Hver dag forsyner EU's fødevareforsyningskæde europæerne med et bredt udvalg af fødevarer af høj kvalitet. Dette skyldes den erfaring og konkurrenceevne, der findes i EU's landbrugs-, fiskeri- akvakultur og fødevaresektorer. Disse sektorer, som befinder sig i forskellige klimaer, områder og økonomiske strukturer, har gavn af den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik og omfatter over 11 mio. landbrug i EU og over 81 000 fiskerfartøjer. Forbrugerne har adgang til både kortere forsyningskæder, som bør støttes, som det anbefales medlemsstaterne i forbindelse med deres strategiske planer under den fælles landbrugspolitik, og til længere forsyningskæder, som omfatter mere komplekse processer. EU's indre marked for varer og tjenesteydelser gør det muligt at distribuere sikre fødevarer effektivt mellem medlemsstaterne. Takket være EU's handelspolitik er EU også en stor global aktør, når der drejer sig om handel med fødevarer. I 2020 var nettohandelsoverskuddet for landbrugsfødevarer 62 mia. EUR. For fiskevarer har der i længere tid været et handelsunderskud, som er vokset med 33 % siden 2010.

5.3.Foranstaltninger truffet inden for rammerne af den europæiske kriseberedskabs- og indsatsmekanisme for fødevaresikkerhed

Sikring af forsyningen af og adgangen til fødevarer er et mål, der er fastsat i artikel 39 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og opnåelse af det bør ikke tages for givet. Covid-19-krisen var en advarsel til dem, som troede, at alvorlige udfordringer med forsyningerne af specifikke fødevarer i butikker i EU var utænkelige. Vanskelighederne i fødevareforsyningskæden medførte i nogle tilfælde tomme hylder, selv om kun få produkter var midlertidigt utilgængelige for forbrugerne.

Formålet med denne meddelelse er at kortlægge EU-foranstaltninger, som skal afhjælpe manglerne og muliggøre en bedre reaktion på fremtidige kriser. For at gøre dette vil EU "intensivere sin koordinering af et fælles europæisk beredskab over for kriser, der påvirker fødevaresystemerne", som det hedder i fra jord til bord-strategien. Både Europa-Parlamentet og Rådet hilste Kommissionens hensigt om at udarbejde en beredskabsplan velkommen,.

I Kommissionens årlige strategiske fremsynsrapport for 2020 var der fokus på modstandsdygtighed. Kommissionen har anmodet gruppen af ledende videnskabelige rådgivere om at afgive en videnskabelig udtalelse om spørgsmålet.

Kommissionen forbedrer derfor aktivt kriseforvaltningen i EU, herunder når det drejer sig om beredskab. Beredskabsplaner kræver, at der fastlægges procedurer for koordinering, samarbejde og udveksling af oplysninger mellem de vigtigste aktører.

Mens Kommissionens arbejde med ordninger for beredskabsplanlægning skrider fremad, vil Kommissionen samtidig fortsætte med at fremme mere modstandsdygtige og bæredygtige fødevaresystemer i EU, i overensstemmelse med fra jord til bord-strategien og biodiversitetsstrategien, med støtte fra den reformerede landbrugspolitik, den nye økologiske handlingsplan, de strategiske retningslinjer for akvakultur og det forslag til en rammelovgivning om bæredygtige fødevaresystemer, der er planlagt for 2023.

2.Erfaringer fra covid-19-krisen

Modstandsdygtigheden i EU's fødevaresystem sikrede, at den sundhedskrise, som blev udløst af covid-19-pandemien, ikke førte til en fødevarekrise. På produktionssiden forblev priserne relativt stabile under hele krisen. På nogle markeder, som f.eks. fiskeri og akvakultur, kartofler, kød og vin, førte lukningen af restaurationsbranchen til et brat fald i efterspørgslen. På forbrugssiden steg fødevarepriserne en anelse (op til +5 %) i perioden april-maj 2020, men situationen normaliseredes hurtigt. Da fødevareforsyningen blev anset for at være en aktivitet af kritisk betydning lige fra den tidligste politiske reaktion, var fødevaresektoren generelt mindre påvirket end andre økonomiske sektorer. Dette muliggjorde en bemærkelsesværdig og hurtig genopretning. De positive resultater af handelen med landbrugsfødevarer i 2020 (+1,4 % i forhold til 2019) illustrerer også denne situation og viser, hvor vigtigt det er at holde handelen i gang, også i krisetider.

Da sektorerne landbrug, fiskeri og akvakultur og fødevarer ofte udsættes for chok i forbindelse med vejr- og handelsrelaterede problemer eller sanitære problemer, indeholder den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik lovgivningsredskaber til at støtte disse sektorer. I løbet af covid-19-krisen gjorde disse værktøjer det muligt for EU at reagere hurtigt: Risikoen for ubalance på markedet blev udlignet med støtte til privat oplagring, og de likviditetsproblemer, som producenterne stod over for, blev imødegået med kompensationsbetalinger. De foranstaltninger, der blev truffet, havde direkte virkninger, sendte beroligende signaler og påvirkede adfærden i markederne. Faglige organisationer som f.eks. producentorganisationer og brancheorganisationer, spillede en afgørende rolle ved at tilpasse deres produktions- og afsætningsstrategier. Kommissionen sørgede også for den nødvendige fleksibilitet for at sikre, at EU-politikkerne fungerede efter hensigten. Den tidlige vedtagelse af de midlertidige rammebestemmelser for statsstøtte i midten af marts 2020 gjorde det muligt for medlemsstaterne at yde afgørende støtte til de erhvervsdrivende. Fiskerisektoren nød godt af ændringer af Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (EHFF).

Andre underbyggende politikker, der er af afgørende betydning for en velfungerende fødevareforsyningskæde, f.eks. om varers og menneskers mobilitet, krævede ekstraordinære foranstaltninger. Kommissionen offentliggjorde retningslinjer for grønne baner i midten af marts 2020 for at sikre varers bevægelighed i det indre marked. I meddelelsen om udøvelse af arbejdskraftens frie bevægelighed under covid-19-udbruddet anerkendte Kommissionen også grænsearbejdere, sæsonarbejdere og transportarbejdere som arbejdstagere i kritiske funktioner. Respondenterne i en målrettet spørgeskema undersøgelse om dette initiativ vurderede retningslinjerne for baner til at være den nyttigste af de trufne foranstaltninger. (54 % fandt den "meget nyttig"). Interessenterne værdsatte også de oplysninger og den vejledning, som Kommissionen leverede, og de handelsfremmende foranstaltninger, f.eks. dem, der gav mulighed for elektroniske certifikater.

Til trods for den modstandsdygtighed, som EU's fødevaresystem har udvist, er der indkredset en række områder, hvor der er behov for forbedringer.

Der blev rapporteret om manglende koordinering mellem de offentlige myndigheder i EU. Nogle medlemsstater vedtog ensidige foranstaltninger, som bragte det indre marked i fare ved at begrænse eller indskrænke fødevarernes frie bevægelighed eller ved at favorisere nationale produkter. Sådanne foranstaltninger kan synes at give nationale erhvervsdrivende midlertidig beskyttelse, men kan hurtigt påvirke de erhvervsdrivendes adgang til rå- og hjælpestoffer fra udlandet. Disse foranstaltninger gjorde kriseforvaltningen mere kompliceret i de indledende stadier og gjorde en allerede anspændt situation i fødesystemet endnu mere anspændt.

I mangel af strukturerede koordinationskanaler var fødevareforsyningskædens specifikke politikbehov ikke altid synlige, da de var i konkurrence med mange andre nødsituationer, særlig dem, der vedrørte folkesundheden.

Tilsvarende spændinger blev bemærket på nationalt plan. Nogle lande indførte restriktioner på fødehandel (primært eksportforbud), omend i et langt mindre omfang end under tidligere kriser. Landbrugsmarkedsinformationssystemet (AMIS) spillede en større rolle i at sikre international koordinering.

Det er blevet tydeligere, at der er behov for en tilgang med integrerede fødevaresystemer, som anerkender den indbyrdes afhængighed og ikke blot omfatter aktørerne i selve fødevareforsyningskæden, f.eks. landbrugere og fiskere, fødevareforarbejdningsvirksomheder, forhandlere, detailhandlende, restaurationsbrancher og disses ansatte. I tilgangen bør der også tages hensyn til de aktører, som støtter kædens funktion, f.eks. transport- og logistiksektoren og industrier, som leverer de nødvendige rå- og hjælpestoffer og emballagemateriale.

Krisen viste også, at hensigtsmæssig kommunikation er vigtigt, for at politiske beslutningstagere og interessenter kan træffe velfunderede beslutninger og følge driftskontinuitetsplaner, og for at den brede offentlighed kan være objektivt informeret om krisen og undgå irrational oplagring.

3.Reaktion på fremtidige kriser på grundlag af eksisterende EU-politikker

3.1.Eksisterende politiske rammer er funktionsdygtige og pålidelige

De eksisterende politiske rammer, der finder anvendelse på fødevareforsyningskæden, omfatter en lang række foranstaltninger og instrumenter til at imødegå kriser.

Inden for landbruget udgør direkte betalinger en garanteret minimumsindkomst, som støtter EU-landbrugenes modstandsdygtighed. Politikken for udvikling af landdistrikterne støtter risikostyring, videnopbygning og organisering af forsyningskæden. Et specifikt mål med den reform af den fælles landbrugspolitik, som der for nylig er opnået enighed om, er at fremme en intelligent, modstandsdygtig og diversificeret landbrugssektor og dermed garantere fødevaresikkerheden. Den ændrede forordning (EU) nr. 1308/2013 om landbrugsmarkeder og de forbedrede regler vedrørende landbrugsreserven vil styrke Unionens evne til at være mere fleksibel, når den reagerer på kriser.

Inden for fiskeri og akvakultur tager den fælles fiskeripolitik sigte på at sikre, at fiskeriet og akvakulturen er miljømæssigt bæredygtige på langt sig og opnår økonomiske, sociale og beskæftigelsesmæssige fordele. Den Europæiske Hav-, Fiskeri- og Akvakulturfond (EHFAF) for 2021-2027 indeholder en mekanisme til at yde økonomisk kompensation i tilfælde af ekstraordinære hændelser, der skaber en væsentlig markedsforstyrrelse, efter Kommissionens anerkendelse af forekomsten af sådanne hændelser.