Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om "Meddelelse fra Kommissionen om reformen af den fælles fiskeripolitik ('Vejviser')"

(KOM(2002) 181 endelig)

(2003/C 85/21)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 28. maj 2002 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne.

Det forberedende arbejde henvistes til EØSU's Faglige Sektion for Landbrug, Udvikling af Landdistrikterne og Miljø, som udpegede Seppo Kallio til ordfører og Eduardo Chagas til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 14. november 2002.

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 395. plenarforsamling af 11. og 12. december 2002, mødet den 12. december, følgende udtalelse enstemmigt.

1. Indledning

1.1. Færre fisk og fiskerflådens overkapacitet gør sammen med dårlig rentabilitet og faldende beskæftigelse inden for fiskerierhvervet en reform af den fælles fiskeripolitik stadig mere uomgængelig.

1.2. For at kortlægge situationen og skabe grundlag for en debat udsendte Kommissionen i marts 2001 en grønbog om den fælles fiskeripolitiks fremtid. EØSU afgav udtalelse om grønbogen i oktober 2001(1).

1.3. Med henblik på reformens gennemførelse udsendte Kommissionen i maj 2002 en meddelelse henvendt til Rådet om reformen af den fælles fiskeripolitik ("Vejviser")(2) med en række supplerende dokumenter(3). I denne udtalelse vil EØSU primært forholde sig til vejviseren, men vil dog i et vist omfang tage hensyn til de supplerende dokumenter, som vedrører "bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri", "bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne", "miljøbeskyttelseskrav i den fælles fiskeripolitik", "strukturstøtte" og "hasteforanstaltning for ophugning af fiskerfartøjer".

1.4. Med hensyn til bevarelsen af fiskeressourcerne og forvaltningen af fiskeriet foreslår Kommissionen en mere langsigtet forvaltning af fiskeriet ved hjælp af flerårige rammeprogrammer. I disse rammeprogrammer kombineres fangstovervågning med overvågning af fiskeriindsatsen. Kommissionen foreslår en styrkelse af de tekniske foranstaltninger for at reducere problemet med uønsket fangst. Industrifiskeri bør rettes mod fisk, for hvilke der ikke er noget marked for direkte konsum. Der vil blive foretaget en evaluering af industrifiskeriets indvirkning på de marine økosystemer ud fra et sæt indikatorer, der udvikles i samarbejde med de relevante organer, herunder Det Europæiske Miljøagentur. Fiskeriforvaltningen i Middelhavet bør udvikles. Miljøhensyn bør integreres bedre i fiskeriforvaltningen, og den videnskabelige rådgivning i forbindelse med fiskeriforvaltningen bør forbedres.

1.5. Kommissionen foreslår nye bestemmelser vedrørende tildeling af støtte til fiskerflåden samt foranstaltninger til begrænsning af flådens kapacitet. Muligheden for at yde støtte til oprettelse af ny kapacitet, eksport af fiskerfartøjer og oprettelse af blandede selskaber med tredjelande afskaffes. For at begrænse kapaciteten i fremtiden foreslår Kommissionen, at der fastsættes nye "referenceniveauer", som er baseret på de endelige mål i FUP IV. Kapacitetens reduktion overvåges regelmæssigt, og der vil blive truffet juridiske foranstaltninger mod medlemsstater, hvis flåde ikke er i overensstemmelse med referenceniveauerne.

1.6. Kommissionen foreslår en videreførelse af den nuværende ordning med 6- til 12-sømilezoner. Kvotefordelingen skal fortsat ske efter princippet om relativ stabilitet. Der foreslås endvidere en klarlæggelse af, om adgangsbegrænsninger (såsom den, der gælder for Shetlandsområdet) virkelig er begrundet i bevarelseshensyn, idet de ellers bør afskaffes.

1.7. Der foreslås nye rammebestemmelser for kontrol og håndhævelse. Systemet omfatter bl.a. en klar fastlæggelse af de berørte parters ansvar. Der foreslås en opstramning med hensyn til erstatning og sanktioner. Kommissionen og de nationale myndigheder udarbejder en handlingsplan for samarbejde om håndhævelse af foranstaltningerne. Desuden oprettes der en fælles inspektionsstruktur. Kommissionen foreslår endvidere en række gennemførelsesforanstaltninger, hvoraf en af de vigtigste er en udvidelse af den satellitbaserede fartøjsovervågning.

1.8. En af de centrale målsætninger, når det gælder internationalt fiskeri, er at få standset fiskeri under bekvemmelighedsflag samt ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri. Man vil også forsøge at udbygge samarbejdet og indgå fiskeriaftaler med udviklingslande.

1.9. Formålet med strategien på akvakulturområdet er at sikre sunde produkter, fremme en miljømæssigt sund industri samt skabe nye job, specielt i de fiskeriafhængige områder. Den 19. september 2002 vedtog Kommissionen en meddelelse om en strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur(4), som generelt har fået en positiv modtagelse i sektoren.

1.10. Kommissionen erkender, at reformen af den fælles fiskeripolitik vil få store socioøkonomiske konsekvenser, men er ikke i stand til at kvantificere disse konsekvenser nærmere. Det anslås dog, at 28000 fiskere kan blive påvirket af de foreslåede foranstaltninger. Kommissionen har til hensigt fremover at føre bilaterale drøftelser med medlemsstaterne for at danne sig et billede af omstruktureringens socioøkonomiske virkninger. På grundlag af drøftelserne udarbejdes en handlingsplan til imødegåelse af virkningerne. Strukturfondene omprogrammeres i overensstemmelse med behovene.

1.11. I relation til spørgsmålet om den økonomiske forvaltning af fiskeriet vil Kommissionen arrangere workshops i 2002. Følgende to emner nævnes i denne forbindelse: en ordning med fiskerirettigheder, der kan købes og sælges, samt betaling for retten til at fiske og/eller fiskerisektorens dækning af omkostningerne ved fiskeriforvaltningen.

1.12. Under overskriften "Effektiv beslutningstagning med bred deltagelse" foreslår Kommissionen, at der oprettes rådgivende råd for fiskeriforvaltningen. Hermed vil man sikre bedre deltagelse af alle berørte parter i fiskeriforvaltningen. De rådgivende råd skal bl.a. bidrage til udarbejdelse af en europæisk adfærdskodeks for ansvarligt fiskeri i tilknytning til Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur. Kommissionen foreslår også en forenkling af bestemmelserne vedrørende den fælles fiskeripolitik samt aktioner til fremme af gennemsigtighed for så vidt angår medlemsstaternes overholdelse af reglerne.

1.13. Kommissionen foreslår, at der i 2008 foretages en revision af de elementer i den fælles fiskeripolitik, der vedrører bevarelsen af fiskeressourcerne og flådepolitikken.

2. Generelle bemærkninger

2.1. EØSU var enig i den diagnose af situationen i EU's fiskerisektor, der blev præsenteret i Kommissionens grønbog fra 2001, ikke mindst med hensyn til fiskerflådens overkapacitet. Det må være indlysende, at bæredygtigt fiskeri ikke er muligt, hvis fiskerflåden og navnlig fiskeriindsatsen holdes på det nuværende niveau. Efter EØSU's mening er det imidlertid ikke nok med en økonomisk og miljømæssig tilgang, hvis man vil løse problemet. I sin udtalelse om grønbogen(5) understregede EØSU, at fiskeriets betydning for de berørte regioner går langt ud over erhvervets bidrag til BNP. Fiskerisektoren kan ikke bare anskues som genstand for endnu en omstrukturering i EU. Sektoren består langt overvejende af mindre fiskere, hvis aktiviteter generelt respekterer miljøet. Fiskeriet udgør aksen for en lang række fællesskaber og aktiviteter og spiller en afgørende rolle med hensyn til social samhørighed og regional forvaltning, ikke mindst i de mest perifere regioner og de regioner, der i dag er stærkt afhængige af fiskeri.

2.1.1. Kommissionen understreger således sektorens ringe rentabilitet og konkluderer, at problemerne kan løses ved drastisk at reducere antallet af fartøjer og fiskere og gøre flåden mere effektiv og rentabel. I lyset af nyere erfaringer med modernisering af fiskerflåder, som medfører en kraftig nedgang i beskæftigelsen uden nødvendigvis at give en tilsvarende reduktion i kapaciteten, bør der gøres mere ud af behovet for at skabe en passende balance mellem fiskerfartøjernes rentabilitet og effektivitet på den ene side og bæredygtig beskæftigelse på den anden. Man må heller ikke glemme, at der ifølge Kommissionens tal er forsvundet 66000 job i perioden 1990-1998, svarende til 22 % af arbejdsstyrken. EØSU mener, at der bør foretages en tilbundsgående evaluering af de sociale konsekvenser af foranstaltningerne i de forskellige forslag fra Kommissionen. De nødvendige støtteforanstaltninger bør vedtages samtidig.

2.2. Bevarelse af ressourcerne og forvaltning af fiskeriet

2.2.1. EØSU anerkender de af Kommissionen foreslåede generelle målsætninger vedrørende bevarelse af fiskeressourcerne og fiskeriforvaltningen. Med hensyn til den umiddelbare, kraftige reduktion af fiskeriindsatsen skal man dog være opmærksom på, at reduktionsbehovet varierer stærkt alt efter fangstområder, flådesegmenter og den flådekapacitet, der er opnået inden for rammerne af FUP IV.

2.2.2. Endvidere skal det bemærkes, at det overvågningssystem, der skal ledsage kvotesystemet, rent administrativt kan blive meget tungt. EØSU foreslår derfor, at overvågningssystemet for fiskeriindsatsen i første omgang udvikles med henblik på de mest overfiskede fiskebestande.

2.3. En ny flerårig ramme for bevarelse af ressourcerne og forvaltning af fiskeriet

2.3.1. Kommissionens forslag om et flerårigt rammeprogram til bevarelse af fiskeressourcerme og fiskeriforvaltning falder helt i tråd med EØSU's udtalelse om grønbogen. Det flerårige rammeprogram vil have en stabiliserende indvirkning på fiskerierhvervet og give fiskerne og fiskeindustrien mulighed for at lægge mere langsigtede planer. EØSU ser hensynet til de perifere og stærkt fiskeriafhængige EU-områders særlige behov som en vigtig tilføjelse.

2.3.2. EØSU understreger betydningen af videnskabelig rådgivning af høj kvalitet i forbindelse med udformningen af de flerårige rammeprogrammer. Ved at hæve rådgivningsniveauet kan man skabe bedre overensstemmelse mellem udtalelserne og de politiske beslutninger. I denne forbindelse ønsker EØSU større samarbejde mellem forskerne og fiskerisektoren med henblik på en klarere og mere stringent vurdering af de videnskabelige data. Et sådant samarbejde bør navnlig etableres inden for rammerne af de rådgivende regionale råd, hvor alle parter er repræsenteret.

2.3.3. Selvom Rådet ikke altid har fulgt den videnskabelige rådgivning og truffet beslutninger, der gavner bevarelsen af havressourcerne, stiller EØSU sig tvivlende til Kommissionens forslag om at udelukke Rådet fra beslutningerne om de årlige fangstmængder og kvoter, når det flerårige program er vedtaget.

2.4. Styrkelse af de tekniske foranstaltninger

2.4.1. EØSU støtter ibrugtagning af mere selektive fangstredskaber på fiskefartøjer i EU. Da nye fangstredskaber er dyre, gør EØSU opmærksom på, at der er behov for en tilstrækkelig lang overgangsperiode i forbindelse med gennemførelse af ændringer. Desuden foreslås det, at der åbnes mulighed for delvis at finansiere indkøb af moderne, selektive fangstredskaber med strukturstøtte fra EU, da dette vil kunne sætte fart på processen.

2.4.2. Forsøget med forbud mod udsmidning af fisk er i overensstemmelse med EØSU's tidligere henstillinger. Udsmidning af fangst kan ske ud fra forskellige begrundelser, og et forbud er ikke altid hensigtsmæssigt. Forsøgets virkning bliver størst, hvis det kombineres med foranstaltninger til at nedbringe mængden af uønsket fangst, såsom mere selektive fangstredskaber, fangstbegrænsninger på bestemte tidspunkter og bestemte steder samt en frivillig overgang til andre fangstmetoder med forskellige økonomiske incitamenter.

2.4.3. Tekniske foranstaltninger skal være baseret på et dækkende, videnskabeligt bevismateriale. For at give foranstaltningerne større gennemslagskraft bør fiskerierhvervets repræsentanter fra starten tage del i planlægningen af nye tekniske bestemmelser og frivillige tiltag, f.eks. udfasning af visse typer bundtrawl inden for 12-miles fiskerizonen.

2.5. Industrifiskeri

2.5.1. EØSU er enig i, at industrifiskeriet primært skal gælde de arter, der ikke er noget marked for som direkte konsum. Industrifiskeriets indflydelse på andre arter i fødekæden skal klarlægges. Med regionale flerårige forvaltningsplaner vil man i fremtiden kunne styre industrifiskeriet af forskellige arter.

2.6. Fiskeriforvaltning i Middelhavet

2.6.1. EØSU støtter alle bestræbelser på at øge samarbejdet mellem Middelhavslandene om at sikre fiskebestandene og fiskernes livsgrundlag. Indtil der er foretaget en mere grundig analyse, hilser EØSU den meddelelse, som Kommissionen for nylig vedtog om emnet, velkommen, idet den kan indebære en forbedring af den nuværende fiskeriforvaltning i området(6).

2.7. Integration af miljøhensyn i fiskeriforvaltningen

2.7.1. Der skal tages hensyn til miljøaspekterne på alle EU's fælles politikområder, også inden for fiskeripolitikken. I forbindelse med behandling af miljøspørgsmål bør man imidlertid også være opmærksom på den fælles fiskeripolitiks økonomiske og sociale målsætninger.

2.7.2. Der er behov for klare indikatorer til brug i forbindelse med overvågning af miljøbeskyttelsens virkninger og fastlæggelse af, hvor der er behov for en særlig indsats. Miljøets ringe tilstand taler for en hurtig indsats. EØSU glæder sig over Kommissionens forslag om hurtigt at få fastlagt nogle foreløbige indikatorer. Videreudvikling af indikatorerne og overvågningssystemet er en opgave for det internationale videnskabelige miljø i de nærmeste år, f.eks. i Det Europæiske Miljøagentur og Det Internationale Havundersøgelsesråd.

2.7.3. I forbindelse med Kommissionens overvejelser om beskyttelse af hajer, hvaler og havfugle skal der også tages hensyn til forudsætningerne for erhvervets fortsatte eksistens. Samarbejde med fiskeriorganisationerne er helt afgørende, hvis skaderne skal minimeres. Fiskeriet skal afbalanceres efter den miljømæssige bæredygtighed, men dette gælder også andre menneskelige aktiviteter, ikke mindst i kystområderne. De menneskelige aktiviteter kan sammen med miljø- og klimaændringer have betydelig indflydelse på det marine miljø. Med hensyn til omkostningerne ved beskyttelse af vandmiljøet understreger EØSU som i tidligere udtalelser, at man bør følge "forureneren-betaler"-princippet for at minimere de negative konsekvenser af de menneskelige aktiviteter. EØSU vil komme nærmere ind på dette spørgsmål i forbindelse med behandlingen af den strategi til beskyttelse og bevarelse af det marine miljø, som for nylig er blevet fremlagt i form af en meddelelse fra Kommissionen(7).

2.7.4. Indførelsen af en økosystembaseret tilgang kræver indsamling af miljødata i langt større omfang, end det sker i dag, og at data fra forskellige kilder sammenholdes. Derfor hilser EØSU Kommissionens forslag om at give marine økosystemer status som særskilt forskningsområde under det sjette rammeprogram for forskning velkommen.

2.8. En handlingsplan for forbedring af den videnskabelige rådgivning i forbindelse med fiskeriforvaltning

2.8.1. Videnskabelig rådgivning baseret på fiskebestandenes reelle tilstand er det vigtigste grundlag for regulering af fiskeriet. EØSU finder det således yderst vigtigt, at den videnskabelige rådgivning forbedres. Rådgivningen er baseret på analyser foretaget på grundlag af nationale oplysninger. I de nationale kildeoplysninger er der i dag for mange fiskearters vedkommende så store mangler, at analyserne mere eller mindre må betragtes som gætteri. En forbedring af niveauet, når det gælder de grundlæggende oplysninger samt analysen af dem og den videnskabelige rådgivning, er et langsigtet mål, der også omfatter tredjelandes fiskeri i internationalt farvand. EØSU ønsker et bedre samarbejde mellem forskerne og fiskerisektoren.

2.8.2. Indsamling af pålidelige oplysninger vedrørende fiskeri kræver en opstramning af den nationale og internationale fiskerikontrol, krydskontrol af fangstoplysninger fra forskellige kilder samt sanktioner, hvis myndighederne forholdes oplysninger.

2.8.3. EØSU understreger behovet for at styrke forskningen på dette område og stimulere bedre samarbejde og informationsudveksling på europæisk niveau, ligesom der skal sikres tilstrækkelige ressourcer under det sjette rammeprogram for forskning og udvikling.

2.9. Bevarelsespolitikkens virkninger for fiskerflåden

2.9.1. I sin udtalelse om grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid(8) bakkede EØSU op om Kommissionens analyse, som viste, at fiskerflåden er for stor. EØSU appellerede til medlemsstaternes og Kommissionens politiske mod og opfordrede dem til at tage udfordringerne op og indlede arbejdet med de nødvendige foranstaltninger, som bør være afbalancerede og udformes i samråd med sektoren, og som navnlig bør omfatte støtte til at dæmme op for eventuelle socioøkonomiske konsekvenser.

2.9.2. EØSU gentog desuden den holdning, man har givet udtryk for i tidligere udtalelser, nemlig at "fiskeriet [ikke] kan [...] analyseres ud fra et snævert økonomisk synspunkt, [... idet] 'fiskeriet og de dertil knyttede erhvervsaktiviteter både i forsynings- og forretningsleddet for de berørte regioner [har] langt større betydning end deres andel af BNP. Fiskeri er krumtappen i en række samfund, og disse spiller en vigtig rolle for den sociale balance og den regionale forvaltning. Værdien af denne rolle kan vanskeligt opgøres økonomisk.'"

2.9.3. EØSU understregede ligeledes, at "indsatsen med henblik på gradvis reduktion af EU-flåden [ikke bør] tilsidesætte 'behovet for fremdeles at forny og modernisere EU's flåde. Der bør sættes klart ind på at skabe de bedste betingelser for forarbejdning af råvarerne under bedre vilkår, herunder sikkerhed for mandskabet om bord på fiskerfartøjerne.'" Dette er en afgørende faktor i forbindelse med nyorienteringen af den fælles fiskeripolitik, der skal være miljømæssigt, økonomisk og socialt bæredygtig. Samtidig skal man være opmærksom på, at fiskeriet er et af Europas og verdens farligste erhverv med et stort antal arbejdsulykker.

2.9.4. Med forslaget om nye bestemmelser vedrørende tildeling af støtte til fiskerflåden anlægger Kommissionen en strategi, som EØSU har visse forbehold over for. Udvalget stiller sig navnlig tvivlende til det stop for offentlig støtte til modernisering af flåden, der skulle træde i kraft allerede den 1. januar 2003.

2.9.5. Selvom fiskerflåden i nogle medlemsstater er teknisk veludviklet og yderst rentabel, er fartøjerne i andre medlemsstater gammeldags og små med lav fangstkapacitet. På sidstnævnte fartøjer anvendes traditionelle fangstmetoder, der normalt er mere selektive end andre metoder, og som kræver langt mere arbejdskraft. Når man reducerer EU's fiskeriindsats skal der tages hensyn til disse forskelle og navnlig til det forhold, at alle foranstaltninger har nogle sociale konsekvenser for de pågældende samfund, som ikke kan måles i penge.

2.9.6. I tidligere programmer vedrørende reduktion af fiskerflåden har de enkelte medlemsstater anlagt forskellige strategier: Nogle har overskredet målsætningen for reduktionen af fartøjer, mens fangstkapaciteten i andre medlemsstater direkte er blevet større. Ifølge Europa-Kommissionens og Eurostats årsoversigt for 2001 var det samlede fald i EU's fangstmængde kun 2 % (6,3 mio. ton), og for mange landes vedkommende var der endog tale om en stigning i fangstmængden.

2.9.7. Selvom støtte ikke kan være en permanent løsning for sektoren, er der efter EØSU's opfattelse faktorer, der taler for at opretholde støtten til moderniseringen af fiskerfartøjerne (arbejdstagernes sikkerhed, arbejds- og levevilkår, kvalitet etc.). De nuværende begrænsninger kan dog bevares, især forbuddet mod forøgelse af fartøjskapaciteten. Som det også konstateres i udtalelsen om grønbogen: "I forbindelse med revisionen af den nuværende FIUF-støtte må man dog holde sig for øje, at der er behov for en modernisering af EU-flåden, og at en integreret og konsekvent politik kun kan sigte mod afskaffelse af bygnings- og moderniseringsstøtte til de fartøjskategorier eller medlemsstater, som bevisligt ikke har opfyldt målene under FUP".

2.9.8. Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur og Udvalget for den Sociale Dialog inden for Fiskeriet udtrykker samme holdning i deres udtalelser om grønbogen.

2.9.9. Stoppet for støtte til fiskerfartøjer kan også være med til at fremme centraliseringen af EU's fiskerflåde til skade for de mindre fiskere. Yderligere centralisering vil få alvorlige sociale konsekvenser ikke blot for fiskerierhvervet, men også for de forskellige faser i produktionen og for de samfund og erhverv, der er afhængige af fiskeriet.

2.9.10. EØSU finder det dog positivt, at Kommissionen agter at tillade støtte til aktiviteter i tilknytning til fartøjssikkerhed, mere selektive fangstmetoder og kvalitetsforbedringer.

2.9.11. EØSU mener, at små fiskerfartøjer (under 12 meter) skal lades uden for reformens planer vedrørende kapacitetsreduktion.

2.10. Adgang til farvande og ressourcer

2.10.1. EØSU kan tilslutte sig, at den nuværende 6-12 sømiles fiskerizone forbliver under national jurisdiktion. Hvad angår fiskeri uden for 6-12 sømilegrænsen bør Kommissionen gennemføre forhandlinger med alle medlemsstater så hurtigt som muligt. I forbindelse med fiskerimulighedernes fordeling finder EØSU det nuværende princip om relativ stabilitet tilfredsstillende. Samtidig er det dog vigtigt at respektere traktaterne for så vidt angår principperne om lige adgang til og fordeling af fiskeressourcerne.

2.11. Kontrol og håndhævelse

2.11.1. I forlængelse af tidligere udtalelser understreger EØSU betydningen af kontrol i forbindelse med reformen af fiskeripolitikken. Kommissionens og medlemsstaternes ansvar for så vidt angår kontrol og håndhævelse bør fastlægges helt klart. Der bør ske en harmonisering i medlemsstaterne med hensyn til sanktioner og praktisk håndhævelse. EØSU finder det mest hensigtsmæssigt, at beslutninger om kontrolprocedurer fortsat træffes af Rådet.

2.11.2. EØSU støtter en udvidelse af satellitovervågningssystemet, så det kommer til at omfatte mindre fartøjer. I lyset af udstyrets høje pris mener EØSU, at Kommissionen bør påtage sig en del af udgifterne til udstyr og opstilling. For at sikre en effektiv udnyttelse bør Kommissionen sørge for, at der i forbindelse med ibrugtagning af udstyret gives passende undervisning.

2.12. Internationalt fiskeri

2.12.1. EØSU støtter Kommissionens forslåede målsætning om at styrke det internationale samarbejde og også arbejde for et bæredygtigt og ansvarligt fiskeri i andre farvande end EU's. Stop for fiskeri under bekvemmelighedsflag er en af de vigtigste foranstaltninger, hvis målsætningen om at standse ulovligt, ukontrolleret og ureguleret fiskeri skal nås. EØSU mener, at fælles virksomheder kunne være et redskab i forbindelse med omlægning af fiskerflåden og samarbejde med tredjelande inden for rammerne af samarbejds- og udviklingspolitikken. I denne forbindelse er der behov for bedre koordination i EU mellem den fælles fiskeripolitik og EU's politik vedrørende udviklingssamarbejde, så der skabes helt klare kriterier for sikring af overensstemmelse med strategien vedrørende bæredygtig udvikling.

2.12.2. For at sikre fiskernes beskæftigelse og EU's fødevareforsyning er der fortsat behov for fiskeriaftaler med tredjelande. Et bæredygtigt fiskeri skal være baseret på fangstovervågning og kontrol af fiskebestandene. EØSU kræver, at den af Kommissionen foreslåede videnskabelige rådgivning om de fiskebestande, der er genstand for fiskeriaftalerne, skal foreligge, inden fangsten indledes. I øvrigt må fiskeriaftaler ikke udgøre en trussel mod tredjelandes eget fiskeri. EØSU mener, at Kommissionen bør få de fornødne ressourcer til at spille en mere aktiv rolle inden for de regionale fiskeriorganisationer på internationalt niveau, så den bedre kan forsvare EU's fiskeripolitik. Fiskeriaftaler har en vigtig beskæftigelsesskabende effekt.

2.12.3. EØSU noterer sig, at fiskerisektorens arbejdsmarkedsparter i EU, ETF og Europêche, er blevet enige om, at en social klausul skal nævnes i alle fiskeriaftaler med tredjelande, så det sikres, at statsborgere fra tredjelande, der har indgået en aftale, har krav på de samme arbejdsbetingelser som den besætning, der kommer fra EU-lande. EØSU opfordrer kraftigt Kommissionen til at lade en sådan klausul indgå i alle nuværende og kommende aftaler.

2.13. Akvakultur

2.13.1. EØSU mener, at den økonomisk vigtige akvakultur behandles noget stedmoderligt i Kommissionens forslag vedrørende den fælles fiskeripolitik. Det er EØSU's håb, at det særlige forslag vedrørende akvakultur, der for nylig er blevet fremlagt, vil rette op på denne mangel(9).

2.13.2. EU's import af akvakulturprodukter er vokset støt, og en stor del af forædlingen inden for sektoren er allerede baseret på importfisk. For at selvforsyningsgraden ikke skal falde yderligere, finder EØSU det vigtigt, at EU's egen akvakulturproduktion i det mindste holdes på det nuværende niveau.

2.14. Den fælles fiskeripolitiks sociale dimension

2.14.1. EØSU peger på, at reformen af den fælles fiskeripolitik vil få ganske betydelige konsekvenser i de kystområder, der er afhængige af fiskeriet. Man skal være opmærksom på, at for hver erhvervsfisker, der mister sit arbejde, er der også adskillige personer på land, der bliver arbejdsløse. EØSU mener, at de af Kommissionen foreslåede bilaterale forhandlinger og de herpå baserede handlingsplaner er vigtige, når man skal vurdere og modvirke de socioøkonomiske virkninger af reformen af den fælles fiskeripolitik. EØSU noterer sig, at Kommissionen for nylig vedtog en handlingsplan(10), der skal modvirke de sociale, økonomiske og regionale konsekvenser af omlægningen af fiskerierhvervet i EU. EØSU vil tage stilling til denne plan i en senere udtalelse.

2.14.2. EØSU understreger, at der er flere løsningsmodeller, når det gælder den arbejdskraft, der frigøres fra fiskeriet og fiskeforædlingen. Mulighederne afhænger bl.a. af den pågældende regions øvrige beskæftigelsesmuligheder, fiskerbefolkningens aldersstruktur og de muligheder, der er for at få støtte. Kommissionen kan lette medlemsstaternes beslutningstagning ved at indsamle oplysninger fra hele EU om afprøvede beskæftigelsesmodeller og de erfaringer, man har indhøstet i forbindelse hermed. Man bør gøre sig alvorlige overvejelser om den fælles holdning til dette spørgsmål, som de europæiske arbejdsmarkedsparter skal vedtage inden udgangen af 2002.

2.14.3. Samtidig med at man skærer ned på fiskerikapaciteten og stimulerer fiskerne til at gå over i andre erhverv, bør man sikre de tilbageværende fiskeres livsgrundlag og erhvervets videreførelse. Der skal være plads til moderniseringer, ligesom det skal være muligt for unge at gå ind i fiskerierhvervet. Medlemsstaterne bør navnlig vise større vilje til at ratificere STCW-F-konventionen og Torremolinos-protokollen.

2.15. Økonomisk forvaltning af fiskeriet i EU

2.15.1. EØSU mener ikke, at det inden for de nærmeste år vil være realistisk at afskaffe systemet med nationale fiskekvoter. Derimod bør man diskutere, hvordan fiskeriindsatsen kan tilpasses efter kvoterne, og hvordan kvoterne kan deles, så fiskerne får det bedste udbytte. Det sociale aspekt og miljøaspektet bør også indgå i diskussionerne om fiskeriforvaltningens økonomiske dimension.

2.15.2. I sin udtalelse om grønbogen (punkt 2.2.7) gav EØSU udtryk for, at man ikke går ind for indførelse af omsættelige individuelle kvoter, idet man understregede risikoen for, at "institutionaliseringen af et sådant system ville være ensbetydende med at koncentrere fiskerettighederne på store virksomheder", ligesom "det ville være enden på fiskeri med mindre fartøjer og de små og mellemstore virksomheder" med en generel forringelse af fiskernes beskæftigelsessituation til følge. Når Kommissionen arrangerer workshops om dette spørgsmål, bør de indhøstede erfaringer evalueres for så vidt angår omkostninger og fordele og deres indvirkning på beskæftigelsen, så Kommissionen senere kan fremsætte henstillinger. På disse workshops bør man også se på spørgsmålet om betaling for fiskerettigheder.

2.16. Effektiv beslutningstagning med bred deltagelse

2.16.1. EØSU støtter oprettelsen af regionale rådgivende råd. Der er dog en risiko for, at disse råd vil blive regionale diskussionsklubber uden praktisk indflydelse. Det er derfor EØSU's holdning, at de regionale rådgivende råd skal have en klart defineret rolle og tage sig af alle spørgsmål, der har indflydelse på fiskeriet i den pågældende region, forudsat at dette ikke undergraver princippet om en fælles EU-politik. Tredjelande med stor betydning for fiskeriet i den berørte region bør have mulighed for at deltage og udtrykke deres synspunkter som eksterne medlemmer på møderne i de regionale rådgivende råd.

2.16.2. EØSU er enigt i, at de regionale rådgivende råd skal spille en central rolle i forbindelse med udarbejdelsen af en EF-kodeks for ansvarligt fiskeri. Pga. de store lokale forskelle med hensyn til fangstmetoder er det i denne forbindelse vigtigt at tage hensyn til regionale aspekter. EØSU mener, at regionale rådgivende råd bør oprettes under Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur og dens arbejdsgrupper.

2.17. Bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri

2.17.1. EØSU støtter foranstaltninger til forbedring af informationsudvekslingen mellem EU og tredjelande og styrkelse af samarbejdet med henblik på at bremse ulovligt fiskeri og fiskeri under bekvemmelighedsflag.

2.17.2. EØSU mener, at EU pga. svage ressourcer i mange udviklingslande til fiskerikontrol bør bistå disse lande med at kontrollere det fiskeri, der finder sted i deres farvande. Bistand bør, som Kommissionen foreslår, ydes efter en vurdering fra gang til gang. Bistand af denne type kunne være et led i de fiskeriaftaler, der indgås med udviklingslande.

3. Konklusioner

3.1. EØSU vil navnlig henlede opmærksomheden på følgende spørgsmål i forbindelse med reformen af den fælles fiskeripolitik og Kommissionens meddelelser:

- Indførelse af flerårige rammeprogrammer i forbindelse med fiskeriforvaltning kan gavne hele erhvervet og give sektoren et klarere billede af fremtiden.

- Videnskabelig rådgivning af høj kvalitet vil få større betydning for alle beslutninger, der træffes i tilknytning til fiskeriforvaltningen; bedre koordinering på europæisk niveau anbefales, således at forskningsindsatsen på området kan styrkes og samarbejdet med fiskerisektoren forbedres.

- Der er behov for større hensyntagen til miljøaspekterne i beslutningstagningen. Når man behandler miljømæssige spørgsmål, skal der omvendt også tages hensyn til den fælles fiskeripolitiks økonomiske og sociale målsætninger.

- EØSU foreslår, at "forureneren betaler"-princippet skal anvendes i forbindelse med dækning af udgifter til miljøforvaltningen, idet der skal tages hensyn til alle menneskelige aktiviteter, der påvirker havmiljøets tilstand og vandets kvalitet.

- Der bør fortsat ydes offentlig støtte til fornyelse og modernisering af fiskerflåden. Støtten kan f.eks. kobles sammen med et krav om samtidig reduktion af fiskerikapaciteten.

- 6-12-sømiles fiskerizoner og princippet om relativ stabilitet udgør fortsat et godt grundlag for regulering af fiskeriet.

- Internationalt samarbejde og bedre kontrol er et krav, hvis målsætningerne i den fælles fiskeripolitik skal nås.

- Man bør være særlig opmærksom på den fælles fiskeripolitiks socioøkonomiske indvirkning på hele det omgivende samfund i kystområderne. Reformen af den fælles fiskeripolitik må ikke undergrave livsgrundlaget for de resterende fiskere eller forhindre unge i at gå ind i erhvervet.

- De regionale rådgivende råd for fiskeriforvaltning hilses velkommen, men de skal have en klart defineret rolle og konkrete opgaver under Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur og dens arbejdsgrupper.

Bruxelles, den 12. december 2002.

Roger Briesch

Formand for

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg

(1) EFT C 36 af 8.2.2002.

(2) KOM(2002) 181 endelig.

(3) KOM(2002) 180 endelig, KOM(2002) 185 endelig, KOM(2002) 186 endelig, KOM(2002) 187 endelig og KOM(2002) 190 endelig.

(4) KOM(2002) 511 endelig.

(5) EFT C 36, 8.2.2002.

(6) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-parlamentet om en EF-handlingsplan for bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne i Middelhavet som led i den fælles fiskeripolitik (KOM(2002) 535 endelig).

(7) KOM(2002) 539 endelig.

(8) EFT C 36 af 8.2.2002.

(9) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet - En strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur (KOM(2002) 511 endelig).

(10) KOM(2002) 600 endelig.