BERETNING FRA KOMMISSIONEN XXXI - Beretning om Konkurrencepolitikken 2001

INDHOLDSFORTEGNELSE

Indledning

Boks 1: Konkurrencen og forbrugerne - Kommissionens vigtigste beslutninger i 2001

I - Karteller og monopoler - Artikel 81 og 82; Statsmonopoler og monopolrettigheder - Artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

1. Modernisering af gennemførelsesreglerne for EF-traktatens artikel 81 og 82

2. Revision af samarbejdsmeddelelsen

3. Revision af gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførselsaftaler

Boks 2: Ny bagatelmeddelelse

4. Revision af procedurereglerne: Høringskonsulentens nye mandat

B - Anvendelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.1.1. Rekordår for antikartelbeslutninger

1.1.2. Kartelbeslutninger i 2001

2. Artikel 82 og 86

2.1. Artikel 82 - Virksomheder med en dominerende stilling

Boks 3: Konkurrencepolitik i emballageaffaldssektoren

2.2. Artikel 86, stk. 1, sammen med artikel 82 - offentlige virksomheder/virksomheder med særlige eller eksklusive rettigheder og dominans

C - Udviklingen i konkurrencen i de enkelte sektorer

1. Energi: Liberalisering i elektricitets- og gassektoren

1.1. Kommissionens forslag om gennemførelsen af de europæiske el- og gasmarkeder

1.2. Konkurrencepolitikkens vekselvirkning med reglerne for det indre marked

1.3. Kommissionens statsstøttepolitik i energisektoren

1.4. Den øvrige udvikling i energisektoren: Motorbrændstoffer

2. Posttjenester

2.1. Kommissionens forslag om yderligere liberalisering

2.2. Sager

3. Telekommunikation

3.1. Retningslinjer for markedsanalyse og beregning af stærk markedsposition

3.2. Vedtagelse af den 7. rapport om gennemførelsen af direktiverne

3.3. Kontrol med gennemførelsen af direktiverne

3.4. Undersøgelse af sektoren for ubundtet adgang til abonnentnettet

3.5. Sektorundersøgelse vedrørende faste kredsløb

3.6. Undersøgelse af roamingsektoren

3.7. Individuelle sager behandlet efter artikel 81 og 82

3.7.1. Identrus

3.7.2. Intelsat

3.7.3. Wanadoo

4. Transport

4.1. Lufttransport

4.1.1. British Midland/Lufthansa/SAS

4.1.2. SAS/Maersk Air

4.1.3. IATA-konsultationer om fragttakster

4.1.4. IATA-konferencer om passagertakster

4.2. Søtransport

4.2.1. Revideret TACA

4.2.2. Konsortier

4.2.3. OECD-rapport om linjeskibsfart

4.2.4. P&O/Stena

4.3. Jernbaner

5. Medier

5.1. Sportsudsendelser

5.1.1. UEFA's tv-senderegler

5.1.2. UEFA's Champions League

5.2. Andre spørgsmål

5.2.1. Ophavsretsorganisationer

5.2.2. CD'er/DVD'er

6. Salg af biler

6.1. Udformning af et nyt særligt regelsæt for bilsalg

6.2. Generel evaluering af anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen i forbindelse med priserne på nye biler

6.3. Anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen i 2001

6.3.1. Volkswagen

6.3.2. DaimlerChrysler

6.3.3. Porsches distributionssystem

Boks 4: Grønt lys til Covisint - B2B-bilmarked

6.4. Domstolens dom i sag Asia Motor France SA

7. Finansielle Tjenesteydelser

7.1. Konkurrence i clearing- og afviklingssektoren

7.1.1. Eurex

7.2. Betalingssystemer

7.3. Nukleare forsikringspooler

7.4. Sammenfald mellem bank- og forsikringsvirksomhed

8. Informationssamfundet

8.1. Klagepunktsskrivelse sendt til Microsoft

8.2. Informationssamfundet og Internettet

9. Sport

Boks 5: Overførsel af fodboldspillere

9.1. Formel 1

9.2. UEFA

9.3. Støtte til professionelle franske fodboldklubber

10. Lægemidler

10.1. Parallelhandel: Adalat, Glaxo Wellcome

10.1.1. Adalat

10.1.2. GlaxoWellcome

10.2. Joint venture-selskaber

10.2.1. Pfizer/EISAI

10.2.2. Pfizer/Aventis

D - Statistikker

II - Fusionskontrol

A - Den overordnede politik og udviklingen

1. Indledning - hovedlinjer i udviklingen

2. Nationale markeder og potentiel konkurrence

2.1. Definitionen af de relevante geografiske markeder og den potentielle konkurrence

2.2. Definitionen af de relevante produktmarkeder

Boks 6: Papirsagerne og kollektiv dominans:

3. Fusionskontrol i det 21. århundrede - Grønbogen om revision af fusionsforordningen

3.1. Jurisdiktionsspørgsmål

3.2. Materielle spørgsmål

3.3. Procedurespørgsmål

3.4. Arbejdsgruppemøder med nationale konkurrencemyndigheder

Boks 7: Accessoriske begrænsninger - Tilpasning af Kommissionens politik

4. Udviklingen i anvendelsen af begrebet "saneringsfusion" (failing firm defence)

Boks 8: Schneider/Legrand

5. Tilsagn

5.1. Tilsagn - statistisk udvikling

5.2. Former for tilsagn accepteret i 2001

5.3. Opfyldelse af tilsagn

5.4. Internationalt samarbejde om tilsagn

6. Artikel 9-henvisninger til medlemsstaterne - ny udvikling

7. Internationalt samarbejde

7.1. Samarbejdet med de amerikanske myndigheder

Boks 9: GE/Honeywell

B - Statistikker

III - Statsstøtte

A - Generel Politik

1. Gennemsigtighed

2. Modernisering af statsstøttekontrollen

Boks 10: Risikovillig kapital

3. Statsstøtte og skattepolitik

4. Strandede omkostninger

5. Public service-radio- og tv-virksomhed

5.1. Kommissionens meddelelse om anvendelse af statsstøttereglerne på public service-radio- og tv-virksomhed

6. Støtte til film- og av-produktion

6.1. Gennemgang af medlemsstaternes støtteordninger til film- og av-produktion

6.2. Kommissionens meddelelse om visse juridiske aspekter vedrørende biograffilm og andre audiovisuelle værker

7. Udvidelsen

Boks 11: Tyske offentlige kreditinstitutter (Anstaltslast og Gewährträgerhaftung)

B - Statsstøttebegrebet

1. Støttens oprindelse

2. Fordele for en virksomhed

3. Selektivitet

4. Påvirkning på handelen mellem medlemsstaterne

C - Undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet

1. Horisontal støtte

1.1. Forskning og udvikling

1.2. Beskæftigelse, uddannelse og arbejdsvilkår

1.3. Miljøbeskyttelse

1.4. Rednings- og omstruktureringsstøtte

2. Regionalstøtte

3. Sektorstøtte

3.1. Sektorer underlagt særlige regler

3.1.1. Skibsbygningsindustrien

3.1.2. Stål

3.1.3. Kul

3.1.4. Motorkøretøjsindustrien

3.1.5. Transport

3.1.6. Landbrug

3.1.7. Fiskeri

3.2. Sektorer, der ikke er omfattet af specifikke regler

3.2.1. Finanssektoren

3.2.2. Tjenesteydelser

3.2.3. Usædvanlige begivenheder

D - Procedurer

1. Indledningen af undersøgelsesproceduren

2. Eksisterende støtteforanstaltninger

3. Tilbagesøgning af støtte

4. Manglende gennemførelse af beslutninger

E - Statistikker

IV - Tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse

1. Generelle principper

2. Den seneste udvikling

2.1. Anmodning fra Det Europæiske Råd i Nice

2.2. Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd i Laeken

3. Karteller og monopoler (herunder liberalisering)

3.1. Udvikling i retspraksis

3.2. Liberalisering ved hjælp af lovgivningsforanstaltninger

V - Internationalt samarbejde

A - Udvidelsen

1. Tiltrædelse: forberedelse og forhandlinger

2. Fremskridt med hensyn til tilpasning af konkurrencereglerne

3. Gennemførelsesbestemmelserne for Europaaftalerne og Toldunionsafgørelsen

4. Forlængelse af artikel 87, stk. 3, litra a)-status under Europa-aftalerne og vedtagelsen af regionale støttekort

5. Faglig bistand til kandidatlandene

6. Det vestlige Balkan

B - Bilateralt samarbejde

1. USA

2. Canada

3. Andre OECD-lande

4. Lande i Middelhavsområdet

5. Latinamerika

6. Den Russiske Føderation og Ukraine

C - Multilateralt samarbejde

1. WTO: Handel og konkurrencepolitik

1.1. Konkurrence i Doha-Udviklingsagendaen

1.2. En første vurdering af Doha-erklæringen

Boks 12: Handel og konkurrence: Fra Van Miert-rapporten til Doha

2. OECD

3. UNCTAD

4. Internationalt Konkurrencenetværk

VI - Udsigter for 2002

1. Karteller og monopoler

1.1. Lovgivningsvirksomhed

1.2. Håndhævelse

2. Fusioner

3. Statsstøtte

4. Internationale aktiviteter

Bilag - Sager omhandlet i beretningen

Indledning

1. Håndhævelsen af konkurrencereglerne er en af Kommissionens vigtigste opgaver og er af central betydning for, at det indre marked kan udfylde sin økonomiske funktion. Med sidste fase i euroens indførelse, der blev indledt den 1. januar 2002, og den hidtil største udvidelse af EU er der behov for modernisering af reglerne for karteller, monopoler, fusioner og statsstøtte, for at Kommissionen kan tilpasse sine tiltag efter de hurtigt skiftende økonomiske forhold. Den vil herved kunne koncentrere sig om den virksomhedsadfærd, der udgør den største fare for "en åben markedsøkonomi med fri konkurrence", som fastsat i traktaten.

2. En række kartelbeslutninger, der blev vedtaget i 2001, understregede Kommissionens vedholdende bestræbelser på at bekæmpe en åbenbart konkurrencebegrænsende virksomhedsadfærd inden for en lang række brancher. Disse beslutninger viser, i lighed med dette års beslutninger om bilindustrien, at konkurrencepolitikken direkte påvirker forbrugernes velfærd. Desuden stod det fortsat højt på Kommissionens dagsorden, at markeder, hvor der endnu ikke er fuld konkurrence, skal liberaliseres, samtidig med at der sikres lige konkurrencevilkår og levering af forsyningspligtydelser.

3. Kommissionens arbejde på fusionsområdet er præget af globaliseringen og sagernes stadig større kompleksitet. Globale fusioner med aspekter, der falder ind under flere jurisdiktioner, kræver i stadig stigende omfang et intenst internationalt samarbejde i forskellige fora, som f.eks. Det Internationale Konkurrencenet (ICN), og gennem bilaterale aftaler. For at gøre den europæiske fusionskontrol tilstrækkelig velegnet til at imødegå de udfordringer, som disse globale fusioner stiller, samt udfordringerne i forbindelse med EU's udvidelse er Kommissionen ved at foretage en gennemgribende revision af Fællesskabets fusionsforordning. I denne forbindelse udsendte den i december 2001 en grønbog om de kompetence- og proceduremæssige og materielle spørgsmål.

4. På statsstøtteområdet blev gennemsigtigheden forbedret betydeligt i 2001 med vedtagelsen af resultattavlen vedrørende statsstøtte og indførelsen af et offentligt tilgængeligt, online-statsstøtteregister. Kommissionen fortsatte med at ajourføre og modernisere sine statsstøtteregler, idet der blev indført nye regler for statsstøtte til risikovillig kapital og indledt en revision på tre vigtige områder, nemlig støtte til beskæftigelse, til forskning og udvikling og til store regionale investeringsprojekter. Hvad tilsyn og håndhævelse angår, blev der lagt særlig vægt på de to gruppefritagelsesforordningers endelige ikrafttræden inden for henholdsvis støtte til små og mellemstore virksomheder og uddannelsesstøtte, og på forordningen om de minimis-støtte.

5. Med vedtagelsen af de fælles holdninger på konkurrenceområdet den 12. december blev første fase i udvidelsesforhandlingerne på statsstøtteområdet afsluttet. Associeringsrådet besluttede midlertidigt at indstille forhandlingerne på konkurrenceområdet med fire ansøgerlande.

6. Kommissionen må være meget opmærksom på de konkurrencemæssige aspekter ved den kommende udvidelse og må samarbejde med ansøgerlandene for at sikre, at de samme regler gælder med samme effektivitet overalt i EU efter udvidelsen.

7. I 2001 blev der registreret i alt 1 036 nye sager, herunder 284 kartel- og monopolsager (efter artikel 81, 82 og 86), 335 fusionssager og 417 statsstøttesager (undtagen klager). De tilsvarende tal for 2000 var 1 211 nye sager, herunder 297 kartel- og monopolsager, 345 fusionssager og 569 statsstøttesager [1]. Faldet i det samlede antal nye sager er derfor udtryk for en generel tendens, som skyldes det lille fald i kartel- og monopolsager, den første tilbagegang i antallet af fusionssager i flere år og et betydeligt fald i antallet af statsstøttesager.

[1] Tallet for statsstøtte i 2000 blev revideret, efter at Konkurrenceberetningen for 2000 var blevet offentliggjort.

8. Det lille fald i antallet af nye kartel- og monopolsager bekræfter, at de virkninger, som udstedelsen af retningslinjerne for horisontale og vertikale aftaler har haft på antallet af anmeldelser i de sidste to år (kraftig vigende tendens siden 1999), fortsat gør sig gældende. I de foregående år har der været kraftige udsving i antallet af klager, som dog i år har holdt sig forholdsvis stabilt i forhold til sidste år (116 i 2001 mod 112 i 2000).

9. Det samlede antal afsluttede sager var 1 204, herunder 378 kartel- og monopolsager, 346 fusionssager og 480 statsstøttesager (undtagen klager). De tilsvarende tal for 2000 var 1 230 afsluttede sager, herunder 400 kartel- og monopolsager, 355 fusionssager og 475 statsstøttesager [2]. Mens det lille fald i antallet af afsluttede kartel- og monopolsager skyldes den øgede opmærksomhed omkring (ressourcekrævende) kartelsager, overstiger antallet af afsluttede sager (378) langt antallet af nye sager (284), hvilket yderligere reducerer antallet af sager under behandling.

[2] Tallet for kartel- og monopolsager i 2000 blev revideret, efter at Konkurrenceberetningen for 2000 var blevet offentliggjort.

10. Den lille tilbagegang i antallet af fusioner og alliancer, som Kommissionen undersøgte i 2001, afspejler tilsyneladende den generelle økonomiske tilbagegang i den industrialiserede verden og erhvervslivets ændrede opfattelse af de senere års vellykkede fusionsaktivitet. For første gang siden 1993 faldt antallet af fusioner, der blev anmeldt til Kommissionen, fra 345 i 2000 til 335 i 2001, men det er stadig langt højere end i 1999. Der blev i årets løb truffet 340 formelle beslutninger (mod 345 i 2000). Mens den stigende tendens i det samlede antal fusionsanmeldelser standsede i 2001, bliver fusionssagerne stadig mere komplicerede og markederne mere koncentrerede. Antallet af nye sager, der kræver indgående undersøgelser, er således steget mere end det samlede antal sager (fase II-beslutninger: 17 % flere i 2001 end i 2000 og 100 % flere end i 1999).

11. På statsstøtteområdet faldt antallet af anmeldelser med omkring 30 % og antallet af nye uanmeldte støttesager faldt med omkring 45 % i forhold til 2000, mens anmodninger om undersøgelse af støtte næsten blev femdoblet. Antallet af indledte procedurer holdt sig dog forholdsvis stabilt (66 i 2001 mod 67 i 2000). Endelige negative beslutninger steg en smule (31 i 2001 mod 26 i 2000). Generelt set er antallet af sager under behandling også steget (fra 584 i 2000 til 621 i 2001) på grund af antallet af klager [3].

[3] Tallet for 2000 blev revideret, efter at Konkurrenceberetningen for 2000 var blevet offentliggjort.

Boks 1: Konkurrencen og forbrugerne - Kommissionens vigtigste beslutninger i 2001

Kommissær Mario Monti har gentagne gange understreget, at Kommissionen tillægger konkurrencerettens og -politikkens forbrugeraspekter stor betydning. Både statsstøttepolitikken, fusionskontrollen og håndhævelsen af kartel- og monopolreglerne bidrager til, at forbrugerne kan opnå de fordele, som anvendelsen af EU's konkurrenceregler indebærer.

En række beslutninger, der blev truffet på kartel- og monopolområdet i 2001, illustrerer tydeligt, at opretholdelse af fuld konkurrence fremmer forbrugernes interesser. En eventuel ekstra fortjeneste, som markedsdeltagerne opnår ved at begrænse konkurrencen, f.eks. gennem karteller, skal i sidste instans betales af forbrugeren, som ville opnå lavere priser, bedre service og flere valgmuligheder, hvis konkurrencen var effektiv.

British Midland/Lufthansa/SAS

Den 1. marts 2000 anmeldte British Midland International, Lufthansa og SAS en joint venture-aftale om samordning af deres ruter til og fra Londons Heathrow og Manchesters internationale lufthavn.

Kommissionen erkendte, at aftalen generelt har positive virkninger både i form af effektivitetsgevinster og konkurrencemæssigt set. Den medfører en omlægning og en udvidelse af parternes eksisterende net. Joint venture-aftalen giver dog Lufthansa eneret til at beflyve næsten samtlige ruter mellem London og Frankfurt, som hører til de travleste markeder i Europa. Kommissionen konkluderede, at det indebar en mærkbar begrænsning af konkurrencen på dette marked, at British Midland trak sig ud af London-Frankfurt-ruten, og den var bekymret for, at aftalen endog skulle medføre udelukkelse af konkurrence. Der ville så kun være Lufthansa og British Airways tilbage, og Lufthansa ville sammen med British Midland få langt større adgang til afgangs- og ankomsttidspunkter (slots) i begge ender af ruten. Derimod ville British Airways få vanskeligere ved at øge sin trafikfrekvens på grund af mangelen på slots i Frankfurt.

På grund af Kommissionens betænkeligheder med hensyn til konkurrenceforholdene gav parterne tilsagn om at stille slots til rådighed i Frankfurt lufthavn, således at det ville give en ny virksomhed eller en eksisterende konkurrent, især British Airways, mulighed for at øge sin trafikfrekvens på denne rute og konkurrere på lige fod med Lufthansa. I mellemtiden har British Airways anmodet om nogle af disse slots og fået dem tildelt.

Som følge heraf vil kunderne få større valgmuligheder, når det gælder lufttransport til flere destinationer, bedre flyforbindelser, mere praktiske flytidspunkter og direkte flyvninger.

SAS/Maersk

Den 18. juli besluttede Kommissionen at pålægge SAS og Maersk Air en bøde på henholdsvis 39,375 mio. EUR og 13,125 mio. EUR for anvendelse af en hemmelig markedsdelingsaftale.

Kommissionen havde bemærket, at Maersk Air havde trukket sig ud af ruten København-Stockholm. Herved fik SAS monopol på denne rute til skade for over 1 million passagerer, som hvert år benytter den. Det viste sig også, at SAS havde indstillet sin flyvning på ruten København-Venedig, og at Maersk Air var begyndt at beflyve denne rute, og endelig at SAS havde trukket sig ud af ruten Billund-Frankfurt, således at Maersk Air blev det eneste selskab, der befløj denne rute. Desuden havde parterne også vedtaget en generel konkurrenceklausul, der omfattede deres fremtidige flyvninger på internationale ruter til og fra Danmark og på de danske indenrigsruter.

Som følge af beslutningen blev konkurrencen genoprettet mellem SAS og Maersk Air, der er de to største luftfartsselskaber, som driver ruter til og fra Danmark. SAS har meddelt, at det er begyndt at beflyve ruter, der tidligere var omfattet af markedsdelingen, f.eks. fem returflyvninger om dagen mellem Billund og Købehavn. Flypriserne kom på ny under pres, fordi parternes prissætning igen blev begrænset af den anden parts faktiske muligheder for adgang til ruterne.

Bilbranchen

Inden for bilbranchen greb Kommissionen ind over for bilproducenternes praksis, der forhindrede kunderne i at købe biler i et land efter deres eget valg.

Den 29. juni vedtog Kommissionen en beslutning om at pålægge Volkswagen en bøde på 30,96 mio. EUR for prisbinding i Tyskland i forbindelse med den nye VW Passat. Volkswagen havde i 1996 og 1997 udsendt cirkulærer til sine tyske forhandlere med en opfordring til ikke at sælge denne model under den vejledende listepris. Dette er den første beslutning om prisbinding inden for bilbranchen. Prisbinding er en meget alvorlig begrænsning af priskonkurrencen og har direkte virkninger på forbrugerpriserne.

Den 10. oktober vedtog Kommissionen en beslutning, hvorved den pålagde DaimlerChrysler en bøde på 71,825 mio. EUR for flere overtrædelser af EF-traktatens artikel 81. En af disse bestod i hindringer for parallelhandelen i Tyskland, idet selskabet forhindrede kunder fra andre medlemsstater i at købe biler hos tyske forhandlere. En anden overtrædelse bestod i en prisaftale i Belgien med det formål at mindske kunderabatterne.

I 2001 blev der gennemført et vigtigt led i arbejdet med revisionen af gruppefritagelsesforordningen for bilsalget - som vil blive afsluttet i 2002. Nærmere oplysninger herom findes i afsnit 6.1 i denne beretning.

Bankgebyrer for veksling af valuta i euroområdet

Kort efter indførelsen af euroen modtog Kommissionen klager fra forbrugerne over, at en række banker kollektivt havde fastsat gebyrer for veksling af pengesedler i euroområdet. Kommissionen aflagde flere uanmeldte kontrolbesøg i en række banker og sendte begæringer om oplysninger til de fleste banker i euroområdet. Derefter indledte den proceduren over for et stort antal banker i syv medlemsstater.

Flere banker reagerede ved at forelægge Kommissionen ensidige planer om at sænke gebyrerne betydeligt og fjerne dem alle senest i oktober 2001, i hvert fald for køb af valuta fra kontohavere, hvor forbrugerne havde en klar fordel inden overgangen til euroen.

I betragtning af det usædvanlige forhold, at det pågældende marked er forsvundet, og at ovennævnte planer umiddelbart indebærer en fordel for forbrugerne, besluttede Kommissionen at indstille kartelprocedurerne mod de fleste af bankerne. Den 12. december pålagde Kommissionen fem tyske banker en bøde på i alt 100,8 mio. EUR for at have indgået en aftale om en provision på ca. 3 % for køb og salg af pengesedler fra euroområdet.

Fusioner

Også fusionskontrollen påvirker forbrugernes dagligdag.

I sagen Nordea/Postgirot godkendte Kommissionen på visse betingelser, at den skandinaviske bankkoncern Nordea overtog hele kontrollen med den svenske Postgirot Bank AB. Postgirot er et helejet datterselskab af det statsejede Posten AB, det svenske postvæsen. Det ejer og driver et internt girobetalingssystem, som det benytter til fjernbetalingsydelser over for private kunder og erhvervskunder. Postgirot leverer også bankydelser til husholdninger og erhvervskunder, herunder indskud, udlån, internationale betalinger, handelsfinansiering og kortservice. Handelen medførte i første omgang konkurrencemæssige problemer, da Nordea ville opnå kontrol med både Postgirot og Bankgirot, der er de to største bankbetalingssystemer, som de svenske husholdninger anvender til betaling af elektricitet, telefon og andre regninger. En så betydelig indflydelse kunne have medført prisstigninger, som direkte ville påvirke forbrugernes daglige behov for bankforretninger. Nordea forpligtede sig dog til at nedbringe sin andel i Bankgirot til 10 %, dvs. et niveau, hvor det ikke længere ville få afgørende indflydelse på selskabet, og at trække sig ud af selskabet Privatgirot, der konkurrerer med Postgirot om tekniske ydelser på giroområdet. Ved at acceptere Nordeas tilsagn og gøre godkendelsen af fusionen betinget af dem, sikrede Kommissionen, at den nyoprettede virksomhed fortsat udsættes for konkurrence til fordel for den endelige forbruger.

Unilever-sagen, der vedrører afhændelse af kendte mærker inden for levnedsmidler (jf. afsnit II.5.3, nr. 309), og to sager vedrørende benzin-/oliedistribution (BP/E.ON og Shell/DEA, jf. afsnit II.6, nr. 317-318) kan også være af særlig interesse for forbrugerne.

Statsstøtte

Endelig er kontrollen med statsstøtte af stor betydning for at sikre, at skatteydernes penge fordeles effektivt og bidrager til et sundt erhvervsliv, hvor levedygtige virksomheder kan skabe varige beskæftigelsesmuligheder for de europæiske borgere. Kommissionen tager i sine beslutninger om statsstøtte hensyn til, om tjenester af generel økonomisk interesse ydes på tilfredsstillende vilkår.

1.

I - Karteller og monopoler - Artikel 81 og 82; Statsmonopoler og monopolrettigheder - Artikel 31 og 86

A - Modernisering af rets- og fortolkningsreglerne

1. Modernisering af gennemførelsesreglerne for EF-traktatens artikel 81 og 82

12. Den 27. september 2000 vedtog Kommissionen sit forslag til en ny gennemførelsesforordning til artikel 81 og 82 [4]. Den nye forordning skal blandt andet erstatte forordning nr. 17 af 1962. Det vigtigste i reformen er den foreslåede overgang fra et system, hvor Kommissionen har monopol på anvendelse af artikel 81, stk. 3 (fritagelsesmonopolet), til et direkte anvendeligt system med retlig undtagelse, hvor aftaler, der ikke er i strid med artikel 81, stk. 1, eller som opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3, automatisk betragtes som lovlige, og hvor aftaler, der er i strid med artikel 81, stk. 1, men ikke opfylder betingelserne i artikel 81, stk. 3, automatisk betragtes som ulovlige. Reformen medfører afskaffelse af det anmeldelses- og godkendelsessystem, der er fastsat i forordning nr. 17, styrkelse af de nationale konkurrencemyndigheders og domstoles ansvar for anvendelsen af artikel 81 og 82 samt sikring af den ensartede anvendelse af artikel 81 og 82 overalt i EU, blandt andet gennem netværket af europæiske konkurrencemyndigheder. Forslaget tager desuden sigte på at styrke Kommissionens undersøgelsesbeføjelser (f.eks. retten til at foretage kontrolundersøgelser i private hjem). Det er Kommissionens sigte med forslaget at effektivisere behandlingen af overtrædelser af artikel 81 og 82 og derved sikre en effektiv konkurrence i Europa [5].

[4] KOM(2000) 582, EFT C 365 E af 19.12.2000, s. 284.

[5] Afsnit I.A.3 i den 30. beretning om konkurrencepolitikken (2000), SEK(2001) 694 indeholder en mere udførlig beskrivelse af Kommissionens forslag. Hvidbogen om modernisering af 1999 beskrives nærmere i afsnit I.A.2 i den 29. beretning om konkurrencepolitikken (1999), SEK(2000) 720.

13. Den 29. marts 2001 vedtog Det Økonomiske og Sociale Udvalg sin udtalelse om forslaget til forordning [6]. Udvalget "støtter helt og fuldt reformen af ordningen for anvendelse af konkurrencereglerne", og det "bifalder den klare og dristige formulering af bestemmelserne" i Kommissionens forslag, som det finder væsentligt for reformen. I betragtning af emnets kompleksitet og ønsket om at bevare det ensartede system og fællesskabsrettens forrang og at sikre en effektiv decentralisering, samtidig med at der opretholdes en maksimal retssikkerhed, opfordrede udvalget også Kommissionen til enten før eller efter den nye forordnings ikrafttræden at udstede "støtte- og ledsageforanstaltninger", der yderligere kan afklare nogle af de centrale begreber i Fællesskabets konkurrenceret, som f.eks. påvirkning af handelen mellem medlemsstaterne.

[6] EFT C 155 af 29.5.2001, s. 73.

14. Den 20. juni 2001 vedtog Europa-Parlamentets Udvalg om Økonomi og Valutaspørgsmål sin endelige betænkning om Kommissionens forslag [7]. Udvalget erkendte i sin betænkning, "at den nuværende ordning for den europæiske konkurrencepolitik er for bureaukratisk, tung og ineffektiv", og at udvidelsen af EU kun kan forværre denne situation. Det så derfor positivt på Kommissionens tidsmæssigt velvalgte forslag "om en gennemgribende ændring af konkurrencereglerne inden Fællesskabets udvidelse". For at kunne nå de opstillede mål for reformen og sikre en ordning, der kan anvendes i praksis, opfordrede udvalget dog Kommissionen til at ændre sit forslag på en række punkter og foreslog en afklaring af nogle væsentlige elementer. De fleste af disse forslag blev medtaget af Europa-Parlamentet, da det den 6. september 2001 vedtog sin udtalelse om den foreslåede forordning med 409 stemmer mod 54 [8]. Europa-Parlamentets ændringsforslag tager blandt andet sigte på at afskaffe registreringsordningen for visse typer aftaler (artikel 4, stk. 2), at harmonisere bødereglerne (artikel 5), at sikre, at alle nødvendige forpligtelser af adfærdsmæssig eller strukturel karakter er rimelige (artikel 7, stk. 1) og at sikre en bedre definition af almene fællesskabsinteresser i forbindelse med Kommissionens beslutninger i henhold til artikel 10.

[7] Betænkningen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål samt udtalelserne fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked (A5-0229/2001) er endnu ikke offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, men kan findes på følgende netsted: http://www2.europarl.eu.int/omk/OM-Europarl-PROG=REPORT&L=EN&PUBREF=-//EP//TEXT+REPORT+A5-2001-0229+0+NOT+SGML+V0//EN.

[8] Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning (R5-0444/2001) er endnu ikke offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, men kan findes på følgende netsted: http://www3.europarl.eu.int/omk/omnsapir.so/pv2-APP=PV2&PRG=CALEND&FILE=010906&TPV=DEF&LANGUE=EN.

15. Den 14./15. maj 2001 og den 5. december 2001 under henholdsvis det svenske og det belgiske formandskab, drøftede Rådet (industriministrene) indgående Kommissionens forslag. Selv om der blev indgået en foreløbig aftale om nogle af den foreslåede forordnings aspekter, blev det konkluderet, at drøftelserne om principperne og de nærmere enkeltheder i den planlagte reform måtte fortsætte i Rådets arbejdsgruppe. Som vejledning for arbejdsgruppens fortsatte arbejde drøftede Rådet især de generelle principper bag netværket af konkurrencemyndigheder og opfordrede Kommissionen til at fastlægge disse principper i en fælles erklæring. Rådet tilsluttede sig også målsætningen i artikel 3 i Kommissionens forslag, der skal sikre lige vilkår for aftaler, som påvirker handelen mellem medlemsstaterne, men opfordrede arbejdsgruppen til at drøfte yderligere, hvordan en sådan bestemmelse ville påvirke bestemte nationale regler.

2. Revision af samarbejdsmeddelelsen

16. I overensstemmelse med Kommissionens generelle moderniseringsprincipper, nemlig at der skal sættes ind over for de alvorligste overtrædelser af EU-reglerne, vedtog den i 2001 et udkast til nye regler, der skal gøre det lettere at afsløre og udrydde priskarteller og andre former for karteller. Samarbejdsmeddelelsen blev revideret efter fem års anvendelse med henblik på at gøre den mere effektiv og forbedre Kommissionens muligheder for at afsløre og forfølge kartelvirksomhed. Udkastet til en ny meddelelse, der blev offentliggjort den 21. juli 2001 [9], behandler disse spørgsmål nærmere og baner vej for vedtagelse af en ny meddelelse om bødefritagelse og bødenedsættelse i 2002.

[9] Udkast til Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, EFT C 205 af 21.7.2001, s. 18.

3. Revision af gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførsels aftaler

17. Kommissionen vedtog den 20. december en rapport [10] om evaluering af forordning nr. 240/96 [11], dvs. gruppefritagelsesforordningen for teknologioverførselsaftaler (i det følgende benævnt 'gruppefritagelsesforordningen'). Rapporten indeholder en kritisk analyse af anvendelsen af gruppefritagelsesforordningen og den politik, der ligger til grund for den. Den understreger især behovet for at tilpasse gruppefritagelsesforordningen, så den bliver i overensstemmelse med Kommissionens nye gruppefritagelse for distributionsaftaler [12] og for F&U- og specialiseringsaftaler [13], der er baseret på en mere økonomisk indfaldsvinkel.

[10] Kommissionens evalueringsrapport om gruppefritagelsesforordning nr. 240/96 for teknologioverførselsaftaler, KOM(2001) 786 endelig af 20.12.2001. Rapporten er også tilgængelig på følgende netsted: http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/technology_transfer/.

[11] Kommissionens forordning (EF) nr. 240/96 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på visse kategorier af teknologioverførselsaftaler, EFT L 31 af 9.12.1996, s. 2-13.

[12] Kommissionens gruppefritagelsesforordning nr. 2790/1999, EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.

[13] Kommissionens gruppefritagelsesforordning nr. 2658/2000 og 2659/2000, EFT L 304 af 5.12.2000, henholdsvis s. 3 og s. 7.

18. Rapporten konstaterer, at gruppefritagelsesforordningen anvender kriterier, der i højere grad vedrører aftalens form end dens faktiske virkninger på markedet, og at den har fire vigtige mangler:

- For det første er den alt for præskriptiv og fungerer tilsyneladende som en spændetrøje, der kan forhindre effektive transaktioner og udbredelse af ny teknologi.

- For det andet omfatter den kun visse patent- og knowhowlicensaftaler. Dette snævre anvendelsesområde ser ud til at være mere og mere utilstrækkeligt i betragtning af de moderne licensaftalers kompleksitet (f.eks. puljeordninger og softwarelicenser, der omfatter ophavsret).

- For det tredje forholder det sig for øjeblikket således, at en række begrænsninger formodes at være ulovlige eller udelukkes fra gruppefritagelsen uden rimelig økonomisk grund, når parterne mangler markedsstyrke og er vertikalt forbundet. Dette gælder især begrænsninger, der strækker sig ud over anvendelsesområdet for de immaterialrettigheder, der er meddelt licens på (f.eks. konkurrenceklausuler og salgsbinding).

- For det fjerde betyder det forhold, at gruppefritagelsesforordningen koncentrerer sig om aftalens form, at den omfatter situationer, der ikke altid kan formodes at opfylde betingelserne i artikel 81, stk. 3, enten fordi de kontraherende parter er konkurrenter, eller fordi de indtager en stærk stilling på markedet.

19. I rapporten opfordres interesserede parter til at fremsætte bemærkninger til en række spørgsmål:

- Bør gruppefritagelsesforordningens anvendelsesområde, der kun omfatter patenter og knowhow, udvides til også at omfatte ophavsret, mønsterrettigheder og varemærker- Dette spørgsmål er af særlig stor betydning for flere sektorer, herunder softwareindustrien, der er afhængige af en række ophavsretslicenser i forbindelse med produktion og distribution.

- Bør gruppefritagelsesforordningen også omfatte licensaftaler mellem flere end to selskaber, såsom licenspuljer- Sådanne ordninger har fået stadig større betydning for erhvervslivet på grund af de nye teknologiers voksende kompleksitet. I denne forbindelse kan det bemærkes, at multilaterale licenser kan være effektivitets- og konkurrencefremmende, især når puljen kun omfatter væsentlige immaterialrettigheder. Multilaterale licenser kan dog også have alvorlige konkurrencebegrænsende virkninger, især når aftalen omfatter alternative teknologier, eller når den pålægger medlemmerne at meddele hinanden licenser på eksisterende og fremtidig teknologi til minimale omkostninger eller på eksklusiv basis.

- En lempeligere holdning til licensaftaler mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter. Det er den generelle opfattelse, at eksklusivlicenser for det meste er effektivitets- og konkurrencefremmende, når aftaleparterne er vertikalt forbundet, dvs. at de ikke er konkurrenter. Hvis f.eks. indehaveren af immaterialrettighederne ikke har aktiverne til produktion eller distribution af licensprodukterne, er det mere effektivt at meddele licens til personer, der har disse aktiver.

- En forsigtigere holdning til licensaftaler mellem konkurrenter. Hvis parterne er horisontalt forbundet, dvs. at licensen forhindrer den konkurrence, der kunne have været mellem licensgiver og licenstager, hvis ikke licensen havde eksisteret, kan licensaftalerne medføre en række konkurrencemæssige problemer. På den ene side vil eksklusivlicenser ofte medføre markedsdeling gennem tildeling af områder eller kunder, især når licensen er gensidig, eller eksklusiviteten også omfatter konkurrerende produkter, der ikke er meddelt licens på. De produktionskvoter, der fastsættes i licensaftaler mellem konkurrenter, kan let føre til en direkte produktionsbegrænsning. På den anden side vil eksklusiviteten måske ikke blot formindske konkurrencen mellem forskellige mærker, men også medføre effektivitetsgevinster under bestemte betingelser, især når der meddeles licens til et joint venture eller i forbindelse med licenser, der ikke er gensidige. For at vurdere om de negative virkninger for konkurrencen kan opvejes af effektivitetsgevinsterne, må der tages hensyn til parternes markedsstyrke og strukturen på de markeder, som aftalen berører.

Boks 2: Ny bagatelmeddelelse

Kommissionen udstedte den 20. december en ny meddelelse om aftaler af ringe betydning, der ikke mærkbart begrænser konkurrencen efter EF-traktatens artikel 81, stk. 1 ("bagatelmeddelelsen") [14]. Den nye meddelelse erstatter den tidligere meddelelse af 1997 [15]. Meddelelsen fastlægger tydeligere og mere indgående, hvornår aftaler mellem virksomheder ikke er forbudt efter traktaten, og den vil derved mindske virksomhedernes, især de mindre virksomheders, administrative byrde. Samtidig vil Kommissionen undgå at skulle behandle sager uden konkurrencepolitisk interesse, således at den kan koncentrere sig om vigtigere sager.

[14] EFT C 368 af 22.12.2001, s. 13. Den nye meddelelse findes også på følgende netsted: http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/deminimis/:

[15] EFT C 372 af 9.12.1997, s. 13.

Den nye meddelelse, der afspejler en økonomisk indfaldsvinkel, har følgende hovedindhold:

1) "Bagateltærsklerne", dvs. den markedsandel aftaleparterne må have, for at deres aftaler betragtes som bagatelaftaler, forhøjes til 10 % for aftaler mellem konkurrenter og til 15 % for aftaler mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter.

I den foregående meddelelse var "bagateltærsklerne" på henholdsvis 5 % og 10 %. I almindelighed kan der ikke forventes konkurrencemæssige problemer, når virksomhederne ikke har en vis markedsstyrke. De nye tærskler tager hensyn til dette, samtidig med at de er tilstrækkelig lave til, at de finder anvendelse uanset den overordnede markedsstruktur [16]. Forskellen mellem de to tærskler afspejler, som tidligere, at aftaler mellem konkurrenter normalt lettere indebærer konkurrencebegrænsende virkninger end aftaler mellem virksomheder, der ikke konkurrerer med hinanden.

[16] Det betyder ikke, at aftaler mellem virksomheder, der overskrider tærsklerne i meddelelsen, begrænser konkurrencen mærkbart. Sådanne aftaler har måske stadig kun en ubetydelig indvirkning på konkurrencen inden for fællesmarkedet, men dette kan kun vurderes fra sag til sag. En sådan vurdering er især relevant for aftaler, der ikke er omfattet af nogen af Kommissionens gruppefritagelsesforordninger.

2) Ved meddelelsen indføres for første gang en tærskel for markedsandele i forbindelse med net af aftaler med kumulative konkurrencebegrænsende virkninger.

Den tidligere bagatelmeddelelse fandt ikke anvendelse i de tilfælde, hvor "konkurrencen på det berørte marked begrænses af den kumulative virkning af parallelle net af lignende aftaler indgået af flere producenter eller forhandlere". Dette betød i praksis, at virksomheder i øl- og benzinsektoren normalt ikke kunne være omfattet af bagatelmeddelelsen. Ved den nye meddelelse indføres der en særlig bagateltærskel på 5 % på markeder, hvor der findes sådanne parallelle aftalenet.

3) Den indeholder samme liste over alvorlige begrænsninger som gruppefritagelsesforordningerne for horisontale og vertikale aftaler.

Den nye meddelelse indeholder en tydeligere og mere konsekvent afklaring af de alvorlige begrænsninger (såsom prisfastsættelse og markedsdeling), der normalt er forbudte og ikke kan være omfattet af bagatelmeddelelsen. Når det gælder aftaler mellem virksomheder, der ikke er konkurrenter, har den nye meddelelse overtaget de alvorlige begrænsninger, der er fastsat i gruppefritagelsesforordning nr. 2790/1999 om vertikale aftaler [17]. Med hensyn til aftaler mellem konkurrenter har den nye meddelelse overtaget de alvorlige begrænsninger i gruppefritagelsesforordning nr. 2658/2000 om specialiseringsaftaler [18].

[17] Kommissionens gruppefritagelsesforordning nr. 2790/1999, EFT L 336 af 29.12.1999, s. 21.

[18] Kommissionens gruppefritagelsesforordning nr. 2658/2000, EFT L 304 af 5.12.2000, s. 3.

4) Aftaler mellem små og mellemstore virksomheder er normalt "bagatelaftaler".

I den nye meddelelse fastslås det, at det er sjældent, at aftaler mellem små og mellemstore virksomheder (SMV) påvirker handelen mellem medlemsstaterne mærkbart. Derfor falder aftaler mellem SMV normalt ikke ind under artikel 81, stk. 1.

4. Revision af procedurereglerne: Høringskonsulentens nye mandat

20. Den 23. maj 2001 traf Kommissionen en afgørelse om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager [19]. 'Høringskonsulentens nye mandat', der erstatter det tidligere mandat af 1994 [20], er en opfølgning af Kommissionens beslutning sidste år om at forbedre denne funktion. Det skal styrke høringskonsulentens uafhængighed og myndighed, øge høringskonsulentens rolle i EU's fusions-, kartel- og monopolsager og gøre Kommissionens konkurrenceprocedurer og de beslutninger, der vedtages i denne forbindelse, mere objektive og forbedre deres kvalitet.

[19] Afgørelse af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager, EFT L 162 af 19.6.2001, s. 21.

[20] Afgørelse af 12. december 1994 om høringskonsulentens kompetenceområde under Kommissionens behandling af konkurrencesager, EFT L 330 af 21.12.1994, s. 67.

21. De berørte parters og tredjemands ret til at udtale sig er et grundlæggende princip i fællesskabsretten. Princippet er også blevet nedfældet i EU's charter om grundlæggende rettigheder som led i enhver persons "ret til at få sin sag behandlet uvildigt, retfærdigt og inden for en rimelig frist". Det er høringskonsulentens særlige ansvar at beskytte denne ret under Kommissionens konkurrenceprocedurer.

22. Stillingen som høringskonsulent blev oprettet i 1982. Høringskonsulentens oprindelige kompetenceområde var fortrinsvis begrænset til tilrettelæggelse, ledelse og gennemførelse af den mundtlige høring i kartel- og monopolsager, herunder misbrug af dominans, og senere også i fusionssager. Høringskonsulenten skulle også sikre, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger på konkurrenceområdet blev taget behørigt hensyn til alle relevante faktiske omstændigheder, hvad enten disse var fordelagtige eller ufordelagtige for de berørte parter. Herved bidrog han til, at høringen og den eventuelle efterfølgende beslutning fik en objektiv karakter. Dette mandat blev ajourført og udvidet i 1994 for at sikre tilstrækkelig beskyttelse af parternes rettigheder, især med hensyn til fortrolige dokumenter og forretningshemmeligheder samt tilstrækkelig adgang til Kommissionens sagsakter.

23. Det nye mandat, som Kommissionen vedtog den 23. maj 2001, bibeholder høringskonsulentens kernefunktioner. Derudover er høringskonsulentens rolle blevet styrket, og hans mandat er blevet tilpasset og konsolideret på baggrund af den konkurrenceretlige udvikling.

24. Især er udnævnelsen af høringskonsulenten blevet mere gennemsigtig, idet den offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende, mens enhver afbrydelse, fratræden eller overflytning kræver, at Kommissionen træffer en begrundet afgørelse, der ligeledes offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Det er vigtigt at bemærke, at høringskonsulentens uafhængighed af Generaldirektoratet for Konkurrence er blevet styrket ved, at høringskonsulenten nu både er administrativt tilknyttet det medlem af Kommissionen, der har ansvaret for konkurrencespørgsmål (konkurrencekommissæren), og aflægger rapport direkte til denne i stedet for som tidligere til generaldirektøren for konkurrence.

25. Desuden styrkes høringskonsulentens funktion i selve beslutningsprocessen. Ledende medarbejdere i Generaldirektoratet for Konkurrence skal holde høringskonsulenten underrettet om sagens udvikling frem til det stadium, hvor beslutningsudkastet forelægges for konkurrencekommissæren. Høringskonsulenten kan fremsætte bemærkninger til konkurrencekommissæren om et hvilket som helst spørgsmål, der måtte opstå i forbindelse med Kommissionens behandling af konkurrencesager. Høringskonsulentens endelige rapport på grundlag af det beslutningsudkast, der er forelagt det rådgivende udvalg, skal nu systematisk vedlægges det beslutningsudkast, der forelægges Kommissionen, for at sidstnævnte, når den vedtager en beslutning i en given sag, har fuldt kendskab til alle relevante oplysninger om procedurens forløb og om overholdelsen af retten til at blive hørt. Inden beslutningen vedtages, kan høringskonsulenten ændre sin endelige rapport for at tage hensyn til ændringer af beslutningsudkastet. For at fremme gennemsigtigheden skal den endelige rapport også meddeles beslutningens adressater sammen med selve beslutningen, ligesom den skal meddeles medlemsstaterne og offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende sammen med beslutningen.

26. Det nye mandat udvider desuden høringskonsulentens rolle med hensyn til parternes eventuelle tilsagn i sager, som Kommissionen har indledt efter fusions-, kartel- eller monopolreglerne. Høringskonsulenten kan aflægge rapport om objektiviteten i enhver undersøgelse, der er blevet gennemført, for at vurdere de fremsatte tilsagns konkurrencemæssige virkninger.

27. Det nye mandat omfatter endvidere høringskonsulentens beføjelser til at afgøre, om oplysninger skal behandles fortroligt eller ej ved beslutningens offentliggørelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Dette gælder især de offentliggjorte versioner af Kommissionens beslutninger i fusions-, kartel- og monopolsager.

28. Den betydning, som parterne tillægger procedurespørgsmål, er for nylig blevet understreget af sager, der var indbragt for Førsteinstansretten, og hvor der blev afsagt kendelse den 20. december 2001 [21].

[21] Sagerne T-219/01 R, Commerzbank AG, T-216/01 R, Reisebank AG og T-213/01 R, Österreichische Postparkasse AG.

29. Kommissionen udnævnte henholdsvis den 16. og 30. oktober K. Williams og S. Durande til høringskonsulenter.

1.

B - Anvendelse af artikel 81, 82 og 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.1.1. Rekordår for antikartelbeslutninger

30. Den prioritering, man har givet behandlingen af kartelsager, har i 2001 udmøntet sig i en væsentlig stigning i antallet af behandlede sager. Kommissionen har vedtaget 10 formelle negativbeslutninger i sagerne «Grafitelektroder», «Natriumgluconat», "SAS/Maersk", "Vitaminer", "Tyske banker", "Citronsyre", "Belgiske bryggerier", "Luxembourgske bryggerier", "Zinkfosfat" og "Selvkopierende papir" og har ligeledes ved forlig afsluttet 5 kartelsager i banksektoren i forbindelse med indførelsen af euroen [22]. Desuden har Kommissionen vedtaget klagepunktsmeddelelser i flere andre sager, bl.a. i sagerne "Gipsplader" og "GFU" [23].

[22] Se nedenfor punkt 1.1.2.

[23] Pressemeddelelse/01/149 af 24.4.2001 og IP/01/830 af 13.6.2001.

31. Hemmelige kartelaftaler er en af de alvorligste overtrædelser af konkurrencereglerne. De fører til prisforhøjelser og mindsker udbudet til forbrugerne. Endvidere har de en negativ indvirkning på hele den europæiske industri, da de fordyrer tjenesteydelser, varer og råvarer for de virksomheder, der handler hos karteldeltagerne. På længere sigt fører denne praksis til forringelse af den europæiske industris globale konkurrenceevne.

32. Af alle disse grunde er opdagelsen og retsforfølgningen af samt sanktionerne mod de hemmelige kartelaftaler et af de centrale elementer i den konkurrencepolitik Europa-Kommissionen har ført, så længe den har eksisteret. Med oprettelsen af en særlig kartelenhed i december 1998 har Kommissionen helt konkret bekræftet den prioritering, den giver bekæmpelsen af karteller, selv om også andre enheder kan deltage i denne bekæmpelse. Desuden vil ikrafttrædelsen af Rådets kommende forordning, der skal erstatte forordning nr. 17 om antitrustprocedurer, placere overvågningen af markederne og kampen mod hemmelig konkurrencebegrænsende praksis meget centralt i Fællesskabets konkurrencepolitiske arbejde. Det er med henblik herpå, at vægten i flere år har været lagt på en væsentlig styrkelse af midlerne og en gennemgribende reorganisering af generaldirektoratets arbejdsmetoder i forbindelse med bekæmpelsen af kartellerne.

33. At afsløre, retsforfølge og sanktionere kartellernes hemmelig aftaler er en konstant udfordring for konkurrencemyndighederne. Den stigende globalisering af samhandelen betyder, at man står over for hemmelige aftaler, der rækker ud over EU's grænser, og som af og til indgås uden for EØS-området. Udbredelsen af de nye informations- og kommunikationsteknologier gør det vanskeligere at få adgang til bevismateriale vedrørende disse aftaler. Endelig afføder den intensiverede kamp mod kartellerne i og uden for Europa stadig mere raffinerede metoder inden for disse former for praksis.

34. Den revision af forordning nr. 17, som i øjeblikket drøftes i Rådet, er af afgørende betydning for Kommissionens muligheder for at tage denne udfordring op og fortsat højne effektiviteten, når det gælder bekæmpelse af hemmelige aftaler. Navnlig revisionen af undersøgelsesbeføjelserne, der giver mulighed for at foretage kontrolbesøg på fysiske personers privatadresser, er et uundværligt element, hvis man skal tilpasse kampen mod kartellerne til de stadig mere sofistikerede metoder, der anvendes.

35. Ligeledes og af de samme grunde har Kommissionen påbegyndt en reform af retningslinjerne for bødepålæggelse eller bødenedsættelse.

36. Europa-Kommissionen vedtog for første gang en samarbejdsordning i 1996 [24] med henblik på at øge effektiviteten af såvel afsløring som behandling af kartelsager. Samarbejdsordningen er et effektivt undersøgelsesvåben, hvormed man belønner virksomheder, der samarbejder med Kommissionen. Dermed anerkender man vanskelighederne ved at skaffe hårde beviser for hemmelige karteller i et stadig mere sofistikeret miljø.

[24] EFT C 207 af 18.7.1996, s. 4.

37. Efter 5 års praksis spiller samarbejdsmeddelelsen en betydelig rolle for håndhævelsen af konkurrencereglerne mod karteller, og i mange af de sager, der er indledt siden juli 1996, har virksomhederne påberåbt sig programmet. Til dato har samarbejdsmeddelelsen været anvendt i 16 af Kommissionens endelige beslutninger: "Legeringstillæg" [25], "British Sugar" [26], "Præisolerede rør" [27], "Græske færger" [28], "Sømløse stålrør" [29], "Lysin" [30], "SAS Maersk Air" [31], "Grafitelektroder" [32], "Natriumgluconat" [33], "Vitaminer" [34], "Belgiske bryggerier" [35], "Luxembourgske bryggerier" [36], "Citronsyre" [37], "Tyske banker" [38], "Zinkfosphat" [39] og "Selvkopierende papir" [40].

[25] EFT L 100 af 1.4.1998.

[26] EFT L 76 af 22.3.1999.

[27] EFT L 24 af 30.1.1999.

[28] EFT L 109 af 27.4.1999.

[29] Ikke offentliggjort.

[30] EFT L 152 af 7.6.2001.

[31] Sag COMP/D2/37.444 og COMP/D2/37.386, EFT L 265 af 5.10.2001.

[32] Sag COMP/36.490; IP/01/1010 af 18.7.2001.

[33] Sag COMP/36.756; IP /01/1355 af 20.10.2001.

[34] Sag COMP/37.512, IP/01/1625 af 21.11.2001.

[35] Sag COMP/37.614, pressemeddelelse IP/01/1739.

[36] Sag COMP/37.800, pressemeddelelse IP/01/1740 af 5.12.2001.

[37] Sag COMP/36.604, IP/01/1743 af 5.12.2001.

[38] Sag COMP/37.919, IP/01/1796 af 11.12.2001.

[39] Sag COMP/37.027, IP/01/1797 af 11.12.2001.

[40] Sag COMP/36.212, IP/01/1892 af 20.12.2001.

38. Men de erfaringer, der indtil videre er høstet, viser, at meddelelsens virkning kunne forbedres ved øget gennemsigtighed og vished om, på hvilke betingelser der kan indrømmes en bødenedsættelse. Det ville også være nyttigt med en snævrere sammenhæng mellem bødenedsættelsernes niveau og værdien af virksomhedens bidrag til fastslåelse af overtrædelsen.

39. Af disse grunde besluttede Kommissionen efter fem års anvendelse at revidere samarbejdsmeddelelsen for at gøre den endnu mere effektiv og give Kommissionen de bedst mulige betingelser for at afsløre og effektivt retsforfølge karteller. Et udkast til en ny meddelelse af 21. juli [41] behandlede disse emner på flere forskellige måder og gødede jorden for vedtagelsen af en ny samarbejdsmeddelelse i 2002.

[41] EFT C 205 af 21.7.2001, s. 18.

1.1.2. Kartelbeslutninger i 2001

Grafitelektroder [42]

[42] Sag COMP/36.490; IP/01/1010 af 18.7.2001.

40. Den 18. juli pålagde Kommissionen det tyske selskab SGL Carbon AG, UCAR International i De Forenede Stater samt seks andre virksomheder bøder på i alt 218,8 mio. EUR for prisfastsættelser og opdeling af markedet for grafitelektroder. Efter en omfattende undersøgelse, der startede i 1997, fandt Kommissionen, at virksomhederne havde deltaget i et verdensomspændende kartel i det meste af 1990'erne. Kommissionen betegnede virksomhedernes adfærd som en "meget alvorlig" overtrædelse af EU's konkurrenceregler.

41. Grafitelektroder er keramikstøbte søjler af grafit, der hovedsagelig anvendes ved stålproduktionen i elektriske bueovne, også kaldet "minivalser".

42. Med hensyn til samarbejdsmeddelelsen er det vigtigt at notere sig, at det er første gang, Kommissionen har indrømmet en betydelig bødenedsættelse (70 %). Showa Denko fik gavn af denne nedsættelse, eftersom det var den første virksomhed, der samarbejdede og fremlagde afgørende bevismateriale om kartellet for Kommissionen.

SAS/Maersk [43]

[43] Sag COMP/D2/37.444 og COMP/D2//37.386, EFT L 265 af 5.10.2001.

43. Den 18. juli besluttede Kommissionen ligeledes at pålægge de skandinaviske luftfartsselskaber SAS og Maersk Air bøder på henholdsvis 39 375 mio. EUR og 13 125 mio. EUR for indgåelse af en hemmelig aftale om opdeling af markedet. Denne aftale førte til, at SAS fik monopol på ruten København-Stockholm til skade for over én million passagerer, der bruger denne rute hvert år, og til fordeling af andre ruter til og fra Danmark [44].

[44] SAS appellerede beslutningen til Førsteinstansretten den 3.10.2001 (T-241/01) på grund af bødens størrelse.

44. SAS og Maersk Air havde anmeldt en samarbejdsaftale, der hovedsagelig drejede sig om "codesharing" og om "frequent-flyer"-programmer (FFPs). I løbet af den indledende undersøgelse viste det sig, at Maersk Air, da samarbejdsaftalen trådte i kraft, havde trukket sig ud af ruten København-Stockholm, hvor selskabet indtil da havde konkurreret med SAS. Det viste sig også, at SAS, på samme tidspunkt, var ophørt med at flyve på ruten København-Venedig, og at Maersk Air havde påbegyndt flyvninger på denne rute, og endelig at SAS havde trukket sig ud af ruten Billund-Frankfurt, hvorved Maersk Air - SAS's eneste tidligere konkurrent på ruten - stod tilbage som eneste operatør.

45. Disse tildelinger af og tilbagetrækninger fra ruter, der ikke blev anmeldt, var en del af en mere omfattende markedsdelingsaftale, der omfattede en generel konkurrencebegrænsende klausul vedrørende parternes fremtidige beflyvninger af internationale ruter til/fra Danmark og af de danske indenrigsruter.

46. Markedsdelingen blev afsløret ved kontrolundersøgelser i virksomhederne. Kontrolundersøgelserne blev foretaget i juni 2000 i nært samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder i Sverige og Danmark.

47. Som et resultat af beslutningen blev konkurrencen mellem SAS og Maersk Air, de to største luftfartsselskaber der beflyver ruter til/fra Danmark, genoprettet til gavn for forbrugerne.

Natriumgluconat [45]

[45] Sag COMP/36.756; IP/01/1355 af 20.10.2001.

48. Den 2. oktober 2001 pålagde Kommissionen Archer Daniels Midland Company Inc., Akzo Nobel N.V, Avebe B.A., Fujisawa Pharmaceutical Company Ltd., Jungbunzlauer AG og Roquette Frères S.A. bøder på i alt 57,53 mio. EUR for prisfastsættelse og opdeling af markedet for natriumgluconat. Kommissionen karakteriserede virksomhedernes adfærd som en "meget alvorlig" overtrædelse af EU's og EØS' konkurrenceregler.

49. Efter en undersøgelse, der blev indledt i 1997, fastslog Kommissionen, at virksomhederne mellem 1987 og 1995 indgik i et verdensomspændende kartel. Kartelaftalernes overholdelse blev sikret ved detaljeret salgsovervågning, afholdelse af regelmæssige multi- og bilaterale møder samt anvendelse af en kompensationsordning. I hele perioden indsamlede Kommissionen bevismateriale om over 25 kartelmøder.

50. Natriumgluconat er et kemisk stof til rengøring af metal og glas, der f.eks. anvendes til flaskerensning, rengøring af værktøj og opløsning af maling såvel som tilsætningsstof i fødevarer og forskellige andre kemiske anvendelser.

51. Kommissionen indrømmede for første gang en meget betydelig bødenedsættelse i henhold til afsnit B i samarbejdsmeddelelsen. Fujisawa blev indrømmet en bødenedsættelse på 80 %, da virksomheden var den første til at bidrage med afgørende beviser for kartellets eksistens, inden Kommissionen havde truffet beslutning om at iværksætte en undersøgelse. Kommissionen indrømmede ikke Fujisawa en 100 % bødenedsættelse, som den kunne have gjort i henhold til meddelelsens afsnit B, eftersom Fujisawa først rettede henvendelse til Kommissionen efter, at virksomheden havde modtaget en begæring om oplysninger. Denne tøven med at henvende sig spontant og før, der var truffet foranstaltninger til en undersøgelse, blev taget i betragtning.

Vitaminer [46]

[46] Sag COMP/37.512; IP/01/1625 af 21.11.2001.

52. Den 21. november vedtog Kommissionen en beslutning efter EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53, da det var påvist, at tretten producenter af vitaminerne A, E, B1, B2, B5, C, D3, H, folinsyre, betakaroten og karotinoider deltog i karteller for hvert af disse produkter, hvilket førte til i alt tolv individuelle overtrædelser.

53. Kommissionen pålagde otte virksomheder en bøde på 855,23 mio. EUR for at fastsætte prisen på otte forskellige produkter og tildele salgskvoter for samme produkter. Reglerne for forældelsesfrister for pålæggelse af bøder i konkurrencesager [47] fandt anvendelse på overtrædelserne vedrørende vitaminerne B1, B6, H og folinsyre. Kommissionen pålagde derfor ikke virksomhederne bøder for deltagelse i disse karteller. Hver aftale udgjorde en meget alvorlig overtrædelse af EU's konkurrenceregler og begrundede derfor det generelt høje bødeniveau.

[47] Rådets forordning (EØF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner.

54. Et slående træk ved denne række af overtrædelser var den centrale rolle, som Hoffmann-La Roche og BASF spillede. Disse to store vitaminproducenter deltog i næsten hvert eneste kartel, mens andre aktører kun var involveret for et begrænset antal vitaminers vedkommende.

55. Deltagerne i disse karteller fastsatte priser for de forskellige vitaminprodukter, tildelte salgskvoter, aftalte og gennemførte prisforhøjelser og annoncerede priser i overensstemmelse med aftalerne. De indførte også en ordning, der gjorde det muligt at overvåge og håndhæve aftalerne og deltog i regelmæssige møder for at gennemføre deres planer. Modus operandi for de forskellige karteller var stort set den samme. På grund af kontinuiteten og de sammenlignelige metoder fandt Kommissionen det hensigtsmæssigt at behandle aftalerne for de forskellige vitaminer i én og samme procedure og beslutning.

Citronsyre [48]

[48] Sag COMP/36.604, IP/01/1743 af 5.12.2001.

56. Den 5. december besluttede Kommissionen at pålægge fem virksomheder, der producerer citronsyre, bøder på i alt 135,22 mio. EUR.

57. Kommissionens undersøgelse fastslog, at de fem omhandlede virksomheder i perioden 1991-1995 deltog i en hemmelig international aftale, der gav dem mulighed for at fastsætte priser og opdele markedet for citronsyre. Denne aftale er en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53, hvilket er baggrunden for de høje bøder.

Belgiske bryggerier [49]

[49] Sag COMP/37.614, pressemeddelelse IP/01/1739 af 5.12.2001.

58. Den 5. december 2001 pålagde Kommissionen fem virksomheder en bøde på i alt 91,655 mio. EUR for at have deltaget i to hemmelige karteller på det belgiske ølmarked.

59. Det første kartel involverede på den ene side Interbrew og på den anden side Alken-Maes og Danone (Alken-Maes' moderselskab på det tidspunkt). Interbrew og Alken-Maes/Danone, nummer 1 og 2 på markedet, havde indgået en "konkurrencepagt", der indebar fordeling af kunder i "horeca"-sektoren eller udskænkningssektoren (hoteller, caféer og restauranter), prisaftaler i detailsektoren, begrænsning af investeringer og reklamer i horeca-sektoren, en ny prisstruktur (horeca og detail) og et detaljeret månedligt informationsudvekslingssystem vedrørende salg (horeca og detail). Kartellet varede fra 1993 til 1998. Bestyrelsesformænd og seniorledelse i de involverede virksomheder mødtes regelmæssigt for at lancere og overvåge disse aftaler. Kommissionen fandt overtrædelsen "meget alvorlig". Ved bødefastsættelsen tog Kommissionen også højde for det forhold, at Danone tidligere havde begået lignende overtrædelser af artikel 81 [50].

[50] Kommissionens beslutning af 23.7.1984 (Flat glass) og Kommissionens beslutning af 15.5.1974 (Flat glass).

60. Det andet kartel vedrørte "private labels" i Belgium. Der er tale om øl, som supermarkederne bestiller hos bryggerierne, men som sælges med deres egen etiket. I perioden fra oktober 1997 til juli 1998 mødtes Interbrew, Alken-Maes, Haacht og Martens fire gange for at drøfte markedet for "private labels" i Belgien generelt og priser og kunder i særdeleshed. På disse møder udvekslede de fire bryggerier også forretningsoplysninger. Kartellet blev betragtet som en "alvorlig" overtrædelse.

Luxembourgske bryggerier [51]

[51] Sag COMP/37.800, pressemeddelelse IP/01/1740 af 5.12.2001.

61. Den 5. december pålagde Kommissionen tre luxembourgske bryggerier, Brasserie Bofferding, Brasserie Battin og Brasserie de Wiltz, bøder på i alt 448 000 EUR for deres deltagelse i en aftale om opdeling af den luxembourgske horeca- eller udskænkningssektor (hoteller, restauranter og caféer). Et fjerde bryggeri, Brasserie de Luxembourg, som er et datterselskab af Interbrew, undgik at få en bøde, da bryggeriet afslørede kartellet over for Kommissionen og opfyldte alle de andre betingelser i afsnit B i samarbejdsmeddelelsen.

62. Bryggerierne gav skriftligt tilsagn om at respektere hinandens eksklusive indkøbsaftaler (eksklusive ølleveringsaftaler) med horeca-kunder samt foranstaltninger om begrænsning af udenlandske bryggeriers adgang til den luxembourgske horeca-sektor. Aftalen var i kraft fra 1985 til 2000. Den blev opfattet som en "alvorlig" overtrædelse.

Zinkfosfat [52]

[52] Sag COMP/37.027; IP/01/1797 af 11.12.2001.

63. Den 11. december pålagde Kommissionen seks virksomheder, der producerer eller har produceret zinkfosfat, bøder på i alt 11,95 mio. EUR. Kommissionens undersøgelse fastslog, at de seks omhandlede virksomheder fra 1994 til 1998 havde deltaget i en aftale, der dækkede hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og som havde givet dem mulighed for at fastsætte priser og opdele 90 % af markedet for zinkfosfat, som er et korrosionshindrende mineralpigment til fremstilling af industrimaling. Aftalen var i sig selv en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53.

Aftaler om bankgebyrer for veksling af eurolandenes valutaer og tyske banker [53]

[53] Sag COMP/37.919, IP/01/1796 af 11.12.2001.

64. Umiddelbart efter indførelsen af euroen, den 1. januar 1999, modtog Kommissionen (Generaldirektoratet for det indre marked) klager over, at gebyrerne for veksling af euroområdets nationale mønter og sedler fortsat var høje. Kommissionen gennemførte flere spontane inspektioner i forskellige banker og sendte anmodninger om oplysninger til de fleste banker i euroområdet. Kommissionen indsamlede bevismateriale, der afslørede, at nogle nationale grupper af banker kan have aftalt at fastholde vekselgebyrerne på et vist niveau for at mindske tabene som følge af indførelsen af euroen. På det grundlag indledte Kommissionen i 2000 proceduren over for et stort antal banker og vekselkontorer i syv medlemsstater (Østrig, Belgien, Finland, Tyskland, Irland, Nederlandene og Portugal).

65. Flere banker tog imidlertid initiativ til at fremsætte ensidige forslag over for Kommissionen, som gik ud på, at de (1) ville foretage betydelige nedsættelser af gebyrerne for veksling af sedler i national valuta, og (2) de ville fjerne alle gebyrer senest i oktober 2001, i hvert fald for kontohaveres transaktioner.

66. Når der tages højde for det særlige forhold, at det omhandlede marked vil forsvinde, og for den umiddelbare fordel for forbrugerne som følge af disse forslag, der var en afvigelse i forhold til den påståede ulovlige aftale, besluttede Kommissionen at afslutte kartelproceduren over for mere end halvtreds banker i Belgien, Finland, Irland, Nederlandene, Portugal og over for nogle banker i Tyskland [54].

[54] IP/01/1159 af 31.7.2001.

67. Den 12. december pålagde Kommissionen fem tyske banker en bøde på i alt 100,8 mio. EUR for indgåelse af en aftale om en provision på ca. 3 % for køb og salg af sedler i eurolandenes valutaer i en treårig overgangsperiode fra den 1. januar 1999.

68. Den østrigske sag vil blive yderligere undersøgt i forbindelse med et mere vidtrækkende kartel i den østrigske banksektor, der i øjeblikket er ved at blive undersøgt.

Selvkopierende papir [55]

[55] Sag COMP/36.212, IP/01/1892 af 20.12.2001.

69. Den 20. december pålagde Kommissionen ti virksomheder, der producerer selvkopierende papir, bøder på i alt 313,69 mio. EUR.

70. Kommissionens undersøgelse gjorde det muligt at fastslå, at de omhandlede producenter i perioden 1992-1995 havde deltaget i et hemmeligt kartel på europæisk niveau, der gik ud på at forbedre deltagernes rentabilitet gennem kollektive prisforhøjelser. Aftalen udgør i sig selv en meget alvorlig overtrædelse af EF-traktatens artikel 81 og EØS-aftalens artikel 53, hvilket begrunder de store bøder, navnlig bøden på 184,27 mio. EUR til Arjo Wiggins Appleton, der er den største producent og initiativtager til kartellet. Sappi blev indrømmet fuldstændig bødefritagelse for sin deltagelse i kartellet, da det var det første selskab, der samarbejdede med Kommissionen og fremsendte afgørende bevismateriale vedrørende kartellet.

Retsafgørelse i sagen "British Sugar"

71. Den 14. oktober 1998 vedtog Kommissionen en beslutning, der pålagde de to sukkerproducenter British Sugar og Tate & Lyle samt de to sukkergrossister Napier Brown og James Budgett bøder for overtrædelse af EF-traktatens artikel 81, stk.1, da de havde koordineret deres prispolitik for stødt melis i Storbritannien [56].

[56] For en detaljeret beskrivelse af beslutningen henvises til den 28. Beretning om Konkurrencepolitikken 1998, s. 138-140.

72. Parterne appellerede beslutningen, men Førsteinstansretten stadfæstede i sin afgørelse af 12. juli 2001 [57] fuldt ud Kommissionens beslutning bortset fra en bødenedsættelse for selskabet Tate & Lyle. Retten godtog ingen af de forskellige argumenter, som parterne havde fremført for at påvise, at der ikke var tale om en overtrædelse, og at deres adfærd ikke kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

[57] Forenede sager T-202/98, T-204/98, T-207/98 Tate&Lyle, British Sugar, Napier Brown mod Kommissionen, EFT C 207 af 18.7.1996. s. 4.

73. Hvad angår de pålagte bøder støttede Retten Kommissionen i dens vurdering af overtrædelsens alvor, varighed, forsætlige karakter og vurderingen af de skærpende og formildende omstændigheder. Hvad angår samarbejde satte Retten ikke spørgsmålstegn ved princippet i Kommissionens nuværende samarbejdsmeddelelse [58]. Retten fastslog imidlertid, at Kommissionen fejlagtigt ikke havde karakteriseret Tate & Lyles samarbejde som værende permanent og fuldstændigt efter meddelelsens punkt B (d). Den anvendte derfor sin fulde prøvelsesret [59] og vurderede selv værdien af Tate & Lyles samarbejde og satte bødenedsættelsen op fra 50 % til 60 %.

[58] EFT C 207 af 18.7.1996, s. 4.

[59] Se EF-traktatens artikel 229, artikel 17, i forordning nr. 17 fra 1962.

74. I mellemtiden har British Sugar appelleret Førsteinstansrettens afgørelse til EF-Domstolen [60].

[60] Sag C-359/01 P.

2. Artikel 82 og 86

2.1. Artikel 82 - Virksomheder med en dominerende stilling

75. Artikel 82 forbyder virksomheder med en dominerende stilling på et givet marked at misbruge denne situation til skade for tredjemand. Et sådant misbrug kan f.eks. bestå i begrænsning af produktionen, anvendelse af urimelige priser, diskriminerende eller urimeligt lave priser, salgsbindinger eller anden kommerciel praksis, der ikke er baseret på princippet om økonomisk effektivitet. En sådan praksis har negative følger for konkurrencen. Den anvendes af virksomheder, hvis markedsstyrke giver dem mulighed for at isolere sig fra konkurrencepres og fjerne konkurrenterne, uden at det i væsentlig grad skader dem selv, eller hindre nye markedsdeltageres adgang i væsentlig grad.

76. I 2001 pålagde Kommissionen bøder i fire artikel 82-sager. I de andre sager, der blev undersøgt, kunne Kommissionen acceptere tilsagn fra de berørte virksomheder eller ændringer af aftalerne, der afsluttede den ulovlige praksis. De undersøgte sager angår ikke specifikke sektorer og vedrører bl.a. postsektoren og bilindustrien.

Deutsche Post AG I [61]

[61] Sag COMP/C1/35.141.

77. Den 20. marts vedtog Kommissionen sin første artikel 82-beslutning i postsektoren, da den tyske postoperatør, Deutsche Post AG, havde misbrugt sin dominerende stilling på markedet for forretningsmæssig befordring af pakker ved at indrømme loyalitetsrabatter og anvende urimeligt lave priser. Deutsche Post blev pålagt en bøde på 24 mio. EUR. Se afsnit I.C.2.2.

Deutsche Post AG II [62]

[62] Sag COMP/C1/36.915.

78. En anden beslutning i postsektoren, der også vedrører Deutsche Post AG, blev vedtaget den 25. juli. Se afsnit I.C.2.2.

Duales System Deutschland (DSD) [63]

[63] Sag Comp/34.493; IP/01/584.

79. Den 20. april besluttede Kommissionen, at DSD, det selskab, der indførte varemærket "Grüne Punkt", misbrugte sin dominerende stilling på markedet for indsamling og genanvendelse af salgsemballager i Tyskland. DSD er den eneste virksomhed, der driver en omfattende service med tilbagetagelse og genanvendelse i Tyskland. Kommissionen gjorde indsigelser mod en bestemmelse i varemærkeaftalen mellem DSD og dets kunder, hvorved kunderne forpligtes til at betale afgifter for den emballagemængde, der bærer "Grüne Punkt"-varemærket, i stedet for afgifter for den emballagemængde, hvor DSD's tilbagetagelses- og genanvendelsesservice faktisk anvendes. Denne bestemmelse var en overtrædelse af artikel 82, da den tvang kunderne til at betale for tjenester, der faktisk ikke var ydet, og forhindrede konkurrenter i at komme ind på markedet.

Boks 3: Konkurrencepolitik i emballageaffaldssektoren

Ved gennemførelsen af EU's miljølovgivning opstillede medlemsstaterne mål for indsamling og genanvendelse af emballageaffald i overensstemmelse med forureneren-betaler-princippet. De nationale love og regler opstiller rammerne for industrien, der derefter indfører forskellige systemer for indsamling og genanvendelse af salgsemballage. I såkaldte kollektive systemer, som Kommissionen netop har analyseret, er der kontraktlige relationer mellem systemoperatøren og producenter/forhandlere af emballerede varer, indsamlingsselskaberne og garanti/genanvendelsesselskaberne.

Generelt forsøger Kommissionen at pleje forbrugernes interesser. Det er Kommissionens mål at sikre, at de nye markeder, der skabes i denne sektor, er åbne for konkurrence, samtidig med at der fastholdes et højt miljøbeskyttelsesniveau. Samtidig leveres tjenesterne til den bedst mulige pris. Kommissionen vedtog flere formelle beslutninger og udsendte administrative skrivelser i 2001 (to beslutninger i sagen Duales System Deutschland [64], en beslutning i sagen Eco Emballages [65], administrative skrivelser i sagerne Pro Europe [66], Returpack-PET [67], Returpack Aluminium [68] og Returglas [69]), der fastlægger de grundlæggende konkurrenceprincipper, som sådanne systemer skal overholde, og som kan resumeres som følger:

[64] Sag COMP/D3/34.493, beslutning af 20.4.2001, EFT L 166 af 26.6.2001, s. 1. Beslutning af 17.9.2001, EFT L 319 af 4.12.2001, s. 1.

[65] Sag COMP/D3/34.950, beslutning af 15. juni 2001, EFT L 233 af 31.8.2001, s.37.

[66] Sag COMP/D3/38.051.

[67] Sager COMP/D3/35.656 og COMP/D3/37.224.

[68] Sag COMP/D3/35.658.

[69] Sag COMP/D3/35.669.

(a) Valgmuligheder for virksomhederne: Kommissionen mener, at virksomheder, der indsamler og genanvender affald, bør have mulighed for at vælge mellem flere systemer eller løsninger, der er i overensstemmelse med de gældende regler. Målet er at sikre frihed til ikke at kontrahere med det dominerende system eller til kun at indgå kontrakt om en del af deres emballage. Når man tager højde for de eksisterende systemers meget stærke stilling på markedet, er det særdeles vigtigt for skabelse af konkurrence, at der sikres ubegrænset markedsadgang for alternative tjenesteleverandører. Formålet er også at sikre, at udviklingen af nye aktivitetsformer inden for indsamling af emballage bliver mulig og på den måde fjerne hindringer for selvforvaltning og andre individuelle løsninger. Kommissionen accepterer derfor ikke ulovlig markedsadfærd, som kunne konsolidere en eksisterende operatørs dominerende stilling.

(b) Ingen ubegrundede eksklusive aftaler: Når Kommissionen vurderer konkurrencebegrænsning i sektoren for indsamling af emballageaffald, lægger den navnlig vægt på kontrakternes omfang og varighed. Kommissionen er generelt kritisk over for alle former for eksklusive aftaler, der mangler en solid og overbevisende økonomisk begrundelse.

(c) Ubegrænset adgang til indsamlingsinfrastruktur: Et af de karakteristiske træk ved markedet for indsamling og sortering af husholdningernes emballageaffald er, at det i praksis ofte er meget vanskeligt at dublere eksisterende systemer. Det ville være upraktisk for husholdningerne at bruge forskellige affaldsspande til samme materialer. Det ville endvidere økonomisk set ikke være en holdbar løsning. Kommissionen mener derfor, at indsamlingsselskaberne nødvendigvis må dele indsamlingsfaciliteterne, hvis der skal skabes konkurrence i praksis.

(d) Frit salg af sekundære materialer: Indsamlingsselskabernes salg af sekundære materialer skal også være så frit som muligt, samtidig med at det sikres, at materialerne genanvendes hensigtsmæssigt. Indsamlet og sorteret emballagemateriale kan nemlig genanvendes som sekundært råmateriale til forskellige nye produkter.

Kommissionen vil også anvende ovennævnte principper ved nuværende og fremtidige sager. Forbrugerne vil direkte drage nytte af anvendelsen af disse principper, da konkurrence på de omhandlede markeder for genanvendelse af emballageaffald forventes at nedbringe den pris, som forbrugerne i sidste instans betaler for de produkter, der afsættes i genanvendelsessystemerne.

Michelin [70]

[70] Sag COMP/36.041; IP/01/873.

80. Den 20. juni besluttede Kommissionen at pålægge den franske dækproducent Michelin en bøde på 19,76 mio. EUR for misbrug af selskabets dominerende stilling på markedet for slidbane- og udskiftningsdæk til lastbiler. Kommissionens undersøgelse fastslog, at Michelin i perioden 1990-1998 havde anvendt et kompliceret system med rabatter, bonusser og samarbejdsaftaler, der bandt forhandlerne til at anvende Michelin som leverandør og på den måde kunstigt hindrede Michelins konkurrenter i at komme ind på markedet. Den store bøde skyldes overtrædelsens alvor og varighed og en tidligere overtrædelse fra Michelins side.

IMS Health [71]

[71] Sag COMP/38.044 IMS Health/NDC, beslutning af 3.7.2001, EFT L 59 af 28.2.2002.

81. Den 3. juli traf Kommissionen foreløbige forholdsregler over for IMS Health (USA), der er verdens førende selskab inden for indsamling af oplysninger om salg inden for medicinalindustrien. Beslutningen pålagde selskabet at meddele licens til 1860-blokstrukturen, der opdeler Tyskland i 1 860 salgsområder eller blokke. Kommissionen mente, at IMS's afvisning af at indrømme licens til anvendelse af strukturen, som efter Kommissionens mening er blevet en de facto standard i den tyske medicinalindustri, umiddelbart var misbrug af en dominerende stilling. Afvisningen hindrede potentielle nye markedsdeltagere i at komme ind på markedet for data om lægemiddelsalg og kunne medføre alvorlig og uoprettelig skade for IMS's nuværende konkurrenter NDC Health (USA) og AzyX Geopharma Services (Belgien). Præsidenten for Retten i Første Instans, hvor IMZ begærede foreløbige forholdsregler, suspenderede Kommissionens beslutning af 26. oktober, indtil der var truffet endelig afgørelse i annullationssøgsmålet [72]. Den 12. december appellerede NDC Health Førsteinstansrettens afgørelse.

[72] Sag T-184/01 R. Præsidenten fandt, at IMS's misbrug ikke kunne betragtes som værende utvetydigt ifølge de gældende konkurrenceregler, at der var risiko for, at IMS ville lide alvorlig og uoprettelig skade, hvis selskabet blev tvunget til at indrømme licens til dets konkurrenter, og at interesseafvejningen i denne sag betød, at beslutningen måtte suspenderes.

De Post/La Poste (Belgium) [73]

[73] Sag COMP/C1/37.859, EFT L 61 af 2.3.2002.

82. Den 5. december besluttede Kommissionen, at den belgiske postoperatør De Post/La Poste havde misbrugt sin dominerende stilling ved at betinge anvendelse af en særlig gunstig tarif for almindelig postbesørgelse af, at der endvidere blev indgået en kontrakt omfattende en ny postbesørgelse for erhvervslivet. Selskabet blev pålagt en bøde på 2,5 mio. EUR. Se afsnit I.C.2.2.

2.2. Artikel 86, stk. 1, sammen med artikel 82 - offentlige virksomheder/virksomheder med særlige eller eksklusive rettigheder og dominans

83. Ifølge artikel 86 finder konkurrencereglerne også anvendelse på offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne har indrømmet særlige eller eksklusive rettigheder. Medlemsstaterne kan ikke vedtage eller bevare foranstaltninger over for sådanne virksomheder, hvis de er i strid med konkurrencereglerne.

La Poste (Frankrig) [74]

[74] Sag COMP/C1/37.133.

84. Den 23. oktober vedtog Kommissionen en beslutning om overvågning af relationerne mellem det franske selskab La Poste og virksomheder, der er specialiseret i postklargøring og postforberedelse. Kommissionen fandt, at der var en interessekonflikt i relationerne mellem La Poste og private postklargøringsvirksomheder, da La Poste både er en konkurrent til disse virksomheder og på grund af sit postmonopol en uundgåelig partner. Efter Kommissionens opfattelse tilskynder denne interessekonflikt La Poste til at misbruge sin dominerende stilling. Da den franske lovgivning ikke tilvejebringer tilstrækkelig effektiv eller uafhængig overvågning til afhjælpning af denne interessekonflikt, mente Kommissionen, at den franske stat havde overtrådt traktatens artikel 86, stk. 1, sammen med artikel 82.

C - Udviklingen i konkurrencen i de enkelte sektorer

1. Energi: Liberalisering i elektricitets- og gassektoren

85. I 2001 skete der en betydelig udvikling i den europæiske energisektor (elektricitet og gas), som i øjeblikket gennemgår en liberaliseringsproces. Omstruktureringen af den europæiske energiindustri fortsatte. Energiforbrugerne begyndte i større omfang at få fordel af liberaliseringen, og mange gjorde brug af de nye muligheder for at skifte leverandør. Der blev foreslået ny lovgivning med det formål at fremskynde liberaliseringsprocessen. Og sidst men ikke mindst blev der truffet en række supplerende foranstaltninger for at sikre, at liberaliseringen bliver en økonomisk realitet.

86. Liberaliseringsprocessen forudsætter, at markedsdeltagerne tilpasser sig den nye økonomiske realitet. Efter Kommissionens opfattelse tvinger liberaliseringen energiselskaberne til at blive mere effektive (rationalisering) og til at forbedre tjenesteydelserne over for forbrugerne. Samtidig giver den energiselskaberne nye markedsmuligheder. De kan udvide deres geografiske aktivitetsområde og blive multinationale selskaber. Desuden kan de komme ind på nye produktmarkeder og blive multi-forsyningsselskaber. År 2001 viste, at omstruktureringsprocessen i den europæiske energisektor er godt i gang og medfører øgede fusionsaktiviteter, hvor stordriftsfordele er hoveddrivkraften. De mest fremtrædende eksempler i 2001 var EDF's overtagelsespolitik i Spanien, Italien og Det Forenede Kongerige samt det tyske elselskab E.ON's overtagelse af en flertalspost i det tyske gasselskab Ruhrgas. For så vidt som Kommissionen har beføjelse til at behandle disse fusioner i henhold til fusionsforordningen [75], sørger den for, at disse fusioner ikke resulterer i, at der skabes eller styrkes en dominerende stilling på energimarkederne.

[75] E.ON's overtagelse af en bestemmende aktiepost i Ruhrgas behandles af det tyske Bundeskartellamt.

87. Det endelige mål for liberaliseringspolitikken - ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt - er at give forbrugerne større valgmulighed mellem leverandører, som til gengæld konkurrerer med hinanden på grundlag af pris og ydelser. Forbrugerne - især i de lande, der har valgt en åbning af markedet, som går videre end mindstekravene i de europæiske el- og gasdirektiver - har allerede i dag fordel af liberaliseringsprocessen. På fællesskabsplan er elpriserne (ekskl. moms og energiafgifter) til store industrielle brugere således faldet siden indledningen af liberaliseringspolitikken, naturligvis med visse forskelle fra den ene medlemsstat til den anden. Der ser også ud til at være visse tegn på priskonvergens mellem medlemsstaterne [76]. I gassektoren er situationen noget anderledes, idet gas i stort omfang importeres i henhold til langsigtede kontrakter, og fordi de kontinentaleuropæiske priser i disse kontrakter normalt er knyttet til oliepriserne. Stigningen i oliepriserne har derfor også medført en prisstigning på gas i det seneste år. På mellemlang og lang sigt forventes det imidlertid, at der også vil opstå gashandelscentre på det europæiske fastland, hvilket vil resultere i større likviditet og kortfristet handel. Dette vil give markedsdeltagerne en ny referencepris, som kunne erstatte oliepristilknytningen og således lette prisforhandlingerne.

[76] Kommissionens arbejdsdokument: Første rapport om gennemførelsen af det indre marked for gas og elektricitet, SEK(2001) 1957 af 3.12.2001, s. 23.

1.1. Kommissionens forslag om gennemførelsen af de europæiske el- og gasmarkeder

88. Ud fra et lovgivningsmæssigt synspunkt var den vigtigste begivenhed i 2001 Kommissionens forslag til et nyt direktiv om gennemførelsen af de europæiske el- og gasmarkeder [77]. Forslaget, som blev forelagt Rådet og Europa-Parlamentet i marts 2001 efter en offentlig høring af markedsdeltagerne i efteråret 2000, består af kvantitative og kvalitative elementer.

[77] KOM(2001) 125 endelig af 13.3.2001.

89. For så vidt angår de "kvantitative elementer" forudser forslaget en åbning af markedet for alle kommercielle elforbrugere senest i 2003, for alle kommercielle gasforbrugere i 2004 og for alle andre brugere - herunder private husholdninger - senest i 2005. Da Kommissionen udarbejdede sit forslag, tog den hensyn til, at gennemførelsen af de eksisterende direktiver i medlemsstaterne har resulteret i forskellige grader af markedsåbning. Kommissionen indledte desuden overtrædelsesprocedurer i 2001 mod Frankrig og Tyskland for ikke eller kun mangelfuldt at have gennemført gasdirektivet og mod Belgien for ikke at have gennemført elektricitetsdirektivet fuldt ud.

90. Forbrugerne i lande, der valgte en langsom åbning af markedet, er desværre konkurrencemæssigt ringere stillet end forbrugerne i lande, der valgte en hurtigere åbning af markedet. Energiselskaberne i sidstnævnte lande er ligeledes genstand for konkurrence med hensyn til deres samlede kundegrundlag, mens energiselskaber i de førstnævnte lande stadig har fordel af et beskyttet kundegrundlag, hvilket resulterer i uberettigede konkurrencemæssige fordele. Disse fordrejninger af konkurrencen kan kun reduceres eller fjernes, hvis alle medlemsstater er enige om samme markedsåbningsgrad.

91. Hvad angår de "kvalitative elementer" forudses det for det første i forslaget, at der skal ske en styrkelse af reglerne for adskillelse (unbundling). Eftersom et stort antal selskaber i el- og gassektoren er vertikalt integrerede, dvs. aktive inden for transmission og forsyning (foruden elproduktion og gasoplagring), er der risiko for, at transmissionsafdelingen i et selskab favoriserer den tilknyttede forsyningsafdeling til skade for tredjeparter, der anmoder om tredjepartsadgang. For at tage fat på dette spørgsmål foreslog Kommissionen i sit direktiv, at vertikalt integrerede selskaber skal foretage en juridisk adskillelse af de respektive forretningsområder. Forslaget rummer også visse ledsageforanstaltninger, som skal sikre, at der ikke er nogen unødig informationsstrøm mellem de adskilte forretningsområder. Endelig blev det foreslået, at de styrkede adskillelsesregler udvides til også at gælde for store distributionsselskaber.

92. For det andet foreslår Kommissionen, at det skal være obligatorisk for medlemsstaterne at oprette uafhængige tilsynsmyndigheder på nationalt plan og vedtage en reguleret ordning for adgang for tredjeparter (i modsætning til en forhandlet ordning for adgang for tredjeparter, som er en anden mulighed i henhold til de eksisterende direktiver). Reguleret adgang betyder, at der gives adgang på basis af tariffer, der er godkendt af en offentlig myndighed. Fordelen ved en reguleret ordning for adgang er, at den normalt medfører lavere transaktionsomkostninger for tredjeparter, og at tarifferne overvåges - ex ante - af den nationale tilsynsmyndighed.

93. Kommissionens forslag om gennemførelsen af energimarkederne blev hilst velkommen af de fleste medlemsstater på Det Europæiske Råd i Stockholm i marts 2001. Visse medlemsstater som f.eks. Frankrig udtrykte imidlertid bekymring med hensyn til den endelige frist for fuldstændig åbning af markedet. Andre lande, såsom Tyskland, der var gået ind for en forhandlet ordning for adgang for tredjeparter og imod en national tilsynsmyndighed, udtrykte bekymring med hensyn til de "kvalitative elementer". Forhandlingerne om direktivforslaget blev imidlertid indledt i Rådets arbejdsgrupper, og der er sket store fremskridt i løbet af 2001. Det er derfor håbet, at forhandlingerne kan afsluttes i 2002.

94. I juni 2001 mindede Kommissionen medlemsstaterne om deres ansvar for at sikre, at den ulige grad af markedsåbning fjernes hurtigst muligt [78], og henledte deres opmærksomhed på, at selskaberne ikke må have uberettigede fordele af forskellige grader af markedsåbning. Endelig meddelte Kommissionen, at såfremt medlemsstaterne ikke er i stand til eller villige til at vedtage Kommissionens forslag om gennemførelsen af energimarkedet, vil Kommissionen eventuelt benytte sig af de instrumenter, der er omhandlet i EF-traktatens artikel 86, stk. 3. Denne artikel giver på visse betingelser mulighed for at vedtage kommissionsbeslutninger og -direktiver, der er rettet til medlemsstaterne, og som ikke kræver medlemsstaternes godkendelse.

[78] Pressemeddelelse IP/01/872 af 20.6.2001.

95. Parallelt med lovgivningsforslagene er der udført arbejde af og gennemført drøftelser med internationale grupper af interesserede parter (nationale myndigheder, tilsynsmyndigheder, forbrugere, producenter). Disse grupper (Firenze-forumet for elektricitet og Madrid-forumet for gas) mødtes på initiativ af og med aktiv deltagelse af Kommissionen. Således drøftedes visse tekniske og tilsynsmæssige spørgsmål i et forsøg på at opnå en harmonisering, som kan fremme grænseoverskridende handel og skabe ensartede spilleregler i Europa med sunde konkurrencevilkår for både gas- og elmarkederne.

1.2. Konkurrencepolitikkens vekselvirkning med reglerne for det indre marked

96. Håndhævelse af konkurrencepolitikken sikrer især, at de statslige barrierer, der er fjernet gennem elektricitets- og gasdirektivet, ikke erstattes af markedsoperatørernes konkurrencebegrænsende adfærd, som har samme virkning. Der kræves tre grundlæggende forhold for at skabe og fastholde en effektiv konkurrence på både gas- og elektricitetsmarkedet: fri udbudsside, fri efterspørgselsside, fri netværksadgang. Fri betyder i denne sammenhæng "fri for kunstige restriktioner".

97. Følgende karakteristika er især skyld i et ugunstigt miljø for udvikling af konkurrence på det europæiske gas- og elektricitetsmarked: for det første det forhold, at netværkene er og vil forblive naturlige monopoler. Kommissionen bestræber sig på at fremme en effektiv netværksadgang for tredjeparter på betingelser, som hverken er diskriminerende eller indebærer misbrug. I elektricitetssektoren er opmærksomheden især rettet mod adgangen til overbelastede samkøringslinjer mellem forskellige medlemsstater, som er væsentlige infrastrukturer i den grænseoverskridende samhandel. Adgangen til disse samkøringslinjer er samtidig afgørende i en række lande med en monopolistisk forsyningsstruktur, hvor der således kun kan indføres effektiv konkurrence ved hjælp af import. Kommissionen greb ind i udformningen af transmissionskapacitetsfordelingssystemet for den britisk/franske elsamkøringslinje og er i øjeblikket ved at undersøge og overvåge situationen ved andre grænser, såsom elsamkøringslinjen mellem Spanien og Frankrig og samkøringslinjerne til Nederlandene. Den har også set på konstruktionen og brugen af en ny samkøringslinje, der forbinder Norge og Tyskland [79]. Adgang til netværket er også et vigtigt spørgsmål for gassektoren. I 2001 behandlede Kommissionen en sag vedrørende en gruppe europæiske gasselskabers afvisning af at give en norsk gasproducent adgang til deres rørledninger. Den afgjorde sagen med et af de berørte europæiske selskaber efter at sidstnævnte havde afgivet tilsagn, som gør ordningen for adgang for tredjeparter mere effektiv [80].

[79] Jf. meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i Rådets forordning nr. 17 i sag Comp/E-3/37.921 - Viking Cable, EFT C 247 af 5.9.2001, s. 11; i mellemtiden har de anmeldende parter besluttet at standse Viking Cable-projektet.

[80] Pressemeddelelse IP/01/1641 - Kommissionen afslutter Marathon-sagen med Thyssengas.

98. For det andet er og vil vertikal afgrænsning vedblive at være et generelt træk ved energiindustrien, især på gasmarkedet, som følge af tilstedeværelsen af en veletableret vertikal forsyningskæde, hvor alle selskaber har deres veldefinerede plads og funktion.

99. For det tredje har producenterne traditionelt samarbejdet om markedsføringen på disse markeder, og gør det stadigvæk i dag, hvilket har medført en mindre energisk konkurrence på udbudssiden. Et eksempel på en sådan praksis blev konstateret i den irske (Corrib) [81] og norske gassektor (GFU) [82] samt i den franske elsektor (EDF/CNR), men det ser ud til, at der også findes lignende arrangementer i andre lande.

[81] Pressemeddelelse IP/01/578 - Enterprise Oil, Statoil og Marathon markedsfører gas fra irske Corrib særskilt.

[82] Pressemeddelelse IP/01/830 - Kommissionen modsætter sig GFU's fælles salg af gas i Norge.

100. Visse andre konkurrencebegrænsende forhold (horisontal afgrænsning, brugsrestriktioner) karakteriserer hovedsagelig gasmarkederne.

1.3. Kommissionens statsstøttepolitik i energisektoren

101. I 2001 har opmærksomheden især været rettet mod følgende aspekter:

- Analyse af sager vedrørende strandede omkostninger (metodologi og beslutninger). Se afsnit III.A.4.

- Vurdering af et stigende antal ordninger til fremme af vedvarende energi. Se afsnit III.C.1.3

- Kommissionen har blandt andet analyseret en række ordninger baseret på driftsstøttetilskud, såsom Prime d'encouragement écologique (miljøfremmende tilskud) i Luxembourg, ordninger baseret på markeder med miljøcertifikater, som f.eks. de nye regionale elektricitetslovgivninger i de belgiske regioner, og også mere komplekse ordninger omfattende en kombination af forskellige tilskyndelsesmetoder, som f.eks. det britiske renewable obligations-system (system med pligt til at købe energi fra vedvarende energikilder).

- Vurdering af statsstøtte, som ydes med det formål at sikre et vist niveau i elforsyningssikkerheden. Direktiv 96/92/EF [83] tillader medlemsstaterne at give forrang til indenlandske energikilder på grundlag af fossile brændstoffer i et omfang, der ikke overstiger en fast tærskelværdi, der er baseret på deres årlige energiforbrug, således at de bliver i stand til at opretholde en bestemt grad af forsyningssikkerhed.

[83] Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet, EFT L 27 af 30.1.1997, s. 20.

1.4. Den øvrige udvikling i energisektoren: Motorbrændstoffer

102. Da Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder mødtes den 29. september 2000 for at drøfte konkurrencepolitikken i motorbrændstofsektoren [84], var en af konklusionerne, at nye og selvstændige virksomheder er af afgørende betydning, når det drejer sig om at bevare og/eller styrke konkurrencepresset på de europæiske motorbrændstofmarkeder. I 2001 gennemførte Generaldirektoratet for Konkurrence en detaljeret undersøgelse af konkurrenceforholdene for selvstændige, ikke-integrerede virksomheder i motorbrændstofsektoren.

[84] Se konkurrenceberetningen for 2000, nr. 119-221. Se også pressemeddelelse MEMO/00/55 af 20.9.2000, IP/00/1090 af 29.9.2000 og IP/00/1391 af 30.11.2000.

103. De selvstændige virksomheder påpegede en række faktorer, som ofte vanskeliggør deres situation. Disse faktorer har forbindelse med vertikalt integrerede virksomheders adfærd samt visse administrative barrierer. De selvstændige virksomheder påstod, at nogle af deres vanskeligheder skyldes visse vertikalt integrerede virksomheders adfærd, såsom diskriminerende prisfastsættelse, underbudspolitik, leveringsnægtelse, uvilje mod at give adgang til logistiske faciliteter og langsigtede eneleverandørkontrakter mellem integrerede motorbrændstofvirksomheder og tankstationer. Selv om denne form for adfærd ville falde ind under anvendelsesområdet for EF-traktatens artikel 81 og 82, hvis kriterierne for anvendelse af disse bestemmelser var opfyldt, viste undersøgelsen ikke noget afgørende tegn på en overtrædelse af EU's konkurrenceregler. Endelig nævnte de selvstændige virksomheder en række administrative barrierer, der giver dem store vanskeligheder. De statslige barrierer, der for det meste blev klaget over, omfatter de nationale love om gennemførelse af direktiv 98/93/EF om mindstelagre, visse afgiftsregler, miljøkrav, foranstaltninger for forbedring af prisgennemsigtigheden og metoderne for fordeling af detailsalgssteder. Undersøgelsen viste, at der er stor forskel på de selvstændige virksomheders situation i de medlemsstater, der deltog i undersøgelsen. Resultaterne af undersøgelsen blev præsenteret og drøftet på et andet møde mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder den 16. november 2001.

2. Posttjenester

104. Postsektoren gennemgår i øjeblikket en række store forandringer, især med henblik på en yderligere liberalisering af markedet og den omstilling, som e-økonomien medfører. Kommissionen har truffet en lang række vigtige beslutninger om denne sektor for at undgå, at de liberaliserede markeder igen monopoliseres af de bestående virksomheder.

2.1. Kommissionens forslag om yderligere liberalisering

105. Den 15. oktober 2001 vedtog Rådet en fælles holdning for medlemsstaterne til en tekst vedrørende ændring af det eksisterende postdirektiv.

106. De vigtigste ændringer, som indføres med den tekst, der er vedtaget af Rådet, er følgende:

* En yderligere liberalisering af markedet med en progressiv reduktion af eneretsområdet pr. 1. januar 2003 og 1. januar 2006 [85].

[85] Fra og med 2003 vil det område, hvor der ikke kan gives eneret, bl.a. omfatte breve, der vejer over 100 g; denne vægtgrænse finder ikke anvendelse, hvis taksten er lig med eller mere end tre gange den offentlige takst for en brevforsendelse på første vægtsats i den hurtigste kategori. Fra og med 2006 vil det område, hvor der ikke kan gives eneret, omfatte breve, der vejer over 50 g; denne vægtgrænse finder ikke anvendelse, hvis taksten er lig med eller højere end tre gange den offentlige takst for en brevforsendelse på første vægtsats i den hurtigste kategori.

* Muligheden for - ved hjælp af et forslag fra Kommissionen, som skal godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet - at gennemføre det indre marked for posttjenester i 2009 [86].

[86] I 2006 vil Kommissionen afslutte en undersøgelse, hvori den for hver medlemsstat vurderer, hvordan gennemførelsen af det indre marked for posttjenester i 2009 vil påvirke befordringspligten. På grundlag af denne undersøgelse forelægger Kommissionen en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet ledsaget af et forslag, hvori den eventuelt bekræfter, at det indre marked for posttjenester kan være gennemført fuldt ud i 2009, eller træffer andre foranstaltninger på baggrund af undersøgelsens konklusioner.

* Liberaliseringen af udgående grænseoverskridende post undtagen for de medlemsstater, hvor den skal være en del af eneretsområdet for at sikre, at befordringspligten overholdes.

* Forbuddet mod krydssubsidiering af befordringspligttjenester, der ligger uden for eneretsområdet, med indtægter fra tjenester på eneretsområdet, medmindre det er strengt nødvendigt for at opfylde en særlig befordringspligt, som er pålagt på området med konkurrence.

* Anvendelsen af principperne om gennemsigtighed og ikke-diskrimination, hvis befordringspligtige virksomheder anvender særlige takster.

107. Den tekst, der er vedtaget af Rådet, indeholder ingen definition af "særtjenester" [87]. Selv om den reviderede tekst medfører en mindre åbning af postmarkedet end oprindelig planlagt af Kommissionen, kan den anses for at være et vigtigt skridt hen imod et indre marked for posttjenester. Teksten mangler stadig at blive godkendt af Europa-Parlamentet.

[87] Kommissionens oprindelige forslag indeholdt en definition af særtjenester. Selv om de fleste nationale delegationer var enige i, at det er nødvendigt at definere særtjenester i det nye direktiv, kunne der ikke opnås et kompromis i Rådet om en særlig definition.

2.2. Sager

Deutsche Post AG I [88]

[88] Sag COMP/35.141, EFT L 125 af 5.5.2001.

108. Den 20. marts afsluttede Kommissionen sin undersøgelse af Deutsche Post AG (DPAG) og vedtog en beslutning, hvori den konstaterede, at DPAG har misbrugt sin dominerende stilling ved at tilbyde loyalitetsrabatter og føre en underbudspolitik på markedet for erhvervspakketjenester. DPAG blev pålagt en bøde på 24 mio. EUR med hensyn til markedsafskærmningen som følge af DPAG's langvarige ordning med loyalitetsrabatter. Der blev ikke pålagt nogen bøde i relation til underbudspolitikken, idet de omkostningsbegreber, der blev anvendt til at beskrive underbydning, ikke var tilstrækkeligt udviklet på det tidspunkt. Dette er Kommissionens første formelle misbrugsbeslutning i postsektoren.

109. Efter en klage fra United Parcel Service i 1994, hvori det hævdedes, at DPAG anvendte indtægter fra brevpostmonopolet til at finansiere salg inden for erhvervspakketjenesterne, som ikke dækkede omkostningerne, anføres det i Kommissionens beslutning, at enhver tjeneste, der ydes af en monopolvirksomhed i fri konkurrence skal dække mindst ekstra- eller meromkostningerne i forbindelse med en udvidelse i sektoren med konkurrence. Enhver omkostningsdækning under dette niveau skal anses for underbydning. Undersøgelsen viste, at DPAG i en periode på fem år ikke dækkede de ydelsesspecifikke meromkostninger i forbindelse med leveringstjenester til postordresektoren.

110. DPAG har endvidere forpligtet sig til at oprette et selvstændigt selskab ("Newco"), som skal levere erhvervspakketjenester, der frit vil kunne skaffe de nødvendige "inputs" til dets tjenester enten fra DPAG (til markedspriser) eller fra tredjeparter eller selv producere disse "inputs". DPAG har desuden forpligtet sig til, at alle de "inputs", det leverer til Newco, vil blive leveret til Newcos konkurrenter til samme pris og på samme vilkår.

Deutsche Post AG II [89]

[89] Sag COMP/36.915, EFT L 331 af 15.12.2001.

111. Efter en klage fra UK Post Office besluttede Kommissionen den 25. juli, at Deutsche Post AG [90] ("DPAG") havde misbrugt sin dominerende stilling på det tyske brevpostmarked ved at nægte at viderebefordre, opkræve tillæg for og forsinke indgående international post, som det fejlagtigt klassificerede som omdirigeret indenlandsk post (såkaldt ABA-remail). Kommissionen besluttede også, at DPAG's misbrug berettigede, at der blev pålagt en bøde, der som følge af den retsusikkerhed, der bestod på tidspunktet for overtrædelsen, udgjorde et «symbolsk» beløb på 1 000 EUR.

[90] Pressemeddelelse IP/01/1068 af 25.7.2001.

112. Kommissionen fandt, at DPAG havde misbrugt sin dominerende stilling på det tyske marked for levering af international post - og derved overtrådt EF-traktatens artikel 82 - på fire måder, nemlig ved at (i) diskriminere mellem forskellige kunder, (ii) nægte at yde sin leveringstjeneste, (iii) opkræve o