FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 7/95 fastlagt af Rådet den 15. juni 1995 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/. . ./EF af . . . om ændring af direktiv 79/112/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (95/C 182/01)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 100 A,

under henvisning til Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler (1), særlig artikel 6, stk. 2, litra c), artikel 6, stk. 3, og artikel 7,

under henvisning til forslag fra Kommissionen (2),

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (3),

i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (4), og

ud fra følgende betragtninger:

I forbindelse med gennemførelsen af målene for det indre marked bør det tillades, at det hævdvundne navn i producentmedlemsstaten ligeledes kan anvendes for produkter bestemt til at sælges i en anden medlemsstat;

med det dobbelte formål at sikre bedre forbrugeroplysning og opretholde loyal handel bør der foretages en yderligere forbedring af reglerne om mærkning for så vidt angår produkternes nøjagtige karakter og karakteristika;

De Europæiske Fællesskabers Domstol har afsagt adskillige domme, hvori den går ind for detaljeret mærkning og navnlig krav om en passende etikettering, der angiver arten af det solgte produkt; denne fremgangsmåde, som gør det muligt for forbrugeren at foretage sit valg med fuldt kendskab til produktet, er den bedst egnede, fordi den skaber færrest hindringer for den fri samhandel;

det tilkommer EF-lovgiveren at vedtage foranstaltninger, der udløber af denne retspraksis -

UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:

Artikel 1

Direktiv 79/112/EØF ændres således:

1) Følgende tilføjes efter sjette betragtning:

»dette indbærer, at medlemsstaterne under overholdelse af traktaten kan stille sproglige krav«.

2) I artikel 3, stk. 1, indsættes følgende nummer:

»2a) mængden af visse ingredienser eller kategorier af ingredienser, jf. artikel 7.«

3) Artikel 5, stk. 1, erstattes af følgende:

»1. Et levnedsmiddels varebetegnelse er den betegnelse, der er anvendt i de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, der gælder i den medlemsstat, hvor salget til den endelige forbruger eller til institutioner og lignende finder sted.

I mangel heraf udgøres varebetegnelsen af det navn, der har vundet hævd i den medlemsstat, hvor salget til den endelige forbruger eller til institutioner og lignende finder sted, eller af en beskrivelse af levnedsmidlet og om nødvendigt af dets brug, der skal være så nøjagtig, at køberen oplyses om dets egentlige art og kan skelne det fra andre levnedsmidler, som det kunne forveksles med.

1a. a) Det er ligeledes tilladt at anvende den varebetegnelse i afsætningsmedlemsstaten, hvorunder varen lovligt fremstilles og afsættes i producentmedlemsstaten.

Producentmedlemsstatens varebetegnelse skal dog suppleres med beskrivende angivelser, når dette er nødvendigt for, at forbrugeren i afsætningsmedlemsstaten kan gøre sig bekendt med levnedsmidlets egentlige art og kan skelne det fra andre levnedsmidler, som han er vant til, og som det kunne forveksles med.

b) Hvis bestemmelserne i litra a) ikke er tilstrækkelige til, at der i afsætningsmedlemsstaten kan sikres korrekt forbrugeroplysning, fordi det levnedsmiddel, der angives med producentmedlemsstatens varebetegnelse, adskiller sig væsentligt fra det levnedsmiddel, der er kendt under denne betegnelse, må producentmedlemsstatens varebetegnelse ikke anvendes.«

4) I artikel 6, stk. 2, litra c), tilføjes følgende punktum:

»Det kan dog efter fremgangsmåden i artikel 17 besluttes ikke at anvende denne undtagelse på nærmere bestemte levnedsmidler.«

5) Artikel 7 affattes således:

»Artikel 7

1. Mængden af en ingrediens eller en kategori af ingredienser, der er anvendt til fremstilling eller tilberedning af et levnedsmiddel, angives i overensstemmelse med denne artikel.

2. Den i stk. 1 nævnte angivelse er obligatorisk,

a) hvis den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser indgår i varebetegnelsen eller sædvanligvis af forbrugeren forbindes med varebetegnelsen, eller

b) hvis den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser fremhæves i mærkningen ved hjælp af ord, billeder eller ved hjælp af en grafisk fremstilling, eller

c) hvis den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser er væsentlig med henblik på at karakterisere et levnedsmiddel og adskille det fra andre varer, som det ellers kunne forveksles med på grund af sin betegnelse eller sit udseende, eller

d) i andre tilfælde, der fastlægges efter fremgangsmåden i artikel 17.

3. Stk. 2 finder ikke anvendelse

a) hvis der er tale om en ingrediens eller en kategori af ingredienser

- hvis drænede nettovægt er angivet i overensstemmelse med artikel 8, stk. 4, eller

- hvis mængde i forvejen skal figurere i mærkningen i medfør af fællesskabsbestemmelser

- som anvendes i små mængder til aromatisering

- som figurerer i varebetegnelsen, men hvor variationen i mængde ikke er af en sådan art, at den adskiller levnedsmidlet fra lignende levnedsmidler eller vil være afgørende for forbrugerens valg i afsætningslandet;

b) hvis der findes specifikke fællesskabsbestemmelser, hvor mængden af en ingrediens eller en kategori af ingredienser er angivet nøjagtigt, uden at dette skal angives i mærkningen;

c) i de tilfælde, der er omfattet af artikel 6, stk. 5, litra a), fjerde og femte led;

d) i de andre tilfælde, der fastlægges efter fremgangsmåden i artikel 17.

4. Den angivne mængde udtrykt i procent svarer til mængden af ingrediensen eller ingredienserne på det tidspunkt, hvor de anvendes. Der kan dog i fællesskabsbestemmelser fastsættes undtagelser fra dette princip for visse levnedsmidler. Sådanne bestemmelser vedtages efter fremgangsmåden i artikel 17.

5. Den i stk. 1 nævnte angivelse skal figurere i levnedsmidlets varebetegnelse eller i umiddelbar nærhed af denne eller i ingredienslisten i forbindelse med den pågældende ingrediens eller kategori af ingredienser.

6. Denne artikel finder anvendelse med forbehold af Fællesskabets bestemmelser om næringsdeklaration for levendsmidler.«

6) Følgende artikel indsættes:

»Artikel 13a

1. Medlemsstaterne sørger for at forbyde handel med levnedsmidler på deres område, hvis angivelserne efter artikel 3 og artikel 4, stk. 2, ikke er anført på et for forbrugeren let forståeligt sprog, medmindre forbrugeroplysningen faktisk sikres ved andre foranstaltninger, som fastlægges efter fremgangsmåden i artikel 17, for en eller flere påskrifter.

2. Den medlemsstat, hvor varen afsættes, kan under overholdelse af traktaten på sit område kræve, at disse påskrifter som minimum figurerer på ét eller flere af den selv valgte officielle EF-sprog.

3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for, at påskrifterne kan anføres på flere sprog.«

7) Artikel 14, stk. 2, udgår.

Artikel 2

Medlemsstaterne ændrer, hvis det er nødvendigt, deres love og administrative bestemmelser på en sådan måde:

- at handel med produkter, der er i overensstemmelse med dette direktiv, tillades senest fra den . . . (5*)

- at handel med produkter, der ikke er i overensstemmelse med dette direktiv, forbydes fra den . . . (6**). Handel med produkter, der ikke er i overensstemmelse med direktivet, og som er mærket inden nævnte dato, er dog tilladt, indtil lagrene er opbrugt.

Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om disse love og bestemmelser.

Når medlemsstaterne vedtager disse love og bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.

Artikel 3

Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Artikel 4

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

Udfærdiget i . . .

På Europa-Parlamentets vegne

Formand

På Rådets vegne

Formand

(1) EFT nr. L 33 af 8. 2. 1979, s. 1. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens direktiv 93/102/EF (EFT nr. L 291 af 25. 11. 1993, s. 14).

(2) EFT nr. C 122 af 14. 5. 1992, s. 12, og EFT nr. C 118 af 29. 4. 1994, s. 6.

(3) EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992, s. 3.

(4) Europa-Parlamentets udtalelse af 27. oktober 1993 (EFT nr. C 315 af 22. 11. 1993, s. 102). Rådets fælles holdning af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende). Europa-Parlamentets afgørelse af . . . (endnu ikke offentliggjort i Tidende).

(5*) 18 måneder efter dette direktivs ikrafttrædelse.

(6**) 36 måneder efter dette direktivs ikrafttrædelse.

RÅDETS BEGRUNDELSE

1. Kommissionen sendte Rådet ovennævnte forslag, som er baseret på traktatens artikel 100 A, den 9. april 1992 (1).

2. Kommissionen havde bebudet de ændringer, som forslaget indeholder, i sin meddelelse fra 1989 om fri bevægelighed for levnedsmidler inden for Fællesskabet (2). Forslaget bygger på Domstolens retspraksis samt hensynet til, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, og tager sigte på at ændre grunddirektivet (79/112/EØF) på følgende fire punkter:

- bestemmelserne om varebetegnelser for levnedsmidler suppleres

- spørgsmålet om mærkning af alkoholholdige drikkevarer genoptages

- der indføres mængdeangivelse af ingredienserne for visse levnedsmidler

- af en teknisk lakune for produkter, der består af en enkelt ingrediens, udfyldes.

3. Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse den 22. oktober 1992 (3). Som følge af Europa-Parlamentets udtalelse, som blev afgivet den 27. oktober 1993 (4), forelagde Kommissionen Rådet et ændret forslag den 13. april 1994 (5). I sit ændrede forslag har Kommissionen præciseret sit forslag på flere punkter og navnlig tilføjet yderligere to punkter:

- af tekniske årsager udvides definitionen af mindre emballager

- direktivets bestemmelser om det sprog, der skal anvendes i mærkningen af levnedsmidler, suppleres.

4. Rådet fastlagde den 15. juni 1995 en fælles holdning til det ændrede forslag.

5. For så vidt angår varebetegnelsen har Rådet omstruktureret teksten til artikel 5 for at skabe større klarhed og for at tage hensyn til Domstolens retspraksis på området. Det har derfor ikke været nødvendigt at overtage den præcise ordlyd i det ændrede forslag, for den nye affattelse tager hensyn til intentionerne i Europa-Parlamentets ændringsforslag.

6. For så vidt angår mængdeangivelsen af ingredienserne, har Rådet taget positivt imod det ændrede forslag. Rådet accepterer principperne i forslaget, men har måttet præcisere affattelsen på flere punkter, idet det mener, at det er nødvendigt at vedtage klare regler for at opfylde forbrugernes, fabrikanternes og kontrolinstansernes behov.

7. For så vidt angår det tekniske spørgsmål om produkter, der består af en enkelt ingrediens, har Rådet godkendt forslaget, men med tilføjelse af en beslutningsprocedure.

8. For så vidt angår det sprog, der skal anvendes i mærkningen, har Rådet noteret sig den betydning, Europa-Parlamentet tillægger dette spørgsmål, og det har indsat artikel 13 a, der er overtaget fra det ændrede forslag, idet der dog er foretaget visse redaktionelle ændringer.

9. For så vidt angår fristen for gennemførelse, har Rådet i overensstemmelse med hensigten i Europa-Parlamentets ændringsforslag om en forlængelse af forbuddet mod handel med produkter, der ikke er i overensstemmelse med direktivet, fastsat en frist på 36 måneder fra direktivets ikrafttrædelse.

10. For så vidt angår mærkning af alkoholholdige drikkevarer beklager Rådet, at det ikke i den aktuelle situation har formået at finde en løsning, som både Kommissionen og et flertal blandt delegationerne har kunnet støtte. Rådet tager til efterretning, at Kommissionen fastholder det forslag, det har forelagt Rådet, og vil i erkendelse af spørgsmålets betydning bestræbe sig på snarest muligt at finde en tilfredsstillende løsning.

11. For så vidt angår definitionen af mindre emballager har Rådet ikke medtaget dette aspekt fra det ændrede forslag. Rådet fandt, at der ikke er behov for denne ændring, og at den ville kunne forringe forbrugeroplysningen.

12. Alt i alt finder Rådet, at den fælles holdning, som har været gjort til genstand for indgående drøftelser siden 1992, og som Kommissionen støtter, i den aktuelle situation er en realistisk og pragmatisk løsning til ajourføring af direktiv 79/112/EØF.

(1) EFT nr. C 122 af 14. 5. 1992, s. 12.

(2) EFT nr. C 271 af 24. 10. 1989.

(3) EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992, s. 3.

(4) EFT nr. C 315 af 22. 11. 1993, s. 102.

(5) EFT nr. C 118 af 29. 4. 1994, s. 6.