DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/1

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om forslag om kortlægning af de makroregionale strategier i Europa

(initiativudtalelse)

(2015/C 251/01)

Ordfører: Etele BARÁTH

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 27. februar 2014 under henvisning til forretningsordenens artikel 29, stk. 2, på eget initiativ at afgive udtalelse om:

»Forslag om kortlægning af makroregionale strategier i Europa«.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Faglige Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som vedtog sin udtalelse den 3. februar 2015.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 505. plenarforsamling den 18.—19. februar 2015, mødet den 18. februar, følgende udtalelse med 166 stemmer for, 1 imod og 6 hverken for eller imod:

Indledning

Europas hidtidige svar på den generelle krise, som blev udløst af den finansielle krise, har vist sig at være utilstrækkelige. Mange analyser har tydeligt udstillet beslutningernes alt for ensidige fokus på den finansielle sektor og vist, at EU's beslutningstagning er ekstremt hierarkisk, hvilket forhindrer vedtagelsen af de foranstaltninger, som er nødvendige for at tackle de sociale spændinger. Man kan desuden konstatere en betydelig kløft mellem på den ene side Europa 2020-strategiens målsætninger og handlingsplaner, der sigter mod at støtte den langsigtede udvikling i EU, og de ressourcer, der stilles til rådighed, på den anden. Stærkere sammenhæng mellem de forskellige foranstaltninger under den økonomiske politik er i dag af allerstørste betydning.

Mens nogle lande i Central- og Østeuropa har indhentet efterslæbet, har forskellen vokset sig større mellem andre medlemsstater, hvad angår såvel global økonomisk produktion som indtægter og levestandard. Visse særlige regionale forhold har kun styrket denne tendens og uholdbare spændinger har allerede set dagens lys i nogle regioner.

Såvel den socialpolitik, som der har været brug for for at overvinde krisen, som samhørighedspolitikkens nye målsætninger og programmer gør det nødvendigt at understrege EU-politikkernes territoriale dimension.

Det var i anerkendelse af dette behov, at den nye Kommission lancerede sit nye fremstød med programmet for økonomisk vækst, jobskabelse og forbedring af leve- og arbejdsvilkår. Kommissionens program åbner både nye muligheder og nye ansvarsområder, da der ikke kun er tale om en væsentlig forøgelse af investerings- og udviklingsmidler i perioden 2015-2017 og om afskaffelse af juridiske og organisatoriske hindringer. Dette gælder også de makroregionale strategier. At de 10 prioriteter, som opstilles i arbejdsprogrammet, direkte eller indirekte styrker de indbyrdes bånd mellem de europæiske makroregioner og deres fælles udvikling, bidrager også til en omdefinering af den makroregionale politiks rolle og af strategiernes placering og gennemførlighed.

En ny forvaltningspraksis, der er centreret omkring udvikling, i udstrakt grad er decentral og mere systematisk inddrager økonomiske interesseorganisationer og arbejdsmarkedets parter, og som også tager de makroregionale strategier med i betragtning, vil i højere grad kunne bidrage til en relancering af vækst, større effektivitet og mere hensigtsmæssige investeringer (1).

Takket være indførelsen af nye styreformer kan de makroregionale strategier fungere som et glimrende redskab til at fremskynde udviklingsprocessen, styrke den territoriale samhørighed og lette gennemførelsen af Europa 2020-strategien, uden at det går ud over miljøet, hvilket er mindst lige så vigtigt. »Tre gange nej«-princippet er ikke længere en hindring: den flerårige finansielle ramme for 2014-2020 giver økonomiske muligheder, den fælles strategiske ramme fastsætter regler og en mindre gennemførelsesmekanisme har udviklet sig i praksis.

Med udarbejdelsen af denne initiativudtalelse vil EØSU realisere, hvad der blev aftalt på plenarforsamlingen i efteråret 2013, og ud fra det organiserede civilsamfunds synsvinkel analysere virkningen af de makroregionale strategier i Europa. Desuden foreslås en metode til at integrere disse strategier i den europæiske udviklingspolitik.

1. Konklusioner og anbefalinger

1.1. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg har gjort status over de makroregionale strategier og de udtalelser og forslag, som vedrører disse (2), og udvalget er nået til den konklusion, at det helt klart er nødvendigt på grundlag af de opnåede resultater at udvikle makroregionale strategier på europæisk niveau. Makroregionerne har til formål at forene ikke at adskille.

1.2. EØSU anbefaler Det Europæiske Råd at udtale sig til fordel for integration af den makroregionale politik i Unionens forvaltningsstruktur og at anmode om, at der udarbejdes retningslinjer for hele EU med henblik på at forberede en strategi for makroregional udvikling, der kan tjene den økonomiske og sociale udvikling.

1.3. Efter EØSU's opfattelse får de makroregionale strategier stadig større betydning for Unionens fremtid. De eksisterende makroregionale programmer — har på det politiske plan bidraget til dannelsen af et europæisk mellemniveau (som ikke eksisterer i dag), der vil kunne tilnærme diametralt modsatte føderalistiske og nationale synspunkter til hinanden — har udgjort et styringsinstrument baseret på horisontalt samarbejde, som har løst problemet med en overdreven hierarkisk og bureaukratisk koncentration — har hjulpet med systematisk at inddrage civilsamfundet, herunder navnlig økonomiske interesseorganisationer og arbejdsmarkedets parter, i hele processen med udarbejdelse og gennemførelse af strategierne.

1.4. De makroregionale strategier kan bidrage til at forbedre den økonomiske konkurrenceevne, tilvejebringe den meget eftertragtede forøgelse af BNP og sidst men ikke mindst øge den europæiske merværdi. I kraft af en opfølgning baseret på relevante data, en effektiv anvendelse af partnerskabsprincippet og en sammenlignende analyse baseret på de indhøstede erfaringer har disse strategier gjort indtryk som en effektiv politik. For eksempel

1.4.1. kunne man inden for rammerne af det europæiske semester sikre bedre synlighed af gennemførelsen af målsætningerne for Europa 2020 på lokalt og regionalt niveau;

1.4.2. ville det af hensyn til effektiviteten være muligt at inddrage miljø-, urbaniserings- og udviklingselementer fra det makroregionale samarbejde under de forskellige partnerskabsaftaler i forbindelse med midtvejsevalueringen af Europa 2020-strategiens målsætninger og generelle og specifikke resultater;

1.4.3. vil en styrkelse af den makroregionale kontekst for de foranstaltninger, som planlægges under de operationelle programmer, kunne sikre deres merværdi og effektivitet på europæisk plan på grundlag af de 11 strategiske målsætninger, der er fastsat for samhørighedspolitikken for perioden 2014-2020;

1.4.4. vil den makroregionale kontekst for de regionale samarbejdsprogrammer, som er besluttet i tilknytning til programmet for byudvikling eller som har relation til EU's net af byområder, kunne fremme sociokulturel integration og etablering af de nødvendige betingelser for opfyldelsen af sociale behov og

1.4.5. et nyt makroregionalt instrument for miljøbeskyttelse og bæredygtig udnyttelse af ressourcer vil kunne se dagens lys.

1.5. EØSU anbefaler at styrke forvaltningsstrukturen på europæisk niveau ved at inddrage civilsamfundet og myndighederne i byer, regioner og kommuner i de enkelte faser af beslutningsprocessen ved siden af koordinationsgruppen på højt niveau sammensat af repræsentanter for 28 lande og ansvarlig for den makroregionale forvaltning.

2. Diskussion

2.1. Erfaringen viser — og Kommissionens undersøgelser bekræfter dette — at de makroregionale strategier tilfører en europæisk merværdi, for så vidt som de: — styrker den europæiske og regionale identitet — planlægger og gennemfører de europæiske strategier — koordinerer udnyttelsen af ressourcerne.

2.2. De makroregionale strategier er nye instrumenter, der opfylder et presserende behov, eftersom — løsningerne på krisen ikke er komplekse og der derfor er grund til at skabe balance mellem de forskellige territoriale og sociale aspekter — valget til Europa-Parlamentet har vist, at Den Europæiske Unions forbindelse til civilsamfundet ikke altid er fyldestgørende — der er brug for en reform af EU's institutionelle system (f.eks. mere demokrati og øget decentralisering, en styrkelse af de horisontale strukturer og en mere effektiv gennemførelse af Unionens politikker og det socioøkonomiske samarbejde).

2.3. Makroregionale strategier er aktuelle, fordi — valget har ført til dannelsen af en ny Kommission, som har fastsat nye prioriteringer og hvis vigtigste målsætninger, f.eks. jobskabelse, øget vækst og mere effektive investeringer fra virksomhedernes side, et langt stykke hen ad vejen afhænger af evnen til regional tilpasning — midtvejsevalueringen af Europa 2020-strategien er under forberedelse og de reviderede direktiver vil skulle vedtages i 2015. Det bliver bl.a. et spørgsmål om at styrke den makroregionale tilgang — det har vist sig, at både hvad angår forvaltningen og hvad angår den europæiske merværdi — på områder som miljøbeskyttelse (af havene) og forebyggelse af katastrofer (beskyttelse mod oversvømmelser) og i forbindelse med det økonomiske samarbejde inden for turisme og i innovationsparate sektorer — har de makroregionale strategier, som allerede er vedtaget og nu er ved at blive gennemført (strategierne for henholdsvis Donau og Østersøen), resulteret i nye ressourcer — Kommissionens initiativer (Adriaterhavet, Alperne) udvider sig geografisk og accentuerer medlemsstaternes og regionernes behov for at planlægge makroregionale forbindelser (ved at være særlig opmærksom på tredjelandes deltagelse i samarbejdet) — mulighederne for makroregionalt samarbejde (Middelhavsområdet, Atlanterhavskysten) på det socioøkonomiske område vidner også om en betydelig udvikling på det politiske område, hvilket har ydet et betydeligt bidrag til koordinationen mellem de maritime strategier og »landpolitikker« — det traditionelle makroregionale samarbejde vokser sig stærkt langs store lineære infrastrukturer, der går på tværs af landegrænserne, især gennem udviklingen af makroregionale akser under Connecting Europe-faciliteten — forslag til et makroregionalt samarbejde er blevet et obligatorisk element i partnerskabsaftaler vedrørende planlægningsperioden 2014-2020.

2.4. De makroregionale strategier — der naturligt orienterer sig mod udvikling — er i stand til at bidrage væsentligt til styrkelsen og gennemførelsen af EU's udviklingspolitik, især når der er tale om bottom-up-initiativer. De vigtigste påtænkte områder (funktioner) er følgende: — små og mellemstore virksomheders økonomiske aktivitet — forskning, uddannelse, sprogundervisning, samarbejde om kultur og sundhed — samarbejde om energi, miljøbeskyttelse, logistik og offentlige tjenester (vand, spildevand, affald) — fælles planlægning mellem offentlige myndigheder, regionale institutioner og lokale og regionale myndigheder — samarbejde om sikkerhed og migration — styrkelse af konkurrencen på markedet i praksis (konkret samarbejde på beskæftigelsesområdet med støtte til SMV'er eller etablering af udviklingsfonde) — samarbejde om statistik. Det drejer sig først og fremmest om områder, hvor primært bottom-up-initiativer til gavn for integration er berettigede, fordi EU-institutionernes direkte reguleringsrolle er marginal.

2.5. Deltagerne i de makroregionale strategier skal samarbejde som aktører, der er udstyret med et horisontalt ansvar fra deres regeringer.

2.6. Den makroregionale tilgang rummer såvel i sit perspektiv som i sine styringsinstrumenter nye veje til fornyelse i EU: — gennem sin politiske styring og strategiske forvaltning samordner den deltagelsen af aktører på forskellige niveauer, så det ikke bliver nødvendigt at oprette nye store institutioner — den kan integrere politikker og programmer på forskellige niveauer (europæisk, nationalt, territorialt — ligesom det kan dreje sig om politikker og programmer i associerede lande eller ansøgerlande, sektorinstrumenter, finansieringsinstrumenter osv.) — den koordinerer de politiske, strategiske og finansielle instrumenter med henblik på at sikre en effektiv gennemførelse — den begunstiger afskaffelse af regionale grænser mellem territoriale forvaltningsorganisationer og forskellige sektorer, og endelig — sikrer den en klar forståelse af begrebet »ejerskab« under hele udformningen og gennemførelsen af strategien.

2.7. For at kunne betegnes som »god« er det vigtigt, at den makroregionale forvaltning omfatter følgende elementer: — kapacitet til strategisk planlægning — en specifik pålidelig database for det pågældende område og analysekapacitet — en passende gennemførelsesorganisation — et udvidet kontrolsystem såvel for planlægningen som for gennemførelsen — passende kommunikationsmidler — den nødvendige tilpasningskapacitet, og — den uomgængelige gennemsigtighed i aktiviteterne af hensyn til kontrollen.

2.8. Ifølge definitionen af makroregionale strategier — dækker en makroregion en zone med fælles geografiske, økonomiske og kulturelle karakteristika — der står over for de samme udfordringer og muligheder, og — i hvilken de forskellige aktører etablerer et styrket samarbejde og koordinerer deres ressourcer for at fremme den territoriale samhørighed.

2.9. Ifølge den nuværende europæiske praksis er der to typer makroregioner, som falder ind under denne definition. Begge typer er karakteriseret ved at kunne medtage deltagere fra tredjelande: — lineære makroregioner, som især er forbundet via store infrastrukturer, som f.eks. dem, der vedrører Donau-regionen, og regioner langs korridorer, og — makroregionerne, som omfatter et stort areal, som Østersøen, Adriaterhavet, Alperne, Middelhavsområdet eller Atlanterhavskysten.

2.10. Efter oprettelsen af Unionen er Europas traditionelle grænser blevet virtuelle ud fra et funktionelt perspektiv. Den makroregionale dimension gør det muligt at spore de nye funktionelle grænser på Europakortet. Med de makroregionale systemer som basis afspejler mekanismerne for den åbne koordinationsmetode, som enten allerede er forstærket eller er ved at blive det, allerede det 21. århundredes politik, som i et demokratisk Europa begunstiger et samarbejde, der fornyer sig til fordel for økonomien og et inklusivt samfund, samtidig med at det bevarer miljøet på en bæredygtig måde.

3. Generelle bemærkninger, forslag med henblik på en udvidelse af de makroregionale strategiers rolle

3.1. Det er muligt at finde en balance mellem de nye hovedpunkter i Europa 2020-strategien, den økonomiske og finansielle styring og begrebet »hinsides BNP«, hvis man reducerer de regionale skævheder og sikrer en harmonisk udvikling, der tager hensyn til både de sociale behov og miljøforhold.

3.2. De makroregionale strategier bidrager til at forbedre den territoriale samhørighed ved at styrke solidaritetsmekanismerne. Det er samtidig muligt at forbedre samordningen af udviklingsinstrumenterne i fuld respekt for de særlige territoriale forhold.

3.3. Forslagene om samordnet makroregional udvikling og de økonomiske fordele ved et styrket makroregionalt samarbejde vil bidrage til at trække flere investeringer til såvel innovation som vigtig produktions- og forsyningskapacitet.

3.4. De institutionelle og økonomiske net og forbindelser i makroregionerne kan mildne følgerne af globaliseringskrisen betydeligt ved at udnytte ressourcerne bedre og bidrage til en udjævning af forskellene mellem regioner på forskellige udviklingsniveauer — et tiltag, hvor storbyregioner og andre udviklede byområder med udviklingsdynamik kan spille en fremtrædende rolle.

3.5. Polycentriske storbyregioner forbundet i netværk rummer et betragteligt økonomisk og innovativt potentiale og er drivkræfter for jobskabelse, men de udgør samtidig også en ikke ubetydelig miljørisiko. De makroregionale strategier kan modvirke de risici, som er forbundet med klimaforandringerne og følger med tæt bymæssig bebyggelse i stor målestok, og planlægge, hvordan risiciene fjernes.

3.6. De makroregionale strategier kan ligeledes fremme en afbalanceret udvikling af små og mellemstore byområder og bidrage til at konsolidere bånd mellem disse og derigennem til at styrke lokale og regionale værdier.

3.7. Den makroregionale politik kan bidrage til en mindskelse af de territoriale og økonomiske skævheder ved at tilpasse de prioriterede programmer under Europa 2020-strategien til de forskellige regionale kontekster.

3.8. Den makroregionale strategi kan være et passende instrument til at skabe den nødvendige kritiske masse med henblik på at få økonomiske, sociale og miljømæssige aktiver til at spille sammen til fordel for udvikling, hvilket kan blive særlig betydningsfuldt i de programmer, som krydser de nationale grænser.

3.9. Som følge af deres rækkevidde er de makroregionale strategier i stand til at bidrage til en mere retfærdig og billigere udvikling af tjenester af almen interesse og til at lette adgang til information, viden og vilkårene for mobilitet.

Bruxelles, den 18. februar 2015. Henri MALOSSE Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Rapport fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om forvaltningen af makroregionale strategier COM(2014) 284 final.

(2) Recent and Upcoming EESC Opinions on Macro-regional Areas and Strategies, and Related Horizontal Matters — Key Points.