INDHOLDSFORTEGNELSE

Resumé. 3

1..... Indledning.. 4

2..... Økonomiske udviklingstendenser og udfordringer.. 5

2.1. De seneste økonomiske udviklingstendenser og udsigter 5

2.2. Udfordringer 6

3..... Vurdering af den politiske dagsorden.. 9

3.1. Finanspolitik og beskatning. 9

3.2. Den finansielle sektor 17

3.3. Arbejdsmarkedspolitik, uddannelsespolitik og socialpolitik. 19

3.4. Strukturelle vækst- og konkurrencefremmende foranstaltninger 22

3.5. Modernisering af den offentlige forvaltning. 26

4..... Oversigt. 28

BILAG.. 33

Resumé

I 2012 forventes den danske økonomi at vokse en anelse sammenlignet med 2011, idet der forventes en BNP-vækst på 1,1 %. Ledigheden blev mere end fordoblet fra det rekordlave niveau på 3,4 % i 2008 til 7,6 % i 2011, og den forventes at forblive stabil på 7,7 % i 2012.

Der blev vedtaget en reform af efterlønsordningen sidste år, hvilket skabte et godt grundlag for at hæve den effektive pensionsalder. Desuden blev der for nylig vedtaget en ambitiøs budgetlov. Regeringen har bebudet omfattende reformer for at øge udbuddet af arbejdskraft yderligere, forbedre konkurrenceevnen og sænke indkomstskatterne.

Budgetunderskuddet skal nedbringes, så det overholder henstillingen under proceduren i forbindelse med et uforholdsmæssigt store underskud, og der er behov for yderligere reformer for at øge udbuddet af arbejdskraft. Kvaliteten af den obligatoriske skolegang og ungdomsuddannelserne skal forbedres for tackle problemerne med fremtidige ubalancer med hensyn til færdigheder og den lave produktivitetsvækst. Der skal i denne sammenhæng også tages nye skridt til at fjerne hindringer for konkurrencen. Det er desuden fortsat en udfordring at få styrket den mellemsigtede stabilitet på boligmarkedet, delvis som følge af stigningen i husholdningernes gæld og dennes sammensætning i kølvandet på det kraftige opsving i boligpriserne forud for krisen.

1. Indledning

I juli 2011 foreslog Kommissionen fem landespecifikke henstillinger om politikkerne for økonomiske reformer og strukturreformer i Danmark. På grundlag heraf vedtog Rådet for Den Europæiske Union fem landespecifikke henstillinger i juni 2011. Henstillingerne vedrørte de offentlige finanser, pensionssystemet, uddannelse, arbejdsmarked, uddannelse, konkurrence, boligmarked og det finansielle system.

I november 2011 offentliggjorde Kommissionen den årlige vækstundersøgelse for 2012, hvori den redegjorde for sin forslag til, hvordan der kan opbygges en fælles forståelse omkring prioriteringen af indsatsen på såvel nationalt som EU-plan i 2012. Den fokuserer på fem områder − en vækstfremmende finanspolitisk konsolidering, genetablering af normale lånemuligheder for erhvervslivet, fremme af vækst og konkurrenceevne, håndtering af arbejdsløsheden og de sociale konsekvenser af krisen og modernisering af den offentlige forvaltning – og medlemsstaterne opfordres til at gennemføre dem i Det Europæiske Semester 2012.

Det var på denne baggrund, at Danmark i april 2012 forelagde et nationalt reform- og konvergensprogram. Programmerne indeholder en nærmere gennemgang af de fremskridt, der er sket siden juli 2011, samt af fremtidige planer. I dette arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene gives der en vurdering af gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger i 2011 samt af den årlige vækstundersøgelse for 2012 i Danmark, der peges på en række aktuelle politiske udfordringer, og landets seneste handlingsplaner i denne sammenhæng undersøges.

Samlet vurdering

I lighed med 2010 opnåede den danske regering et budgetunderskud på under 3 % som følge af en ekstraordinær pensionsafkastbeskatning. Det lykkedes også Danmark at skære ned på de offentlige udgifter som led i konsolideringsstrategien under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Der blev endvidere vedtaget en reform af efterlønsordningen, som skabte et godt grundlag for at hæve den effektive pensionsalder. Desuden nåede regeringen og et flertal i Folketingen for nylig til enighed om en ambitiøs budgetlov.

Regeringen, som tiltrådte i oktober 2011, har meddelt, at den har planer om vedtage en række reformer af relevans for de landespecifikke henstillinger om de offentlige udgifter, arbejdsmarkedet, uddannelse, konkurrence og skattepolitik, men disse planer er for størstedelens vedkommende endnu ikke blevet gennemført. Derfor kan nogle af de landespecifikke henstillinger til Danmark kun anses for at være delvist gennemført, og mange af de udfordringer, der blev påpeget i juli 2011 og gentaget i den årlige vækstundersøgelse for 2012, er stadig aktuelle.

Danmark står fortsat over for udfordringer på følgende områder: de offentlige finanser, udbuddet af arbejdskraft, uddannelse, konkurrence og boligmarkedet. Budgetunderskuddet skal nedbringes, så det overholder henstillingen under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Der er behov for reformer af førtidspensions- og fleksjobordninger, for at øge udbuddet af arbejdskraft. En forbedring af kvaliteten af den obligatoriske skolegang og ungdomsuddannelserne kunne mindske problemer med kommende ubalancer med hensyn til færdigheder, have en positiv indvirkning på udbuddet af arbejdskraft i fremtiden og bidrage til produktivitetsvækst. Der kunne i denne sammenhæng også tages skridt til at fjerne hindringer for konkurrence, herunder en styrkelse af konkurrencelovgivningen. Det er desuden fortsat en udfordring at få styrket den mellemsigtede stabilitet på boligmarkedet, delvis som følge af stigningen i husholdningernes gæld og dennes sammensætning i kølvandet på det kraftige opsving i boligpriserne forud for krisen.

De handlingsplaner, som Danmark har forelagt, er relevante og troværdige, men konkrete politiske tiltag på nogle områder er blevet udskudt. Muligheden for at liberalisere servicesektoren undersøges stadig. Muligheden for at øge offentlige indkøb i kommuner og regioner vil blive behandlet i juni i forbindelse med forhandlinger med kommuner og regioner. En undersøgelse af de risici, der er forbundet med fordelingen af lån og formue blandt husholdningerne, er under forberedelse i Erhvervs- og Vækstministeriet. Regeringen har dog meddelt, at den ikke har til hensigt at ændre ejendomsskatten i indeværende valgperiode. De overordnede mål er generelt høje, men på grund af Danmarks udgangspunkt synes nogle af de nødvendige forbedringer for at nå målene ikke at være ambitiøse nok. Danmarks mål om at nedbringe drivhusgasemissionerne i sektorer uden for emissionshandelsordningen med 20 % inden 2020 er dog ambitiøst og kan kun nås, hvis der gennemføres yderligere politiske tiltag.

2. Økonomiske udviklingstendenser og udfordringer 2.1. De seneste økonomiske udviklingstendenser og udsigter

Den delvise økonomiske genopretning af den danske økonomi i 2010 blev hovedsagelig drevet af finanspolitiske incitamenter, eksportvækst og en vending i lagercyklen. Forventningen om, at vækstens vigtigste drivkraft ville flytte sig fra den offentlige til den private sektor, har endnu ikke vist sig at holde stik. På trods af en solid eksport var udviklingen i den danske økonomi afdæmpet i 2011, og BNP-væksten var kun på 1 %, hvilket navnlig skyldtes husholdningernes og virksomhedernes konsolideringsindsats i lyset af den nuværende statsgældskrise. Statsgældskrisen har på den anden side ført til en kraftig efterspørgsel efter danske realkredit- og statsobligationer, hvilket har medført lave renter, som for tiden understøtter det fortsat skrøbelige boligmarked.

I 2012 og 2013 forventes BNP i faste priser at vokse med henholdsvis 1,1 % og 1,4 %, hovedsagelig drevet af den indenlandske efterspørgsel, indtil den globale økonomi gradvis bliver styrket henimod 2013. Eksportvæksten bliver betydeligt lavere i 2012 end i 2011 på grund af en mindre gunstig ekstern situation. I 2013 forventes eksporten at stige igen som følge af en stigning i verdenshandelen. Kreditvilkårene forventes at forblive stramme, og de faste bruttoinvesteringer bliver primært drevet af offentlige initiativer i overensstemmelse med regeringens planer om en "kickstart" af økonomien, som understøttes af store infrastrukturprojekter. Det private forbrug forventes at stige i løbet af 2012, i takt med at bidragene til førtidspensionen tilbagebetales efter Folketingets vedtagelse af pensionsreformen. Det forventes imidlertid, at det skrøbelige boligmarked og det stagnerende arbejdsmarked fortsat vil begrænse forbruget. Det er endvidere sandsynligt, at husholdningerne fortsætter med den nødvendige reducering af balanceoppustningen, og at de i den aktuelle situation med øget økonomisk usikkerhed sparer forholdsvis meget op af sikkerhedshensyn. Reallønningerne vil sandsynligvis blive holdt nede som følge den høje inflation og de moderate stigninger, der blev resultatet af forårets lønforhandlinger i den private sektor. Som følge af de vedvarende betydelige stigninger i energipriserne i det seneste år og af skattestigningerne forventes det harmoniserede forbrugerprisindeks (HICP) at komme til at ligge på 2,6 % i år, før det falder til 1,5 % i 2013.

Hvis den finansielle og eksterne udvikling ikke udvikler sig negativt, kan den gennemsnitlige BNP-vækst blive på 2 % p.a. i 2014-2015. Det bør bringe ledigheden ned på ca. 6,6 % ved udgangen af 2015. Med den nyligt besluttede pensionsreform og andre reformer til forbedring af udbuddet af arbejdskraft samt normaliseringen af konjunkturforløbet burde det være muligt at fastholde væksten på dette niveau på mellemlang sigt.

Det nationale reformprogram og konvergensprogrammet giver et samlet overblik over den finanspolitiske konsolideringsindsats, de vigtigste strukturreformer samt de reformer, som skal understøtte den makroøkonomiske stabilisering. Begge dokumenter bygger på de samme økonomiske udsigter og kvantificerer indvirkningen af strukturreformforslagene på væksten. Udsigterne for 2012 og 2013 er stort set på linje med den seneste prognose fra Kommissionen.

2.2. Udfordringer

De største politiske udfordringer for Danmark er stort set de samme som dem, der blev beskrevet i Kommissionens arbejdsdokument fra 2011. Der bør dog tages højde for de fremskridt, som regeringen har gjort med hensyn til dens reformdagsorden.

For at opfylde kravene under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud og nå den mellemfristede målsætning for underskuddet er det især nødvendigt, at den finanspolitiske konsolidering fortsætter. Med regeringens planer om en "kickstart" af økonomien er konsolideringsstrategien blev lagt senere i valgperioden end oprindeligt planlagt, hvilket vil kræve en betydelig konsolideringsindsats i 2013. Som det også påpeges i Kommissionens arbejdsdokument fra 2011, har der i Danmark ofte været betydelige udgiftsoverskridelser, navnlig på regionalt og lokalt plan, og der er behov for en bedre udgiftsstyring på alle forvaltningsniveauer, hvis Danmark skal opfylde de kort- og langsigtede underskudsmål. Med henblik herpå har regeringen sammen med et flertal i Folketinget for nylig indgået aftale om en ambitiøs finanslov, der træder i kraft i 2014.

Den vigtigste udfordring på arbejdsmarkedet har været at øge det samlede arbejdskraftudbud, navnlig erhvervsfrekvensen blandt ældre arbejdstagere, ved at hæve den effektive pensionsalder. I den forbindelse har Danmark gennemført en ambitiøs reform af efterlønsordningen og fremrykket den planlagte forhøjelse af folkepensionsalderen, så den stemmer overens med stigningen i den forventede levetid. Opmærksomheden bør nu rettes mod andre områder, som f.eks. reformen af førtidspensionsordningen og fleksjobordningen. Ordningerne omfatter ca. 10 % af befolkningen i den erhvervsaktive alder, hvilket udgør et væsentligt arbejdskraftudbudspotentiale. Det vil også være muligt at øge indvandrernes tilknytning til arbejdsmarkedet. Dette gælder især for kvinder fra ikke-EU-lande, der kun havde en beskæftigelsesfrekvens på 50,2 % i 2010.

En anden stor udfordring er den langsomme produktivitetsvækst. En forbedring af konkurrencen inden for en række specifikke sektorer kunne forbedre produktivitetsvæksten. Problemet med den lave produktivitetsvækst er især synligt inden for service- og bygge- og anlægssektorerne, som også er langt mindre innovative, og hvor problemet med en ringe grad af konkurrence er større. Desuden er der stadig væsentlige hindringer for at få adgang til servicesektoren, og der bør gøres større brug af offentlige udbud i kommuner og regioner. I den forbindelse er det vigtigt at sikre, at sanktionerne for overtrædelse af konkurrencereglerne har en tilstrækkeligt afskrækkende virkning.

En anden udfordring med relation til den lave produktivitet i Danmark er uddannelsessystemet. Til trods for Danmarks store udgifter til uddannelsessystemet er resultaterne kun gennemsnitlige på en række vigtige områder. Procentdelen af unge, der afslutter en ungdomsuddannelse, er lav, hvilket fortrinsvis skyldes en høj frafaldsprocent på erhvervsuddannelserne. Desuden afslutter danske studerende deres uddannelse forholdsvis sent. Udfordringerne på uddannelsesområdet bør også ses i sammenhæng med de fremtidige kvalifikationer, der bliver brug for på arbejdsmarkedet, og en eventuel mangel på arbejdskraft. En generel højnelse af uddannelsesniveauet og -kvaliteten kunne have en gavnlig virkning på arbejdskraftudbuddet og produktivitetsvæksten.

Ydermere er der med opbygningen af gældsniveauerne, som tog fart med boomet på boligmarkedet mellem 2004 og 2007, opstået større potentielle risici for økonomien og den finansielle stabilitet, skønt disse risici afdæmpes af Danmarks sofistikerede realkreditsystem og en overordnet set solid finansiel situation hos hovedparten af husholdningerne, hvor formuen langt overstiger gælden. Efter korrektionen i boligpriserne er der dog kun blevet truffet begrænsede foranstaltninger til at lægge en dæmper på de procykliske udsving i boligpriserne.

Tekstboks 1. Resumé af resultaterne af den dybdegående analyse under proceduren i forbindelse med makroøkonomiske ubalancer

Analysens hovedkonklusioner:

Den makroøkonomiske udvikling på især områderne konkurrenceevne og husholdningernes gæld bør følges nøje og indgå i økonomisk-politiske overvejelser for at mindske risikoen for negative virkninger for økonomiens funktionsmåde.

Danmark har tabt betydelige markedsandele inden for vareeksport på grund af en svækkelse af landets konkurrencemæssige stilling. Desuden tyder den lavere vækst blandt Danmarks handelspartnere end blandt EU's handelspartnere på, at den danske eksport kunne have fordel af en bedre repræsentation på de nye højvækstmarkeder.

Forværringen af Danmarks konkurrenceevne synes at hænge sammen med en stigning i de relative enhedslønomkostninger, som igen afspejler det højere lønniveau og den svagere produktivitetsvækst i Danmark sammenlignet med udlandet. Skønt effekten af højere enhedslønomkostninger er blevet dæmpet i nogen grad af den gunstige udvikling i bytteforholdet, er der behov for en tilpasning af enhedslønomkostningerne gennem enten lavere lønstigninger eller højere produktivitetsvækst. Den politiske respons på sidstnævnte kunne bestå i at fjerne hindringer for konkurrence og forbedre uddannelsessystemet.

Mens husholdningernes høje bruttogæld til en vis grad er et strukturelt kendetegn ved den danske økonomi, hvor husholdningernes aktiver langt overstiger deres forpligtelser, opstår der betænkeligheder vedrørende husholdningernes høje gældsniveau, eftersom udviklingen på boligmarkedet synes at have fået gælden til at stige med mere, end hvad der kan forklares med strukturelle faktorer. Dette udgør en større potentiel risiko for den finansielle og økonomiske stabilitet.

Risiciene for den finansielle stabilitet forekommer begrænsede. For at få et tydeligere billede af situationen er der imidlertid behov for flere oplysninger om fordelingen af typer af aktiver og forpligtelser på tværs af husholdninger. Risiciene for den økonomiske stabilitet forekommer mere udtalte, hvilket konsekvenserne af de uforholdsmæssigt store udsving i boligpriserne og den store gæld allerede har afsløret. Sidstnævnte har bidraget til store svingninger i det private forbrug, hvilket p.t. begrænser økonomiens evne til at rejse sig, nu hvor husholdningerne er i færd med at nedbringe deres gæld.

Med henblik på at korrigere de procykliske virkninger af og den tilskyndelse til lånoptagelse, som følger af ejendomsbeskatningen, kunne det overvejes at tilpasse ejendomsværdiskatten til de reelle markedsværdier eller, som den næstbedste løsning, at reducere rentefradragsretten yderligere. Ved at fjerne loftet over den årlige stigning i den kommunale grundskyld kunne det desuden blive muligt at forhindre procykliske virkninger af forsinkede skattestigninger. Sådanne ændringer kan gennemføres gradvist under hensyn til det aktuelle behov for at stabilisere boligmarkedet.

3. Vurdering af den politiske dagsorden 3.1. Finanspolitik og beskatning

Budgetudvikling og gældsdynamik

Den mellemfristede budgetstrategi i Danmarks konvergensprogram fra 2012 tager sigte på at reducere det offentlige underskud til under referenceværdien på 3 % af BNP senest i 2013 i overensstemmelse med den af Rådet fastsatte frist og at opfylde den mellemfristede målsætning om at budget, der i det mindste strukturelt er i balance i 2020, dvs. uden for programperioden. Denne mellemfristede målsætning er uforandret i forhold til sidste års konvergensprogram og asfpejler i passende grad stabilitets- og vækstpagtens krav. Desuden overholder det strukturelle underskud i programmet i alle årene mellem 2013 og 2020 den finanspolitiske aftales minimumskrav om en strukturel budgetsaldo på mindst -0,5 % af BNP.

I modsætning til sidste år bygger konvergensprogrammet på en antagelse om uændret politik, hvorfor det kun er virkningerne af de reformer, der allerede er vedtaget, der er inkluderet i programmet. De vigtigste politiske foranstaltninger består af reformen af efterlønsordningen og folkepensionen, finansloven for 2012 med et investeringsbaseret "kickstart" bestående af stimulerende foranstaltninger, skattepolitiske foranstaltninger baseret på genopretningsaftalen fra 2010 og skattereformen fra 2009 samt en normalisering af de offentlige investeringer fra og med 2013. På basis af disse foranstaltninger og en årlig realvækst i det offentlige forbrug på 0,6 % i 2014-2020 forventes der balance på de offentlige finanser senest i 2020.

Tekstboks 2. Den nyligt udsendte 2020-plan

Vurderingen i dette dokument er baseret på den reformdagsorden, der er beskrevet i det nationale reformprogram og det konvergensprogram, som den danske regering fremlagde den 30. april 2012. Den 8. maj udsendte den danske regering sin 2020-plan, der er en mellemfristet finanspolitisk strategi omfattende en række andre reformer end dem, der allerede er blevet vedtaget, og som dannede grundlag for 2012-konvergensprogrammet. På linje med konvergensprogrammet tager 2020-planen sigte på at reducere det offentlige underskud til under referenceværdien på 3 % senest i 2013 og nå den mellemfristede målsætning om et budget, der i det mindste strukturelt er i balance i 2020. Foranstaltningerne i 2020-planen skal øge beskæftigelsen med 60 000 personer frem til 2020 sammenlignet med konvergensprogrammet og forøge BNP-væksten med i gennemsnit ¼ procentpoint fra 2014 til 2020. På basis af disse reformer vil det offentlige forbrug vokse med i gennemsnit 0,8 % fra 2014 til 2020 i stedet for de 0,6 %, der var planlagt i henhold til konvergensprogrammet, og den mellemfristede målsætning forventes stadig opfyldt i 2020.

Den nye plan inkluderer initiater til forøgelse af arbejdskraftudbuddet og styrkelse af de offentlige finanser, bl.a. ved at sænke indkomstskatten som led i en fuldt finansieret skattereform, ændre efterlønsordningen og fleksjobordningen, få de studerende hurtigere gennem udannelsessystemet og ændre SU-ordningen. Arbejdstiden forlænges i henhold til en trepartsaftale. For at øge produktivitetsvæksten har regeringen planer om en række initiativer i forhold til uddannelse (se afsnit 3.3), konkurrence samt forskning og udvikling og innovation.

Budgetresultatet i 2011 blev væsentligt bedre end forventet. Det offentlige underskud udgjorde -1,8 % af BNP i stedet for de tidligere forventede 3,8 % af BNP. Forskellen kan først og fremmest tilskrives væsentligt højere indtægter (3,2 procentpoint af BNP), først og fremmest som følge af ekstraordinært højere indtægter fra pensionsafkastbeskatningen, en standardiseret sats for beskatningen af pensionsfondes afkast. De højere indtægter hang sammen med lavere renteniveauer end forventet, hvilket medførte et højere afkast af rentefølsomme aktiver i pensionsfondenes porteføljer. De højere indtægter blev til en vis grad opvejet af udgifter, der oversteg målet med 1,2 procentpoint af BNP, hovedsagelig som følge af basiseffekter. Den nominelle vækst i renteudgifterne var derfor markant større end planlagt (7,7 % i stedet for et fald på 2,4 %), mens den nominelle vækst i de primære udgifter kun var en anelse større (2,0 % i stedet for 1,6 %).

For så vidt angår budgetfremskrivningerne for 2012, er konvergensprogrammet fra 2012 og Kommissionens forårsprognose stort set overensstemmende og forudsiger et budgetunderskud på henholdsvis 4,0 % og 4,1 % af BNP. Stigningen i budgetunderskuddet fra 2011 til 2012 afspejler regeringens kickstart med en budgetvirkning på 0,4 % af BNP samt tilbagebetalingen af efterlønsbidrag, der er beregnet til næsten 1 % af BNP. Sidstnævnte betragtes som en engangsforanstaltning. Stigningen i det fremskrevne budgetunderskud fra 2011 til 2012 afspejler også det forhold, at den ekstraordinære pensionsafkastskat, der påvirkede den offentlige saldo i 2011, ikke længere gør sig gældende.

Budgetunderskuddet er for 2012's vedkommende blevet nedjusteret med ½ procentpoint, mens det for 2013's vedkommende er stort set uændret sammenlignet med det foregående program. Nedjusteringen skyldes forventninger om højere oliepriser og lavere rentesatser, der har en positiv indvirkning på Danmarkes offentlige finanser i kraft af større indtægter fra olie- og gasaktiviteterne i Nordsøen og større indtægter fra pensionsafkastskatten. Desuden medførte finansloven for 2012 en permanent stigning i indtægter fra skatter og punktafgifter. Disse positive faktorer mere end udligner de negative budgetmæssige følger af forværringen af vækstudsigterne sammenlignet med sidste år og regeringens kickstart, som ikke indgik i det foregående program. På den anden side er det samlede offentlige underskud efter 2013 blevet væsentligt opjusteret i dette års program som følge af forventninger om lavere vækst, og fordi de positive virkninger af de planlagte, men endnu ikke vedtagne reformer var inkluderet i sidste års konvergensprogram og ikke i konvergensprogrammet fra 2012.

Ifølge konvergensprogrammet forventes det samlede underskud derfor af falde fra -4,0 % af BNP i 2012 til -1,8 % i 2013 og derefter forblive stort set uændret indtil 2015. Ændringen fra 2012 til 2013 skyldes udviklingen i den primære saldo snarere end ændringer i renteudgifterne og afspejler fraværet af de engangsforanstaltninger, der påvirkede den offentlige saldo i 2012, samt de offentlige konsolideringsforanstaltninger.

Konsolideringsstrategien er i vidt omfang udgiftsbaseret med et betydeligt fald i udgiftskvoten på 2 procentpoint fra 2012 til 2013. En stor del af udgiftsfaldet skyldes normaliseringen af de offentlige investeringer efter 2012. Som følge af kickstarten er investeringer til i alt omkring 1 % af BNP blevet fremrykket til 2012 og 2013 fra 2014 til 2020. Det er dog kun 0,4 % af disse investeringer, der har direkte indflydelse på den offentlige budgetsaldo, og dét kun i 2012. De resterende investeringer fremskaffes fra private institutioner eller virksomheder og kommer derfor ikke til at påvirke den offentlige saldo. Fra 2013 forbliver de faste bruttoinvesteringer således stabile på 1,9 % af BNP.

Fra 2013 til 2015 afspejler den næsten uændrede offentlige saldo et parallelt fald i indtægter euroområdet udgifter på henholdsvis -1,5 og -1,7 procentpoint af BNP. Ifølge konvergensprogrammet forventes de sociale udgifter at falde takket være det fortsatte økonomiske opsving og regeringens strammere kontrol med budgetgennemførelsen. Desuden vil lønningerne blive reduceret med ½ procentpoint af BNP over perioden. Det forudses, at de offentlige indtægter vil falde som følge af lavere indtægter fra indkomst- og formueskatter i overensstemmelse med skattereformen fra 2009 og et yderligere fald i de sociale bidrag grundet udfasningen af efterlønsordningen fra og med 2012.

Det forventes ifølge konvergensprogrammet, at det uforholdsmæssigt store underskud vil være korrigeret senest i 2013 takket være de finansieringsforanstaltninger, der indgår i 2009-skattereformen, 2010-genopretningsaftalen, 2012-finansloven, og takket være normaliseringen af de offentlige investeringer (se tekstboks 1). Ud fra en "bottom-up"-vurdering skønnes det i programmet, at disse foranstaltninger tegner sig for en samlet budgetforbedring på 2,5 % af BNP. Når der tages hensyn til andre faktorer såsom lavere olieindtægter og højere pensionsudgifter som følge af demografiske forhold, vil deres samlede nettobidrag komme til at udgøre 1,8 % af BNP i perioden 2011-2013, hvilket er i overensstemmelse med henstillingen under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud.

Når hertil lægges foranstaltningerne (bottom-up) baseret på beregningerne i programmet, blev den strukturelle saldo forbedret med 0,8 procentpoint af BNP i 2011, og den vil falde med 0,3 procentpoint af BNP i 2012, før der sker en forbedring på 1,3 procentpoint af BNP i 2013. Forværringen i 2012 skal ses i lyset af, at de offentlige udgifter blev lavere end budgetteret i 2011, hvilket alt andet lige tyder på en større vækst i det offentlige forbrug i 2012. Eftersom kickstarten fremrykker investeringer til 2012, vil konsolideringsbidraget fra normaliseringen af de offentlige investeringer desuden først komme i 2013. Dette gør konsolideringskursen langt mere "back-loaded" end tidligere planlagt. Desuden forøger det høje offentlige investeringsniveau i 2012 risikoen for afsmittende virkninger i 2013, hvilket kunne bringe realiseringen af den påkrævede finanspolitiske indsats i 2013 i fare. I tilfælde af sådanne afsmittende virkninger vil det være nødvendigt at begrænse andre investeringsprojekter i 2013, eller der vil være behov for at finde supplerende midler, jf. konvergensprogrammet.

I modsætning til beregningen af de strukturelle foranstaltninger ud fra en "bottom-up"-vurdering udviser den genberegnede strukturelle saldo[1] en samlet forværring ("top-down") på ½ procentpoint af BNP i 2011-2013. Dette er baseret på de engangsforanstaltninger, der er beskrevet i konvergensprogrammet. Konvergensprogrammets definition på engansforanstaltninger stemmer imidlertid ikke overens med Kommissionens defintion. Ikke desto mindre har en justering af den (genberegnede) konjunkturkorrigerede saldo for engangsforanstaltninger i henhold til Kommissionens definition i stedet for definitionen i programmet kun ringe indflydelse på den samlede tilpasning i 2011-2013.

Tekstboks 3. Vigtigste foranstaltninger

De vigtigste af de foranstaltninger, der er beskrevet i konvergensprogrammet, består af skattereformen fra 2009, genopretningsaftalen fra 2010 (der inkluderede en begrænsning af væksten i det offentlige forbrug, en afkortning af dagpengeperioden og stramninger af udgiftskontrollen), skatteelementer fra 2012-finansloven samt en normalisering af de offentlige investeringer. I årene 2011-2013 vil genopretningen af de offentlige finanser reducere underskuddet med 2,5 % af BNP i henhold til programmet. Det skønnes, at konsolideringens samlede effekt for den offentlige budgetsaldo udgør netto 1,8 % af BNP ("bottom-up") svarende til en forbedring af den strukturelle saldo på 1,5 % af BNP ("top-down") ifølge den nationale beregningsmetode.

|| Vigtigste budgetforanstaltninger ||

|| Indtægter || Udgifter ||

|| 2011 ||

|| · Finansieringselementer i skattereformen fra 2009 (0,1 % af BNP) · Finansieringselementer i genopretningsaftalen fra 2010 (0,3 % af BNP) || · Afdæmpet vækst i det offentlige forbrug (-0,6 % af BNP) · Indkomstoverførsler, inkl. dagpengereform (-0,2 % af BNP) ||

|| 2012 ||

|| · Finansieringselementer i genopretningsaftalen fra 2010 (0,1 % af BNP) · Finansieringselementer i finansloven for 2012 (0,2 % af BNP) || · Afdæmpet vækst i det offentlige forbrug (0,2 % af BNP) · Offentlige investeringer (0,1 % af BNP) · Indkomstoverførsler, inkl. dagpengereform (0,1 % af BNP) ||

|| 2013 ||

|| · Finansieringselementer i skattereformen fra 2009 (0,4 % af BNP) · Finansieringselementer i genopretningsaftalen fra 2010 (0,1 % af BNP) · Finansieringselementer i finansloven for 2012 (0,1 % af BNP) || · Afdæmpet vækst i det offentlige forbrug (-0,2 % af BNP) · Offentlige investeringer (-0,5 % af BNP) · Indkomstoverførsler, inkl. dagpengereform (-0,2 % af BNP) ||

|| Bemærk: Detaljeringsgraden afspejler typen af oplysninger i stabilitets- eller konvergensprogrammet og eventuelt et flerårigt budget. Et positivt tal betyder, at indtægter/udgifter vokser som følge af den pågældende foranstaltning. ||

Forværringen af den (genberegnede) strukturelle saldo og differencen i forhold til den strukturelle indsats, der er beskrevet i programmet, skyldes således snarere, at Kommissionens skøn over den potentielle outputvækst er væsentligt lavere (½-¾ procentpoint af BNP lavere) end regeringens skøn, hvilket peger i retning af, at outputgabet lukkes langt hurtigere. Det betyder, at Kommissionens skøn over konjunkturbidraget til forbedringen af budgetsaldoen kan være overvurderet.

Når der tages hensyn til de diskretionære foranstaltninger, der er beskrevet i programmet, synes fremskrivningerne af de offentlige udgifter at sikre den påkrævede ændring af det uforholdsmæssigt store underskud i 2013, dvs. en finanspolitisk stramning på 1,5 % i årene 2011-2013. Skønt risikoen for en overskridelse af referenceværdien på 3 % i 2013 er begrænset (jf. Kommissionens fremskrivning af budgetunderskuddet til 2,0 % af BNP i 2013) skal der imidlertid gøres en stor indsats i 2013 for at tilvejebringe den nødvendige strukturelle forbedring.

Holdt op mod den forventede vækst i det potentielle output på mellemlang sigt og under hensyntagen til de diskretionære foranstaltninger, synes fremskrivningen af udgifterne at sikre en hensigtsmæssig tilpasning i retning af den mellemfristede målsætning fra og med 2013. Selv om Kommissionens prognose viser, at vækstraten for de offentlige udgifter overstiger den lave referencesats, er afvigelsen i forhold til den gældende referencesats ikke væsentlig.

Skønt Danmark har underskud på de offentlige finanser, forventes landets offentlige bruttogæld at falde fra 46,5 % af BNP i 2011 til 42,1 % af BNP i 2015. Det skyldes, at en del af budgetunderskuddet vil blive finansieret ved at nedbringe statens indestående i Danmarks Nationalbank, hvilket kun vil påvirke den offentlige nettogæld og ikke bruttogælden. Eftersom gældskvoten forbliver et godt stykke under referenceværdien, finder gældsreduktionsmålet ikke anvendelse.

Langsigtet holdbarhed

Den langsigtede ændring i de aldersrelaterede udgifter ligger for Danmarks vedkommende over EU-gennemsnittet. Ved en antagelse om uændret politik skulle gælden falde til 42 % af BNP senest i 2030. De seneste reformforanstaltninger på pensionsområdet vil bidrage til at forbedre holdbarheden i de offentlige finanser. Ved at sikre tilstrækkelige primære overskud på mellemlang sigt som planlagt i henhold til programmet vil holdbarheden i de offentlige finanser blive forbedret.

Finanspolitisk ramme

I Danmark består den finanspolitiske ramme af en mellemfristet budgetramme, der gælder for alle forvaltningsniveauer, dvs. stat, regioner og kommuner, og som fastsætter årlige mål for realvæksten i det offentlige forbrug – men ikke indkomstoverførsler, tilskud eller investeringer – i henhold til flerårige planer. Grundreglen i budgetpolitikken er, som det fremgår af den mellemfristede budgetramme, på mellemlang til lang sigt at opnå balance eller overskud på den offentlige saldo. Den mellemfristede budgetramme er ikke indbygget i forfatningen, og den bygger heller ikke på retsakter. Den er derimod en politisk forpligtelse til at opnå finanspolitisk holdbarhed på længere sigt. Ikke desto mindre får de flerårige planer støtte i Folketinget, og de tjener som et anker for den finanspolitiske planlægning i forbindelse med den årlige budgetprocedure. De regionale myndigheder (20 % af de samlede udgifter) og de lokale myndigheder (50 % af de samlede udgifter) spiller en vigtig rolle i forvaltningen af de offentlige udgifter. Finansministeriet og Økonomi- og Indenrigsministeriet står samtidig for kontrol og håndhævelse.

Selvom der er opnået gode resultater med Danmarks finanspolitiske ramme, har der ofte været betydelige udgiftsoverskridelser, navnlig på kommunalt og regionalt niveau. Derfor blev der med genopretningsaftalen fra 2010 og finansloven for 2011 og 2012 indført sanktioner og en strammere budgetkontrol for at forbedre udgiftsstyringen i kommuner og regioner. Disse mekanismer har vist sig at være effektive. Sanktionerne er nu en del af et ambitiøs forslag til budgetlov, der blev fremsat i marts 2012, og som regeringen og et flertal i Folketinget er nået til enighed om. Den nye budgetlov indebærer, at Folketinget fastsætter udgiftslofter for stat, regioner og kommuner for perioder af fire år begyndende i 2014. Udgiftslofterne skal overholde en mellemfristet målsætning for budgettet om strukturel balance i 2020 og et årligt strukturelt underskud på de offentlige udgifter på maksimalt 0,5 % af BNP. Lofterne bliver håndhævet ved hjælp af og overvåget af Det Økonomiske Råd, hvilket er i tråd med den del af den landespecifikke henstilling, der vedrører de finanspolitiske rammer.

Den nye udgiftsregel indebærer et afgørende skift i retning af en bedre kontrolleret udgiftspolitik, eftersom de planlagte udgifter nu bygger på et scenario, der kun tager hensyn til virkningen af foranstaltninger, som et flertal i Folketinget kan gå ind for. I de tidligere mellemsigtede planer blev det sædvanligvis antaget, at den fornødne finansiering af planlagte udgiftsinitiativer kunne findes i fremtiden fra ikke nærmere præciserede foranstaltninger, der ofte viste sig at være vanskelige at få vedtaget.

Skattesystemet

Danmark er kendetegnet ved at have den højeste skattekvote i EU, som ligger betydeligt over gennemsnittet. Betragtes systemet ud fra en række typiske resultatindikatorer for skattesystemer, ser det ud til at fungere godt, og udgifterne til at sikre overholdelse af skattereglerne er lave. Danmark befinder sig tæt på EU-gennemsnittet for så vidt angår "vækstfremmende" skatter og den implicitte skatteprocent på arbejdsindkomst, hvorimod marginalskatten er forholdsvis høj for højindkomstgrupper. Selskabsskatten ligger på et niveau svarende til EU-gennemsnittet, mens indtægterne fra indirekte skatter er betydeligt højere. Desuden ligger boligskatten — der anses for at være en af mindst forvridende typer af skat — fortsat over EU-gennemsnittet[2].

Skattereformen i "Forårspakke 2.0", der blev vedtaget i 2009, og som skal implementeres i perioden 2010-2019, nedsætter den høje marginalskat på personlig indkomst med det formål at gøre det mere attraktivt at arbejde, samtidig med at fradraget for renteudgifter på boliglån nedsættes. Med finansloven for 2012 indføres der foranstaltninger på indtægtssiden, der er rettet specifikt mod usunde produkter, som f.eks. fedt i fødevarer, konfekturevarer, sodavand og alkoholsodavand samt cigaretter. Regeringen har meddelt, at den har til hensigt at stille forslag om endnu en skattereform, som skal øge arbejdskraftudbuddet ved at lette skattebyrden på lønindtægter på en budgetneutral måde uden at ændre boligskatten eller rentefradragsretten i indeværende valgperiode.

Der er et udestående på skatteområdet, som også behandles i den femte landespecifikke henstilling til Danmark i 2011. Ejendomsværdiskatten, der siden 2002 er blevet fastsat ud fra en nominel værdi, medfører et indtægtstab. I Danmark, der har den største samlede skattebyrde i EU, er det afgørende, at det er de mindst forvridende og mest vækstfremmende indtægtskilder, der udnyttes, således at trykket på den direkte beskatning af kapital og lønindkomster lettes. For at opnå dette og stoppe yderligere indtægtstab samt modvirke de procykliske forvridninger på boligmarkedet (se afsnit 2.4) er det nødvendigt igen at basere ejendomsværdiskatten på markedsværdien, i det mindste på mellemlang sigt, idet der samtidig tages højde for det aktuelle behov for at fremme stabiliseringen på boligmarkedet.

Et andet vigtigt spørgsmål er, hvordan Danmark kan nå sine klima- og energimål på en omkostningseffektiv måde. Kohærensen i de finanspolitiske og lovgivningsmæssige foranstaltninger til tackling af udfordringerne på klima- og energiområdet kan yde et betydeligt bidrag hertil. Selvom Danmark ikke er et særtilfælde i EU, varierer prissætningen på drivhusgasemissioner på tværs af de forskellige sektorer, idet afgiften på emissioner inden for transportsektoren ligger væsentligt over CO2-prisen i kvotehandelssystemet, mens drivhusgasemissionerne fra landbruget stort set ikke beskattes. Endvidere kunne den samlede beskatning af motorkøretøjer måske gøres mere effektiv, samtidig med at indtægterne og det nuværende systems bidrag til at nedbringe CO2-emissioner og andre transportrelaterede eksterne virkninger fastholdes[3].

3.2. Den finansielle sektor

Banksektoren

Finanskrisen skabte en række indenlandske bankproblemer, primært i relation til boligsektoren. De danske myndigheder indførte en række støtteforanstaltninger, som f.eks. indskydergaranti og kapitaltilførsler, i takt med at den verdensomspændende finanskrise forværrede situationen på grund af bankernes afhængighed af finansiering fra pengemarkederne. Selskabet Finansiel Stabilitet blev stiftet i oktober 2008 med det formål at sikre finansiel stabilitet i Danmark, herunder også at afvikle nødlidende pengeinstitutter. Den ubegrænsede statsgaranti udløb samtidig med bankpakke 1 ved udgangen af september 2010. Efterfølgende blev der imidlertid vedtaget flere redningspakker, og staten har stadig omfattende interesser i den danske banksektor, f.eks. de individuelle statsgarantier, der udløber i 2012 og 2013.

De danske banker har et godt kapitalgrundlag med en begrænset eksponering over for de sårbare EU-medlemsstater i Sydeuropa og burde være i stand til at klare overgangen til en situation uden statsgarantier. Der var ingen af de danske institutter, som ikke opfyldte kravet om mindst 5 % tier 1-kernekapital efter den europæiske bankmyndigheds stresstest i juli 2011, eller som skulle overholde den højere tier 1-kernekapitalskvote på mindst 9 % risikovægtede aktiver, efter at Det Europæiske Råd vedtog den midlertidige rekapitaliseringsplan i oktober 2011.

Boliggæld og den private sektors gældsætning

De danske husholdningers gældsætning er blandt de højeste i EU og en grundig undersøgelse, og der er blevet gennemført en undersøgelse af dette fænomen i forbindelse med proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store ubalancer. Husholdningernes høje gældsniveau er i et vist omfang et strukturelt træk ved den danske økonomi. Store bidrag til private pensionsopsparinger, der bliver trukket direkte fra lønnen, et generøst socialt sikkerhedsnet og generelt store nettoaktiver giver borgerne en pålidelig finansiel stødpude. I et land med høje skatter som Danmark kan fradraget for renteudgifter på boliglån desuden have givet et incitament til at gældsætte sig.

Gældsniveauet steg kraftigt i takt med stigningen i huspriserne i opsvingsårene (2003-2007). Indførelsen af innovative finansielle produkter (afdragsfrie lån[4] i 2004) og skattemæssige incitamenter (fastfrysningen af ejendomsskatterne i 2002 og rentefradragsretten) kan have bidraget til, at gældsniveauet er steget til et niveau, der ligger over det, der kan forklares med ovennævnte strukturelle faktorer. Husholdningernes gæld er blevet mere eksponeret over for udviklingen på ejendomsmarkedet, og det medfører større økonomiske risici, navnlig på grund af den potentielle indvirkning på det private forbrug (f.eks. behovet for nedbringelse af gælden på grund af faldet i aktivernes værdi eller en stor gældsbetjeningsbyrde) og den finansielle sektor, i takt med at andelen af afdragsfrie rentetilpasningslån er steget. I en af de landespecifikke henstillinger til Danmark sidste år blev der derfor krævet en præventiv indsats.

For så vidt angår den finansielle stabilitet, er der ikke tegn på, at husholdningernes gældsniveau udgør en alvorlig trussel for økonomien. Ifølge Nationalbankens publikation Finansiel Stabilitet 2010 var restanceprocenten og antallet af tvangsauktioner af enfamilieshuse fortsat begrænset, kun 3,2 % af husholdningernes samlede gæld er således koncentreret i økonomisk trængte husholdninger. Ikke desto mindre er der behov for at analysere en række mikrodata vedrørende fordelingen af aktiver og passiver mellem husholdningerne, herunder lånetyperne. En undersøgelse udarbejdet af Erhvervs- og Vækstministeriet vil kaste lys over husholdningernes potentielle sårbarhed i tilfælde af forskellige økonomiske chok til økonomien, hvilket er i tråd med sidste års henstilling til Danmark angående økonomisk og finansiel stabilitet. Danmarks Nationalbank er i færd med at udarbejde en tilsvarende undersøgelse vedrørende finansiel stabilitet.

Hvad angår den økonomiske stabilitet, er der tegn på, at den bristede boligboble og den samtidige stigning i gælden, har haft en negativ indvirkning på økonomien og dennes evne til at komme tilbage på sporet efter krisen, hvilket især skyldes husholdningernes nedbringelse af deres gæld. Der er derfor behov for tiltag til at hindre procykliske bevægelser på boligmarkedet på mellemlang sigt, helst i form af en tilpasning af ejendomsværdiskatten til den faktiske markedsværdi. Tiltagene bør gennemføres, uden at behovet for at stabilisere boligmarkedet tilsidesættes. Det kunne f.eks. ske i overensstemmelse med et forslag, som Det Økonomiske Råd stillede for nyligt[5].

Selvom der ikke har været en fastfrysning af den kommunale grundskyld, som normalt ville have en konjunkturudjævnende virkning, har det loft, der blev fastsat for den årlige stigning i ejendomsskatten, bevirket, at denne skat på nuværende tidspunkt har en procyklisk virkning, idet stigninger i ejendomsskatten under højkonjunkturen nu bliver udfaset. Ejendomsskatten er steget på det seneste, hvorimod priserne er faldet, og effekten er dermed ikke konjunkturudlignende. Den kommunale grundskyld kan derfor ikke betragtes som en erstatning for det konjunkturudlignende element i ejendomsskatten, der er behov for.

Rentetilpasningslån og afdragsfrie lån udgør en stadig større andel af realkreditmarkedet, så realkreditinstitutterne truffet foranstaltninger til at forsøge at sprede refinansieringsauktionerne for rentetilpasningslån over hele året for at reducere refinansieringsrisikoen. Realkreditinstitutterne er for øjeblikket i færd med at træffe foranstaltninger til at sikre, at der stilles yderligere sikkerhed i tilfælde af et fald i boligpriserne. Disse foranstaltninger vil betyde en effektiv begrænsning af antallet af rentetilpasningslån og afdragsfrie lån.

Danmark har derfor truffet en række relevante foranstaltninger til at gennemgå realkreditsystemets funktionsmåde. Der er dog endnu ikke gjort en præventiv indsats for at styrke den mellemsigtede stabilitet på boligmarkedet, herunder en gennemgang af ejendomsskattesystemets funktionsmåde. Sammenfattende har Danmark truffet en række relevante foranstaltninger, men den femte landspecifikke henstilling er kun delvist blevet gennemført.

Adgang til finansiering

Banker og kreditforeninger strammede i 2011 deres kreditstandarder for både privat- og erhvervskunder, herunder små og mellemstore virksomheder (se også afsnit 3.4). Ved udgangen af året traf Nationalbanken foranstaltninger til at supplere bankernes adgang til likviditet og lette overgangen, når de individuelle statsgarantier udløber i 2012-13. I marts indgik et flertal i Folketinget forlig om en finansiel pakke rettet mod specialiserede finansielle institutioner med henblik på at øge deres kapacitet i forhold til små og mellemstore virksomheder. Danmark har overordnet set truffet relevante foranstaltninger til at understøtte låneaktiviteten i overensstemmelse med prioriteringerne i den årlige vækstundersøgelse.

3.3. Arbejdsmarkedspolitik, uddannelsespolitik og socialpolitik

Det danske arbejdsmarked er kendetegnet ved en høj erhvervsfrekvens, samtidig med at arbejdstiden ligger under EU-gennemsnittet. Beskæftigelsen er faldet med næsten 6 % (i perioden 2008-2011), og den aktuelle beskæftigelsesfrekvens (for de 20- til 64-årige) er på 75,7 % i (2011). Arbejdsløsheden er mere end fordoblet, fra rekordlave 3,4 % i 2008 til 7,6 % i 2011, hvilket dog stadig er et godt stykke under EU-gennemsnittet. Langtidsarbejdsløsheden og ungdomsarbejdsløsheden (blandt de 15- til 24-årige) er også steget under krisen, men er stadig blandt de laveste i EU.

Danmark står over for en betydelig udfordring i form af befolkningens aldring, og et øget arbejdskraftudbud er derfor absolut nødvendigt for at sikre den fremtidige velfærd og finanspolitisk holdbarhed. Udfordringen, der blev nævnt i sidste års landespecifikke henstillinger og fremhævet i den årlige vækstundersøgelse for 2012, er blevet anerkendt af regeringen. Der er sat et mål i det nationale reformprogram, som indebærer en stigning i beskæftigelsen på 60 000 personer i 2020.

Det vigtigste spørgsmål angående arbejdskraftudbud og offentlige finanser, der er blevet behandlet siden sidste år, har været gennemførelsen af en reform af efterlønsordningen Den politiske løsning på den landespecifikke henstilling på dette område har været relevant, for Folketinget har nu vedtaget reformen. For at udnytte reformens fulde potentiale med hensyn til arbejdskraftudbud er det ønskeligt at supplere den med foranstaltninger til fremme af seniorvenlige arbejdsmarkedspolitikker, der kan sikre, at ældre arbejdstagere for blivere længere på arbejdsmarkedet. Sammen med denne reform har regeringen desuden indført en "seniorførtidspension" for ældre arbejdstagere med helbredsproblemer. Det er svært at lave et skøn over, hvor mange arbejdstagere der kan benytte sig af denne ordning, og det bliver nødvendigt at overvåge ordningen nøje for at undgå, at den nye pensionsordning mere eller mindre erstatter efterlønnen.

Opmærksomheden bør nu rettes mod andre områder, f.eks. en reform af førtidspensionsordningerne og ordningerne vedrørende beskæftigelse med offentligt tilskud (fleksjob). Regeringen har stillet et relevant forslag til en reform af førtidspensionen og fleksjobordningen, som ifølge dens eget skøn kan øge arbejdskraftudbuddet med 5 000 personer i 2020 og 12 500 personer på lang sigt.

Med vedtagelsen af reformen af efterlønsordningen har Danmarks reaktion på den landespecifikke henstilling været relevant, samtidig med at der er taget de rigtige skridt til at øge arbejdskraftudbuddet. Disse tiltag forventes generelt at ville påvirke Europa 2020-målene positivt, herunder navnlig beskæftigelses- og fattigdomsmålene. De foreslåede reformer af førtidspensionen og fleksjobordningen er imidlertid endnu ikke blevet gennemført. Hvis reformerne bliver gennemført som planlagt, kan Danmarks reaktion anses for også at have været relevant på disse områder af de landespecifikke henstillinger.

Som nævnt har regeringen også meddelt, at den har til hensigt at gennemføre en skattereform, der har til formål at øge arbejdskraftudbuddet med mindst 7 000 personer i 2020. De kommende trepartsforhandlinger i 2012 mellem regenringen og arbejdsmarkedets parter forventes også at komme til at spille en afgørende rolle for forøgelsen af arbejdskraftudbuddet, om end der endnu ikke foreligger officiel forhandlingsdagsorden. Regeringen har generelt planer om tage relevante og ambitiøse skridt til at øge udbuddet af arbejdskraft.

Der har taget afgørende skridt til at bekæmpe den stigende ungdomsarbejdsløshed, som er i overensstemmelse med prioriteringerne i den årlige vækstundersøgelse, herunder foranstaltninger til at øge de unges muligheder for jobrotation og målrettede programmer til at sikre den grundlæggende uddannelse. Det er fortsat nødvendigt at overvåge ungdomsarbejdsløsheden nøje i Danmark og eventuelt at træffe yderligere foranstaltninger.

De seneste ti år har mange af de tidligere politiske initiativer resulteret i et markant fald i arbejdsløsheden blandt personer fra tredjelande[6]. En tilbagevenden til en sådan positiv udvikling ved hjælp af målrettede og afprøvede politiske tiltag kunne medføre en reel styrkelse af det samlede arbejdskraftudbud og nedbringe antallet af personer, der er udsat for risiko for fattigdom og social eksklusion generelt. For så vidt angår invandrernes beskæftigelsesfrekvens, er Danmark et af de lande i EU, hvor arbejdsløshedsgabet mellem EU-statsborgere og ikke-EU-statsborgere er blevet udvidet mest de seneste tre år[7]. Der kan have været behov for en vis tilpasning efter overophedningen og manglen på arbejdskraft i 2006-2007, der også forbedrede jobmulighederne marginaliserede grupper. Hvis de stadig større forskelle mellem jobmulighederne for personer med indvandrerbaggrund og resten af den arbejdende befolkning kan mindskes, vil der kunne skabes et betydeligt arbejdskraftpotentiale. Der er derfor behov for en indsats i denne retning. En særlig udfordring er erhvervsfrekvensen blandt kvindelige indvandrere fra lande uden for EU, hvoraf kun 50,6% var i beskæftigelse i 2010.

Den finansielle og økonomiske krise har påvirket de sårbare grupper – især de socialt ekskluderede grupper – snarere end befolkningen generelt, hvilket udgør yderligere en risiko for disse gruppers sociale eksklusion. Etniske minoriteter hører til de grupper, der har en øget risiko for fattigdom og social eksklusion, og dette hænger sammen med forringelsen af deres stilling på arbejdsmarkedet. Efter at arbejdsløsheden steg i årene 2008 til 2010, er antallet af personer, der lever i husholdninger med lav arbejdsintensitet, desuden steget betydeligt (2008: 347 000, 2009: 360 000 og 2010: 433 000).

I finansloven for 2012 blev en række af de regler, der fastsætter betingelserne for at modtage ydelser, afskaffet for at gøre det mere attraktivt at arbejde. Selv om det i den nuværende situation er vigtigt og relevant at sikre hensigtsmæssige sociale sikringssystemer for at forhindre en social marginalisering, hvilket er i overensstemmelse med den årlige vækstundersøgelses opprioritering af bekæmpelsen af arbejdsløshed og de sociale konsekvenser af krisen, bør der fortsat lægges vægt på, at det skal være attraktivt at arbejde, for arbejde er på lang sigt en af de bedste metoder til forebyggelse af social eksklusion. Dette er også nødvendigt, hvis det skal lykkes Danmark − i overensstemmelse med landets 2020-mål − at få 22 000 personer fra husholdninger med lav arbejdsintensitet ud af fattigdom.

Danmark er det land i verden, der målt i procent af BNP bruger flest penge på uddannelse, og på en række områder er uddannelsessystemets resultater helt i top. Det er f.eks. tilfældet, når det gælder det overordnede mål for den andel af befolkningen, der har afsluttet en videregående uddannelse, hvor Danmark er næstbedst i EU, samt for deltagelsen i livslang læring, hvor deltagelsen i Danmark er den højeste i EU, over tre gange EU-gennemsnittet. På den anden side er kvaliteten af skolernes undervisning – f.eks. målt ud fra OECD's PISA-undersøgelse – på nogle områder kun gennemsnitlig.

For at tackle udfordringerne i forbindelse med den lave procentdel af unge, der afslutter en ungdomsuddannelse, har regeringen i finansloven for 2012 bekræftet det mangeårige mål, nemlig at 95 % af de unge skal gennemføre en ungdomsuddannelse i 2020. Den foreslår bl.a., at kvaliteten af de erhvervsfaglige uddannelser skal forbedres, bl.a. ved at begrænse den tid, som lærerne bruger på andre aktiviteter end undervisning, øge antallet af praktikpladser (10 400 ekstra pladser i 2012), indføre et fleksibelt loft over antallet af elever i hver klasse og fokusere mere på lærerne og deres rolle som klasseledere.

Den høje frafaldsprocent fra erhvervsuddannelserne kan hænge sammen med det utilstrækkelige antal praktikpladser. For at øge antallet af praktikpladser har regeringen foreslået, at der i forbindelse med offentlige investeringer indføres sociale bestemmelser i de offentlige indkøbsprocedurer, og at det gøres økonomisk attraktivt for private firmaer at tilbyde praktikpladser. Det kunne være en hensigtsmæssig fremgangsmåde, for den skolebaserede uddannelse, der ellers er alternativet, er blevet kritiseret for ikke at give den "rigtige" erhvervserfaring, der var hensigten med Danmarks dobbelte praktiksystem. Det er imidlertid helt afgørende, at de tiltag, der indføres, ikke virker konkurrenceforvridende.

Hvad angår folkeskolen, har regeringen foreslået at styrke elevernes kvalifikationer og kompetenser. Et reformforslag slår til lyd for, at lærerne skal undervise i fag, der svarer til deres kompetencer, at der skal nås en række klare mål ved afslutningen af det andet år i folkeskolen, samt at skoleledelsen og kommunernes rolle skal styrkes.

Planerne er generelt relevante og kan forventes at blive effektive. Indtil de specifikke reformer er gennemført, gælder den bekymring, som fremgår af den tredje landespecifikke henstilling til Danmark, imidlertid stadig til en vis grad. Udfordringerne på dette område bør dog også ses i sammenhæng med de kvalifikationer, der bliver brug for på arbejdsmarkedet i fremtiden samt en eventuel mangel på arbejdskraft. En generel højnelse af uddannelsesniveauet, muligheden for at få unge hurtigere gennem uddannelsessystemet og en forbedring af uddannelseskvaliteten – ikke mindst gennem en forbedring af omkostningseffektiviteten af investeringerne i uddannelse – kan påvirke arbejdskraftudbuddet positivt. En stigning i antallet af praktkpladser kunne være med til at tackle den stadig større udfordring, som ungdomsarbejdsløsheden udgør i Danmark. Foranstaltningerne bør dog også ses i sammenhæng med den lave produktivitetsvækst.

3.4. Strukturelle vækst- og konkurrencefremmende foranstaltninger

Det indre marked, liberalisering og konkurrence

Mens erhvervsklimaet i Danmark er kendetegnet ved en gennemgående konkurrencevenlig regulering (Danmark er placeret som nr. fem ud af 183 økonomier målt efter, hvor let det er at drive forretningsvirksomhed[8]), er væksten i arbejdskraftens produktivitet[9] aftaget de seneste årtier, fra et årligt gennemsnit på 2,5 % i perioden 1990-1995 til 1,8 % i 1995-2000 og 0,5 % i perioden 2000-2011. Inden for både fremstillings- og servicesektoren var væksten i arbejdskraftens produktivitet blandt de laveste i EU (på en 21. plads ud af 26) i perioden 2000-2010. Der er enighed om, at den svage produktivitetsvækst er et problem, og regeringen har nedsat en produktivitetskommission, som skal undersøge, hvordan der kan opnås en bedre forståelse af årsagerne til denne udvikling. Undersøgelser peger dog i retning af konkurrenceevnen og uddannelserne som mulige drivkræfter.

Selv om der er tegn på, at konkurrencen er mindre effektiv i Danmark end i andre lande, kan dette i et vist omfang skyldes strukturelle træk ved den danske økonomi, som f.eks. markedets ringe størrelse, en stor offentlig sektor, servicesektorens størrelse og et meget reguleret miljø. På nogle af disse områder vil en yderligere ændring af den danske konkurrencelov kun flaskehalsproblemet til en vis grad, men det er dog stadig muligt at opnå en forbedring inden for en række områder. Derfor vedtog Danmark i 2011 en konkurrencepakke, der primært er rettet mod bygge- og anlægssektoren, detailhandelen og de offentlige serviceydelser. Liberaliseringen af lukkeloven fra oktober 2012 kan også forventes at få en positiv effekt for engros- og detailmarkederne.

Skønt Danmark har gennemført tjenesteydelsesdirektivet, findes der stadig en række restriktioner for grænseoverskridende tjenesteydere. Ydermere er konkurrencen på taxikørsels- og transportydelsesområdet samt en liberalisering af apotekerne ved at blive behandlet, inden der gennemføres foranstaltninger. Spørgsmålet om, hvordan de offentlige indkøb i kommuner og regioner kan øges, vil blive behandlet i forbindelse med forhandlinger med kommuner og regioner, og det er svært at spå om resultatet på nuværende tidspunkt. Desuden anbefalede et udvalg, der blev nedsat af den forrige regering, i april 2012 en skærpelse af konkurrenceloven. Et flertal af udvalgets medlemmer fandt, at bøderne for overtrædelse af konkurrenceloven burde forhøjes væsentligt, og at der burde indføres fængselsstraffe for kartelmedlemmer.

Selv om bevidstheden om problemet er relativt stor, og ambitionsniveauet bør anses for at være relativt høj, er det svært at vurdere, om foranstaltningerne på dette område bliver så effektive, som det forventes. Foranstaltninger i forhold til nogle sektorer er endnu ikke blevet implementeret, og skønt indførelsen af konkurrencepakken var ét af det tiltag, som landet forpligtede sig til i europluspagten, og at den også er relevant i forhold til prioriteringen af vækst og konkurrenceevne i den årlige vækstundersøgelse, er der kun truffet begrænsede foranstaltninger på dette område siden den landespecifikke hentilling til Danmark. Skønt det fremgår af det nationale reformprogram, at regeringen vil fremsætte forslag til forøgelse af konkurrencen, indeholder programmet intet tilsagn om f.eks. at forøge den afskrækkende virkning i overensstemmelse med ovennævnte anbefalinger til en styrket håndhævelse af konkurrencereglerne. Den landespecifikke henstilling på konkurrenceområdet kan derfor ikke anses at være imødekommet fuldt ud.Forskning & innovation

Innovationsmiljøet for virksomheder i Danmark ligger et godt stykke over EU-gennemsnittet, og Danmark nåede sit mål for F&U-investeringer på 3 % i 2009. På nogle områder halter Danmark dog efter andre førende innovationslande, navnlig med hensyn til privat finansiering af innovation, visse aspekter af iværksætterkulturen og en manglende intensitet i konkurrencen på lokalt plan. Selv om Danmark har en relativt stærk iværksætterkultur i forhold til andre EU-stater, er der problemer med iværksætternes overlevelses- og vækstrater[10]. En af årsagerne hertil synes at være nystartede virksomheders problemer med at få adgang til finansiering. Fra og med 2009 er der oprettet en række mindre fonde via EU's strukturfonde, som især skal støtte innovation og udvikling i SMV'er. Dette kan fremme den private finansiering af innovation og SMV'ernes konkurrenceevne i forbindelse med Europa 2020-prioriteringerne.

Markedsmekanismerne og en indirekte finansiering af F&U gennem skattemæssige incitamenter har spillet en større rolle i Danmark end direkte statsstøtte til virksomhedernes F&U. Herved adskiller Danmark sig fra de øvrige nordiske lande. På den anden side har Danmark en forholdsvis styrke i EU i samarbejdet mellem den offentlige og den private sektor. I forhold til andre førende innovationslande har Danmark en større andel af SMV'er i virksomhedsstrukturen, og danske SMV'er er forholdsvis F&U-intensive. På trods af den nationale innovationsindsats' høje kvalitet ligger resultatet, opgjort i højvækstvirksomheder, under EU-gennemsnittet.

Danmark har for nylig gennemført en række relevante innovationsfremmende reformer og er for tiden ved at udarbejde en ny vidtfavnende innovationsstrategi. Der er gode muligheder for aktivt at innovere udbuds- og efterspørgselssiden på de områder, hvor Danmark har en konkurrencemæssig fordel, som f.eks. vindenergi, organisk kemi, lægemidler og bioteknologi. På grund af den lave produktivitetsvækst i Danmark og behovet for at ændre virksomhedernes innovationsaktivitet, så den bliver bredere funderet, herunder investeringer i immaterielle aktiver, ville det navnlig være en fordel for Danmark at kombinere det strategiske fokus for innovationen med en øget effektivitet, for så vidt angår de offentlige F&U-investeringer.

Klima, energi, transport og miljø

Danmark har forpligtet sig til senest i 2010 at nedbringe sine drivhusgasemissioner med 20% (sammenlignet med 2005 og kun for emissioner, der ikke falder ind under EU's emissionshandelssystem). I henhold til 2011-fremskrivningerne, der tager hensyn til eksisterende foranstaltninger, forventes Danmark at overskride sit nationale mål med 11 procentpoint. Skal målet nås uden at anvende fleksibilitetsmekanismer, er Danmark derfor nødt til at vedtage og rent faktisk gennemføre disse yderligere tiltag.

Samtidig står Danmark over for den udfordring at skulle udforme politikker til at nå de ambitiøse klima- og energimål på en mere effektiv og konsekvent måde, ligesom mange andre medlemsstater (jf. afsnit 3,1). De emissionsbegrænsende foranstaltninger kunne bl.a. rettes mod landbrug og transport. Selv om der er gjort forholdsvis lidt inden for landbrugssektoren, er der inden for transportsektoren taget en række initiativer til at fremme en ændring af transportmåden fra privat til offentlig transport. For at nå de planlagte fald i emissionerne kunne disse initiativer udbygges. Øget konkurrence på markedet for taxikørsel offentlig transport kunne bidrage til at gøre deisse sektorer mere omkostningseffektive. Den andel, som det elektriske banenet udgør af Danmarks samlede banenet, er desuden én af de laveste i EU (23,5 % mod EU-27-gennemsnittet på 52,2 %[11]). Der bør derfor lægges større vægt på at udskifte de eksisterende lokomotiver, som i stor udstrækning er dieseldrevne og skadelige for miljøet. Dette skal også ses i lyset af, at Danmark, med 0,62 % af BNP, er blandt de medlemsstater, der har de laveste samlede investeringer i transport.

På energiområdet blev der i marts 2012 givet bred politisk opbakning til en ny energiaftale 2012-2020. Denne aftale bekræfter Danmarks høje ambitionsniveau med hensyn til omlægningen af sit energisystem og fastsætter de initiativer, der skal bidrage til at nå 2020-målene. Danmark skiller sig ud på området for vedvarende energi, der fortsat prioriteres højt. Danmark bliver dog nødt til at udvikle større vedvarende energikilder, hvis målsætningen for 2020 skal nås, nemlig at 30 % af det samlede energiforbrug i 2020 skal stamme fra vedvarende energi, fordelt på 10 % for transport, 40 % for opvarmning og afkøling og 50 % for elektricitet, jf. den nationale handlingsplanplan for vedvarende energi[12]. De initiativer, der indgår i energiaftalen 2012-2020 fra marts 2012, vil medvirke til at nå disse mål.

Hvis målet skal nås, er det imidlertid nødvendigt, at Danmark øger sin indsats for at anvende vedvarende energi inden for transportsektoren, idet der i 2009 kun blev anvendt vedvarende energi ved 0,26 % af transporten. Danmark kunne også gøre fremskridt ved at udvikle løsninger til intelligent energiefterspørgsel og ved investeringer i elnet, der kan klare mere end 50 % vedvarende energikilder i elforsyningen i 2020. Danmark har gjort visse fremskridt på området[13], som det fremgår af en rapport fra oktober 2011, som indeholder en række specifikke anbefalinger til regeringen i forbindelse med dens kommende strategi for Smart Grid Netværket. Energiaftalen 2012-2020 fastslår, at der skal udformes en samlet strategi for etablering af "smart grids".

Hvad angår energieffektiviteten, skulle den offentlige sektor nedbringe energiforbruget i centraladministrationens bygninger med 10 % i 2011 i forhold til 2006-niveauet, hvilket svarer til god praksis. Information om de energibesparende foranstaltninger i den offentlige sektor offentliggøres elektronisk på en række websteder. Der er desuden indgået frivillige aftaler om energispareaktiviteter med kommuner og regioner.

Miljømålene er nået på flere områder, men der er fortsat udfordringer, når det gælder vandkvalitet, biologisk mangfoldighed og forebyggelse og behandling af affald. Disse miljømål og –udfordringer skal også ses i lyset af Danmarks 2020-mål for reduktionen af drivhusgasemissioner i sektorer uden for emissionshandelsordningen. En anden betydelig miljømæssig udfordring for Danmark er landbrugets bæredygtighed, hvor det stadig er en udfordring at opfylde målsætningerne om biologisk mangfoldighed og vandkvalitet samt målet om at nedbringe drivhusgasemissionerne i sektorer uden for emissionshandelsordningen. Det er planen, at den danske regering fremlægger en ny handlingsplan for naturen og landbruget med henblik på at håndtere de miljømæssige udfordringer for landbruget.

3.5. Modernisering af den offentlige forvaltning

Kvaliteten af den danske offentlige forvaltning betragtes generelt som værende blandt de bedste i EU[14]. Den offentlige forvaltnings kvalitet vurderes almindeligvis ud fra parametre såsom effektivitet, brug af digitalisering og moderne regulering. Blandt de centrale bestræbelser, der er blevet gjort på at sikre en høj kvalitet i den offentlige forvaltning i Danmark, kan nævnes omfattende reformer på regulerings- og digitaliseringsområdet.

Danmark har i lang tid givet reguleringsreformen prioritet, og der er gennemført mange virkningsfulde foranstaltninger, som er i tråd med prioriteringerne i den årlige vækstundersøgelse. Der er i flere år blevet gjort en indsats for at nedbringe de administrative byrder for virksomhederne og internt i den offentlige administration. Målet var at nedbringe de administrative byrder for erhvervslivet med 25 % fra 2002 til 2010, og det blev nået i 2010. I marts 2012 lancerede regeringen sin strategi for en nedbringelse af de administrative byrder, der – i lighed med Kommissionens metode til at mindske byrden – tager udgangspunkt i virksomhedernes behov. Hovedelementerne i den nye strategi er følgende: 1) Oprettelse af et erhvervsforum for enklere regler, som skal pege på områder, hvor forpligtelserne opfattes som en for stor byrde, og foreslå mulige forenklinger. Det er derefter op til ministerierne at acceptere forslagene eller forklare, hvorfor de ikke kan imødekomme dem. 2) En vedvarende indsats for at nedbringe de administrative byrder, således at det sikres, at der er færre administrative byrder i 2015 end i 2011. 3) Forenklinger af EU-lovgivningen skal gennemføres, og enhver form for "overimplementering" skal være berettiget. 4) Processen kickstartes ved, at der stilles forenklingsforslag rettet mod både administrative som andre byrder, som virksomhederne finder irriterende.

Danmark har været et af de førende lande inden for offentlig digitalisering i flere år (i Europa og på verdensplan)[15], og i august 2011 blev der lanceret en ny fællesoffentlig digitaliseringsstrategi. Regeringen har med sin nye digitaliseringsplan opstillet nye mål for den digitale kommunikation med både virksomheder og borgere. Der har i en årrække eksisteret digitale portaler for kommunikationen med både borgere og virksomheder, og den nye strategi indebærer, at mulighederne for digital kommunikation skal udnyttes endnu mere, således at det bliver obligatorisk, at kommunikationen mellem offentlige myndigheder og virksomheder og borgere foregår digitalt. Fra og med 2015 skal borgerne anvende digitale løsninger til deres skriftlige kommunikation med de offentlige myndigheder. For virksomhedernes vedkommende bliver al relevant kommunikation digital inden udgangen af 2012.

Digitaliseringsstrategien indfører desuden nye initiativer og mål for brugen af it i forbindelse med velfærdsydelser (skoler, børns sundhed og pasning, ældre og sårbare grupper) med henblik på at frigøre ressourcer og forbedre kvaliteten af den offentlige service.

4. Oversigt

2011-forpligtelser || Sammenfattende vurdering

Landespecifikke henstillinger

Landespecifik henstilling nr. 1: Gennemføre finanspolitiske konsolideringsforanstaltninger i 2011, 2012 og 2013 og sikre årlig finanspolitisk indsats på 0,5 % af BNP i perioden 2011-2013 som planlagt og korrigere det uforholdsmæssigt store underskud senest i 2013 i overensstemmelse med Rådets henstilling under proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Derefter sikre, som planlagt, en hensigtsmæssig tilpasning i retning af den mellemfristede målsætning. Reduktionen af det offentlige underskud bør fremskyndes, hvis de økonomiske betingelser viser sig at blive bedre end forventet. Udgiftsstyringen bør styrkes ved at vedtage bindende flerårige udgiftslofter for stat, kommuner og regioner, som er i overensstemmelse med de overordnede mellemsigtede almindelige budgetmål. || Når der tages hensyn til de diskretionære foranstaltninger, der er beskrevet i programmet, synes fremskrivningerne af de offentlige udgifter at sikre den påkrævede ændring af det uforholdsmæssigt store underskud i 2013, dvs. en finanspolitisk stramning på 1½ % i årene 2011-2013. Anden del af henstillingen, som omhandler udgiftsstyring, er gennemført fuldt ud. Der er for nylig indgået forlig om en national budgetlov med det formål at styrke kontrollen med de offentlige udgifter i Danmark. I denne forbindelse skal Folketinget også vedtage fireårige bindende udgiftslofter på nationalt, regionalt og kommunalt plan. Det Økonomiske Råd er uafhængigt og får til opgave at vurdere holdbarheden af de offentlige finanser på lang sigt, budgetbalancens udvikling på mellemlang sigt, og hvorvidt udgiftslofterne er i overensstemmelse med de finanspolitiske mål. Det er også i budgetloven, at de centrale bestemmelser i den nye finanspolitiske aftale bliver nedfældet i den danske lovgivning (reglen om et budget i balance og korrektionsmekanismen).

Landespecifik henstilling nr. 2: Tage yderligere skridt til at øge det langsigtede udbud af arbejdskraft, med henblik på at styrke beskæftigelsen og de offentlige finansers holdbarhed, ved at implementere den nyligt besluttede reform af efterlønsordningen, ved at gennemføre en reform af førtidspensionen og ved i højere grad at målrette tilskudsordninger (fleksjobordningen) mod de mest sårbare grupper. || Indtil videre har Danmark delvist gennemført denne henstilling. Reformen af efterlønsordningen er blevet vedtaget i overensstemmelse med landespecifik henstilling nr. 2, og der er udarbejdet et forslag til reform af førtidspensions- og fleksjobordningerne. Forslaget peger i den rigtige retning, for så vidt angår gennemførelsen af henstillingen, men reformen er endnu ikke vedtaget.

Landespecifik henstilling nr. 3: Fremskynde gennemførelsen af reformer for at forbedre kvaliteten i uddannelsessystemet. Nedbringe frafaldsprocenterne, især i den erhvervsfaglige uddannelsessektor, og forøge antallet af lærepladser. || Denne henstilling betragtes kun som delvist gennemført. Danmark har opstillet en række mål og planer på uddannelsesområdet og har til hensigt at tage en lang række initiativer, som skal forhindre frafald fra ungdomsuddannelserne og øge antallet af praktikpladser. I finansloven for 2012 er der afsat midler til 10 400 ekstra praktikpladser og til at skabe 1 500 ekstra skolebaserede praktikpladser, og der gives yderligere ressourcer til at forbedre uddannelseskvaliteten og øge støtten til skolebaserede praktikanter. Danmark står dog stadig over for en række udfordringer på ungdomsuddannelsesområdet.

Landespecifik henstilling nr. 4: Tage skridt til at fjerne hindringer for konkurrencen, især i borgernær service og detailsektoren, ved at revidere planlægningslovgivningen og åbne for indkøb i kommuner og regioner. || Denne henstilling kan kun anses for at være delvist imødekommet, idet foranstaltningerne for nogle sektorers vedkommende endnu ikke er blevet gennemført. I konkurrencepakken, der blev vedtaget i 2011, blev der taget hånd om en række væsentlige hindringer for adgangen til servicesektoren. Konkurrencepakken er primært rettet mod bygge- og anlægssektoren, detailhandelen og de offentlige serviceydelser. Konkurrencen på taxikørselsområdet og en liberalisering af apotekerne er ved at blive behandlet, inden der kan gennemføres foranstaltninger. Liberaliseringen af forretningernes åbningstider vil være fuldt tilendebragt i oktober 2012. Spørgsmålet om etablering af hypermarkeder blev forelagt Detailhandelsforummet. Et flertal af forummets medlemmer går ikke ind for en slækkelse af den danske planlov for at muliggøre opførelse af flere hypermarkeder. Regeringen vil diskutere anbefalingerne i løbet af foråret 2012. Spørgsmålet om offentlige indkøb vil blive behandlet i forbindelse med forhandlinger med kommuner og regioner.

Landespecifik henstilling nr. 5: Understøtte den igangværende stabilisering af ejendomsmarkedet efter den seneste priskorrektion, og samtidig gøre en præventiv indsats for at styrke den mellemsigtede stabilitet på boligmarkedet og det finansielle system, herunder reformer af realkreditsystemet og ejendomsskattesystemet. || Overordnet set er henstillingen delvist gennemført. Der er planer om et skærpet tilsyn med gældsniveauet og de forskellige typer af boliglån. Erhvervs- og Vækstministeriet er ved at udarbejde en rapport om banker og realkreditinstitutters kunderådgivning samt en analyse af de risici, der findes i tilknytning til husholdningernes gældsætning og den socioøkonomiske fordeling af realkreditlån. Selv om der ikke er nogen klare risici med hensyn til den finansielle stabilitet, er det relevant at træffe foranstaltninger til at forhindre fremtidige boligbobler, bl.a. ved at ophæve fastfrysningen af ejendomsskatter fastsat ud fra en nominel værdi. Regeringen udelukker, at der vil ske ændringer i ejendomsbeskatningen i den indeværende fireårige valgperiode.

Europluspagten (nationale forpligtelser og fremskridt)

Danmark har bebudet følgende initiativer for at styrke udbuddet af arbejdskraft, beskæftigelsen og de offentlige finanser: · Aftale om en pensionsreform, der styrker den strukturelle saldo med 1 % af BNP. · Hurtigere afslutning af uddannelser. · Målretning af fleksjobordningen. For at øge kontrollen med de offentlige udgifter, har Danmark forpligtet sig til: at styrke sanktionerne med hensyn til udgiftsstyring i kommunerne. || Forpligtelsen til at gennemføre en pensionsreform er helt opfyldt. Reformen blev vedtaget i Folketinget i slutningen af 2011. Forpligtelsen til at få de studerende hurtigere gennem undervisningssystemet er ikke opfyldt. Her er der endnu ikke truffet nogen konkrete foranstaltninger. Forpligtelsen om en målretning af fleksjobordningen er delvist opfyldt, idet der er udarbejdet et reformforslag. Forpligtelsen til at styrke sanktionerne er delvist opfyldt. Der er blevet udarbejdet et forslag til en national budgetlov, som har opbakning fra regeringen og et flertal i Folketinget. Den skal forbedre forvaltningen af de offentlige udgifter i Danmark og medfører en permanent stramning af sanktionerne.

For at fremme konkurrenceevnen og produktiviteten har regeringen forpligtet sig til: at gennemføre en konkurrencepakke med konkrete foranstaltninger, som primært er rettet mod bygge- og anlægssektoren og servicesektoren. || Denne forpligtelse er helt opfyldt, idet konkurrencepakken er blevet gennemført.

Europa 2020 (nationale mål og fremskridt)

Beskæftigelsesfrekvens: 80 % || Beskæftigelsesfrekvens (%) i 2009, 2010 og 2011: 77.5, 75.8, 75.7. De fremskridt, der er sket i retning af at opfylde målet, indbefatter bl.a. vedtagelsen af en reform af efterlønsordningen og forslagene til reform af førtidspensionen og fleksjobordningen. Effekten heraf er endnu ikke slået igennem. Regeringen skønner dog, at disse reformer vil løfte beskæftigelsesfrekvensen til 80 % i 2010.

Investeringer i F&U: 3 % af BNP || Nationale bruttoudgifter til F&U (i % af BNP) i 2009, 2010: 3,06 %, 3,06 %e Danmark nåede sit mål for F&U-investeringer i 2009.

Drivhusgasemissioner: -20 % (i forhold til 2005-emissionerne, emissioner under emissionshandelsordningen er ikke omfattet af det nationale mål) || Ændring i drivhusgasemissioner, der ikke falder ind under emissionshandelsordningen, mellem 2005 og 2010: -4% (dette skøn svarer til emissionshandelsordningens nuværende anvendelsesområde) Der er vedtaget forskellige foranstaltninger, som skal sikre en prioritering af jernbaner og anden kollektiv trafik. Afgiftsfritagelsen for elbiler blev forlænget til og med 2015.

Vedvarende energi: 30 % || Andelen af vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug var 19,9 % i 2009 (EUROSTAT) og 21,8 % i 2010 (national statusrapport). Danmark har allerede nået det mellemliggende mål for 2011-2012. Der er dog ikke sket tilstrækkelige fremskridt i retning af at nå målet om anvendelse af 10 % vedvarende energi inden for transportsektoren senest i 2020. Danmark anvendte mindre end 1 % vedvarende energi i transportsektoren i 2010. Dette niveau er blandt de laveste i EU.

Energieffektivitet – reduktion af energiforbrug inden 2020 i mio. toe 0,83 mio. toe || Ikke relevant. Metoden til at vurdere nationale fremskridt med hensyn til energieffektiviteten drøftes i øjeblikket af institutionerne i sammenhæng med det foreslåede energieffektivitetsdirektiv.

Mål for andelen af elever, der forlader uddannelsessystemet tidligt: 10 % || Elever, der dropper ud af uddannelser og erhvervsuddannelser (procent af 18-24-årige med højst grundskoleniveau og ingen efterfølgende uddannelse eller erhvervsuddannelse) i 2009, 2010: 10,6 %, 10,7 %. Danmark klarer sig bedre end EU-gennemsnittet for så vidt angår antallet af elever, der dropper ud af uddannelser (10,7 % i forhold til EU-gennemsnittet på 14,1 % i 2010, selv om der kun har været et beskedent fald i frafaldsprocenten de seneste ti år (fra 11,7 % i 2000). Danmark har fastsat et nationalt mål for frafaldsprocenten i 2020, som stort set synes at svare til udviklingen mellem 2000 og 2010. Det skal bemærkes, at Danmarks resultater på indikatoren for andelen af elever, der forlader uddannelsessystemet tidligt, er gode, mens procentdelen af unge, der afslutter en ungdomsuddannelse er forholdsvis lav. Årsagen er, at der er en forholdsvis stor andel af 18-24-årige, der deltager i uddannelsesaktiviteter (dvs. ikke kommer ind under definitionen på elever, som dropper ud) uden at afslutte en uddannelse på gymnasieniveau, inden de fylder 24.

Uddannelse på universitetsniveau: 40 %[16] || Gennemførelse af en videregående uddannelse i 2009, 2010: 48.1 %, 47.0 %. Hvad angår de videregående uddannelser, er andelen med en videregående uddannelse steget betydeligt i Danmark, fra 33,1, % i 2000 til 47 % i 2010, hvilket er et godt stykke over EU-gennemsnittet på 33,6 %.

Mål for nedbringelsen af antallet af personer, der er truet af fattigdom eller social eksklusion i antal personer: -22 000 personer i husstande med lav arbejdsintensitet || Antal personer, der var truet af fattigdom eller social eksklusion i 2009, 2010: 360 000, 433 000 Der er endnu ikke sket fremskridt med hensyn til at opfylde dette mål.

BILAG

Tabel I. Makroøkonomiske indikatorer

Tabel II. Sammenligning af makroøkonomisk udvikling og prognoser

Tabel III. Sammensætning af budgetjusteringen

Tabel IV. Gældsdynamik

Tabel V. Langfristede holdbarhedsindikatorer

Tabel VI. Beskatning

Tabel VII. Finansmarkedsindikatorer

Tabel VIII. Arbejdsmarkedsindikatorer og sociale indikatorer

Tabel VIII. Arbejdsmarkedsindikatorer og sociale indikatorer - fortsat

Tabel IX: Resultat- og politikindikatorer for produktmarkedet

Tabel X. Indikatorer for grøn vækst

[1] Den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og midlertidige foranstaltninger som genberegnet af Kommissionens tjenestegrene på basis af oplysningerne i programmet og ved hjælp af den i fællesskab aftalte metode.

[2] De sociale bidrag er begrænsede i Danmark, hvilket indebærer, at den personlige indkomstskat på lønindkomster er forholdsvis højere. Da dette er et udtryk for forskellige måder at beskatte lønindkomster på, påvirker det ikke skattestrukturens bidrag til vækst.

[3] Se f.eks. Fosgerau, M. & Jensen, T. (2011), A green reform is not always green, Transportation Research. Del C: Emerging Technologies.

[4] Også kaldet rentelån.

[5] Det Økonomiske Råd: "Dansk Økonomi, efterår 2011".

[6] Forskningsresultater har bekræftet, at fleksjobordningen og direkte beskæftigelsesprogrammer er positive for beskæftigelsen af indvandrere fra ikke-vestlige indvandrere: Immigrants Receiving Social Assistance in Denmark, IZA DP No. 5632, April 2011, http://ftp.iza.org/dp5632.pdf

[7] Mellem andet kvartal 2008 og andet kvartal 2011. Kilde: EU's beskæftigelsesmæssige og sociale situation, Quarterly Review, december 2011 (s. 44).

[8] Kilde: Verdensbanken, "Doing business", 2012

[9] Beregnet som BNP til 2005-markedspriser pr. ansat.

[10] Ifølge "Iværksætterindeks 2009" fra det daværende "Erhvervs- og Byggestyrelsen".

[11] EU Transport in Figures, 2011.

[12] National handlingsplan for vedvarende energi i Danmark, juni 2010, findes på adressen: http://ec.europa.eu/energy/renewables/transparency_platform/doc/national_renewable_energy_action_plan_denmark_da.pdf.

[13] "Hovedrapport for Smart Grid Netværkets arbejde", (Klima-, Energi- og Bygningsministeriet).

[14] "European semester 2012- thematic fiche on the quality of Public Administration".

[15] Eurostat: "Community Survey on ICT Use in Households and by Individuals, 2011" og "The UN e-Government Development Index, 2012".

[16] Danmarks nationale mål beregnes ved hjælp af en anden metode end EU-målene. Det er derfor ikke muligt at sammenligne tallene i den danske indberetning vedrørende EU's 2020-mål med indberetningen af Danmarks egne mål.