(2)Den 26. februar 2016 blev landerapporten for Frankrig 2016 offentliggjort. Den indeholdt en analyse af Frankrigs fremskridt med hensyn til gennemførelsen af de landespecifikke henstillinger, som blev vedtaget af Rådet den 14. juli 2015, og opfyldelsen af Frankrigs nationale Europa 2020-mål. Rapporten indeholdt desuden en dybdegående undersøgelse efter artikel 5 i forordning (EU) nr. 1176/2011. Den 8. marts 2016 fremlagde Kommissionen resultaterne af den dybdegående undersøgelse. Kommissionen konkluderer af sin analyse, at Frankrig har uforholdsmæssigt store makroøkonomiske ubalancer. Især har Frankrig i en situation med både lav vækst og lav inflation en stor og voksende offentlig gæld, samtidig med at landets konkurrenceevne er forværret. Der er særlig stor risiko for, at det kan få negative virkninger for Frankrigs økonomi og i betragtning af landets størrelse tillige negative afsmittende virkninger for den økonomiske og monetære union.

(3)Den 29. april 2016 fremlagde Frankrig sit nationale reformprogram for 2016 og sit stabilitetsprogram for 2016. For at tage hensyn til de indbyrdes sammenhænge mellem de to programmer er de blevet vurderet sammen.

(4)Der er taget hensyn til de relevante landespecifikke henstillinger i forbindelse med programmeringen af de europæiske struktur- og investeringsfonde for 2014-2020. I henhold til artikel 23 i forordning (EU) nr. 1303/2013 kan Kommissionen for at støtte gennemførelsen af relevante rådshenstillinger anmode en medlemsstat om at evaluere og foreslå ændringer i sin partnerskabsaftale og sine relevante programmer. Kommissionen har redegjort nærmere for, hvordan den agter at anvende denne bestemmelse, i retningslinjer for anvendelsen af de foranstaltninger, der knytter de europæiske struktur- og investeringsfondes effektivitet til forsvarlig økonomisk styring.

(5)Frankrig er i øjeblikket underlagt den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten. I sit stabilitetsprogram for 2016 planlægger regeringen at få korrigeret det uforholdsmæssigt store underskud inden udgangen af 2017 i overensstemmelse med Rådets henstilling af 10. marts 2015. Det samlede underskud ventes yderligere bragt ned på 1,2 % af BNP i 2019. Den mellemfristede budgetmålsætning – et strukturelt underskud på 0,4 % af BNP – planlægges nået inden udgangen af 2018. Ifølge stabilitetsprogrammet ventes gældskvoten at toppe med 96,5 % af BNP i 2017 og derefter falde til 93,3 % af BNP i 2019. Det makroøkonomiske scenarie, som ligger til grund for budgetfremskrivningerne, er generelt realistisk. De foranstaltninger, der er nødvendige for at nå de planlagte mål for underskuddet i tiden efter 2017, er imidlertid ikke blevet tilstrækkeligt specificeret. Ifølge Kommissionens forårsprognose 2016 ventes underskuddet at ligge på 3,4 % af BNP i 2016, hvilket stemmer overens med det af Rådet anbefalede underskud. For 2017 ventes det samlede underskud med en uændret politik at blive på 3,2 % af BNP, hvilket kan bringe overholdelsen af fristen for korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i fare. Den finanspolitiske indsats, som Rådet har henstillet til, forventes ikke at blive leveret i 2016 og 2017, da den konsolideringsstrategi, som Frankrig forfølger, primært afhænger af konjunkturforbedringer og en fortsat lav rente, hvilket er faktorer, som myndighederne ikke har indflydelse på, og det udgør også en risiko for manglende overholdelse af fristen. På grundlag af sin vurdering af stabilitetsprogrammet og under hensyntagen til Kommissionens forårsprognose 2016 finder Rådet, at der er risiko for, at Frankrig ikke vil være i overensstemmelse med bestemmelserne i stabilitets- og vækstpagten. Der er derfor behov for yderligere foranstaltninger for at sikre en varig korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud inden udgangen af 2017.

(6)De offentlige udgifter i Frankrig ligger på et af de højeste niveauer i EU, og dette niveau har været fortsat stigende siden 2010. Frankrig har bebudet en udgiftsnedskæringsplan, der skal reducere statens udgifter på alle niveauer med 50 mia. EUR i årene mellem 2015 og 2017, men det er muligvis ikke tilstrækkeligt til at opnå en betydelig reduktion af de offentlige udgifter. En nærmere specificering af de foranstaltninger, hvormed disse udgiftsnedskæringer skal opnås, og sikkerhed for, at der i spareforanstaltningerne tages højde for en inflation tæt på nul, vil bidrage til at øge denne plans effektivitet.

(7)Der er stadig behov for en større reduktion af udgiftskvoten end planlagt, idet processen med at få identificeret større områder, hvor der kan spares, ikke har været effektiv, og udgiftsanalyserne har hidtil kun givet beskedne resultater. Frankrig bruger næsten dobbelt så mange penge i boligsektoren som de andre EU-lande, uden at det har ført til nævneværdige forbedringer på boligmarkedet. Gennemførelsen af de planlagte nedskæringer i statens tilskud til kommunerne vil sammen med en stærkere styring af lokalforvaltningernes udgifter, bl.a. ved at dæmme op for stigningerne i lokalforvaltningernes udgifter, kunne øge deres investeringskapacitet. Udgiftsanalyser kunne være et godt middel til at identificere sådanne besparelser. Desuden har den nyligt gennemførte reform af lokalforvaltningerne et potentiale til at effektivisere systemet på mellemlang til lang sigt.

(8)På kort sigt kan der ikke opnås større besparelser, uden at der dæmmes op for stigningerne i de sociale udgifter, som tegner sig for over halvdelen af statens udgifter. Der vil muligvis på kort til mellemlang sigt fortsat være underskud i pensionssystemet, især i betragtning af de ugunstige makroøkonomiske vilkår. De tidligere gennemførte pensionsreformer ventes desuden først at skære toppen af den aktuelt høje offentlige udgiftskvote efter 2025. For 2016 og 2017 har Frankrig opstillet ambitiøse mål for begrænsning af stigningerne i sundhedsudgifterne. Disse mål kunne følges op med en yderligere indsats for at finde effektiviseringsgevinster på mellemlang til lang sigt.

(9)Der er sat ind på at nedbringe arbejdskraftomkostningerne og forbedre virksomhedernes indtjening via de skattelempelser på 20 mia. EUR, der blev indført for at fremme konkurrenceevnen og beskæftigelsen, og de yderligere nedsættelser af arbejdsgivernes socialsikringsbidrag på 10 mia. EUR, der planlægges foretaget som led i ansvars- og solidaritetspagten. Udformningen af disse foranstaltninger, der tegner sig for 1,5 % af BNP og skal bidrage til at bringe det franske arbejdskraftomkostningsniveau tættere på det gennemsnitlige niveau i euro-området, vil kunne hæmme deres effektivitet. Resultaterne af de planlagte evalueringer af disse omkostningsnedskæringsforanstaltninger vil kunne danne grundlag for eventuelle beslutninger om disse ordningers fremtidige udformning, således at det sikres, at de opfylder deres effektivitetsmålsætning. Ved disse evalueringer bør der især tages hensyn til virkningerne for løndannelsen og beskæftigelsen.

(10)I den nuværende situation med høj ledighed er der risiko for, at arbejdskraftomkostningerne på mindstelønsniveauet lægger hindringer i vejen for ansættelse af lavtkvalificerede. Målt i forhold til medianlønnen er mindstelønnen høj, men arbejdsomkostningerne på mindstelønsniveau er blevet reduceret gennem fritagelser for socialsikringsbidrag. Stigninger i mindstelønnen fører lønstigninger for alle kategorier af arbejdstagere med sig og skaber et lønstigningspres. På grund af indekseringen af mindstelønnen er der en kobling mellem stigninger i gennemsnitslønningerne og ændringer i mindstelønnen, som forhaler de løntilpasninger, der er nødvendige i en svag økonomisk situation.

(11)De nyligt gennemførte reformer har kun skabt begrænset spillerum for arbejdsgivernes fravigelse af brancheaftaler. Det gælder alle aspekter af ansættelsesforhold, bl.a. løn, arbejdstid samt ansættelses- og arbejdsvilkår, og det begrænser virksomhedernes muligheder for at tilpasse arbejdsstyrken efter deres behov. I den nuværende situation kan virksomhederne på grund af brancheaftaler være afskåret fra efter forhandlinger med fagforbundene at bestemme, under hvilke omstændigheder arbejdstiden i konkrete tilfælde kunne tilrettelægges anderledes end fastsat i brancheaftalerne. Der kunne i samråd med arbejdsmarkedets parter skabes bedre muligheder for at fravige brancheaftaler og generelle lovbestemmelser om arbejdsvilkår via aftaler indgået på virksomhedsniveau.

(12)I 2015 steg ledigheden til 10,4 %. Ledigheden er højere blandt de unge, indvandrere fra tredjelande og lavtkvalificerede. Strukturen på arbejdsmarkedet er præget af stigende polarisering, med tidsubegrænsede ansættelser af højtkvalificerede og en stigende nedgang i andelen af lavtkvalificerede job. Den andel, som tidsbegrænsede ansættelseskontrakter på under en måned udgør af det samlede antal ansættelser, steg til tæt ved 70 % i 2015. Lovgivningen om arbejdsaftaler, især om afskedigelser af tidsubegrænset ansatte, bidrager muligvis til den stærke segmentering af arbejdsmarkedet. Den langvarige forværring af arbejdsmarkedet har lagt pres på holdbarheden af arbejdsløshedsunderstøttelsessystemet. Ifølge en prognose fra februar 2016 er der tale om et underskud på 4,5 mia. EUR i 2015, 4,2 mia. EUR i 2016 og 3,5 mia. EUR i 2017. Dermed vil det samlede underskud i systemet stige fra 25,8 mia. EUR i 2015 til 30,0 mia. EUR i 2016 og 33,6 mia. EUR i 2017. Den måde, hvorpå ydelserne beregnes, tilskynder til flere på hinanden følgende korte fuldtidsansættelser frem for længerevarende deltidsjobs og giver arbejdsgiverne incitament til at tilbyde korttidsansættelser, som suppleres med beskæftigelsesbetingede ydelser. Desuden kan arbejdsløshedsunderstøttelsessystemets udformning, navnlig i relation til reglerne for understøttelsesberettigelse og ydelsernes degressivitet, svække incitamenterne til at vende tilbage til arbejdsmarkedet.

(13)Overgangen fra skole til arbejde frembyder stadigvæk udfordringer, og det er de mindst kvalificerede unge, der er mest berørt. Brugen af lærlingekontrakter er i tilbagegang blandt de lavtkvalificerede i en kontekst præget af differentierede regionale strategier og en begrænset kapacitet i systemet til at tilpasse sig nye økonomiske behov. Der er stadigvæk ikke nok uddannelsestilbud til de ledige, mindre kvalificerede arbejdstagere og til ansatte i små og mellemstore virksomheder til trods for de igangværende erhvervsuddannelsesreformer, som bl.a. er rettet mod uddannelsesledelse, incitamenter og vejledning og den nye målrettede uddannelsesplan for ledige. Det mangelfulde samarbejde mellem de forskellige aktører inden for faglig efteruddannelse lægger hindringer i vejen for en effektiv ressourceallokering. De kommende individuelle aktiveringsplaner vil måske kunne hjælpe med til at skabe bedre adgang til uddannelse.

(14)Det franske erhvervsklima ligger fortsat midt i spektret i EU, især hvad angår offentlig regulering, hvor Frankrig klarer sig dårligt i internationale sammenligninger. Forenklingsprogrammet gennemføres efter planerne, men ujævnt, især hvad angår de foranstaltninger, der er rettet mod virksomhederne, og der er stadigvæk udfordringer på mange områder.

(15)I forhold til andre medlemsstater er den franske økonomi præget af en uforholdsmæssig stor andel mindre virksomheder, hvilket begrænser produktivitetsniveauet. Der er for nylig taget initiativ til at dæmpe virkningerne af størrelsesrelaterede krav, men på grund af foranstaltningernes begrænsede omfang eller midlertidige karakter ventes de ikke at komme til at få større virkninger for virksomhedernes vækst. Disse tærskeleffekter vil derfor fortsat lægge en dæmper på væksten i franske virksomheder.

(16)Konkurrencen inden for servicefagene er blevet øget i nogle sektorer, men i andre findes der stadigvæk barrierer, især inden for erhvervstjenester, der for en stor dels vedkommende ikke blev berørt af de nyligt iværksatte reformer, og netværksindustrierne. Den økonomiske aktivitet inden for de lovregulerede erhverv hæmmes af en række adgangsbarrierer, reguleringer og tariffer, og det lægger en dæmper på produktiviteten i andre sektorer, der gør brug af disse tjenester. Andre problemer beror på en restriktiv anvendelse af godkendelseskrav.

(17)Frankrig sakker fortsat agterud i forhold til de mest innovative lande i EU til trods for den generøse offentlige støtte til innovation. Igennem de seneste 15 år har de offentlige innovationsstøtteordninger været præget af inflation og mangel på stabilitet, hvilket giver anledning til bekymring med hensyn til den overordnede koordinering, sammenhæng og effektivitet i disse ordninger. Det rammer især de små og mellemstore virksomheder.

(18)I 2014 lå den franske skattekvote på 45,9 % og var dermed en af de højeste i EU. Den samlede skattebyrde er fortsat stigende, og dens sammensætning virker ikke fremmende for økonomisk vækst, da den især belaster produktionsfaktorer og ikke så meget forbrug. Selskabsskatten begyndte at falde lidt i 2014, og Frankrig er ved at indhente EU-gennemsnittet med hensyn til miljøafgifter, men momsindtægterne er fortsat lave, målt både i forhold til BNP og det samlede skatteprovenu, hvilket hænger sammen med lave momssatser, udbredt anvendelse af nedsatte momssatser og et stort antal fritagelser. Udover den igangværende udfasning af virksomhedernes solidaritetsbidrag er der endnu ikke taget konkrete skridt til at nå det erklærede mål om at sætte den lovfastsatte selskabsskatteprocent ned til 28 % i 2020.

(19)Skattesystemet er meget komplekst. Der findes fortsat et stort antal ineffektive skatter og afgifter, der giver et ringe eller slet intet provenu, og især personindkomstskatten er meget kompleks, hvilket giver betydelige administrationsomkostninger. Selv om man i finansprogrammeringsloven for 2014-2019 indførte et krav om regelmæssig vurdering og overvågning af skatteudgifter, ventes der for 2016 kun en beskeden reduktion af skatteudgifter efter mange års stigninger.

(20)Som helhed er der kun beskedne barrierer for private investeringer, og de vigtigste hindringer ligger i regelbyrden og de høje selskabsskatteprocenter. Investeringsmiljøet kunne forbedres ved at forbedre erhvervslivets rammevilkår, nedsætte beskatningen af produktion og forenkle skattesystemet. Alt hvad der gøres for at forbedre franske virksomheders konkurrencedygtighed, såvel den omkostningsrelaterede som den ikke-omkostningsrelaterede, har et potentiale til at øge investeringsniveauet og tilskynde virksomhederne til at investere i fysisk og menneskelig kapital og dermed forbedre produktiviteten. Også det langsigtede vækstpotentiale hæmmes af utilstrækkelige investeringer i innovation.

(21)Som led i det europæiske semester har Kommissionen gennemført en omfattende analyse af Frankrigs økonomiske politik, som blev offentliggjort i landerapporten for 2016. Den har også vurderet stabilitetsprogrammet og det nationale reformprogram samt de foranstaltninger, der er truffet som opfølgning på de henstillinger, der er blevet rettet til Frankrig i de foregående år. Kommissionen har ikke blot taget hensyn til deres relevans for en holdbar finanspolitik og socioøkonomisk politik i Frankrig, men også til deres overensstemmelse med EU-regler og retningslinjer, da der er behov for at styrke den samlede økonomiske styring i EU ved på EU-plan at give input til kommende nationale beslutninger. Henstillingerne som led i det europæiske semester afspejles i henstilling 1-5 nedenfor.