tilbagevenden.

1.3.1. Samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien (ICTY)

Kroatiens samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien (ICTY) er blevet forbedret betydeligt i de seneste måneder. I april 1996 vedtog Kroatien forfatningsloven om samarbejde med ICTY og oprettede regeringens kontor for samarbejde med den internationale domstol og internationale straffedomstole. ICTY har hidtil rejst tiltale mod i alt 5 kroatiske borgere fra Republikken Kroatien for forbrydelser i Republikken Kroatien og 27 kroatere fra Bosnien-Hercegovina for forbrydelser begået på nævnte stats område.

Ingen af de tre kroatiske statsborgere, som der blev rejst tiltale imod i 2001 og 2002, er blevet overført til ICTY af forskellige grunde. Rahim Ademi (som blev tiltalt den 8. juni 2001) meldte sig selv til domstolen i juli 2001; general Janko Bobetko (som blev tiltalt den 17. september 2002) døde i april 2003, efter at regeringen havde angrebet visse dele af tiltalen, som ifølge regeringen stillede spørgsmålstegn ved den politiske berettigelse og lovligheden af en særlig aktion fra den kroatiske hærs side; general Ante Gotovina, som blev tiltalt den 8. juni 2001 for påståede krigsforbrydelser under "Operation Storm" i 1995 på basis af individuelt og kollektivt ansvar, er stadig på fri fod. Den 1. marts 2004 blev der rettet "fortrolig" tiltale mod tidligere general i hæren Cermak og Markac, som frivilligt overgav sig til ICTY den 11. marts 2004.

Af de 27 tiltalte kroater fra Bosnien-Hercegovina blev 4 arresteret i Kroatien og overført til ICTY. 18 overgav sig frivilligt til ICTY. Blandt dem var der 6 kroater, som ICTY i begyndelsen af april 2004 åbnede et anklageskrift overfor, der var dateret 4. marts. De havde fungeret som politiske og militære personer i den såkaldte "Herceg-Bosna", en krigsenhed, der var etableret af etniske kroater i Bosnien-Hercegovina. Alle seks mistænkte, der har kroatisk statsborgerskab og var fast bosiddende i Kroatien, overgav sig frivilligt til ICTY den 5. april, og de blev stillet for domstolen den 6. april, hvor de nægtede sig skyldige i alle 26 punkter i anklageskriftet. De øvrige tiltalte kroater fra Bosnien-Hercegovina er blevet arresteret af SFOR eller myndigheder i andre lande.

Kroatien har for nylig taget skridt til at give adgang til intern dokumentation og tillader interviews med potentielle vidner til ICTY's tilfredshed. I oktober 2003 vedtog Kroatien loven om beskyttelse af vidner for at sikre vidner en permanent beskyttelse under strafferetssager [10].

[10] Loven foreskriver fire typer beskyttelse: fysisk og teknisk beskyttelse, overførsel af personen, foranstaltninger til at skjule identitet og ejerskab, identitetsskifte.

I august 2003 opfordrede FN's Sikkerhedsråd Kroatien til at intensivere sit samarbejde med ICTY og særlig at udlevere den tiltalte, flygtede general Ante Gotovina til domstolen. Kroatien forsinkede fuldbyrdelsen af arrestordren i sagen mod general Bobetko før dennes død.

Kroatien anerkender begrebet kommandoansvar som defineret i statutten for ICTY (artikel 7, stk. 3) og Rom-statutten for ICC (artikel 28). Den nuværende straffelov erklærer ikke eksplicit kommandoansvar for strafbar. Loven om ændring af straffeloven (af juli 2003), hvorved grundtypen af kommandoansvar fra Rom-statutten indføres i national lovgivning, blev ophævet af forfatningsdomstolen i november 2003, fordi loven ikke var vedtaget med det nødvendige stemmeflertal. Men højesteret har i mindst en afgørelse fortolket det sådan, at ledere kan holdes ansvarlige under den nuværende gældende straffelov for at undlade at forhindre krigsforbrydelser, som de havde eller burde have haft kendskab til.

Som helhed betragtet er samarbejdet med ICTY blevet forbedret betydeligt i de seneste måneder. I april 2004 erklærede anklageren, at Kroatien nu fuldt ud samarbejder med ICTY. Kroatien vil imidlertid skulle træffe alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den resterende tiltalte lokaliseres og overgives til ICTY.

Myndighederne synes at være besluttet på at forbedre betingelserne for retsforfølgelse af krigsforbrydere ved indenlandske domstole. I perioden fra 1991 til 2003 blev der indledt et strafferetligt søgsmål mod ca. 3 100 personer, hvoraf over 1 300 personer blev tiltalt og 548 blev dømt ved en endelig domstolsafgørelse (flertallet "in absentia").

Der findes ikke noget specielt kontor for krigsforbrydelser. Ved loven om implementeringen af Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol (ICC), der blev vedtaget den 17. oktober 2003, er der oprettet særlige undersøgelsesafdelinger ved de 4 amtsretter i Split, Zagreb, Rijeka og Osijek for retsforfølgelse af krigsforbrydelser. Disse afdelinger fungerer imidlertid ikke, og ansvaret for deres oprettelse henhører under præsidenterne for amtsretterne, som hidtil ikke har foretaget sig noget. Det er stadig ikke klart, hvordan jurisdiktionen (territorialt og materielt) vil blive defineret og af hvem, hvilke dommere der skal uddannes, og hvorvidt de 4 afdelinger, hvis de samarbejder indbyrdes, får mulighed for at udveksle dokumenter/beviser.

Statistiske data antyder, at der endnu ikke anvendes en enkelt standard for straffeansvar ligeligt på alle, som står anklaget for krigsforbrydelser ved de kroatiske domstole. Serbiske anklagede står i de forskellige stadier af retssagen mindre gunstigt end tilsvarende kroater. Serbere risikerede således i højere grad at blive dømt end kroater i 2003, selv om forskellen mellem dem i antal bliver reduceret i forhold til 2002. Antallet af retsforfulgte serbere i