Nr. C 128/2 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.5.82 
II 
(Forberedende retsakter) 
KOMMISSION 
Forslag til Rådets direktiv om midlertidig beskæftigelse 
(Forelagt Rådet af Kommissionen den 7. maj 1982) 
RÅDET FOR DE EUROPÆISKE 
FÆLLESSKABER HAR — 
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det 
europæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 
100, 
under henvisning til forslag fra Kommissionen, 
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parla­
mentet, 
under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og 
sociale Udvalg, og ud fra følgende betragtninger: 
Rådet vedtog den 18. december 1979 en resolution 
om tilpasning af arbejdstiden (*) og anførte, for så 
vidt angår midlertidigt arbejde, at der burde »indledes 
en fællesskabsaktion til støtte for medlemsstaternes 
indsats med henblik på dels at sikre kontrollen med 
midlertidigt arbejde, dels at sikre de midlertidigt 
ansatte på det sociale område«; 
Europa-Parlamentet vedtog den 17. september 1981 
en beslutning (2), hvori det i forbindelse med midlerti­
digt arbejde nævnes, at »der er ved at foregå en 
foruroligende'udvikling«, og at »Kommissionen bør 
foreslå Rådet en klar definition af midlertidigt 
arbejde og retningslinjer for at sikre, at det ikke 
misbruges«; 
fast beskæftigelse bør være reglen, midlertidig beskæf­
tigelse bør derfor, i de enkelte tilfælde være økono­
misk begrundet, og kontrakternes varighed 
begrænses, når midlertidigt ansatte ikke er sikret i 
samme grad som fastansatte; 
det er nødvendigt at sørge for, at der ikke fore­
kommer misbrug af midlertidig beskæftigelse i de to 
former, den hovedsagelig antager, og som omfatter 
vikarbureauarbejde eller tidsbegrænset ansættelse; 
(') EFTnr. C 2 af 4. 1. 1980, s. 1. 
(2) EFT nr. C 260 af 12. 10. 1981, s. 54. midlertidig underentreprise med delegation af 
myndighed bør betragtes som vikarbureauarbejde; 
fastansatte bør beskyttes mod overdreven anvendelse 
af vikarbureauarbejde og tidsbegrænset ansættelse; 
virksomhederne bør kunne arbejde fleksibelt, bl.a. når 
personalesituationen eller den økonomiske aktivitet 
svinger midlertidigt; 
de i de enkelte medlemsstater gældende bestemmelser 
om kontrol med vikarbureauers virksomhed er meget 
forskellige, og i nogle af medlemsstaterne føres der 
slet ingen kontrol; disse uoverensstemmelser fordrejer 
konkurrencevilkårene inden for fællesmarkedet og 
forhindrer dette i at fungere tilfredsstillende; der bør 
træffes foranstaltninger herimod, især ved at det 
pålægges de pågældende virksomheder at indhente 
tilladelse og ved at underkaste dem en passende 
kontrol; 
det bør undgås, at vikarbureauer koncentreres i de 
medlemsstater, hvis lovgivning er mildest, og hvor 
arbejdstagerne er mindst beskyttet; problemer af 
denne art kan ikke løses på nationalt plan, og det er 
derfor nødvendigt at løse dem ved en tilnærmelse af 
lovgivningerne på et stadigt stigende niveau, jf. trak­
tatens artikel 117; 
vikarbureauernes aktiviteter når i stigende omfang ud 
over de enkelte landes grænser, idet bureauerne i en 
medlemsstat udfolder dens aktivitet i andre medlems­
stater enten ved at ansætte eller levere arbejdskraft i 
disse eller ved at oprette datterselskaber, lokale afde­
linger eller filialer der; de forskelligartede regler 
skaber på fællesskabsplan problemer, der ikke kan 
løses alene på nationalt plan; 
det bør forhindres, at vikarbureauer kan udnytte den 
frie udveksling af tjenesteydelser og arbejdstagernes 
frie bevægelighed til at omgå gældende bestemmelser 
i andre medlemsstater — 
19. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 128/3 
VEDTAGET FØLGENDE DIREKTIV: 
DEL I 
DEFINITIONER 
Artikel 1 
Dette direktiv omhandler midlertidig beskæftigelse 
som modsætning til fast beskæftigelse. 
I dette direktiv forstås ved: 
a) fast beskæftigelse: ansættelse på grundlag af en 
ikke-tidsbegrænset arbejdskontrakt eller arbejds­
forhold; 
b) vikarbureauarbejde: regelmæssig virksomhed, som 
består i, at en fysisk eller juridisk person indgår en 
arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold med 
arbejdssøgende med det formål midlertidigt at 
stille disse til rådighed for en virksomhed med 
henblik på udførelse af et bestemt arbejde; 
Som vikarbureauarbejde betragtes ligeledes aktivi­
teter, som udføres på grundlag af kontrakter, der 
betegnes som midlertidig underentreprise, men som 
rent faktisk indebærer delegation af myndighed til 
brugervirksomheden; 
c) vikar: enhver arbejdstager, der indgår en arbejds­
kontrakt eller et arbejdsforhold med et vikarbu­
reau med det formål at udføre et bestemt arbejde 
for en brugervirksomhed; 
d) fastansat: enhver arbejdstager, der med sin arbejds­
giver indgår en ikketidsbegrænset arbejdskontrakt; 
e) vikarbureau: enhver fysisk eller juridisk person, 
der som arbejdsgiver indgår arbejdskontrakter 
eller ansættelsesforhold, som indebærer vikarbu­
reauarbejde; 
f) kontrakt om vikarbureauarbejde: den aftale eller 
det ansættelsesforhold, som aftales mellem vikar­
bureauet og vikaren; 
g) brugervirksomhed: enhver fysisk eller juridisk 
person, for hvem et arbejde som defineret under b) 
udføres; 
h) udlejningskontrakt: den aftale, vikarbureauet 
indgår med brugervirksomheden, og i henhold til 
hvilken vikaren stilles til rådighed for brugervirk­
somheden med henblik på udførelse af et bestemt 
arbejde; 
i) bestemt arbejde: midlertidigt arbejde, som en vikar 
udfører for en brugervirksomhed; j) tidsbegrænset ansættelse: arbejdskontrakt eller 
ansættelsesforhold, hvorved en arbejdsgiver 
direkte indgår en retligt bindende aftale med en 
arbejdstager, og hvori tidspunktet for kontraktens 
udløb afhænger af objektive faktorer, såsom en 
bestemt datos indtræden, afslutning af en bestemt 
opgave eller indtrædelse af en bestemt begivenhed. 
AFDELING II 
VIKARBUREAUARBEJDE 
Artikel 2 
1. Medlemsstaterne sørger for, at vikarbureauer 
ikke udøver virksomhed uden at have indhentet tilla­
delse fra myndighederne. De sørger desuden for, at 
der føres et passende tilsyn med de virksomheder, 
som de giver nævnte tilladelse. 
2. En medlemsstat (værtslandet) kan modsætte sig, 
at et bureau, der har indhentet tilladelse i en anden 
medlemsstat (hjemlandet), udøver virksomhed inden 
for værtslandets område, hvis bureauet ikke opfylder 
de særlige betingelser, som værtslandet af hensyn til 
almenvellet pålægger sine egne statsborgere. 
3. Udøvelse af vikarbureauvirksomhed uden den i 
denne artikel omhandlede tilladelse er ulovlig. I 
tilfælde af ulovligt vikarbureauarbejde hæfter bruger­
virksomheden subsidiært for betalingen af de social­
sikringsbidrag, lønninger og tillæg, som vikarerne har 
krav på, samt eventuelle udgifter i forbindelse med 
deres hjemsendelse, hvis vikarbureauet ikke opfylder 
sine forpligtelser. 
Artikel 3 
1. Udlejningskontrakter kan kun indgås i følgende 
tilfælde: 
a) midlertidig nedgang i antallet af ansatte, eller 
b) midlertidig eller usædvanlig forøgelse af arbejds­
byrden. 
2. I tilfælde, der falder ind under stk. 1, litra b), 
kan varigheden af hvert bestemt arbejde ikke over­
stige tre måneder, og det kan kun fornyes én gang. 
Nr. C 128/4 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19. 5. 82 
En forlængelse ud over seks måneder er dog mulig, 
hvis der indhentes tilladelse fra myndighederne, og 
der er tale om behørigt begrundede særlige omstæn­
digheder. 
3. Det er forbudt at ansætte flere vikarer efter 
hinanden i samme stilling, efter udløbet af de i stk. 2 
fastsatte frister. 
4. Medlemsstaterne kan fravige stk. 1, såfremt 
vikarer på samme betingelser som fastansatte nyder 
godt af de sociale goder, der følger af arbejdsretten, 
kollektive overenskomster, eller virksomhedens 
praksis over for de ansatte. 
Artikel 4 
Vikarer må ikke udelukkes fra de sociale sikringsord­
ninger, og beregningsgrundlaget for socialsikringsbi­
dragene og ydelserne skal være det samme som det, 
der gælder for fastansatte, med forbehold af eventu­
elle særlige regler, med hensyn til varigheden af deres 
arbejde og/eller den udbetalte løn. 
Artikel 5 
1. Såfremt kontrakten om vikarbureauarbejde 
indgås for en tidsbegrænset periode, skal ansættelses­
forholdets varighed fastsættes skriftligt ved angivelse 
af en bestemt dato eller ved afslutningen af en 
bestemt opgave eller en bestemt begivenheds 
indtræden. 
2. Desuden skal der mellem vikarbureauet og 
vikaren indgås en skriftlig aftale om arbejdets art, 
arbejdssted, arbejdstid, løn og andre ydelser, som 
vikaren har ret til. 
3. Hvis der ikke foreligger en skriftlig aftale 
anvendes de regler, der gælder for kontrakter om 
ikke-tidsbegrænset ansættelse. 
4. Bestemmelser, der forbyder, at der indgås en 
arbejdskontrakt mellem brugervirksomheden og 
vikaren, efter at det bestemte arbejde er udført, er 
ugyldige eller skal kunne erklæres for ugyldige. 
Det samme gælder bestemmelser, hvorefter bruger-
virksomheden har pligt til at betale vikarbureauet en 
godtgørelse i tilfælde af, at der indgås en sådan 
arbejdskontrakt. 
Artikel 6 
Såfremt vikarens løn ikke er fastansat i henhold til de 
kollektive overenskomster, som er indgået for selve vikarbureauet eller vikarbureaubranchen, skal vika­
rens løn svare til den løn, der gælder for de ansatte i 
brugervirksomheden, som udfører et tilsvarende 
arbejde, eller til den overenskomstmæssigt fastsatte 
løn for vedkommende område. 
Artikel 7 
1. Hvis et vikarbureau, der har indgået kontrakt 
om vikararbejde, bryder denne kontrakt før den fast­
satte dato, afslutningen af en bestemt opgave eller en 
bestemt begivenheds indtræden, har vikaren krav på 
en godtgørelse svarende til den løn, som han ville 
have fået udbetalt, hvis betingelsen vedrørende 
kontraktens løbetid var blevet overholdt. 
2. Bestemmelserne i stk. 1 er ikke til hinder for, at 
nationale retsforskrifter vedrørende force majeure 
eller alvorlig forseelse fra arbejdstagerens side finder 
anvendelse. 
Artikel 8 
Information af arbejdstagerne 
Brugervirksomheden har pligt til at informere perso­
nalerepræsentanterne, før den ansætter vikarer i hen­
hold til artikel 3, stk. 1, litra b), eller artikel 3, stk. 4. 
I denne forbindelse har brugervirksomheden pligt til 
skriftligt at give personalerepræsentanterne de 
fornødne oplysninger, især vedrørende: 
— årsagerne til anvendelse af vikarbureauarbejde, 
medmindre det sker i henhold til artikel 3, stk. 4; 
— varigheden af det bestemte arbejde; 
— antallet af vikarer; 
— de faglige kvalifikationer, der kræves; 
— den fastsatte løn (som vikarbureauet i påkom­
mende tilfælde skal oplyse til brugervirksom­
heden); 
— det fakturabeløb, brugervirksomheden skal betale 
vikarbureauet; 
— stedet for arbejdets udførelse, arbejdstiden og 
arbejdets art. 
19.5.82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 128/5 
Artikel 9 
1. Vikarerne er under arbejdets varighed omfattet 
af gældende love og administrative og overenskomst­
mæssige bestemmelser samt den praksis, der gælder i 
brugervirksomheden, for så vidt angår vilkårene for 
arbejdets udførelse. 
2. Vilkårene for arbejdets udførelse omfatter alle 
forhold vedrørende arbejdstidens længde, natarbejde, 
ugentlige fridøgn, fridage, arbejdshygiejne, arbejds­
sikkerhed samt arbejdsmedicin i den udstrækning, 
hvori der i forbindelse med pågældende arbejde i 
henhold til gældende regler kræves særligt lægeligt 
tilsyn. 
3. Vikarer har adgang til brugervirksomhedens 
kollektive faciliteter. 
Artikel 10 
Vikarer, der falder ind under artikel 3, stk. 1, litra b), 
eller artikel 3, stk. 4, skal henregnes til brugervirk­
somhedens personale ved beregning af de sociale 
forpligtelser, som afhænger af antallet af ansatte, og 
som påhviler virksomheden i henhold til lov eller 
kollektiv overenskomst, eller som den normalt 
påtager sig over for sine ansatte. 
Artikel 11 
Det er forbudt at ansætte og anvende vikarer til at 
udføre strejkende arbejdstageres arbejde. 
AFDELING III 
SÆRLIGE BESTEMMELSER 
Vikarbureauarbejde hen over grænserne 
Artikel 12 
1. Medlemsstaterne udveksler alle oplysninger 
vedrørende vikarbureauarbejde. 
Med henblik herpå udpeger de eksisterende kontorer, 
der kan kontaktes, eller opretter nye til dette formål. 
De giver de andre medlemsstater og Kommissionen 
meddelelse herom. 2. Kontaktkontorerne udveksler informationer 
vedrørende: 
— gældende love og administrative bestemmelser 
vedrørende vikarbureauarbejde; 
— ændringer af disse. 
3. Hvert kontaktkontor underretter hurtigst muligt 
kontaktkontorerne i de andre medlemsstater om de 
afgørelser, der træffes om afslag på ansøgninger om 
tilladelse samt om suspension og inddragelse af tilla­
delser. Kontaktkontorerne underretter hinanden om 
eventuelle misbrug i forbindelse med anvendelsen af 
love og administrative bestemmelser vedrørende 
vikarbureauarbejde. 
4. De i stk. 3 nævnte oplysninger sendes til oriente­
ring til Det europæiske Koordineringsbureau og Det 
faglige Udvalg for arbejdskraftens frie Bevægelighed, 
begge oprettet i henhold til Rådets forordning (EØF) 
nr. 1612/68 (*). 
Artikel 13 
1. Medlemsstaterne sørger for, at der findet et 
samarbejde og koordinering sted mellem de myndig­
heder, hvorunder vikarbureauarbejde henhører, med 
henblik på at sikre en effektiv gensidig administrativ 
bistand. 
2. Den i stk. 1 omhandlede bistand består især i 
direkte og inden for en rimelig frist at bevare alle 
begrundede anmodninger om oplysninger vedrørende 
problemer i forbindelse med udlejning af vikarer og 
formodning af misbrug eller ulovlige aktiviteter hen 
over grænserne, omhandlet i dette direktiv. Den 
gensidige administrative bistand ydes vederlagsfrit. 
3. Medlemsstaternes myndigheder yder hinanden 
bistand i forbindelse med: 
— gennemgang af ansøgninger om tilladelse til at 
udøve vikarbureauvirksomhed; 
— tilsyn med vikarbureauer, der har opnået tilla­
delse; 
— sanktioner mod vikarbureauer, der ikke har 
indhentet tilladelse; 
— efterforskning af vikarbureauarbejde, der udføres 
under dække af midlertidig underentreprise, og 
sanktioner herimod; 
(') EFT nr. L 257 af 19. 10. 1968, s. 2. 
Nr. C 128/6 De Europæiske Fællesskabers Tidende 19.5.82 
— betaling af skyldige tilgodehavender til vikarer, 
der udfører et arbejde i en anden medlemsstat end 
den, hvor vikarbureauet er blevet erklæret insol­
vent, i overensstemmelse med Rådets direktiv 
80/987/EØF (l). 
Artikel 14 
Det rådgivende Udvalg for arbejdskraftens frie Bevæ-
. gelighed oprettet i henhold til forordning (EØF) 
nr. 1612/68, har til opgave at undersøge resultaterne 
af udvekslingen af oplysninger, samarbejdet Og den 
gensidige bistand mellem medlemsstaterne i henhold 
til dette direktiv. 
AFDELING IV 
TIDSBEGRÆNSET ANSÆTTELSE 
Artikel 15 
1. En arbejdsgiver kan kun indgå en kontrakt om 
tidsbegrænset ansættelse med en arbejdstager i 
følgende tilfælde: 
a) midlertidig nedgang i antallet af ansatte; 
b) midlertidig eller usædvanlig forøgelse af arbejds­
byrden eller sæsonbestemte aktiviteter; 
c) udførelse af en nøje fastlagt lejlighedsvis opgave af 
begrænset varighed; 
d) udførelse af en særlig form for arbejde, der gør 
tidsbegrænset ansættelse berettiget, og for hvilket 
det er fast praksis ikke at anvende en ikke-tidsbe-
grænset arbejdskontrakt; 
e) iværksættelse af en ny aktivitet af ubestemt 
varighed. 
2. Medlemsstaterne kan undlade at anvende be­
stemmelserne i denne afdeling på visse arbejdskon­
trakter — eller arbejdsforhold — på grund af disses 
særlige karakter eller på grund af særlige behov i visse 
sektorer. 
Bilaget til dette direktiv indeholder en liste over 
sådanne arbejdskontrakter. 
3. I tilfælde af overtrædelse af stk. 1 og 2 betragtes 
arbejdskontrakten som indgået for en ikke-tidsbe-
grænset periode. 
C) EFT nr. L 283 af 28. 10. 1980, s. 23. 4. Medlemsstaterne kan fravige stk. 1 og 3, såfremt 
arbejdstagere, der ansættes på grundlag af kontrakter 
om tidsbegrænset ansættelse, nyder samme sociale 
goder, som fastansatte nyder ifølge arbejdsretten, 
kollektive overenskomster eller virksomhedens praksis 
over for de ansatte. 
Artikel 16 
1. Arbejdets varighed skal fastsættes skriftligt ved 
angivelse af en bestemt dato eller ved afslutningen af 
en bestemt opgave, eller en bestemt begivenheds 
indtræden. 
2. Desuden skal der mellem arbejdsgiveren og 
arbejdstageren indgås en skriftlig aftale om arbejdets 
art, arbejdssted, arbejdstid, løn, feriegodtgørelse. Den 
skriftlige aftale skal i givet fald indeholde nærmere 
angivelser vedrørende prøvetidens varighed. 
3. Hvis der ikke foreligger en skriftlige aftale, 
anvendes de regler, der gælder for kontrakter om 
ikke-tidsbegrænset ansættelse, medmindre en bestemt 
arbejdstagerkategoris arbejdsvilkår er fastlagt ved en 
kolletiv overenskomst. 
Artikel 17 
Såfremt den løn, som en arbejdstager med tidsbe­
grænset ansættelse oppebærer, ikke er fastsat i 
henhold til de kollektive overenskomster, som er 
indgået for virksomheden eller branchen, kan den 
ikke ligge under den løn, der gælder for de fastan­
satte, som udfører et tilsvarende arbejde. 
Artikel 18 
1. Hvis arbejdsgiveren bryder en kontrakt om tids­
begrænset ansættelse før det fastsatte tidspunkt, 
afslutningen af en bestemt opgave eller en bestemt 
begivenheds indtræden, har arbejdstageren krav på en 
godtgørelse svarende til den løn, som han ville have 
fået udbetalt, hvis betingelsen vedrørende kontraktens 
løbetid var blevet overholdt. 
2. Bestemmelserne i stk. 1 er ikke til hinder for, at 
nationale retsforskrifter vedrørende force majeure 
eller alvorlig forseelse fra lønmodtagerens side finder 
anvendelse. 
Artikel 19 
Arbejdsgiveren har pligt til at informere personalere­
præsentanterne, når han ansætter arbejdstagere på 
grundlag af en kontrakt om tidsbegrænset ansættelse. 
19. 5. 82 De Europæiske Fællesskabers Tidende Nr. C 128/7 
Artikel 20 
De arbejdstagere, der er ansat i henhold til kontrakt 
om tidsbegrænset ansættelse skal henregnes til virk­
somhedens personale ved beregning af de sociale 
forpligtelser, som afhænger af antallet af ansatte, og 
som påhviler virksomheden i henhold til lov eller 
kollektiv overenskomst, eller som den normalt 
påtager sig over for sine ansatte. 
Artikel 21 
Det er forbudt at ansætte og anvende tidsbegrænset 
ansatte til at udføre strejkende arbejdstageres arbejde. 
AFDELING V 
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER 
Artikel 22 
1. Medlemsstaterne iværksætter de love og admini­
strative bestemmelser, der er nødvendige for senest den 1. januar 1984 at efterkomme dette direktiv. De 
underretter straks Kommissionen herom. 
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om 
de love og administrative bestemmelser, som de 
vedtager på det område, der omfattes af dette 
direktiv. 
Artikel 23 
Senest to år efter udløbet af det i artikel 22 fastsatte 
tidsrum tilsender medlemsstaterne Kommissionen de 
fornødne oplysninger, for at denne kan udarbejde en 
rapport, der skal forelægges Rådet, om gennem­
førelsen af dette direktiv. 
Artikel 24 
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.