BEGRUNDELSE

1.BAGGRUND FOR FORSLAGET

•Forslagets begrundelse og formål

I 2006 vedtog Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) konventionen om søfarendes arbejdsforhold (MLC) for at skabe et enkelt og sammenhængende instrument, der omfatter alle opdaterede normer for internationalt arbejde til søs. MLC fastlægger omfattende rettigheder og beskyttelse på arbejdspladsen for alle søfarende uanset deres nationalitet og skibets flag. Den er indtil videre blevet ratificeret af 81 lande, herunder alle EU-medlemsstaterne bortset fra Slovakiet, Tjekkiet og Østrig.

Bestemmelserne i MLC blev indarbejdet i EU-retten ved Rådets direktiv 2009/13/EF om iværksættelse af den aftale, der er indgået mellem European Community Shipowners' Associations (ECSA) og European Transport Workers' Federation (ETF) om konventionen om søfarendes arbejdsforhold af 2006. Direktivet ajourførte EU-retten ved at indarbejde MLC-normer, der var gunstigere for søfarende end de eksisterende normer (ansættelsesaftaler, arbejdstid, hjemsendelse, opholdsrum og fritidsfaciliteter, fødevarer og forplejning, beskyttelse af sundhed og sikkerhed, lægebehandling og klageprocedurer osv.). Direktivet fremmede ratificeringen af MLC i hele EU og bidrog til at fremskynde dens ikrafttræden. Det bidrog ligeledes til at sikre en ensartet gennemførelse af MLC-normerne i alle medlemsstaterne og til at sikre, at aftalen kan håndhæves med specifikke foranstaltninger i henhold til EU-retten.

MLC 2006 løste kun delvis problemerne vedrørende ansvar og erstatning i forbindelse med besætningens erstatningskrav i tilfælde af dødsfald, tilskadekomst og efterladte søfarende i udenlandske havne, når skibsrederne ikke længere opfylder deres forpligtelser. Søfartsindustrien er af global karakter og reguleres af forskellige nationale love, afhængigt af den stat, som skibsejeren kommer fra, fartøjets flagstat eller besætningens nationalitet. Dette gør det vanskeligt for søfarende at få hurtig og tilfredsstillende erstatning, hvis de efterlades, eller i tilfælde af tilskadekomst eller død.

Disse problemer har længe været anerkendt af både ILO og IMO (Den Internationale Søfartsorganisation). I 1998 oprettede de IMO/ILO's ad hoc-ekspertarbejdsgruppe om ansvar og erstatning i forbindelse med erstatningskrav ved dødsfald, tilskadekomst og efterladte søfarende. Denne gruppe anbefalede en fremgangsmåde i to faser, nemlig vedtagelse af ikkebindende retningslinjer i første fase og vedtagelse af obligatoriske dokumenter i anden fase. Den anbefalede ligeledes, at der blev etableret en database over efterladte søfarende, hvilket skete i 2005.

I 2010 og 2011 identificerede ILO to prioriteter på baggrund af anbefalingerne fra den fælles arbejdsgruppe, nemlig efterladte søfarende og finansiel sikkerhed og erstatningskrav vedrørende søfarendes død eller langvarige invaliditet. I 2004 vedtog det særlige trepartsudvalg, der var nedsat i henhold til MLC, to ændringsforslag vedrørende disse prioriteter. Ifølge ILO's database over efterladte søfarende var der pr. marts 2016 192 uløste sager med efterladte handelsskibe, hvoraf nogle går helt tilbage til 2006. Mange efterladte søfarende opholder sig – ofte i månedsvis – om bord på skibe uden at få løn og uden adgang til forplejning eller lægehjælp og har ikke penge til at komme hjem.

Nogle af bestemmelserne indført ved ændringerne henhørte under EU's kompetence og vedrørte spørgsmål, om hvilke EU havde vedtaget regler, navnlig på områderne arbejdsmarkedsforhold og transport. Rådet vedtog derfor en afgørelse (2014/346/EU) om den holdning, der skal indtages på Den Europæiske Unions vegne på Den Internationale Arbejdskonferences 103. møde til ændringer fra 2014 af kodeksen i konventionen om søfarendes arbejdsforhold, der sikrede EU's støtte til deres godkendelse.

Ændringsforslagene blev godkendt af Den Internationale Arbejdskonference på dennes 103. møde i Genève den 11. juni 2014. Alle EU-medlemsstaterne godkendte ændringerne. De to sæt ændringsforslag vedrører både de ufravigelige bestemmelser (del A – forskrifter og normer) og de fravigelige bestemmelser (del B – retningslinjer) i kodeksen i MLC. De vedrører forskrift 2.5 (hjemsendelse) i afsnit 2 om ansættelsesvilkår og forskrift 4.2 (redernes ansvar) i afsnit 4 om sundhedsbeskyttelse, lægebehandling, velfærd og social sikring.

Formålet med de ændrede ufravigelige bestemmelser er at sikre et effektivt finansielt sikkerhedssystem.