Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (98/C 344/07) (EØS-relevant tekst) KOM(1998) 394 endelig udg. - 98/0229(COD)

(Forelagt af Kommissionen den 14. oktober 1998)

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -

under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 49,

under henvisning til forslag fra Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg,

i henhold til fremgangsmåden i artikel 189 B i traktaten, og

ud fra følgende betragtninger:

(1) Det er vigtigt at sikre, at retsstillingen for arbejdstagere i medlemsstaterne, der flytter inden for EF i erhvervsmæssigt øjemed, og for deres familiemedlemmer tilpasses udviklingen i den europæiske integration;

(2) traktatens artikel 8 indeholder bestemmelse om indførelse af et unionsborgerskab, og arbejdskraftens frie bevægelighed uden nogen form for hindringer er et væsentligt element i dette unionsborgerskab;

(3) det europæiske bidrag til de nationale beskæftigelsespolitikker forudsætter, således som det erkendes i Rådets retningslinjer af 15. december 1997 (1) på beskæftigelsesområdet for 1998, fuld mobilitet for arbejdstagere; mobiliteten er en vigtig faktor for at gøre det lettere for arbejdstagerne at tilpasse sig og finde beskæftigelse i kraft af, at de får lettere adgang til uddannelse andre medlemsstater og mulighed for at opnå erhvervserfaring i andre medlemsstater;

(4) det er absolut nødvendigt at tilpasse bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 (2), senest ændret ved forordning (EØF) nr. 2434/92 (3), til den nye socioøkonomiske og politiske situation i Fællesskabet, og det er vigtigt at indarbejde den retspraksis, der er fastlagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol, i lovgivningen;

(5) forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering udgør en hindring for udøvelsen af retten til fri bevægelighed for arbejdstagere og deres familiemedlemmer; integreringen i værtsstaten af arbejdstagere, der udøver deres ret til fri bevægelighed, og af deres familier kan hæmmes kraftigt af disse former for forskelsbehandling, og det er derfor væsentligt at forbyde dem inden for anvendelsesområdet for forordning (EØF) nr. 1612/68;

(6) arbejdskraftens frie bevægelighed indebærer fuld og reel integrering af den vandrende arbejdstager og hans familiemedlemmer; retten til familiesammenføring bør udvides for at undgå, at en arbejdstager, der gør brug af sin ret til fri bevægelighed, får sit hjem splittet ved udøvelsen af denne ret;

(7) familiemedlemmerne kan ikke integreres fuldstændigt, uden at der også sker en regulær integrering i retlig henseende; det er derfor nødvendigt at indrømme familiemedlemmerne direkte rettigheder, for at de kan gøre deres ret til ligebehandling direkte gældende, men disse rettigheder skal fortsat være kædet sammen med familieskabet;

(8) især de familiemedlemmer, der ikke er EU-borgere, må ikke stå uden nogen form for beskyttelse i retlig henseende med hensyn til opholdsret i tilfælde af ægteskabets opløsning; det er derfor nødvendigt at sikre dem ret til at forblive i værtsmedlemsstaten efter mindst tre års ophold, hvorefter det må formodes, at de er tilstrækkeligt integreret i værtsmedlemsstaten;

(9) med henblik på den faktiske udøvelse af arbejdstagernes grundlæggende ret til fri bevægelighed og med henblik på at opnå bedre vilkår for at skabe beskæftigelse i EF er det vigtigt at afskaffe de hindringer for arbejdskraftens mobilitet, der fortsat består i relation til individuelle rettigheder, især de rettigheder, der udspringer af, at territorialkriteriet begrænser anvendelsen af princippet om ligebehandling og gør det vanskeligt at tage hensyn til arbejdstagerens faglige og personlige forudsætninger, når disse er erhvervet i en anden medlemsstat end den, hvori han arbejder;

(10) beskæftigelsessituationen i EF og retningslinjerne på beskæfigelsesområdet gør det nødvendigt at sikre, at arbejdstagerne har mulighed for frit at flytte inden for EF for at søge beskæftigelse eller gennemføre en praktikperiode; det er vigtigt, at disse arbejdstagere får adgang til alle eksisterende tilbud med hensyn til efteruddannelse, omskoling eller ændring af erhvervsretning for at øge deres muligheder for at finde beskæftigelse og gøre det lettere for dem at tilpasse sig;

(11) følgelig bør forordning (EØF) nr. 1612/68 ændres -

UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING:

Artikel 1

I forordning (EØF) nr. 1612/68 foretages følgende ændringer:

1) Artikel 1, stk. 1, affattes således:

»1. Enhver statsborger i en medlemsstat har uanset bopæl ret til at søge beskæftigelse, påbegynde en praktikperiode eller en lønnet aktivitet og udøve den på en anden medlemsstats område i overensstemmelse med de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der gælder for arbejdstagere, der er statsborgere i denne stat.«

2) Som artikel 1a indsættes:

»Artikel 1a

Inden for denne forordnings anvendelsesområde er enhver form for forskelsbehandling, på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering forbudt.«

3) I artikel 5 indsættes som stk. 2:

»Han er ligeledes berettiget til de ansættelsestilskud, som er fastsat for medlemsstatens egne statsborgere med henblik på udøvelse af lønnet beskæftigelse eller påbegyndelse af en praktikperiode.«

4) Artikel 7 ændres således:

a) Stk. 1, 2 og 3 affattes således:

»1. En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, må ikke på grund af sin nationalitet behandles anderledes på de øvrige medlemsstaters område end indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskæftigelses- og arbejdsvilkår, navnlig for så vidt angår sundhed, sikkerhed og hygiejne, aflønning, afskedigelse samt erhvervsmæssig revalidering og genindpasning eller genbeskæftigelse, hvis han er blevet arbejdsløs eller helt eller delvist har mistet erhvervsevnen.

2. Arbejdstageren nyder samme økonomiske, fiskale, sociale, kulturelle og andre fordele som indenlandske arbejdstagere.

3. Arbejdstageren har samme ret på samme vilkår som indenlandske arbejdstagere til at deltage i undervisning på alle niveauer og i erhvervsuddannelse både på universitetsniveau og på andre niveauer samt i erhvervsmæssig revalidering, genudddannelse, efteruddannelse og omskoling.«

b) Som stk. 5 indsættes:

»5. Når fastlæggelse af arbejdsvilkår, karrieremæssig udvikling eller indrømmelse af visse fordele til arbejdstagerne i en medlemsstat afhænger af, at bestemte forhold eller begivenheder er indtrådt, skal tilsvarende forhold eller begivenheder, der er indtrådt i enhver anden medlemsstat, have samme virkninger eller give samme fordele.«

5) Som artikel 7a indsættes:

»Artikel 7a

Medlemsstaterne kan ikke nægte en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, og som arbejder på deres område, men som er bosiddende uden for deres område, de fordele, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2.«

6) Artikel 8, stk. 1, første afsnit, affattes således:

»En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat og er beskæftiget på en anden medlemsstats område, har ret til ligebehandling med hensyn til medlemskab af fagforeninger og udøvelse af fagforeningsrettigheder, herunder valgret; han kan kun udelukkes fra deltagelse i administration af offentligretlige organer og fra udførelse af offentligretlige hverv, såfremt de hverv, der skal udføres, indebærer udøvelse af offentlig myndighed og varetagelse af statens eller lokale forvaltningsenheders almene interesser.«

7) Artikel 9, stk. 1, affattes således:

»1. Arbejdstagere, der er statsborgere i en medlemsstat og er beskæftigede på en anden medlemsstats område, har samme rettigheder og fordele som indenlandske arbejdstagere med hensyn til bolig, herunder til erhvervelse af ejendomsret til den fornødne bolig, finansieringsmuligheder og tilskud.«

8) Som artikel 9a indsættes:

»Artikel 9a

Bestemmelserne i artikel 7, 8 og 9 finder anvendelse på enhver statsborger fra en medlemsstat, der udøver erhvervsaktivitet på en medlemsstats område, og som af sin arbejdsgiver er udstationeret på en anden medlemsstats område eller i et tredjeland, samt på enhver arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, og som er beskæftiget udenfor Den Europæiske Unions område, såfremt hans arbejdsforhold i tilstrækkelig grad er knyttet til en medlemsstats ret.«

9) Artikel 10 og 11 affattes således:

»Artikel 10

1. Følgende personer har uanset nationalitet ret til at tage bopæl hos en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat og er beskæftiget på en anden medlemsstats område:

a) hans ægtefælle og enhver, der i henhold til værtsmedlemsstatens lovgivning sidestilles med en ægtefælle, og deres efterkommere i lige linje

b) hans ægtefælles slægtninge i opstigende linje

c) alle andre familiemedlemmer til arbejdstageren eller til hans ægtefælle, såfremt de pågældende forsørges af arbejdstageren eller i den oprindelige medlemsstat er optaget i arbejdstagerens husstand.

2. Medlemsstaterne skal lette tilflytningen for familiemedlemmer, som ikke er nævnt i stk. 1, men som forsørges af eller i hjemlandet er optaget i den i stk. 1 omhandlede arbejdstagers husstand.

3. De familiemedlemmer, der har ret til ophold i en medlemsstat i medfør af stk. 1 og 2, er berettiget til alle de økonomiske, fiskale, sociale, kulturelle og andre fordele, der indrømmes medlemsstatens egne statsborgere.

4. De familiemedlemmer, der er omhandlet i denne artikel, og som ikke er statsborgere i en medlemsstat, bevarer retten til ophold i bopælsmedlemsstaten i tilfælde af ægteskabets opløsning, såfremt de har haft ophold der i medfør af denne artikel i en sammenhængende periode på mindst tre år.

De nærmere betingelser for udstedelse af opholdstilladelse til disse familiemedlemmer efter ægteskabets opløsning er fastsat i artikel 4a i Rådets direktiv 68/360/EØF (*).

Artikel 11

De i artikel 10 omhandlede familiemedlemmer til en medlemsstats statsborger, der udøver lønnet eller selvstændig beskæftigelse på en medlemsstats område, har ret til at påbegynde lønnet eller selvstændig beskæftigelse på hele denne medlemsstats område og udøve beskæftigelsen i overensstemmelse med de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der gælder for indenlandske arbejdstageres beskæftigelse. Denne rettighed bevares i tilfælde af ægteskabets opløsning, såfremt den pågældende har opholdt sig på medlemsstatens område i medfør af artikel 10, stk. 1, i en sammenhængende periode på mindst fem år.

(*) EFT L 257 af 19.10.1968, s. 13.«

10) Artikel 12, stk. 1, affattes således:

»De i artikel 10 omhandlede familiemedlemmer til en arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, og som er eller har været beskæftiget på en anden medlemsstats område, har adgang til almindelig undervisning, lærlingeuddannelse og faglig uddannelse på universitetsniveau eller andet niveau på samme vilkår som statsborgere i denne stat, såfremt de opholder sig på dens område.«

Artikel 2

Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.

Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.

(1) EFT C 30 af 28.1.1998, s. 1.

(2) EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2.

(3) EFT L 245 af 26.8.1992, s. 1.