DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/41

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den fornyede Lissabonstrategis eksterne dimension

(initiativudtalelse)

(2010/C 128/08)

Hovedordfører: Luca JAHIER

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 26. februar 2009 i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, at udarbejde en initiativudtalelse om:

Den fornyede Lissabonstrategis eksterne dimension.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs præsidium henviste det forberedende arbejde til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed (Observatoriet for Lissabonstrategien).

På grund af sagens hastende karakter udpegede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg på sin 457. plenarforsamling den 4.-5. november 2009 (mødet den 4. november) Luca Jahier til hovedordfører og vedtog følgende udtalelse med 177 stemmer for, 1 imod og 7 hverken for eller imod:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1. Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse bliver genstand for en omfattende revision i det næste årti. Revisionen vil bl.a. omfatte overvejelser om dens eksterne dimension.

1.2. Europa blomstrer især takket være sin åbenhed over for resten af verden. Der er ikke kun tale om økonomiske fordele, men også udveksling af kultur og viden og international anerkendelse af europæiske værdier. EU er verdens største eksportør og importør af varer og tjenesteydelser, verdens næstvigtigste investor og mål for direkte udenlandske investeringer og verdens største bistandsyder. Euroen er den næststørste internationale valuta. Det er således i EU's geopolitiske interesse at udvikle sin egen eksterne dagsorden, der sætter den i stand til at fremme og beskytte sine 500 mio. indbyggeres interesser og leve op til det ansvar, som den har for at reagere på globale problemer og bidrage til fastsættelsen af høje standarder for globaliseringsprocessen.

1.3. Bestræbelser på en ambitiøs, velafbalanceret og retfærdig, multilateral aftale om mere omfattende liberalisering af handelen og en gradvis åbning af markederne inden for en reguleret ramme var en vigtig prioritet i det forgangne årti. Navnlig initiativet Global Europe blev udtrykkeligt kædet sammen med den fornyede Lissabonstrategi.

1.4. Udfordringerne efter fremkomsten af nye globale supermagter og den internationale finansielle og økonomiske krise viser med al tydelighed globaliseringens nye geopolitiske karakter og Europas behov for en fornyet samlet ekstern strategi, der hænger bedre sammen og er mere effektiv. Europa har brug for en ny vision for sin internationale rolle, som tager afsæt i de geopolitiske udfordringer, der er forbundet med Europas historie og geografiske placering, forsyningssikkerheden med hensyn til råstoffer og energi samt udviklingen af nye markeder, der stadig er svage. Samtidig skal Europa være i stand til at tackle globale problemer som sikkerhed, klimaændringer, fattigdom og international migration ved at skabe vindende værdier af sin egen sociale markedsøkonomi, der studeres med stor interesse i resten af verden.

1.5. En passende EU-handlingsplan skal sigte mod at forbedre Europas placering og rolle i det nye globaliseringsscenario:

— ved at udvikle EU's eksterne politikker samt de eksterne aspekter af andre EU-politiker i overensstemmelse med en strukturel logik, således at den overordnede sammenhæng styrkes og fælles handling fra medlemsstaternes side fremmes.

— ved at sikre en afbalanceret åbning af markederne på grundlag af konklusionerne fra Doharunden og en struktureret dialog med privilegerede partnere;

— ved at udvide EU's rolle som international reguleringsmagt og lægge op til en international politik, der er baseret på fremme af rettigheder;

— ved at styrke euroens internationale dimension;

— ved at sætte som mål at opbygge en vidtstrakt zone for udvikling og særlig økonomisk vækst, som man kunne kalde »Eur-Afrika: en alliance for gensidige fremskridt«, som skulle omfatte en hurtig fuldførelse af udvidelsen af EU, naboskabspolitikken, Middelhavsunionen og et styrket partnerskab med Afrika.

1.6. En sådan EU-handlingsplans profil og sammenhæng styrkes, hvis den udvikles gradvist inden for den eksterne politiks bredere rammer, hvilket EU netop har i sinde.

1.7. For at fremme den bedst mulige udvikling af og sikre bred politisk konsensus om en så forpligtende og klar vision for sin eksterne dagsorden har EU brug for en betydelig styrkelse af arbejdsmarkedsparternes og det organiserede civilsamfunds rolle såvel i det europæiske samfund som i tredjelande.

1.8. EØSU besidder alle instrumenterne til at spille en stadig vigtigere rolle i forbindelse med udvikling og konsolidering af participatoriske systemer til overvågning og aktiv inddragelse af civilsamfundet i næsten alle dele af verden. Dette aspekt er i øvrigt et adelsmærke ved den europæiske samfundsmodel, som er værdsat i hele verden.

2. Baggrund

2.1. Europa er i dag den førende økonomiske stormagt på internationalt plan, et integreret marked på 500 mio. indbyggere, en handelsmagt uden sidestykke og med euroen den andenstørste internationale valuta. EU kan således skabe en win-win-situation i de internationale forbindelser ved ikke blot at påtage sig det ansvar, som EU's størrelse tilsiger, men også at sikre udviklingen af de eksterne økonomiske og geostrategiske interesser, som er af afgørende betydning for, at EU's egen model får succes. Modellen er den mest åbne model i verden og den model, der har de højeste sociale og miljømæssige standarder.

2.2. Det bliver stadig vigtigere, at EU styrker sin eksterne dagsorden for at sikre Lissabonstrategiens målsætninger, nemlig vedvarende vækst, arbejdspladser af høj kvalitet og bæredygtig udvikling.

2.3. Efter Lissabondagsordenen i 2000 og revisionen af denne i 2005 var det først fra 2007, at spørgsmålet om den eksterne dimension blev introduceret. I konklusionerne fra Det Europæiske Råds samling i foråret 2008 står der »… EU bør derfor fortsætte sine bestræbelser på at forme globaliseringen ved at forstærke den fornyede Lissabonstrategis eksterne dimension (1)«.

2.4. I konklusionerne fremhæves følgende prioriterede områder:

— at fremme frihandel og åbenhed […] og fortsat spille en førende rolle på dette område,

— at forbedre det multilaterale handelssystem ved fortsat at arbejde for en ambitiøs og afbalanceret samlet aftale i forbindelse med Dohaudviklingsrunden,

— at indgå ambitiøse bilaterale aftaler med vigtige handelspartnere og gøre en øget indsats for integrering med nabo- og kandidatlande ved at udvikle et fælles økonomisk område,

— at sikre pålidelig adgang til energi og strategiske råvarer,

— at styrke de nuværende økonomiske forbindelser og udvikle gensidigt fordelagtige strategiske partnerskaber med nye vækstøkonomier på betingelser, der er præget af fair konkurrence,

— at fremme samarbejdet om regulering, konvergens med hensyn til standarder og ækvivalens med hensyn til bestemmelser […] og gøre håndhævelsessystemet for intellektuelle ejendomsrettigheder til et mere effektivt middel til bekæmpelse af forfalskninger.

2.5. Endelig har man i den seneste tids drøftelser om instrumenterne for EU's eksterne indsats (2) fokuseret på følgende:

— en bredere indfaldsvinkel til EU's foranstaltninger udadtil, som forener FUSP, handel og samarbejdspolitikker med en ekstern projektion af EU's interne politikker (3),

— en ny generation af europæiske samarbejds- og udviklingsprogrammer, der er baseret på europæisk konsensus (4) og partnerskabet mellem EU og Afrika fra november 2007 (5),

— en ny indfaldsvinkel til handelspolitikkerne, hvor man også insisterer på værdien af bilaterale og regionale forhandlinger.

3. En ekstern dimension, der allerede eksisterer …

3.1. At nå frem til en ambitiøs, velafbalanceret og retfærdig multilateral aftale med henblik på en mere omfattende handelsliberalisering og en gradvis åbning af markederne for at udvide konkurrenceområderne for de europæiske virksomheder og dermed skabe nye vækst- og udviklingsmuligheder har haft højest prioritet de sidste ti år.

3.2. WTO spiller en nøglerolle, når det gælder udvidelse af handelsaktiviteterne inden for rammerne af et reguleret system og i en multilateral sammenhæng. Dohaudviklingsdagsordenen har været en vigtig prioritet for Kommissionen.

3.3. Vanskeligheder i forbindelse med Dohaforhandlingerne og navnlig det dødvande, der opstod i forhandlingerne i juli 2006, fik EU til i april 2007 at foretage en gennemgribende revision med Rådets godkendelse af Kommissionens meddelelse »Det globale Europa - I konkurrencen på verdensmarkedet - Et bidrag til EU's strategi for vækst og beskæftigelse« (6).

3.4. Med den foreslåede strategi, der hænger sammen med den fornyede Lissabonstrategi fra 2005, gentager og styrker man den generelle målsætning om en stadig mere global og integreret ekstern handelspolitik, der både tager sigte på at tiltrække nye investeringer og partnerskaber og på at sikre stadig mere åbne markeder i verden som helhed. Denne strategi omfatter - foruden det klassiske og vigtige instrument, som de multilaterale forhandlinger udgør - en ny generation af bilaterale og regionale aftaler (7), som fortsat har til formål at fjerne ikke-toldmæssige og lovgivningsmæssige hindringer og sørge for en gradvis og betydelig regulatorisk konvergens.

3.5. I en meddelelse om de eksterne aspekter af Lissabonstrategien fra december 2008 (8) genlancerede Kommissionen målsætningen om at afslutte de multilaterale handelsforhandlinger og at fremme det regulatoriske samarbejde og partnerskabet for markedsadgang.

3.6. EØSU har afgivet to udtalelser om emnet (9), hvori det især understreger følgende:

— Doharundens afslutning skal forblive en strategisk prioritet, inden for hvilken de bilaterale aftaler kan give en klar merværdi.

— Det er nødvendigt at være mere opmærksom på de følgevirkninger, som markedernes åbning har for visse områder og befolkningsgrupper, og således at lægge større vægt på social retfærdighed og fremme af værdigt arbejde.

— Det er nødvendigt - også på bilateralt plan - at tage højde for andre og stadig vigtigere aspekter på den internationale scene såsom miljø, energi, kultur, migration og internationale styreformer.

4. … men som efterhånden i høj grad er blevet utilstrækkelig

4.1. Nye udfordringer

4.1.1. EU står over for nye udfordringer:

— den stigende konkurrence fra vækstøkonomierne og de asiatiske supermagters vækst,

— klimaforandringerne og energi,

— konsekvenserne af udvidelsen til 27 medlemsstater for EU og EU's nabostater,

— fødevarekrisens tilbagevenden,

— erkendelsen af globaliseringens stadig mere geopolitiske karakter, der allerede klart har overskredet den rent økonomiske dimension,

— og endelig den internationale finansielle og økonomiske krise.

4.1.2. Disse udfordringer gør det således nødvendigt at fastlægge en mere sammenhængende og effektiv ekstern strategi for at eliminere den voksende kløft mellem EU's økonomiske indflydelse og den stadig alt for ringe indflydelse på de komplekse og udbredte globaliseringsdynamikker, hvor EU skal forsvare sine egne interesser og værdier.

4.1.3. Konsekvenserne af den omfattende internationale økonomiske og finansielle krise vil utvivlsomt kunne mærkes meget længere end til 2010. Det internationale spørgsmåls betydning og metoderne til at deltage i styringen af det bliver afgørende for en hvilken som helst fremtidig vækst- og beskæftigelsesstrategi i alle verdens regioner. Selve den måde, som de enkelte regioner placerer sig på i denne proces, får betydning for fremtiden såvel for de enkelte regioner selv som for verden som helhed. Dette gælder navnlig for Europa, der er det mest åbne økonomiske område i verden, og som derfor i højere grad end andre er afhængigt af import og eksport.

4.1.4. Den aktuelle krise maner en gang for alle teorien om en international arbejdsdeling i jorden. Teorien overlader basisproduktion eller forarbejdningsindustri samt konkurrence på pris til de største nye vækstlande og henviser de europæiske lande og de andre store industrilande til at koncentrere sig om aktiviteter med stor merværdi, der navnlig er baseret på forskning, innovation, tjenesteydelser og kvalificeret arbejdskraft.

4.1.5. De nye økonomiske dynamikker i BRIC-landene (Brasilien, Rusland, Indien og Kina) - såsom det øgede antal patenter, betydningen af de direkte udenlandske investeringer fra Europa og stigningen i de nye vækstlandes direkte udenlandske investeringer i EU – samt de statslige investeringsfondes fremmarch, som alle kommer fra lande uden for OECD er tegn på hurtige forandringer i den globale økonomis struktur, som Europa må finde en passende måde at reagere på.

4.1.6. Endelig kunne den kendsgerning, at man i andre dele af verden på det seneste har udviklet platforme, som også er centreret om en innovations- og videnstrategi, tyde på, at processen ud af den økonomiske krise kan resultere i et meget mere sammensat fremtidigt scenario, der er baseret på regionale blokke med høj grad af integration og større konkurrenceevne, i hvilke der kan opstå nye former for arbejdsdeling og økonomisk-social uligevægt.

4.2. En innovativ og ambitiøs udfordring

4.2.1. EU har flere gange vist, at det er i stand til - med fredelige midler og ved hjælp af forhandlingskonsensus - at få indflydelse i en international sammenhæng, hvor andre og stadig mere forskellige aktører opererer, og undertiden er det også lykkedes EU at give et afgørende bidrag til velfærden i en stor del af verden (jf. det 30-årige samarbejde med AVS-landene og EU's egen udvidelsespolitik).

4.2.2. Herudover har EU været med til at skabe en velstruktureret ramme af regionale aftaler, sektoraftaler og aftaler om overordnet samarbejde. Dette var tilfældet tidligere med WTO-forhandlingerne, og det er tilfældet i dag med den nye igangværende proces i G8, G14 og G20-regi, der har til formål at fastlægge en mere stringent ramme af regler og instrumenter for den internationale finanssektor, herunder IMF's og Verdensbankens rolle.

4.2.3. Rammen for overvejelserne om den eksterne dimension, der i starten var begrænset til handelspolitikken og sidenhen til energi- og klimaudfordringerne, kommer i dag til at omfatte stadig større områder såsom migrationspolitikker og globaliseringens omfang på det sociale område (tilpasningsfonden og grundlæggende arbejdsstandarder), miljøområdet (Kyoto, men også bæredygtig økonomi), det industrielle område (intellektuel ejendomsret, men også statslige investeringsfonde), det politiske område (EU's udvidelse og naboskabspolitikker) og det diplomatiske område. Her tænkes i øvrigt på euroens rolle, FUSP's og ESFP's indvirkning på EU's mere omfattende internationale rolle samt en mulig medtagelse i den europæiske sikkerhedsstrategi af spørgsmålet om Europas strategiske goder og interesser, sådan som andre af verdens økonomiske stormagter allerede har gjort.

4.2.4. Ovenstående gør det indlysende klart, at det bliver vanskeligt at medtage alle disse dimensioner i Lissabonstrategien, uden at denne forvanskes.

4.2.5. De nævnte dimensioner synes dog at vokse i betydning for at sikre fuld indfrielse af den målsætning, som strategien blev udtænkt til, nemlig at udvikle et europæisk svar på globaliseringsdynamikkerne.

4.2.6. På den anden side er en stor del af EU's eksterne politikker baseret på konsolideret praksis og en høj grad af integration, uanset om der er tale om egentlige EU-politikker eller om politikker, der er aftalt i fællesskab af EU-institutionerne og medlemsstaterne, som måske endnu ikke er tilstrækkeligt koordinerede indbyrdes, eller som måske stadig mangler en fuldstændig og samlet strategisk vision, men som har potentiale til yderligere udvikling og til at få en ikke uvæsentlig effekt, der under alle omstændigheder er meget større end de enkelte medlemsstaters indvirkning og indvirkningen fra mange andre interne EU-politikker.

4.3. Mod en fornyet ekstern EU-strategi

4.3.1. Man kan således snarere tale om en »ekstern dimension af en europæisk globaliseringsstrategi for perioden efter 2010«, der er tæt koordineret og integreret med den dimension, som udgøres af udviklingen af den aktuelle Lissabonstrategi for vækst og beskæftigelse, men styrket i sin autonomi og udstyret med en ny og mere stringent strategisk målsætning (10).

4.3.2. Europa har således brug for en ny vision for sin globale rolle og for en passende handlingsplan, som er på højde med udfordringerne i det 21. århundrede og baseret på EU's værdiramme, og som skal kunne kommunikeres ud og forstås af de europæiske borgere og aktører. Den skal drøftes med EU's vigtigste modparter på den internationale scene og fremlægges i de internationale fora.

4.3.3. Denne vision, der skal sigte mod at skabe fremskridt og god beskæftigelse i overensstemmelse med princippet om bæredygtig udvikling og fremme rummelige samfund, åbne økonomier og fredelige relationer, skal desuden passe ind i en langsigtet og global logik. EU skal i højere grad tage ansvaret for de geostrategiske konsekvenser af Europas historie og geografiske placering, for den nødvendige råvare- og energiforsyning (11) samt for den uundgåelige udvikling af nye markeder, som stadig er svage.

4.3.4. Et væsentligt bidrag til fastlæggelsen af en sådan vision findes i øvrigt i det korte, men virkningsfulde dokument, som Kommissionen udarbejdede til topmødet i Hampton Court i oktober 2007 med titlen »Europas interesse: At opnå fremgang i globaliseringens tidsalder« (12). Samme år gav EØSU udtryk for en tilsvarende holdning (13).

4.3.5. En fornyet Lissabonstrategi for perioden efter 2010 bør ledsages af en ny og mere strategisk struktur for EU's foranstaltninger udadtil, som tager sigte på at skabe og udvikle Europas rolle i det nye globaliseringscenario.

4.3.6. Til dette formål skal man ved at styrke og videreudvikle de idéer, som blev fremlagt i Rådets konklusioner fra marts 2008, formulere en detaljeret handlingsplan centreret om fire synergistiske og indbyrdes forbundne niveauer med henblik på:

— at sikre en afbalanceret åbning af markederne og udviklingen af den internationale handel med varer og tjenesteydelser, idet man sørger for at give Europa sikker og bæredygtig adgang til de ressourcer, som er strategisk nødvendige for Europa;

— at styrke den økonomiske dialog med de vigtigste partnere inden for rammerne af en multilateral tilgang og fortsat styrke euroens internationale rolle;

— at gøre EU til en »international reguleringstormagt», der arbejder på at hæve standarderne på det industrielle område, miljøområdet og det sociale område, såvel som for betingelserne for« værdigt arbejde«, offentlige kontrakter og intellektuel ejendomsret, og bidrager til fastlæggelsen af nye regler for finansmarkederne og for forvaltningen af den internationale økonomi på såvel multilateralt som regionalt plan;

— at relancere EU's tre vigtigste eksterne udviklingspolitikker: udvidelsens fuldførelse, naboskabspolitikken og Middelhavsunionen samt det nye AVS-partnerskab med Afrika, og på den måde forpligte sig til at skabe et vidtstrakt område med privilegeret udvikling med henblik på gensidig økonomisk vækst - et område, som allerede er blevet kaldt Eur-Afrika (14) , hvor Europa burde sætte sig det mål at spille en dominerende geostrategisk rolle.

4.3.7. Den betydning, som tillægges den eksterne dimension, vil blive et signal om, at EU har til hensigt at træde ind i en ny politisk fase i sin egen integrationsproces, der er rettet mod udviklingen af EU's system af forbindelser med resten af verden, så dette system giver EU ny energi og nye ressourcer til at sikre den bedst mulige gennemførelse af den europæiske model for social markedsøkonomi og dermed sikre sin befolkning en fremtid med fred og fremgang. Det drejer sig om en slags konsolidering af EU's grundlæggende principper, hvor de to aspekter af det europæiske projekt, det interne og det eksterne, fra Schumanerklæringen til Romtraktatens præambel har været vævet ind i hinanden og givet hinanden næring.

5. Nogle mere specifikke forslag

5.1. Mere sammenhængende og proaktive generelle politikker

— EU's indsats for at ændre det multilaterale system og forbedre de grundlæggende regler for globaliseringen kræver en tostrenget proces, hvor der er sammenhæng mellem EU's interne og eksterne politikker, og hvor koordineringen med medlemsstaterne er meget stærkere.

— Fremme af den sociale regulering. Forhandlingerne mellem arbejdsmarkedets parter og de universelle sociale sikringssystemer skal have en central plads i EU's udviklingspolitikker og forhandlingsmandater.

— I alle EU's foranstaltninger udadtil bør man blandt prioriteringerne medtage fremme af uddannelse og erhvervsuddannelse, grundlæggende arbejdsstandarder, fremme af social sikring, ligestilling mellem mænd og kvinder og integration af vanskeligt stillede befolkningsgrupper (handicappede, etniske mindretal osv.).

— EU bør udmærke sig ved at overholde de forpligtelser, den har indgået. Dette gælder især målsætningen om at afsætte 0,7 % af BNP til udviklingsbistand og det ofte gentagne løfte om at stille sine egne fremskridts resultater og instrumenter til rådighed for andre lande og regioner. En særlig forpligtelse til at revitalisere partnerskabet mellem Afrika og EU er afgørende.

— En betydelig forøgelse af ressourcer til og investeringer i udviklingslandene kan i forbindelse med den aftale, som ventes indgået i København i december 2009, blive en enestående lejlighed til udvikling og gensidig fremgang. Den fornyede Lissabonstrategi vil således kunne fastlægge betingelserne for forskning, innovation, investeringer og indsigt, der kan understøtte en ny grøn vækst i hele verden.

— Det er nødvendigt med mere overvågning og gennemsigtighed i handelsdrøftelserne og med øget deltagelse af civilsamfundet i dette system af eksterne forbindelser og forhandlinger.

— EU bør fremme regional integration og fortsat være et godt eksempel for andre. Makroregioner skal udbredes og videreudvikles. Europa kan og skal spille en vigtig rolle, når det gælder udviklingen af det intraregionale samarbejde, som foruden handelsliberaliseringen bør omfatte udviklingssamarbejde, politisk dialog og kultursamarbejde.

— I betragtning af den udfordring, der ligger i fødevaresikkerheden, og med henblik på fuld gennemførelse af den grundlæggende ret til tilstrækkelige, sunde, sikre og bæredygtige fødevarer (15), er det hensigtsmæssigt at revidere de nuværende forhandlingsmandater, anerkende, at landbrugsprodukter er en helt speciel form for produkter, og sikre passende foranstaltninger til at bevare asymmetriske produktionsvilkår og markeder, således at der igen kan komme gang i indgåelsen af vigtige handelsaftaler på andre områder med udgangspunkt i de økonomiske partnerskabsaftaler.

— I betragtning af »handelspotentialekriteriet«, der forener det enkelte områdes vækstrate med de respektive markeders størrelse, er det ud over de regionale aftaler med AVS-landene også en god idé at fortsætte eller relancere bilaterale og regionale aftaler med ASEAN-landene, Korea, Indien, Rusland, Mercosur og landene i Samarbejdsrådet for Golfstaterne.

— Kina skal have særlig prioritet, fordi EU har vigtige offensive og defensive interesser i landet, der giver betydelige muligheder for forhandling, fordi samspillet med dette land er i stærk vækst og på grund af den overordnede geopolitiske situation.

— Der skal lægges større vægt på de bilaterale relationer til USA, Japan og Canada, som ligger på henholdsvis første-, tredje- og ottendepladsen, hvad handelspotentialet angår. Man skal relancere rammen for de transatlantiske forbindelser med henblik på at mindske uoverensstemmelser og skabe den størst mulige synergieffekt ved hjælp af en stadig større konvergens i institutioner og politikker (16).

— I betragtning af den mulige udvidelse af ØMU-området i de kommende år kunne euroen tildeles en mere betydningsfuld rolle som stærk og global referencevaluta, hvilket uundgåeligt vil kræve en styrkelse af de fælles repræsentationsordninger i de internationale økonomiske og finansielle fora.

5.2. Flere governance-instrumenter og flere instrumenter til sektorpolitikkerne

— I forbindelse med en bredere indfaldsvinkel til EU's foranstaltninger udadtil er det ligeledes nødvendigt at integrere den eksterne dimension af f.eks. forsknings-, miljø-, undervisnings- og beskæftigelsespolitikkerne.

— Det bør i den aktuelle kontekst være muligt mere klart at identificere en snæver kreds af EU-kommissærer, der kan tildeles ansvaret for at styre EU's eksterne politikker (handelspolitikken, udviklingspolitikken, indvandringspolitikken, de eksterne aspekter af konkurrencepolitikken og politikken for det indre marked, energidiplomati osv.), og som kan give EU et mere synligt samlet og fælles ansigt udadtil og i de vigtigste internationale fora. En hurtig ikrafttrædelse af Lissabontraktaten og en hurtig indførelse af den nye funktion som højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik vil kunne garantere en positiv udvikling fremover.

— Mens man venter på, at udsigten til en fælles EU-repræsentation i de vigtigste internationale institutioner (Bretton Woods, G8, G14 og G20) skal blive en realitet, bør EU-landene danne nogle mere permanente grupper i de enkelte institutioner og på topmøder, så de systematisk kan koordinere deres respektive holdninger og så vidt muligt tale med én stemme.

— Det er tvingende nødvendigt, at EU lader sig repræsentere udadtil med fælles handelsmissioner, der kan styrke Europas strategiske tilstedeværelse, navnlig i forbindelserne med EU's vigtigste handelspartnere.

— EU bør øge støtten til globaliseringsprocessen i de europæiske virksomheder, navnlig for så vidt angår disses evne til at få fodfæste og tilpasse sig situationen og dynamikken på forskellige markeder.

— EU skal arbejde for, at WTO blandt sine målsætninger medtager arbejdstagernes rettigheder, industriel udvikling, skabelsen af værdige job og miljøaspektet. På samme måde bør de internationale finansinstitutioner prioritere højt at fremme værdigt arbejde og bæredygtig udvikling.

— De multinationale europæiske virksomheder skal i henhold til det europæiske koncept om virksomhedernes sociale ansvar tilskyndes til at fremme den sociale dialog i virksomheder og sektorer i de tredjelande, som de opererer i. Man skal udnytte den gode praksis, som en lang række europæiske virksomheder allerede har udviklet på baggrund af de retningslinjer, der er vedtaget af OECD, og som bygger på ILO's sociale standarder, samt alle de andre initiativer, der er blevet iværksat af et stort antal ikke-statslige og socialøkonomiske aktører på områderne uddannelse, sundhed og fremme af bedre leve- og arbejdsforhold.

— EU skal udarbejde proaktive og globale migrationspolitikker, der letter samudvikling mellem migranternes oprindelseslande og værtslande, med særlig henvisning til bekæmpelse af menneskehandel, hjerneflugt og indvandrernes lønoverførsler, som i dag udgør nogle meget væsentlige pengestrømme (17).

— De statslige investeringsfondes stadig mere fremtrædende rolle i verdensøkonomien og staternes dominerende indflydelse i de vækstøkonomier, som disse fonde stammer fra, udgør uden tvivl en udmærket mulighed for de vigtigste udviklede økonomier og for den internationale økonomis genopsving. Den udgør dog også en geopolitisk risiko, fordi der kan ske et tab af suverænitet over sektorer og teknologier, som er strategiske for EU. Det er nødvendigt, at EU fastlægger en koordineret holdning på dette område, hvilket skal ske i henhold til forpligtelserne og bestemmelserne i de gældende traktater, men også en mere klar og fælles holdning om at forsvare de »nationale interesser«, der stadig oftere skal forstås som de »europæiske interesser«.

— Man skal udnytte de specifikke kompetencer i Det Europæiske Teknologiske Institut i forbindelse med de forskellige partnerskaber, navnlig når det gælder den mulige medtagelse af ikke-europæiske lande fra andre regioner i samarbejdet i »viden- og innovationsfællesskaberne« (vidennetværk mellem højere læreanstalter, forskningsinstitutter, virksomheder og andre interesserede aktører).

5.3. Øget inddragelse af arbejdsmarkedets parter og civilsamfundets organisationer

— Det er nødvendigt, at man på alle måder arbejder på at finde og formulere fælles strategier for Europas civilsamfund med henblik på at tackle globaliseringens udfordringer og muligheder, hvilket skal ske i dialog med EU's vigtigste socioøkonomiske partnere. Øget anvendelse af de nationale EFS'er og lignende organisationer samt af arbejdsmarkedets parters, det organiserede civilsamfunds og socialøkonomiens vigtigste europæiske netværk og organisationer kan fremme en mere samlet tilegnelsesproces og udnyttelsen af god praksis.

— EU bør fremme den bredest mulige inddragelse og dialog med arbejdsmarkedets parter og civilsamfundene i tredjelande, så man styrker synligheden og konsekvensen af EU-politikkerne inden for handel, udvikling og eksterne forbindelser generelt. Det gælder navnlig om at indføre systemer for en struktureret og kontinuerlig dialog med de organisationer, der arbejder med regional og international integration, idet man ligeledes fremmer anerkendelsen af det organiserede civilsamfunds rådgivende og repræsentative organer i forbindelse med handels- og associeringsaftalerne.

— Den kontaktgruppe for civilsamfundet, som med fordel blev oprettet for nogle år siden af DG Handel, er en god praksis, som bør fremmes.

— EØSU har gradvist skabt et struktureret system af forbindelser (18) , som i den interinstitutionelle dialog udgør et vigtigt grundlag for konstant at fremme aktiv inddragelse af civilsamfundene i næsten alle dele af verden. Hvad angår overvågningen, mener EØSU desuden, at det kan spille en aktiv rolle, sådan som det allerede har gjort i andre tilfælde, f.eks. de institutionelle opgaver, der er fastsat i Cotonouaftalen med AVS-landene, de blandede rådgivende udvalg, der er oprettet med de forskellige kandidatlande, der er på vej mod tiltrædelse af EU, og arbejdet i Euromed og Mercosur. Den dokumentation, de udtalelser og de sluterklæringer, der hvert år er et resultat af de talrige møder, som EØSU afholder inden for dette system, udgør en vigtig kilde til analyser og deltagerdemokratiske forslag for hele viften af EU's eksterne forbindelser.

— EØSU kunne desuden afholde specifikke seminarer eller andre regelmæssige møder for at høre de økonomiske og sociale interessegrupper i de berørte lande og regioner, om nødvendigt i forbindelse med eksisterende rundbordsdialoger og andre møder, for at sammenligne de forskellige strategier, der er vedtaget i de enkelte områder og regioner i verden, og dele god praksis, og således bidrage til en bedre definition af EU's eksterne indsats, til den fremtidige udvikling af Lissabonstrategien for tiden efter 2010 såvel som til udviklingen af de enkelte partneres strategier.

Bruxelles, den 4. november 2009 Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Punkt 12 i formandskabets konklusioner (13.-14. marts 2008).

(2) Maria João Rodrigues: Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda, Institute for Strategic and International Studies, 2009.

(3) KOM (2006) 278 endelig og KOM (2007) 581 endelig.

(4) KOM (2005) 311 endelig.

(5) EUT C 77 af 31.3.2009, s. 148.

(6) KOM(2006) 567 endelig.

(7) Der er i øvrigt allerede taget højde for sådanne aftaler i Cotonouaftalen med AVS-landene om at indgå 6 økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) på regionalt niveau.

(8) KOM(2008) 874 endelig.

(9) EUT C 175 af 27.7.2007, s. 57 og EUT C 211 af 19.8.2008, s. 82.

(10) Jf. konklusioner fra Laurent Cohen Tanugis gruppe, der udarbejdede den forberedende rapport til det franske EU-formandskab i anden halvdel af 2008 (www.euromonde2015.eu).

(11) EUT C 27 af 3.2.2009, s. 82; EUT C 277 af 17.11.2009, s. 92 og EØSU's udtalelse om Energi og klimaændringer som en integreret del af den fornyede Lissabonstrategi (jf. s. 36 i denne EUT).

(12) KOM(2007) 581 endelig.

(13) EUT C 175 af 27.7.2007, s. 57.

(14) Senest af A. Riccardi ved overrækkelsen af Charlemagneprisen den 21. maj 2009 i Aachen.

(15) Jf. rapporten fra FN's særlige ordfører for retten til fødevarer, Olivier De Schutter, »Doharunden vil ikke forhindre en ny fødevarekrise«, 9. marts 2009.

(16) EUT C 228 af 22. september 2009, s. 32..

(17) EUT C 120 af 16.5.2008, s. 82 og EUT C 44 af 16.2.2008, s. 91.

(18) Se arbejdsprogrammet for EØSU's Faglige Sektion for Eksterne Forbindelser, http://eesc.europa.eu/sections/rex/index_en.asp.