Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Gældssanering og fattigdomsbekæmpelse i udviklingslandene"

(1999/C 209/12)

Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 28. januar 1999 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om "Gældssanering og fattigdomsbekæmpelse i udviklingslandene".

Det forberedende arbejde henvistes til ØSU's Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Ann Davison til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 12. maj 1999.

Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 364. plenarforsamling af 26. og 27. maj 1999, mødet den 27. maj 1999, med 118 stemmer for og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse.

1. Resumé

1.1. ØSU har længe betragtet den absolutte fattigdoms omfang i udviklingslandene som et alvorligt problem og hilser det derfor velkommen, at en række medlemsstater nu viser vilje til at forbedre gældssaneringen for de fattigste lande.

1.2. Social betingethed er forudsætningen for at kunne bekæmpe den absolutte fattigdom på en effektiv måde. ØSU mener, at saneringen af offentlig gæld bør fremskyndes og udvides i lande, der praktiserer "god regeringsførelse" og giver prioritet til fattigdomsbekæmpelse. De ekstra midler, som debitorlandene sparer herved, bør afsættes til sociale projekter via klare strategier til fattigdomsbekæmpelse. Der bør opnås enighed med donorer og civilsamfundets organisationer om prioriteringerne for disse strategier og føres grundig kontrol, som fokuserer på udviklingen i fattigdomsindikatorer såsom børnedødelighed, antallet af skolesøgende, ligestilling mellem kønnene. Hvis gældssaneringen ikke fører til sociale fremskridt, bør bistanden ydes til decentrale projekter.

1.3. Som incitament og i lyset af hidtidige forsinkelser i gældssaneringen og fattigdomsproblemets presserende karakter foreslår ØSU, at man med øjeblikkelig virkning reducerer gældsbetalingerne betydeligt i de lande, der allerede er blevet defineret som trængende, og som har lagt sig fast på at anvende de frigivne midler til fattigdomsbekæmpende foranstaltninger.

1.4. Det kan tage helt op til tre år, før man kan begynde at takle gælden. Der bør i denne fase atter gives incitamenter til lande med god regeringsførelse, som forpligter sig til at gennemføre planer til bekæmpelse af fattigdommen. ØSU foreslår en forøgelse af gældssaneringen, der reducerer gælden med mellem 100 og 150 % af eksporten.

1.5. EU bør spille en afgørende rolle, så man kan udnytte de aktuelle muligheder for at mindske såvel gælden som fattigdommen. ØSU opfordrer henholdsvis Kommissionen til at føre en mere aktiv politik på disse områder og medlemsstaterne til at koordinere tiltagene og finde nye ressourcer. EU bør vise lederskab og være med til at sætte tempoet. Eftersom det ikke er alle medlemsstater, der er repræsenteret her, er det vigtigt, at EU koordinerer Fællesskabets forslag til G8-mødet, så de ikke undergraver, men understøtter hinanden, og man i fællesskab kan træffe effektive forslag - også i Verdensbankens og IMF's bestyrelser. En koordineret EU-politik om gældsspørgsmålet og om økonomisk støtte til gældssanering, der er forenelig med EU's, dvs. både Kommissionens og medlemsstaternes donorrolle, kunne være af afgørende og positiv betydning for gennemførelsen af OECD's centrale mål for 2015 om menneskelig udvikling.

2. Indledning

2.1. ØSU har gentagne gange understreget, at man ser med stor bekymring på den absolutte fattigdoms omfang i udviklingslandene. I mere end tyve år har ØSU inden for rammerne af Den Paritetiske AVS/EU-Forsamling stået for dialogen mellem EU's erhvervs- og interessegrupper og de tilsvarende grupper i AVS-landene (Afrika, Vestindien og Stillehavet). Under den løbende debat er det blevet påpeget, at gældsbetalingerne til udenlandske långivere lægger alvorlige begrænsninger på de offentlige investeringer i mange af de fattigste debitorlande.

2.2. ØSU har allerede understreget, at god regeringsførelse og udvikling af et civilsamfund er af stor betydning i AVS-landene og på den sydlige halvkugle generelt. ØSU mener, at saneringen af offentlig gæld bør fremskyndes og udvides i lande, der praktiserer "god regeringsførelse" og giver prioritet til fattigdomsbekæmpelse. Uden denne prioritering er der en fare for, at ressourcer overføres fra udvikling til generel gældssanering. Denne udtalelse koncentrerer sig om, hvordan man i praksis kan opnå en social betingethed.

3. Prioritering af fattigdomsbekæmpelse

3.1. I sin rapport, Shaping the 21st Century, fastlægger OECD's udvalg for udviklingsbistand, den såkaldte "Development Assistance Committee" (DAC), målene for 2015 om indførelse af en almen grunduddannelse, halvering af antallet af mennesker, der lever i absolut fattigdom, og nedbringelse af børnedødeligheden med to tredjedele. ØSU støtter dette mål som et minimumskrav, men erkender, at det kun er muligt at opnå ved hjælp af gældssanering, prioritering af fattigdomsbekæmpelse og god regeringsførelse.

3.2. Verdensbanken og IMF har udpeget og inkluderet 41 stærkt gældstyngede fattige lande (de såkaldte "Heavily Indebted Poor Countries" eller HIPC-lande)(1), nemlig de lande, der har den største gældsbyrde, hvor udlandsgælden er mindst dobbelt så stor som landenes årlige eksportindtægter, og som samtidig er fattige. Hovedparten af disse lande, henved 80 %, ligger alle syd for Sahara. Det er ikke noget tilfælde, at disse gældstyngede lande har nogle af de dårligste sociale indikatorer i verden og er langt fra at opnå målene for 2015. Nylige skøn af børnedødeligheden viser, at dødeligheden vil forblive dobbelt så stor som OECD's mål for 2015. Hvad f.eks. angår uddannelse, er der tale om en forværring af situationen; gælden undergraver disse landes evne til at opnå de globalt vedtagne uddannelsesmål. Det samlede antal af børn, som ikke modtager skoleundervisning i Afrika, stiger i stedet for at falde, og kønsfordelingen i skolerne bliver stadig mere ujævn. Landene syd for Sahara tegner sig nu for en tredjedel af de 125 mio. børn, der ikke modtager nogen skoleundervisning. De aktuelle udviklingstendenser viser, at Latinamerika og Asien, der også er plaget af fattigdom, formår at reducere antallet af børn, der ikke modtager nogen skoleundervisning. Dette er dog ikke tilfældet i landene syd for Sahara, der i 2015 vil tegne sig for 75 % af de 75 mio. børn, der ikke modtager nogen skoleundervisning. Hvad angår kønsfordelingen, vil det ifølge de aktuelle udviklingstendenser tage landene syd for Sahara 50 år at opnå en udjævning af skævheden.

3.3. Afdrag på udlandsgælden opsluger i gennemsnit 40 % af HIPC-landenes offentlige budgetter, og i mange af HIPC-landene overstiger disse afdrag udgifterne til sundheds- og uddannelsesområdet. Skønt regeringerne ikke altid er interesseret i at anvende de ressourcer, som frigives ved gældssanering, til sociale mål, og selv om bistand tilvejebringer vigtig kapital, er det lige så indlysende, at gældsbetalingerne indebærer en væsentlig reduktion af de samlede ressourcer, som er til rådighed for at opnå sådanne befolkningsmæssige udviklingsmål. En sammenkobling af gældssanering og fattigdomsbekæmpelse kan derfor have stor betydning for opfyldelsen af målene for 2015.

3.4. Selv om EU er en forholdsvis lille multilateral kreditor (med 5 % af den samlede multilaterale gæld), spiller EU en meget stor politisk rolle. Fire af G8-staterne er medlemmer af EU, nemlig Frankrig, Italien, Storbritannien og Tyskland; disse er også blandt verdens største kreditorer. Medlemsstaterne har ca. 25 % af de udestående bilaterale fordringer på udviklingslandene. EU-landene sidder sammen på aktiemajoriteten i Verdensbankens og IMF's bestyrelser. Disse lande udgør sammen med Fællesskabet den største donorblok i verden (56 % af oversøisk udviklingshjælp i 1996). Hovedparten af de fattigste gældstyngede lande er AVS-lande.

3.5. EU-institutionerne er nu begyndt at lægge større vægt på fattigdomsbekæmpelse. Kommissionen har givet det en noget højere prioritet i sine bistandsprogrammer og i forhandlingerne om forlængelse af Lomé-konventionen. Den franske og den britiske regering og også det tyske formandskab har alle fremlagt forslag til, hvordan saneringen af offentlig gæld kan udvides. De nordiske lande og Holland har afsat betydelige ressourcer til dette formål, og nogle regeringer har på eget initiativ konverteret gæld til lokal valuta, så disse midler kunne anvendes til udviklingsprojekter eller projekter på social- eller miljøområdet. Europa-Parlamentet har også sat fattigdomsbekæmpelse øverst på dagsordenen. Den Paritetiske AVS/EU-Forsamling udarbejder for øjeblikket en generel rapport om fattigdomsbekæmpelse i AVS-landene og i EU's medlemsstater. ØSU har for sit vedkommende udarbejdet en udtalelse, hvori det kræves, at der skal lægges større vægt på god regeringsførelse(2) og menneskerettigheder, og i sin udtalelse om "fair trade"-mærkning(3) sammenkobler ØSU fattigdomsbekæmpelse med handelspolitik. I flere af ØSU's udtalelser, herunder også udtalelserne om investeringer og Verdenshandelsorganisationen, påpeges behovet for grundlæggende arbejdsnormer og indarbejdning af OECD's retningslinjer vedrørende multinationale selskabers adfærd i udviklingslandene.

3.6. Ud over de direkte kontakter, der er blevet etableret med organisationer såsom Quart Monde, bifalder ØSU, at civilsamfundets organisationer i EU nu tillægger spørgsmålet så stor betydning, at man foranstalter en verdensomspændende kampagne for gældssanering, der sætter fokus på G8-mødet i juni og år 2000. År 2000-jubilæet samler udviklingsagenturer, velgørenhedsorganisationer, fagforeninger og kirker i hele Europa i samarbejde med partnere i udviklingslandene. For eksempel har Roms borgmester udnævnt Rom til År 2000-jubilæumsby.

4. Nuværende gældssaneringsinitiativer

4.1. 1999 er et vigtigt år, hvad angår forbedringer i gældssaneringen. Verdensbanken og IMF er i færd med at gennemføre en omfattende evaluering af HIPC-initiativets grundlag.

4.2. Lavindkomstlande er berettiget til traditionel gældssanering via Paris-klubben af kreditorlande. Sekretariatet for denne gruppe har til huse i det franske finansministerium. Paris-klubben kan udvirke en reduktion på op til 67 % i mange af de gældsbetalinger, som nationale kreditorer har til gode. Én betingelse er, at debitorlandet som første skridt bliver enig med IMF om et økonomisk program og siden opviser gode resultater under et sådant program.

4.3. Det viste sig, at Paris-klubben alene ikke kunne løse gældskrisen i fattige lande, og eftersom der fortsat fandtes ikke-bæredygtig gæld, oprettedes i 1996 Initiativet til fordel for stærkt gældstyngede fattige lande, det såkaldte "HIPC-initiativ", der skulle udvide Paris-klubbens og anden bilateral gældssanering til op til 80 %, og som for første gang omfatter sanering af gæld hos Verdensbanken og IMF samt af anden bilateral gæld.

4.4. For at opnå HIPC-status skal landene være berettiget til bistand på gunstige vilkår hos IMF og Verdensbanken, have en ikke-bæredygtig gæld, der ikke kan afvikles ved hjælp af andre gældssaneringsmekanismer, og kunne opvise reformer gennemført via programmer støttet af IMF og Verdensbanken.

4.5. HIPC-processen er en temmelig langtrukken proces. I løbet af de første tre år kræves der gode resultater med de programmer, som støttes af IMF og Verdensbanken. Dette gælder dog ikke lande, der allerede kan opvise gode vedvarende resultater. I denne periode forventes de bilaterale kreditorer at sanere forfaldne gældsbetalinger, der er saneringsberettigede, med op til 80 % af den aktuelle værdi. Efter tre år besluttes det, om disse landes saneringsberettigede gæld skal reduceres med 67 %. I afslutningsfasen efter yderligere tre år (eller kortere tid alt afhængig af resultaterne) reducerer de bilaterale kreditorer så den saneringsberettigede gæld med op til 80 %. Multilaterale kreditorer (inklusive IMF, Verdensbanken og EU) reducerer deres fordringer for at dække restbeløbet af ikke-bæredygtig gæld. Kommissionen har besluttet at øge sin støtte til strukturjusteringsfaciliteterne med 15 % til lande, som defineres som kvalificerede. Disse midler skal som regel anvendes til sociale investeringer.

4.6. De samlede omkostninger blev for nylig ajourført og anslås nu til ca. 12,5 mia. US-dollar, der finansieres fra de samme kilder. Omkostningerne steg for nylig, først og fremmest på grund af et fald i råstofpriserne, som mange HIPC-lande er afhængige af.

4.7. Der er en række problemer med HIPC-initiativets rammer. HIPC-processen er en alt for lang og ufleksibel proces. Landene er nødt til i ca. seks år at gennemføre IMF's reformprogrammer og opnå gode resultater, inden de er berettiget til HIPC-gældssanering. Siden initiativet blev lanceret i 1996, er der faktisk kun to ud af 41 lande, der hidtil har opnået gældssanering, og kun tre står over for at blive gældssaneret i 1999. Samtidig har gældssaneringen ikke været tilstrækkelig omfattende til at gøre gælden bæredygtig, for eksempel når råstofpriserne falder. Gældsbyrden under HIPC-processen og ved dennes afslutning er fortsat stor, hvilket betyder, at der omdirigeres ressourcer fra behovene i forbindelse med menneskelig udvikling. Verdensbankens og IMF's nylige evaluering af HIPC, der lå færdig i april 1999, fremhæver mange af problemerne med HIPC og gør også opmærksom på, at initiativet, målt i absolutte tal, formodentlig ikke indebærer en væsentlig reduktion i det nuværende gældsniveau.

4.8. Generelt er HIPC blevet kritiseret for ikke at have en tilstrækkelig stor effekt på fattigdommen i de berørte lande. For eksempel er gælden kun virkelig bæredygtig, hvis eksportindtægterne og valutabeholdningen har en passende størrelse; hvis den interne opsparing og statens indtægter er tilstrækkeligt store til at mobilisere midler i landet selv; hvis der fortsat er overskud på eksportindtægterne, når de vigtigste importvarer er betalt; hvis de nationale budgetter er så store, at staten kan udføre de fundamentale opgaver og bekæmpe den omfattende fattigdom og ulighed og opnå målene for 2015.

4.9. Mange af disse kritikpunkter er delvis blevet anerkendt af FN og de bilaterale kreditorer, navnlig fem af G7-medlemmerne, nemlig Storbritannien, Tyskland, Frankrig, USA og Canada, som forud for G8-topmødet i Køln i juni 1999 alle er kommet med forslag til, hvordan HIPC-initiativet kan forbedres. Af andre ikke-G7-medlemmer, som for nylig er kommet med forslag, kan bl.a. nævnes Irland og Norge. Forslagene til, hvordan G7 kan forbedre HIPC, er af meget varierende karakter og omfatter: udvidelse af kriterierne for berettigelse med henblik på at inkludere yderligere lande, f.eks. Jamaica, Cambodja, Ghana og Bangladesh; hurtigere gældssanering ved at forkorte perioden fra seks til tre år; forbedring af kriterierne for at øge gældssaneringen; øget reduktion af den bilaterale gæld i Paris-klubben med mere end 80 %; annullering af bistand i form af lån og anden betaling; salg af IMF-guld til finansiering af initiativet; forøgelse af de bilaterale bidrag til HIPC's Trust Fund; øget bistand og diskussion om, hvordan fattigdomsbekæmpelse kan prioriteres højere. Den britiske regering har foreslået en social adfærdskodeks, samt at EU afsætter flere ressourcer til HIPC på sit bistandsbudget. Det tyske formandskab foreslår at gøre en bindende og fuldstændig annullering af gæld fra udviklingsbistand, betinget af god regeringsførelse og fattigdomsbekæmpelse. Alle disse forslag kan være med til at forbedre den ydede gældssanering. De mangler nu at blive koordineret, og mekanismerne til sammenkobling af gældssanering med fattigdomsbekæmpelse skal præciseres nærmere og tilstrækkelige midler tilvejebringes inden for rammerne af det reformerede HIPC-initiativ. ØSU opfordrer EU's medlemsstater til dels at demonstrere, at EU er en ansvarlig økonomisk magt, der er dybt engageret i såvel udviklingen af et effektivt grundlag for nord-syd relationerne som i bekæmpelsen af fattigdom overalt i verden, dels til at afsætte yderligere ressourcer til gældssanering, herunder også via Den Europæiske Udviklingsfond.

5. ØSU's holdning

5.1. Generelle overvejelser

5.1.1. ØSU har foreslået, at fattigdomsbekæmpelse skal styrkes på alle fronter - i forbindelse med handel, bistand, beskæftigelse, konfliktforebyggelse, god regeringsførelse, kønsrelaterede spørgsmål og gæld. ØSU har understreget, at god regeringsførelse og opprioritering af fattigdomsproblemet er forudsætningen for at udrydde fattigdommen. Kommissionen har i sit bistandsprogram også lagt sig fast på principperne om god regeringsførelse. Et vigtigt element i god regeringsførelse er borgernes, og herunder kvindernes, deltagelse i statens anliggender via parlamenter og interesseorganisationer. Dette begrænser ligeledes mulighederne for konflikt, men ØSU har også opfordret EU og USA til at samarbejde mere aktivt om forebyggelse af konflikter, og det tyske formandskab har foreslået, at spørgsmålet om en omfattende strategi til konfliktforebyggelse behandles tilbundsgående på G8-topmødet. Formålet er at etablere et tidligt varslingssystem (og/eller støtte de eksisterende systemer i de fattigere lande), som skal følges op af internationale møder om koordinering i FN-regi. Endelig har ØSU påpeget vigtigheden af en sammenhæng mellem EU's bistands- og handelspolitikker og opfordret landene til at fremme andelsbevægelser og på eget initiativ gennemføre "fair trade"-mærkning.

5.1.2. Der er to store problemer i forbindelse med udlandsgælden. Det mest presserende af disse er de sociale konsekvenser for især de fattige. Endvidere virker den store gældsbyrde afskrækkende på udenlandske investeringer og debitorlandets egne investeringer i vækst. Gældssanering er et vigtigt middel til at fremme investeringer og mindske kapitalflugt. Hvis de fattige lande skal komme ud af fattigdommen og deltage i verdenshandlen til gensidig gavn for alle verdens økonomier, er de nødt til at kunne tiltrække investeringer og ekspandere deres økonomier. Gældssanering er ikke et mål i sig, men et middel til at opnå disse mål.

5.1.3. I betragtning af de forsinkelser, der allerede har fundet sted i gældssaneringsprocessen, og fattigdomsproblemets presserende karakter anbefaler ØSU, at der nu sættes fokus på den sociale dimension.

5.2. Social betingethed og inddragelsen af civilsamfundets organisationer

5.2.1. ØSU støtter idéen om et system af incitamenter til gældssanering af de lande, der er villige til at forpligte sig til fattigdomsbekæmpelse, sikring af menneske- og minoritetsrettigheder og god regeringsførelse. Incitamenterne bør gives til lande, der gør en indsats for at bekæmpe fattigdom ved at mindske deres gæld betydeligt i den indledende fase af HIPC-processen. Gældslettelse kan f.eks. finde sted i slutningen af en forkortet proces med en maksimal tidsramme på tre år snarere end de nuværende seks år. Dette bør ske på betingelse af, at alle midler, der frigives ved denne reduktion af gælden, afsættes til fattigdomsbekæmpende foranstaltninger, der er baseret på sociale hensyn. I tilfælde af, at det ikke lykkes at anvende gældssaneringen til sociale fremskridt, bør bistanden til centralregeringerne reduceres proportionalt og anvendes direkte til at støtte decentrale projekter.

5.2.2. Der ville være to formål med dette. For det første at mindske landenes omfattende gældsafdragelse under HIPC-processen; gældsbetalingerne ville blive væsentlig reduceret, så regeringernes ressourcer, der nu anvendes til at betale af på gælden, kunne anvendes specifikt til at øge deres udgifter til fattigdomsbekæmpelse. Den enkelte regering ville være forpligtet til at arbejde sammen med donorer og civilsamfundets organisationer om at udvikle klare strategier til fattigdomsbekæmpelse. De frigivne midler skulle afsættes til disse strategier og bidrage til at øge de sociale udgifter, f.eks. til grunduddannelse og erhvervsuddannelse, den primære sundhedspleje, HIV/AIDS-problemet, og også til andre fattigdomsbekæmpende foranstaltninger såsom veje i landdistrikterne, kvindespecifikke programmer, jobskabelse og støtte til fattige bønders landbrugsproduktion.

5.2.3. For det andet ville landene ved en forkortet HIPC-proces' afslutning, f.eks. efter (maksimalt) tre år, modtage øget gældssanering, der mindsker gælden med mellem 100 og 150 % af eksporten, og som også gives på den betingelse, at de sparede gældsbetalinger i de følgende fem år anvendes til investeringer. Den ydede gældssanering bør være endelig og uigenkaldelig for at forsikre investorerne om, at man på lang sigt kan opnå en bæredygtig gæld. Hvis regeringerne i løbet af HIPC-processen og i de efterfølgende fem år imidlertid nægter at overføre ressourcer fra gældssanering til fattigdomsbekæmpelse, bør donorerne omfordele fremtidig bistand og lån i tilsvarende grad til decentrale projekter. En sådan indsats bør foregå inden for institutionelle rammer. Man bør huske, at disse lande vil være afhængige af bistand i en række år, og der vil fortsat være stærke forbindelser mellem regeringer og donorer. ØSU opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at etablere et samarbejdssystem, så man kan benytte disse forbindelser til at sikre god regeringsførelse og prioritering af fattigdomsbekæmpelse. Dette bør omfatte mere overvågning i felten og inddragelse af erhvervs- og fagorganisationer.

5.2.4. Landene bør enes om at overføre midler fra gældsafdragelse til en fattigdomsfond. Denne fond bør overvåges af et udvalg med repræsentanter fra regeringen, donorlandene og civilsamfundets organisationer. Inddragelse af erhvervs- og fagorganisationer i selvhjælpsforanstaltninger vil skabe tillid. Ressourcer fra denne fond bør overføres til nationale prioriteringer for fattigdomsbekæmpelse, som fastlægges sammen med donorerne og civilsamfundet. Grundige regnskabsprocedurer bør anvendes til at holde udgifterne til administration nede.

5.2.5. Nationale strategier består ofte af sektorspecifikke investeringsplaner, såsom EU-støttede planer inden for f.eks. uddannelses- eller sundhedsområdet, hvilket er hensigtsmæssigt for at modtage midler fra en fattigdomsfond af denne art. Sådanne mekanismer blev udviklet i Uganda, hvor regeringen offentligt accepterede at overføre HIPC-gældssanering til en aktionsfond til fattigdomsbekæmpelse, som udbetaler midler til den nationale handlingsplan for udryddelse af fattigdom. Denne strategi bliver gennemført for øjeblikket med gode resultater. For eksempel er en del af midlerne blevet anvendt til at støtte regeringens bestræbelser på at skabe en almen grunduddannelse, hvor antallet af indskrevne elever på dette trin for nylig steg fra omkring 2 millioner til over 5 millioner, da regeringen fjernede den officielle skoleafgift.

5.2.6. ØSU understreger behovet for gennemsigtighed, herunder for entydige regnskabsprocedurer hos regeringerne og i forbindelse med indikatorer for sociale fremskridt, der bl.a. omfatter adgang til sundhedspleje, arbejdspladser, antallet af børn, der modtager skoleundervisning, antallet af børn, der gennemfører en skoleuddannelse, og kønsfordeling. Disse er nødt til at være meget specifikke for at forhindre misbrug. For eksempel kan et enkelt krav som det om at forøge udgifterne til sundhedssektoren opnås ved at forhøje lægernes lønninger. Ved i stedet at måle indikatorer som f.eks. børnedødelighed kan man se, om der er tale om virkelige forbedringer i hverdagslivet. Samtidig bør antallet af mål være begrænset for at sikre regelmæssig overvågning. De fleste regeringer har udviklet indikatorer for at overvåge disse områder, f.eks. fremlægges de vigtigste statistikker hvert år i FN's Udviklingsprograms årsrapport om menneskelig udvikling eller i Verdensbankens årsberetning.

5.2.7. ØSU er enig i forslaget om, at gældssanering ikke bør foretages på bekostning af udviklingsprojekter, navnlig sådanne der drives på græsrodsniveau af ikke-statslige organisationer. Det tyske formandskab har anmodet alle donorer om at yde et bidrag til Verdensbankens HIPC Trust i 1999 for at undgå, at dets støtteprogram for de fattige lande anvendes til andre formål. Desuden er det ikke nok med gældssanering for at sikre, at disse lande løser deres fattigdomsproblem. Skønt landenes regeringer er nødt til at gennemføre omfattende politiske reformer og sikre en mere effektiv udnyttelse af deres ressourcer, vil der fortsat være behov for øget finansiering, hvis man skal opnå målene for fattigdomsbekæmpelse, som regeringerne enedes om på Verdenstopmødet om Social Udvikling i København. EU bør arbejde for, at medlemsstaterne øger deres støtte, og at BNP-målet på 0,7 % for støttetildeling opnås.

5.2.8. Samtidig med at der tilvejebringes gældssanering, er det vigtigt, at man ikke havner i en ny gældskrise. Kommissionen bør støtte de enkelte lande med at udvikle og gennemføre bedre strategier til forvaltning af deres gæld. Såvel kreditorer som långivere har et ansvar. Det er vigtigt, at landenes låntagning foregår med omtanke, ideelt set på gunstige vilkår, og at midlerne anvendes til fattigdomsbekæmpelse. Parlamenterne og civilsamfundets organisationer kan spille en vigtig rolle ved at foretage en kritisk evaluering af nye lån. Samtidig bør indsatsen for at mindske fattigdommen følges nøje for at sikre, at budgetter, gældssanering, bistand og nye lån får den ønskede virkning.

6. Konklusion

6.1. EU bør spille en afgørende rolle, så man kan udnytte de aktuelle muligheder for at mindske såvel gælden som fattigdommen. ØSU opfordrer henholdsvis Kommissionen til at føre en mere aktiv politik på disse områder og medlemsstaterne til at koordinere deres indsats og finde nye ressourcer. EU bør vise lederskab og være med til at sætte tempoet. Eftersom det ikke er alle medlemsstater, der er repræsenteret her, er det vigtigt, at EU koordinerer Fællesskabets forslag til G8-mødet, så de ikke undergraver, men understøtter hinanden, og man i fællesskab kan udarbejde effektive forslag - også i Verdensbankens og IMF's bestyrelser. En koordineret EU-politik om gældssanering, der er forenelig med EU's, dvs. både Kommissionens og medlemsstaternes donorrolle, kunne være af afgørende og positiv betydning for gennemførelsen af OECD's centrale mål for 2015 om menneskelig udvikling.

Bruxelles, den 27. maj 1999.

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

Formand for

Det Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) HIPC-landene er: Angola, Benin, Bolivia, Burkina Faso, Burundi, Cameroun, Den Centralafrikanske Republik, Congo-Brazzaville, Côte d'Ivoire, Den Demokratiske Republik Congo, Etiopien, Ghana, Guinea-Bissau, Guyana, Honduras, Kenya, Den Demokratiske Folkerepublik Laos, Liberia, Madagaskar, Mali, Mauretanien, Mozambique, Myanmar, Nicaragua, Niger, Nigeria, Rwanda, São Tomé og Príncipe, Senegal, Sierra Leone, Somalia, Sudan, Tanzania, Tchad, Togo, Uganda, Vietnam, Yemen, Zambia og Ækvatorialguinea.

(2) ØSU's udtalelse om "Udviklingsbistand, god regeringsførelse: erhvervs- og interesseorganisationernes rolle", EFT C 287 af 22.9.1997, s. 44.

(3) ØSU's udtalelse om "Den europæiske 'fair trade'-bevægelse", EFT C 204 af 15.7.1996, s. 41.