DA Den Europæiske Unions Tidende C 317/7

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om den europæiske glas- og keramikindustris konkurrenceevne med særlig henvisning til EU's klima- og energipakke

(sonderende udtalelse efter anmodning fra det tjekkiske formandskab)

(2009/C 317/02)

Ordfører: Josef ZBOŘIL

Medordfører: Tomasz CHRUSZCZOW

I brev af 10. december 2008 anmodede Marek Mora, vicepremierminister med ansvar for europæiske anliggender, på det kommende tjekkiske formandskabs vegne og under henvisning til EF-traktatens artikel 262 Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om at udarbejde en sonderende udtalelse om:

Den europæiske glas- og keramikindustris konkurrenceevne med særlig henvisning til EU's klima- og energipakke.

Det forberedende arbejde henvistes til Den Rådgivende Kommissionen for Industrielle Ændringer, som vedtog sin udtalelse den 4. juni 2009. Ordføreren var Josef Zbořil, og medordføreren var Tomasz Chruszczow.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 455. plenarforsamling den 15. og 16. juli 2009, mødet den 16. juli 2009, følgende udtalelse enstemmigt:

1. Konklusioner og henstillinger

1.1. EU's glas- og keramikindustri er en integreret del af Fællesskabets økonomiske struktur og måske en af områdets ældste industrier med en historie, der går omkring 4 000 år tilbage. Den står i øjeblikket over for en række konkurrencemæssige udfordringer, hvoraf mange skyldes globalisering, skærpet miljølovgivning og stigende energiomkostninger.

1.2. Begge sektorer er energiintensive. Begge bruger oprindelige råmaterialer, og deres produkter sælges primært inden for EU (undersektorerne emballageglas og service har dog et stort eksportmarked. Service eksporteres over hele verden, mens glasemballage anvendes til en stor del af EU's eksport af kvalitetsprodukter). De har til sammen direkte skabt næsten en halv million job og har indirekte ført til langt flere job både inden for råvareforsyningssektoren og de sektorer (navnlig bygge- og anlægssektoren), som anvender sådanne produkter.

1.3. Produkterne er yderst afgørende på dette trin i EU's udvikling, og der findes ikke mange konkurrencedygtige erstatningsmaterialer. Begge sektorer er udsat for konkurrence fra udviklingslandene, som har nydt godt af det vanskeligere erhvervsmiljø i EU.

1.4. Hvad angår produktion af vedvarende energi og energibesparelser, opvejer glasprodukter, forudsat at de genbruges ordentligt, den energi, der anvendes i produktionen, og den CO2, som udledes i den forbindelse. Det er derfor vigtigt at anvende sådanne produkter for at kunne opfylde EU's miljømæssige mål for bolig, transport og vedvarende energi over en livscyklus på 20 år eller mere. Endelig bortskaffelse efter gentagen genbrug er altid emissionsfri.

1.5. EØSU mener, at det er vigtigt at se nærmere på de vigtigste aspekter, som påvirker glas- og keramiksektorens konkurrenceevne, og at skabe et gunstigere erhvervsmiljø i EU, som det er blevet anbefalet i analyserne af begge sektorer (1). Der bør tages højde for begge sektorers særlige kendetegn, nemlig de forskellige anvendelsesmuligheder, de mange forskellige produkter, miljøfordele, energiintensitetsniveauer, koncentrationsniveauet i sektorerne og deres regionale dimension samt andelen af små og mellemstore virksomheder (SMV'er) i begge sektorer.

1.6. Erfaren og engageret arbejdskraft som følge af den lange industri- og håndværkstradition, kvalitetsuddannelse og den kulturelle og samfundsmæssige arv i de enkelte områder og samfund er de mest værdifulde og uerstattelige aktiver for glas- og keramikindustrien. Alle politikker bør tage højde for denne simple kendsgerning. Desværre undervurderes ofte de konsekvenser, som visse politikker kan have på disse værdifulde kulturelle og historiske aktiver, hvis de da ikke ligefrem overses.

1.7. Uanset den nuværende økonomiske nedgang er det nødvendigt at se nærmere på nøglespørgsmålene om bevarelse og forbedring af begge sektorers konkurrenceevne, da de er forbundet med systemet og ikke krisen.

1.8. Først og fremmest bør sektorerne støttes i deres innovationsbestræbelser, da dette vil hjælpe EU's glas- og keramikindustri til at styrke sin position på markedet, forbedre sine miljøresultater og til naturligvis at spille en større rolle i bestræbelserne på at mindske de samfundsmæssige virkninger af klimaændringerne.

1.9. I lyset af sektorernes miljøresultater og deres forventede bidrag til mindskelse af klimaændringerne bør deres inddragelse i EU's emissionshandelsordning derfor i sidste ende ske på retfærdig vis under hensyntagen til sektorernes livscyklusvurderinger og fordele, der er langt større end den miljøbelastning, som forbindes med disse sektorer. Alle forarbejdningsindustrier bør kort sagt fritages for auktionering af kvoter i hele handelsperioden frem til 2020, hvilket vil fjerne væsentlige usikkerhedsmomenter og barrierer i tilknytning til investeringer. Dette kunne forbedre sektorernes konkurrenceposition betydeligt.

1.10. Indvirkningen af EU's energi- og klimapakke på energipriserne i glas- og keramikindustrien - som også påvirker forsyningskæderne (upstream) - bør så vidt muligt begrænses af velfungerende energimarkeder. Det er i den forbindelse afgørende at fremme konkurrencen på energimarkederne og udviklingen af et EU-dækkende elnet, der vil føre til en bedre energiforsyningssikkerhed på lang sigt.

1.11. Bestræbelser på at øge genbrugsfrekvensen og den efterfølgende anvendelse af genbrugsglas (hvilket giver positive miljøresultater som følge af bedre energieffektivitet og reducerede kuldioxidemissioner) bør i vidt omfang støttes.

1.12. Det er nødvendigt at styrke eksisterende og, om nødvendigt, nye lovgivningsforanstaltninger, som fokuserer på at fjerne illoyal handelspraksis som forfalskning af velkendte design og varemærker. Oprindelsesmærkning kunne også være en del af løsningen. EØSU bifalder ligeledes forbrugerorganisationernes aktiviteter og betragter disse organisationer som naturlige allierede i kampen for produkter med høj merværdi. Opbakning fra forbrugerorganisationer både i og uden for EU er ikke kun til stor fordel for kunderne, men også virksomheder, der fremstiller kvalitetsvarer.

1.13. Yderligere politisk støtte og fælles EU-foranstaltninger kunne bidrage til at:

— fjerne importbarrierer på tredjelandsmarkeder;

— forbedre adgangen til korrekte markedsoplysninger for SMV'er;

— lette adgangen til offentlige indkøbsprocedurer på nye vækstmarkeder;

— fjerne handelsbarrierer for råmaterialer fra Kina;

— fremme genbrug af glasemballage i lukkede kredsløb i EU.

1.14. De udmærkede miljøresultater, som er opnået med mange glas- og keramikprodukter (isoleringsmaterialer, dobbeltruder mv.), bør fremmes som energisparebenchmark for EU's byggeindustri. Endvidere bør denne teknologi inkluderes i alle planlagte teknologioverførsler til de tredjelande, som har et stort energisparepotentiale. Der er f.eks. et stort potentiale i de tidligere sovjetiske lande i betragtning af de kommende energipolitiske ændringer. Fælles projekter (såsom mekanismen for bæredygtig udvikling (clean development mechanism – CDM)) kan ligeledes hjælpe EU's producenter til at modregne deres CO2-emissioner.

1.15. De incitamenter, som medlemsstatsregeringer har skabt i byggeindustrien for at optimere bygningers energimæssige ydeevne, er det bedste støtteinstrument for glasindustrien og bidrager til klimaændringspolitikken.

1.16. EØSU anbefaler, at myndighederne i EU puster nyt liv i projektet om bedre lovgivning, der er gået i stå, uden at der er sket konkrete (og hårdt tiltrængte) fremskridt. Alle nye retsakter bør desuden overvejes meget nøjere, drøftes med de berørte parter og gøres til genstand for en langt strengere konsekvensanalyse, der er baseret på realistiske data og ikke ubegrundede antagelser. Erhvervsmiljøet bør udvides. Yderligere restriktioner er i modstrid med bæredygtighedsprincipperne.

2. Indledning: Konkurrencemæssige overvejelser

2.1. I denne udtalelse, der er blevet udarbejdet efter anmodning fra det tjekkiske formandskab, undersøges konkurrenceevnen i glas- og keramikindustrierne som nøgleeksempler på energiintensive industrier. Ud over at fokusere på virkningen af EU's klima- og energipakke tager denne analyse endvidere højde for andre faktorer, der påvirker energiintensive industriers konkurrenceevne generelt og glas- og keramikindustriens konkurrenceevne i særdeleshed.

2.2. På denne baggrund retter EØSU en række henstillinger til de politiske beslutningstagere i forhold til, hvordan glas- og keramikindustrien bør reguleres, for at den kan bevare sin konkurrencemæssige position og levere alle de positive virkninger, den har at tilbyde inden for rammerne af EU's klimaændringspolitik (se det tidligere afsnit).

2.3. Keramik og glas er basismaterialer som f.eks. stål, aluminium og andre ikke-jernholdige metaller, kemikalier, cement, kalk, papirmasse og papir, hvis produktion og omdannelse er energiintensiv og udgør det nødvendige udgangspunkt for industrielle værdikæder (2).

2.4. De konkurrencemæssige drivkræfter i energiintensive industrier kan opgøres som følger:

2.4.1. Erfaren og engageret arbejdskraft som følge af den lange industri- og håndværkstradition, kvalitetsuddannelse og den kulturelle og samfundsmæssige arv i de enkelte områder og samfund. Sådanne værdier er ofte meget vanskelige at overføre til andre steder.

2.4.2. Bæredygtig teknologisk innovation og produktinnovation. Dette er afgørende for at opnå et effektivt materiale- og energiforbrug, kvalitet, pålidelighed, økonomisk effektivitet, holdbarhed, miljøvirkning osv.

2.4.3. Tilgængelighed af basisråmaterialer, helst inden for EU. Materialer, der importeres fra politisk sikre regioner til rimelige fragtomkostninger, er dog også særdeles ønskelige.

2.4.4. Tilgængelighed af energi, herunder primære energikilder. Denne tilgængelighed kan ikke udelukkende vurderes på basis af et funktionelt energinetværk og energipriser. Energiforsyningssikkerhed spiller også en afgørende rolle. Det energirelaterede fodaftryk skal udregnes over hele værdikæden.

2.4.5. Konkurrencedygtig driftsstyring og omhyggelig investeringsfinansiering. På den ene side er råmaterialer og en sikker energiforsyning de største omkostningsfaktorer i energiintensive industrier, og de udgør en ret høj procentdel af de samlede omkostninger. På den anden side har sådanne industrier normalt meget lave fortjenstmargener, ligesom de er kapitalintensive. Alt dette kræver en særdeles konkurrencedygtig driftsstyring og omhyggelig investeringsfinansiering.

Miljømæssig bæredygtighed og dertil hørende energi- og klimalovgivningsrammer. I EU er disse meget strenge for sådanne grundlæggende energiintensive industrier, selv om de energiintensive industrier i de seneste to årtier har opnået væsentligt bedre miljøresultater, og der kan forventes yderligere gradvise forbedringer som følge af det gennemførte IPPC-direktiv.

2.4.6.1. Særlig opmærksomhed bør rettes mod EU's nyligt vedtagne klima- og energipakke (3), som i høj grad vil påvirke de energiintensive industriers konkurrenceevne, som generelt anerkendt af EØSU, Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet i deres relevante dokumenter.

2.4.6.2. Talrige konsekvensundersøgelser er for nylig blevet fremlagt af både myndigheder og de berørte industrier, før og efter at pakken blev vedtaget. Heraf fremgår klart, at energiintensive industrier er følsomme over for kulstoflækage, og at gennemførelsen af pakken skal tilrettelægges nøje, således at der kan tages højde for den økonomiske nedgang og udfaldet af COP 15-forhandlingerne, som skal holdes i København i december 2009.

2.4.6.3. Basismaterialeindustrierne, herunder glas- og keramiksektoren, anvender overvejende fossile brændstoffer og påvirkes på mange måder af udgifterne til de forskellige energikilder. Ud over fossile brændstoffer har de ligeledes et meget højt forbrug af elektricitet.

2.4.6.4. Indtil videre har eksponeringen i forhold til omkostningseffekten af de klimapolitiske foranstaltninger været ensidig og begrænset til EU-lande og -virksomheder, mens tredjelande ikke obligatorisk anvender instrumenter i stil med EU's emissionshandelsordning. Også inden for EU er byrden begrænset til kraftværker og energiintensive industrier.

2.4.6.5. De energiintensive industrier i EU har vist deres positive holdning til klimaændringspolitikken og rapporterer om en absolut reduktion i drivhusgasemissionerne med 6 % baseret på 1990-emissioner, selv om produktionsmængden er steget. Dette viser en reel afkobling af emissioner fra økonomisk vækst. Dette har dog ikke været en billig proces, og der bør i høj grad tages højde for de fysiske grænser for individuelle teknologier i disse sektorer, når der fastsættes yderligere mål og reduktionsmekanismer.

2.4.6.6. Mens elproduktionssektoren kan lade omkostningerne ved klimaændringsforanstaltningerne indgå direkte i energiprispolitikken, er dette ikke muligt for de energiintensive industrier. På grund af den skarpe internationale konkurrence fra tredjelande kan disse sektorer hverken drage fordel af omkostningsoverførsler eller uventede fortjenester.

2.4.6.7. De energiintensive industrier udsættes dermed for virkningerne af EU's emissionshandelsordning to gange. Først skal de indirekte håndtere de stigende priser på elektricitet, hvorefter de skal absorbere de direkte omkostninger ved EU's emissionshandelsordning. Det er muligt, at Rådets og Europa-Parlamentets seneste afgørelser delvist kan mindske den forventede omkostningsbyrde i forbindelse med kvoteauktioneringen – men dette medfører blot, at auktioneringsbyrden flyttes til perioden efter 2020.

2.4.6.8. De energiintensive industrier har i de seneste 20 år undergået store teknologiske ændringer for at forblive konkurrencedygtige, og ovennævnte absolutte reduktion på 6 % er derfor opnået på et tidspunkt, hvor der endda forekom en stigning i emissionerne fra elsektoren. Hvis der fastsættes det samme basisår (2005) og de samme reduktionsmål for elproduktion og energiintensive industrier, vil det derfor blot forværre sidstnævntes ufordelagtige situation. Det betyder, at de reelt har opnået en absolut reduktion på hele 50 % i 2005 i forhold til Kyotobasisåret 1990, og at den nye emissionshandelsordning vil tvinge dem til at opnå en yderligere reduktion på 21 % sammenlignet med de rapporterede emissioner i 2005. Således under pres vil de gode resultatskabere blive straffet, og de vil være tvunget til enten at begrænse deres økonomiske vækst eller sågar reducere deres økonomiske aktiviteter – og i sidste ende flytte uden for EU's økonomiske område.

2.4.6.9. Der er ingen tvivl om, at en sådan ensidig eksponering kan føre til udflytning og dermed også den frygtede kulstoflækage. Hverken den nuværende nedgang og den deraf følgende potentielle opsparing af kvoter fra den nuværende handelsperiode eller udsættelsen af kvoteauktioneringen til den kommende periode kan ændre industriens sårbarhed, hvis der ikke internationalt vedtages en tilstrækkelig afløser for Kyotoaftalen i 2009.

3. EU's glas- og keramikindustri – vigtige drivkræfter for konkurrenceevnen

3.1. Glassektoren (4) består hovedsaglig af fremstilling af planglas, emballageglas, service (glas i hjemmet), glasfiber og specialprodukter. I 2007 producerede EU's glassektor omkring 37 mio. tons forskellige typer glas til en værdi af ca. 39 mia. euro, svarende til 32 % af hele verdens produktion. Produktivitetsvæksten i EU har været ret beskeden siden 2000. I forhold til mængde tegnede emballageglas sig for 58 % af produktionen i 2007, og planglas for 27 %. Service tegnede sig for 4 %, mens fiberforstærkning og -isolering tegnede sig for henholdsvis 6 % og 2 %, og specialglas tegnede sig for 3 % af glassektortonnagen.

3.2. I forhold til placering ligger meget stadig i EU-15 – navnlig i Tyskland, Frankrig, Italien, Spanien og Det Forenede Kongerige, som sammen tegnede sig for 68 % i 2007. De nye EU-medlemsstater var ansvarlige for 15 %, mens resten af EU-15 tegnede sig for 17 %. Tyskland er samlet set den største producent, mens produktionen i EU-12 er koncentreret i Polen og Tjekkiet. Glassektoren i Tyskland, Tjekkiet og Polen udgør en del af den nationale arv i disse lande som følge af dens lange historie i disse områder. Dekorativt glas og krystalglas af høj kvalitet anses ligeledes for at være traditionelle kunstprodukter.

3.3. Beskæftigelsen i EU's glassektor har generelt været faldende siden 2000, primært som følge af en kombination af produktivitetskrav, øget automatisering, sektorkonsolidering og konkurrence fra lavomkostningsområder. I 2007 beskæftigede EU's glassektor 234 000 personer. EU-12 tegnede sig for næsten 40 % af beskæftigelsen i 2007, hvilket viser de forskelle, som findes mellem EU-12 og EU-15 i kapital- og arbejdskraftintensitet. De fleste job i EU-12 findes i Polen og Tjekkiet, som til sammen tegner sig for ca. 71 % af beskæftigelsen i EU-12. Produktiviteten pr. job var 160,5 tons i 2007.

3.4. Produktionen i glassektoren er mere eller mindre koncentreret i de største undersektorers tilfælde (plan- og emballageglas), mens koncentrationen i de andre undersektorer (service og krystal) ikke er særlig høj. Disse undersektorer er derfor udsat for højere risici (markeds- og finansieringsrisici mv.), da mindre producenter mangler ressourcer, navnlig i det p.t. strengere erhvervsmiljø.

3.5. Samlet set sælges det meste af sektorens produktion i EU, hvor tallet i 2007 var 90,7 % (tonnage). 3,496 mio. tons blev eksporteret, hvilket svarer til ca. 9,3 % af den samlede produktion. Service og krystalvarer (25,4 %) og specialvarer (38,6 %) udgjorde langt størstedelen af eksporttonnagen. Eksporten steg med 5,3 % i 2007. I modsætning hertil steg importen årligt med 35,8 % i samme periode, hvilket oversteg den eksporterede tonnage (3,601 mio. tons i 2007). Gennemsnitsprisen på eksporteret glas var 1 780,1 euro pr. ton, hvilket er betydeligt højere end 1 159,5 euro pr. ton for importeret glas. De største importører mængdemæssigt er Kina og Taiwan. Indien, Tyrkiet og Japan importerer også stigende mængder. Den kinesiske import af planglas er blevet ti gange så stor siden 2004.

3.6. EU's glassektor står over for en udfordrende periode i 2007-2009 i takt med, at den økonomiske aktivitet tager af som følge af kreditkrisen, og efterspørgslen reduceres. Bygge- og anlægssektoren virker særligt sårbar, da husholdningernes tillid og forbrug svækkes, og investeringsbehovet falder. En sådan udvikling har naturligvis en betydelig indvirkning på glasindustrien. Ca. 90 % af alle glasprodukter er beregnet til industrisektorer, der fremstiller forbrugsvarer (biler og andre køretøjsindustrier, elektroindustrien, kemikalieindustrien, fødevareindustrien mv.), og bygge- og anlægssektoren. Glassektoren er i høj grad afhængig af stabiliteten og udviklingen i ovennævnte sektorer.

3.7. Disse udfordrende betingelser vil blive forværret af kapacitetsudvidelsen i EU's nabolande. Det skønnes, at der i perioden 2004-2009 vil blive tilføjet 7,3 mio. tons produktionskapacitet i flere lande, herunder Rusland, Ukraine, Belarus, Qatar, De Forenede Arabiske Emirater og Egypten. Størstedelen af denne stigning vil ske inden for plan- og emballageglas. Med en sådan ekspansion vil handlen sandsynligvis fortsat stige, og dette forstærker behovet for, at de politiske beslutningstagere sikrer, at EU's glasproducenter kan drive virksomhed på lige vilkår.

3.8. EU's glassektor står over for en række konkurrencemæssige udfordringer, hvoraf mange skyldes globalisering, skærpet miljølovgivning og stigende energiomkostninger. Den gradvise stigning i antallet af sammenlignelige billige glasprodukter, som importeres fra nye vækstøkonomier, er et tegn på, at EU's glassektor er ved at miste sin konkurrencefordel, navnlig på markederne for produkter af lav værdi.

Glassektoren er underlagt miljølovgivning vedrørende energiforbrug, CO2-emissioner, bekæmpelse af forurening og affald samt andre miljømæssige bestemmelser. Tredjelandsproducenter, navnlig fra udviklingslande, er underlagt en betydeligt mindre streng lovgivning og har dermed færre produktionsmæssige begrænsninger og lavere produktionsomkostninger. Ud over disse aspekter står EU's glassektor over for følgende konkurrencemæssige problemer:

3.9.1. Krav om nedbringelse af omkostningerne på downstreammarkedet. Omkostningspresset, der skyldes den intensiverede globale konkurrence i europæiske industrier som bilproduktion, forbrugerelektronik, luftfart og detailhandel, kan påvirke glassektoren negativt. Disse industrier er alle direkte eller indirekte kunder hos EU's glasproducenter i en eller anden form. Globaliseringen har derfor en afsmittende virkning på glassektorens efterspørgselsprofil.

3.9.2. Global overskydende produktionskapacitet i sektoren. EU's glassektor har overskydende kapacitet i flere undersektorer, herunder planglas. Dette kan have en negativ indvirkning på EU's glassektor, eftersom det reducerer fortjenstmargenerne, men det vil samtidig være hurtigere at øge produktionen for at imødekomme kundernes krav, når krisen er overstået.

3.9.3. Opadgående pres på energipriserne (og priserne på produktionsfaktorerne). Globalt set påvirker en stigende efterspørgsel efter energi den langsigtede forsyning og omkostningerne i EU's glassektor. Dette udgør en alvorlig trussel mod glassektoren, da det er en af de mest energiintensive industrier, og energiomkostningerne udgør en stor andel af de samlede produktionsomkostninger. Det er vigtigt at gøre opmærksom på dominoeffekten af EU's energi- og klimapakke; glas- og keramikindustrien forventes at absorbere de varslede energiprisstigninger i dens drift. Denne stigning skyldes en kombination af faktorer, herunder emissionshandel, investeringer i produktionskapacitet og transmissionsnet og behovet for at sikre en større andel af vedvarende energi i energimixet i elproduktionssektoren. Derudover kan priserne på basisråmaterialer som natriumcarbonat eller sand ligeledes stige i overensstemmelse med udviklingstendensen for energipriser.

3.9.4. Lovgivning om arbejdsvilkår. En række love vedrørende arbejdsvilkår påvirker råmaterialerne og den måde, de opbevares, håndteres og anvendes på i produktionen. Mange tredjelande har en mere lempelig lovgivning og dermed lavere produktionsomkostninger. EU's industrielle aktører accepterer dog, at de skal udvise forsigtighed på dette område.

3.9.5. Handelsrestriktioner og forfalskninger kan hindre eksport til tredjelandsmarkeder. På mange eksportmarkeder pålægges EU-produkter told. Der er f.eks. indført en høj afgift på EU-produkter, der sælges i USA. Mange EU-glasproducenters konkurrenceevne har lidt under, at tredjelandsvirksomheder forfalsker oprindelige EU-design. Dette er og forventes også fremover at være et alvorligt problem for mange producenter, hvis det ikke håndteres rigtigt og grundigt. Samtidig nyder designrelaterede industrier godt af støtte i form af initiativer som Kommissionens helpdesk for SMV'er i forbindelse med intellektuelle ejendomsrettigheder i Kina, skræddersyede undervisningsmaterialer og workshopper samt individuel frontlinjerådgivning om problemer i forbindelse med intellektuelle ejendomsrettigheder.

3.10. I 2006 producerede og solgte EU's keramiksektor (5) forskellige keramikprodukter til en værdi af ca. 39 mia. euro. Produktivitetsvæksten har været meget beskeden i de senere år. De to største undersektorer er væg- og gulvfliser og mur- og tagsten. Sammen med stentøjsrør udgør de den gruppe af lerbyggematerialer, der sammenlagt tegner sig for 60 % af keramikindustriens produktværdi. Ildfaste produkter, service og dekorationsvarer, sanitetsvarer og tekniske keramiske produkter tegner sig for henholdsvis 13 %, 9 %, 10 % og 5 % af produktværdien. De største produktionsregioner er Tyskland, Det Forenede Kongerige, Spanien og Italien. Tyskland er en stor producent i de fleste undersektorer, hvilket også gælder Det Forenede Kongerige. Italien og Spanien er begge store produktionscentre for keramikfliser, mur- og tagsten og, i mindre omfang, sanitetsvarer. Produktionen i EU's nye medlemsstater synes at være stærkest i Tjekkiet, Polen og Ungarn, som alle har stærke keramiksektorer og traditionelt har eksporteret til andre EU-lande. De nye medlemsstaters andel af EU's keramiksektor er dog forholdsvis lille.

3.11. Det er værd at nævne, at selv om de fleste faktorer, der kendetegner og påvirker glassektoren, også gælder for keramiksektoren, findes der dog stadig en vigtig forskel. Hvor glassektoren er ret koncentreret, har keramiksektoren meget få store koncentrerede og integrerede produktionsanlæg.

3.12. Beskæftigelsen i EU's keramiksektor har generelt været faldende siden 2000, primært som følge af en kombination af produktivitetskrav i lyset af den øgede konkurrence fra lavomkostningsområder. I 2006 beskæftigede EU's keramiksektor 330 000 personer, hvilket er en lille tilbagegang i forhold til 2005 (360 000). De største arbejdsgivere er undersektorerne væg- og gulvfliser og mur- og tagsten. I 2006 tegnede de sig til sammen for ca. 52 % af beskæftigelsen i keramiksektoren, efterfulgt af service og dekorationsvarer med en andel på 22 %.

3.13. Typisk eksporteres ca. 20-25 % af EU's keramikproduktion (mere end 30 % for væg- og gulvfliser) til tredjelande. Importindtrængningen varierer fra 3-8 % for f.eks. væg- og gulvfliser og ildfaste produkter til over 60 % for service og dekorationsvarer. De største eksportmarkeder for keramiksektoren er USA og derefter Schweiz og Rusland. Den seneste tendens har været en forringet handelsbalance som følge af øget konkurrence på EU's markeder fra lavomkostningslande som Kina og Tyrkiet, fortsat begrænset adgang til visse tredjelandsmarkeder og en gradvis stigende eurokurs i forhold til de fleste valutaer siden 2000. Dermed er handel og navnlig handelsbetingelserne for EU's eksportører blevet vigtige spørgsmål for keramiksektoren

3.14. EU's keramiksektor står over for en række konkurrencemæssige udfordringer, hvoraf mange forstærkes af globaliseringen og skærpet miljølovgivning.

3.15. I nogle produktkategorier, navnlig i undersektoren service, er EU i stigende grad ved at miste sin konkurrencefordel, der bygger på innovation og design, som følge af billig eksport fra vækstlande til EU og andre nøglemarkeder. EU er dog stadig en stor global aktør i mange undersektorer, navnlig inden for fremstilling af væg- og gulvfliser.

3.16. Den anden vigtige konkurrenceevnefaktor er, at EU's keramiksektor står over for skærpet miljølovgivning og kontrol generelt, men især den byrde, som EU's emissionshandelsordning medfører. Selv om energiomkostningerne i gennemsnit udgør 30 % af produktionsomkostningerne i keramikindustrien, er CO2-emissionerne pr. ton lave. Keramikindustrien har tegnet sig for mere end 10 % af alle industrianlæg under EU's emissionshandelsordning, men mindre end 1 % af de industrielle CO2-emissioner, der er omfattet heraf. Som følge af den vedtagne revision af emissionshandelsdirektivet vil ca. 1 800 keramikanlæg være omfattet af EU's emissionshandelsordning i 2013. Disse anlæg vil tegne sig for mindre end 1,5 % af de industrielle CO2-emissioner, der er omfattet af emissionshandelsordningen. Det er vigtigt at understrege, at keramikanlæg overvejende er mindre anlæg, hvoraf 40 % udleder mindre end 25 000 ton CO2 om året, og 70 % mindre end 50 000 ton CO2 om året.

3.17. Omkostningsstrukturen for energiintensive keramikproducenter skades af stigende priser på produktionsfaktorerne – et kendetegn for nogle af EU's keramikundersektorer er, at de i høj grad er afhængige af en række nye råmaterialer, hvoraf en stigende del importeres fra tredjelande. Gennemgangen viser, hvordan den manglende konkurrenceevne i henseende til de produktionsfaktorer, der indgår i fremstillingen af keramik, navnlig på energimarkederne, udgør en hæmsko for de europæiske keramikproducenters konkurrenceevne.

3.18. Det største konkurrenceevneproblem er, at EU's keramiksektor oplever en kraftig stigning i keramikimporten fra tredjelande, hvor miljølovgivningen er mere lempelig, og sundheds- og sikkerhedslovgivningen mere afslappet. En forholdsvis omfattende EU-regulering har betydet, at EU's keramikproducenter ikke længere konkurrerer på lige vilkår i det globale miljø, og dette har skabt en række udfordringer i forhold til konkurrenceevne, men også forskellige muligheder.

3.19. Keramikindustriens omkostningsstruktur (høje energi- og arbejdskraftomkostninger), sektorens forholdsvis lave rentabilitet og den stigende konkurrence både i EU og på eksportmarkederne vil i den forbindelse gøre det meget svært for keramikproducenter at vælte de ekstraomkostninger, der er forbundet med CO2-tilladelser, over på kunderne. Endvidere er de teknologier og teknikker, der anvendes i keramikproduktionen til at minimere brændingsovnes energiforbrug, allerede avancerede, og det er usandsynligt, at der sker større stigninger i effektiviteten inden for den nærmeste fremtid.

3.20. Keramiksektoren har brug for en højtkvalificeret arbejdsstyrke og skal have de nødvendige værktøjer og færdigheder til at kunne anvende teknologierne og samarbejde på tværs af forskellige områder, uanset deres placering. Dette er en udfordring for både SMV'er, der udforsker globale muligheder, og store virksomheder, der opererer i flere lande, som det kan ses i murstenssektoren. Kompetencegrundlaget kan forbedres ved at fokusere på livslang læring, gøre sektoren mere attraktiv og indføre målrettede uddannelsesprogrammer.

4. Hvordan kan glas- og keramikindustrien bidrage til bæredygtighed i EU, herunder dagsordenen for konferencen i København?

4.1. Fordelene og ulemperne for både glas- og keramikindustrien bør vurderes under hensyntagen til bæredygtighed i sin helhed. Begge sektorer er baseret på oprindelige, nationale mineralressourcer, som er tilstrækkelige store til, at sektorerne kan sikres en lang levetid ikke kun i EU's økonomiske område, men også globalt. Disse sektorer har i vidt omfang forvaltet deres miljømæssige indvirkning og udgør ikke nogen særlig risiko for menneskers sundhed, hverken på arbejdspladsen eller for offentligheden.

4.2. Vi bør ikke i øjeblikket forvente noget gennembrud inden for innovation i glas- og keramikproduktionsprocesserne. Glas smeltes, og keramik brændes ved meget høje temperaturer, hvilket betyder, at der er fysiske grænser for, hvilke reduktioner der kan gennemføres i forhold til kuldioxidemissioner - grænser, som disse sektorer hastigt nærmer sig. Uheldigvis blev der ved udformningen af EU's reviderede emissionshandelsordning ikke taget højde for disse fysiske grænser, eftersom de ikke blev inkluderet sammen med andre energiintensive industrier med iboende emissioner fra deres fremstillingsteknologier.

4.3. De teknologier og processer, som anvendes i disse sektorer, er ligeledes avancerede med hensyn til energiforbrug og kulstofintensitet. De udgør ikke noget klimaproblem, men er snarere en integreret del af dets løsning, hvilket kan ses ved, at glassektoren f.eks.:

— bidrager til at reducere kuldioxidemissioner gennem energibesparelser, idet glas anvendes som isolator,

— bidrager til at producere kulstoffri el i produktionen af vedvarende energi,

— har associerede kulstofemissioner, som er langt lavere end kulstoffordelene, og

— har diverse andre samfundsmæssige fordele som medicin- og fødevarekonservering, hvilket gør det til en bæredygtig sektor.

4.4. Glas tilhører en gruppe materialer, som har en meget høj genbrugsfrekvens. Normalt er der genbrugskredsløb i fremstillingsprocessen. Det er i visse henseender en affaldsfri teknologi. Genbrugsglas udgør en betydelig del af de anvendte materialer, primært i forbindelse med fremstilling af emballageglas. Dets genvindelighed har ingen fysiske grænser med hensyn til materialets livscyklus. Der er indført genvindingsordninger i hele EU, hvilket førte til en genbrugsfrekvens på 62 % for emballageglas i 2007. Alle bestræbelser på at øge genbrugsfrekvensen og anvendelsen af genbrugsglas kan forbedre de deraf følgende miljøresultater på tre måder: (1) det kan forbedre energieffektiviteten: hvis genbrugsglasfrekvensen stiger med 1 %, vil energiforbruget blive reduceret med 0,25 %; (2) det kan reducere kuldioxidemissionerne: hvis genbrugsglasfrekvensen stiger med 1 %, vil CO2-emissionerne blive reduceret med 0,47 % og (3) det kan spare råmaterialer: hvis der anvendes 1 ton genbrugsglas til fremstilling af nye glas, vil der kunne spares 1,2 ton nye råmaterialer.

4.5. Glasprodukter kan i praksis bidrage til at reducere energiforbruget og dermed CO2-emissionerne, f.eks. i bygninger ved anvendelse af glasfiberisolering eller energiruder. Væg- og tagisolering kan føre til besparelser på 460 mio. tons om året (mere end EU's samlede Kyotoforpligtelse). Hvis alle enkelt-/dobbeltruder i EU eksempelvis blev udskiftet med dobbeltenergiruder eller tredobbelte energiruder, kunne man undgå årlige emissioner på 97 mio. tons CO2. Dette svarer til 21 mio. tons olieækvivalenter eller det årlige energiforbrug i bygninger med 19 mio. beboere. Glasfiber, som anvendes til at forstærke plast i vindturbiner, og glasmaterialer, der anvendes i bilindustrien (f.eks. med henblik på at begrænse energiefterspørgslen gennem et mindre behov for luftkonditionering), er andre applikationer, som medfører en reduktion i CO2-emissioner.

4.6. Solteknologier forventes at vinde kraftigt frem i de kommende ti år. Glas spiller på nuværende tidspunkt en vigtig rolle, når det gælder gennemsigtige materialer til solcelleteknologier og kraftværker med koncentreret solenergi, herunder solovne, produktion af bio-brændstoffer ved hjælp af solenergi, fotokatalyse, rensning og afsaltning af vand. Disse anvendelser har hurtigt en positiv afsmitning på drivhusgasemissioner og er i miljømæssig overensstemmelse med principperne om energimæssig bæredygtighed. De forskellige ansvarlige undersektorer spiller en afgørende rolle, når det drejer sig om at støtte og fremme disse anvendelser, og deres fortsatte placering i EU er af allerstørste betydning set både fra et akademisk og produktionsmæssigt synspunkt.

4.7. Drivhusgasemissionerne andrager 20 millioner tons i hele glassektoren og 27 millioner tons om året i keramiksektoren. I begge sektorer er reduktionspotentialet meget begrænset. Det giver derfor ikke megen fysisk eller økonomisk mening at inkludere glas- og keramiksektoren i EU's emissionshandelsordning. Endvidere er der risiko for, at potentielle drivhusgasbesparelser sættes over styr. Lignende vurderinger kan fremlægges for næsten alle grundlæggende energiintensive industrier. For store omkostninger bør undgås, når der træffes beslutninger vedrørende kulstoflækage og benchmarkbaseret tildeling for den tredje handelsperiode. Der er behov for særskilte benchmarks for at tage hensyn til den mangfoldighed, der præger de mange forskellige sektorer og undersektorer. Disse bør tage højde for de forskellige produktionsteknikker, energibehov og anlæggenes fysiske muligheder for at begrænse emissioner.

4.8. Som følge af det lave koncentrationsniveau, de mange forskellige produkter og den lave kvalitet af de offentligt tilgængelige statistikker vil det være meget vanskeligt at sikre en fair gennemførelse af EU's emissionshandelsordning i keramikindustrien. Hvad angår vurderingen af keramikindustriens eksponering over for kulstoflækage, kan spørgsmålet om datatilgængelighed og –sammenlignelighed kun løses ved at samle de relevante data på et 3-cifret niveau (NACE rev. 2-2008). På et sådant samlingsniveau kan det påvises, at tre keramiske undersektorer er udsat for »kulstoflækage«. Der er her tale om »ildfaste produkter« (NACE 23.2), »byggematerialer af ler« (NACE 23.3) og »andre porcelænsvarer og keramiske produkter« (NACE 23.4).

4.9. Keramiksektoren rummer ikke samme muligheder for drivhusgasbesparelser som glassektoren, selv om de varmeisolerende egenskaber i moderne mursten og fliser samt mineralfibre fortjener at blive nævnt. Ikke desto mindre er keramiksektoren et godt eksempel på bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion takket være produktegenskaber som holdbarhed og hygiejne samt æstetiske værdier. Når de først er fremstillet, har de fleste keramiske produkter en potentiel lang levetid, og mange kræver ingen yderligere vedligeholdelse.

4.10. Fremstilling af ildfaste materialer er en meget vigtig undersektor i keramiksektoren Sådanne materialer er afgørende for mange industrier, som anvender høje temperaturer (jern, stål, glas, kalk og cement). Disse kemikalier kunne ikke eksistere uden ildfaste materialer med høj ydeevne, som støtter og letter anvendelsen af de mest effektive teknologier i ovennævnte sektorer.

4.11. Den vigtigste betingelse for at gøre fremskridt på områderne almen konkurrenceevne og navnlig energieffektivitet og miljøresultater er omfattende og effektiv F&U. Dette gælder samtlige glas- og keramiksektorer, men navnlig undersektoren for specialglas, som generelt afsætter den største andel af sine indtægter til innovation, fordi det fremstillede produkt er i hastig udvikling. Selv om det ikke er nogen stor sektor, hvad tonnage og beskæftigelse angår, er det afgørende for udviklingen af denne undersektor, at den forbliver i EU.

4.12. På kort sigt vil den strenge miljø- og energilovgivning og manglen på lige internationale konkurrencevilkår lægge et enormt pres på EU's SMV'er og lægge låg på privat finansiering af innovative investeringer og F&U. Miljølovgivningen giver dog også et incitament til at investere i F&U med henblik på at forbedre energieffektiviteten og begrænse afhængigheden af traditionelle energikilder. Som følge deraf kan energiens andel af de samlede produktionsomkostninger falde. Disse konsekvenser er dog langsigtede og vil kræve betydelige iværksættertiltag og risikotagning.

4.13. Frem til i dag har nylige lovgivningskrav og strammere standarder ført til øget innovation inden for energieffektivitet og optimering af produkter, når det gælder miljø, sundhed og sikkerhed. Nye genbrugsteknikker er også under udvikling. Ikke desto mindre er den videre udvikling inden for keramikgenbrug noget begrænset som følge af produktets natur.

4.14. Med yderligere forskning kan keramik gøres endnu mere attraktiv som et renere alternativ. Et eksempel på nye produkter er lerblokke med forbedret varmeisolering, der er energiintensive i produktion, og som ligeledes kan føre til energibesparelser, når de anvendes i byggeriet. Et andet eksempel er anvendelsen af keramik i biler. Her kan keramik fungere som en nødvendig teknologi for mange vigtige komponenter i fremtidens motorer som følge af deres enestående modstandsdygtighed over for varme, slitage og korrosion, deres lette vægt og elektriske og varmeisolerende egenskaber. I fremtidens biler vil keramik måske indgå i motorstrukturer, slitageresistente applikationer i brændstofsystemer og i yderligere komponenter i ventilarrangementer som ventiler og ventilsæder. Fremtidens biler anvender måske keramiske brændselsceller, så de næsten kører uden emissioner.

Bruxelles, den 16. juli 2009. Mario SEPI Formand for Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) Se fodnote 4 og 5.

(2) EØSU’s udtalelse »Hvordan påvirkes de industrielle værdikæder i Europa af den aktuelle udvikling på energimarkederne?«, EUT C 77 af 31.3.2009, s. 88-95.

(3) Se Kommissionens pressemeddelelse nr. IP/08/1998 på http://europa.eu/rapid/.

(4) FWC’s undersøgelser af konkurrenceevnen - Glassektorens konkurrenceevne, oktober 2008.

(5) FWC’s undersøgelser af konkurrenceevnen - Keramiksektorens konkurrenceevne, oktober 2008; Eurostat 2006.