FJORTENDE RAPPORT OVERBLIK OVER TREDJELANDES HANDELSBESKYTTELSESFORANSTALTNINGER OVER FOR DEN EUROPÆISKE UNION FOR 2016

1.Indledning

Handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter består af tre vigtige værktøjer, der specifikt er udformet inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen (WTO), for at opfylde dette mål: antidumping-, antisubsidie- og beskyttelsesforanstaltninger.

Antidumping- og antisubsidieforanstaltninger har til formål at modvirke væsentlig skade (eller risikoen for skade) forårsaget af dumpingimport og/eller subsidieret import over for en indenlandsk erhvervsgren, mens beskyttelsesforanstaltninger giver indenlandske producenter et midlertidigt pusterum i forbindelse med en uventet og væsentlig stigning i importen. Beskyttelsesforanstaltninger anvendes over for importen fra alle oprindelseslande uden sondring (erga omnes), mens antidumping- og antisubsidieforanstaltninger er landespecifikke — og endda virksomhedspecifikke.

Hvert WTO-medlem har ret til at anvende handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter for at bekæmpe illoyal handelspraksis. Dette skal dog ske i fuld overensstemmelse med WTO-reglerne, da misbrug af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter fører til ulovlige og uberettigede protektionistiske foranstaltninger, som har en negativ indvirkning på den globale handel og den økonomiske udvikling. EU anvender selv regelmæssigt handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter (med undtagelse af beskyttelsesforanstaltninger), men anvender en moderat og afbalanceret tilgang. EU's standarder er faktisk endnu strengere end dem, der er fastsat ved WTO's regler, og omfatter yderligere betingelser, før der kan indføres foranstaltninger. Disse såkaldte "WTO+ -elementer" omfatter eksempelvis en obligatorisk vurdering af Unionens interesser, der skal gennemføres forud for enhver foranstaltning, med henblik på at vurdere, hvordan indførelsen eller den manglende indførelse af foranstaltninger, påvirker den europæiske økonomi.

Siden 2010 er der iagttaget en betydelig stigning i tredjelandes anvendelse af handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter over for EU's eksport. I disse tider med økonomisk afmatning og stagnerende efterspørgsel, især inden for bestemte sektorer, leder EU's erhvervsgrene naturligvis efter andre steder at afsætte deres produktion, herunder eksportmarkeder. Det er derfor af afgørende betydning, at eksportmulighederne ikke begrænses af uberettigede handelsbeskyttelsesforanstaltninger, som uretmæssigt indskrænker markedsadgangen.

EU forventer, at dens handelspartnere også følger de gældende WTO-standarder i deres anvendelse af instrumenterne og har fortsat sine bestræbelser på at fremme bedste praksis: hvert år afholder Kommissionen et omfattende seminar af en uges varighed om handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter for embedsmænd fra undersøgelsesmyndigheder i tredjelande. 20 embedsmænd fra 6 forskellige lande (Egypten, Japan, Thailand, Tunesien, Tyrkiet og Vietnam), og WTO's sekretariat deltog i det seminar, der blev afholdt i november 2016. Desuden fandt der bilaterale møder sted sidste år for at udveksle bedste EU-praksis med embedsmænd, der beskæftiger sig med handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter, fra henholdsvis Indonesien, Thailand, Kina og Korea, samt mere uformelle kontakter med andre handelspartnere.

Når et tredjeland indleder en handelsbeskyttelsesundersøgelse af EU-eksporten, er det Kommissionens rolle at deltage aktivt, når det er nødvendigt, for at gøre noget ved de systemiske problemer, der er fremkommet under proceduren, og for at sikre foreneligheden med WTO-reglerne. Det sker f.eks. ved hjælp af skriftlige henvendelser til undersøgelsesmyndigheder i tredjelande, men også gennem regelmæssig deltagelse i høringer med henblik på at sikre, at der tages hensyn til EU-eksportørernes rettigheder og interesser. Kommissionen deltager også inden for rammerne af de bilaterale aftaler og i multilateral sammenhæng.

Denne rapport beskriver de generelle tendenser i tredjelandes handelsbeskyttelsesaktiviteter, der har negative konsekvenser eller kan have konsekvenser for EU's eksport, de konstaterede problemer og de resultater, der er opnået i 2016. Den giver også et overblik over, hvad Kommissionen konkret har gjort i forbindelse med overvågning af tredjelande og indeholder en detaljeret analyse af hvert land og udtømmende tal i bilaget.

2.Overordnede tendenser

2.1.Gældende foranstaltninger ved udgangen af 2016

Ligesom i 2015 var tredjelandes handelsbeskyttelsesaktiviteter over for EU's erhvervsgrene i 2016 stadig omfattende.

Ved udgangen af 2016 var der 156 tilfælde af gældende handelspolitiske beskyttelsesinstrumenter, der påvirkede EU-eksporten, hvilket er en stigning i forhold til de 151 foranstaltninger, der var gældende ved udgangen af 2015. Som vist i diagrammet nedenfor, har der været en klar stigende tendens i antallet af gældende foranstaltninger, som har påvirket EU's eksport siden 2010, og aktiviteten i forbindelse med handelsbeskyttelsesinstrumenter er stadig meget omfattende.

Gældende foranstaltninger ved udgangen af 2016

Kilde: Statistik fra WTO og EU

Som det fremgår af nedenstående diagram, var Indien fortsat den mest aktive bruger af handelsbeskyttelsesinstrumenter over for EU med i alt 24 gældende foranstaltninger ved udgangen af 2016 (19 antidumping- og 5 beskyttelsesforanstaltninger), hvilket er en stigning på 5 foranstaltninger i forhold til 2015 (19). Herefter følger USA med 21 gældende foranstaltninger, heraf er 19 antidumping- (3 flere end i 2015) og 2 antisubsidieforanstaltninger. Kina forblev stabil med 19 foranstaltninger (17 antidumping- og 2 antisubsidieforanstaltninger) såvel som Brasilien med 15 foranstaltninger, der alle var antidumping.

Gældende foranstaltninger ved udgangen af 2016 fordelt pr. land Kilde: Statistik fra WTO og EU

Fordelt på instrumenttype er 116 ud af de 156 gældende foranstaltninger, antidumping, 5 antisubsidie og 35 beskyttelsesforanstaltninger (det skal dog bemærkes, at beskyttelsesforanstaltninger ikke er landespecifikke og dermed ikke alle nødvendigvis berører EU's eksport).

Med hensyn til beskyttelsesforanstaltninger var de vigtigste brugere i 2016 Indonesien (7) med det højeste antal indførte foranstaltninger, efterfulgt af Indien (5) og fire andre asiatiske lande: Malaysia, Filippinerne, Thailand og Vietnam (hver med 3).

2.2.Nye undersøgelser indledt i 2016