DA Den Europæiske Unions Tidende C 19/22

Offentliggørelse af en ansøgning i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer

(2008/C 19/11)

Denne offentliggørelse giver ret til at gøre indsigelse mod ansøgningen, jf. artikel 7 i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 (1). Eventuelle indsigelser skal være Kommissionen i hænde senest seks måneder efter datoen for offentliggørelsen.

RESUMÉ

RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 510/2006

»LAPIN PORON LIHA«

EF-nr.: FI/PDO/005/0352/15.07.2004

BOB ( X ) BGB ( )

Dette resumé indeholder hovedelementerne af varespecifikationen til information.

1. Medlemsstatens ansvarlige myndighed:

Navn: Maa- ja metsätalousministeriö Adresse: PL 30 FI-00023 Valtioneuvosto Tlf. (358-9) 1605 42 78 Fax (358-9) 1605 34 00 E-mail: Maija.Heinonen@mmm.fi

2. Sammenslutning:

Navn: Paliskuntain yhdistys Adresse: Koskikatu 33 A FI-96100 Rovaniemi Tlf. (358-16) 331 60 00 Fax (358-16) 331 60 60 E-mail: Matti.Sarkela@paliskunnat.fi Sammensætning: Producent/forarbejdningsvirksomhed ( X ) Andre ( )

3. Produktets art:

Kategori 1.1: Fersk kød (og slagteaffald)

4. Varespecifikation

(resumé af kravene i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 510/2006)

4.1. Navn: »Lapin Poron liha«

4.2. Beskrivelse: Navnet Lapin Poron liha anvendes i fødevarehandelen til at betegne rensdyrkødprodukter fra Lapland. Betegnelsen dækker slagtekroppe af renkalve, som er under et år gamle, og slagtekroppe af voksne rensdyr (køer, stude og tyre), som er over et år gamle, samt del (opskæringer) heraf. Rensdyrkød fra Lapland sælges som hele, halve og kvarte slagtekroppe eller i opskæringer til direkte forbrug eller til oplagring.

Rensdyret (Rangifer tarandus tarandus L.) er et halvvildt nyttedyr, der opdrættes på traditionel vis i private brug i Finlands rensdyravlsområde. Rensdyret er et langbenet, firtået medlem af hjortefamilien (Cervidae) og er planteædende drøvtygger.

Rensdyrkød er mørt, mørkt og smager af vildt. Rensdyrkødets fibre er tyndere end i okse- eller elsdyrkød. Det har et højt energiindhold, næsten svarende til det mere fedtholdige oksekød. Rensdyrkød har et lavt indhold af fedt. Der er meget lidt fedt i filet (uden membran) og rygudskæringer. Fedtet ligger i et synligt lag på ryg og bagpart. Rensdyrfedt er meget rigt på umættede fedtsyrer med de samme gunstige virkninger som fedtstoffer fra fisk. Rensdyrfedt og -blod er også rigt på flerumættede fedtsyrer. Rensdyrkød indeholder helt op til 50-60 % umættede oliesyrer, som har vist sig at sænke niveauet af skadelig LDL-cholesterol.

Rensdyrkød er rigt på protein (ca. 23 %) og på frie aminosyrer. Det er rigt på vitaminer, især mange fra gruppen af B-vitaminer, men også mange A- og E-vitaminer. E-vitaminindholdet er ca. 0,5 μg/100 g, og C-vitaminindholdet er 4-5 gange større end i oksekød.

Indholdet af mineraler og sporstoffer er større end i kødet fra andre dyr. Rensdyrkød er rigt på kalium, kalcium, magnesium, fosfor, svovl, silicium, mangan, zink og kobber. I forhold til oksekød og svinekød er jernindholdet i rensdyrkød meget højt, nemlig 3-5 mg/100 g. Det er også meget rigt på kobber og selen, og indeholder 5-10 gange mere selen end oksekød.

Vitaminindholdet i kødet fra renkalve er højere end i kødet fra vokse dyr og er højest på slagtetidspunktet om efteråret. Om efteråret indeholder kalvekødet 2-3 % mere protein end kødet fra renkøer. Kalvekødet har et lidt større indhold af aske, magnesium og kalium end kødet fra renkøer. Kalvekødet har et lavere fedtindhold end kødet fra voksne dyr, og energiindholdet er lavere. Kødets vandindhold afhænger af dyrets alder og næringstilstand og af slagtetidspunktet. Det gennemsnitlige vandindhold i kødet fra voksne rensdyr ligger på 69 %, mens det i kalvekød ligger på mellem 71 % og 75 %.

De forskellige karakteristika ved de kommercielle kødtyper er opstillet i rensdyravlersammenslutningens klassifikation af rensdyrkød (2005) for rensdyrindustrien (PE-PE5). Heri findes en oversigt over de forskellige anvendelser af kød fra voksne rensdyr og kalve.

4.3. Geografisk område: Det traditionelle produktionsområde for Lapin Poron liha er det finske rensdyravlsområde, som ligger højt mod nord, mellem 65 °N og 70 °N. Ifølge den finske lov om rensdyravl (nr. 848/1990) omfatter området provinsen Lapland (bortset fra byerne Kemi og Tornio og kommunen Keminmaa), kommunerne Hyrynsalmi, Kuivaniemi, Kuusamo, Pudasjärvi, Suomussalmi, Taivalkoski og Yli-Ii i provinsen Oulu og områderne nord for floden Kiiminkijoki og vejen Puolanka-Hyrynsalmi i kommunerne Puolanka, Utajärvi og Ylikiiminki.

4.4. Bevis for oprindelse: For at betegnelsen »Lapin Poron liha« kan benyttes, skal følgende betingelser være opfyldt:

Rensdyrkødet skal stamme fra rensdyr, der er født og opdrættet i det ovenfor beskrevne område (afsnit 4.3), og som har græsset frit på naturlige græsarealer i foråret, sommeren, efteråret og for nogle dyrs vedkommende i den tidlige vinter inden slagtning.

Produktion og behandling af rensdyrkød omfatter opdræt, slagtning, transport, forarbejdning (opskæring), pakning og oplagring i overensstemmelse med de gældende regler og instrukser og branchens anbefalinger.

Forarbejdning (opskæring) og pakning af rensdyrkød fra det finske rensdyravlsområde skal finde sted i et afgrænset geografisk område, nemlig rensdyravlsområdet.

Rensdyrkød produceres af professionelle rensdyravlere, der lever i Finlands rensdyravlsområde. De har nøje kendskab til lovgivningen om rensdyravl og udøver deres erhverv efter forskrifterne i den finske lovgivning om rensdyravl.

Kontrol af oprindelse

Ifølge den finske lovgivning om rensdyravl skal rensdyrejeren øremærke dyret enten straks efter fødslen eller senest inden slagtning.

Når slagtedyrene er sorteret fra de andre dyr, skal de øremærkes med et slagtenummer. Mærkningen finder sted i forbindelse med sorteringen af dyrene på græsningsarealet. Nummeret ledsager slagtekroppen indtil opskæringen. Opskåret kød forsynes med et opskærings- og batchnummer, som ledsager produktet frem til forbrugeren. Opskæringslokaler og kødforabejdningsanlæg skal registrere slagtekroppe og andet kød ved indlevering og afsendelse. Opskæringslokaler og kødforabejdningsanlæg kontrolleres af de kommunale tilsynsmyndigheder.

Slagteriets leder og veterinærinspektøren overvåger slagtning af rensdyr i slagteriet. Slagtning finder sted i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 854/2004 og dekret nr. 38/EEO/2006 om kødinspektion udstedt af ministeriet for landbrug og skovbrug. Det er tilladt at sælge rensdyrkød direkte til forbrugeren fra slagte- eller produktionsstedet (f.eks. sorteringssted eller rensdyrbrug).

Dyrene opdrættes, slagtes og forarbejdes (opskæres) i overensstemmelse med EF-lovgivningen, supplerende national lovgivning og, til dels, anbefalinger udstedt af rensdyravlersammenslutningen. Tilsyn varetages af Evira, den finske fødevaresikkerhedsmyndighed, som henhører under de berørte ministerier. Kontrollen varetages af de lokale fødevaremyndigheder og den berørte lokalregering.

4.5. Produktionsmetode: I produktionsåret 2005-2006 optaltes 200 196 rensdyr (til avl) ved vinterens afslutning i Finland. De frembragte i al 116 488 kalve, hvoraf 94 115 blev slagtet i efteråret og den tidlige vinter. Af de voksne rensdyr (køer, tyre og stude) blev 30 038 slagtet i efteråret og den tidlige vinter.

Ca. 70-75 % af slagtedyrene er 5 til 8 måneder gamle kalve, med en slagtevægt på ca. 22 kg. Gennemsnitsvægten for en slagtet ko er ca. 35 kg, mens slagtevægten for de største tyre kan nå op på 70-80 kg.

Det tilladte slagteniveau ligger for tiden på højst 90 000-110 000 rensdyr om året. Rensdyrindustrien producerer 2-2,5 mil. kg kød årligt til en værdi af 11-15 mio. EUR/år.

Rensdyravl er baseret på et system af rensdyravlerkooperativer. Hver rensdyravler er medlem af et kooperativ, hvoraf der findes i alt 56-41 i provinsen Lapland og 15 i provinsen Oulu. Disse uafhængige rensdyravlerkooperativer er geografisk strengt afgrænsede og er forskellige, hvad udstrækning og antal af rensdyr angår. Rensdyravlerne følger altid naturens rytme. At drive rensdyrene sammen er den mest tidkrævende del af rensdyravlernes virke. Af andre opgaver kan nævnes øremærkning, optælling, sortering, transport og overvågning, slagtning til eget brug og om nødvendigt tilførsel af ekstrafoder. Rensdyrene græsser frit på naturlige græsgange i foråret, sommeren, efteråret og den tidlige vinter inden slagtning. I dette tidsrum får de al deres føde fra naturlige kilder. Rensdyrets føde kan om sommeren indeholde 350 plantearter eller flere, især karplanter. De mest populære fødeplanter om sommeren er engplanter såvel som enggræsser og andre græsplanter langs vandløbene. Sommerføden er let fordøjelig og rig på proteiner, vitaminer, mineraler og sporstoffer.

I sensommeren og navnlig i efteråret opsøger dyrene de bedste voksesteder for svampe. Dyrene æder svampe helt indtil den tidlige vinter, hvor de graver svampene frem fra sneen.

Om vinteren er lav den vigtigste føde. Mange steder tegner lav sig for 30-60 % af deres vinterføde. Om vinteren æder rensdyret også mosser og mange skud og afgnaver grenene på træer og buske. Skæglav og mankelav, der vokser på træerne, indgår i deres vinterføde, navnlig mod vinterens slutning, når jordens snedække er for hårdt til at renerne kan nå planterne.

70-75 % af slagtedyrene er 5-8 måneder gamle kalve, som ikke har fået ekstrafoder. Et fåtal af de voksne slagtedyr får ekstrafoder af hø fra rensdyravlsområdet, så de kan forblive på stedet indtil slagtningen eller under sorteringen, når denne tager længere tid end sædvanligt. Ellers gives ekstrafoder til de dyr, der ikke slagtes, så de får tilstrækkelig føde i vintermånederne. 30-50 % af avlsdyrene får ekstrafoder i en periode på en til fire måneder, alt efter vejrforholdene. Ca. 50 000 fritgående avlsdyr og ca. 75 000 indhegnede dyr får ekstrafoder; 75 000 dyr får ikke ekstrafoder. Tilførsel af ekstrafoder indstilles i foråret, seks til ni måneder inden slagtning. Ca. 30 % af ekstrafoderet kommer fra områder uden for rensdyravlsområdet.

Rensdyrene slagtes i rensdyravlsområdet i godkendte slagterier, der er i overensstemmelse med EU-reglerne. Fjorten af slagterierne ejes af kooperativer, fire er på private hænder og et er et forskningsanlæg. 4-5 % af rensdyrene slagtes på avlsstedet og sælges direkte til forbrugerne.

Avl, transport af levende dyr, slagtning, overvågning af slagtning og kødinspektion og nedkøling, transport og oplagring af slagtekroppe samt affaldshåndtering finder sted i overensstemmelse med EF-lovgivningen, den nationale lovgivning og branchens anbefalinger.

Rensdyrkød fra Lapland sælges som hele, halve og kvarte slagtekroppe eller i opskæringer til direkte salg eller til oplagring. Al forarbejdning (opskæring) og pakning af rensdyrkød, der er omfattet af betegnelsen, finder sted i et afgrænset geografisk område, nemlig Finlands rensdyravlsområde. Disse aktiviteter finder sted i rensdyravlsområdet af hensyn til produktkvaliteten, navnlig i betragtning af de lange transportafstande. Samtidig kan produktets oprindelse kontrolleres, og det kan sikres, at alle produkter, der markedsføres under betegnelsen Lapin Poron liha, opfylder de relevante krav.

4.6. Tilknytning: Rensdyravl er et gammelt erhverv. De ældste helleristninger, der menes at forestille rensdyr, er over 3 000 år gamle. De første pålidelige oplysninger om rensdyravl i Europa stammer fra 892 f.Kr. Vilde rensdyr var et af de tidligste og vigtigste jagtdyr. Rensdyret er et halvtamt dyr og stammer fra den vilde skandinaviske fjeldren. Jagten på rensdyr har i tidens løb udviklet sig til rensdyravl, som fra det 17. århundrede kunne tjene som levebrød for befolkningen i de nordligste egne af Finland.

Den første skriftlige omtale af rensdyr som føde og lovprisning af rensdyrkødet stammer fra beskrivelserne af Finland i »De nordiske folks Historie« af Olaus Magnus (1555). I det område, der svarer til det nuværende finske rensdyravlsområde, har man holdt rensdyr siden det 18. århundrede.

Rensdyrkød produceres af professionelle rensdyravlere, der lever i Finlands rensdyravlsområde. Deres arbejde hviler på den viden om rensdyr, der er indsamlet i århundredernes løb. Der er for indeværende 5 037 rensdyrejere i Finland, hvoraf 800-1 000 er samer.

Om sommeren, inden slagtning, græsser rensdyrene i vådenge, flodenge, fjelde og skovrydninger. Her finder dyrene tilstrækkelige mængder af græsser, sumpgræsser, enggræsser og lignende. Sommerføden er let fordøjelig og rig på proteiner, vitaminer, mineraler og sporstoffer. I efteråret æder de gerne svampe. Rensdyret er den eneste store planteæder, som kan udnytte energien i lav under forhold, hvor sneen afbryder væksten i en stor del af året.

Rensdyrkød er en enestående specialitet fra rensdyravlsområdet. Rensdyrkød, der er omfattet af betegnelsen, skal stamme fra rensdyr, der er født og opdrættet i det finske rensdyravlsområde, og som har været græsset frit på naturlige græsarealer i foråret, sommeren, efteråret og den tidlige vinter inden slagtning.

Som følge af de barske naturbetingelser i det høje Nord, de klart afgrænsede årstider (f.eks. sommer med midnatssol og lange, kolde snevintre) og den meget næringsrige sommerføde er rensdyrkød et enestående produkt. Det er de særlige træk ved området, der gør rensdyrkød til, hvad det er, nemlig kød, der blandt sine andre karakteristika besidder en helt særegen vildtsmag.

4.7. Kontrolorgan:

Navn: Elintarviketurvallisuusvirasto Adresse: Mustialankatu 3 FI-00790 Helsinki Tlf. (358-20) 77 20 03 Fax (358-20) 772 43 50 E-mail: kirjaamo@evira.fi

4.8. Mærkning:: Lapin Poron liha, der sælges som hele, halve og kvarte slagtekroppe, mærkes med en etiket »Lapin Poron liha« efterfulgt af ordene »suojattu alkuperänimitys« (beskyttet oprindelsesbetegnelse) eller det tilsvarende officielle EF-mærke. Det angives også, om kødet kommer fra et voksent dyr eller en kalv. Kødet emballeres med henblik på oplagring og salg, f.eks. i vakuumemballager, og emballagen forsynes med mærket »Lapin Poron liha« (f.eks. stempel eller selvklæbende etiket), efterfulgt af ordene »suojattu alkuperänimitys« (beskyttet oprindelsesbetegnelse) eller det tilsvarende EF-mærke. Det angives også, om kødet kommer fra et voksent dyr eller en kalv. Kød til direkte salg mærkes på tilsvarende måde.

(1) EUT L 93 af 31.3.2006, s. 12.